Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. kan i Nåder finna det anmärkta förhållandet föranleda» Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 September 1840. Expeditions-Utskottets Forslag till und. Skrifvelse , N-o 85, N:o 85. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Sept. 1840. Preste-Ståndet den 16 Borgare-Ståndet den 23 Bonde-Ståndet den 23 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angående en ansökning af arrendatorerne utaf Nyqvarns qvarn och bro att bibehållas vid arrendet af dessa lägenheter. (Stats-Utsk. Uti.
Leverering, till R. St:s Riksg:s-cont, enl. förteckning Transport 281,435 250,000 531,435 1 L Transport Contant behållning, som äfven kommer att dit aflemnas, enl. K. Norrbottens d:o 4>%': 24' » }> Balance den 51 Oct. 1859 : Creditiv-fondens fordran j uti länen utestående > enl. Hallands läns undsättniugs-redogörelse 20. 2. Götheborgs d:o 42. 1. Hos Statsverket för disponerad spanmål, Creditiv-fonden tillhörig 6,562: 3o. Ilos Grosshandlaren m. m. Liljewalch 48,378: 27. Jac. Fr. Miillern. Vidimeras ex o frido Jac. Fr. Miillern. Afskrift. Bilaga Litt. C. Liqvid med Grosshandlaren och Ridddaren af K. Wasa Orden, Hr C. F. Liljewalch,för emottagen span mål och uppburna förskott, i ändamål att tillhandahålla Westerbottens och Norrbottens Län undsättnings-spanmål. Debet. Banco. Hr Grosshandlaren m. m. Liljewalch påföres: emot bestämda pris öfvertagen undsättningssäd, att tillhandahålla och Norrbottens nödlidande innevånare: Westerbottens Westerbottens läns redogörelse påförer spanmål för Norrbottens läns d:o d:o . 20,704: 3g. — 21,828: 44- 6. 42,»33 50,000 ■> r. Q Uppburna förskott till anskaffande af spanmål för Norrbottens ningsbehof: Norrbottens läns redogörelse påförd contant ... läns undsätt Ranta, å levereringen till K. Räntekammaren å d:o till Norrbottens läns ränteri 166: 23. 1. 564: 36. 5. 731 6 l 1 Summa r:dr b:co 93,264,47 — C r e d i t. Hr Grosshandlaren m. 111. Liljewalch godtgöres: Contanta inbetalningar lill K. Läns ränteri, enl.
Af erfarenheten veta vi huru många det är som vistas i en församling och icke af någon besuten man fått tillstånd att hos honom manlalsskrifvas. Enl. gällande författning nögas man då skrifva dem på församlingen och upptaga dem på en serskild lista, som ingår till K:s bef:de. Uti den föreslagna 14 §:n, likaså litet som i nu gällande författning, finnes ingenting som hindrar, att den som är mantalsskrifven i en församling ju kan bo i en annan, om än aldrig så långt aflägsen den ene från den andra; men den församling i hvilken han vistas, lärer säkerligen ej underlåta att skaffa sig försäkran från den församling, hvarifrån han kommer, att den skall i allo ansvara för den risk, som den församling, till hvilken han flyttat, möjligen kan iråka, om han eller hans anhöriga skulle falla fattigförsörjningen till last. På grund af dessa båda skäl tillstyrker jag bifall till den af Utskm föreslagna förändringen i 14 §:n. Jag vill ej yttra mig om de andra §§:ne förr än de hvar i sin ordning förekomma till öfverläggning. Hr von Hartmansdorff: För min del tillstyrker jag också bifall till § 14, sådan den är af Utsk. föreslagen. Man vet hvilket motstånd och missnöje som den nuvar:de stadgan rönt, och att en förändring är högst nödig. Hr Sandströmer, And. Peter: Jag vill icke för närvar:de ingå i någon närmare utredning af de företräden, sorn den sednare författningen eller det förut följda systemet, sinsemellan 220 Den 12 Augusti f. m. jemförda kunna medföra. Visserligen kan den nya förordningen medföra svårigheter, ty det ligger i sakens natur, att hvarje dylik stadga skall i början föranleda sådana; men då enl. hvad en föreg:de talare upplyst, samma princip, sedan längre tid tillbaka följes i 2:ne andra länder, torde deraf synas, att nämnda svårigheter ej äro större, än att de kunna öfvervinnas.
Jag uprepar i afseende härå hvad jag förut sagt, att det aldrig har varit fråga om att länet skulle utlemnas lill vissa tomtegare, utan att den gamla staden skulle afgifva sin gemensamma förbindelse för lånet, och således skulle denna fordran genom stadens styrelse indrifvas och till Riksgrskont. öfverlemnas. Det vore följaktligen endast med denna menighet kollektivt, som Staten finge att göra. Frågan är helt enkelt den, att då den gamla staden Lidköping nedbrann, blef en tomtreglering nödvändig; kostnaden för denna tomtreglering skulle, såsom man förmodade, bestridas af hela staden, men .den nyare stadsdelen undandrog sig detta, hvaraf följden blef den, att gamla staden ensam måste ikläda sig ansvarsskyldigheten för de lån, som för ändamål varit och äro af nöden, och detta kan väl ingen annan göra än de, som f. n. åtminstone och till dess processen blifvit afgjord, skola bestrida omkostnaderna, eller den gamla stadens innevånare. Om då R. St. fordra alt någon annan tillika skall utfärda ansvarighetsförbindelse, så vore ju sådant detsamma, som att beröfva staden de fördelar man velat tillskynda densamma genom beviljandet utaf ett lån, som skulle betacka en del af de kostnader, som åtgå. Jag anser mig således befogad att fortfara i milt yrkande om återremiss. Hr Bildt: Jag har begärt ordet för att bemöta några af de anmärkmr, som ännu icke blifvit vederlagde. En af de talare, som yrkat återremiss, har påstått, ali det nu vore första gången, som grundsatsen om den solidariska ansvarigheten blifvit tillämpad på sådana lån, som beviljas till tomtregleringar. Jag ber då att få i minnet återföra R. St:rs beslut vid sista Riksdagen ang:de det lån, som då beviljades Christianstad. Det var nemi. alldeles enahanda förhållande med detta lån, som af staden antogs under medgifvande af den solidariska ansvarighelsprincipen.
Propositionen i denna fråga icke bifalles, ser jag ingen möjlighet att undgå förrådernas anlitande för de årliga behofven; och då jag ingalunda kan finna sådant förenligt med Rikets sannskyldiga nytta, kan jag ej annat än tillstyrka bifall till den Kongl. Propositionen. Herr Lefrén, Johan Pehr: Det måste vara förlåtligt, om icke alla Ledamöter inom det vidlyftiga StatsUtskottet, som är sammansatt af personer från olika Stånd och 3i4 Den 8 Oetober f. m. med olika bildning, skulle kunna intränga i detaljerna af alla de förslag, som blifvit Utskottet förelagde. Så är förhållandet nied det nu ifrågavarande förslaget. Man har baft svårighet att kunna skilja emellan de årliga anslagen, och dem, som äro beräknäde att utgå för en gång. Genom en förblandning häraf har Utskottets pluralitet kommit till den förmodan, att de extra anslagen för en gång skulle göra tillfyllest, så att någon indragning här på de årliga anslagen skulle kunna äga rum. Detta är likväl detsamma, som att betala en persons skuld, utan att sätta honom i tillfälle att undgå ny skuldsättning. Men sedan Friherre af Nordin så fullständigt utredt förhållandet, har jag föga att tillägga. Hvad Wanäs fästning beträffar, hvilken äfven blifvit inryckt i discussionen, så är ett misstag begånget i afseende på kostnadsberäk-* ningen, ty 8 millioner hafva aldrig varit i fråga för denna fästningsbyggnad; enligt planen bestiga sig kostnaderna endast till något öfver » millioner. Men jag sparar all ytterligare discussion om denna fästning till ett lägligare tillfälle, än nu , då denna fråga alldeles icke hör till ämnet. Hvad de Harri ful la öfningarna angår, hoppas jag att man åtminstone icke anser alla öfningar flärd fulla, och en calcyl öfver antalet af de dagar, då vår Armee är sysselsatt roed exercis, skall lätt visa, att det icke öfverstiger det mest nödtorftiga behofvet; Den 8 Octo ber f. m. 3i5 man har uträknat detta dagantal för i5 år, och det är så ringa, att jag skäms för att namna det.
Enligt sednare Contractet åter är Fregatten af Chapman till hemälde H:rr Michaelson & Benedicks försåld emot en öfverenskommen Köpesumma af 20,000 Pund Stelling; derjemte Köparen sig förbundit att Batteriets kanoner skulle nedläggas i Fregattens rum, emedan de icke fingo begagnas på Batteriet af handelsfartyg; innehållande i öfrigt Contractet om Fregatten af Chapman enahanda vilkor, som vid köpet om Skeppet Tapperlielcn blifvit utfäste. Uti underd, Rapport af d. 11 Mars nämnde år är till K. M:t af H:r GeneralAmiralen j underd:het inrapporteradt att Linieskeppet Tapperheten vore till Handelshuset försåldt för en Summa af 171,000 R:dr Hamb. B:co. Dessutom har GeneralArairalen H:r Grefve Cederström, uti underd. Memorial af d. 2 April 1825, anmält H:r Fabian Philips anbud af 25,000 R:dr B:co för 26 st. 2g-pundige kanoner, i5go st. dito kulör samt dertill proportionerat stång-skott, 26 st, lådor med atti i-a ilie och 3oo centner krut; i afseende å hvilket anbud H:r Grefven och GeneralAmiralen i underdthet anfört; att så väl omförraäldte kanoner som kulör voro af Rysk modell och såleles mindre tjenlige till benyttjande på Flottan, då de Svenske kanonerne ej ändamålsenligt kunde begagna till annan cert kanoner som ägde olika kullopp, hvaraf största oreda skulle kunna uppstå; att någon brist på krut icke syntes vara i förråderne, som kunde göra afsaknaden af denna Betänkande n, N:o 101. 65 artikel betänklig; att derföre H:r Grefven och GeneralAmiralen fick försäljningen tillstyrka, under åberopande af bilagd särskildt ProMemoria, uti hvilken finnes upptaget värdet å kanonerne, vägande tillsammans Skepp.
De hufvudsakligaste föremålen för skeppning till utrikes ort hafva fortfarande varit spanmål, (förnämligast hafre) trävaror och linfrö, samt för införsel från utrikes ort rått socker, salt, vin, m. m. Minuthandeln har varit liflig och lemnat idkarne, ehuru deras antal under ifrågavarande tidskifte ökats, skälig bergning. O 7 O ö o Enligt de af Kommers-Kollegium offentliggjorda statistiska uppgifter har antalet af Uddevalla stads handlande med deras betjening samt handtverkare, inberäknade idkare af sådane näringar, som, utan att egentligen utgöra handt - 51 verk, icke äro att hänföra lill handel eller fabrik, jemte deras arbetsbiträden under nedannämnde lid förhållit si» sålanda: O Handlande. Handelsbetjening. Gesäller. Lärlingar och andra arbetare. För Handel. För Handtverk. Allmänna undervisningen besörjes dels genom stadens äldre lärdomsskola, hvarvid 3:ne lärare äro anställde, dels genom folkskolan, som i förening med förut varande vexelundervisnings-skola blifvit handhafd af en lärare, men till hvars biträde ytterligare en lärare kommer att anställas. Helsovården bandbafves af 2:ne stads-läkare, jemte den i staden stationerade provincial-läkaren. Fattigvården bestrides på förut öfligt sätt medelst fattighjonens utpensionering på landet, hvilket erfarenheten visat vara å ömse sidor fördelaktigare, an det direkta fattigunderhållet i staden, såsom det i äldre tider ägt rum. 52 Bland den till arbetsklasserna hörande befolkning har fattigdomen dock i allmänhet tillväxt, och detta, i förening med det stigande antalet af förbrytelser mot allmänna säkerheten och äganderätten, som anses förnämligast härleda sig frun lättja och dryckenskaps-begär, utgör i orten allmänt föremål för klagan och bekymmer. Kongelf. Stadens folkmängd, som år 1822 utgjorde 728 och år 1846 865, var år 1850 ytterligare ökad till 931, af hvilka voro mantalsskrifne 547 och mantalsfrie 384.
December 1828 samt den 17 Maj 1830, af Banken till förvar emottagna Partial-obligationer för ej mindre nämnde statslån, än det af Riksgälds-kontoret, jemnlikt dess äfven återbekomna hufvudförbindelser, år 1802 i Leipzig upptagna lån, men hvilka obligationer vederbörande tjenstemän, likasom Bankens Under-styrelse, vägrat återlemna, innan depositions-afgiften för de 4 packkistor, deruti obligationerna voro inneslutna, blifvit erlagd med ett, till slutet af Augusti månad 1849 beräknadt, belopp af 1,241 rdr 16 sk.; varande af Under-styrelsen, såsom grund för denna afgifts påförande och erläggande, åberopad en, med anledning af Rikets Ständers vid 1828—1830 års riksdag fattade beslut om dylik afgift för derefter i Banken deponeradt gods, under den 5 Juni 1830 af Bankens kommissariat utfärdad samt i Postoch Inrikestidningarne införd kungörelse, innehållande: „att egarne af sådana deposita, som då “redan vore eller innan den 1 Juli samma år blefve i Bankens vård nedsatta, egde „att, före påföljande årets ingång, emot depositions-bevisens aflemnande, hos Banken „sina tillhörigheter uttaga, derest de icke ville underkasta sig den stadgade afgif„ten;„ hvarförutan Under-styrelsen erinrat om det i 8 § 12 kap. Handelsbalken förekommande stadgande, att hyra för det rum, deruti nedsatt gods förvaras, bör gälldas förr, än godset återgifves. Efter erhållen kännedom om den med sagde belopp Stats-Utshollels Memorial, Avo 16. 3 Riksgälds-kontoret afifordrade dcpositions-afgift, hade Fullmäktige i detta verk vändt sig till Banko-fullmäktige med yrkande om vederbörandes förständigande att, emot återb®kommandet af depositions-bevisen, utlemna de Riksgälds-kontoret tillhöriga och af Banken till förvar emottagna lånehandlingarna, hvarvid förstbemäldeFullmäktige förklarade sig så mycket mindre kunna erkänna, det
Här har blifvit yttra dt utaf Herr Munck af Rosenschöld, att det vore Ständerne värdigt att efterskänka den ifrågavarande summan. För min del tror jag det vara Ständerne värdigast, att göra rätt, och att icke låta ömmande omständigheter komma i fråga mer för den ena, än för den andra. Att målet kommit till Utskottet genom remiss från Konungen, såsom Herr af Billbergh anmärkt, kan icke eller blifva 42 Den g November f. m. något skäl för afskrifningen; det bevisar blott att Billqvist haft förespråkare på andra ställen, likasom här. Men om alla, sorn hafva tillfälle till nog mägtiga recommendationer, för att förskaffa sig en Kongl, remiss, skulle erhålla afskrifning, då den deremot nekades andra, sorn ej ägde de storas gunst, skulle följden blifva den, att frågorna afgjördes blott efter considerationer. Vi håfve vid denna Riksdag förehaft flere mål afena-, banda beskaffenhet, och till största delen från Götheborg och Bohus Län, hvilket i sanning förefaller mig bra märkvärdigt. Herr Crusenstolpe , Magnus Jacob: Då, enligt hvad Utskottets Utlåtande föranleder, Konungen vid remissan af handlingarne icke lemnat något specielt förord för sökanden, synes Herr af Billberghs skäl förfalla, eller att Konungen ansett omständigheterne i närvarande fall förtjena behjertande; och hvad beträffar obetydligheten af den summa, som nu är i fråga, bör den icke eller verka på beslutet, ty om man vid detta tillfälle lemnar ett praejudicat för afskrifning öfverallt, der ömmande omständigheter förekomma, kan det slutligen blifva kännbart, och ganska betydliga summor komma att efterskänkas. Jag förenar mig derföre med Herrarne von Hartmansdorff och Rosenqvist uti yrkandet om afslag på Utlåtandet, och tror, att Billqvist bör öfverlemnas åt samma öde, som alla andra, hvilka varit eller äro i samma predicament, Den g November f. m. 43 Grefve von Rosen:
Anmärkningen innehåller: att uti räkenskaperna från Gymnasium i Götheborg saknas redogörelse för de medel, hvilka, enligt Kongl. Maj:ts nådiga cirkulär den 16 November 1839, för en gång anvisats till erforderliga materialers anskaffande vid elementar-läroverken. För ali kunna besvara denna anmärkning, får Konsistorium underdånigst upplysa: att af de 1,500 lldr Banko, hvilka blifvit år 1839 af Kongl. Maj:t i nåder anslagna och af Kongl. Slats-kontoret sedermera utanordnade att användas till inköp af inventarier för undervisningsverken inom delta stift, erhöll Götheborgs Gymnasium icke någon andel, enär dess kassa då var i den ställning, att de utanordnade medlen för dess räkning icke behöfde anlitas. Deremot erhöll Högre lärdomsskolan härstädes 450 Rdr, Högre apologistskola 300 Rdr, Lägre lärdomsskolan i Uddevalla 250 lldr, Lägre lärdomsskolan i Warberg 200 Rdr samt Lägre lärdomsskolan i Halmstad 300 Rdr Banko. Hela summan, 1,500 Rdr, fördelades således emellan stiftets skolor allenast, och hafva också för medlens användning behöriga qvittenser och redovisningar årligen blifvit algi fn a. Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:Is underdånigste oell tropligtigste tjenare och undersåter, v muni .v B. WADSTRÖM. NICLAS BECKMAN. N. HAGBORG. C. THUNBERG. ALG. LE0P. TRANA. E. FAGERBERG. Götheborgs Domkapitel den 20 Februari 1850. Fr. B. Grundell. Kalmar Stills Konsistorii underdåniga Utlåtande, i anledning af 1849 års Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper. Stormäktigste Allernådigste Konung!
Denna linie hade relativt till den andra icke något annat för sig, än att den gåfve värde och gagn åt en redan genom enskild försorg påbörjad hanbyggnad, hvilken i annat fäll blefve utan särdeles nytta. Under alla omständigheter 25 syntes emellertid en särskild bana böra anläggas mellan Sala och Westerås för den stora mängd tunga varor, som från de orter, hvilka i flere rigtningar omgåfve norra stambanan, öfver Westerås på genaste och billigaste väg måste söka hamn vid Mälaren, för att på detta vatten sedan vidare mot Stockholm och andra trakter af landet fortskaffa^. På samma väg skulle också en stor del tunga handelsvaror från Stockholm för billigaste transportkostnad komma till de närmast belägna provinserna. Den del af Stora Kopparbergs läns befolkning och varor, hvilka icke sökte vägen öfver Falun och direkte till hafvet vid Gefle, finge, på den föreslagna norra stambanan och hennes utgrening mot Orebro, kortaste väg till både Sala, Westerås, Upsala, Stockholm och vestra orterna. Hvad åter Upland anginge, skulle denna provins kanske draga största fördel af banan, anlagd på sätt jernvägskommittéen föreslagit öfver Örsundså, ehuru med 2i mils krok öfver Upsala och derifrån rakaste vägen till Gefle; men af redan anförda orsaker strede detta emot både landets allmänna, de längre norrut belägna provinsernas samt Stockholms läns fördel. Den folkrika trakten närmast och nordvest om Stockholm skulle i första hand draga nytta af en bana vester om Sigtunatjärden; men endast med förbiseende af de 130 qvadratmil, som läge norr om denna trakt, kunde banan utläggas i denna rigtning. — Det hade i militäriskt afseende blifvit såsom en väsendtlig fördel anmärkt, att vestra stambanan, dragen norr om Mälaren, vester om Almarestäke, skulle få skydd af Sigtunafjärden mot en fiende som anryckte från öster. Detta vore ganska riktigt, men förfölle, om banan droges söder om Mälaren.
Ätminstone berättas det från Amerika, att kvinnor icke kunnat användas som tulltjänstemän, emedan de visat för stor » grundlighet » (d. v. s. nyfikenhet) vid visitationen af resandes bagage, men detta kan, så- som vi tro, endast vara förtal. Emellertid: man har kallat vårt århundrade ångans och uppfinningarnas tidehvarf, men det kommer kanske ock att kallas kvinnoemancipationens och de kvinnliga eröfringarnas århundrade. Giftermål. jL \ et var en gång en turturdufva och en skata. De bodde tillsammans, d. v. s. deras bon voro i samma träd. Det var två hanar. Nu skulle de ut och söka sig honor, och skatan var den första, som gick nt på friarefärd. Han kom först till en kråka. Hon hade sex döttrar. Hon visade fram den ena efter den andra. Hon ställde upp dem i rad, och de nego och nego, så att de smällde näbbarne i marken. Men skatan tyckte, att de voro för gråa. » Men jag har förmögenhet, » sa ' kråkan. » Hvad ger du då? » sa ' skatan. » En blank kopparslant, en silfverfingerborg och en tesked. » » Det var regalt, » sade skatan, — » ja, då tar jag henne: men jag vill ha den yngsta, » sa ' skatan. » Tar Ni den äldsta, lägger jag en sax till, » sade kråkan. » Den kan bli genant att ha i boet, » sade skatan. » Då ger jag en kopparslant till. » sade kråkan. jS°l. 393 » Mynt är bäst, » sade skatan. Och så var det köpet uppgjordt. Och skatan förde hem sin brud. Det första görat han nu hade, det var att få ett ställe, där han kunde gömma sin förmögenhet, så att ingen kunde komma åt den, S ' en skulle de bygga boet färdigt. Men nu gick det icke riktigt bra. Krå- kan ville ha det på ett sätt och skatan på. ett annat. » Det är jag som bygger, » sa ' skatan. » Men det är jag, som värper och läggerägg. » sade kråkan.
I sammanhang med ofvanberörda ämnen har hos Rikets Ständer till öfvervägande förekommit, huruvida icke äfven de så kallade pedagogierna, eller mindre skolor i ätskillige af Rikets smärre släder, mätte afses vid förväntade regleringen af läroverken, samt viikoren för lära mes vid dessa skolor aflönande, befordran och pensionering förbättras. Enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, äro pedagogierna i sjelfva verket att anse såsom beroende af statsanslag, hvarmed de till största delen i äldre tider blifvit försedda, ehuru deras verksamhet aldrig genom någon offentlig stadga är vorden ordnad, och hafva i vissa städer utvecklat sig till nära likhet med elementar-läroverk, i andra åter närmat sig till eller blifvit förenade med folkskolan. I saknad likväl af nödiga upplysningar om antalet af dessa pedagogier, samt om de anslag, hvilka till dem utgå, och det belopp, som skulle för vidtagande af ofvan antydda åtgärder vara behöfligt, få Rikets Ständer, i ändamål att hit hörande förhållanden blefve närmare utredda, hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det E. K. M:t täcktes, vid den definitiva regleringen af elementar-läroverken, taga i öfvervägande, huruvida pedagogierna må kunna sättas i närmare förhållande till Rikets öfriga läroverk. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 18 November 1854. Hih. till n. St. Skrifvelse, N:o 182. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Nor. 1854. Preste-Ståndet den 11 Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring i stängsel-skyldigheten. (Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk:ns Bet:de N:o 24 och Mern.
Domstolarne då likasom nu borde vara skyldiga att åfven sjelfkrafdt lemna allmänna Åklagare underrättelse j om de brott och anledningar till allmän talan, som under Råttegångsärender, behandling yppas, utan att hkvål befallning till Itai hurde af någon Domstol gifvas. Från Vällofl. BorgareStåndet har äfven blifvit till LagUtskpttet reuiitteradt ett Memorial af RiksdagsFullmägtigen för Uddevalla Stad Herr M, Ragge, hvaruti likaledes yrkas rättighet för en hvar, att, utan behof af allmän Åklagare, utföra talan emot Pomare för Ämbetsfel; och hafva alltså begge desse motioner på en gång till pröfping hos Utskottet förekommit; hvarvid Utskottet inhemtat, att ehuru, Kongl. Förklajringen den 23:dje Marni 1807 föreskrifver, det ingen enskild Part må vara tillåtit, att taga Stämning å Domaren, och dymedelst grundlägga åtal emot honom för begångne fel eller brott under Ämbetets Utöfningj är likväl öppen rätt lemnad hvarje Part, att anmäla
Fru Borgensköld suckade, och som skjutsbonden förmodade detta vara en följd af vägens längd, tröstade han fruntimren dermed, att det skulle ”stå öfver i rappet. – Nu klatschade piskan, hästarne trafvade på, och man for fram mellan vackra gärden och ängar. Då ropade Hilda hastigt: ”Håll, håll, kära far, i Himlens namn! Kör icke så fort; jag ser pappa derborta på gärdet! Stanna, att jag får komma ur!” Vagnen höll stilla, och med ett lätt språng stod Hilda på backen, och flög sedan, lik en liten ande, snabbt öfver åkrar och ängar till en äldre herre, af medelmåttig längd, med ett långlagdt och solbrändt ansigte, der han stod och talade med arbetsfolket. Han var insvept i en lång, grå lärftsrock, serdeles beqvämlig för sommarpromenader, och hela hans utseende bevittnade, att han tillhörde en af dessa icke sällsynta små själar, om hvilka ej är vidare att säga, än att de vegetera nästan på samma sätt, som deras materiella hälft; menniskor, hvilkas hela ståndaktighet och fasthet beror derpå, om deras envishet kommer med i striden, i hvilket fall de kunna vara lika fasta, som annat folk af öfvertygelse. Vidare hörde löjtnant Borgensköld till det slag af karlar, som äro endast ofullständiga exemplar, då deras hustrur såsom bihang ej finnas vid deras sida, tillreds med råd och dåd, förutseende och efterseende, en kalender, der de kunna slå upp hvarje omständighet, som deras klena minne eller slöhet hindrar dem att sjelf erinra sig. Så utrustad af den stundom stjufmoderliga naturen, kan läsaren lätt föreställa sig, huru angenäm ankomsten af hans efterlängtade hustru och innerligt älskade dotter måste vara för löjtnant Borgensköld. Då han fick ögonen på den gamla kaleschen, ett fragment från sällare, från bättre dar, då man ännu på baler var,