Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. blifvit eller blifva beslutade, äfvensom de medel, hvilka för inlösen af dylika anläggningar, om sådan pröfvas böra ske, äro erforderliga.” Hvilka gagnelig.! företag kunna icke Ständerna med tiden besluta? Uttrycket är så obegränsadt, att man icke vet hvar man kommer alt stadna. Derföre böra dessa företag uteslutas, på det att man icke må gå längre, än lill anslag åt jernvägarne. Men hvartill tjenar det att i detta Den 20 September f. m. 71 hänseende använda mera medel än man har, ulan uplåning? Ty om man vill handla klokt, hvilket jag hoppas afsigleu är, så bör man göra på sätt Konungen föreslagit, nemi. först undersöka, hvar jcrnvägarne skola lämpligast anläggas. Sådant har ännu icke skett, och dertill torde den tid, som förflyter intill nästa Riksdags början, väl behöfvas. Dessutom lära väl de medel, som upkomma genom öfverskott på bränvinsskalten, icke kunna användas förr, än de blifva kända, och det blifva de ej förrän Riks-Hufvudhoken hunnit afslulas. 1854 års Riks-Hufvudbok blifver icke färdig förr, än på sommarn 1856, således några månader innan nästa Riksdag börjar. Man kan fördenskuld icke anväuda andra medel, än dem, som då blifva tillgängliga, men alldeles icke medlen för 1855 eller 1856, emedan boksluten för dessa år blifva ännu sednare färdige. Således är det för tidigt att vilja nu anslå dessa medel lill statslån. Kan man emellertid icke afhålla sig från anslaget, så kan man åtminstone vänta dermed till 1856—1857 åreus^ Riksdag; då raan först har dessa påräknade penningar ali taga till. Eljest är det blott ett fåfängt företag, som visar, alt man gör mera afseende på sina önskningar, än på sina tillgångar; ty man synes förnämligast vilja hafva grundsatsen att taga statslån införd. Verkställigheten lernnar man derhän, antingen hon inträffar förr eller sednare. Annu återstår en vigtig fråga: kunna R. St., utan Konungens samtycke, för alltid skuldsätta Sveriges rike?
Beträffande derefter kontrollen i afseende å ersättningens beräknande och utbetalande, hafva följande bestämmelser blifvit af Kollegierna föreslagna: att skjutsersättningen borde beräknas ifrån det boställe eller den ort, der embetseller tjenstemannen är stationerad och har sin tjenstgöring; dock att officer och underofficer, hvilka icke äro med boställen försedde, skulle, i det fall att de äro boende inom kompaniets, eller för staben inom regementets stånd, ega att från sina hemvist beräkna ersättningen, men, för den händelse åter att de äro boende utom kompaniets, eller för staben utom regementets stånd, ersättningen utgå endast för den del af vägen, som ligger inom gränsen för kompaniets eller regementets stånd; att vid Hallands infanteribataljon och Wester-Norrlands beväringsbataljon anställde officerare och underofficerare, hvilka ega att emellan mötestiderna vara boende utom bataljonernas stånd, måtte, om deras hemvist vore så belägna, få, vid de tillfällen då de emellan mötestiderna kommenderas till förrådsbesigtning, beräkna skjutsersättning för den del af vägen, som är belägen inom gränsen af bataljonens stånd; att, då samma person är beordrad till flera på hvarandra följande förrättningar, ersättningen skulle utgå för en resa, men icke för särskilda resor från hemvistet till hvarje förrättning och åter till hemorten; att, så vidt lämpligen och utan olägenhet ske kunde, förrättningarne borde så ordnas, att de efter hvarannan egde rum, och att samme person blefve förordnad att såsom ombud öfvervara Hera på hvarandra följande förrättningar inom samma distrikt, till exempel syner och besigtriingar å boställen; att gällande resereglementes bestämmelser och föreskrifter borde tillämpas; att ersättningsräkningen alltid borde åtföljas af förordnande från vederbörande embetsmyndighet, och verificeras, om personen varit förrättningsman, med utdrag af protokoll eller instrument öfver förrättningen, samt, derest ersättningstagaren varit ombud, med förrättningsmannens intyg derom, att ombudet förrättningen öfvervarit; att, sedan räkningen, hvilken borde ingifvas till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande 14 Kongl. Maj.ts Nåd.
Med afseende såväl å effekternas relativt betydliga värde, som å den icke likgiltiga inkomsten, särdeles af tullen å blommor, — äfvensom å den allmänna föreställningen om dessas egenskap af lyxartikel, — anse komiterade större eftergift å Svenska sidan icke böra göras än till 5 R:dr för blommor, till 2 R:dr för delar deraf, och till 3 R:dr skålpundet för plymer, samt sålunda att dessa tullsatser inträda först år 1867, intill hvilken tid nedsättningarne torde böra inskränkas till respektive 10, 5 samt 7 R:dr 50 öre pr skålpund. I öfverensstämmelse med hvad vid bijouteriarbeten blifvit anfördt, anse H^g°1ch komiterade den från 4 R:dr till 25 öre skålpundet, å Svenska sidan, förearbeten, slagna tullnedsättning å Håroch Tagelarbeten böra stanna ungefärligen vid det genom tariffen för Tullföreningstraktaten betingade belopp af 35 öre. Jemte det de Franske komissarierne antagit den af de Svenske föreTvål. slagna nedsättning från 8 till 5 öre skålpundet å Tvål, andra slag än parfymerad, hafva de yrkat, att den för parfymerad tvål nu utgående tull af 50 öre pr skålpund skulle nedsättas till 10, i sället för det å Svenska sidan med 20 öre erbjudna belopp, under det att likväl sistnämnda tullsats blifvit för Norge godkänd. Då denna skiljaktighet, hvilken endast kan hafva härrört af något missförstånd, antagligen vid erinran derom rättas, och således införselstullen å parfymerad tvål äfven för Sverige medgifves till 20 öre, hemställa komiterade, att, med godkännande af detta förslag, nedsättningen likväl må för begge rubrikerna endast efterhand inträda, nemligen, för parfymerad tvål, till 30 öre för åren 1865 och 1866 samt till 20 öre år 1867, och för andra slag till 7 öre åren 1865 och 1866 samt till 5 öre skålpundet år 1867. Då jemväl införseln af Hattar såväl de af halm eller strå som af ull, „,H“ttar i • • •
I bestämdhet af dessa drifter befinner sig jaget i vexelverkan med sig själf. Emedan den rena driften bestämmer människans väsen såsom sådant, är den den högre driften och bestämmer därför äfven människan såsom naturväsen eller såsom bestämd af naturdriften, i det den fordrar, att människan genom sin frihet upphöjer sig öfver naturen. Men emedan människan är ursprungligen inskränkt och därför ursprungligen ett naturväsen, kan denna fordran icke innebära, att människan absolut upphöjer sig öfver naturen, utan endast att hon är verksam såsom ett naturväsen på det sätt, att hon för sin objektiva verksamhet sätter såsom ändamål verksamheten såsom sådan, icke tillfredsställandet af ett materiellt behof. En sådan fordran är möjlig, emedan det bestämda sätt, hvarpå människan är inskränkt, är, ehuru inskränktheten såsom sådan är nödvändig, tillfälligt39. Denna fordran såsom uttryckande enheten af den rena driften och naturdriften har sin grund i urdriften själf, som fordrar en dylik enhet. Om det verkliga jaget i sitt handlande öfverensstämmer eller icke öfverensstämmer med urdriftens fordran, uppstår en känsla af detta tillstånd såsom en känsla af själftillfredsställelse eller af själfförakt. Om det verkliga jaget i sitt handlande öfverensstämmer eller icke öfverensstämmer med naturdriftens fordran, uppstår en känsla af lust eller olust. Den förra känslan skiljer sig från den senare däruti, att den är betingad endast af förnuftsväsendets egen handling, den senare äfven af yttre naturting. Därför bildar förmågan af den förra känslan en högre känsloförmåga. Denna förmåga kallas samvetet40. Emellertid inställer sig frågan, huru en öfverensstämraelse mellan det verkliga jaget i handlingen och grunddriftens fordran är möjlig, hvilken fråga kan återföras därpå, huru den ofvan uppställda fordran på objektiv verksamhet för verksamhetens egen skull är möjlig att genomföra. Det föreligger nämligen den svårigheten, att hvarje objektiv verksamhet förutsätter subjektive ett ändamålsbegrepp, riktadt på naturdriftens tillfredsställande, och objektive består i driftens tillfredsställande.
St:r godkändes, så skulle också i och -med detsamma de författningar, hvilka nu varit föremål för representationens öfverläggningär, iklädas civil-lags natur, hvarjemte man erihrst derom att sådan lag icke kan stiftas i den ordning, som här blifvit följd, utan allenast på det sätt grundlagen föreskrifver. dag anser för min del denna upfattning af saken ingalunda vara den rätta, utan tror att frågan icke bör betraktas på annat sätt, än såsom ett vilkor, som af R. St:r är fästadt vid ett anslag eller en eventuel apoffring. Då jag för min del icke vill bestrida, att R. St:r, då de gifva anslag och göra upoffringar, ega grundlagsenlig rätt att noga begränsa de föremål, som afses, så anser jag dock den forin, som Utskit i detta fall valt, icke vara rigtig, utan böra ur nyttans synpunkt förändras. Såsom punkten nu är upställd, skulle ingen ändring kunna ske i de nu äf R. St:r antagna författningarne; men jag skulle dock tro, ätt det vöre tjenligt, om K. M:t kunde, utan R. St:rs hörande, vid den slutliga pröfningen af dessa temligeh detaljerade förslag, i några mindre Väsendtlig!! afsiden hafva fria händer ätt göra de jemkningär, som kunde anses vara af behofvet påkallade. Jag föreställer mig, att R. St:r hafva det förtroende för K. M:t och Dess Regering, att de skola anse derb vara lika måna, sorn R. St:r sjelfva, om ätt desså anstalter eger ali den stadga Och säkerhet, Sorn är nödvändig. Att helt och hållet afskära möjligheten att kunna jemka hvad sorn kan behöfva jemkas, tror jag emellertid icke skulle vara alldeles tjenligt, hvarföre jag föreställer mig, att punkten borde förändras sålunda, att ordalydelsen blefve: »det R. St:'r måtte hös K. M:t i underd. anhålla, det ändring i förordmne angide hvpotheksbanken samt de allmänna grunderna för hypotheksföreningars bildande och verksamhet ej må ske, utan att äfven R.
Att kostnaderna för beväringsmanskapets mönstringar och möten år efter år ökats, är en naturlig följd af folkmängdens tillväxt och den häraf föranledda tillökning i den årligen exercerade beväringsstvrkan, hvilken under de första 3:ne årtionden efter allmänna beväringsmanskapets inrättande växte blott från 11,000 till omkring 14,000 man, men under årtiondet från och med 1843 till och med 1852 uppgick i medeltal till 19,500 man samt för de sista 3:ne åren till 20,000 man årligen; och hafva såväl de i sednare åren stegrade priserna på mötesförnödenheter, som ock de under samma tid, för lindrande af skjutsningsbesväret, tillkomna ändringar i resereglementet och skjutsförfattningarne icke varit utan inflytande på förhöjningen i sagde kostnader; men huruvida nedsättning i samma kostnader är att påräkna genom förändring i nu gällande stadganden rörande beväringsmanskapets mönstringar och vapenöfningar, utan åsidosättande af kontrollen deröfver, att dessa på ett emot ändamålet svarande sätt verkställas, är i Kollegii tanke tvifvelaktigt; åtminstone anser Kollegium den af Revisorerne exempelvis åberopade föreskrift, såsom bidragande till Arméens tjenstbarhet, så vidt denna är på beväringsmanskapet beroende, icke böra upphäfvas, emedan, i motsatt fall, den med nämnde föreskrift åsyftade, på sakkännedom grundade, tillsyn deröfver, att hvarje af Arméens olika vapen blifver försedt med det för samma vapen mest tjenliga beväringsmanskap till största delen korame att upphöra. Revisorerne hafva fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å det förhållande, att fjerde hufvudtitelns iörslags-anslag till reseoch traktamentspenningar öfverskridits år 1852 med 16,721 R:dr 33 sk. och år 1853 med 16,358 R:dr 22 sk. 7 rst.; med anledning hvaraf Kollegium får i underdånighet anmäla, att detta i den för revisionsåren gällande riks-stat till ett belopp af 6,666
Karström yppad Uppbördsbrist, blifvit föranlåten, att, lika med desse 2:ne förstnämnde, till borgenärers förnöjande afträda all sin egendom, men Sökandens Concursmassa, hvarest uppbördsbristen till fulla beloppet är vorden bevakad, efter det fasta egendomen blifvit föryttrad till två tredjedelar af hvad Sökanden derföre erlaggt, icke lemnade utdelning åt oprioriterade fordringar utöfver 10 å 12 procent af deras belopp, nådig tillåtelse kunde beviljas K. M:ts och Rikets KammarRätt, att, vid verkställighet af hvad någre Sökandens vänner sig erbudit, nemi. att på denna K. RI:ts och Kronans fordran i Sökandens Concurs öka utdelningens belopp till 33^ procent eller 25o R:dr B:co, så vida Sökanden och dess Concursmassa deremot blefve från allt vidare kraf i följd af ifrågakomne Borgens förbindelse frikände, anse samma förbindelse, derföre 2.*ne andre personer tillika med Sökanden slå i ansvar, fullgjord dermed, att den på Sökanden belöpande tredjedelen deraf inbetaltes. Uti den härom ingifne underd. ansökningen har Sökanden vidare anfört: att nästan alla af hans Borgenärer, med behjertande af Sökandens utan eget förvållande iråkade olyckliga belägenhet, förklarat sig vilja åtnöjas med den ringa utdelningen af io å 12 procent och återställt sine fordringsbevis: att ibland Sökandens få ännu oguldrie förbindelser ofvanberorde Betän kanden, N:o iat. 2o3 borgen vore den betydligaste: att till dess gälldande Sökanden saknade all annan tillgång än den Concursmassan erbjöde; samt att han vore lika öfvertygad, att Statens sannskyldiga fördel skulle befordras genom antagandet af det gjorda anbudet, sora det vore säkert, att, i fall det förkastades och Concurs-tillståndet för Sökanden fortfore, något hopp icke ens för framtiden återstode om räddning för honom och hans 5 minderåriga barn, enär han derigenom komme att qvarhållas i den förstörande overksamhet som vore en följd af Concurs-tillståndet efter Sveriges Lag.
— N:o 3ir. i anledning af verkställd granskning af de vid sista Riksdag beviljade Extra Slats-anslag för FörsvarsVerket lill sjöss, samt Kungsholms och Drottningskärs befästande. XX. 4° 5- — N:o 3)2. angående rättighet för skogsinnehafvare, sorn ej tillika disponera betet å marken, att, för skogsvextens befrämjande, vexelvis inhägna någon del af markens hela vidd. XX. 4o5. Ex - / ( 8g ) Expeditioner till Kongl. Majtt, Rikets Ständers: Nio 3i3. förande näringsfriheten. XX. 4°5. — N:o 314. angående grunderne för Bankens rörelse ock förvaltning. XX. 4gä. — Nto 316. om formulairers upprättande för de förvaltande Verkens räkenskaper. XXI. 11. Wto 317. i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Remiss, i fråga om pension för afl. Profossoren Doctor Rogbergs Enka och Barn. XXL io5. — Nto 318. i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Remiss* rårande en ifrågaställd löne-ersättning till Proto^dlsSecreteraren Roman. XXL io5. — Nio 3ig. angående så kallade UndantagsContracts intecknande. XXI. io5. «*■ Nto 3jo. angående ändring i nu gällande Lag, i afseende på behandlingen af frågor om oenighet emellan makar. XXL 107. — Nto 321. nied anmälan om rättelse af ett misstag uti Rikets Ständers underd. skrifvelse den 27 October förlidet år, angående utmyntningsgrunderna för kopparskiljemynt och ducater. XXI. 192. •— Nto 322. i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition, angående förändrad lydelse af 11 §. i 9 Cap. HandelsBalkeu. XXL 137. — Nto 323. med öfverlemnande af förslag till Lag föl' Inrikes och Utrikes Vexlar. XXI. 137.
De franska konvenanslagarne äro så stränga, Parisereller Tysklandsresa, också utan » föratt en flicka på gatan måste gå vid sidan af kläden », så kan våra svenska flickors uppeller framför sin väktare och i en salong infostran anses grundligt afslutad. Huru mänga träda före modern eller dennas ställföreträ- värdiga hjältinnor finnas ej där, huru många derska, så att denna ej ens för ett ögonblick intressanta, men oskrifna romaner 1. Huru mycken osökt dygd finnes det ej hos må förlora henne ur sikte; på baler dansar hon endast fransäser eller möjligen undantagsden unga flicka, som, dresserad i frihet, kunvis med mammas särskilda tillåtelse en polska, nat bibehålla så sant moraliska begrepp, att men valsen hör till den förbjudna frukten, som hon aktar läkaren som ett godt och lysande hon först får smaka, då hon är gift. Hennes parti och, om så behöfs, själf gör sig till teaterbesök inskränka sig till operan och Thé- sjuksköterska för att vinna honom eller någon åtre Francais, hennes läsning till la biblioannan, men som föraktar och ej ens kan nämna vid namn den sjuksköterska, som studerat nog théque rouge et la bibliothéque chrétienne. Det kan tyckas egendomligt, att romanen för att i vissa fall kunna göra samma tjänst och komedien, för att inte tala om operetten som läkaren, d. v. s. rädda lif. och varietén, kunna vara omoraliska, slippriga, ja cyniska i ett land, där ungdomen uppfostras så strängt. Förklaringen ligger däri, att de franska författarne svårligen kunna i en enligt franskt recept uppfostrad flicka finna stoff till en intressant romanhjältinna, och därför nödgas de börja, där de engelska romanerna och de tyska komedierna vanligen sluta, vid giftermålet. Vill dä en fransk författare vara moralisk, börjar han med att slå ihjäl den äkte mannen, det enda sätt, hvarpå han kan förskaffa sig en hjältinna, som äger rättighet att handla fritt, att lära känna och älska den man, som skall bli hennes. Är författaren däremot mindre moralisk, börjar han visserligen också med giftermålet, men hon låter den äkte mannen lefva, ja, han låter honom till och med lefva undan ganska tappert.
Han hav betraktat Stenkolsverket, ej som det är, en enskild egendom, men som det borde vara, Statens ovilkorliga tillhörighet; han har sedt den ifrån den lika höga som sanna synpunkt, att dess bibehållande vore en nödvändighet för Fäderneslandet, dess nedläggande en National-förlust, _ att brytningen af Svenska Stenkol gjorde oss oafhängige af Briitiska vinnings-lystnaden, och af dess Köpmannavälde, att ett motsatt förhållande skulle göra oss för alltid skattdragande till de samme, oaktadt äfven med betydliga upp - Veu 5 Augusti f, mr offringar för Staten, med uppoffringar ännu betydligare för Grufvans första upptagare. Endast det stora ändamålet bör sökas och vinnas, allt annat åsidosättas. Man kan ej uppriktigare an jag dela och gilla Herr af Uhrs tankar och yttranden, och om en enskilt mans tacksamhet vore passande till den, hvilken gjordt sig förtjent af Foster-j landets, skulle jag be Herr af Uhr den emottaga med lika godhet, som den af mig upprik-j tigt honom egnas. Men då såsom Medborgsman, som en mitt Fosterland varmt tillgifven vän och nitisk för allt hvad som kan bidraga till dess ära, dess sjelfständighet, dess oberoende och dess gagn, denna tacksamhets pligt för dem dertill bidraga, är hos mig helig; vågar jag hoppas Herr af Uhr ej skall ogilla att, med fullkomligt erkännande af det förslagets vigt, godhet och riktighet, som han uppgifvit, jag tar mig friheten göra några anmärkningar, dem skyldigheten som Styresman för Verket, som Bolagets organ nu ålägga mig, och som hos mig så-mycket mindre kunna styras af väld eller egennytta,’ som jag ej äger den ringaste andel uti närvarande Bolag eller har den minsta förmon af dess bibehållande eller dess upphörande.
fi donc, säga många, skall min dotter behöfva sopa rummen, när vi ha jungfru, som skall göra ' t), som utför sysslan, ikläder sig en slät bomullsklädning, såsom varande mindre damförande än en af ylle, och alldeles icke begagnar samma skodon inne, som brukas ute på gator och stigar, i ur och skur, äfven om de utanpå skulle skina blanka, ty under hålfoten och vid klacken kan man vara säker på, att det sitter torr gatsmuts kvar, som vid begagnandet af kängorna inne i varma rummen lätt pulveriseras för att där spridas omkring och till sist hamna — kanske på själfva smörgåsbordet; och det vore då litet osmakligt. — N u fortsattes samma sopnicgsmetod i serveringsrum oeh barnkammaren, för så vidt detta senare rum ej är mattbelagdt, då annorlunda skall förfaras, som vi sedan skola påvisa. Herrns rum antages vara mycket väl ombonadt, med mattor och portierer, hvarför mattan dels kan sopas lätt af med urkokta teblad, som sker i många hus, eller, om man ej konsumerar så mycket te, att man har tillräckligt till daglig städning därmed, kan man med fördel låta sina små barn sönderklippa väl rengjorda rester af bomullsoch linnelappar och behandla dem (lapparne förstås) som tebladen, och vågar jag påstå, att detta sätt att gå till väga med gamla lappar är mycket praktiskt, då man vill lätt rengöra mattor. Vanligen begås ett stort fel vid golfstädningen, vare sig det är mattan eller bara golfvet som skall sopas. Viskans loppända är det, som i allmänhet berör golfytorna, och ej nog härmed, somliga hafva för sed att göra en » knyck » med armen för hvarje » soptag », hvilket har till följd, att dam och sopor föras upp från golfvet i luften i stället för att föras framåt golfvet och där omhändertagas, sedan en liten hög bildats.
Augusti 1809. S. D. Följande ärender hade frän Borgare - Sländet denna dag blifwit til behörige Utstött remitterade: Ti! Stats - Utstottet. 1:0 Borgare-Ståndets Beswärs - Utstötts Betänkande, rörande af flere Städers Fullmägtige gjorde ansökningar, at Magstraterne mätte befrias frän Postportos erläggande för bref i Ämbetsarcnder. 2 0 Herr Borgmästaren Memori al i samma ämne. Ti! Allmänna Beswärs - och Geconomiä- Utstottet. Herr Hvndelsman Ln§els Memorial angående rättelse i ätstillige mitzbruk wid tillämpningen af de Författningar som röra justering af Mätt, Mäl och Wigter. Ut supra. Lx xrotocollo» bl. keterson. Ut - 6? Den 3 Augusts. Utdrag af Protocollet, hällit hos Bonde-Ständet den 27 Julli 1809. S. D. Pä Talemannens proposition beslöt Bonde - Ständer, at dä nägot i Ständet företaget Memorial til nägot Utskott remitteras, skall i likhet med hwad de öfrige Gränden beslutat, underrättelse derom genom , Protocolls - Utdrag Med-Ständerne lemnäs. Ut supra. Lx xrotocollo, >8. L. Utdrag af Protocollet, hällit hos Bonde-Ständet den si Julii 1809. S. D. Efter derom företagen öfwerläggning beflöt Bonde, Ständet at til Allmänna Beswärs - och Oeconomiä - Utskottets handläggning remittera: 1:0 inlc ker8L0n8» frän Orebro Län, ingifne Memorial, angäende sökt befrielse för en Lel Ortens Allmoge frän wifie onera under Dplta Swafwelbruk.
Härförutan och sedan pappers-tillverkningen vid hösleliden 1856 blifvit flyttad lill Nedra Verk huset, har del Öfra Bruket undergått en ganska betydlig reparation, i det alt så väl husets väggar, hvilka, till följd af fuktighet angripits af röta, blifvit lagade samt huset utvändigt rappadl och aflargadt, sorn äfven de nedra våningarnes af röta förstörda inredning nygjord. Sålunda hafva nya bjelklag med golf och mellantak i dessa vånittr gar blifvit inlagda, nya halflygs och materie-kaster insatte, hydrauliska pressar i formrummet omflyttade och försedda med nya venlilhus och vattenrör, tvänne nya hydrauliska pressar för packkammaren anskaffade, samt, jemte en tredje äldre press, uppsatta på underlag af jern, som uppbäres af nya jernpelare, en ny knutsil anskaffad och uppsatt i formrummet, valskistorna omsatta på nya underlag och försedda med till största delen ny kopparbeklädnad, valsarue omgjorde, vexeloch kronhjulen omkuggade, ny ångledning af Engelska jerurör insatt i stället för den äldre bristfälliga kopparrörledningen, samt i öfrigt alla för papperstillverkningen erforderliga anstalter och redskaper på ändamålsenligt sätt inrättade. § 62- Uti det hos Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hofrätt anhängiggjorda Rättegången mål emellan Banken och Byggmästaren C. Wallman, hvar emot annan kä- 0c“H' rande och svarande, angående å ömse sidor väckta ersällnings-anspråk, till Ri/gginiittaföljd af de hyggnads-företag vid Tumba Bruk, som del, enligt upprälladt,B" ul1' kontrakt, ålegat Wallman att verkställa, bar Kongl. Hofrätten numera utfärdat Berättelse; men vid underskrifvande af densamma äro, å ömse sidor, mundlliga förhör begärda, hvilka ännu icke blifvit afslutade.