Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B:eo, uti dess hafda uppbörd af Charta Sigillataa medel; bemställandes Utskottet, att Riksens Ständer, med föranledande af åtskilliga ömma och bevekande skäl, hvilka anföras, måtte bevillja den sökta eftergiften, heldst en sådan eftergift icke orsakar någon mmdskning atti Statsverkets för detta år påräknade Chai'« tae Sigillatas inkomst, som, efter räkenskaperna för nämnde år, öfverstigit det i Stat beräknade beloppet. 8:0 Från StatsUtskottet, af den 30 Juni, angående några vid Boutredningen efter Högstsalig Hennes Majit EnkeDrottningen Sophia Magdalena förekomna frågor. g:o Från StatsUtskottet, af den 2g Ju ni, i anledning af de anmärkningar, sorn blifvit gjorde vid Utskottets Betänkande, rörande Den 2 Juli. e. rtr 129 Körande Konungens Nådiga Proposition angående det åt Vestersamt Norrbottens Läns invånare meddeldta I.ån af 50,000 R:d.
voro de trenne inal, som föreningens fem stiftarinnor Asyht, och som nu ej synas serdeles vidtgaende, men som d8 ansagos vara djerfvanyheter, och hwrs förverkligande hade att kiimpa mot nlanga förilon~ar. Direkt har viii föreningen ej kunnat utirita mycket, d&amp; staten och regeringen annu stalla sig döfva gentemot qvinnornas alla fordringar, men indirekt och pa eget initiativ har den utfört mycket. Hon har och stalt frigan under debatt. Nu afvisar ej heller pressen längre redogörelserna öfwr qvinnnns verksamhet, utan kanner sig manad att gent emot qvinnofragan intaga en bestämd hallning; tidskrifter för qvinnan uppblomstra öfver allt, och det är ej mera nagot ovanligt, att qvinuan haller offentliga föredrag. Genoin frivilliga gifvor har föreningen blifvit istandsatt att understödja studerande qvinnor och eger f. ii. ett betydande kapital, hrars afkastning skall understödja qvinliga medicine studerande. Profcssorshan 1tCBtr framhöll i synnerhet qvinnans naturliga rsttighet till klfarande i jaft@dr&lt;lcn. männen glöiiima lätt, att humaniteten st3.r öfver politiken., aill de husliga dygderna inaste qvinnan Iiigga de medborgerligar. Fru fina Aforgensrtrn fran Herlin, utgifiminna af den aktade tidningen Deutsche Haiisfraiien-Zeitung., upplyste, att denna fraga ocksa stht pd den afosterlandska qvinnoföreningens~ prograni och att nigra tyska stader, s5soin Elberfekl och delvis Berlin, redan tagit initiativ till denna reform. F r ö k von der Luge redogjorde för det s. k. Letteinstitut e t s storartade verksainhet och lWken Caf~n gaf en intressant belysning af den tyska qvinnans tillbakasatta stiiilning, soni hon sökte förklara ur den eeendomliea tvska nationalkaraktären.
Ridderskapet och Adeln, med afslag å Utskottets Memorial, den 4 dennes, innefattande Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets första Memorial, rörande Herr Munck of Rosenskölds Motion om förändring i den nuvarande Bänkmans-inrättningen , behaga ttill Utskottet öfverlemna att , i enlighet med de af Herr Munck af Rosensköld uppgifna principer , och i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln i öfverensstämmelse dermed yttrade tankar, inkomma med förslag till lörändrad redaciton af de stadganden i RiddarhusOrdningen , som angå utväljande af Ridderskapets och A. delns Electorer, får Utskottet, till fullgörande häraf, den äran föreslå följande förändringar i nedanstående med hvarandra sammanhang ägande §§:r, nemligen: §• 21. , * r Sedan Riksdagen af Konungen blifvit på RiksSalen öppnad, bör nästa Socknedag deref - Den 9 Augusti f. m. 2-75 ter, så vida Plenum Plenorum icke å simma dag är anbet.ildt, ElectorsValet verkstall ;S Med detta val iörhålles sålunda, att Ridderskapet ocl) Adeln in pleno sammanträdet och genom slutna Vallistor utvHjef 38 till säte och stämma antecknade Ledamöter, af hvilka de 25 som erhållit de liesta rösterna blifva Electorer , och de i 3 dernäst i Ordningen blifva Suppleanter, hvilka sednare vid afgång inträda: i de förraS ställen, elter sorn de erhållit de flesta rösterna”. ”Alla andra Electorer och Nämnder, sönå till Särskilda befattningar, enligt Regeringsformen och Riksdagsordningen , Crfordras, väljas, efter derom dagen förur skedt anslag, likaledes af Ståndet samfäldt in pleno.’3 §• 24. "Varder Elector eller Suppleant till UtskottsLedamot valej , upphöre hrns befattning som Elector eiler Suppleant.
Jag hemställer hvad skilnad det väl är, örn ett Stånd åtager sig beskattning på en vara, som förut varit eller icke varit till införsel tillåten, ty i begge fallerr har detta Ståndet åtagit sig en beskattning och derigenom uppkommer skattefrågan ; men nu är sjelfva ideén af skattefrågors behandling den, alt icke något Stånd kan tvingas af de andra Stånden, och detta stadgar den 71 §:n Reg.F:n. Man vill kanske lyda denna § så, att delta blott gäller den allmänna bevillningen, tyder slår: ”Yppar sig skiljaktighet emellan flera af Riks:Sl:n om dessa grunder, sätten af deras tillämpning och bevillningens fördelning till utgörande;”—men för att förekomma en sådan tydning, får jag endast påminna om föreg:de §§, t. ex. den 5g, der det betei': ”Elter Rikets och statsverkets tillstånd och behof läte Konungen till Ulsk:s öfverläggning framställa hvad Staten kan larfva utöfver de ordinarie inkomster och hvilka behof genom bevill ning nr böra fyllos.” Sammalunda heter det i 64 §:n: ”Sä väl på sätt omförmäldt är, under namn af exlraordinarie-ullagor eller bevil Iningar till statsverket anslås.” Detta visar således, att alla extra-ordinarie beskattningar gå under samma rubi ik som den allmänna ordinarie bevillningen, kallas också allmänna bevillningar och måste tydas under samma cathegori som allmänna bevillningen, hvaiom talas i 71 §:n. Detta öfverensstämmer äfven med praxis, ty ingen lärer bestrida, att, i en tullfråga der alla 4 Stånden medgifvit införsel men skilja sig i fråga om summan, det är ett Stånds rättighet, genom att vidhålla sitt beslut, ali få frågan till förstärkt StatsTJtsk.; och efter hvilken § i grundlagen kan detta ske, 011) ej efter den 71, elium der blott slår bevillningen, som kunde lemna rum för den tydning, alt det blott vöre allmänna bevillningen?
Ehuru Hr Mannerskanz tror, att representationen skall engång omhildas i enlighet med hvad han anser vara riktigast, men då det likväl för mig och andra blifvit temligen klart, att icke en gång de, som drifvit jemkningsprincipen till sin högsta höjd, lära komma öfverens, så är det fara värdt, att R. o. Ad. kommer intill nästa riksdag att i tidningarne, i allmänna tänkesältet och i opinionsyttringar att fortfarande anses såsom ett af hindren för någon verklig represensationsförändring. Det är för att undandraga mig detta, som jag ånyo tröttat R. o. Ad. med mitt anförande. Gr. Hamilton: Det var hufvudsakligen det af en annan talare redan anmärkta och på hörselorganen menligt inverkande fenomenet, som föranledde mig att begära ordet. Jag har nu fått en ytterligare anledning dertill, men skall i alla fall söka uttrycka mig kort. I händelse jag missförstod Gr. Frölichs yttrande, har jag naturligtvis ingenting annat att göra, än återtaga den anmärkn. jag framställt. Äfvenså måste jag förklara, det jag yttrat mig orätt, om jag i mitt förra anförande begagnade ordet beslut, då jag hort säga gemensam tanke. Jag skulle likväl tro, att den ledamot, som nyss erinrade oss om Den 9 Maj. 455 att hvarje riksdagsman vid pollettens uttagande erhåller ett exemplar af grundlagen, hade bort inse, att jag icke gjort detta af okunnighet, utan af miss-sägning. Gr. Björnstjerna och, om jag icke misstager mig, äfven Hr von Hartmansdorff hafva ansett, att jag förmodat, det R, o. Ad., genom beslut om en återremiss, skulle ådraga sig misstanka att icke vilja någon reform. Förhållandet är alldeles motsatt. Jag sökte bemöta ett sådant påstående, framstäldt af Gr.
Jag skulle kunnat berätta dig mina planer, visa dig mina utkast, samlade under årslånga studier, från långt tidigare år, än hvad andra pläga syssla med eller ens tänka på dylikt. Men det tjänar numera ingenting till. Den saken är död och begrafven. Hvad som är dödt, är dödt, och att tala därom, vore blott att mana ännu flere spöken i dagen. Allt nog, så länge jag legat vid universitetet, hade jag växt fast vid tanken på de verk, hvilka jag med den tidens fras i mina tankar plägade kalla mitt lifs gärning. Ingen skald, ingen uppfinnare ingen hjälte, kan med mera brinnande håg hafva omfattat hvad han trodde vara sitt lifs mål, än hvad jag hängde fast vid dessa studier, hvilka syntes mig öppna oändliga synvidder öfver världar, dem ingen bok på jorden kunde belysa med den glans, att jag ej tyckte mig ögna en större och klarare. Du kan säga, att det var själföfverskärning. Jag svarar dig djärft: så var det icke. Det var blott känslan af en kraft, om hvilken jag var så viss, att jag hvarken hade behof af att pröfva den i förtid, eller ens att söka den lilla tillfredsställelse, som medelmåttan finner i att aflocka andra sympati för en sträfvan, hvilken hon ännu ej gjort gällande i verkligheten. Icke ens nu skulle jag hafva vidrört denna sak i mitt samtal med dig, om det ej varit absolut nödvändigt för att du skulle förstå, det som följer. Jag har varit så skygg för att yppa detta, att det kostat mig mera att få dessa ord öfver mina läppar, än att berätta om – allt detta andra, hvilket pressat sig samman inom mig så länge, att jag måste tala för att få luft. Naturligtvis nämnde jag icke för Gertrud om allt detta, som jag nu vidrört. Men hela tiden hade jag en känsla, som om hon förstod det ändå. Hon hade ett sätt att höra på mig, medan jag talade, följa hvarje mitt minsta ord, liksom återspeglande intrycket däraf i sitt ansiktes växlande uttryck, att det verkligen föreföll mig, som om hon förstått, allt hvad jag tänkte, ville, önskade och drömde, förstått det – utan att jag sade ett enda ord, hvilket egentligen berörde mina hemligaste och bäst förvarade sträfvanden.
Jag skulle för min del tro, att lampeligast wore att ej nu wäcka sädana frågor, som betvge Ridderskapet och Adelen tiden till de återstående angelägna frägornas afgörande, eller ktrnde åstadkomma schism, och delning i tänkesätten , och torde kan hända Nidderstapet och Adelen alltsä behaga tilläta att denna fräga ma förfalla. Ropades Ja. Föredrogs ä nyo BancoUtstottets den 4 November pä bordet lagda ProtocollsUtdrag af den z:dje Oetober angående Fahlu Bergslags, genom Herr Westor instfna, ansökning om upphandling af Garkoppar, samt utwidgad Difcvnträtt i Banquen ä Kopparsedlar. Bifölls. Widare föredrogs och bifölls, BancoUtstotteiS den 14 Nowember upplästa ProtocollsUtdrag as Len 6 Nov. rörande Riksdags-Fulimägtigens ifrån Ud' dewall» sos Den 18 November dewalla Stad förnyade ansökning, att framdeles för Staden af Banquen crhälla ett Län af 25,000 R:daler. Äfwenwal föredrog-? och bifölls, BancoUtffottets d. 14 Nov. upplasta ProtocollsUtdrag af d. 6 Nov., i anledning sf åtskilliga ansökningar om oinskränkta Bancolan pä fastigheter och åtskilliga rudimaterie^ samt räntans nedsätlande titt 4 procent. Arr 8ilverstolps» 6nstak ^brabam, Wid e^t föregäende tillfälle, har jag redan haft den äran wanda Ridderskapet och Adelens uppmärksamhet pä nödwandigheten, att för tillkommande Revisorer i Banquen, och RiksgäldsContoiret, samt StatsConloiret utfärda en Instruktion. De acker som ifrän Banquen sedermera inkommit lara annu mera kunna Lfwerkyga derom.
N:o 44 framstäldta och uti förevar:de utlät, vidhållna förslag jemte Utsk:s nu gjorda hemställan om allåtande af en underd. skrifvelse i ämnet lill K. M., ropades starka ja blandade med nej; hvarpå hans Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. Hr Printzensköld: Jag reserverar mig emot det Högloft. Ståndets beslut. Föredrogs ånyo StatsUtskis d. 29 och 30 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 266, i anledn. af erhållne åteiremisser å utlåt. N:o 81, ang:de uphörande af s. k. vakansoch förlags-liggetidssamt begrafningshjelps-besparingar, samt om årliga anslag till vederbörande pensionskassor såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Vid detta ärendes behandling inom Utsk., har jag efter förmåga sökt använda mitt bemödande för alt vinna det ändamål, som med K. M:s nåd. propos. i ämnet afses. Jag har dervid icke lyckats alt för denna vigtiga sak vinna det afseende, som den utan tvifvel förtjenar. Då jag nu på detta' rum ånyo upträder i samma syfte, tror jag mig handla icke blott i de militära och civila embetsmanna-corp*- sernas, men framför allt i det allmännas interesse. Utsk. har i sitt förra betänk, framhållit det skål emot den föreslagna regie - 64 Den 2 Augusti. ringen, alt civile embetsoch tjenstemän ofta efterlemna enkor oell barn i så tarfliga omständigheter, att tillgång till bestridande af begrafningskostnaden saknas.
FRU ETTIG (tillika med flera fruntimmer omringa Puddelkrans). Tack, lilla goda kunglig sektern! Det måtte jag säga var någonting riktigt horribelt vackert! Jag har inte på länge hört någon prest predika så bra! DAMERNA. Tackar ödmjukast! PUDDELKRANS. Åh, mina damer ... jag är mycket smickrad ... det är ett charmant poëm, inte sannt? FRU ETTIG. Ja, jag undrar hvad Tegnér har skrifvit som inte är vackert! Herre Gud, jag kan aldrig 86 höra någon deklamering utan att tänka på Ingeborgs klagan! (deklamerar mycket illa). "Nu är det höst Flyg ej så högt, det går fort nog ändå! Ack! den som Frithiof fick följa Ända derute! ja, se jag kommer inte riktigt ihåg den ... men det är litet vackert det der! FRU ETTIG. Ja, si rimmena har jag aldrig fått i hufvu't på mig. PUDDELKRANS. Konsulinnan begick ett litet misstag. PUDDELKRANS. Nej, det är i fråga om namnen. Det är... ETTIG (skyndar fram). Det är Runeberg som skrifvit Sven Dufva ... nog mins du det, min vän, som tycker så mycket om Runeberg! FRU ETTIG. Ja ... Herre Gud ... ja! se jag är så distrakterad sedan jag började bada! Jag har alltid varit plågad utaf dåligt hufvud! FRU ETTIG. Jaha, ser kunglig sektern ... det är allt ett arf inom slägten... ETTIG (sakta). Schy sådant der talar man inte om! FRU ETTIG (likaså). Tyst du jag talar om hvad jag vill! (ser på programmet) Hvad får vi nu för slag? Ettig! se efter, du! PUDDELKRANS (beklagande). Åh! EN SVARTKLÄDD HERRE (på verandan). Mitt herrskap! tablåerna börja! FRU ETTIG. Nå, det var superbt jag som är så engagerad uti tablåder! Kommer du med, Alma? VALTER (stiger upp från sin plats och går långsamt fram till Alma). Hvad vill du? ALMA.
Af bouppteckning skola två exemplar upprättas och af bouppteckningsman och dem, som honom bifrädt, underskrifvas; teckne ock den, som boet upp - u Lag-Utsholtets Betänkande M 42. gifvit, å båda exemplaren edlig förpligtelse, att ej något af egendomen, eller af boets gäld, med bans vilja och vetskap, blifvit doldt eller utelemnadt. Fordrar sedan sterbhusdelegare eller annan rättsegande i boet, att uppgiften genom edgång sannas må; då skall det ske. 13 §. Sedan bouppteckning slutad är, skola sterbhusdelegare i stad inom fjorton dagar, och å landet sist å den allmänna rättegångsdag, som näst efter en månad infaller, ingifva båda exemplaren öppna till Rätten i den ort, der den döda sitt hemvist hade, och varde i protokollet anmärkt, att de til! Rätten inkommit. Ena exemplaret skall bland Rättens handlingar förvaras, och det andra till sterbhusdelegarne, återställas, med bevis derå, att det ingifvet varit. 14 §. Vill sterbhusdelegare, att det exemplar af bouppteckning, som i Rättens vård förblifver, skall försegladt vara; gifve det Rätten tillkänna; och läte Rätten det under sitt insegel förvaras. Ej må det sedan öppnas, der ej Rätten finner för sig nödvändigt att upplysning deraf söka, eller sådan upplysning äskas af annan, hvars rätt derå beror: öppnas i dessa fall bouppteckning; varde den, då upplysningen inhemtad är, genast åter förseglad. 15 §. Har den döde lemnat efter sig egendom på flera orter; varde uppteckning å hvarje ort hållen. Om sådan särskild uppteckning skall anmärkning göras i bouppteckningen å den ort, der den döda sitt hemvist bade; och anses förthy denna hufvud-bouppteckmng ej slutad förr, än de särskilda uppteckningarne hällne äro. Då hufvud-bouppteckningen till Rätten ingifves, efter hvad i 13 § stadgadt är, skola de särskilda uppteckningarna tillika aflemnas. 16 §.
Mig borde, på hans majestäts vägnar, att bruka rätt emot eder och låta utöda eder, med hus och grund. Bättre vore att straffa sådana missdådare, än lemna dem fria att skada och förderfva oskyldiga menniskor. Och dock har jag medlidande med eder, för eder egen fåvishets skull, för eder egen uselhets skull. Det var ni, som skulle intaga Åbohus, taga mig till fånga, och hvad ni allt skulle uträtta, det var ni, som med tänderna skulle rifva ned Åbohus! Stackare, som J ären. Kunnen J ens så mycket, som rifva ned den der spiseln med tänderna? Försöken sjelfve hur godt det är, så fån J se hurudana skräflare och stackare J ären." Ett drag i tidens lynne var en viss naiv, handgriplig humor ofta midt under de allvarligaste och bekymmerfullaste tilldragelser. Hos hertig Carl framstår den ofta bjert, stundom grofkornig. Hos Arvid Eriksson Stålarm, som den mest trefliga fryntlighet; bönderna visa en ansatts dertill under sjelfva klubbekrigets vilda scener, då de, till exempel, ställa de slagtade kreaturens hufvuden att grina i fönstren, och tillochmed hos den allvarlige och ohöjlige Fleming framsticker ofta detta samma drag. Äfven nu, sedan han med strängaste allvar hållit sin straffpredikan, grep honom denna håg för det lustiga oemotståndligt, vid tanken på huru bonderne skulle med tänderna rifva ned muren. När nu ingen rörde på sig för att göra början dermed, skrek han häftigt: "fort deran, eller det eder bödeln annamma. Ner med spiseln, edra okynnesfän, så fån J försöka hur lätt det går. Nils Jönsson, skynda dig, du hade mun att skälla med, då du skulle till Åbo och slå ihjäl mig, visa nu ock att du kan bita, som du kan skälla. Olof Persson, du var lika stor i mun du. Hej, bit raskare. Så der ja. Nå sen J nu, edra gläfsare, huru långt J kommen med edra tänder." Bonderne refvo och sleto med tänderna i stenarna i stor ångest och bäfvan.
C2) IO fav något af Öcfa fatt emilian ktfsöagarne, fPatl Ktffens ©tanöers* rätt härutinnan, genom berns ^utfmågttge i Snuf en och ktfogälös? Contoiret,. utofwas. 64. §, 3:b/e punftenr * t * 3 t)en orbning * * « roffe famtlrge. Sebamå* terney man för matt meb flutna feblm* -t *ivm puntten: /■#-#-®repe Cömmftteraire roffe famfälbt, »* t *- 73. §. feimare punften: * * ©Fulle betta hmitFe famfälbt tofte, 4 4 4 4 > tiHjemil i7% -jugen af ScfbberfFnpet och 2tbeln *•*( [cfe helfer någon laav ligen faflab elter malb OciFSbagSman för annat ©tånb, må funna af $»Att anlebning font helft, förmenad att SeifSbagen bernilla, §. r. efter profning af ett utaf £ongf. 93Za/:f, tnebciff 9?åbtg fFrifmelfe ben ra\1 ^29, till Of? ofmerlenmabt fåvjlag till för noa b 3mitruction för Skare meoiforer, i affeenbe på bera»* befattning meb ©tatSmerFetS granth rung, pafme Sbi, t fmfrcubfaftig åfmerenSflämmelfe bermeb, men meb be för? anbringar, forn i tfabganbenaS fpecte(a lt)5elfe anfettS bora ega rum, för går L£l/ Mmfut ben ^nflruction får 9let>ifcrerne> hmilFeu, uti fFrrfmelfe af ben T fiftliöne ^ebruaru, blifmit tift Äongl.
Maj:t måtte till Rikets Ständer göra nådig framställning om befrielse för de skaltskyldige från ofvanberörde, dem ålagde betalningsansvar. Kongl. Majit har derefter tagit detta ärende under nådig pröfning, hvarvid hos Kongl. Majit jemväl i betraktande kommit, hurusom, med anledning af vid sednaste riksdag väckt fråga om "Eftergift af den ådörade ifrågavarande ersättningen i följd af f. d. kronofogden Chr. Dhboms balans, Rikets då församlade Ständer, att Kongl'. Moj\ls Nåd. Skrifvelse, N:o 791 45 akrifvclse af den 4 Mars 1848, underdånigst hemställt att, derest de skattskyldig» blefvo genom laga kraftvunnet beslut ålagde, att gälda återstoden af nämnde balans, och Kongl. Majit, i händelse de skattskyldige sedermera i nådeväg sökte befrielse derifrån, skulle anse en eftergift vara af omständigheterne påkallad, Kongl. Maj: t då måtte täckas till Rikets Ständer aflåta nådig proposition i ämnet, samt emellertid låta med uttagandet Iros de skattskyldige af de dem till ersättande ådömde belopp anstå, intilldess Rikets
Detta kunskapsmått är i allt fäll icke så stort, att ju icke skolbarnen ganska väl kunna, med blott högst få undantag, inhemta detsamma under de år, som de vanligen, utan alt till annat arbete hållas, tillbringa i föräldrahuset. Af dessa skäl kunna Utskotten också icke tillstyrka någon nedsättning ali det stadgade kunskapsmåttet och hemställa alltså, att de väckta förslagen derom måtte förfalla. I afseende på den andra frågan, eller huruvida det må öfverlemnas åly församlingarne sjelfva att bestämma kunskapsmåttet för barnen i folkskolan, så få Utskotten erinra, att bifall till denna mening otvifvelaktigt skulle leda derhän, att mångenstädes detta kunskapsmått skulle bestämmas till ett alltför ringa omfång mot det uti denna § föreskrifna; och få Utskotten derföre, samt med åberopande af de i föregående punkt framställde skäl, hemställa, att jemväl ifrågavarande förslag måtte förfalla. Någon giltig grund för den åsigt, att minimum af kunskapsmått för flickan, då hon utgår från folkskolan, bör ega rum, kunna Utskotten icke finna. För att rätt uppfylla sina pligter som moder och husmoder, harqvinnan af behof åtminstone detta minimum af kunskaper. Det är vanligen modren, sorn lägger första handen vid barnens undervisning och meddelar dem de intryck och begrepp, hvilka gifva deras tankar den första rigtningen, — en rigtning, som sedermera oftast under hela lefnaden bibehålles. Hos allmogen är det dessutom egentligast modren, som gifver barnet dess första uppfostran och på henne beror vanligen den husliga ordningen och stundom det husliga välståndet. Det synes således äfven för qvinnan vara iQ Statssamt Allni. Besv.. och Ekon.-Utskottens Betänkande j N.o 4.0. elt oundgängligt beliof att ega de kunskaper, som uti Stadgan föreskrifvas. Man kan väl icke förneka, att, på de fleste ställen hos allmogen, qvinnan För närvarande icke eger detta kunskapsmått; men också är folkbildningens närvarande tillstånd i allmänhet ej tillfredsställande och fordringarne på någonting bättre i detta hänseende äro af Konung och Ständer godkände.
Den primitiva kostnaden blifver ojemnförligt mindre, än vid ensamhetsfängelser, helst åtskilliga af nu förhand varande fängelser, så väl å fästningar som vid eorrectionsinrättningarne, böra kunna till tjenlige gemensamhetsfängelser inredas; fångarnes herbergerande, vård ock underhåll kräfver betydligen mindre utgifter, då de flesta till fängelsehushållningen hörande göromål och handräckningar kunna af fångarnesjelf ve verkställas, hvilka göromål i ett ensamhetsfängelse fordra en särskild och talrik tjenarestat, och ändteligen äger det finera offentliga straffarbetet inom ett gemensamhetsfängelse något för det råa lynnet mera afskräckande, än det ensliga, af ingen sedda, handarbetet inom cellerne. I fråga åter om straff-fångarnes förbättring är det åtminstone möjligt, om ej sannolikt, att det gemensamma tunga och ansträngande arbetet, den noggranna och orubb - 53 Hör till Lag-Ulskollets Betänkande , N\o g3. liga ordningen samt den stränga .disciplinen kunna på brottslingarnes linnen utöfva en lika helsosam inverkan, som den så mycket lofordade sjelfbetraklelsen i ensam hetscellen. De vänjas i gemensamheisfängelsel vid ordning, lydnad, verksamhet. Iakttagandet deraf uLkrälves vissei ligen med sträughet, och afvikelser lemnas ej utan näpst; men så bör det vara, och denna i begynnelsen tvungna undergifvenhet skall troligen hos de flesta slutligen lemna rum för den tillfredsställelse, medvetandet al fullgjorda skyldigheter skänker. Föga maktpåliggande synes mig dervid vara, ätt den till systemets invention hörande absoluta tystnaden och förbudet emot hvarje meddelande fångarne emellan med så ytterlig noggrannhet handhafves. Den bör fordras såsom en del af disciplinen, och uppsåt liga eller trotlsiga öfverträdelser böra ej lemnas ostraffade. Men att särskild t inrätta sofrummen och arbelslägenheterne med ängsligt afseende å iakttagande af denna föreskrift, torde vara af föga väsendtligt gagn, fastän deiom finnes mycket skrifvet i de utländska handlingar, som man höiei sa flitigt åberopas.