Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det blefve mindre lätt alt vara obemedlad ägare af större egendomar. Kreditvingleriet skulle försvåras. I mina ögon är delta icke någon afskräckande olägenhet. 176 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 4849. Ett förslag, som i verkställigheten fullkomligen lyckas, lärer i ett så nytt ämne svårligen stå att förvänta, med hvad skicklighet detta förslag än må uppgöras. Tid och erfarenhet äro nödvändiga. Genom dem skola försöken förbättras, och åter förbättras, innan deras mål kan väntas till fullo upphunnet. Men sådan måste ofelbart vara gången äfven af den bästa möjliga lagreform, när den innefattar verkliga nyheter. Förnuftigtvis är det derföre också endast i högsta nöden, som man bringar å bane en sådan reform. Här är detta fall för hand. Den nöd, som här tränger, kan icke misskännas — jag måste säga det än en gång. Man kan ej se de ödelagda byarna, spåren efter de nedrifna boningarna, och höra omtalas, huru dermed tillgått, utan att intagas af bedröfvelse. Det ginge ej så lätt att nedrifva dem, i fall man dermed ådroge sig förbindelsen, om än endast för kortare tid, att försörja deras innevånare. Ocb än mindre lätt går det att en gång åter bebygga dessa afhysta byar, och förse dem med besuttna åboar. Ödeläggandet skall icke stanna vid frälsegodsen. Det har börjat med dessa; men i den mån antalet af lösa arbetare genom afhysningen tillväxer, och arbetslönerne i följd deraf nedsättas, blir spekulationen på hemmans afhysning allt mera lockande; och hvarje välmående jordägare skall deraf frestas att äfven till höga priser inköpa sina grannars hemman. Så skola efter hand de vanliga små bondhemmanen och hemmansdelarne afhysas och införlifvas med större och mindre jordegendomar, hvilka skötas med statfolk, legohjon, daglönare, men med inga vid eget jordbruk bosatta arbetare. Dessa daglönare och legohjon måste blifva den stora plantskolan för pauperismen, hvilken skall växa ännu fortare, än de besuttna jordägarnes ocb brukarnes antal aftager.
Domhafvanden framställd anmärkning, rätteligen bordt stanna vid tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, hade hos Kongl. Maj:t underdåniga besvär öfver Kongl. HofRättens omförmälda Utslag blifvit å mina vägnar anförda; Vid pröfning af hvilka besvär Kongl. Maj:t, med Dess Högsta Domstol, genom Utslag den 27 Augusti sistlidna år, förklarat, att som drängen Magnus Fredriksson, för husbondes öfverfallande, gjort sig skyldig till bestraffning med Sexton dagars fängelse vid valten och bröd, samt alt, för begånget horsbrott, böta 40 daler silfverraynt, hvilka böter, jemlikt Kongl. Förklaringen den 23 Mars 180a, bordt, efter den i 5 Kap. 4 §• Straffbalken föreskrifna allmänna grund, till dylikt fängelse förvandlas; men, enligt sistnämnda Lagrum, de två bestr. affningsgrader, som följa näst efter Sexton dagars fängelse och medföra en tillökning i detta straff, hvardera af Fyra eller tillhopa Åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, motsvara ett bötesbelopp af tillsammans 5o 4o R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1S40. daler; och de Magnus Fredriksson ådömda 4° dalers böter således ej bordt, vid deras förvandlande, med mera än Atta dagars fängelse vid vatten och bröd öka det redan till enahanda straffart bestämda urbota-ansvaret; Alltså funne Kongl. Majrt t. f. Domhafvanden i HäradsRätten hafva, vid förvandling af sistberörde böter, i så måtto oriktigt förfarit) som, efter hvad ofvan vore yttradt, Magnus Fredriksson bordt umgälla sina förbrytelser med tillhopa endast tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd; men enär t. f. Domhafvandens ifrågavarande förseelse icke kunde anses hafva tillkommit af uppenbar vårdslöshet eller oförstånd, kunde yrkandet örn ansvar å honom icke vinna bifall i vidsträcktare måtto, än att han borde med tjugosex sk. Banco ersätta hvad Kongl. Maj:t och Kronan för Fredrikssons underhåll i fyra dagar bekostat.
Åberopande Kongl. Förvaltningen dessutom, att den anmärkta skiljaktigheten, som ej vore i sig sjelf väsendtlig och varit föranledd af svårigheter, som alltid måste uppstå vid öfvergången från ett räkenskapssätt till ett annat, icke kunnat undvikas utan en tidsutdrägt, som skulle förhindrat Riks-Jiufvudbokens afslutande inom behörig tid före den då snart förestående Stats-revisionen. Med afseende å hvad det underdåniga Utlåtandet sålunda innehåller och under förutsättning, att Kongl. Förvaltningens hufvudbok framdeles varder i enlighet med det fastställda nya formuläret upprättad, hemställer Utskottet, att vid den afgifne förklaringen måtte få bero. Carlsk rona station. % 16- (1853 års Rev. Ber. pag. 73.) Vid granskningen af denna stations räkenskaper hafva Revisorerne funnit, att å ett, för inrättande i Carlskrona af en högre applikativ undervisnings-anstalt för flottan, år 1830 med 1,500 R:dr å stat uppfördt, men år 1837, då 500 R:dr deraf anvisades till arfvode åt en lärare tid Stockholms station, till 1,000 R:dr nedsatt, årligt anslag, behållningen vid 1849 års stat utgjort 5,500 R:dr eller med tillägg af 1850 och 1851 årens anslag 7,500 R:dr; och hafva Revisorerne, vid det förhållande, att de medel, hvilka för inrättande af berörde läro-anstalt anvisats, dels icke blifvit använde och dels utgått till främmande ändamål, ansett sig böra härå fästa Rikets Ständers uppmärksamhet.
P. H. HESSELGREN. På Hederv. Bonde-Ståndets vägnar : 0. ERIKSSON. C. 0. Ossbahr. Bih. till R. St. Ank. till Exp.-Utsk. d. 7 Nov. 185®, kl. 3 e. m. Memorialmed hemställan om tillfällig förstärkning af fonden till diskontering och utlåning för handel och näringar, samt till kassa-kreditiv ät enskilde personer. I 440 § af Banko-reglementet stadgas följande: ”För hvarje gren af den låne och kreditiv-rörelse, som bedrifves genom Banken och Diskonterne, bestämmes en viss fond. Befinnes någon del af dessa fonder obegagnad, ega Fullmäktige att under en tid af högst sex månader öfverlemna de icke använda medlen till den eller de lånerörelse-grenar, som deraf kunna vara i behof, med förbindelse för Fullmäktige att, i händelse berörde medel före nämnde tid varda för det ursprungliga ändamålet erforderliga, desamma elter hand och så fort ske kan återtaga. Dock må icke i något fall öfverflyttning af medel ske till fonderna för fastighets-belåning eller för utlåning med omsättningsrätt.” Som den för Banko-diskont-verket afsatta andel af fonden för utlåning med omsättningsrätt, nästlidet och innevarande år, allt intill sistförllutne Oktober månad haft öfverskott, under det att vid så väl nämnde Verk, som Låne-kontoren i Götheborg och Malmö, fonden för diskontering och utlåning samt till kassa-kreditiv vanligen visat brist på lånetillgång, hafva Banko-fullmäktige, med stöd af ofvanintagna föreskrift i Banko-reglementet, från den förra till den sednare fonden, tid efter annan, öfverflyttat medel till ett sammanräknadt belopp af 1,220,000 R:dr, hvaraf innestå: hos Banko-diskont-verket R:dr 800,000: — „ Götheborgs Låne-kontor „ 350,000: •—•
Ridderskapets och Adelns Plenum den Z:dje innevarande hörde en wärd Ledamot begära af Herr Grefwen och Landtmarffalken den proposition: at wärt Ständ icke matte til öfwerläggning uptaga någon ytterligare frägs om upoffringar af Säteri» ers rättigheter/ innan en ny refning af all jord i Swerige wore besluten set) werkstäUd, war jag ibland dem, som yrkade, at detta mäl mätte läggas pä bordet. Jag insäg dä och jag inser ännu, at ingen annan afsigt kan wara med cn dylik mo» tion , än den at förekomma alla framtida tiltag mot ägande rätten. At cn sädan afsigt är ädel behöfwer ej mit erkännande; jag har deftutom med min röst deltagit i de beflut Ridderffapet och Adeln icke längesedan fattat, och vefta befluts enhällighet, den kraft hwaraf de äro stämplade bewisar nogsamt, at en säker öf wertygslse - 102 Den 8 Julli. wertpgelse öm hivar mans rätt warit Ridderstapets och Adelns enda ledare. Men i lika män, som jag anser alla de fr äg or för orättwisa, hwilka syfta til minsta rubbning af ägande rätten, i lika män finner jag, at det medel, som nu blifwit föreflagtt til dplike frägorS afwärjande är olämpligt. Den Regeringsform wi nyligen antagit är icke allenast i allmänhet stödd pä liberalagrundfatfer, utan innebär äfwen de mest liberala stadgande» Ibland deste är den fria proposttionsrättgheten den wäscndteligaste artikeln; hwart och et hinder för frägors wäckande wore et band pä sjelfwa tankefriheten, tungt, odrägligt och ledande til förstöring af hela Regeringssättet. Men jag uprepar den ännu wigtigare omständigheten, at det är et band, som wär nu warande Grundlag icke erkänner.
Sedan, vid behandling hos Riks-Stånden af Revillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-IJtskoltens betänkande, N:o 3, i anledning af vackla motioner oin ändringar i Tullförfattningarne, Tre Stånd angående samma belänkande fattat bufvudsakliga beslut, nemligen sålunda, alt det blifvit af Presteoch Bonde-Stånden till alla delar bifallet, samt af Borgare-Ståndet, för så vidt ändringar derigenom blifvit föreslagne uti Kongl. Förordningen till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor den 22 December 1841, afslaget, och tili dess öfriga delar godkändt eller ansedt icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne eller böra vid hvad Utskotten yttrat förblifva; men [Ridderskapet och Adeln, som antagit från Utskottens förslag skiljaktiga lydelser för 34 och 39 §§. af nyssberörde Kongl. Förordning och bifallit hvad Utskotten i öfrigt yttrat och hemställt, deremot, lill följd af gjorda anmärkningar, återremitterat förslaget till ny redaclion af sagde Förordnings 35 §.; så få Utskotten, innan de afgifva förslag till sammanjemkning af dem bland Riks-Slåndens berörde definitivt fattade beslut, hvilka äro sinsemellan olika, na till besvarande upptaga omförmälda vid den återremitterade 35:te §:n framställda erinringar och yrkanden.
Den Tabeliariska formen tror Academien böra följas, då ämnets Natur det tillåter, emedan derigenom vinnes en åskådlighet, som reder begreppet och gör sammanställningar lättare emellan olika förhållanden. Academien har derjemte, såsom ytterligare utveckling af samma princip, åberopat dess förut afgifne, i Nåder gillade Förslag till formulär för Landshöfdingarnes 5-års-Berättelser, hvilka såsom nödvändiga Materialier till Rikets Statistik, böra med denna vara lill plan och uppställning lika beskaffade. — Ordningen för arbetet anser Academien böra vara: att af en speciel Statistik för hvart Län sammansätta det Sta ts-U t sk o 11 ets Betänkan den. 827 hela eller allmänna Statistiken för hela Riket. Första åtgärden lärer, enligt Academiens tanka, dock blifva, att från vederbörande Coilegier, Ämbetsverk och Auctbrileter, under hvars vård, eller till hvars behandling ett ämne hör, samla alla de upplysningar sorn röra delta ämne, äfven som att inhemta de ytterligare materialier, som tid efter annan ulkomne Beskrifningar, Alhandlingar, Dispulalioner och öli ige Topograflske och Slalisliske np])gifter innehålla. På delta sätt klefve en Depot eller Statistiskt Areldy f01 meradl, utgörande en föreningspunkt för alla de samlingar man eger eller kunde förs k alfa sig till Rikets kännedom; Och borde af desse samlingar, i den mån de inkomma, resultaten genast utdragas, för att efter den fastställde planen sammansättas till en allmän Riks-Statistik. Eli; sådant Archiv har Academien trott böra inrättas inom dess Statistiska Afdelning och utgöra en del af Landtbruks-Academjcn, samt all en person borde utses bland Academiens Ledamöter, som finge sig anförtrodd verkställigheten af de föreslagne Statistiska arbeten, handlingars och nödvändige Malerialiers insamlande, samt deras granskan - 828 Stats-Utskottets Bet ii n ka n den. de och Begagnande efter den plan, sorn lör det hela kunde blifva fastställd. Detta Academiens förslag har i Nåder blifvit gilladt, lill följe af Kongl.
Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitterad motion, har Riks - 12 Stats* samt Allm. Besv.- ock El< on.-Ut skottens Utlåtande, N:o 13^ dags-fullmägtigen Erik Persson från Gefleborgs Län anfört, att, då Gestrikland samt Helsingland år 1682 åtogo sig att uppsätta en indeld infanteri-styrka af 1,200 nian, sådant skedde emot försäkran af Kongl. Majit, att dessa landskap icke skulle derutöfver med någon utskrifning betungas, hvilket förhållande motionären förmodat böra fortfara, äfven ulan afseende på framlida ytterligare uppodlingar, samt till följd häraf yrkat, alt alla de nyhemman, som ifrån berörde år blifvit upptagne, och kunna rotering underkastas, må anslås till understöd åt de äldre hemman, som är0 med ordinarie soldat-rotering betungade, och att enahanda förhållande måtte ega rum inom de socknar, som draga bålsmans-rotering, med den skillnad, att intet nyhemman der må såsom sådant räknas förr än efter 1688, då eontracten om nämnde rotering upprättades. Härjemte har motionären fästat uppmärksamheten derpå, att Länsmännen inom Gestrikland och Helsingland haft såsom löneförmoner sig anshgne vissa hemkall eller hemmans-afgälder, hvilka i stället bordt ingå till en så kallad Udderöks-cassa, hvaraf de svagare rotarne fått understöd vid utgörande af roterings-besräret; men, att Kongl. Majtt, genom Nådigt Bref till Kammar-Collegium af den 12 Mars i83p, förklarat, att Länsmännens rätt till hemkalls-hejnnian eller hemmans-delar helt och hållet skulle upphöra, och dessa henrman i stället varda indeldta i ordinarie soldateller båtsmans-håll.
Då återstår intet annat, än att, när BorgareSt. antagit samma redaction, PresteSt. äfven förenar sig deri, och att BorgareSt. beviljar den af R. o. Ad. beslutade förhöjningen med 5ooo r:dr. Jag skulle ej tro, att BorgareSt. afstår de 5,ooo r:drna derföre att R. o. Ad. gör en inbjudning derom. Skulle nu R. o. Ad. ej göra en sådan inbjudning, hvad blir då’ följden? Jo, att hvartdera af de 4 Stånden måhändn fattat olika beslut, och alt StatsUtsk. ej kan göra någon annan inbjudning i detta hänseende, än på Den i April f. m. bifall lili det förslag, som StatsUtsk. sjelft framställt, d. v. s. på endast 20,000 r:dr, hvarigenom sålunda en olikhet i anslaget för de begge universiteten skulle komma att äga rtim. Jag hemställer derföre till dem af R. o. Ad:s ledaroöter, som talat emot inbjudningen, att de ville derifrån benäget afstå, alt inbjudningen matie få äga rum, och att vi nu ej måtte vidare tvista derom utan öfvergå till de öfriga målen. Gr. von Platen: Då den siste värde talaren förmodligen ansett att jag talat emot inbjudningen, så får jag nämna, att jag endast trodde mig böra fästa uppmärksamheten på att jag ej anser en sådan inbjudning vara nyttig, men om R. o. Ad. beslutar den, så bär jag visst icke något deremot. Följderna må utvisa hvem som har haft rätt, och jag önskar att jag må hafva baft orätt, ty då vinnes det ändamål, sorn vi alla åsyfta. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att inbjuda Med Stånden till att förena sig i R. o. Adis ang:de anslaget för universiteten nyss fattade beslut. ?.:dra punkten.
Ditfetö ftp förfamlabe ©tänber gobfänt bef? pfmubfafliga grunber, pr JCongl. 9ftaj:t, meb föranlebanbe tillifa af SKifeté ©tänberö mib förra rifébagen gjorba unberbåniga frampällntng om föränbring af frigölagpiftningen i mipa be* lar, ben 23 Sanuari 1846 nåbigp förorbnat, att i pället för å?rigö* hofrätten, Ijmarö tib more af anbra maftpåligganbe göromål upp# tagen, en af belö militärer bolö lagfarne perfoner fammanfatt fomite pulle bilbaö för att utarbeta od) till Jfongl. 3ftaj:t infomma meb förpäg till np frigölag, bermib be af Dvifeté ©tänber mäcfta frågor jemmäl borbe af fomiten tagaö i öfmermäganbe. 3nom benna fomite pr arbetet få fortgått, att anlebntng är, bet förpäg till np frigélag pall funna fomrna unber pröfning, innan ben npa allmänna prafflagen träber t merffampt. 9 ©et af Dlifetö ©tanber unber 1840 od) 1841 årenö rifébag matttv beroiljabe an|lag till uppföranbe af nya fängelfer efter cellfyfleniet, l)ar fortfaranbe, i ben mån arbetet gunnit fortgå, blifroit annoänbt till bet bermeb affebba änbamåletö uppnåenbe. sJ?ya bylifa fängelfer dro numera fullborbabe för ©tocffjolmé, SinEöpingé, Sfyriflianflabö, ©cfleborgö od) Sarlflabö £än. 5lf l3Jlarieflabö länsfängele dr ena flygeln allbeleö fdrbig.
Att detta mitt vördsamma anförande, måtte jemte StatsUtskottets Utlåtande till Proposition föreslås, och i händelse det ej blefve anlaget, det då måtte jemte Ulskoltels yttrande Den 27 Januarii. 411 blifva till nämnde Utskott remitteradt, får jag vördsamt anhålla. Friherre Cederström, Rudolf, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: Ehuru jag erkänner det vara en förtjenst hos Högloflige StatsUtskottet att iakttaga all inöjelig Hushållning med Statens medel, tror jag dock denna berömliga omtanka varå för långt sträckt, då Utskottet tillstyrker indragning af LandtMarskalksoch TalemänsTafflarne för denna Riksdag, och velat framställa denna besparingsanstalt, som ett slags ledande efterdöme för blifvande Ständer vid framtida Riksdagar. Ingen lärer neka, att värdigheten af den plats en LandtMarskalk eller Stånds Taleman tillkommer, medförer skyldigheten, att förskaffa sig sådana rum, och underhålla en sådan lefnad att den med detta förtroende hedrade Person må kunna hos sig se ofta församlade Ledamöter af både sitt och de Öfrige Stånden. Sådant aflöper icke utan en kostnad, sorn billigheten icke lärer kunna ålägga den enskildte mannen. Det synes mig innebära en orättvisa mot nuvarande LandtMarskalk och Taleman, äfvensom ett illa beräknadt förslag i afseende på framtiden. Eller bör man då besluta något, sorn skulle nödsaka Kongl. Maj:t att till dessa vigtiga förtroende-poster endast välja de rikaste Personer i Landet, för hvilka kostnaden kunde vara likgiltig? Skulle man anse värdigt 412 Den 27 Januarii, alt till exempel, LandtMarskalken om Han ej förut vore bosatt i Hufvudstaden, tvungen af knappa omständigheter eller tillgångar att bo i en Vindskammare och äta på ett Värdshus. Ärendernas gång skulle visserligen icke vinna på ett sådant beslut. Man må icke anse den Summa, hvilken bestås LandtMarskalk eller ett Stånds Taleman såsom blotta Taffelpenningar.
Alt detta har jag svarat mera än en utländing, som talt med mig derom, får den enskilde stå för, för såvidt det rör rent enskilda aftal; dermed har det allmännna icke något att skaffa. Men om det enskilda företaget understödjes mera eller mindre af en offentlig ämbetsman, till exempel af en landshöfding, som af nit och intresse för sitt län ställer sig i spetsen för dylika prospekt, då får frågan en annan karaktär och då kan det främmande landets regering fl skäl att tänka på » skyddandet » af sina undersåtars intressen. Detta, är faror förbundna med det enskilda järnvägsbyggandet ». Om en stor del af denna » ramsa » (Sparres uttryck) gälde just, ville H. säga: * de te falnda narratur, grefve Sparre ». Att en massa af de personer, hvilkas garantiförbindelser möjliggjorde Dalslands kanal, sedan visade sig utgöras af torpare, inhyseshjon o. d., har man velat förevita Sparre. • Det är dock orätt, ty icke rådde han för, att de, entusiasmerade af hans vältaliga framhållande af företagets allmännytta, glömde alldeles bort, att de voro fattiglappar och ingenting annat. Ett a / de bästa sätten att mildra antagonismen mellan kapitalister och arbetare anses ju vara, att göra de senare direkt intresserade af det företag, i hvars tjenst de arbeta. Sparre föregick äfven i dylikt sitt län med godt föredöme och i sådant syfte skall han af de aktier, han tecknat i de olika vestgöta-banorna, låtit den vid banorna anstälda tjeristepersonalen ända ned till eldare och lokomotivförare öfvertaga icke fä af Sparres egna tecknade aktier. Vid den stora Sala-Sevalla-striden 1870 ansåg han sig så mycket mer böra förorda regeringens proposition om Sevalla-linien, som han utefter den andra linien rådde om en egendom och i följd deraf visste hur ofruktbar jorden der var. » Besynnerligt nog » beskyldes han då af hr JohanErik Johansson i Forneby för osanning i egendomsfrågan.
Men Riksdags*- Ordningen upptager likväl icke den vigtiga del nationalrepresentationen, sorn utgör dess ärftliga bibehållande princip, eller Ridderskapets och Adelns sammansättning, utan öfverlem6» nar den genom sin 12 §. helt och hållet åt Riddarhusordningen att bestämma. Således har Ridderskapet och Adeln, för att ej för ögonblickets ombytlighet blottställa en väsentlig del af vår Grundlags anda och form, nödgats Den lj Martii - omgifva samma sin enskifta StåndsOrdning med nära lika säkerhet mot förändringar som den, hvilken skyddar sjelfva dö egentlig» Grundlagarne. På detta sätt har 52 §. i RiddarhusOrdningen blifvit nödvändig och uppkommit. Men såsom i RiddarhusOrdningen intagits Reglementarisk» detaljer, hafva äfven dessa kommit att omgärdas af lika helgd och avårrubblighet som sjelfva representationen. Detta, tror jag, ej vara rätt och böra så vidt möjligt är undvikas för de reglementarisk» föreskrifter, hvilka ännu ej vunnit sådan helgd. I den form publicitetsfrågan blifvit vackt, ej såsom någon förändring eller tillökning i Svenska folkets i Grundlagarne stadgade rättigheter, utan såsom en enskild Ridderskapet och Adeln tillkommande fråga, rörand sättet för dess sammankomsters hållande, tror jag den. na fråga obestridligt vara af en Reglementarisk egenskap och såsom sådan böra behandias. 48 §. Riddarhus-Ordningen innehåller: ”Till befrämjande af nödig ordning vid Ridderskapets och Adelns sammankomster är serskildt stagdande utfärdadt, 60m i stora RiddarhusSalen kommer att till efterrättelse an. slag. RiddarhusOrdningen säger ju således uttryckeligen, att serskildt stadgande, rörande ordningens befrämjande vid Ridderskapets och Adelns sammankomster är utfärdadt, hvilket stadgande äger gällande kraft, utan att vara i RiddarhusOrdningen infördt eller i likhet med dennas §. tillkommit.
ha vett, icke nog ha eld; han skall, som en ungdom känner kärlek, kän na det Ädla. Ehrensvärd. De glada behofven. Det Sköna. Det Högsta Sköna. Första grunden till allt Skönt är densamma, som första grunden till allt Sannt: Enheten. Verlden, i och för sig sjelf, är endast Ett. Väl består hon, i en summa af fullkomliga och ofullkomliga tal, hvilken, utan vidare början och slut, innebäres i detta ursprungliga Ena; men hon bevarar sin enhets-egenskap genom deras sammanbindning och sammanslutning till ett symmetriskt Helt. – Också älska vi blott sådant, som är i enhet med oss. Och hvad annat, än Enheten, eller ett klarskådligt uttryck deraf, är det i skön konst egentligen vackra ? Vore denna Enhet en inom sig stillastående, så vore hon intet annat, än Död. Men i henne är en med henne sjelf lika evärdlig Tvåfald, som ståndigt försätter henne i ändring, vexling, utveckling. Vi kalla den Frid och Oro, eller Hvila och Rörelse. Det är förmedelst denna tvåfald, som hon visar sig vara idel Lif, och utgår i otaliga lifs-verkningar. Så är Materien, så är Naturen, så är Sede-verlden (såsom en högre Natur) blifven; hvardera för sig, äfvensom tillsammans, en hopfattning af lefvande partiklar, som alla äro smärre enheter. I dessa uppenbarar sig den stora, redan genom deras egen tillvaro; men allramest genom deras öfverensstämmelse med hvarandra till en enda gemensam helhet. Resultatet och fortsättningen af de fullkomligaste lifsverkningarna är Menniskan. Hos henne måste derföre yppa sig företrädesvis, hvad som utgör lefvande väsendens högsta lycka och förträfflighet: en tillvarelse, som befinner sig i harmoni med det Hela – med Naturen i största mening – och derigenom tillika med sig sjelf. Hon är den förnämsta delen af Naturen: derföre har hon den allmänna förebilden för sitt Vara och Göra just i Naturens egenskap, att, såsom ett sannt Helt, i alla sina delar harmoniskt lefva och samlefva.