Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kanske tycker någon, det är besvärligt att härtill begagna tre böcker, men då är detta lätt af hjälpt, med att endast begagna en stor och blott lemna några blad emellan hvarje anteckning. Så till sist, mina kära husmödrar, skulle jag vilja gifva eder ett vänligt råd: Lefven aldrig öfver edra tillgångar! &gt;Wia. » " Eucalyptus globulus. " ff||||et är nu snart fyra lustrer förflutna sedan &lt;^sM dess! Ung, glad och oberoende var jag med min man stadd på en resa i Italien. Komna ifrån F r a n k r i k e hade vi genomströfvat större delen af norra Italien och anlände mot hösten till det gamla Roma, hvarest vi ämnade slå oss ned för en längre tid för att söka göra oss hemmastadda i konstens hufvudstad, studera dess skatter och njuta af lifvet. Till omvexling med besöken i museer och härliga bygg» Hvad stort sker, sker tyst » säger ordsprå- ket — och tyst är det äfven i detta samhälle, där de stränga ordensreglerna ålägga bröderna ständig tystnad. » Memento mori » (tänk på döden) är den enda helsning eller påminnelse, som tillätes dem att uttala, då de mötas. Detta var allt vi kunde påminna oss att hafva hört om trappisterna, och med våra sinnen upptagna af dessa allvarliga tankar anlände vi till klosterporten, där vi ringde på för att begära en förare (guide), som kunde visa oss kyrkorna. Brodern portvaktaren besvarade vår anhållan med en stum böjning af hufvudet, hvarpå han försvann för att strax därefter återkomma med en annan ordensbroder. Aldrig skall jag glömma det intryck, som åsynen af denne man gjorde; han var en lefvande illustration till det lif vi nyss tänkt oss inuti. Begåfvad, varmhjärtad, liflig och energisk syntes han genast vara, men bar på samma gång prägeln af de bittra försakelser, som han påtagit sig. Det tärda, gulbleka ansiktet, som framstack ur den grofva hvita yllekåpan, hvilken utgör ordensdräkten, talade i hvarje veck om de pröfningar, som det asketiska lifvet inom klostret pålagt en eldig natur.
Ärfda-Balken, äro följande: att domarens controllerande myndighet öfver förmyndare skall genom förslaget vara borttagen och öfverflyttad på icke ansvarige gode män; att det ej skail blifvit stadgadt, huru med granskningen af förmyndare-räkningar skall tillgå, eller hvilken det bör tillhöra att göra anmälan bos domaren, angående fel i förmyndares förvaltning; alt förmyndares räkningar böra lemnäs till gode männen, icke endast hvart tredje år, såsom Utskottet hemställt, utan årligen; att räkningarnes granskning bör uttryckligen åläggas gode männen, eller dem och domaren gemensamt, samt närmaste fränder; att gode männen böra hafva ett vidsträcktare inseende å förmyndarevården samt förpligtas dels tillse, att omyndigs penningar af förmyndaren utlånas emot fullgod säkerhet, dels, i fall omyndigs egendom ej rätt förvaltas, eller förmyndare misshushållar eller kommer på obestånd, sådant hos domaren anmäla; att förmyndare bör för omyndigs medel ställa borgen eller lemna säkerhet genom inteckning i egen fastighet, om fullgörandet hvaraf gode männen skola besörja; att dessa jemväl skola hafva omyndiges inteckningseller andra säkerhets-handlingar i sin vård; att, då inteckning för annans fordran sökes i förmyndares fastighet, domaren bör af gode männen göra sig underrättad, huruvida fastighetens värde svarar emot beloppet af den omyndiges medel, sammanlagdt med det, hvarför inteckning begäres; att ingen kan anses pligtig att åtaga sig befattning såsom god man, och att på hvarje menighet bör få ankomma att begagna sig af denna anstalt eller ej; 4 Lag-Utskottets Utlåtande N\o 138. att förslaget, i afseende på tillsättning af gode män, ej omfattar dem, som lyda under Hof-Rätt i mål af ifrågavarande beskaffenhet; att bestämmas bör, om frälsemän skola välja gode män, sockneeller härads vis, eller om samma gode män skola hafva befattning med alla de till hvarje IIof-Rätt hörande förmyndare-ärenden; att ersättningen till gode männen bör bestämmas med mera noggrannhet och stadgande meddelas, af hvilka medel den bör utgå; samt att gode männen äfven böra godtgöras ej allenast för kostnader, utan ock för möda och besvär.
Jag anhåller att få redovisa för de motiver, som ligga till grund för denna förhöjning. Jag har hemlat stöd derför af hvad jag inhenitat i den landsort, der jag bor. Fråga har varit ali der hygga ett lazarett, men det har icke kunnat ske i anledn. deraf, alt nödiga tillskott icke erhållits. Vidare har jag erfarit af den und. berättelse, som Ilr Ekströmer lill K. M. afgifvit år 1840, att länslazaretterna i Riket i allmänhet äro af den beskaffenhet, att de icke uppfylla sitt ändamål. Vidare har en reservant, Hr Nibelius, fästat sig vid denna artikel och anser äfven, att afgiften bör höjas till 6 sk. I denna del får jag äfven åberopa de skäl han anfört, egentligen innefattande, att när tillåtet är att lazaretterna delas i tre särskilda afdelningar inom samma län, så inträffar alt den fiireslagna afgiften blir ännu mera otillräcklig. Det är på dessa skäl jag hemställer, att R. o. Ad. måtte fatta samma heslut, som PresleSt. redan på förmiddagen fattat, nemi. att maximiafgiften skall ökas ifrån 5 till 6 sk. Hr von Hartmansdorff: Jag hade velat yttra samma mening, som Frih. Hermelin nu framställt. Jag anhåller att fä förena mig med honom, och att R. o. Ad. ville fatta samma beslut som PresteSt. Hr Ekströmer, Carl Johan: Jag anhåller vördsamt, att i händelse något prot.utdr. ifrån Medstånden, rör:de denna frågas behandling, ankommit, detsamma mätte uppläsas, och att jag derefter får yttra mig. Till följd häraf upplästes de rör:de detta ämne från de öfriga RiksStm ankomne prot.utdr., hvilka utvisade, att Utsk:s betänk, uti nu ifrågavar. del blifvit bifallet af Borgareoch BondeSlm, men af PresteSt. var gilladt med det tillägg, att maximum af curhusafgiften må inom de lazarettsoch curhusdistricter, der lazarettels och curhusets bestånd det oundgängligen fordrar, kunna höjas till 6 sk. Hr Ekströmer:
I och med äktenskapets ingående hafva jemväl, enligt 1734 års lag, makarnes deraf härflytande rättigheter ej allenast blifvit bestämda, utan äfven inträdt, hvarom lagen uttalat sin försäkran i de serskilda stadganden, den i ämnet meddelar. Så bjuder den, uti 10 kapitlet åberopade balk, bland annat, uti första §, att, när man och hustru sammanvigde äro, då eger hvardera giftorätt i boet, samt bestämmer i andra rum vidsträcktheten af hvarje raakas sålunda egande rätt, jemte betryggande af den ena makans rättigheter i boet emot förgörelse af den andra. Då nu ett äktenskap blifvit knutet under skydd af en lag, som uttryckligen utstakat och tryggat makars genom Bih. till R. St. Skrifvelse> N.o 91, föreningen uppkomna rättigheter i deras bo, är häraf än mera uppenbart, att en tillkommen förändring i samma lag ej kan rubba dessa rättigheter eller upphäfva de vilkor, hvarunder makarne sig förenat, samt följaktligen att 1845 års förändrade lagstiftning ej kan inverka på de förhållanden, som i denna del genom ett förut ingånget äktenskap uppkommit. Beträffande sedermera morgongåfva, så är äfven hustrus rätt dertill, efter 1734 års lag, genom äktenskapet förvärfvad. Mannen skulle dock före äktenskapet densamma noga bestämma; men för den händelse, att han dog, ritan att hafva morgongånga utläst, utstakade lagen, hvad hustrun borde njuta. Hon visste således vid äktenskapets ingående sin rätt i detta hänseende, antingen genom mannens utfästelse eller på grund af lagens stadgande; och vid sådant förhållande synas ofvananförda skäl emot 1845 års lagforändriiags inflytelse på makars giftorätt och derpå grundade förhållanden i förut ingångna äktenskap jemväl gälla emot en utsträckning af samma lagförändring till hustrus rätt att njuta morgongåfva. Härförutan hafva Rikets Ständer lemnat uppmärksamhet åt det oskiljaktiga sammanhang, sorn råder emellan den skedda inskränkningen i hustrus så beskaffade rätt och förändringen i giftorätten.
Konungens Befallningshafvandes godkännande erfordras för att gifva bindande kraft åt Landstingets beslut i alla öfriga ämnen, med undantag likväl för följande, som ankomma ensamt på Landstingets afgörande; nemligen: a) fråga om behörighet att taga säte och stämma i Landstinget; bj tillämpning af de i §§ 22 och 23 stadgade bötcsbestämmelser; c] arbetsordning för Landstinget och ordningsreglor till efterrättelse vid Tingets sammankomster; d) tilloch afsättning af Landstingets tjenstemän och betjente samt uppgörande af instruktioner för deras tjenstgöring; ej underdåniga framställningar till Kongl. Maj:t; och 85 f) beslut, som innebära en ovilkorlig, på Landstinget beroende, verksläliigbetsåtgärd i följd af Tingets förut fattade, fastställda beslut. § 60. De beslut, sorn erfordra Konungens Befallningshalvandes godkännande, skola genast efter det de blifvit justerade, anmälas hos Konungens Befallningshafvande, som bör hvarje särskildt beslut oförändradt antingen godkänna eller ogilla. Konungens Befallningshafvandes svar skall, så vidt ske kan, påföljande dag Tinget meddelas, men eljest i länskungörelserna offentliggöras, sednast fjorton dagar efter Tingets afslulande. Vägrar Konungens Befallningshafvande sitt godkännande, uppgifve skälen dertill, och ege Tinget, om det är tillsammans, men i annat fall det Ting, som näst derpå sammanträder, afgöra huruvida frågan skall Kongl. Maj:ts pröfning underställas. § 61. Innan Landstinget åtskiljes, skola samtliga protokollen vara justerade. Ett sammandrag af protokollen, innehållande de fattade besluten, jemte uppgift på antalet ledamöter, som i hvarje beslut deltagit, oell, der omröstning egt rum, på antalet af dem som röstat för och emot, äfvensom öfversigt af de för det nästkommande året beslutade utgifter och beräknade inkomster, tillika upptagande den summa, som skall på länets innevånare uttaxeras, och huru många öre riksmynt sig belöpa på hvarje riksdalers bevillning, — bör vid Tingets afslutande vara uppsatt och af Tingets ordförande och ledamöter underskrifvet.
Jag anser ett sådant beslut vara lika ändamålsenligt som en återremiss, ty då 2:ne Ständ redan återremitterat Betänk, i dess helhet, så kommer Utsk. alltid att vid ärendets förnyade granskning taga R. o. Ad:s beslut, uti denna serskilda fråga, i öfvervägande. Hr B i 1 d t: Alldenstund, på sätt discussionen utvisar, tvekan upstått om rätta tydningen af 2 punkten i förslaget till ränteförenkling för Stora Kopparbergs län, då skulle jag, i motsats till den siste värde talaren, anse det vara lämpligast att återremittera denna punkt. Det är nemi. en inom StatsUtsk. följd praxis, att, ifall 2:ne Stånd bifallit ett af Utsk. framstäldt förslag, vidblifva sitt en gång fattade beslut, så att vi, enl. all sannolikhet, skulle få behålla denna punkt, sådan den nu är affattad, ifall densamma icke äfven härifrån blifver återremitterad. Vid sådant förhållande och då de fleste talarne motsatt sig punktens oförändrade antagande, hemställer jag till R. o. Ad., huruvida det icke vore lämpligare att återremittera punkten, än att fatta ett beslut, om hvars rätta tydning man icke är fullt öfverens. Hr F åhraeus: Det förhåller sig verkligen på det sätt, som en föreg:de talare redan tillkännagifvit, eller att den här föreslagna grunden för omsättning af räntepersedlarne kol, ved och 232 Den 20 Maj e. m. dagsverken till spanmål hufvudsakligen härleder sig frän den omständighet, att ledamöterne af BondeSt. frän Stora Kopparbergs län önskat antagandet af en sådan grund. Nu har R. o. Ad. emellertid afslagit 18:de punkten af de allmänna föreskrifterna, som innehåller, att den bafra, som kunde komma att ingå i den nya span målsräntan, icke mätte af räntegifvarne få till leverering in natura upsägas. Genom detta beslut synes mig förhållandet i afseende å Stora Kopparbergs län hafva blifvit i väsendtlig män förändradt, enär, om R. o. Ad:s beslut blifver R.
Alf ville just icke gå ed på saken, ty det gifves verkligen tillfällen, då vi i första ögonblicket äro fullt säkra på hvad vi anse oss hafva hört eller sett, men i det nästa, då allt tyckes bevisa, att vi misstagit oss, blir vårt minne och vårt omdöme osäkert, och vi kunna hvarken förkasta eller antaga vårt första intryck. — Har ni kanske någon ”Hette” här? — sade den främmande qvinnan tvekande. — Hm, nej det vet jag inte om, men zigenarne äro här på trakten — far har sett dem i skogen, och det är ett osäkert folk. Litet generad af sin möjliga öfverilning, bad Alf om tillåtelse att få kasta en blick äfven i de andra rummen, och gumman följde honom, villigt öppnande dörrarne, först till ett visthusrum med en respektabel rad af korfvar, hängande i taket, ostar och mjölkbunkar, och sedan till husets sofrum med sina stora halmsängar och qväfvande fjädertäcken, men ingenstädes kunde en skymt af den misstänkta figuren upptäckas. Alf bad om ursäkt för den oro han väckt och gick ut på andra sidan, der ett litet kålland med några bärbuskar omkring och ett par vinstockar i en bergskrefva tycktes utgöra trädgården, men äfven här fanns ingen menniska med minsta likhet med den lilla svarta figuren, som suttit på trappan, ty att misstänka en stor, frodig piga, som just i detsamma kom ifrån skogen drifvande framför sig tvenne vackra kor med breda remmar om halsen, på hvilka hängde klockor så stora som ”vällingsklockor” i Sverige — var omöjligt. Malkolm hade nu fått alla de underrättelser han behöfde; häst och vagn hade blifvit insatta i ett skjul af ris och stakar, som begränsade gårdens ena sida, och de båda turisterna begåfvo sig af, för att till fots hinna höjden, der den förfallna borgen låg, utan att Alf nämde något om den syn han tyckte sig hafva haft.
Jemnar någon fårbinbelfe, utan beremot fjelf af danfelt erhåller ett heroid eller få fallab pantfebel. §- 62+ TDJeb ^ongl. 9)7ai:f# 9?åbiga bifall Ijafme <2Bi åfmenlebe# bejTutif, att .^ongl. fitngorelfen af ben 7 december 1787, Ijmarigenom fTabga#, att ben, forn jFrift# eller muntelipen eller genom trocf faller obeljoriga ocb förånga om# bomen åfmer be af konungen mibtaane författningar, ffafl mara förfallen till bet i s. ©ap. r.. §. 93tifgerning##33alFeu utfatta flraff, nu mera uppfort att mara gallanbe.. 8* 63° (3Bibare fjafme <3Ci/ meb ^ongf. tO?a/:té BRåbiga bifall, fattat bet befTttt, att, meb ånbring af ^ongl. $6rorbningen ben 10 Stpril i8fo, angåenbe lag# fart meb forpanfab, faft egenbom,. når pantegaren ej år till namn eller mi# ftelfeort fånb, odj miftib till egenbcmen# inlofen ej år i pantbrefmet beffåmb,. ben i berorbe ftorerbning forefFrifna fungorelfe 0111 fillånmab lagfart meb bp# lif egenbom, (jåbanefterej bel)6fmer i hamburger ^ibningen infora#. f. 64. *201’ Ijafme ocf för mår bet bejTutif ocf> .^onal.
Län, vestra delen al’ Södermanland, innehåller i längd 11 och i bredd 8 mil samt i rymd 66 Qvadratmil, deraf 7 qvadratmil utgöres af vatten, oell gränsar i öster lill Stockholms, Län i norr lill Westmanland och Mälaren, i söder till Östersjön och Östergöthland och i vester till Nerike. Länet, som består af 4 Fögderier med tillhopa 10 härader, nemligen l:a Fögderiet af ,l önåkers Hönö och Hulebo härader, Andra Fögderiet af Oppunda och Willåttinge härader, Tredje Fögderiet af Österoch Wester rekarne härader och Fjerde Fögderiet af Åkers Daga och Selebo härader, har en mängd vatten, hvilka utom en stor del icke lill namnen kända egentligen äro:
Statens värf, krigsyrket eller Embetsmannens kall, äga rätt till hans bemödande och nit: att äfven det enskildta lifvet, då det användes till det allmännas gagn, äger anspråk på hvar tänkande Medborgares aktning; att Landtmannens eller varuförädlarens fredliga yrken äro förtjente af hans uppmärksamhet och äga sitt värde, helst de både öppna för sine idkare, ehuru med mindre yttre utmärkelse, ett lika rikt tillfälle med de föregående, att gagna det allmänna, samt erbjuda åt dem genom tidigare utsigter till trefnad och Den ä Octobcr e. m. välstånd, ec mera snar belöning för försakelser och mödor, än den andre sysselsättningar jnå hända förmå gifva. Det bör ej kunna med skäl häremot invändas, att Adelsmannen om han inträder bland Näringsidkares Class, afviker från sin egenteliga bestämmelse, att vara medlem af Representationen och föra Folkets talan i allmänna angelägenheter. Utskottet är åtminstone öfvertygadt, att icke allenast det allmänna utan äfven Ståndet enskildt skulle vinna derpå, om bland dess medlemmar på Riddarhuset män funnos hvilka i särskildta näringsgrenar äga grundeliga kunskaper, ey derigenom skall otvifvelaktigt en mångsidighet i sanna och gagneliga åsigtcr uppkomma, hvaraf åter visa beslut och en förbättrad allmän hushållning och economisk ställning inom landet skola blifva välgörande följder.
Till för granskning v altning: Prot.-Utdrag den 29 Mars 1854. £77 Till Suppleanter: Olof Olsson från Westerås län, och Johan Lekberg från Örebro län. För granskning af Rikets Ständers Låne-kontors i Götheborg förvaltning : Ar 1855. Till Revisor: Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus län. Till Suppleant: Sven Andersson från Skaraborgs län. Till Revisor: E. M. Falk från Skaraborgs län. Till Suppleant: Carl Dahlgren från Elfsborgs län. För granskning af Låne-kontorets i Malmö förvaltning: Till Revisor: Olof Svensson från Malmöhus län. Till Suppleant: Jöns Andersson från Malmöhus län. Till Revisor: Nils Andersson från Christianstads län. Till Suppleant: Johannes Bengtsson från Christianstads län. Öfver dessa val skulle protokolls-utdrag vederbörande meddelas. S. D. Föredrogos och biföllos följande Eccyeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Maj:t, nemligen: N:o 29, i anledning af H. K. H. Hertigens af Södermanland dödliga frånfälle; N:o 30, angående val af en ledamot i Hemliga Utskottet; N:o 31, angående rättighet för Justitiae-ombudsmannens sekreterare att erhålla ledighet från annan tjenst; N:o 32, angående upphörande af börds-rätten i stad; och Njo 33, i fråga om uppliäfvande af införsels-tullen å spanmål och mjöl. S. D. Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Be tänkanden: Bxh. lill B. St.
För den händelse, att Rikets Ständer, på grund af min ofvanberörda denna dag väckta motion, för sin del fatta ungefärligen det beslut, Lag-Utskottet tillstyrkt, torde konseqvensen fordra, att Rikets Ständer äfven göra den underdåniga hemställan, Herr Lemchen på ofvanberörda sätt föreslagit, rörande administrativa författningar. Och jag får derföre nu förnya hans berörda motion, att de stadganden, som finnas angående nedsättning eller borgen för ådömda böter och ersättningar i politioch ekonomi-mål, måtte varda upphäfda. Stockholm den 8 November 1865. L. V. Henschen. 24 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr H6QSCh611, L. V., angående upphäfvande af allt hvad lag och författningar innehålla derom, att den, som söker ändring i Under-rätts eller Hof-rätts dom eller utslag, skall ställa borgen för kostnad och skada. På sätt af Lag-Utskottets den 25 November 1863 daterade betänkande N:o 90 i Usta Afdelningen 7:de Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll iuhemtas, hade Utskottet, i anledning af Herr Lemchens motion N:o 177 i 3:dje Afdelningen, ll:te Samlingen af nämnda Bihang, hemställt hvad med föga ändring i ordalagen kan återgifvas sålunda, nemligen: att Rikets Ständer för sin del ville besluta en författning, hvarigenom förklaras, att allt hvad lag och författningar innehålla derom, att den, som söker ändring i Under-rätts eller Hof-rätts dom eller utslag, skall ställa borgen för kostnad och skada, upphört att vara gällande. Detta förslag blef af Bonde-S! åndet den 30 November och af Borgare-Ståndet den 1 December godkändt, men af Preste-Ståndet och Adeln afslaget, egentligen af orsaker, som jag anser mig icke här böra vidröra.
Nej, antages införselstullen å Sumack till 6 r:st. W. Trenne Riks-Stånd bafva godkänt den utförsels-tull, Utskottet föreslagit å Färgmossa, alla slag; men som Ridderskapet och Adeln anseLt Färgmossa icke böra vid utförsel behäflas med någon afgift, kommer följande votering att derom anställas: 78:o. Den, som finnér Färgmossa, alla slag, böra vid utulförsel draga 8 r:st. tull per IM, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer Färgmossa af alla slag att fritt kunna utföras. Utskottet bar föreslagit och 3:ne Riks-Stånd bifallit, att Gallmeja bör åsättas 2 r:st. tull W vid införsel; men som Ridderskapet oell Adeln förklarat denna artikel böra få tullfritt införas, föranleder sistnämnde beslut, derest det 44 Bevillnings-Utskottets Memorial, 7V';o 41. Cam: BomullsHvitt, under N:o 26 efter Engelsk beräkning, N'.o 26 och deröfver, . Kamullseller Redgarn, ofärgadt, otvinnadt och odubbleradt vidhålles, omröstning, hvilken torde böra verkställas efter en så lydande proposition: 79:o. Den, som gillar Utskottets förslag, att Gallmeja bör åsättas 2 r:st. införsels-tull per W, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, bestämmes tullfrihet vid införsel af Gallmeja.
Hvad är det till exempel mellan mamma och mig mer än det, att mamma har skämt bort mig, så att jag fått mera besvär med min egen uppfostran, än jag annars behöfde haft. Inte kan jag tala med henne om hvad som intresserar mig sjelf? Hon skulle inte förstå mig.» Selma såg fundersam ut. »Hur kall pappa än är, känner jag mig mera dragen till honom», fortfor han, »mamma har haft mycken liten del i min andliga utveckling.» »Det kan hända att det är så för pojkar», medgaf hon, »men inte för flickor.» »Inte går du och inbillar dig att du sörjer din mor, som du aldrig sett? Jag trodde dig om bättre.» Det lyste upp ett litet löje i hans gråa ögon, och hon blef blossande röd, ty hon visste att han afskydde allt hvad drömmar och inbillningar hette. »Jag menar inte så», sade hon med någon förlägenhet, »jag menar att en ung flicka, som inte haft någon qvinlig ... ja, det vill säga, någon mor, hon blir inte lik andra flickor. Jag var inte lik andra.» »Hur så?» »Jag var så ... så ...» Hon låg och slog med en flik af filten i sin ena hand utan att se upp. »Seså, är du nu sipp igen!» sade han. »Nä, men jag kan inte hitta på det rätta. Ser du, såhär blyg och bakvänd är jag visst, derför att jag ingen mor haft.» Han brast i skratt. »Nej nu är du verkligen för naiv!» »Ja det vet jag att jag är, det har jag alltid varit. Det var det som var olyckan.» Han blef plötsligt allvarsam. »Ja, det kan du ha rätt i», sade han, men det kunde möjligen varit det samma om din mor lefvat. I pensionen hade du väl ändå lärt dig åtskilligt?» »Jag? Nej.» »Jo, af kamraterna. Det brukar så vara.» »Åh, inte i den pensionen, sade Selma lifligt. »Du skulle bara sett fru Stål! Jag har ofta tänkt på henne nu, sedan jag blef äldre. Hon var skild från mannen och hade pension för att sjelf kunna uppfostra sin dotter.