Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af väckt fråga om ersättning till Staden Philipstad och andre Städer för Tullbetjentes samt deras Enkors och Barns underhåll. N:o 84« Angående väckt fråga om Löneersättning till RådhusRätternes Notarier för handläggning af göromål, som tillhört de indragne AccisRälterne. Angående anslag af jord till ökadt utrymme för Eskilstuna Stad. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplåtande af två Tunnland jord på lotten N:o 8 af Eskilstuna KungsLadugårds ägor till inrättande af en ny Begrafningsplats för Eskilstuna Stadsoch LandtFörsamlingar. Den i April e. m. 85 Företogs till pröfning StatsUtskottets den 7 sistl. Mars under N:o 87 afgifne, samt den a3 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå LandsKamereraren KammarRättsRådet Sellings ansökning om dess pensionsrätt vid afskedstagandet. Herr Rosenblad y Bernhard: För min del vilj jag blott förklara, att, då jag lemnar min röst till bifall åt SlatsUtskottets Utlåtande, sker det ej af det skäl, på hvilket Utskottet grundat berörde Utlåtande, nemligen att Landskamreraren KammarRättsRådet Eklund tillförene undfått en pension, dylik med den Landskamereraren Selling nu begärt, utan lemnar jag min röst i anseende till den stora förtjenst, som Herr Selling sjelf har af vårt Kameralverk. Herr Ribbing, Arvid: Det finnes äfven andra skäl Utskottet åberopat, än det som Herr Rosenblad anmärkt, såsom att KammarRättsRådet Selling, genom den nya pensionsinrättningen, förlorat rättigheten till den högre pension, han genom sin ovanligt långa tjenstetid eljest skolat erhålla. På detta skäl äfvensom på det af Herr Rosenblad tillagda är det, sorn jag anhåller om bifall till Utlåtandet. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefvert och LandtMarskalken gjord proposition, blef StatsUtskottets berörde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet. 86
Lofvers bruk, 0111 fortfarande nedsättning i alun-tionden för. V. B. 224, 320. A. 353. XI. E. 367. Loka Hällsobrunn, om årligt anslag till. V. B. 186. A. 29g. London, dels om upphörande af afgifterne till Svenska Kyrkan derstädes, dels om försäljning af nämnde Kyrka. X. B. 3g5. XI. A. 110. LotsFörordningen, angående ändring Uti. III. IX. A. 23o. E. 271. Lottsedlar, om förbud emot försäljning af utländska. Se NummerLotteriet. Lunds Domkyrko-hemman, angående lösen af den spannemålsränta, som deraf utgår. X. B. 3g8. XI. A. 116. Lurendrejeri-författningarqe, om granskning af. XX. B. 42. A9°* Lux och öfverflöd i lefnadssättet inom Riket, om förekommande af. XX. B. 42. A. 83. Lysekihl i Bohus Län, om anläggande af en stad vid. IV. B. 283. A. 431 • V. E. g3. Lån ur Publika cassör, örn förändrade föreskrifter i afseende på inbetalningar af. Se Cassör. — om Upptagande af det förut beslutade utländska, att användas till låne-biträde åt blifvande Hypotheks-föreningar och Privat-Banker. III. 43. R. 273. VII. 104. IX. B. 34g, 36o. XI. A. 104. — om upptagande af, till befrämjande af HypotheksFöreningar. Se HypötheksFöreningar. — om upptagande af inhemska, för att till jordbruket utlånas. XVII. 470. E. io5. — om upptagande af, genom RiksgäldsContoret, för att utlånas emot inteckning i jord-egendom. III. 56.
Jag uprepar det än en gång, att, efter den erfarenhet jag haft under de år jag sittat som ledamot i Hofrätt, och en hvar kan derom öfvertyga sig, underställning i alla hänseenden tjenar lill intet, ty hvartill skall det väl tjena att i mål, der, som jag nyss nämnde, stundom en dum och enfaldig åklagare af oförstånd anställer en process, borttaga icke blott Underdomarens ulan äfven Öfverrättens tid med läs - De n 30 Juli. 31 ning af handlingar och undersökningar, som till intet resultat slutligen leda. Man har sagt att Öfverrättens ändamål är icke allenast att tillse att den oskyldige icke dömes orätt, eller alt den tilltalade ej fälles till för hardt straff, utan alt rättvisa skall skipas: detta är rikligt och sannt; men det är åklagare-makten som skall vaka öfver alt brott tilltalas och åtal fullföljas, om Underrätt orätt sett saken. Sådant tillkommer åklagaremakten; — och senare tiders lagstiftare hafva i thy med noggrannhet följt den grundsats, att skilja domarens kall ifrån åklagarens. — Åklagaren skall tilltala och beifra brott; domaren har intet annat att göra, än alt säga hvad rätt är och mer och mer skall den satsen göra sig gällande. Jag vill likväl icke och intilldess éklagaremakten i vårt land blifvit behörigen organiserad, gå för långt i tillämpningen af denna grundsats; men jag anser här ingen fara vara skedd och andra medel finnas att tillhålla Underdomaren att fullgöra sin pligt, än åliggandet att underställa Öfverrätt utslag i mål, på sätt mine värde motståndare yrka. Jag ser inga vådor af förslaget, men en verklig nytta i så måtto, all en för Hofråtterne dyrbar lid må bättre kunna användas än hvartill mycket deraf nu åtgår, hvarföre jag tillstyrker R. o. Ad. att dertill lemna sitt bifall. Gr. Lagerbjelke: Den anmärkn., som den siste värde talaren gjort mot sina motståndares sätt att föra diskussionen, anhåller jag vördsamligen alt till honom få återremittera.
att tullmålens antal, efter all sannolikhet, kommer att ännu mera tilltaga, och att äfven postmålens öfvcrflyttning till allmänna domstoiarnes behandling skall leda till förökning i ISofrättens göromål, utan att andra rättegångars mängd minskas, den slutföljd otvunget framställer sig, att Hofrätten, med dess nuvar. ringa ledamots-personal, icke kan, oaktadt all ansträngning, undgå att årligen åsamka sig balance å sina arbeten. Yid detta förhållande, och då öfver-domstolarnes organisation ytterst hvilar på den förutsättning, att flere ledamöters deltagande i granskningen af en rättsfråga skulle säkrare leda till resultatet af det rätta, än frågans behandling af en enda eller färre personer, samt rättsökandes hos denna Hofrätt billiga anspråk på enahanda fördelar och rättigheter med rättsökande hos de begge andra Hofrälterna, der arbetet sällan bedrifves af färre än sex ledamöter på hvarje division, alltså synes vara förnärmadt, helst, när aila Hofrätterne ej äro att anse annorlunda än såsom särskilda delar af ett enda helt, någon gill tig grund ej lärer kunna uppgifvas, hvarföre ledainöternes antal på hvarje division i den ena Hofrätten skall vara mindre än på hvarje division i den andra; och ändtligen af det skäl, att tillsättandet af ännu en ledamot å hvarje division härstädes otvifvelaktig! är enda utvägen till undanrödjande af alla de af Hofrätten, här ofvan, i underd. anförda, till men för både Hofrätten och det allmänna ledande, hinder för Hofrättsarbetets jemna och behöriga gång, — vågar Hofrätten till E. K. M. i underd. hemställa, om icke, i afbidan att, vid en blifvande riksdag, R. St. medela löne-anslag på stat ytterligare för fyra hofrätts-ledamöter härstädes, E. K.
Har man väl tagit det, så blir svårigheten mindre att gå vidare ända lills det mål uphunnils, dit man önskar komma. I motsats lill så väl den K. propos. som StatsUtsk. tillstyrkande, är jag således för min del, af den tanke, att ingen fix peuningeränta bör i utbyte mot dessa småpersedlar bestämmas, utan att desamma böra få qvarstå oförändrade till deras belopp och beskaffenhet i hvarje hemmansränta, men att deremot, till lättnad för de skattskylldige i afseende å kontrollen af deras debitering, någon förändring i markegångsprisen icke bör ifrågakomma oftare än hvart 20:de år, då det beror på deputerade, huruvida någon förändring må ega rum, och då, i fall de besluta motsatsen, den engång fastställde markegången kommer att ytterligare 20 år blifva beståndande. Tillfälle är på sådant sätt alltid förvaradt för både kronan och den enskilde, att vinna rättelse i möjligen inträffande missförhållanden, hvilket tillfälle deremot är genom den fixa penninge-räntan, för alltid både kronan och räntegifvaren betaget. Jag yrkar så mycket heldre att detta förslag matte bifallas, som det på sätt jag i början erinrat, icke är gifvet hvilka räntepersedlar, som komma att hänföras under benämningen småpersedlar. Väl säges det i den K. propos. att det finnes 295 persedlar, som innefattas i jordeboksräntan och 155 i hemmantals-räntan, men icke innefattar det något bestämmande i afseende på småpersedlarne. I 24 provinser kunna mångå olika omständigheter föranleda, att alla desssa persedlar hvar för sig kunna i följd af distriktens serskilda beskaffenhet i mer eller mindre mån blifva hufvudpersedlar. Man tyckes vilja skära allt öfver en karn såsom det heter, ehuru man borde besinna att i ett så vidsträckt rike som Sverige del icke kan Den 5 Juli f. m. 303 undgå att finnas en mängd orter, högst skiljaktiga till både natur och beskaffenhet. Jag vill f. n. icke vidare uppehålla R. o. Ad. rörande den första punkten, utan förbehåller mig, att när litt.
StatsUtsk;t på den höga ståndpunkt, hvarpå det befinner sig, lätteligen skall finna, att då man vårdar de ena, främjas i och med detsamma de andra. Men denna vård måste omfatta på en gång sak och person; ty huru fruktlöst blefve ej all den kostnad, som slösades på verket, om mästaren lemnades utan upmuntran vid början af sin bana och, utan stöd vid dess närmande till målet, han, efter mödorna, söker och behöfver hvilan. Det är denna hvila, med en tarflig utkomst, Hr Prof. Drake eftersträfvar, och det är sannerligen det minsta, som kunde göras för honom, den utmärkte konstnären, af ett land, som har anspråk att representera civilisationen. Jag anhåller, att dessa mina ord måtte få åtfölja motionen till Utsk:t. Hr Printzenskjöld, Carl: Jag har under föreg:de riksdagar vid de tillfällen, då sådana frågor, som denna varit föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, yttrat den mening, att hvar och en, som trodde sig ega någon slags rättighet till understöd af Statens medel, borde härom vända sig direkte till K. M., som sedan skulle göra framställning till R. St.:r. Men då en annan ordning blifvit iakttagen, så att R. St:r, vid sidan af den K. Proposm, som i början af hvarje riksdag aflåtes om tilldelande af pensioner, uppå för slag väckta inom RiksStm, i detta hänseende besluta, är det för mig en synnerlig tillfredsställelse, att vid detta tillfälle understödja den af Frih. v. Rosén väckta motionen. Den, som lika med mig har sig noga bekant den utomordentliga skicklighet och det nit, hvarmed Prof.
Bonde-Ståndet för godt, att, med afslag å den af Utskottet gjorda hemställan om options-rätt för Herr Bergs Rådet von Wahrendorff, Betänkandet i öfrigt bifalla. Ut supra, Ex Protocollo Oiof Werlin. S D. När till afgörande nu åter företogs Stats. Utskottets sista pleni-dag på bordet lagda Utlå. tande 956 Den lo Juli, tande af den 6 Juli, i anledning af gjorda an® märkningar vid dess den 17 nasti Juni meddeldta Betänkande) örn Bön-förbättring för Pen* ninge-Böntagande Embetsoch Tjenstemän i allmänhet, blef efter öfverläggning Utskottets förslag antaget, med det tillägg att hos Kongl. Majit skulle i underdånighet anhållas , det dea af Riksens Ständer beslutna Comitée till reglerande af Statens Embeten och Tjenster genast måtte sättas i verksamhet , och att denna reglering mätte ske innan den bifallne Böne-tillökjiingen tager sin början. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin, Utdrag af Vållofl. Borgare - Ståndets Protocoll, hållet vid Urtima Riksdagen i Stockholm den Io Juli 18x5. S. D. Sedan Ståndet af Electorernas inkomna Val-längder inhämtat, att de under den 9 Juli utsett till Rikets Ständers Justitia Ombudsman Herr Expeditions Secreteraren och Commendeuren Friherre Mannerheim, och till dess Suppleant Herr Commerce Rådet Olof Zenius, skulle Expeditions-Utskottet derom underrättas, med anmodan att behöriga Gonstitutorial uppsätta. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn, Robsahm. S. D, Den 10 Juli. 957 S. D, Lades till Handlingarha Stafs Utskottets nu upplästa "Utlätanden af den 3 och 6 Juli, ofver anmärkningar hos Höglofl.
Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 5. 3 och resandes förskaffande med posten, fästat uppmärksamheten dervid, att posten särdeles under vissa tider fortskaffades med hållskjuts, hvilket förhållande de entreprenörer, som åtagit sig skjutsningsskyldigheten, vid ingåendet af kontrakter derom icke påräknat, i hvilket fall de icke skulle åtagit sig entreprenaderna för samma ersättning, som de vid åtagandet beräknat; i anseende hvartill motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, att å alla de ställen, der de postskjutsskyldige blifvit befriade från postens fortskaffande, postskjutsen måtte ställas på entreprenad samt att de hållskjutsskyldige dermed icke betungades vid andra tillfällen, än då postskjuts-entreprenörerne genom någon oförmodad händelse blefve urståndsatte att fullgöra sin åtagna skyldighet. 3:o. Af Erik Johan Rudberg från Oland (N:o 68), som föreslagit: att postskjutslegan på Oland måtte förhöjas och utgå till lika belopp med hvad för gästgifverioch reservskjuts å landet vore stadgadt eller oek att postskjutsen måtte ställas på entreprenad eller med reservskjuts befordras; till stöd för hvilket förslag motionären anfört, att postskjutsen vore vida mera tryckande för posthemmans-innehafvarne på Oland än å andra orter inom riket, der detta besvär blifvit betydligen lindradt dels genom inrättandet af jernvägar samt postdiligenser, dels genom förhöjd postskjutslega, hvaraf de postskjutsskyldige på Öland ej skola kommit i åtnjutande; att vid den tid, då posthemman på Öland utsågos, postskjutsen var vida mindre betungande än för det närvarande, dels deruti att postens tyngd ökats, så att stundom tvänne hästar måste tagas till dess förande, utan att betalning ersättes för mera än en häst, dels deruti, att en postdräng, som förr i årlig lön erhöll endast 25 å 30 R:dr, nu måste betalas med 75 å 100 R:dr.
Samtidigt med stor brist på födoämnen i vestra Europas begge folkrikaste länder, inträffade en oförutsedd brist just i de Östersjöhamnar, hvarifrån vestra Europa vanligen hemtar sina mesta spanmålsbehof. Dylika sammanträffande händelser måste alltid blifva sälsynta. Deremot då Sverige under de sista 20 å 30 åren, ifrån att vara ett spanmålsköpande land, blifvit ett spanmålsutförande, med undantag endast för svårare missväxtår, och, på sätt våra inoch utförselstabeller utvisa, öfverskottet till utförsel med hvarje årtionde starkt tilltager, så måste väva spanmålspriser komma att rätta sig efter dem å den stora vcrldsmarknaden, der vi mäste uthärda täflan af andra spanmålsutförande nationer, samt sålunda troligen i medeltal af goda och dåliga skördar komma att understiga medeltalet under de tider, då våra priser voro mera oberoende af den utländska marknaden och efter hvilka kommitterade verkställt sin ränteförvandling. Det andra, af Kongl. Maj:t förordade, alternativet, införandet af den så kallade skatteriksdalern, som skulle bestämmas till ungefär ? i spanmål och J i smör, har visserligen den stora förtjensten, att de begge valda artiklarne utgöra de begge hufvudprodukterne af Svenska jorden, och sålunda äro den iiaturligaste mätaren af dess räntor. Men deremot möter den betänklighet, att de nu bestående förhållandena komme att högst betydligt rubbas genom al - Stats-Utskotlets Utlåtande, No 3n. 27 ia andra räntepersedlars förvandling i dessa efter ett för hela riket nära lika förhållande. En vid kommitterades utlåtande bifogad reservation, som sökt visa, huru på detta sätt, örn systemet tillämpats för de sistförflutna åren, för 2me namngifna hemman en verklig ränteförhöjning skulle uppkommit, har troligen uppskrämt räntegif värne, ehuru reservanten förgätit, att det af honom uppgifna exempel var ett tillfälligt förhållande, som lika lätt en annan gång kunde blifva alldeles motsatt, och sorn lika lätt kunde blifva följden af den utål’ honom uteslutande förordade förvandlingen till penningar.
Afven med ett sådant förbehåll, som den siste talaren omnämnt, nemi. alt köparen skall svara för alla af hemmanen utgående onera, skulle icke detta kunna tolkas till hans befrielse ifrån den ifrågavar. rusttjenslmarken, sedan det blefve stadgadt, att det icke vore jordägarens utan ränteägarens skyldighet? Det är således icke vidare ett onus, som åtföljer jordeu, utan ägaren af räntan, och förbehållet skulle icke vidare skydda honom. OfverUiggningen förklarades härmed vara fulländad och H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å den af Utsk. föreslagna förändring i l:sta mom. i bevilln-stadgans 22 §. Hopades starka nej, blandade med ja. Ex. Hr Gr. o. Landtm., hemställde derefter, om R. o. Ad. ansåge, att, såsom Frih. Palmstjerna föreslagit, ifrågavar. mom. borde erhålla följande lydelse.* ”Utom denna bevillning efter egendomsvärdet, komma oedannämnde förut erlagde utskylder, såsom af grundskatts natur, att fortfara och af ränteägaren erläggas, der ej emellan honom och hemmansinnehafvaren aunorlunda öfverenskommet är.” Ropades starka ja, blandade med nej; hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att R. o. Ad. bifallit den sed nare propos. 22:dra punkten, angide Hr Doctor Björkmans motion, att arrendatorer af minst ett eller åtminstone tvä mantal »lutte åläggas en modererad bevillningsafgift för rörelse. Gr. Lagerbjelke: Utsk:s yttrande ang:de den dubbla beskattning, som för utarrenderade egendomar skulle komma att aga rum, derest arrendatorn såsom sådan ålades bevillning, tror jag hafva tillämpning endast i afseende på den hevilla.förordn., som varit gällande före sista riksdag, emedan bevillning dä var påförd arrendator, utan att ägarens derföre minskades. Vid sista riksdag borttogs all bevillning för arrendatorer.
Horn omtalat ligga på StatsUtskfs bord, och som bör gemensamt med den nu förevar, till pröfning företagas. Då lärer det ej vara skäl att nu afgöra denna fråga, utan jag tror mig böra instämma i Gr. Horns yrkande, alt R. o. Ad. må uppskjuta afgörande!, intilldess Bancooch StatsUtsk:n med hvarandra rådgjort. Hr von Hohenhausen: Det af Hr von Hartmansdorff nu upplästa betänk, ifrån BancoUtsk. har jag mig väl bekant, och skall jag ej sälta mig emot uppskofvet, om R. o. Ad. örn ett sådant uppskof vill göra en inbjudning till de öfriga Stånden, så att de ej på förhand, genom ett beslut i denna fråga, hinda händerna på sig. Det är ganska klart, att när R. St. disponera Banken och bancovinsten, så behöfver man icke göra en särskild redogörelse för dessa medel, utan utlåningen skulle tillgå på samma sätt, som utlåningen af Bankens egna medel, men Banken skulle deremot hålla statsverket tillhanda dessa medel då de behöfdes. Härigenom kan ändamålet vinnas på det bästa sätt, utan någon slags inblandning eller några ökade göromål för Riksg.cont. Det sammanträde åter, som bör äga rum, åsyftar att få veta, (på samma sätt, som StatsUtsk. af K. M. begärt upplysningar om, när medlen behöfvas,) när medlen skola användas. Det är detta, hvarom öfverläggning inom Utsk. synnerligen bör äga rum. Jag skall ej motsätta mig ett uppskof, men anhåller för sådan händelse, att en inbjudning till MedStånden måtte göras, att i denna sak uppskjuta sitt beslut, intilldess denna fråga förekommit i Bancooch StatsUtskotten. Hr Mannerskantz, Carl Axel; Jag afstår, sedan Hr von Hartmansdorff, vid slutet af sitt anförande, och äfven Hr von Hohenhausen yttrat hvad jag hade ämnat säga. Frih. Sprengtporten:
Men som detta tecken till oordentlighet berodde på K:s bef:des pröfning och föreskriften således var obestämd, så att den kunde af landshm efter godtycke fullgöras el - Den 2 A ugust!. 100 ler icke, så blef följden den, att inså reslransakningar höl los, alt föga bättre reda än förut inträdde i uppbördsförvaltningen, samt att restantier och uppbördsbalancer snarare tillän afloge. Kantmar-colkm, som insåg nödvändigheten, att kraftigare än sorn skett söka hämma delta onda, föreslog derföre, uti sin und. berättelse af d. 12 Juni 1793 om 1791 års kronouppbörd, bland andra föreskrifter äfven den om restransakningens ofelbara verkställande när reslantierne inom ett fögderi uppgingo till 500 r:dr, hvilka föreskrifter, som af K. M. gillades och genom kammar-colhi åberopade cirkulärbref kungjordes, hade den välgörande verkan, att den länge saknade ordningen uti allmänna kronouppbörden småningom återkom och slutligen bragtes på den lyckliga ståndpunkt, hvarpå den ännu i dag sig belinner. Om tilläfventyrs det skulle hafva ingått i komiterades öfvertygelse, alt under den lid af mer än ett halft sekel, som, sedan författningen utkom, ingen landsh. varit föremål för dess tillämpning, och att delta jemväl skulle styrka att bestämmelsen af det restanliebelopp, som ofelbart påkallade restransakning* hållande är öfverflödigt, så ligger jemväl häruti ett misstag; och jag är äfven i tillfälle, att med bevis härom gå komiterade tillhanda. Det hände sig nemi. i början af detta århundrade, alt en kronofogde i Halland, vid namn Bagger, iråkade en ganska betydlig balance, den han, såsom vanligen inträffar vid dylika fall, icke lill fulla beloppet kunde återgälda. För bristen anställde adv.fiskalen i kammar-rätten ersättningstalan emot Baggets uppbördskontrollanter och bland dem dåvartde landsbro Baron Gyllenstjerna.
Borgmästaren, som nyligen varit i hufvudstaden, och sett huru den utvidgades med sköna, palatslika byggnader, var mycket förargad öfver sin hemtrakts arkitektur; men det kunde nu icke hjelpas, staden var liten, dess förhållanden små, husvärdarne hade mera sinne för ekonomi än för estetik, och följden häraf blef, att dårhuset fortfarande envisades med att vara den vackraste byggnaden. Det låg på en höjd, alldeles ensamt, och då man en stund stått framför det och betraktat det massiva stenhuset med den dofva, orörliga stillheten deromkring, och tänkt på alla de suckar, de ångestskri, som ljudit der inne, fick man så småningom intrycket af en tung, förlamad jernkropp, i hvilken en fängslad ande ligger sjuk och qvidande. Utanför fans en stor park eller skog och här var det merendels tyst och ensamt; endast någon gång under sommarförmiddagarne kom doktorns fru dit med sitt arbete. Men bakom huset lågo flere gårdar omgifna af höga plank, – och här gå de vansinniga af och an och drömma sin förvirrade, yrande dröm om lifvet. Här, då vädret är vackert, och då de icke varit våldsamma, få de gå omkring och vanka; här vimla deras storhetstankar omkring dem, här drömma de sig vara statsmän och drottningar, här kämpa de med dunkla, förvirrade minnen, som tränga sig inpå dem; här jaga de den onde framför sig och gapskratta, då han ånyo stiger upp bakom dem; här följa de en tanke, som slingrar sig kring deras själ, drar den omkring som löfven i hvirfvelvind, släppa den – gripa den ånyo; här sitta de hopkrupna i en vrå, med hufvudet nedhukadt och händerna ihopknäpta, och gråta – gråta bort hela lifvet i en tyst, drömlik smärta. Det var en vacker julidag; en tjusande sommarstämning hvilade öfver naturen; insekterna surrade, barren doftade hett i granskogen och en lätt solrök betäckte himmelen. Strax före middagen stannade en vagn vid hospitalsgrindarne. I den satt doktorn och vid hans sida en ung dam, som han kallade grefvinna och som han visade en påfallande artighet.
St. motivera beviljandet af dertill erforderlig byggnadsfond, nemi., inberäknadt kostnaden för stall och vagnshus, omkring 35,000 r:dr, att så fort sig möjligen göra later för ändamålet disponeras. Jag tillåter mig härvid anmärka, att den föreslagna tillbyggnaden å nuvar. residenshuset är beräknad att, jemte länsstyrelsens alla departementer och archiver, inrymma länets hushållnings-sällskap och länets öfriga varande, eller blifvande, förvaltningar, hvilket allt kan närmare inhemtas af handlingarna i ämnet, de der finnas att tillgå i K. M:s Kammar-expedition; börande jag i öfrigt nämna, att om, såsom jag hoppas, byggnadsanslaget varder beviljadt, och så framt arbetet sedan skulle få bedrifvas directe, under skicklig byggmästares ledning och tillsyn, kan det ej ovigliga biändamål tillika vinnas, att tjenligen sysslosätta de i Wenersborgs länsfängele till betydlig mängd förvarade arbetsfångar och lösdrifvare; — och anhåller jag slutligen, att detta anförande måtte remitteras till StatsUtskottet. R.emitterades till StatsUtskottet. Hr Sandelhjelm uppläste vidare följande anförande: Med hänsigt till den del af K. M:s nåd. propos. ang:de statsverkets tillstånd och behof, som föreslår, i sammanhang med extra-statsregleringen , ett särskildt anslag af 290,000 r:dr till länsfängelsernas ombyggnad eller förbättring och deras förseende med celler, utber jag mig alt få vördsamt andraga följande: