Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Första halftimman af den tid, öfvervåldet föröfvades, tycktes hafva åtgått för den åtgärd, hvarmed Herr Polismästaren förmält sig hafva varit sj^sselsatt, att ”söka underrätta Herr Baronen osli Öfverståtbållaren om hvad som före”lupit;” hvaraf kunnat slutas, att det icke varit Herr Polismästaren bekant, hvarest Herr Öfverståthållare!! fanns, och sålunda ej ens underrättelsen framkommit till honom förr, än J’omkring klockan åtta”, såsom han sjelf uppgifvit. Innan han lemnat spektaklet, hade då hvarje fenster i det anfallna huset hunnit sönderslås; och innan han till huset anländt med sqvadronen, hade man hunnit krossa porten till detta hus och börjat försöka att der inkrypa genom den utsprängda öppningen. Ett ögonblick senare skulle våldsverkarnes ändamål varit uppnådt, och husets eftersökte invånare i den vildsinta hopens händer. Långt förr hade detsamma inträffat, om husporten råkat vara al något svagare sammansättning. Äfven vid ett alldeles oväntadt upplopp skulle jag ansett det oförsvarligt, att åtgärderne för dess hämmande så länge dröjt, genom saknad af den person, Polisstyrelsens hufvudman, af hvilken allena det berodde att sätta i verksamhet den väpnade styrka, som erfordrades och var alt tillgå. Och i förevarande fall, om det ock antoges, att Herr Öfverståthållaren vid oroligheternes utbrott redan hade upphört att vänta och förmoda dem; om han härmed, såsom jag gerna antog, urskuldades ifrån ett uppsåtligt åsidosättande af sin tjenst; 110 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 4849. kom me dock denna ursäkt honom föga till godo, i afseende på den sorgfällighet i tjenstens utöfning, den verksamhet och oaflåtliga uppmärksamhet, hvarförutan, i synnerhet vid till fällen af denna art, jag ansåg en Öfverståthållare ej fylla sin plats, och hvilka skyldigheters åsidosättande här visade sig just deruti, att Herr Öfverståthållare!! upphört att vänta och förmoda händelser, som dock voro af så mycken sannolikhet förebudade, och dem han sjelf förut genom sina åtgärder visat sig vänta.
Af hvad jag här ofvan haft äran andraga, torde klarligen inhemtas, att jag icke anser de klassiska sprakén numera utgöra ett nödvändigt element uti allmänna bildningen, samt att således en sådan, och den ganska stor, kan finnas dem förutan. I öfverensstämmelse härmed borde icke eller nämnde språk utgöra föremål för allmän eienletitar-undervisnmg. Då en sådan åsigt troligen är för ny, för alt ega hopp om framgång, vill jag modifiera mitt påslående sä, att eit verkligt klassiskt studium kan förberedas, utan alt derigenom all enhet och likhet emellan de särskilda elementar-läroverken komme att rubbas, och möjligt biefve att gifva dem en viss förut bestämd organisation, oberoende af olika skolstyrelsers olika åsigler. Något sådant kan omöjligen ske, om K. M:ts nya Skol-sladga skulle komma ali gå i verkställighet. Enligt hvad jag förut visat, kunna der uppkomma i öfversta klasserna ända till fem olika undervisningslinjer. Dessa olägenhete’- kunna undanrödjas derigenom, att af de klassiska språken endast Latinet bibehölles. Detta borde framflyttas till sjunde klassen, lör alt der borlläras åt deni sådant önskade. Lärotiden i 7:de och 8:de klasserna är beräknad till tre år; och är det min öfvertygelse, alt man under dessa tre år skulle hinna lika långt i Latinet, som nu kan ske på sex å sju år, när undervisningen deri börjas vid en spädare ålder. Uppskjutes undervisningen i detta ämne (ill 7:de klassen, vore läraren i tillfälle bedöma hvilka ynglingar, som hade fallenhet och håg derför, och åt inga andra komme undervisning deri att meddelas. Den klassiska litteraturen anser jag för ett ytterst vigtig! historiskt moment, hvars studium alltid bör idkas. Men just af kärlek till detta studium, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-l]tskotiets Betänkande N:o 446. 17 dium, önskade jag att det endast idkades af dem, som deri kunde göra sådana framsteg, alt de lärde sig älska och värdera del, och att det icke, såsom ofta nu, gjordes förhatligt genom att påtrugas personer invita Minerva.
Stjernstedt, har förmenat att den föreslagna jernvägslinien mellan Arvika och Norska gränsen skulle blifva al ringa värde. Min öfvertygelse är deremot att sistnämnde bana, fullbordad och vid gränsen sammanbunden med Christiania-Kongsv ingers jernvägen, skall uti värde kunna mäta sig med hvilken annan bana som helst här i landet. Oberäknadt bansträckningens mellan Arvika och Norska gränsen utomordentliga vigt i politiskt hänseende, skall den jemväl, hvad det merkantila intresset angår, utöfva ett mäktigt inflytande på Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden; — ty vid Arvika, träffar banan segelbart vattendrag, som utfaller i Wenern, och förbinder den således det inre af Sverige — fruktbara delar af riket — med folkrika trakter i Norige. — Redan under en längre tidrymd hafva årligen betydliga qvantiteter spannmål blifvit fraktade från Wenerns hamnar till trakten af Arvika, och förlidet år fördes dit omkring 35,000 tunnor. Endast mindre delar af dessa spannmålspartier hafva kunnat stanna till förbrukning i Wermland ofvan Arvika, utan har det mesta deraf otvifvelaktigt afgått till Norige, ehuru det måst fraktas dit på axel många mil. Dessa omständigheter och den kännedom jag eger derom, att kreatur och ladugårdsprodukter hvarje år afyttras från Wermland till Norige, förvissa mig, att på jernväg mellan Arvika och Kongsvinger skall en stor trafik, ett lifligt varuutbyte de begge rikena emellan uppstå. Detta har jag ansett mig böra upplysningsvis anföra; och anhåller jag att mitt yttrande måtte få åtfölja den Nåd. Propos:n i jernvägsfrågan till vederbörligt Utsk. Frih. Raab: Jag finner mig vara skyldig Frih. Stjernstedt några ord till svar på hans sednaste anförande. Sammanställer jag nämnde yttrande, med den af mig, med ani. utaf åtskillige Stockholmsboers till Ofverste Ericson aflåtne petition, gjorda slutledning, ser jag nemi. att man af en och samma sak kan draga helt och hållet olika konklusioner. Frih.
Härutinnan befinner sig således denna stad i enahanda skick med de flesta öfriga småstäderna i riket. Till goda tecken höra dock minskade lagsökningar mot stadsboarne; äfvensom deras skuldsättning hos allmänna laneinrättningar aftagit. Här torde böra nämnas såsom en på stadens nyssnämnda hufvudnäringar för framtiden inverkande fråga, att staden både genom sitt ombud vid 1845 års riksdag, och derefter förmedelst underdånig ansökan hos Eder Kongl. Maj:t sökt att af statsmedel erhålla anslag för en fullständigt genomförd undersökning i afseende pä Strömsholms kanalledning från trakten af Trångforss bruk till Köping, under kanalens pågående ombyggnad, för hvilket ändamål staden lät bekosta en af Ofverste-Löjtnant-Mekanikus Edström i lifstiden granskad preliminär-undersökning, hvars resultat blef att ifrågavarande kanalledning syntes ganska lätt att utföra; men i afseende på nyssnämnde ansökningsärende blef, genom då förhanden varande brist på statsmedel, staden hänvisad till rikets nästsammanträdande Ständer, hos hvilka jämväl vid 1847 års riksmöte ärendet ånyo gjordes anhängig!,. För detsammas ytterligare fortgång och slutliga utveckling tillhör det nästa femårsberättelse att redogöra. Det i sednaste femårsberättelse omnämnda och den 1 Mars 1843 härstädes bildade rederi-bolagets verksamhet har fortgått till både trafikerandes och bolagsmännens belåtenhet. Fråga har varit väckt tvänne serskilda gånger att i sam - 45 band med bolagets seglationsrörelse ordna ett ångfartyg för passagerarebefraktning mellan Stockholm och denna stad; men har ännu icke kommit till slutligt afgörande. Den år 1837 började och med 6000 R:dr banko statsmedel understödda upprensning af segelleden i Köpings å, som nu medgifver passage för 10 fots djupgående fartyg, fullbordades och afsynades år 1847.
Del lärer i i68 Den 18 November e. ra. öfrigt vara klart, att om 2lne alternativa förslag till förän» öring af en gruntllags-§ blifva hvilande, skall det ena eller det andra antagas, eller ock om de begge afslås, så kommer den gamla §:n att stå qvar. Hr Printzensköld, Carl: Jag skulle tro, alt de begge siste talarne misstagit sig om saken, dåde tillstyrkt, att Coust.Ulskts betänk, skulle antagas till grundlagsenlig! behandlande vid nästa riksdag. Man måste nemi. ihågkomma, att K. M. afgifvit a:ne nåd. propostr: den ena om upphörandet af Konungens 2:11c röster, saint, i och med detsamma, om borttagandet af lista moni. i den grundlags-§, som omtalar samma röster; den andra, örn upphörandet af Konungens lätt att gemensamt med Högsta Domstolen, mellan riksdagarna, meddela lagförklaringar, eller om försvinnandet af det 2:a mom. af samma grund!ngs-§, som omtalar just denna Konungens och Högsta Domstolens gemensamma rättighet. Om nu Konungens propos., som rör borttagandet af de 2:ne rösterna, vid nästa riksdag bifalles; så är det klart, att den Öfriga delen af 21 gin, som rör lagförklaringarna, qvarstår. Skulle åter samma propos. afslås, men deremot proposln rör:de sednare mom. i denna §, eller den som handlar om lagförklaringars utfärdande, bifallas, så blir följden den, alt lag-§:n star qvar oförändrad i hvad den rör Konungens begge röster, men upphör i hvad densamma rör lagförklaringarna. När man jemför Const.Utskts betänk, med grundlagen, så finner man klart, att det i:a morn., som Coust.Utsk. i sitt betänk, inryckt, icke är annat än en trogen afskrift af grundlagens ord i 1 mom. 21 §:n Keg.Fm.
Må vi härutinnan lära af de praktiska Skottarne, som i höglandet upföda kreatur och dermed förse låglandet, mot utbyte af hvad det säkrare och billigare kan producera — säd. När kommunikationens underlättande kommer att upmuntra härtill, och detta förhållande inträffar, då skall det blifva af stort gagn, att goda boskapsracer hunnit bildas och spridas från Stamholländerierne, samt ännu mera att insigtsfull kreatursupfödare vid dem kunnat utbildas, hvarpå jag lägger stor vigt. Uppå härefter framställd propos. remitterades Frih. Scbultzenheims nu väckta motion, jemte deröfver afgifne yttranden, till StatsUtsk. Hr Odencrantz, Mathias, upläste följande motion; Meningarne kunna numera icke vara delade derom, att länders industriella utveckling till en stor och hufvudsaklig del bero på deras kommunikationsmedel. Så länge dessa äro bristfälliga, Pen 3 December f. m. kunna de i naturen nedlagde rikedomar ej i någon väsentlig mån användas. Vårt land är icke så fattigt, som ett länge uprepadt talesätt förledt mången att tro, och den Svenska jorden vägrar ej att lemna skördar, ofta rikare än dess egna bebyggare för sin bergning behöfva. Likväl måste jorden odlas, om dess rikedomar skola framkallas och odlaren måste upmuntras att väl använda sina krafter, men någon kraftigare eggelse för honom gifves ej, än en lätt och fördelaktig afsättning af jordens produkter. Att en sidan afsättning bäst beredes genom lättade kommunikationer, torde få antagas såsom en allmänt erkänd sanning. Då fråga är att undanrödja de hinder, som förlama rörelsen inom landet, kan derför knappast någon upoffring anses för stor. Hjelmare sund utgör ett sådant hinder; öfverfarten derstädes, som nu sker medelst färja, kan pä detta sätt ej verkställas utan mycken tidspillan, och är under vissa tider af året alldeles overkställbar, hvadan man vanligen säker andra vägar och ofta nödsakas kringgå Hjelmaren genom Eskilstuna eller Örebro, för att undvika Hjelmare sund.
Men, med afseende å de olägenheter, som, enligt hvad Kongl. Stats kontoret i häröfver infordradt underdånigt utlåtande anfört och upplyst, skulle blifva förenade med det af Fullmäktige föreslagna sätt att befordra de fonderade stats-obligationernas utlemnande och utspridning i landsorterna, har Kongl. Maj:t, medelst den 7 sistlidne Mars aflåtet svar å Fullmäktiges i sagde hänseende gjorda framställning, förklarat sig icke finna skäl att till densamma lemna sitt nådiga bifall. Beträffande bokföringsoch redovisnings-sättet för ej mindre de emot fonderade stats-obligationer upplånta medel, än beslutade och verkställde utbetalningar till företagna och med stats-bidrag understödda jernvägs-anläggningar, hafva Fullmäktige, under April månad innevarande är, medeiat följande, sedermera vid af» slutandet af sistlidet års hufvudbok iakttagna, föreskrifter: 4:o. Ofver alla de medel, som för jernvägs-anläggningar blifvit eller varda af Riksgälds-kontoret emot fonderade stats-obligationer upplånle, äfvensom öfver de för samma ändamål utaf Riksgälds-kontorets allmänna kassa utanordnade förskott upplägges en särskild, från Riksgälds-kontorets öfriga räkenskaper afskild, bok, deruti icke allenast Riksgälds-kontoret för sina försträckningar eller eljest tillskjutna medel får ett särskildt konto, utan ock de medel, sorn af Rikets Ständer tili räntor och amortissemerit för fonderade stöts-obligationerna blifvit anvisade, uti särskildt konto behörigen redovisas; skolande denna bok jemväl omfatta oell redovisa räntor och kapital-albetalningar å de stats-bidrag, som i egenskap af lån med bestämd återbetalnings-skyldighet, blifvit utaf Rikets Ständer til! jernvägars anläggande enligt Riksgälds-kontorets reglemente, enskilda bolag beviljade och från det fonderade statslånet utgifvits. 2:o.
St:rs Bank, från hvilken bergsprodukter få belånas, icke på många år utgått lån till så högt belopp som i år. Betraktar man skogshushållningen och trävaru-rörelsen, så äro utsigterua i afseende härå visserligen icke ljusa. Jag hade 504 Den 9 Februari. för 10 år sedan det förtroendet att af K. M:t insättas i en komité, som hade till föremål att undersöka förhållandet i afseende å skogshushållningen samt derefter afgifva de förslag, hvartill undersökningen kunde föranleda. Öfrige ledamöter utgjordes af cheferna för landtmäteriet och skogsstyrelsen, en landshöfding, en häradshöfding och 2:ne bruksegare — alltså personer, hos hvilka sakkunskap kunde förväntas. Komitén inhemtade yttranden från alla som kunde anses för vederbörande, — hushållssällskapen — landshöfdingar och vetenskapsidkare, och från alla håll sammanstämde yttranderna deruti, att en genomgripande förändring i hushållssystemet vore ytterst nödvändig, så vida landets sjelfbestånd skulle bevaras och många trakter deraf icke göras, såsom flere vetenskapsmän uttryckte sig — obeboelige. Men, huru har man väl sedan skött eller, rättare sagdt, husserat med våra skogar? Man har till den grad ökat averkningen och antalet af sågverk, att, enligt hvad handelsberättelser förmäla, förråderna äro uppfyllde med Svenska trävaror i de länder, dit sådana från oss exporteras. Samtidigt har man upphält de utförselstullar, som afsågo att förekomma afverkning af omogen skog, så att nu håde stort och smått nedhugges och utföres. Man säger, att skogarne på många ställen icke ega något värde. Att detta är sannt, kan jag intyga, ty då jag var landshöfding i Norrland, hände det, under resor i aflägsna delar af länet, att jag påträffade skogar, der ännu ingen yxa varit satt till roten på något träd och der i följd hvaraf 1000-år'ga träd lågo fallna öfver hvarandra. Så är ock förhållandet i flere andra skogstrakter, men med dessa skogar är förhållandet enahanda, som med de läckerheter, hvilka Tantalus enligt fabeln såg, men icke kunde nå. De omnämnde skogarne äro oåtkomlige och derföre värdelösa.
Anför man då, att tullens nedsättning skall ruinera Svenska bruksägare, så invändes deremot, att den skall upphjelpa Svenska bergsmän; det ena enskildta intresset är lika godt som det andra; och tillkommer då ett statsintresse, såsom t. ex. utbyte af handelsfördelar nationer emellan, så kan vissa enskildes undergång icke hindra tullnedsättningen. Har Staten en gång genom hyllandet af en oinskränkt handelsfrihet frånkänt sig allt intresse af tackjernets förädling inom landet, så inträder den enskilda rätten, och den är enligt vära och alla länders lagar lika god hos den ena som hos den andra medborgaren. Huru vill man då försvara den högre tullen, hvarmed tackjernets export beläggas, än stångjernets, då man endast har enskildes intressen att afväga? Står deremot Statens intresse uti varans förädling inom landet qvar, så måste de inskildes anspråk vika; allas rätt blir äfven lika god, blott man tillerkänner tackjerns-blåsaren förädlings-rätt; ingen enskilds rätt förnärmas och Statens bevaras. Denna utväg att genom ändring i lagarna för landets inre ekonomi borttaga allt rättsanspråk, måste då äga företräde, emedan den bevarar Statens intresse utan intrång uti någon enskilds, och utan att förstöra det välstånd, hvaruti enskilde kommit, på grund af ett inveckladt förfaltnings-systeme. Jag tror mig hafva visat, att genom antagandet af Utsk:s förslag skall tackjerns-export ske, att Staten förlorar förädlings-vinsten, och att i denna höga tull ligger en orättvisa emot tackjerns-innehafvaren, som ej kan försvaras och icke länge äga rum. Häraf följer, att tackjernet skall stiga i pris inom landet, och en stor del af Svenska stnngjernssmidet komma att upphöra. Skall nu jernhandteringen bidraga med oförändrad t värde-belopp till beredande af 336 Den 2g Juli f. m. vexel-tillgång, hvilket tydligen måste äga rum, ifall ej andra näringar uppkomma, som minska importen eller öka exporten, och silfver icke komme att exporteras; så måste mera malm tagas upp ur våra grufvor hädanefter än hittills.
Rdr 40,000: hvilket belopp understiger J^:del af detta Läns återstående äldre undsättnings-skulder enligt 1849 års räkenskaper, eller 128,582: 4. 5. till behöfvande inom Norrbottens Län ... „ 22,000: eller något mindre än ,]:del af de äldre undsättnings-skulderna inom sistnämnde Län, enligt sednast inkomna räkenskaper 68,827: 18. 2. till behöfvande inom Stora Kopparbergs Län . „ 14,283: 17. — 76,283: 17. - under åren 1843, 1844, 1845 och 1846: till Upsala, Stockholms, Gottlands, Blekinge, Hallands, Elfsborgs och Skaraborgs Läns invånare 5,829: 12. 3. under åren 1849 och 1850: till menigheter inom Jönköpings Län . 7.500: „ Christianstads 5,000: •— :—• Westerbottens 15,000: och inom Norrbottens Län 6,000: 118,381: 3 Dock som betydliga afkortningar å undsättningslånen till Jemtland, äfvensom å de äldre låneunderstöden till Vesterbottens och Norrbottens Läns invånare, hvilka sednare troligen endast till ett jemförelsevis ganska ringa belopp kunde indrifvas, synnerligen inom Vesterbottens Län, der förhållandet vore särdeles inveckladt och föranledt särskilda, under behandling varande, anmärkningar, så vöre att förmoda, det icke ens hälften af nyssnämnde summa Stats-Utskottets Utlåtande, N’.o 101. 5 komme att inflyta, hvadan Stats-kontoret ansåg undsättningsfondens säkra kapital-tillgång ej kunna eller böra beräknas till mer än omkring 730,000 rdr. Beträffande den fordna allmänna magasins-inrättningen, hvars utredning numera kunde anses hufvudsakligen fullbordad, så hade utaf denna inrättnings behållningar och fordringar, hvilka vid 1826 års utgång tillsammans utgjorde .
samme son, inen t r e &amp; r senare, 115, Uj 1i.i.s1io.lin. 1: clettn sistiiCiiimda oiiitnlai: fru Margzz~. e t t bref iie ed eii sistk Ii&amp;lsniiig. afveii. son en. i anledning h.8raf ocl I. öndiar, a t t - &gt; G i d ville af sin. barinliertigliet gifva dig ocli dina, bröder siii helgal anda uti edert hjärta, att i mutte lära eilw a t t friilita, G~iil och vasa mig I~öxiga, och lydiga och följs niim, heggi:. efter, titt jag allticl niktte spöi; jzl godt af eder)). Hoii. uiiilerriittelser oili hails bröder, ber 11011.orn taga sin Inisiii. H o g e ~ ~ s k i l IBjellie, d som ax i. Dm~marl;, till siil vaii m. 111. i3-f mii-trlre iati: .esse. SAsoiii l~axaliteristislit för ticlen ocli. healitai~s~ &amp; d t för alla tider IIGL följande lilrval. meddelas:: &gt;; ilskade, käre son, clii hafver har tilldags icke varit 1i; ullleii iiiecl iiiycket goda klader mer iiii, en fatt. @ pojke borde att Iiafva, nieii seciaii diii kiire fader, lian fick det Ii.öra af Lars Fleiiiiiig, att di1 talade latiii ocli 71cm sade, att du giiriia ville lara biittre ocli vaina s (lin tuktoiiiiistare liörig ocli lydig, s % befallte lian mig, att jag sl&lt;olle fikskiclca dig till. godil Idiider, som diii liöfva iii: (digIiöfves), och efter cln kiiise soii gör.
Ehuru jag i mitt yttrande i förmiddags, förbigick en ganska vigtig punkt i betänk, och ehuru jag fick höra yttranden, som för mig voro så förvånande, att jag icke ens kan uttrycka min förvåning deröfver, så inskränker jag mig likväl till alt förklara, all då jag i förmiddags begärde återremissen, så var det, med minnet af en dylik fråga vid förra riksdagen, hvarutinnan dåvar:de Landtm, förklarade sig icke kunna framställa propostn på afslag. Då vår nuvande Landtm, deremot lärer hafva en mera liberal åsigt i delta fall, så anhåller jag att få förena mig med de Hrr, som yrkat afslag på betänk. Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo: Då jag i f. m:s hade ordet, hade jag tillfälle att i korthet uttrycka min åsigt i sjelfva saken. Jag skulle derföre nu icke hafva besvärat R. o. Ad. med yttrande, så vida icke den för mig lyckligtvis sällsynta omständigheten här inträffat, att jag, i afseende på tolkningen af våra grundlagar, är af stridiga åsigter med Frih. Palmstjerna. Jag begagnar samma tillfälle att äfven besvara de anmärku:r, som emot min åsigt om behandlingen af frågan, af en annan talare här blifvit gjorda. Vid sista riksdagen var det min lanke att åtskilliga delar af StatsUtsk:s betänk. rör:de jernvägen emellan Hult och Orebro icke kunde direkt af R. St. afslås, men jag ber, att få återföra i R. o. Ad:s minne, att dessa delar af belänk:t direkt inverkade om icke på Statsregleringen, likväl på Riksg:skont:s inkomster och utgifter under den tid, som skulle förflyta till innevar:de riksdag. Sådant är icke förhållandet med förevar:de betänk. I afseende på detta, vore jag, det oaktadt, mera böjd, att anse saken för en sådan fråga, som icke får direkt afslås i hvad det rörer sjelfva garantiens belopp. Jag anser nemi. sjelfva frågans natur och icke den Den 27 Augusti c. m. 481 den verkan, som deraf skall följa, vara del sorn bestämmer förhållandet.
Ständer, med bifall till denna de■ras hemställan, bevilja; rio. Att Jemtland kunde något så nära, i likhet med de öfrige Provincerné uti Riket, blifva roteradt, hälst som ali der oroterad jord ingen extra Rotering ännu undergått, förmodligen ur de.t skäl, att denna oroterade jord, bestående af 205 Hemman och 10b Nybyggen,; Stats-V^siottens Eeiäntanden. 1241 såsom ett bidrag och understöd för den redan så drygt roterade torde vara bestämdt. 2:0 Att det i sig sjelft lilla, men för Randtboen tryckande Cavalleri så afsides från andra Corpser förlagdt och mera kostsamt än, i afseende på localen, gagnande, kunde till Fotfolk reduceras och med Infanteri-Regementet införlifvas, hvarigenom de till Rusthållen anslagne Augments-Heminan kunde såsom understöd för de svaga roterade Hemman ytterligare anslås och disponeras. 3:0 Att, som Militairens, i synnerhet Un* der-Officetares, Boställen, i anseende till deras ringa Röner, och deraf förorsakade afoch tillträden, synbart falla i ödesmål och vanhäfdas, dessa Boställen må till Skatte försäljas, och de, till hvilka de äro såsom sådane anslagne, må i dess ställe undfå Könetiliökning uti säd eller penningar, då nämnde Hemman äfven kunde jnroteras. Ehuru i flera Rikets Provineer en Rote ofta kan bestå af a:ne hela Hemman och derutöfver, skulle det likväl för Jemtland blifva en stor och hugnande förmån, hvilken det oek af Kongl. Majus och Riksens Ständers behjertande förväntar sig, om hvarje Soldat-Rote kunde åtminstone af 1 ~ Hemman utgöras, då, å eif annan sida åter, Soldaten skull© kunna så väl bättre lönas, som beklädas.”