Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att skilja dessa båda åtgärder åt, hafva föreg:de lagstiftare ansett oriktigt, emedan enhet i lagskipningen är ett af de vigtigaste syftemål, som man bör hafva för ögonen; men nu vill man likväl upphäfva denna enhet. Gr. Lagerbjelke har väl anfört några fall, som skulle inträffa äfven under nu gällande konkurslag, och då konkursmannen skulle blifva nödsakad pröfva verkan af en redan beviljad inteckning; men om så är förhållandet, så är det dock ett undantagsfall, hvilket i min tanke ej bör föranleda till förändring af hela lagen; ty undantaget bör väl ej blifva regel, och regeln undantag. Det fall, som Gr:n anfört, kan således ej tala för den vigtiga lagförändring, som ötsk. tillstyrkt. Och då erfarenheten ingalunda vitsordar förändringen vara af behofvet påkallad, samt då hvar och en erkänner, att alla lagförändringar, som ej äro af behofvet påkallade, ej heller böra ega rum; så anser jag att förslaget ej bör bifallas, utan tillstyrker derföre afslag å detsamma. Gr. Sparre: Om förändringen är af behofvet påkallad eller icke, derom lära väl meningarne vara delade. Hr Printsensköld säger nej, vi säga jo; och det beror på hvem som har rätt i sitt påstående. Att fordna lagstiftare hafva stadgat på ett sätt, och att nn ett annat är föreslaget; det lärer vara hvad som inträffar alla dagar, då man finner en gammal lag behöfva förändras. Utan alt för öfrigt i någon mån vil ja dela deras åsigter, som önska ständiga förändringar i lagstiftningen (och jag tror det vara kändt, att jag icke delar dem), så anser jag likväl att, om förändrade tidsförhållanden fordra — ovilkorligen fordra — förändringar, så böra de ock ske. Det är en sådan af erfarenheten, i min tanke, nödvändig funnen förändring, som Utsk. här föreslagit; och jag har derföre ansett mig böra tillstyrka densamma. Hr Printzensköld har talat om, att enheten inom lagskipningen torde bibehållas; men jag fattar ej rätt den värde talarens mening med detta ord.
Den större tillgång af Pappersmynt, sorn höste tiden 1813 ännu fanns i omlopp, hade under det att våra harn pär varit för Engelsmännen stängda, och Continentaläfvensom Colonial - handeln nästan alldeles afstanna!, vgnd.t sig till den inre rörelsen och bidragit till dess underlättande, .Efter återvunnen fred och upplifvade Handelscomtnunicationer med England, började genast Benninge?
Tuppen hade varit liksom tokig hela morgonen och hållit i med sitt galande värre än om han toge betaldt pr timme. Solen hade gjort gemensam sak med honom, skinande på gardinen som vore det fråga om en födelsedagstransparang. Följden var, att jag klockan half sju på morgonen i en något sjelfsvåldig marschtakt slängde af nedåt bygatan. Det är en af Skånes mest välmående byar, stor som en af norra Sveriges småstäder. Dess fashionabla verld – ty den har en sådan – sofver ännu bak nedrullade gardiner och alla förstugudörrar äro stängda. Endast en och annan morgontidig bokhållare står på sin butiktrappa, barhufvad i solskenet, med händerna i byxfickorna, väntande på kunder. Det är endast för bondhandelns skull, han behöfver vara så tidigt på benen. Det raska jordbrukareslägte, som sjelft börjar sin arbetsdag klockan fyra på morgonen, skulle stämpla den köpman såsom en ohjelplig drönare, hvilken icke på pricken klockan half sju vore redo att betjena sina kunder. Ty för dem är det ju redan ett godt stycke lidet på dagen. Men här inne i byn, der det redan börjar smaka en smula af stads-seder, anses det ännu ganska tidigt. Det synes på allting: på de sofvande husen med sina slutna ögon, de folktomma gatorna och de nymornade handtverksgesällerna. Brådskande vandrare styra öfver torget, alla i en riktning. Hvad står på? Ah, det är endast spritförsäljningslokalen, som just öppnat sina dörrar, och det är lördag i dag. Man skyndar att omtänksamt uppköpa sin buteljerade söndagsglädje, innan man går till arbetet, ty lokalen stänges tidigt på aftonen nu, efter den nya förordningen, och på söndagen får ingenting säljas. Man kan ofta göra de märkvärdigaste upptäckter, när man så der sysslolöst drifver omkring på gator och stigar, bligande på sina medmenniskor.
val organiserade verksanihet verkligen i vissa trakter bidragit till Gladstones seger. Upptagen af dessa strafvaiiden fick valrattsföreningen intet tillfalle att vid den mycket upprörda parlamentsessionen af 1881 få någon ny bill franilagd. Dercmot inträffade inom Stor-Brittaniens landamären en tilldragelse, soni ej kunde undgi att verka till förmin för föreningens syfte. Den lilla ön i i r h d s k a kanalen, Man, har, soni bekant, aldrig helt införlifvats med den engelska staten, utan lefver sitt eget obercieiidc lif under egna lagar, Iivilka delvis förskrifva sig från i r 600 och af befolkningen vidmaktli. " illits mcd en string koiiserv: itimi. Icke desto mindre hade i detta territorium, bebodt af 54042 innevanare, väckts f h l a g att tilldela qvinnorna politisk valrätt. Förslaget debatterades ifrigt i de b5da rcpresentantkaiiirarne, och segrade slutligen i modifierad form enligt i: sta kamniariis förslag. s i naniligen, att valrätt tillerkändes alla qvinnor, hvilka cgde fastighet till varde af minst 4 3. Beslutet understaldes lagenligt den engelska regeringen ocli stadfastes af clcnsamnia, hvarefter Mans qvinnor talrikt deltogo i valen i Mars 1881, likasoin allt framgent, under daga laggande af lika mycket nit som klokhet. (Se haroiii Tidskr. f. Hemmet arg. 23, N: o z). Afven den stora lagreform af 1882, Iivarigcnom gifta qvinnor i 1: ngland tillerkändes full eganderätt ocli förvaltiiingrratt öfver sin egendoni, aiisigs åtrninstonc indirekt styrka röstrattsföreningens yrkanden. I trots haraf lyckades man 1884 icke ens att bringa den inlcmnadc billen i frågan under diskussion. 100 Man tröstade sig likväl med hoppet, att, vid den snart förestiende allmänna valreformen, qvinnornas valrätt omöjligen kunde Iemnas obeaktad.
Jag vet inte hvad det är att vara ung jag har aldrig känt det en enda dag – bara släpat mig fram som om jag inte orkade lefva. Jag ville hellre bli riktigt sjuk och dö.» »Prat! Tala om att dö för en smula blodbrists skull! Det går öfver.» William hade lutat sig fram för att kunna höra hvad de två sade hvarandra. Hans ögon glänste emot moderns af tacksamhet. »En smula blodbrist? När man i fem år inte en enda dag vetat hvad det vill säga att vara frisk.» »Det är ert själslif som är angripet. Låt oss få lynnet i ordning först, så få vi se.» Det hade kommit en liflighet och mjukhet i moderns sätt, som sonen aldrig förut hade märkt. »Hur är det? Ni har snörlif naturligtvis?» frågade hon. »Ja. Men det sitter inte hårdt.» »Det är detsamma; det måste ni taga af. Det är min ordination n:o 1.» »Men då fryser jag ihjäl», svarade den unga muntert. »Och så blir jag kutryggig.» »Det skola vi nog se till, att ni icke blir. Hur är det – hur länge kan ni blifva i Stockholm?» »Åh, så länge jag vill.» »Min kur varar tre månader. Har ni tid att offra det för er helsa?» »Åh ja om det behöfdes sade hon dröjande. »Men far och tant bli förtviflade.» »Desto gladare bli de då ni vänder hem, stark och frisk, skinande af helsa och röda blodkulor», inföll William som med stort intresse lyssnat till den föregående debatten. »Dethär blir bra! Mor tar sig af kroppen, och jag lofvar godhetsfullt ta mig af själen. Två timmars själsmassage om dagen! Ni skall få se att resultatet blir lysande. — När fru Zimmermann om natten gick ensam hem kände hon att den unga flickan på en enda afton kommit henne så nära, som hon aldrig trott det möjligt. Hon hade redan börjat se henne med sonens ögon. Hon tänkte icke på det, reflekterade icke deröfver; hon trodde icke att det var något förhållande af djupare art dem emellan. Hon visste endast att den lilla bleka varelsen var en menniska som hennes gosse höll af; och det var nog för att också hon skulle hålla af henne.
Annes en och annan embetsman, som å sin egendom tillverkar bränvin, utan deruti, att Disk. ansett det vara för den goda sakens framgång af stor vigt, alt de högre klasserna i samhällets och i främsta rummel Statens embetsman gåfvo de lägre ett föredöme i afståendel från en rättighet, hvars obegränsade utöfvande hotar hela samhället med verklig fara. Det är äfven i full öfverensstämmelse med denna tanke, som Ulsk. föreslagit, att all bränvinsbränning ä Kronans jord ej vidare skall tillåtas och ehuru Utsk. icke ansett lämpligt att utsträcka förbudet att å enskildt egendom tillverka denna vara till alla embetsoch tjenstemän, har Utsk. likväl tillstyrkt detsamma för en stor del af denna samhällsklass, nemi. alla ecklesiastika tjenstemän samt i allmänhet alla de, som med tillämpning af bränvinsförfattningarne hafva något att skaffa. Såsom skäl för detta stadgande har äfven med rätta blifvit påpekadt det besynnerliga förhållande, sora i motsatt fall skulle kunna inträffa, nemi. att en Landshöfd., som egde att vaka öfver biänneri-kontrollörernes förfarande i tjensteväg, vore underkastad dessa underordnade personers kontroll i afseende å det bränneri, som funnes i Landshöfdrns egendom. Många dylika förhållanden torde kunna framdragas och som jag antager, ali icke många personer skola blifva lidande genom detta stadgande i fall det hlifver lag, får jag för min del tillstyrka R. o. Ad. att godkänna detsamma. Man har, enl. min tanke, något förstorat de svårigheter, som skulle blifva en följd af detta stadgandes antagande. Man har ansett det vara orättvist och overkställbar!, att t. ex. bränvinstillverkning icke Ange ulöfvas ä en flera personer tillhörig egendom, derföre alt en af delegarne hemfölle under kategorien af de uti detta mom. upräknade personer. Men jag för min del anser icke delta mom. lägga hinder för näringens bedrifvande å en sådan egendom, så vida densamma icke skötes af tjenstemannen.
För upp dem sjelf, så får du dem säkert väl betalta, och Lovisa öppnade sjelf falsdörrn och visade henne till det rum i öfra våningen, som Walter valt till sitt arbetsrum, uran att ens tänka på att han önskat vara ostörd, ty ett ögonkast på de qvarlemnade papperen hade väckt hennes nyfikenhet. Hon återvände skyndsamt och läste med stigande förvåning följande: "Hvad den tiden är odrägligt lång. Doktorn säger att jag skall förströ mig genom arbete och glam med grannflickorna. Arbete har jag nog, man har in hemtat hit linnesöm åt henne; hvad gör hon? Hör på hans kärleksprat. Speglar sig i hans ögon! Akta dig Lovisa! dessa ögon äro trollspeglar. Jag har skådat i dem och blifvit helt förvandlad; ha, huru jag nu ser ut, måntro Erik skulle känna igen mig? ... ..." "Mor tror jag håller på med mina skriföfningar, eller skrifver de visor hon hemtade från byn, för att roa mig. Visor och famnsagor äro icke mera tid för mig. Jag skulle eljest nog ha en underlig saga att förtälja." "När de möttes vid vår stugudörr, och jag såg deras blickar, hörde af deras ord, att de voro gamla bekanta, redan då for ett svärd genom min själ!" "Hvarföre hade han dolt detta för mig? Hvarföre en gång till och med försäkra mig om motsatsen? Hvarföre? Jo för att insöfva den arma landtflickan i den tro, att hon ensamt ägde hans hjerta!" "O, huru många lustslott byggde jag icke på hans försäkran, att han endast vore här en liten tid, för att sedan i en stor stad skaffa sig en syssla prest svor han på att han aldrig skulle bli. Han ville då ditföra mig som sin brud, men till dess skulle vår kärlek vara en hemlighet för alla, äfven för min mor, sade han. Att detta icke var rätt, insåg jag nog; men han hade två goda förespråkare i mitt hjerta: min kärlek och mitt högmod, ty högmodig säga de ju alla att jag är.
Dock får detta icke så förstås, som vore allt artificielt onaturligt och som sådant värdt tadel. Nej, långt derifrån det vi här förstå med artificielt kan vara mycket gagneligt och särdeles väl stämma öfverens med en menniskas eller ett folks eller ett tings natur. Skiljaktigheten mellan det naturliga och det artificiela ligger i deras olikartade upprinnelse. Hvarifrån har menniskan fått språket, talförmågan? Derom har tvistats icke så litet och till förklarande af detta menniskans outsägligen vigtiga förvärf har det ena förslaget framstälts efter det andra, till och med det, att menniskorna kommit öfverens att beteckna det eller det med det ena eller andra ljudet, ordet, uttrycket. Men hur gjordes denna öfverenskommelse mellan menniskor, som intet språk hade? Roten till alla de fåkunniga försöken finna vi deri, att talförmågan icke är något menniskans förvärf, ett resultat af mensklig verksamhet eller konst. Hon är från begynnelsen nedlagd i menniskans natur, är henne i alla tider tillhörig, kan icke skiljas ifrån oss och derför är det icke möjligt att ur de tidigast gångna åldrarnas töcken urskilja denna förmågas upprinnelse hon är icke artificiel, utan naturlig. Vi se det ju på barnen. Det händer aldrig, att språket, deras moder talar, är för dem något främmande eller svårfattligt. Sannerligen, de skulle ej med så mycken skyndsamhet ernå talfärdigheten, om det berodde på ett yttre tvingande inlärande. Cicero, den gamle Romaren, beder oss se upp till stjernhvalfvet, för att fröjdas och uppbyggas af den storartade anblicken och af den ordning, som herrskar deruppe mellan verldskloten och uti deras engång afmätta, aldrig sjelfvilligt rubbade banor. Den ordningen är icke artificiel, utan naturlig. Men vi behöfva icke gå så långt bort med vår uppmärksamhet, för att finna denna storartade, af oss oberoende, ordningsfulla skönhet.
Eljest skulle hända, antingen att Werkets styrelse bleswe hwilai-de, eller cm möjllgheteri ädaqalades, att densamma kunde föras utan Ledamöter och Ordförande af Wärt Ständ. Wcherligsn hade del warit önjkeljgt att Instructivnen för Fullmägtige, innan walet gäll j »verkställighet, blifwit faststäld. Mea dä sädant sannolikt ännu ej pä någon tid lärer kunna ske, mäste man af twenne onda wäija det mindre, som i min tanka är att Werket ej mä sakna styrelseJag hemställer derföre att Walet mätte werkställas nästkommande Mändag. Sädant hindrar ej de Herrar hwilka undfå Ridderskapet och Adelns förtroende akt sig detsamma afsäga, i händelse emot förmodan, de skulle anse sig mur ständ att efterkomma hwad den till upprättande Jnstruction dem äliggande warder Herr tZyllenlvslm, krechic I.oonarä, begärde änyo »votering. Friherre läljsncrgnir: , Wilhelm. Dtt är ej min mening att afstyrka det walet snart mätte gä för sig ; jag will allenast söka söre, komma att det beslut Ridderskapet och Adeln i dag fattat; icke obehörigen mä uttydas och sträckås längre än Sondek äsyfrat. Delta är icke någon Den 27 Ianuarrr. io6z förändring af det omdöme Ridderfkapet och Adelen förut fällt öfwer Riksgälds Contviretö förwaltning, utan allenast ett upprepande deraf ätsöljdt af ett mera bestämdt ogillande af de till f. d. Konungen lämnade Län Om afsättning har nu lika litet warit kraga, som dä bifall lemnades till Högloft. Slätö - Ucstottets Betänkande angående RiksgäldsWettetS styrelse, hwsrä bifall lemaades till Fullmäktiges förwaltning i afseende pä ordning inom wetter. Friherre vnn I^olllmin:
Kommitterade medgifva, att myntförvexlings-räkningen, enligt deras förslag, blefve något vidlyftigare än nu, men jemte det Kommitterade hålla före, att genom förändringen den fördel skulle vinnas, att hela beloppet af den i förenade mindre general-kassan och dagvexlings-kassan varande behållning i silfvermynt blefve såsom silfvertillgång bokförd i bankens räkenskaper, i stället för att nu dagvexlings-kassans hela behållning i dylikt mynt genom myntförvexlings-räkningen alltid är omförd till sedlar och beloppet deraf sålunda i räkenskapen uteslutet från reela fonden, anse 14 Banko-Vlskotlets Betänkande, M 61. Komraitterade likväl något hinder icke möta för iakttagande af enahanda förfaringssätt, äfven efter det nya förslaget, som hittills, hvaraf dock följde, att alla levereringar till mindre general-kassan i silfvermynt borde till sedlar omföras. Det hittills begagnade sättet för silfvermyntets bokföring då detsamma från mindre general kassan uttages, torde äfven hädanefter kunna bibehållas, särdeles om, såsom Utskottet för sin del tillstyrkt, någon sammanslagning af mindre generalkassan och dagvexlings-kassan icke ifrågakommer, på sätt i nästföljande punkt närmare omförmäles.
G) Suellska donationen, stiftad den 30 Januari 1813 af Kommerserådet Frans 39 Suell och dess fru, född af Trolle. Af räntan pä denna fond tilldelas årligen 66 R:dr 52 sk. till hvardera af 4 vanlottade köpmäns eller civila embetsmäns enkor samt 44 Tl:dr 21 sk. 4 rst. till hvardera af 2:ne enkor, tillhörande handtverksklassen, hvarförutan fattiga ogifta fruntimmer af nämnde samhällsklasser få, när de anses dertill värdiga, träda i enkornas pensionsstälie. Magistraten, som har vården, tillsynen och kontrollen i afseende pä stiftelsen, hvars förvaltning ombestyres af en bland Magistratens ledamöter, besörjer utdelningen af den årliga räntan på 2:ne terminer. Den räntebärande kapitalbehållningen var vid 1833 års slut 6,345 R:dr 21 sk. Banko. H) Nilsonska donationen, tillkommen "genom Handlanden Bengt'Nilssons testamente den 3 Mars 1807 och Garfvaren A. Malmqvists gåfvobref den 24 Februari 1840. Enligt gifvarnes förordnande skall räntan af donationerne tilldelas den eller dem af Nilssons efterkommande, som, efter Magistratens bestämmande och efter samråd med Nilssons i Malmö varande anförvandter, befinnas vara i så fattigt tillstånd att de behöfva andras hjelp och understöd. Men skulle Nilssons alla afkomlingar utdö, kommer det donerade kapitalet att tillfalla ofvan omförmälda fattigmedels-kassa, samt räntan af kapitalet att delas emellan 2 eller 5 bland stadens fattige borgare. Ränte-utdelningen sker inför Magistraten på Nilssons dödsdag, den 17 April, då räkningen för kassan granskas af dennes i staden boende anförvandter. Kassan för valtas af en magistratsperson, och dess behållning vid 1853 års slut utgjorde 4,165 II dr 18 sk. 7 rst.
Efter erhållna remisser å denna Kongl. Proposition, anser sig Statsutskottet, innan det afgifver sitt yttrande, angående det derigenom i Nåder föreslagna låne-understöd, böra erinra, att den af Stockholms stads Sundhets-nämnd, till stöd för dess derom i underdånighet gjorda anhållan, åberopade § i 1831 års Kongl. Kungörelse om hvad med hänseende till kolera-farsoten iakttagas bör, i fråga om Statens bidrag till andra utgifter än kostnader för läkares resor och underhåll, läkemedel åt fattiga samt karantäns-anstalter och bevaknings-åtgärder, endast innehåller det förklarande, att det vore hvarje menighet, som möjligen blefve af farsoten hemsökt, obetaget, att genom sina ombud vid en kommande Riksdag hos Rikets Ständer begära de ersättningar eller understöd, å hvilka den jemförelsevis med andra orter kunde göra anspråk och hvarom Kongl. Maj:t vid särdeles ömmande omständigheter äfven ville göra Nådig framställning till Rikets Ständer. Den under sistlidet år inom åtskilliga delar af Riket utbrutna och härjande kolera-sjukdomen har visserligen för flera kommuner medfört mycket och länge kännbara kostnader samt derstädes förorsakat ganska bekymmerfulla och behjertansvärda förhållanden. Men oaktadt understöd från det allmännas sida för att afhjelpa eller lindra följderna af meranämnde sjukdoms framfart skulle för dessa kommuner vara särdeles önskvärda och fördelaktiga, anser Utskottet dock beviljandet af dylika understöd i flera hänseenden betänkligt, så vida icke desamma, i anseende till särskilda, för ett eller annat samhälle möjligen förekommande omständigheter, finnas synnerligen angelägna och nödvändiga.
Emellertid spelade det Dahlska kapellet mycket bra sin Bach, mycket bättre än k. hofkapellet skulle gjort kanske. N. W. Gade hade ju ock inspirerat det danska kapellet, bland hvars ledamöter violinisten under en aria särdeles utmärkte sig. Den lilla ouvertuna gafs med godt samspel, ackompagnementet var fint och harmoniskt, det hela ländande hr Balduin Dahl till mycken heder. Heder hade ock sällskapet sjelft af sin andel, trots det att inöfningen af kända skäl måst grufiigen påskyndas. Naturligtvis förminskade den korta samöfningstiden med den amhulerande orkestern harmonien i ensemblenummer, men de egentliga pröfvostenarne, a capella-koralerna, utfördes pä ett sätt, som i högsta grad hedrade sällskapet och dess energiske hr Hallén. Icke ens den olyckliga omständigheten, att några mer niti * nerade än klangsköna fruntimmersröster inlade litet skärande mes-sing i dessa koraler, förtog deras totalintryck, som var af rätt välljudande, ren och harmonisk art. Ett godt prof på hr Halléns instruktörtalang bildade replik-körerna, hvilkas ansenliga svårigheter på ett lysande sätt öfvervunnos. Till och med herrar småpojkar från Östermalms skola utförde sitt lilla parti med den äran, ehuru ps. 94 andra gången uteslöts. En del af publiken trodde dessa småbarn skulle föreställa änglar — i körerna nämligen. Det gläder oss att nämna, att änglarne i allo uppförde sig sansad t och gentilt, ehuru det nog var en gruflig pröfning för mer än en af dem att sitta stilla så länge, uppflugna kring predikstolens barrière och utsatta för publikens faderliga kontroll.Änglarne voro frodiga och rosen kin dade, somliga utstyrda i båts * manskostymer och skridskostöflar. Hr Hallén hotade dem skämt * samt med ena knytnäfven före böijan, hvarpå änglarne svarade honom med glada blickar och breda småleenden.
Med afseende derpå: att sedan Banken ikläd t sig ansvarigheten för alla af RiksgäldsContoret utgifna Kreditsedlar, all skilnad emellan dessa och Bankosedlar upphört; att 2:ne slags pappersmynt af alldeles lika ari är öfverflödigt; att endast kostnaden för RiksgäldsContorets sedellillverkning, utom aflöning för Kassörer m. fl., går årligen till g,5oo å i5,5oo Rrdr; alt den större lätthet allmänheten ägt för vexling i RiksgäldsContorets Kassor, äfvensom den större beqvämlighet Riksgäldssedlarne för rörelsen erbjudit, upphöra, om Rikets Ständer antaga BancoIItskottets förslag om Transporträkningens upphörande, samt förenkladt Kassaföringsoch Vexlingssätt i Banken; att den mindre säkerhet de nuvarande Riksgäldssedlarne erbjuda mot efterapning Den ii N o vern ber e. m. och förfalskning, än de nya sedlar, BancoIJtskotlet föreslår Rikets Ständer, att af Banken utgifvas, fordrar alt genom samma Riksgäldssedlars upphörande att såsom mynt i Riket erkännas, åtminstone för en framtid, förekomma all verkan af å dem försökt förfalskning eller efterapning; att deremot å en annan sida närvarande innehafvares rätt fordrar, alt ehvad anstalt, som för Riksgäldssedlarnes indragning kan pröfvas nödig, innehafvarne lemnäs tillräcklig tid alt göra sin rätt gällande; att, med ledning af allmänna Lagens stadgande i afseende på kraf för skuldfordringar i allmänhet, io års prescriptionstid tyckes härvid förena både det allmänna och enskilta intressets fordringar; så får jag vördsamt föreslå: j:o Att med Mars månads utgång är i83o all vidare tillverkning af RiksgäldsContorets Kreditsedlar_, eller af de så kallade Riksgäldssedlarnej rnå upphöra; 2:0