Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mottoni ersättning för hvad han efter upplösning af Regementet Royal Suedois icke fått uppbära af den i:a Majorslön 5oo R:dr, som till likhet med hvad en Officerare af samma grad vid Konungens eget värfvade Regemente innehaft; blifvit honom beviljade, dels ock att hädanefter, intill dess De Mottoni undfår motsvarande eller högre lön å Stat, han må å Allmänna IndragningsStaten, jemte det expectanceArfvode af 200 R:dr han derå redan innehar, få uppbära årligen 3oo R:dr. Tillstyrkande Utskottet tillika att beloppet af den föreslagne ersättningen för den förflutna tiden V Betänkanden, Nio 254- 285 ina af RiksgäldsContoiret al under händer hafvande Medel, pa K, StatsContoircts reqvisition, utbetalas. i3:o Tjugonde Punclens om ersättning till Landshöfdingen i Kronobergs Län för indragning af den honom anslagne dagsverksskyldighet af Inhyseshjonen i nämnde Län. Hos H. R. o. A. har Hr Grefve MörnerGarf anmärkt, att då, enligt K. Mits Nåd. beslut, ifrågavarande Löneförmån kommer alt vid i835 års slut belt och hållet upphöra för honom, det ock torde vara både nied K. Mits Höga vilja och Landshöfdingens rätt öfverensstämmande, att denne sistnämnde intill berörde tids förlopp oförminskad t måtte åtnjuta den lön han för närvarande innehade; hvadan ock som det hufvudsakligen berodde på antalet af är, hvarefter uträkningen skedde om eller i hvad mån Landshöfdi ngen linge vidkännas föllust eller icke, så har Iir Grefven tillika yrkat, att Utskottet måtte bestämdt föreslå de fyra eller högst Jim sistförflutne årens medeltal, såsom grund för den Landshöfdingen sålunda tillerkände Löneersältiiing. BondeStändet hafva Johan Jacob Rutberg från Norrbottens
Ty molnen gå tunga men Gud är rättfärdig och god, fast morgonens glans är som glansen av kallnande blod ni kära som vänta er son från ett främmande land! Hos far och mor Det har gått några månader, julen har varit här med sitt tjocka mörker och sina vita ljus. Då har David Ramm suttit och hört sin gamle far läsa evangeliet inne i verkstaden, han har sett denne Guds slav för en gång räta sin rygg och känna sig fri från arbete, hört hans sträva stämma stamma fram ord om det som skall borttaga synd, det som skall vara till tröst och befrielse från döden i denna värld. Men han tyckte inte att gubben såg värst glad ut själv när han läste det. Han undrade om den gamle då mer än annars kände den tunga sorgen av att hans ende levande son inte kunde tro och känna frid. Men han sade ingenting, och när han läst slut och bedit högt gick han bort och lade sig på sängen med händerna knäppta över bröstet och ögonlocken slutna, mager, med urätet ansikte, stilla och vit som ett lik, medan juldagen kom svartgrå över barvinterbackarna och skogen. Mor gick och stökade eller också satt hon stilla på en låg pall, insvept i en grov yllekofta och med det ännu mörka släta håret liggande som en tunn mössa över hjässan. När David satt och såg på henne, utan att ha ett enda ord att säga, kände han hur han älskade sin mor, men den känslan gjorde honom allt stummare. Han tyckte att hon, som hon nu satt, liknade en tavla av Pablo Picasso som han sett i Wien. Armod hette den, och hemligheten med den tavlan var att den icke sade något om svält, trasor eller sjukdom, att gestalten icke var bruten, att ansiktet var jämförelsevis ungt, men ändå varenda tråd i tröjan, varje drag, varje färgklick var en sång om armodet. Det var icke en andlig fattigdom, det var bara fattigdom, det var icke lekamlig nöd, men nöden ensam och stor. Och när han suttit och stirrat på dessa två med hjärtat överfullt av medlidande och kärlek, men utan att kunna få fram ett ord, gick han upp på sitt vindsrum, satt framför kaminen och stirrade in genom luckan på de små surrande lågorna som dansade i alveden.
Skillnaden utgör således 36,000 R:dr, hvilka skulle af Banken tillskjutas, men hvilka mer än väl kunna af lliksg.-Cont. umbäras, i anseende till de betydliga öfverskotten på bevilIningen. Denna är af Regeringen icke påräknad till högre belopp än 2,272,000 R:dr, ehuru den år 1831 utgjorde 2,385,660 R:dr Ett öfverskott af 110,000 R:dr är således tillgängligt för att betacka ett behof af 36.000 R:dr. En hvar lärer således finna, att Bankens vinst ej behöfver anlitas till andra än Bankens egna behof, och då ingen ens påstått, att vexlingskostnaden skidle öfverskrida en half million, som dertill är att använda, så kan man vara förvissad, att den förhöjning af skatterna, som Hr Nordenanckar förespeglat oss, icke kan för denna orsak komma i fråga Den värde ledamoten anser ”säkert vara, att många associationer och enskildas cassör skola söka silfver för sin ”säkerhet, och några hafva redan börjat bereda sina capital - D c n 20 Fcbruarii f. w. ”tal för detta ändamål.” Det vill således synas, som åtskilliga ändock trodde på realisationens verkställighet, ehuru sådant står i strid med Hr Nordenanckars yttrande i en föregående rad, att man nemi. ej begagnat silfverlånen af tvifvel om utvexlingen. Huru skall denna motsägelse lösas? Möjligen kunna de sednares tvifvelsmål qvittas mot de förras, tro. Vi komma dock nu till en af de värsta omständigheter, hvarmed man velat uppskrämma allmänheten, nemi. den, alt capitalisterna skulle uppsäga sina långifna fordringar. De största capitalisterna eller de allmänna Cassorna kunna det ej. Icke blott gällande föreskrifter och reglementen hindra det, utan äfven sjelfva sakens natur. Om Cassorna ej förräntade sina medel, så skulle hvarken pensionärer och stipendiater eller Cassornas Directioner och Betjening utbekomma deras underhåll, arfvoden och löner. Deras klagan skulle vara oemotståndlig både inför domstol och inför allmänna omdömet
Då man anser, att Kongl. Maj:t och Kronan, utan sin förlust, kan flytta sådana försutna privilegier och förmoner till andra orter, hvarest de ej allenast kunna göra samma nytta, utan äfven framkalla vida större både enskilda och allmänna fördelar; finnes då inom Ri.vets gränsor någon tract, der de kunna med säkrare vinst användas än uti Norrbottens Län, samt till inrättande af den derstädes föreslagna nya Bergslag? och slutli §etl» . , 4:0 Hvilka medel böra utses och i underdånighet Kongl. Maj:ts höga godtfinnande föreslås, såsom säkrast ledande till vinnande af detta stora ändamål? Några serdeles vidlyftiga premisser til 1 besvarande af den första frågan tror Utskottet icke behöfvas. Naturen af alla i något visst hänseende meddeldta privilegier och förmoner förutsätter motsvarande skyldigheter, hvilka, såsom hufvudsakligen ingående uti laglighe - 792 Besv. och Ekon. Utsk. Belänkanden. ten af alla slags Contracter, icke kunna upphöra, utan att tillika medföra de förras förlust. Häraf följer klart, att, vid förminskad eller än mer alldeles upphörande blåsning och tapkjerns tillverkning, sådana hemman böra i förra händelsen erlägga någon skatt, motsvarande de förmoner och friheter, hvaraf de i och för bergslagsrörelsen äro i åtnjutande, samt i den senare alldeles lemna sina i detta hänseende undfångna privilegier. På hvad sätt och i hvad ordning detta uti detaii må bestämmas, samt i laglig form utarbetas, så att å ena sidan den rättviså fördelningen af medborgliga onera icke rubbas, och å den andra en af landets modernäringar icke tillfogas något men eller hinner uti dess oaffmitna gång, derom anser Utskottet sig icke vara i tillfälle att något bestämdt utlåtande meddela. Att besörja denna reglering och thy åtföljande bestämmelser tillhörer Kongl. Maj:ts och Rikets Bergsoch Ram» marCollegier, hvarföre Riksens Höglofl. Ständer lära fiona i sin ordning, att om nådigt titfärdande af ett sådant uppdrag hos Konungen underdånigste hemställan göra.
Ja och Nej. 2oG Den i4 October f. m. Hvarefter Hans Excellence hemställde* om Ridderskapet och Adeln gillade berörde punkt, med undantag af Utskottets hemställan att Rikets Ständer borde bos Kongl. Majit i underdånighet anhålla det inventering i Flottans Ekevirkes-förråder må anbefallas, och behörig controll öfver vederbörandes redovisningsskyldighet dervid iakttagas; hvilken hemställan torde af Ridderskapet och Adeln afslås. Ropades Ja. Angående Utskottets i dess senare Utlåtande meddeldte svar å RiksdagsFullmägtigen Casper Wikmans, samt Grefve Claes Grönstedts och Friherre C. J. af Nordins gjorde anmärkningar. Friherre af Nordin: Den fråga om disposition af besparingarne å HufvudTitlarne, som nu utgör öfverläggningsämnet, har redan, då Tredje HufvudTiteln discuterades, förevarit, och genom anföranden å ömse sidor blifvit så utredd, alt jag förmodar det något vidare icke behöfver tilläggas. För min del fortfar jag att hysa den af mig förut yttrade öfvertygelse, alt våra constitutionela rättigheter inskränkas genom det af Utskottet framställde förslag, hvarå jag alltså anhåller om proposition till afslag. Herr Nordenfalk: Ehuru i alla delar instämmande med Friherre af Nordin, torde det dock tillåtas mig att till ytterligare befästande af den utaf honom framställda Den 14 O c t o b e r f. m. 207 satts få åberopa 1810 års Riksdagsbeslut, som först afhandlar denna fråga, efter inträdandet af vårt nya Statsskick, och som, sedermera oförändradt, innefattar ett fullkomligt medgifvande åt Regeringen, att fritt och obehindradt inom Titeln disponera anslagen, och således äfven de tillfälliga besparingar. Då man nu härmed jemnförer andan af stadgandet i 3o §. Riksdagsordningen, torde man deraf finna, att meningen varit, att tillerkänna Kongl.
Emellertid stall jag wara nöjd, om jag i ett eller annat afseende förmar kasta naaot ljus i desta ämnen, och anhäller derföre, att mitt försök endast såsom sädant, och endast under denna synpunkt, mä bedömas! Otwifwelaktigt är det allmänna och »väsendtligt» ändamälet med en National-Representation, att allmänna »viljan blir känd, att Representanternes beslut ma wara ett uttryck af Nationens gemensamma önskan för allas gemensamma wäl. Otwiswelaktigt »vinnes detta ändamål, när allas enskilda behof bliftva sä förenade »ned det helas, att ingen förmar ät sina enstilda afsigter gifwa en öfwerwägande kraft, att det enstilda interestet blott för sä »vida kan blifwa hördt, svin det öfwerensstämmer med det allmänna, det är med Nationens »verkliga fördel. Men detta en National-Representations allmänna ändamäl är likwäl icke det enda, son» i ett representativt Regeringssätt med densamma äsyftas. Säsom Lagstiftande, skall den icke blott wara uttrycket af Nationens allmänna fordringar i afseende pä de grunder, efter hwilka den »vill styras, »nen i Europas sednare Stats-Författningar är ocksä denna Lagskiftande magt i synnerhet derföre Nationen uti dest Representanter förbehällen, att de stola tjena densamma till en borgen och ett förswar, att icke de gjorda Lagar mätte öfwerträdas, att icke Regentens »vilja mä kunna sättas i stället för Lagens bud. National-Representation mäste derföre säsom Lagstiftande, i afseende pä allmänna stad - Bilaga till Mem. N:o 36. 555 zanden, hafma en bjudande kraft och, i afseende pä Regeringens särskilda Åtgärder, hafwa en äterbällande kraft, som hindrar de Styrande, att öfwerskrida de gränser, soni för deras »verkningskrets arv bestämde. — I Europas närwarande Sa»nHälls-Författningar bar således National-Representation sätt det dubbla söremälet, att ä ena sidan göra Lagarne, att ä den andra tjena till motwigt för bewarandet as deras helgd.
— A f rika, ansedda kvinnor i Chikago har bildats en förening, hvilken under namn » Skyddsföreningen för kvinnor » ställt sig som uppgift att skaffa kvinnor, som på något vis lida förtryck, rättvisa, utan att fråga efter den hjälpbehöfvandes föregåenden, åsikter eller bekännelse. Fru Emelie Kempin, hvilken redan år 1 8 8 9 i Ziirich anmälde sig till habilitation, sedan hon vid dess högskola studerat juridik och förvärfvat doktorstitel, kommer antagligen till nästa läsår att bestiga katedern som docent, hvarigenom Ziirich blir det första universitet med tyskt tungomål, som kan berömma sig af en dylik ära. Den akademiska senaten, som ärendet den gången förelades, fann, att den ifrågavarande paragrafen i undervisningslagen [» vetenskapligt bildade män kunna uppträda som docenter i hvar och en af de fyra fakulteterna »] endast talade om män; då det emellertid vid lagens utfärdande år 1 8 5 9 ännu icke gafs några studerande kvinnor, så kunde man icke så strängt fästa sig vid ordalydelsen, att ansökningen borde afslås. Man inlät sig därför ej heller på frågan,om lagen tilläte kvinnor habilitation eller ej, men förklarade tiden icke vara lämplig att gifva dem tillträde till akademiska befattningar vid Zuriehs universitet. Detta beslut, fattadt med två tredjedels majoritet, blef den gången stadfäst af undervisningsrådet, och saken syntes därmed afgjord. Emellertid erhöll något senare undervisningsrådet en annan sammansättning. D e medlemmar, som däri företrädt det konservativa elementet, blefvo ej omvalda; i deras ställe trädde andra, som omfattade den demokratiska riktningen. Då nu den största möjliga utsträckning af kvinnornas rättigheter hör till det radikala partiets politiska trossatser, trodde sig petitionären böra begagna denna konjunktur och inlämnade på nytt sin ansökan om tillstånd till habilitation. Ännu en gång öf versände undervisningsrådet ansökan till senaten, ännu en gång uttalade sig denna med två tredjedels majoritet för afslag och ordagrannt häfdande af det första beslutet. Men undervisningsrådet vidhöll dock sin mening; och det beslöts, att äfven åt kvinna rätt att hålla akademiska föreläsningar må medgifvas.
JVs 127, i anledning af väckt motion om ändring af 2 mom. 3 i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1835, angående grunderna och sättet för markegångsprisens bestämmande. Bifölls; och JVs 128, i anledning af väckt motion angående öfverlåtelse åt Warola församling af en kronotomt i Warola by, äfvensom om efterskänkande af räntan för densamma. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets Utlåtanden: JV2 37, i anledning af väckt motion om ändring af Kyrkolagens stadgande i fråga om sättet att begrafva sjelfspillingar och dem som i lifstiden fört ett ogudaktigt lefverne. Godhändes med den förändring, att i stället för »12 Kapitlet 18 g» på första raden af den föreslagna författningen insattes »18 Kapitlet 12 g». JV° 38, i anledning af väckta motioner om ändring af 12 Kapitlet 2 § Rättegångsbalken. Bifölls. M 39, i anledning af väckt motion om ändring af 12 Kapitlet 3 § Rättegångsbalken. Bifölls. M 40, i anledning af framställda förslag angående bestämmande af viss tid för doms afkunnande i Rådstufvurätt. Bifölls; och M 41, i anledning af väckt motion om skyldighet för Häradshöfding att inom viss tid meddela utslag och utlemna expeditioner. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets: Memorial J\s 37, i anledning af återremisserna af Utlåtandet, JV2 25, i fråga om förändrad grund för utmyntningen af Svenska silfvermyntet. Bifölls. Prot.-Utdrag den 8 Juli 1863. 453 Memorial JY2 38, i anledning af återremiss af Betänkandet M 32. Lades till handlingarne. Utlåtandet M 39, i fråga om ett af förre Bruksegaren H. Dillner gjordt ackordsanbud. Bifölls.
StalsUtsk:s Ilrr ledamöter hafva reserverat sig emot det beslut, hvaruti Utsk. i denna fråga stannat. Förhållandet är, såsom det af betänk, synes, att, genom uppgrunduing af Götheborgs hamn, större, för utrikes handeln begagnade fartyg, icke kunna närmare intill nämnde stad uppkomma, än till den en half mil derifrån belägna tullstationen Klippan. Enligt upprättad plan skulle bela kostnaden för iståndsättande af denna hamn uppgå till 500,000 r:dr, till betäckande hvaraf, dels kunna erhållas 80,000 r:dr af Handelsoch Sjöfartsfonden, dels oek 200,000 r:dr af staden Götheborgs egna tillgångar. Nu har K. M. uti Dess i ämnet till R. St. af gifne - Den 20 April. 337 gifne nåd. propos. föreslagit, att hälften af det belopp, sora, utöfver ofvannämnde tillgångar, till arbetets utförande sålunda erfordrades, utgörande en summa af 140,000 r:dr, måtte staden Götheborg beviljas; börande samina medel med 14,000 r:dr årligen under loppet af 10 är utgå. Denna summa synes ganska billig, dä man betänker, alt del bär gäller att befrämja ett så stort och vigtigt ändamål, som handeln och rörelsen i en stad, hvilken utgör afsättningsorten för en stor del af Sveriges Rike. Jag har bort sägas, det 2:ne Stånd redan hafva återremitterat betänk, jemte bifogande af anmärkmr, hvilka gå derpå ut, att bifall mätte lemnäs till den K. propos., och jag får, med anledn. deraf, hos R. o. Ad. vördsamt anhålla, det R. o. Ad. ville vidtaga enahanda åtgärd. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhåller äfven om återremiss af detta betänk. Utsk. säger: ”och då härtill kommer, att, enligt den af Utsk. uppgjorda beräkning af Riksg.- cont:s behållningar, de i detta afseende erforderliga medel icke för närvarande finnas att disponera, måste Utsk. hemställa, att R.
"Ett enda vildt famntag", yrade Nikifor, "jag qväfver henne och för mig finner jag nog på råd då är det slut: de skola ej få henne, han, han", och han skrek högt detta ord "han skall icke få henne!" Förskräckt for Nadeschda upp. En blick sade henne allt qvinnan förstår det älskade föremålets tankar utan att de behöfva kläda sig i ord hon förstod att allt var förbi, hela den sköna drömmen om frihet och kärlek, men derpå tänkte hon icke nu. Nu fastades hela hennes själs uppmärksamhet på Nikifors vilda blick. Hon förstod instinktmessigt dess hemska språk och att en fara hotade, en ny förskräcklig fara, icke blott henne, utan äfven honom, den älskade. Men hon hade drömt så skönt, hela hennes kroppsoch själsstämning var vek, och hon valde omedvetet det riktigaste medel att rädda den älskade undan ett brott, hvars brottslighet hon dock blott anade. Hon höjde sina blottade armar upp och sträckte dem emot Nikifor on ström af tårar bröt ur hennes sköna ögon. Nikifor sjönk tillintetgjord till hennes bröst, som, blott skyddadt af sin känslas rena jungfrulighet, svallade emot hans. Då var det som hade en engel hviskat i hans hjerta: gråt du också! Blödigheten i hans karakter fick öfverhand och äfven han lättade sitt qvalda hjerta i en ström af tårar. På knä vid Nadeschdas säng, med hufvudet intryckt i hennes lockars rika svall, tillbragte den stackars ynglingen hela natten i ett qvalrikt tillstånd. Då dagen grydde reste han sig upp, oviss om hvad han skulle företaga sig. Han lutade sig ned mot Nadeschda och varsnade då förfärad att hon låg i feberyrsel. Nu återkom hans sinnesnärvaro och han visste hvad han, åtminstone till en början, hade att göra. Han ringde på uppasserskan och sedan han flere gånger för henne upprepat ordet "doktor" och visat på den ömsom bleka, ömsom feberglödande Nadeschda, förstod denna slutligen meningen och ilade ut efter en läkare. Imellertid låg Nadeschda der med stirrande ögon, flämtande andedrägt och jagande pulsar.
Här måste likväl derjemte afses den väsendtliga olikhet i kamerala förhållanden, som eger rum mellan de i 17:de århundradet från Danmark af* trädda provinserna och de gamla Svenska. De förra bibehöllo enligt tractaterna vid deras afträdande, sina privilegier och sitt skatteväsende, sådant det i Dansk lag och häfd var grundadt; och en sådan fråga, som den om Halländska kyrkohemmanen, bringas i fullkomlig förvirring, om man vill bedöma henne ur de kamerala begrepp och författningar, som gällde för de ursprungliga Svenska provinserna. Med Halland inträffar ytterligare det serskildta förhållandet, att delta landskap först (genom freden i Brömsebro) af träddes till Sverige på en kortare tid (enligt tractaten på 26 år,) innan del jemte Skåne och Blekinge för everldelig tid kom under Svenska kronan, och att den då regerande Drottning Christinas hushålls-maximer föranledde ett bemödande att godtyckligt genombryta den eröfrade provinsens egande-rättsförhållanden; hvaremot dessa förhållandens återställande i sm helgd, efter provinsens fullkomliga införlifvande med Sverige, på grund af fredstractaterna och derjemte af lätt insedda politiska skäl, måste blifva en angelägenhet för Svenska regeringen. Om man nu, utan att urskilja de serskilda perioderna i Hallands historia, vid utvecklingen af kyrkohemmanens öden, sammanblandar åtgärder och handlingar från alla tider, eller om de facta, som tillhöra den korta mellanperioden, då lagens gällande kraft hämmades af godtycket, med synnerlig förkärlek ställas aldrafrämst i Bih. till R. St. Vrot. 1845. 4 Sorni. 1 Ajd. 2 Bani. 4 Höft. i 26 Stats-Utskottcts Utlåtande, iY:o 182. dagen; så skapav raan derigenom sjelf del mörker, hvaröfver raan beklagar sig. Jag befarar, alt den utredning af frågan om egande-rätten lill de Halländska kyrkohemmanen, som hittills blifvit försökt, råkat förfalla i ett sådant misstag. I underdånigt utlåtande öfver Rikets Ständers vid sistliden:
Friherre ^äkanton skriftesigen följande; Konungens, till Riksens Ständer afgifne nådiga proposition angående bestämmandet af wilkoren och afgifterne för rättigheten att tillwerka brän»vin, samt answaret för branwins och andra starka dryckers omättlig» bruk, synes egenteligen åsyfta, att fasta Riksens Ständers upmärksamhet witz de misibruk, genom en alt för wida msträkt brän»vinstillwerkning, hwartill Kongl, kungörelsen den rz Ä"lii i8iv kan hafwa gifwit anledning, medelst den deruti tillatne oinskränkta rymd eller storlek af bränwilirpannvr, samt den derjemte lemnaLe rättighet för andra än jordägande ä landet, att bränniln tillwerka och försälja, hwarmevelst brän» »vinsbränningen, i stället för att, endast upfylla ett nu mera för oumbärligt ansedt hushällsbehof, blifvit förwandlad till en fabrikshandtering, 06) ett föremal för winningslystnaden, wida skildt ifrån det, sym, med allmänna hushållningens werkliga fördel kai, anses förenligt. Ifrån den tid, da, spanncmälens förwandlam de tili bränwin började blifwa mera allmän, an» säg regeringen genast de skadliga följder, som skulle upkomma derest denna httshällöanstalt lemnades Utan en wakanye tillsyn, eller icke stäldeö inom iillbörlige gränsor. Man Den 28 Maji. zrz
Fersens yttrande innehåller, bifogad det prot.utdr., som kommer alt afgå till de öfriga Stånden, så, ehuru jag i dag på f. m. uttalat min motsatta tanka i ämnet, vill jag, på det vederläggningen af Frih. Cederströms reservation må kunna densamma åtfölja, gerna påtaga mig att hafva varit en bland de fyra ledamöter, sorn på f. m. voterade nej; och jag yrkar på grund häraf, att den anmärkning mot Frih. Cederströms reservation, som innefattas i Gr. v. Fersens yttrande, må åtfölja till de öfriga RiksStånden. Gr. von Fersen: Jag tror, att jag på f. ro. ådagalagt, hvad jag tänker i den fråga, som då förevar, och jag skulle derföre förmoda, att Frih. Palmstjerna bort veta, huru jag då voterade. Emedlertid, och ehuru jag icke är skyldig att redogöra för min voteringssedel, vill jag likväl nu förklara, att jag röstade för bifall till Utsk:s förslag i Den 23 Juli c. m. 43 första punkten, och jag instämde jemväl i Gr. Frölichs tillägg. Det är således icke såsom reservation jag velat bifoga någon särskild mening; men jag har trott, att då Frill. Cederström ville bifoga sin reservation, kunde såsom upplysning äfven medfölja den anmärkning, att endast Ijeui ledamöter af R. o. Ad. delade hans åsigt. Frih. Palmstjerna: Efter Gr. v. Fersens nu afgifna förklaring kan den mening, som han begärt få bifoga prot.- utdr. lill de öfriga RiksSt., ej anses annorlunda, än såsom ett svar af R. o. Ad. på Frih. Cederströms reservation. Jag tror icke det vara öfverensstämmande med grundlagen, att sådant sker, och nödgas reservera mig, om R. o. Ad. beslutar, att Gr. v. Fersens yttrande skall prot.utdr. åtfölja. Frih. Boye, Ludv.: Föjf min del inser jag ej något skäl att vägra Gr. y. Fersen att till Frih.