Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den allmänna Lågan är den ekonomiska, — hvad fördel jernhandteringen kan draga deraf, att bergslagerna existera, — då deremot den första rörer jordens beskattning och allmänna utskylder inom dessa orter emot andra orter. Jag erkänner, att jag icke vet, om frågan rörer det ena eller andra af dessa ämnen, eller båda delarna. I förra hänseendet, eller om den är af statsekonomisk natur, bör man bemärka, att det finnas flera förhållanden i olika orter, som det varit önskvärd!, alt motionären vidrört. I motionens nuvar. skick, torde den böra remitteras till Ekon.-och StatsUtskotten. Gr. Frölich, David: Jag anhåller, att den nu föredragna motionen måtte ytterligare få hvila på bordet. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då, enligt §:n Riksd.Ordn., hvarje väckt fråga kunde blifva bordlagd, samma §. likväl föreskrefve, att den i nästa plenum borde remitteras, hvarföre Hr Landtm, icke ansåg någon vidare bordläggning af ifrågavar. motion nu kunna äga rum. Hvad frågan åter anginge, om hvart motionen borde remitteras; så hade Hr Landtm, föredragit den såsom föremål för remiss till StatsUtsk., derföre att den innehölle förslag, att bergslagernas särskilda friheter skola upphöra. Då bergslagernas friheter egentligen bestode i frihet från onera, hvilka eljest skulle utgöra statsinkomst, hade Hr Landtm, trott målet tillhöra StatsUtsk., helst då motionen föreslog, att derefter först rättigheten till alla slags jernsmiden skulle vara öfverallt lika fri. Afstyrkle Utsk. motionen, förfölle äfven sednare delen; hvaremot, om Utsk. tillstyrkte den, det ägde tillfälle och skyldighet att sammanträda med Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk., för att pröfva sednare delen. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Efter fråga uppstått, hvart remitteras bör, får jag anhålla, att den frågan må hvila på bordet, i öfverensstämmelse med samma 49 §• Hr Ribbing, Arvid:
Ibland dem hör man i synnerhet yrkas, att NummerLotteriet icke utöfvar någon tvångsmakt j att det är af fri vilja och egen böjelse, hvar och en spelande derpå vågar sin penning, att hvar och en således, om han vill, kan undvika att lyssna till dess förförelser och att den förlorade icke kan skylla någon annan än sig sjelf och sin lättsinnighet för den skada han möjligen derigenom ådrager sig. Men är icke förhållandet lika beskaffadt med alla andra hazard-spel, enskildta emellan, som dock Lagen så alfvarsamt förbjuder, och måste i H. 28 434 Den a5 November. förbjuda, för att Åstadkomma ordning och sedlighet, och förekomma de brott och olyckor, hvartill dylika omoraliska och obehöriga tidsfördrif eller vinstbegär, vanligen leda och störta dess utöfvare? Och huru skulle man, med minsta skymt af rättvisa och conseqvens i slutsattser, kunna hänföra Lotterispelet i en annan kattegori, än de öfriga af Lagen förbjudna hazard-spelen? Och hvad som är förbjudet och straffbart -enskildt, måste väl vara detsamma — och i synnerhet detsamma — i allmänt afseende; ty utom alt moralen i sina föreskrifter icke tål något undantag, borde politiken i förevarande fall icke eller tåla det eller om den nödvändigt skulle göra det, åtminstone icke annorlunda än i motsatt ordning, emedan Lagkränkning alltid vore af mindre vådlig, och sålunda Opolitiskt betraktad) af mindre brottslig egenskap i enskildt, än allmänt afseende. Dessutom är det väl icke ädelt, icke riktigt, icke ens anständigt, att Statsmakten, i stället att utgöra, såsom sig bör, en skyddande och 'vårdande makt, förnedrar sig att vara föreståndare af ett spelhus, en giller-inrättning, hvarigenom lättsinniga och obetänksamma medborgare tubbas, lookas, förföras och nästan uppmanas, att skada sig sjelfva, att ej sällan ruinera sig och de sina, för att förvandla Stats-kassan till en Farao-bank och för att rikta några icke särdeles samvetsömma och icke särdeles menniskoälskande Embetsman.
Utskottet behagat gifva åt ifrågavarande Författning, och hvarigenom Kongl, Maj:(s Befallningshafvande anses frikaliade från att efter promotorial lemna handräckning , och till slut befordra utsökningsmål. Jag finnér för min del denna fråga vara högst vigtig, i afseende på Gäldenär, som flyttat från en ort till annan; ty i händelse den utväg att genom promotorial låta i det nya hemvistet söka en så dan person, borttoges, skulle detta ofelbart vålla, att gäldenär på längre tid kunde undgå betalningsskyldigheten, och tilläfventyrs hindra Borgenärer att på flera år göra sin fordran gällande, hvilket åter icke skulle för den enskil. da crediten vara serdeles fördelaktigt. Den händelse, Lagutskottet af Författningen befarat, är omöjelig , och den tillämpning, sorn Kongl. Mapts Befallningshafvande i alla tider deraf gjort, visar tillräckligt, att dessa auetoriteter ej i detta fall delat Utskottets åsigt. Den skyndsamma åtgärd, som i executionsmål är af nöden , kunde icke unnas , om ej den ena Peil i September /, />», Landshöfdingen vore förbunden att lemna den andra handräckning, men denna handräckning gifves icke åt den enskilde Borgenären, utan på begäran af Landshöfdingen i ett anoat Län. Af sådan anledning torde jag få anhålla ont proposition till förkastande af LagUtskotteta. förevarande Betänkande. Herr Hjerta, Gufiaf: Äfven jag Unner det vara högst besynnerligt, att Lagutskottet tolkat ifrågaställde Författning såsom, betänkandet utvisar. Det tyckes som Utskottet bort taga nogarc reda P* detta ämne. Jag har redan första gången det var å bane, anmärkt, att ordalydelsen uti Författningen innefattad® skyldighet för Konungens Befallningshafvande.» att befordra Lagsöknings-må 1. Nu åter svarar Utskottet, att det icke finnes någon föreskrifven skyldighet i detta fall. Jag får derföre förena mig med Friherre Cederström i anhåL Ian, att betänkandet måtte förkastas, Herr Ribbing, Arvid:
3 Efter erhållen remiss å denna motion har Utskottet förehaft ärendet till behandling; och enär såväl för anskaffande af sådane till Arkivets föremål hörande böcker, skrifter och kartor, som ej utan särskild kostnad kunna erhållas, som äfven för inbindnings-kostnader och andra oundgängliga utgifter för Arkivets räkning, erfordras att medel äfven framgent anvisas, får Utskottet, som anser lämpligast att, på sätt vid föregående tillfällen skett, för nämnde utgifters bestridande, en särskild till beloppet bestämd anslagssumma ställes till Fullmägtiges i Riksgälds-kontoret disposition, tillstyrka Rikets Ständers bifall till motionärens i sagde hänseende gjorda framställning; i sammanhang hvarmed Utskottet ansett sig böra föreslå lydelsen af den g, som, i händelse af sådant bifall, skall införas i det Reglemente för Riksgälds-kontoret, hvilket vid innevarande riksdags slut kommer att af Rikets Ständer utfärdas: För komplettering och förökande af det inom Rikets Ständers hus inrättade Arkiv af Riksdag s-handlingar och Författningssamlingar, hafva Rikets Ständer medgifvit att en summa af Åttahundra Riksdaler må, under tiden intill nästa riksdags slut, få utaf Fullmäktige, i mån af behof, disponeras till ytterligare anskaffning af sådana, till detta arkivs föremål hörande, tryckta böcker och skrifter samt kartor, som för detsamma erfordras och icke utan särskild kostnad kunna erhållas, äfvensom till inbindnings-kostnader jemte andra oundgängliga utgifter för samina arkivs räkning. Stockholm den 5 Juli 1860. JW MO. Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Juli 1860, kl. 2 c. u. Utlåtande, i anledning af väckt motion om anvisande af låne-understöd till Marmor-fabriksidkaren J. Ii. Schram. (R. A.)
Bttanktuiden. tersatt skyldighet, till hvilken insimulation någon anledning under frågans handläggning icke förekommit. Ut Supra, Ex Protocollo, \A. Fryxell, *C’ N:o 122. Antom deu 28 Juni *823» Ytterligare Utlåtande, i frågan om skyldighet för Lappska Nybyggares söner, att ingå i allmänna beväringen. Sedan Utskottet uti afgifvet betänkande, i anledning af Riksdags-Fullmägtigen från Norrbottens Län Olof Wikströms väckte motion, om skyldighet för Lappska nybyggares söner, att ingå i Allmänna Beväringen, på anförde skäl tillstyrkt R. H. Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det en allmän undersökning måtte företagas, till utrönande af innevånarnas i Lappmarken större eller mindre förmåga, att utgöra de skyldigheter, som andre Sven - Besv. och Ekon. IJtsk. Betänkandcn. 759 ske medborgare åligga, samt att Kongl, Majit derefter, med afseende på de uppdagade förhållanderne, täcktes vidtaga de förändringar häruti, 60m på Kongl. Maj:t berodde och af Kongl. Maj:t kunde anses med billighet och rättvisa öfverensstämmande; så hafva Högv. PresteStåndet och Vällofl. BorgareStåndet, på grund af dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet behagat återremittera samma Betänkande, hvilket Hederv. BondeStåndet godkänt , men Höglofl. Ridderskapet och Adeln, enligt ankommet ProtocollsUtdrag, helt och hållet afslagir. De emot Betänkandet inom förstnämnda 2:ne
Westerhafvets och Mälarens förening, se der ett stort mål, ett mål, som skulle fördubbla våra krafter så väl till inre utveckling som yttre försvar, och detta mål kan till nästa statsreglering uphinnas. För 13,000,000, eller detsamma som Utsk:s små stycken kosta, kan vägen fullbordas mellan Götheborg och Örebro; derifrån till Arboga öpnas den i år. Jag vädjar lugnt till hvarje opartisk, hvilketdera förslaget är förmånligast, ej blott för hela landet, utan till och med för Stockholm. Af helt annan betydelse måste det ju vara för hufvudstaden att finna sig förflyttad på 16 timmars afstånd från Götheborg, än att veta en jernvägsbit vara under arbete mellan Hornstull och Södertelje den der icke på flera år blir afslutad. Jag röstar således för Frih. Tersmedens förslag, öfvertygad att derigenom befordra hvad vi alla eftersträfva, fosterlandets sanna väl. Hr Cederschiöld: Då man yttrar sig på detta rum, är det förenadt med den olägenheten, att man icke kan veta, till hvad grad man bör höja rösten, hvilket beror derpå, huruvida antalet af åhörare är större eller mindre. Jag har trott, att jag talade alltför högt, och att mitt tal derigenom gjorde ett obehagligt intryck. Jag måste dock hafva misstagit mig, i afseende på styrkan af min röst, då Hrr Adelborg och von Kraemer kunnat till den grad missförstå mitt yttrande, att de trott mig hafva tillvitat Svenska nationen att sakna heder. Jag tror mig vara lika god svensk som någon af dessa Hrr, då jag älskar Sverige högre än allt annat. Allraminst kan det falla mig in att misstänka någon af vårt högt aktade militärstånd för att kunna förråda vårt land åt fienden, om den här gjorde ett anfall. Jag har talat om helt andra individer, nemligen om de personer, sorn hvarje år ankomma till våra fängelser, och om, såsom nämnde Hrr synas förutsätta, äfven dessa fängelsernas innevånare vore hederligt folk, så skulle jag icke en enda dag vilja bibehålla min innehafvande tjenst, till hvars befattning hörer, att meddela erforderliga föreskrifter för desse individers säkra förvarande inom fängelsets murar.
Stipeiidiefoiiilerii~ ocli s,jiikkuxsails fi) iitlei * l) okf (ii~as särskildt och redogörelse för desaini1i; i fiiljer. 44 oinbind .ha.t ' w I,&amp; skilda orter iiioiii luiidet wrl; lit i fiji.- 1) iiiidets iiitressen. Deras iiaiiiii iterfiiiiias j hi l. 1. a Förbiiiideta hyr&amp; Liar fortf ' arciide förestatts; t-t ' friikeii G. Adelborg, pla.tsffirineilliiigei~ af fi.iiken T. Geijer, ktissaii af friikea U. Hamarsköl il. odi platsf (i~ * iiietlliiig~~i iiioin sej iikrfil(le11 af fïökeii S. Ulrich. ByrAn liar ilfveii t ' iitt piilkiia frivilligii arbetskrafter, - hvilket varit siirrleles vii lkoiiiiiiet. (Iii göromalen stniidoiii hopat sig. Till byråns 5liggandeii hör bes.c.araiidet af de frtigor, soni fi.an~&amp;ill.a.s angieiide larokiirser ocli ai.betsonir&amp;ieii tillgängliga. för kvii~n a.11 och diirinecl sa~u~~ai~liaiigaiide! ) e~nödaiiden att fiir Iieiine öypiia nya verlisainhetsfiilt. Det är att hoppws, att denna gren af forbiiiidets ~.ei.l~samliet s l d l verka iippfostraiide för den unga kvhiiaii, i det maii alltid siiker för lieiiiie fra.ii1- 1iG.lla nödviindigheteii af, att geiioni reikliga kunskaper och gedigen iitl~ildning s ö l a puiidliigga eii tryggad ovli gapaiidc existens.
II. s. qoo—903* MissgerningsBalkens 4° Cap. 3 §. och \2 Cap. om ändring i. L s. 597—'600. 3 Cap. 4 §• * om förklaring ofver» Se Drucken. — —. 45 Cap. 2 §., öm ändring af* samt af öfverskriften till samma Capitel. Se Uppbördsman. Mätningssättet af Ilo och Kol, angående» II. s. S82—884* N. Notarier, om lika ansvar för Coiisistorii, som förskingra allmänna eller enskildta medel, med hvad Lagen stadgar för Uppbördsmän. Se Secreterare, Lands» Nämnd, om minskadt antal, så väl vid Lagtima som Urtima Ting* 1. s. 361—* 363* Nämndemäns, om arfvoden för biträde vid Afvittrings-ocb SkattläggningsFörrättningar. I. s. 219—-221. *—• — om upphörande med , skyldighet att biträda KronoBetjeningen vid allmänna Syner* I. s. 228—226. ■ örn extra, tillkallande då behof inträffar. Ytterligare Utlåtande. IL s. 998—100i* Utlåtande med anledning af RiksStåndens skiljagtiga beslut öfver en del af frågan* lil. 2. s. 60, 61. Näringsfriheten, Register. XVII Näringsfriheten, Betänkande i frågan om. Särskilda meningar. N:o 125. s. I—. LXXXV. Ytterligare Utlåtande. III. 1. s. 124— 204. O. Oeconomiska och PoliceFörfattningar, om öfverseende och förbättring af Rikets, m. m. I. s. 413—435. ' Särskilda meningar. I. s. 435—44°* Ytterligare Utlåtande. Förslag till jemnkning af RiksStåndens skiljagtiga beslut. III. Offentlighet. Se Domstolar. angående, vid Ståndens öfverlägg ningar. II. s. 982—990. Särskilda meningar.
Vid sockenstämman företes, eller, om sä begäres, uppläses Mantalslängden, hvarefter, och sedan genom vederbörande Pastors och tvänne socknemäns underskrifter, utan eller med anmärkningar, hvilka å serskild förteckning upptagas, dess enlighet med verkliga förhållandet blifvit styrkt, densamma af Pastor till Taxer in gs-Comiteen, för ytterligare granskning, öfverlennäs. Om Taxerings-Comité på Landel. § 49. Häradsskrifvare!! åligger att författa och till Konungens Befallningshafvande, under loppet af Januari månad, insända förslag till terminer för Taxerings-Comitéernes inom Fögdcriet sammanträden, hvilka sä bestämmas, alt Häradsskrifvaren dervid kan vara tillstädes, och att förrälIivingarne inom medlet af Juni månad må kunna fullbordas. § 50. Konungens Befallningshafvande bestämmer, så lort sig göra låter, lenninerne för Taxerings-Gomiteernes sammanträden, så alt de inom föllnämnde tid må vara slutade. De kungörelser härom, sorn (ifver hela Länet böra utfärdas och uppläsas, skola innehålla bestämda föreskrifter, så 46 Bil. till Ber.-Utskottets Betänkande, N:o 11. •val i afseende på de uppgifter till Taxerings-Comiteen, hvilka del åligger dén skattskyldige att aflemna, som ock hvad af Comitéen sjelf iagttagas bör.
Der den upphör eller aftager, der aftvinar samhället, der hindras från möjlig förkofran en hvar, som icke blifvit född rik, och det capital i physisk kraft och intellectuel förmåga, som finnes hos obemedlade, saknar möjlighet till utveckling. Genom sådana förhållanden beredes slafveri. För det constitulionella fria samhällsskicket, der hvarje kraft, den må finnas hvar som helst, bör beredas tillfälle att kunna användas, är det af vigt, att undanrödja de svårigheter i creditförhållanderne medborgare emellan, hvarigenom en del eger tillfälle att hålla en annan del uti beroende. Genom tillgängliga capitaler mot nedsatt ränta vinnes detta föremål. De farhågor, som blifvit yttrade i afseende på förluster, som derigenom skulle tillskjmdas enskilde capilalister och cassör för barmhertighetsinrättningar, äro spöken. I förra fallet kunna capitalen användas i näringarne och handeln, och derigenom gifva lika stor och större ränta än förut, ulan att skada 3:dje 302 Den ii Februarii e. m. man, i det senare, då genom möjlighet till användning af hvarje enskilt kraft, harmhertigliets-inrättningarnes föremål till stor del är förekommit, kan det jemväl uppfyllas, ehuru med mindre årliga inkomster än förut. Sverige skulle långt för detta ägt en större folkmängd och mera utbildade näringar af alla slag, om icke Rikets Ständer lid efter annan, i stället att underlätta crediten, inskränkt så väl den, sorn rörelse-capitalets belopp. Det gifves inga bestämda summor för ett folks rörelsecapital; näringarnes behof måste bestämma beloppet, och delta behof förändras med dagen. I samma stund man lemnar penningar frihet alt användas, och bereder dem, som kunna i productiv väg använda capitaler, tillfälle, att för lindriga vilkor dem erhålla, utvecklas jemväl alla slags industrigrenar. Sveriges export af Stångjern skulle derigenom minskas och detta råämne, förädladt såsom manufactur-vara, utgå; Folkets gemensamma capitaler i samma mån ökas, och innan korrt blifva öfverflödigt för Styrelsen och Nationens Representanter, alt, genom biträde af den allmänna, understödja den enskilda crediten.
Vore den åsigten grundad, att med orden: »laglig åtgärd» skulle förstås, icke blott undersökning och felande upplysningars inherntande, utan äfven slutlig dom, så vore denna åtgärd af en sådan betydenhet, att man egde fullt fog, att vänta, det skulle Riksdags-ordningen angående denna åtgärd lemna närmare bestämmelser. Flera frågor påtvinga sig ovilkorligen i detta hänseende: Hvilken embetsmyndighet skall vidtaga denna åtgärd? Huru skall den arihängiggöras, och slutligen, huruledes fullföljas från en lägre myndighet till en högre? Alla dessa frågor och flera dylika skulle blifva obesvarade, orri orden »laglig åtgärd» inne fattade, å detta ställe, den vidsträcktare betydelsen. Men man kan icke skäligen våga påbörda Grund.agens stiftare en sådan kortsynthet, att han skulle kunnat förbise förhållanden, som lågo så nära lill hands. Redan af denna omständighet har man giltig anledning att antaga den mindre omfattande tydningen af berörda uttryck. Men ännu säkrare ledning för sitt omdöme får man genom en gransk ning af 19 §. Deri lyda orden, som följer: »Förmenar någon väljande, eller som under omröstning kommit, olagligheter »vid ett riksdagsmannaval vara begångna, och vill deröfver klagomål anföra, aske »då af Valförrättare!! &c.» Denna j§, som är den enda, hvilken behandlar hithörande ämnen, omnämner endast enskilda klagande parter, men antyder icke med ett enda ord, huru förhållas skall, i händelse en till Riksdagsman utsedd persons behörighet blifvit inom något Riks-Stånd ifrågasatt och frågan derom till embetsmyndighets handläggning öfverlemnad. Ett förhållande, som tydligen sifver vid handen, att Grundlagsstiftaren aldrig tänkt sig möjligheten, det något Riks-Stånd skulle från sig till embetsmyndighet förvisa den slutliga pröfningen och afgörande! af en inom Ståndet framställd anmärkning mot någon dess ledamots behörighet att der vara Riksdagsman. Att med laglig åtgärd icke åsyftas något annat och mera, än laglig undersökning och nödiga upplysningars inherntande, framstår ännu tydligare vid en ytterligare granskning af 21 <§.
Huru stark den moraliska känsla, som uppvuxit på humanitetens grund, än må varda, skall den dock aldrig kunna utesluta denna känsla, som ensam förtjenar namn af religiös, den som väckes af det som står bakom alla andra ting. Barnet kan för ett ögonblick genom att svepa in sitt hufvud i sängtäcket undertrycka medvetandet af det omgifvande mörkret, men medvetandet, om än mindre lifligt, öfverlefver och inbillningen fortfar att sysselsätta sig med det som ligger bakom varseblifningen. Ingenting sådant som en » mensklighetens religion » kan någonsin mer än tillfälligtvis utestänga tanken på en makt, hvaraf menskligheten blott är en ringa och flyktig produkt — en makt, hvilken var till under loppet af evigt vexlande uppenbarelser innan menskligheten fans, och som skall fort-vara under andra uppenbarelser sedan menskligheten upphört. » Dessa ord utgöra afslutningen af kapitlet om teologiska fördomar; för öfrigt egnar förf. sin genomträngande kritik äfven åt politiska fördomar, åt klassfördomar, åt fördomar beroende af missledd fosterlandskänsla m. fl. lika beklagliga som vanligtvis förbisedda inbillningar. I andra afdelningaraf sitt arbete framställer han positivt behofvet af en sam-hällslära samt utreder samhällsvetenskapens natur och beskaffenhet. öfver allt möta vi ett manligt oberoende i tanken, en skarp och djup blick, på de flesta ställen äfven en segrande kraft i bevisningen och en oöfverskådlig rikedom af fakta och upplysningar. Och är Herbert Spencer, såsom vi antydt genom rubriken på vår uppsats, den i oppositionen mot det bestående onekligen allra djerfvaste af alla samtida tänkare i detta ords egentliga bemärkelse — då vi naturligtvis icke räkna med fantaster sådana som Eduard v. Hartmann eller alla omstortningsmän quand même, hvil-kas tal är legio — så är han derjemte en af de mest kunniga och skarpsinniga, med ett ord han är den erkände chefen för den nyare engelska filosofi, som sedan ett par årtionden kring sig spridt så mycken glans.
Majus Nådiga proposition om en förändring i ulskrifningssäkket af d"t faststälde förstärknings manskapet. 2:0 Likaledes bifall och sanetion ä den nya redaction al Trycks rihets-Lagen Riksens Ständer erhäliigt fastställt och beslutat. ?Ienum klenorum stutades omkring ks. Z kill z dä äsiven Riddersrapec och Adeln enligt öfverenskommelse ätstilldes. klt supra. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 PROTOKOLL, HÅLLNA HOS 1IÖGL0FLIGE BIDDHSKAPET OCH ADELN, VID Lagtima Riksdagen i Stockholm ÅR 1862-1863. Autint Hit fiel. STOCKHOLM, Tryckt hos E. Westrell, 18G3. Lördagen den 3 Januari 1863. Plenum kl. 10 f. ni. Justerades 4 prot.-utdr. för den 27 December sistl. år, samt pleni-protm för den 28 sist!. November f. o. e. m. Upplästes ett utaf Gr. von Saltza, Philip, inlemnadt mern. af följande lydelse: Hindrad att för närv:de deltaga i R. o. Ad:s öfverläggningar, får jag vördsamt anhålla, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig min befattning som Bänkman. Denna anhållan blef, uppå framställd propos., af R. o. Ad. bifallen. Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts den 13 och 27 sistl. December bordlagde Ut,låt:de N:o 9, i ani. af väckt motion om ett tillägg till 17:de kap. 16:de §:n Rättegångs-Balken, samt om ändring i föreskrifterna rör:de embetsmanna-ed och läkareattester. Hr Gr. o. Landtm, lät uppläsa ett från Hederv. Bonde-St. ankommet prot.-utdr. för den 20 sistl December, hvaraf inhemtades, att bemäldte Riks-Stånd beslutat ånyo remittera den ifrågav.de motionen till Lag-Utsk:t.
Om Grundlagen tolkas efter sin ordalydelse, fruktår jag, 254 Den Pebruarii e. ra. alt 6» §. 2 Punkten, enligt gamla redactionen, icke innehåller någon rätt för Konungen alt sänka SpannmålsTullen, ehuru högst angeläget jag finner det vaVa. Jag skulle således tillstyrka bifall å den nya, men vill likväl icke vara envis deruti, emedan jag förmodar, att Rikets Ständer nu, likasom vid 1823 års Riksdag, lemna Konungen häruti en obegränsad rättighet; hälst det icke är möjligt för Ständerna alt föreskrifva den Tull, som alltid är den bästa och lämpligaste. I denna förutsättning kan det vara indifferent, hvilkendera redactionen antages. Herr Cederschjöld: Då jag hört en värd Talare påstå, att det vöre Konungens rättighet, att sänka Tullen på Spanneroul, derföre, att det icke är uttryckeligen förbudet; så kan jag icke annat än på det högsta reservera mig mot en sådan tolkning af Grundlagarna. Samma princip, sorn Regeringen så ofta gjort gällande emot Riksens Ständer, böra väl äfven Riksens Ständer anse gällande för Regeringen, nemligen att ingen ting annat är lofgifvet, än det, som finnes i Grundlagen bestämdt utsatt. Och jag får för öfrigt blott hemställa, hvad säkerhet vi hade rörande Statsregleringen, om Konungen kunde nedsätta alla de taxor vi beviljat. Grefve Frölich, David: Äfven jag reserverar mig mot Herr Lefrens raisonne - Den 26 Februarii c. ni. inent, att då det är förbudet för Konungen alt böja SpannemålsTullen, det måtte vara honom tillåtet att nedsätta den. Jag tror att detta icke är af de slags sattser, sorn man kan vända om, med bibehållande af sanningen. Jag anser icke Konungen hafva af Grundlagen fått någon annan rätt, än dess tydliga föreskrifter lemna honom. Att genom utsträckning leda sig till ett annat begrepp, kan icke vara tillåtet. Således, i motsatts mot hvad man sagt: Om det är förbudet att höja, kan det icke vara förbudet att sänka Tullen, skulle jag vilja säga: Det är förbudet att böja Tullen, men ingenting sagdt om rättigheten att sänka den.