Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är likväl en följd af den grundsats, som i allmänhet gjort sig gällande, att man skall betala 5 procent af inkomsten, den må nu vara större eller mindre i förhållande till det kapital, som blifvit användt, för att framkalla denna inkomst. Det är ej något annat, som vederfares de bolag, hvarom här är fråga. Det är visserligen möjligt, och jag tror verkligen att så är förhållandet med Götha kanalbolagsaklierna, att de stå en stor del af de nuvar. innehafvarne mycket högre, än deras nuvar. värde. Afven om de gått i arf från dem, som ursprungligen köpt dem, så är detta förhållande naturligtvis detsamma, men motionen innefattar äfven andra bolag, med hvilka ingalunda samma förhållande äger rum. Så är åtminstone fallet med Höganäs, der jag tror att de flesta aktierna (hvarom vi torde kunna få upplysning af en ledamot i Bevilln.Utsk., hvilken jag nu likväl icke ser här närvar.) hafva gått i handel under de sista 5 åren. För några få år sedan ägde dessa aktier ringa värde, hvaremot de nu hafva stigit till 30 procent af det primitiva teckningsvärdet. Innehafvarne af dessa aktier hafva således för närvar, en betydligt större inkomst af sina aktier, är som motsvarar det kapital, för hvilket de köpt dera. Det var på detta skäl, som Utsk. ansåg sig hafva anledn. att afstyrka bifall lill den siste värde talarens motion. Frih. Cederström, Jakob: Den siste värde talaren har medgifvit att ibland Götha-kanalbolags ledamöter linnas ålskillige, 92 Den 8 April e. m. sorn ännu innehafva aktier för det primitivt tecknade kapitalet, hvilka således stå dem mycket högre än deras verkliga värde, emedan de derpå göra årliga ränteförluster. Dessa böra väl icke beläggas med någon afgift, så länge icke afgift erlägges för den ränta af kapital, hvilken är under 6 procent. För 5 procents raula af kapital, aldrig så stort, betalar man ingen bevilln., men för 6 procent ränta, betalar man 5 proc. i bevilln.
»Kära doktor», sa jag hjärtligt — »jag vet ingenting — ingenting alls, men hur bortkommen jag än kan vara i det litterära — och där är jag ryslig — så i kärlekens katekes är jag säker!» Han öppnade läpparna som för att säga något, men så slöt han dem igen — alldeles som när man sluter igen locket om en dyrbar skatt. Ett par minuter senare gick han med spänstiga, unga steg uppför skolbacken, på hvars höjd han stannade och viftade med sin hatt, en sådan bild af lycka, att jag fick tårar i ögonen. Jag begriper inte, att så snart jag ser någon människa så där nästan onaturligt lycklig, vill jag bara gråta. Kanske det kommer sig af det, att jag sett så många börja en stor lycka — men så få som fått afsluta den. Tänk, om jag setat hemma och fördjupat mig i mig själf! Jo, då skulle jag ha varit rar! Människan är en växelbank; hon behöfver ta ut och sätta in alltjämt för att inte bli bankrutt. Nu hade jag bara småmynt i kassan — därför så Det känns som om jag fått den skönaste massage på själen Så härligt! Kinabarken är bortknådad för den här gången, Gud ske lof! P. S. Två dagar senare. Nu vet jag hvad kikuten släppt ut för en snygg historia om min och Kullens promenad. Jo, att doktorn supit sig full midt på blanka förmiddagen, och att Lovisa Petterkvist, som händelsevis stött på honom, varit tvungen att leda hem honom! Leda hem! Kan tänka! Hvarför vi inte lika gärna kunde vara ute och profgå, begriper jag inte en smul! Så lastgammal är jag väl då inte ännu, skulle jag tro, att inte en karl skulle kunna bli kär i mig lika så väl som i hvilken annan som hälst! Mycket besynnerligare saker än så, har man väl hört talas om, mycket besynnerligare. Men sådan är hon alltid. Bara släppa ut det giftigaste hon kan få fatt i utan att en smul bry sig om, om hon sårar folks känslor aldrig så! Jag känner mig riktigt matt, så tagen är jag. Senare:
Fortsattes föredragningen af Ålim. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 56, i ani. af väckta motioner an°:de undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen. Frih. Alströmer, Oscar: Såsom skäl för mitt yrkande om afslag å Utsk:s hemställan i denna punkt kan jag hvarken åberopa några pedagogiska insigter eller någon förkärlek för grekiskan, hvilket språk jag icke läst. Men sedan skolundervisningen helt nyligen blifvit ordnad på en real och en klassisk linie, fordras det, i min tanke, att man icke förändrar den stadgade ordningen, med mindre giltiga skäl derför kunna anföras. Förgäfves har jag letat efter de giltiga skäl, som kunnat föranleda Lftsk:ts beslut, helst för inträde på tjenstemannabanan, med undantag af för dem, som egna sig åt Kansliet eller Hofrätten, fordras att hafva genomgått den klassisba linien med grekiska. Äfven för blifvande läkare är studium af grekiska, om ej ovilkorligen föreskrifvet, åtminstone nödvändigt, så alt Gr. Björnstjernas påstående i denna del torde förfalla. Hufvudsakliga skälet hvarför jag yrkar afslag, är emedlertid det, att jag anser elementarläroverken icke uteslutande vara undervisnings-, utan jemväl uppfostrings-anstalter, och om man betraktar frågan ur denna synpunkt, måste det vara önskligt, att allt spelrum för sjelfsvåld undvikes; men att medgifva målsman bestämmanderätten om ynglingen skall läsa grekiska eller icke, är att införa sjelfsvåld, ty målsmannen kan icke sjelf bedöma om ynglingens begäran om befrielse är föranledd af verkligt be - 430 Den 17 Mars e. m. hof eller deraf, att han tycker det vara tråkigt att läsa grekiska.
För öfrigt, då Landshöfdingen, i alla till hans embete hörande ärenden har, till biträde tvänne Tjenstemän , som böra ega vitsordade kunskaper, den ena i allmänna och den andra i Oeconomiska lagfarenheten , och hvilkas pligt det är att, i alla mål , ej allenast gå Landshöfdingen med råd och upplysningår tillhanda, utan äfven, jemte honom , ansvara för de åtgärder och beslut, mot hvilka de sig ej reservera , lärer någon våda af möjlig brist på vidsträcktare lagkunskap hos Landshöfdingen ej vara att befara, När nu härtill lägges, att förslagets antagande skulle innebära ingrepp i Konungens magt, helst Landshöfdingarne innehafva förtroende-sysslor och således, enligt Regeringsformen, kunna af Konungen tilloch afsättas, efter som Iian finner Rikets tjenst det fordra, samt Konungen följaktligen vid utnämningen till dessa embeten, ej är bunden af andra föreskrifter, än dem Regeringsformens £8:de innehåller, eller behötyer föl? Lag-s. Allm. Besv. o. Oec. Utsk.Utl.N:o 4 o. ö. 19 ja annan grund för Sitt val, Mn Sitt höga förtroende oell Sin öfvertygelse örn duglighet hos den, på hvilken valet faller, så finna Utskoiien sig ega fördubblade skäl att förklara förslagets olämplighet och tillstyrka , att den väckta motionen måtte varda utan afseende lemnäd ; hvilket dock Rikets HÖgiofl. Ständers pröfning vÖrdsamligen underslälies. Stockholm den 14 FebrUarii 182g. Ankom tilt Exped, Ulskottct ilen 1 Mars xS29- N:o 5. Utlåtande, t anledning af vackt fråga om Kammar-Rättens rättighet atti i vissa fall i fullfölja gjorda anmärkningar. XJti ett till Högloft. Ridderskapet och Adeln ingifvet, samt till Utskotten remitteradt Memorial, har Herr von Hartmansdorff, *ö Xfägrsamt Allni.BeSv.o, Oec. Utsi. Uti.
' Enär det emedlertid är angeläget, att den menliga verkan karantäner alltid medföra, göres så litet kännbar, som möjligt, men Utskottet ej eger den sakkännedom, som erfordras för meddelande af förslag till föreskrifter, dels i afseende å den karantäns-tid, som kan finnas lämplig för fartyg och passagerare, hvilka från smittad ort ankomma, dels ock i fråga derom, huruvida sådan tid må kunna förkortas för fartyg och passagerare från ort, som är misstänkt för smitta, elier om karan t äns-skyldigh eton för dessa må kunna helt och hållet eftergifvas, linner Utskottet sig icke kunna eller böra ingå i något bedömande af dessa omständigheter, utan tror det böra helt och hållet ölYerlcinnas åt KonglMaj:ts Nådiga omsorg att, efter vederbör andes hörande, i afseende härå meddela lämpliga bestämmelser, hvadan Rikets Ständer endast torde böra fästa Kongl. Majrts Nådiga uppmärksamhet på denna fråga. Beträffande platserne, der karantän må undergås, har Utskottet att tillse, huruvida, såsom hittills, endast några färre, af Kongl. Majrt i Nåder bestämda, ställen må utgöra karantäns-platser, eller om. såsom hr Björck föreslagit, karantäns-skyldigheten, i alla de fall, då medförda varor icke skola underkastas rening, må få fullgöras i hvilken stapelstads hamn, som helst. I detta afseende har, så väl i motionerne, som under den uti vällöfliga Borgare-ståndet i ämnet förda diskussion, uppmärksamheten blifvit fästad på de stora olägenheter och förluster, som foranledts deraf, att fartyg, hvilka varit underkastade karantän, blifvit, efter att lyckligen hafva inlupit i hamn, för kagan - Allnt. Bese.- och Ekon.-Ltsko/te/s Betänkande, X:o 85. 11 täns undergående, hänvisade till en aflägsen plats och sålunda nödgade att åter företaga en läng och äfventyrlig resa, t. ex. från hamnarne vid Bottniska viken ända till Furusund.
Byggninga-Balken, i afseende på väglagningsskyldig allmoges rättighet till sandtägt, redan under den 24 »September 1795 förklarat, ej allenast att sandtägt å skog och utmark, såsom ett hushållsmål, borde ankomma på nödige föreskrifter af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvaremot åter sandhemtning uti åkergärden, ängar och hagar icke kunde, såsom en följd af ofvan nämnde lagens rum, medgifvas, utan jordegarens minne och samtycke, eiler laglig pröfning af domstolen uppå de vid yppad fråga förekommande skäl, utan ock att Härads-Rätterne vid dylika tillfällen borde, på sätt förut tillgått, med sådana mål taga befattning, väglottsegare dock obetaget att, örn de derigenom ansåge sig lidande eller ville styrka sin rätt till sandtägt, i sådant fall, uti den ordning lagen föreskrefve, deruti söka rättelse, Kongl. Majit funne omförmälde, i 1795 års Bref gifne, stadgande böra i slika frågor i allmänhet lända till efterrättelse, men såsom tillägg deri förordnade, att alla sådane mål, som röra liemtning af väglagningsämnen, boide, då stridighet derom uppkomme, handteras och fullföljas på enahanda sätt” som med åverkans-mål efter Jag förfores; och skulle Kongl. Majits Befallningshafvande, hvar i sin ort, utse någre sådane ställen, der ämnen till väglagning kunde utan någons förfång beqvämligast afhemtas; Kongl. Brefvet den 18 December 180g: att, uppå underdånig klagan deröfver, att grushemtning till landsvägens underhållande blifvit förbjuden från den å Kungsöhrs ägor utmed allmänna landsvägen liggande grusbacken Stallåsen, Kongl. Majit, i betraktande af hvad, medelst ofvanberörde Nådiga Bref af dea 7 Maj 1802 förklaradt blifvit, funné en sådan klagan obefogad, samt att hvad förut i detta ämne blifvit förordnad! borde tjena till efterrättelse; och .slutligen Kongl.
Om den gamla skolan framkallat mera bildning hos e n viss dass 30 Den 1 Februari e. ni. af medborgare, än hos en annan; så ådagalägger likväl den Svenska litteraturhistorien lill full evidens, alt denna skola frambringat personer med sådant rykte, att Sverige i delta hänseende står i bredd med Europas mest culliverade länder. Kan man väl dä säga, att den princip, som i den gamla skolan gör sig gällande, är oanvändbar? Alt den icke kan rättas eller jemkas efter tidens fordringar och derigenom bringas i ett"fullkomligare skick? Utsk. mäste likväl hafva varit af denna mening, då Utsk. velat gå in pä helt nya ideer, som med de gamla icke låta förena sig. För min del anser jag icke de gamla undervisningsverken innebära en ide' eller vara construerade på ett sätt, som icke kan förbättras eller vidare utvecklas; detta måste åtminstone först undersökas och utredas. Det är naturligt, att, om man skall jemföra 2:ne olika principer för undervisningen, så mäste utförandet af dessa håda principer stå i parile'. Först då de båda principerne äro bragta till sin fullkomlighet, kan en jemförelse dem emellan äga rum. Om någonting fattas de gamla läroverken, och man kan visa, att hvad som fattas, kan åstadkommas, utan att rubba deras ide', så liar man ju också medgifvit, att de kunna bringas upp i en högre potens, än de nu äro. Om man refiecterar öfver den närvar, tiden, mäste man medgifva, alt begäret efter kunskap äfven hos den arbetande classen betydligt stigit, hvilket synes mig förebåda en lycklig framtid. Men oro så är, hvarföre skall ej då den arbetande classen få tillfälle att tillfredsställa detta allt mer och mer sig utbildande kunskapsbegär? Bibringandet af realhunskaper är hvad som fattas folkskolorne; och om detta är en sanning för folkskolorne, måste äfven samma sanning stå qvar för de allmänna skolorna. Fordringen att vinna realkunskaper är af största vigt. Om man jemför den närvar, tidens nätingslif med det för 50 är sedan, sä linner man, ali skillnaden är högst betydlig.
Junii till Stats-Utskottct i Adeler öfveriemnat Handlingarne i hvad de röra Hyran för Landshöfdinge-Residenset för att vid Stats-Regleringen iakttagas. Uti den underdåniga ansökningen är andraget, huruledes Hernösands Stad, år 1782, skall förbundit sig, att åt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Wester-Norrlands Län bygga ett Resideneehus med tjenlige rum för Landshöfdingen, Lands-Contoiret, Lands-Cancelliet, Lands - Ränteriet och LandtmäteriContoiret efter den af Öfver-Intenderits-Ämbetet uppgifne och af Kongl. Maj:t gillade dessein och ritning, med skyldighet å Stadens sida, vid ansvar till görande att samma Byggnad tillhörige Ämbetsrum tillbörligen underhålla, emot åtnjutande af en årlig hushyra 200 R:d., hvarefter Byggnaden, till följe af Kongl. Maj:ts Nådiga tillåtelse af den December 1784 skall blifvit uppförd af Sten; men i anseende till Stads-Cassans utblottade tillstånd och Borgerskapets ringa förmögenhet, att samma Byggnad fortsätta och fullborda, skall staden tid efter annan, ifrån år 1782, till år 1786, fått i åtskillige Terminer räntefritt uppbära förskott på 4o års ‘Husbyresmedel med en sammanräknad summa af 8000 R:d. Oaktadt detta förskott skall dock Borgerskapet icke varit i tillfälle att fullborda Byggnads-företaget utan stora uppoffringar af dagsverken, contanta årliga Lillskotter samt upptagande af Lån, m. m. och skall StadsCassan ännu häfta för en skuld af ungefär Betänkaiuien. aooo Rid. Banco i och för Residencchuset.
Kamin bör helst alldeles undvikas, men om den begagnas i sjukrummet måste den skötas ytterst försiktigt, och för att luften skall få nödig fuktighetsgrad, sättes en panna med rent vatten på kaminen; alla tillsatser till vattnet, såsom terpentinolja, aromatisk ättika o. d. kunna rent af vara skadliga. Sjuklägret. Härvid ger man akt på, att den sjukes bädd aldrig må utsättas för bländande dager och för draget från dörrar och fönster. Den sjuke måste vara bäddad, så att dagern frän fönstret faller längs med honom. En nattlampa måste med sin skärm kasta skugga på bädden, men öfver hufvud bör den stå aflägset. Sängforhängen äro absolut förkastliga; de hindra luftvexlingen och göra den sjuke varm och orolig. Den sjuke bör ligga på en halmeller tagelmadrass, särskildt böra barn aldrig få ligga i dunbädd. På sommaren användes ett lätt, tunnt vaddtäcke, på vintern en eller flere tjocka yllefiltar 1 Den sjuke bör aldrig ligga med hufvudet begrafvet i kuddarne, med bröstet tungt belastadt eller med den öfriga kroppen för hårdt och varmt omstoppad. Hufvudet bör helst vara obetäckt, och för att den sjuke efter behag skall kunna ha armarna öfver eller under täcket, bör en tunn tröja af bomull eller ylle användas utanpå linnet. Vid sidan af sängen bör finnas ett bord med de saker, som patienten behöfver ha till hands, t. ex. en ringklocka, ett dricksglas, ett ur o. s. v. Den sjukes linne och lakan böra byta9 så ofta, som förhållandena göra det nödvändigt. Vid hvarje ombyte måste man noga sörja för, att linnet alltid är riktigt torrt och helst äfven något värmdt, ty ingenting är skadligare än en fuktig skjorta eller bädd. Det duger ej för en frisk person, så mycket mindre då för en sjuk. Har den sjuke svettats starkt, äro en vädring och torkniDg af bädden absolut nödvändiga, om den sjuke på något sätt kan flyttas. (Slut i nästa n:r.) Den svenska kvinnan på Chicagoutställningen. H.
Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets på bordet hvilande, under JN:o 25 afgifna, memorial till Bonde-Ståndet, angående återremiss å Utskottets utlåtande, N:o 19, i anledning af Kongl. Maj:ts .Nådiga Proposition om ändringar i 17, 22 och 24 §§ Regerings-Formen, förklarade Ståndet, jemlikt 81 § berörde Regerings-Form, samma Proposition hvilande till näst instundande Riksdag, för grundlagsenlig behandling. S. D. Till vidare åtgärd förekommo Stals-Utskottels på bordet hvilande utlåtande och memorial: N:o 164, angående utbetalningen af återstoden utaf extra stals-anslaget till uppförande af en residens-byggnad, med erforderliga embetsrum, tor Landshöfdingen i Wexiö: bifölls-, N:o 165, i anledning af väckt motion om befrielse för comministersbostället Waxtuna i Orkesta socken af Stockholms Län från utgörande af indeldt ränta, m. m.: Bifölls-, N:o 166, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande till lindring i rustningsbesväret för berustade odalqvarnar i Skåne: Bifölls; N:o 167, Prot.-Utdrag, den i5 Februari 1845. 649 N.o 167, i anledning af vackt motion om rättighet för qvarnegare alt utgöra skatt in natura, i stället för med penningar: bifölls; N:o 168, med Kongl. Bergs-Collegii berättelse, angående Löfås silfververks drift samt de i afseende derå vidtagna åtgärder från och med 1840 till och med 1843:
Såsom anledning till den nu verkställda granskningen af ifrågavarande kyrko-räkenskaper, hvilken vid föregående Stats-Revisioner icke egt rum, förekommer visserligen den omständighet, att kyrkorna inom ofvannämnde fyra landskap, i följd af den desamma tillagda betydliga tionde, från Statens sida åtnjuta större anslag, än som tillkomma kyrkorna uti öfriga delar i Riket; men då Rikets Ständer befara, att revisionen af ©tnförmälda räkenskaper, hvilkas vigtighet dessutom torde kunna anses tillräckligt controllerad genom de serskilda granskningar, desamma dels i vederbörlig landsort, dels hos Kammar-Rätten äro underkastade, tager i anspråk en alltför betydlig del af den för Revisorernes sammanvaro bestämda tid och sålunda i sin mon försvårar den fullständiga revisionen af StatsYerkets hufvudsakliga räkenskaper, en olägenhet, som ytterligare skulle ökas, derest räkenskaperna för de inom Rikets öfriga landskap belägna kyrkor jemväl komme att undergå revision, hvartill emedlertid enahanda skäl, som framkallat granskningen af kyrko-räkningarne för Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län, 6ynas vara förhanden, enär äfven förstnämnda kyrkor, fastän i mindre mon, uppbära bidrag från Stats-Verkets sida, hafva med afseende å berörde förhållanden Rikets Ständer godtfunnit frikalla sina hädanefter sammanträdande Revisorer från åliggandet att verkställa granskning af räkenskaperna för kyrkorna så väl inom ifrågavarande fyra landskap, som i öfriga delar af Riket. 46:o I enlighet med Revisorernes hemställan, hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. M. i underdånighet begära Nådig föreskrift till Dess Befallningshafvande i Hallands och Blekinge län, att Lands-Contoren i dessa Län, på sätt af Lands-Contoren i Malmöhus, Christianstads samt Götheborgs 444 Expeditions-Vtskottets Förslag lill und. Skrifvelse, N.o T} 4- och Bohus Län hittills iagttagits, till Kammar-Rätten insända summariska extract öfver samtliga kyrkornas inom förstberörde 2:ne
En Ledamot af PresteStåndet har hemställt, huruvida ej, utom det tillstyrkta lånet, äfven någon mindre summa kunde såsom anslag beviljas. Bonde-Ståndet har återremitterat denna punkt, emedan det ifrågavarande lånet icke ansetts kunna bifallas, så länge icke plan för arbetets utförande blifvit fullständigt uppgjord och för Rikets Ständer framlagd. Utskottets yttrande, att planen för arbetets utförande bör vara af Kongl. Maj:t ytterligare pröfvad och godkänd, innan det tillstyrkte låneanslaget må utbetalas, grundar sig, enligt hvad det förra Utlåtandet äfven Stals-Utskottets Utlåtande N'.o 435., Litt, C, 43 glfver vid handen, icke derpå, att någon plan för arbetet ej skulle finnas upprättad, utan på den omständigheten, att ovisshet syntes vara för handen, huruvida Warbergs invånare vilja förbinda sig att uLföra hamnbyggnaden på det sätt, Slor-Amirals-Embetets Tredje Afdelning tillstyrkt, såsom vilkor för Statsbidrag, vid hvilket förhållande och då anmärkning i öfrigt icke förekommit emot beviljandet af det tillstyrkte låne-understödet, Utskottet vidblifver sitt förra yttrande i denna punkt. 3a:o Utskottets yttrande, i afseende på äskadt anslag för flygsandens hämmande å Mellby sandfält vid Laga-ån, har af Bonde-Ståndet bifallits och af de öfriga Riks-Slånden blifvit lemnadt ulan anmärkning, vid hvilket förhållande Utskottet i denna punkt endast åberopar sitt förra Utlålande. 33:o Utskottets yttrande, i anledning af ifrågasatte anslag till anläggning af en hamn vid Höganäs och en vågbrytare vid Svinebodan, har af Bonde-Stånclet blifvit bifallet.
Resultatet blir således icke mera brännvin, utan endast större skatt, och det är just hvad jag önskar, sedan nu den princip blifvit antagen, hvilken genom R. o. Adis beslut ledan är afgjord. Det är på denna grund jag ytterligare yrkar bifall till Utsktns utlåt, i betänk. Frih. Boye: Jag håller visserligen Gr. Hamilton mycken räkning för den redlighet, hvarmed han framställer sin tanke, men sjelfva tanken kan jag ej gilla. Jag kan ej tro att någon bör lida för det han har rätt, ty att han har ratt ur en följd af foltadt beslut. Den lill brännvinsbränning berättigade har rätt att ej skatta för den tid, då lian ej bränner, och jag förenar mig således med Ilr von Rosen uti den framställning han nyss gjorde. Gr. Mörner: Det är endast i afseende på lämpligheten af defta stadgande, som jag anhåller få yttra några ord. Jag tror att en hvar skall inse svårigheten af alt hålla vederbörlig conlroil öfver brännvinsbränningen , om den nu skulle kunna få ulöfvas af somliga en månad, af andra två månader, af andra 3, och kanske slutligen äfven endast 14 dagar. Jag tillstyrker derföre, att de till brännvinsbränning berättigade måtte vara skyldige att skatta för 3 månader , men äga rättighet alt dela denna tid i flera terminer. Hr Gripenstedt: När författningen i detta afseende bjuder, att man blott får anmäla sig för 3 månader och ej mera, och dä delta beslut blifvit förklarad! såsom en börda för dem, som egentligen sysselsätta sig med brännvinsbränning , men detsamma likväl af dem blifvit godkändt, så tror jag att man ej dervid bör fasta så mycket afseende, utan snarare vidblifva hvad man förut beslutat. Jag tager mig således friheten yrka, att R. o. Ad. ville vidblifva sitt förra beslut. Hr von Hohenhausen: Jag finner mig af Gr. Mörner förekommen uti hvad jag hade ämnat yttra, och får på det högsta tillstyrka, att vi måtte vidblifva vårt förra beslut.