Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
till sist inarbetas 1 ffi hvetemjöl och ett väl; kl. 3 på morgonen ställes tvätten upp i det samma karet och man ser Olga von K. par knifsuddar hjorthornssalt. Man noga till, att inga fläckar få sitta qvar. spar så mycket af mjölet, att det räcker Osvikligt medel mot magsyra, magkaNu har man rent varmt vatten utan till degens kafling på bordet. Degen tarr och dålig matsmältning. Tag morsåpa i ordning, hvari kläderna omstötas. delas nu i 4 delar, hvilka formas som gon, middag och qväll 1 rågad matlimpor och gräddas i mycket svag ugnsFörsta lagen värmes upp på nytt och sked linfrö, nedsvälj det med | glas värme. Sedan de äro gräddade, skäras det grofva af tvätten nedlägges i den Linfröen samma; lagen kan tillökas med den mjukt, helst kokt vatten. de som man behagar och torkas litet, andra lagen, som dessutom kan beböra vara af årets skörd, väl rensade, ty eljes blifva de sega. Mina. gagnas till randkläder. Dessa kunna fria från dam och andra frön, få ej äfven nedläggas i samma lag, om så kokas eller söndertuggas utan sväljas Goda kringlor, i S urvattnadt smör hela och råa. Efter högst 4 veckors lämpar sig. Kläderna behandlas sedan röres, tills det hvitnar, 8 kokta äggulor sönderkramas väl, en rå äggula, 8 lod som vanlig byk med pålakning af lut, dagligt bruk af detta medel är den envisaste magsyra borta. Man måste unmen ej så länge som vanligt. V i d skalad och stött mandel, hälften söt detta förfaringssätt behöfs ej mer än der tiden af hålla sig från kaffe och och hälften bitter, \ " ffi finsiktadt socOlga von K. ker, | " ffi hvetemjöl, en thesked hjorthälften så många tvätterskor som vanligt. spirituösa dryrker. hornssalt tillsättes. Uttrillas i form af Reformar. Man får nu på förvintern A. W. kringlor och öfverströs med mandel och ofta reformar, som ibland kunna vara socker. Bakas genast. A. O. K. ganska ettriga.
Här är ej fråga om något annat, än huruvida befälet vid indelta armeen, hvars aflöning alldeles icke beror på contracter emellan Kronan och indelningshafvarne, skola erhålla sin aflöning in natura eller i contanta penningar. Delta mäste nödvändigt hafva ett omedelbart sammanhang med Statens reglerande. Föröfrigt har det blifvit anfördt från Reia håll, och Den i3 Januari e. m. särskildt liar en värd talare här bakom mig fästat en stor vigt dervid, alt j5 §:n Riksd.Ordn. föreskrifver, att alla frågor, som kunde lurfälla, ovillkorligen borde förfalla. Jag hemställer till den varia talaren sjelf, huruvida han skulle varit belåten med tillämpning af denna grundsats, då fråga var t. ex. om förhöjning af lodierna för befälet vid garde3- regttena. Denna fråga ligger nu i förstärkta StatsUtsk.; roen jag förmodar, att om man yrkat, att i detta fallet Borgareoeh BondeSltns beslut skulle gälla lika myckel, sorn R. o. Adis och Prest<St:s, så skulle den värde talaren ej varit nöjd dermed. Jag slutar med att förena mig med Frih. Sprengtporten, och anhåller om R. o. Adis bifall till SlatsUtsk:s betänkande. Hr von Hohenhausen, Carl: Jag trodde verkligen, att jag misstog mig eller misshörde mig, då jag tyckte alt en ledamot af StatsUtsk., Frill. Sprengtporten, ansåg alt indelningsverket endast rörde förhållandet emellan rotehållare och manskap. Del står tydligen i 80 Jin: ”contracler och indelningsverk,” hvarom en indelt officer känner ganska väl, att indelningsverket innefattar likaväl befälets löner, som det innefattar contracterna emellan rotehällaren och knekten. Således får jag högtidligen reservera mig emot en sådan tolkning af 80 §:n, alt R. St. kunde besluta att sälta indelta armeen utan befäl och blott låta manskapet vara qvar. Jag tror att hvarken Staten eller befälet skulle vara belåtna dermed; således får jag deremot afgifva min formliga reservation. Hr von Rosen, Georg:
S DWid företagen granstning af Riksens HögloftCiänders StaksUtstokts, i Memorial af den 1 sistiedne December, meddelte u-latanLe öfwer Konungens Nädiga Proposition, om ett ärligt underhal! för den äterstäends delen af Finsta Armsen, fann Ståndet, r öswerenstämmelst med HögloftRlddcrstapet och Adelns, genom PrototvlisUldrag of den 2? i nytznämde månad, Ståndet communicerade Beftut, samt i anledning af flera Herrar Ledamöters bland Rldderstapek och Adeln l delta amne gjorde och till Utskottet remitterade anföranden , as hwilka Ständer del undsätt, att i stägn worande ärende borde till StatsUtstotret äterförwr, sas, att desi afglfwande förnyads förslag lä inrätta, att defis tappre och förtjente Rikets förswarare, sä widt Statens tillgängar medaifwa, icke mä sakna den billiga ersättning, hwartjll deras lidne förluster samt Medborgares tacksamhet och tillfredsställelse göra dem berättigade; derwid dock Ständer tor sm dU fogade den anmärkning, att noga urskiljas bör, hwilka Officerare samr UlderOlficerare och Clv >e Betjente kunna antingen genom antagande af Ryst tjenst och lydno eller delaktighet mi den om Sweaborg inaängne wanhederliga Capitulationen, hofwa räkkwisHgen gjort fia förlustige af dea rättighet och wälwiija, som endast den wärdige och sin undersäieljgg No lillgifne Medborgaren bör tillkomma. Hwil, Den 2; Januarir. 955 Hwiiket genom detta PrvtocollöUtdrag de ös, lige Rcspeciive Ständen samt StatsUkstottet wörd, samt och manligen ffulle lillkännagiswas. Ult supra. SDBlef Riksens Högloft.
Majit, efter ärendets ytterligare utredning, skulle finna skäl i nåder medgifva, det förenämnda byggnadstomter i Landskrona gamla stad finge till större eller mindre del åt staden eller enskild försäljas, Rikets Ständer äfven lör sin del sådant bi föllo, har Eders Kongl. Majit, genom nådigt Bref den 22 Juli 1858, enär behofvet af mark för Landskrona stads utvidgning ej kunde på annat sätt lämpligen afhjelpas än genom öfverlåtelse dertill af Kronan tillhöriga tomter, i så måtto medgilvit den sökta öfverlåtelsen, alt tomterna Niis 46—53 jemte södra hälften af tomten Nio 55, hvilka utan särdeles skada kunde åt enskilde öfverlåtas, finge på offentlig auktion åt den mestbjudande med eganderätt försäljas; äfvensom att, med nådigt bifall till hvad Rikets Ständer vid 1862 och 1863 årens riksdag för sin del medgifvit, Eders Kongl. Majit till Landskrona—Eslöfs jernvägsbolag upplåtit en större jordrymd af fästningsverkets område. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Af hvad sålunda förekommit synes det, som vore behofvet af ökadt utrymme för Landskrona stad oafvisligt och alt nämnda samhälle genom dess under de sednare åren vunna utveckling förvärfvat billiga anspråk på ett sådant understöd, som det ifrågavarande.
Rikets embetsoch tjenstemän i och för em be t et. 3:dje 5:11 Ttyckfr.Jorordn. 8:de momentet. Den 28 Mars f. ra. 543 8:0 Smädliga uttryck 0111 Rikets embetsoch tjenstemän i och för embetet; brottet skall straffas efter allmän lag, och skriften confisceras. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att Borgareoch BondeSttn afslagit detta förslag. Uppå derefter framställd propos. blef detta förslag äfven af R. o. Ad. afslaget. 3o:de punkten. Ang:de ansvaret för lögnaktiga uppgifter och vrängda framställningar till allmänhetens förvillande och förledande. 3:dje §:t) Tryckfr.förorcLn. i2:le momentet. 12:0 Lögnaktiga uppgifter och vrängda framställningar till allmänhetens förvillande och förledande: brottet umgällis med böter från trettiotre riksdaler sexton skill i ngar till och med ett hundrade riksdalery och skriften confisceras. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att Borgareoch BondeSt:n bifallit förslaget i 3o:de punkten. Frih, Cederström: För min del finner jag icke nå got skäl lill uteslutande af den förvandling af böter, som i den gamla §'n finnes, men som är utesluten i den nya, — d. v. s. att, i brist af böter, dessa skola efter brottets beskaffenhet förvandlas. Det är denna förvandling, som kan leda till kroppsplikt, som jag tror icke bör uteslutas, och derföre yrkar jag afslag på denna punkt. Hr von Troil: Jag får deremot tillstyrka bifall till den föreslagna föl ändringen, som, efter milt förmenande, innefattar ett förtydligande af det förra stadgandet. Att förvandling af böter äger mm vid bristande tillgång till deras gäldande, är ett allmänt stadgande; men genom den gamla redactionen i denna § ^a" 111:1,1 komma till den förvillelse att tro, att det beror af domaren att antingen dömma till böter eller deremot svarande kroppsstraff.
Säg dem att marmorbordet har en liten spricka i ena hörnet, de få taga mycket försiktigt i det, och att de akta lilla salongsskåpet riktigt väl och Märta, när glaskorgen kommer, så sätt in allt det slipade i matsalsskåpet och tag ur nyckeln låt inte pigorna handskas med det och, nej gå inte ännu, söta Märta se till, att de för Guds skull handtera fars och mors pastellporträtter varsamt — och Martha, lugna dig ett ögonblick. Tag den här lilla statyetten med, när du går. » Märta mottog varsamt den i ett öfverkast inT E C K N I N G A F ALGOT RINGSTRÖM. lindade amorinen och begaf sig på väg. Modern ropade efter henne i trappan. » Martha, jag skickar gossarne bort till dig, de springa och bråka, så att jag blir alldeles nervös. » » Jag är minsann också på god väg att bli det, » tänkte Märta, då hon skyndade utför trapporna. Nordanvinden mötte henne skarp och råkall och höll på att redan vid hörnet rycka hatten af hennes blonda hufvud. Hon ryste, vårkappan var tunn, den tjocka vinterkappan hade råkat bli nedpackad redan. Märta var 18 år, men redan en mycket duglig flicka, som man kan bli, då man har en liten klen mamma och sju yngre syskon. Modern brukade se på sin äldsta dotters kraftfullt spänstiga gestalt med en beundrande blick, som ofta samtidigt bad om hjälp i ett eller annat bråkigt fall och sällan vädjade förgäfves. Märta hade ett bra stycke väg att gå i det ruskiga vädret. Men fastän hon frös cch borde skynda sig, blefvo hennes steg allt långsammare, och hennes unga ansikte antog ett allt mera sorgbundet uttryck — ett uttryck, mera patetiskt, än att det kunde anses härröra af oro öfver flyttbråket. Det var ej heller därmed, hennes tankar arbetade; de återvände med ohejdbar envishet till samma ämne — det bref, hon för några dagar sedan fått från Stockholmsvännen Paula Lind. Detta bref, som gifvit henne hennes första hjärtesorg! IDUN 1899. ver henne, och blifvit sjuksköterska. Du beundrade hennes blå ögon, och jag medger, att ingen, absolut ingen, har så vackra ögon som hon.
Den måste till sitt innehåll bero af de former, som äro gifna för utredande af sanningen, äfvensom för lagens tillämpning; och det är företrädesvis dessa former, som, till följd af den stigande civilisationens framsteg, blifva i behof af att reformeras. En sådan hufvudsaklig punkt i rättegångsordningen, af hvilken strafflagen till sitt innehåll måste blifva beroende, är domstolarnes organisation. Om man, lika med Utskottet, anser att, för åstadkommande af fullkomlig rättvisa, måste öfverlemnas åt domaren, att, efter den åsigt han fattar om de vid hvarje särskildt fall förekommande omständigheter, bestämma straffets svårhet och långvarighet; om man, till följd häraf anser att, i motsats mot vår nu gällande lag, som i de flesta hänseenden för hvarje brott stadgar ett bestämdt straff, en ny lag bör stadga ett visst maximum och minimum af straff, med rättighet för domstolen, att lämpa straffet efter sin uppfattning af brottet eller brottsligheten; så är det uppen - 68 Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, iV.o S8. bart, att man på förhand mäste känna beskaffenheten af dessa domstolars organisation, antingen de skola utgöras af en eller flere domare, antingen nämnden eller domstolen skall afgöra frågan om förbrytarens skuld eller oskuld o. s. v. Åt en af flere lagfarne personer bestående domstol kan en sådan pröfningsrätt vid straffets bestämmande öfverlåtas, men icke åt en ensam domare, helst om, såsom förhållandet är med våra Häradsrätter, denna domare stundom är en yngling utan erfarenhet, och, på sätt vi i det följande skola finna, icke underkastad de kontroller, som äro nödvändiga vid öfverlåtelse åt domaren af en sådan makt. Vår nu gällande lag har sökt att förekomma underdomares maktmissbruk genom stadgandet, att gröfre brottmål skola underställas Öfverrätts pröfning.
När jag talat derom, så har jag icke sagt, att det ej belnifdes någon erfarenhet, ulan tvertom har jag sagt, att den erfarenhet, sorn är svårast att vinna i verlden, nemi. meuniskokännnedomen, deri behöfves; men att den, som förvärfvat densamma, dels igenom studier dels igenom egna observationer, den är i tillfälle att afgöra principen af denna fråga. Del ifrågavarande grundade sig, sade han, efter min förmening, på en sann phil oso pli is k princip. Philosophisk princip, mine Flrr, hvad är del? De principer, som philosophen sysselsätter sig med, kunna samtliga stå eller falla, och några principer, som kallas philosopliiska, får jag säga att jag icke känner. Om jag baft eli sådant uttryck, skulle jag säkert justerat del, men emedlertid lärer det väl nu vara föga värdt att vederlägga det, ty äfven om jag icke sagt sådant och styrker delta, sä slår det likväl alt liisa i Dagligt Allehanda. Jag tager mig nu friheten hemställa, om icke Hr Gr. o. Landtm, täcktes till Ii. o. Ad. framställa propus, derom, att öfverläggningen må få fortsättas i morgon. I anledning af denna Gr. F föl idis hemställan, fästade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, uppmärksamheten derpå, att R. o. Ad. icke fallat något beslut om en viss lid, inom hvilken öfverläggnin f>en borde vara slutad, och att den af II. I.x. gjorde framställ > ^ liing, som Gr. Frölich omnämnt., endast innelatlal, att plenum, utan något derom utfärdadl anslag, komme att under eftermiddagen utan afbrott fortsättas.
Och detta skall vara dig ett tecken, som båda dina söner Hophni och Pinehas öfvergå skall: På en dag skola de både dö. Och jag skall uppväcka mig en trogen Prest, och han skall göra såsom det i mino hjerta och mine själ är; honom skall jag bygga ett säkert hus, så att han skall vandra inför minom Smorda i alla dagar. Och den qvar blifver af ditt hus, han skall komma och falla neder för honom, om en silfpenning och ett stycke bröd, och skall säga: Käre, låt mig komma till en Prestadel, att jag må äta en beta bröd. Och då pilten Samuel tjente Herranom under Eli, var Herrans ord sällsynt på den tiden, och var fögo Prophetia. Och det begaf sig på samma tid, att Eli låg i sino rumme, och hans ögon begynte mörkas, så att han icke se kunde. Och Samuel hade lagt sig uti Herrans tempel, der Guds ark var, förra än Guds lampa utsläcktes. Och Herren kallade Samuel. Han svarade: Si, här är jag. Och han lopp till Eli, och sade: Si, här är jag, du kallade mig. Han sade: Jag hafver intet kallat dig; gack bort igen, och lägg dig sofva. Och han gick bort, och lade sig sofva. Och Herren kallade åter Samuel, och Samuel stod upp, och gick till Eli, och sade: Si, här är jag, du hafver kallat mig. Han sade: Jag hafver icke kallat dig, min son; gack bort igen, och lägg dig sofva. Men Samuel kände icke ännu Herran, och Herrans ord var honom icke ännu uppenbaradt. Och Herren kallade Samuel ännu tredje gången, och han stod upp, och gick till Eli, och sade: Si, här är jag, du hafver kallat mig. Så förmärkte Eli, att Herren kallade pilten; Och sade till honom: Gack bort igen, och lägg dig sofva; och om han mer kallar dig, så säg: Tala, Herre, ty din tjenare hörer till. Samuel gick bort och lade sig i sitt rum. Så kom Herren, och gick fram, och kallade såsom tillförene: Samuel, Samuel. Och Samuel sade: Tala, ty din tjenare hörer till.
Inom Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet äro, rörande ofvan uppgifna ämne, följande, till Stats-Utskottets handläggning öfverlemnade, motioner väckta, nemligen inom förstnämnde Biks-stånd af Friherre Raab, Adam Christian, som erinrat, hurusom de till Statsverket ingående arrende-medlen för Kronans utarrenderade egendomar i Kongl. Majlis vid innevarande riksdags början aflåtna Nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, blifvit beräknade till blott en Stats-Ulskollets Ullålande JY3 300. 3 summa af 308,000 R:dr Runt, hvaruti dock ej vore inbegripen någon inkomst af de för särskildta behof disponerade egendomarne, såsom indragna militie-boställen, för hvilka arrendena inginge lili regementenas lönings-fonder m. m. Bibehållandet af eganderätten lill och bestyret med utarrenderingen af först omförmälda egendomar medförde likväl för Stats-förvaitningen ganska besvärliga åligganden, förutom den vidlyftiga skriftvexling, jemte andra göromål, som hvarje, älven den obetydligaste, under arrende upplåtna egendom eller lägenhet föranledde. A alla dessa egendomar och lägenheter måste nemligen syner och besigtningar ofta förrättas, dervid, jemte (örrättnings-männen, särskilda ombud för Kronans räkning skulle vara tillstädes. Likaså måste vid alla tillfällen, då egendomarnes rätt vore i fråga och borde i ett eller annat afseende bevakas, jemväl Krono-ombud sig infinna. Dertill komme befattningen nied borgens-förbindelserna och deras vederbörliga förnyande, bevakningarne uti arrendatorer och desses löftesmäns konkurser samt utförandet af rättegångar lill följd af inträffade kontrakls-brott; genom hvilket allt såväl Kongl. Kammarkollegium, sorn Läns-slyrelserna och deras underlydande tjenstemän vore till icke ringa del sysselsatta endast för bestyret med ifrågavarande egendomar.
Åndersson, från Elfsborgs län. Af Pel* Nilsson från Malmöhus lån, afl de enligt 21 § af Kongl. Förordningen den 7 December 1860 för minuthandel med och utskänkning af bränvin till hushållningssällskapen och kommunerna ingående afgifter, mätte fä användas af landstingen. Genom de den 21 Mars innevarande år utfärdade kommunal-lagarne, och främst bland deni. Kongl. Förordningen om landsting, är otvifvelaktig! ett stort och betydelsefullt steg taget för fäderneslandets framåtskridande i olika rigtningar, och vi kunna således helsa denna, medelst Regeringens och Ständernes samverkan, tillkomna lagstiftning såsom morgonrodnaden af en ny dag i Sveriges utvecklingshistoria. Oberoende af de, sedan sekler tillbaka uppkomna och ännu qvarstående ståndsoch klassfördelningar, som su länge utöfvat och fortfarande utöfva en hämmande tryckning på national-representationens verksamhet, kunna hädanefter ombuden för landsbygden och städerna i hvart län sammanträda för att rådpläga och besluta om Motioner i Bonde-Ståndet 1862■ N:o 109. 157 gemensamma angelägenheter. Omfånget af den verksamhet, som redan nu tillkommer landstinget, är icke heller ringa, då man besinnar, alt den alser icke allenast allmän hushållning, jordbrukets och andra näringars utveckling, samt anstalter för kommunikationsväsendets befordrande, än äfven helsovård, undervisning, allmän ordning och säkerhet m. m. och att gränsorna för denna verksamhet än vidare skola utvidgas, i den mån en allmännare hildning gör folket mägtigt af sjelfstyrelse och tidens fordringar i öfrigt dertill föranleda, lider icke heller något tvifvel. Men, utom de stora fördelar i både högre och lägre mening, landstings-institutioncn i och för sig måste innebära, kan hon äfven tänkas komma att sätta en väl behöflig dam mot detta, endast särskilda orters angelägenheter rörande ilöde af framställningar, hvaraf våra riksdagar i ordets egentliga mening ölversvämmas.
Men hörer skip eller gods till någon Riksens ovän och fiende, eller sjöröfvare, eller ock att äghanden intet gifuer sigh an innan natt och åhr, thå är Konung äghande att taga thet gods till sig och thet behålla, theras lön oafkortat, som bärjat hafua“; dels uti 3 Ivapitet af samma Balk: “Bärgar någon främmande gods uhr skipsbråt eller sjönödh, är thet wändt, uthan all omkostnadt, Sextijo daler och therunder, thå gånge helften ther afl till bärgélön; är thet theröfver och till Tuhundrafyratjio daler wärdt, gånge thå thess fjerdedel; är thet högre gällande än Tuhundradefyratjio' daler, gifue änthå ej mera än Sextio daler i lön, uthan så är, att therå mehr mödo, arbete och fahra kan vara användt, hvilket Rätten ther bärgaren boor, åthskillia skall, så framt han med eghanden eller then i eghande ställe står, ej sjelff therom sämjas kan“; dels ock uti Kongl. Kungörelsen den 21 Mars 1835, som innehåller den förändring i sistberörde Kapitel af Sjölagen: “att då tvist uppstår om bergarelöu för gods, hvars värde öfverstiger^Tvåhundradefyratio daler, Domaren bör taga i betraktande ej mindre godsets, värde, än äfven den möda och omtanka, som den bergande användt, samt Bin. till R. St. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 44. den fara dermed varit förbunden, och, i mohn af allt detta, vedergällningen bestämma.'1
Utskottet ej anser sig kunna tillstyrka bifall å hvad jag nu tagit mig friheten föreslå, Utskottet då hellre må söka bereda ett bestämdt afslag å Wadstena innevånares framställning, ty i detta fall såttas de i nödvändighet, att för sig bygga en ny Kyrka, då de deremot nu, i afbidan på ett definitift beslut i ämnet, lemna deras egen eller den egentliga Stadskyrkan åt tidens förödelse, Den 7 April e. m.' 311 så att den nu mera år färdig, att når som hälst ramla. Herr Grefven och Landt MarJkalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg StatsUtskottets Utlåtande böra, i anledning af den utaf Grefve Posse dervid gjorde anmärkning, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Vid förnyad föredragning af BancoUtskottets den 2 4 sistlidne Mars under N:o 4 afgifne, och den 3 dennes på bordet lagde Betänkande, angående väckt fråga om tillåtelse för låntagare, att till undvikande af omgångar och kostnad, aflemna sina rånte-betalningar för Bancolån i närmaste Ränteri eller till KronoFogdar i orterne; blef samma Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallit. Företogs till pröfning LagUtskottets den 4 sistlidne Mars afgifne samt den 3 dennes på bordet lagde Utlåtande, N;o 6, om den ändring i 25 Cap. 5 §. RåttegångsBalken, att UnderDomstolars Utslag i mål, rörande fångspillning och hustjufnad, icke böra ÖfverDomarnespröf. ning underställas. Herr Ehrenborg, Casper: Utan att emot de grunder, Lagutskottet till stöd för dess förslag anfört, hafva annat att egentligen erinra, *1* Den 7 April e, tn. ån att det ofta är grannlaga nog, att bestämma hvad som är hustjufnad eller icke, anser jag mig i följd af hvad jag tillförene vid flere tillfållen haft äran yttra, äfven nu höra hemställa, om icke alla partiella förändringar af Lagens stadganden må undvikas, då en allmän lag-förändring eller en helt ny
Det är således falskt, att nationalbildningen är ett resultat, af den vetenskapliga. Dock, Talaren mäste söka ett sådant yttre hjelpmedel för denna nationalbildning, som han vill bereda, emedan han sätter den närvarande generationens caracter i sedeförderf och allmän slapphet. Är denna observation sann, bör det synas besynnerligt, huru den generation, sorn sjelf ar oduglig, skall kunna bilda en kommande generation till duglighet; ty huru skall den kunna bereda sedeförbättring, som sjelf är lorderfvad, och huru skall den kunna gifva kraft åt en annan, som sjelf är slapp? Eller tror Talaren, att det blott är Rikets Allmoge, som kan anklagas för sedeförderf och för slapphet? Ar denna observation Den 8 Maji sann, torde det vant nödigare att undersöka, om ej detta sedeförderf^ och denna slapphet just har sin orsak af de okloka försöken, att efter en främmande och ensidig theorié vilja forma den nationella bildningen och omstöpa de ursprungliga, efter nationens öriginella åsigter danade odlings.anstalter, efter främmande mönster, än att bemöda sig om kunskaps väckande af ärbets-drift genom meddelad ”arbets förmåga” — Som Herr Silverstolpes grundlighet prydligen yttrar sig. Men Talaren, utan att bekymra sig om orsakerna till det onda, vill genast anbringa botemedlet, och utropar: Led ungdomen till ett klan förstånd/ Och i sanning vore ett klart förstånd att tillönska icke blott de unga, utan äfven de gamla barnen. Men till förstånd , till förmågan att klokt styra sin vandring genom lifvet, kan ingen pedagogi leda. Undervisningen kan gifva kurtskaper och färdigheter, men förståndet kati endast gifvas af naturen och af erfarenhöten utvecklas; aila försök att genom konstiga anstalter brådmogna denna mensklighetens allmänna egenskap, hvilken derföre också funnits under alia tidskiften, äro just de säkraste medel att förvirra 'förståndet och beröfva det sin naturliga frihet och liflighet. Det oaktadt uppmanar Talaren mied ifver Riksens Ständer att fullborda sitt verk för ungdomens ledning till klart förstånd, dermed att inrätta folk-skolor i förening