Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Svenske officerares löner äro i 40 Den 14 Juni. allmänhet så små, att de icke svara emot lefnadsbehofven; och då det är med rättvisa oell billighet öfverensstämmande, alt officerare af de reg:ten, som ungefärligen hafva samma garnisonstjenstgöring, få lika stora löneförmåner, anhåller jag, det täcktes Flr Frih. o. Landtm, till Ståndet framställa den propos. jag härmedelst tager mig friheten föreslå, så lydande: ”att Art.veg:tenes oflicerslöner upföras å stat, till det belopp Art.komiléen föreslagit, med undantag likväl af chefslönerne, hvilka nedsättas från 4.360 till 4,100, taffelpenningar och fouragemedel inberäknade, och af Underlöjtnanlslönerne, hvilka nedsättas från 400 till 380 r:dr.” Art.komiteen har åt Cheferne vid hvardera af Art.reg:tene föreslagit i lön, taffel och fouragepenningar deruti inberäknade, 4.360 r:dr; men då Cheferne för Fotgardesreg:lena icke åtnjuta mer än 4,100 r:dr, anser jag icke billigt att de förre skola åtnjuta 260 r:dr mer än de sednare och enahanda är förhållandet med Underlöjlnanterne, hvilka vid Gardesreg:tene hafva 380 r:dr, men vid Art. 400 r:dr.” Till Hr af Dalström får jag vördsamt hemställa, huruvida icke han skulle behaga förena sig om det af mig framställda förslaget lill voter.propos. Hr von Troil: Då denna fråga första gången inom SlatsUtsk: förevar, tillstyrkte Ulsk. i dess då afgifna betänk, bifall lill K. M:s nåd. propos. såvidt densamme hade afseende på Kaptensgraden och alla under samma grad varande tjenstemän, hvaremot Utsk. icke ansåg sig kunna tillstyrka den äskade löne-förhöjningen för Reg:ts-chefer och Reg-.ls-officerare.
Jaså, också Elise tar parti emot sin gamle far? ELISE. Nej, det gör jag då aldrig, pappa! J ag menar bara att pappa inte ska göra sig styggare än pappa är. D et är inte sant att pappa är elak, men alla tror så. Och dokto r Segerstedt går omk ring riktigt upprörd, och vet inte hvad han ska tro om pappa. GENERALEN. (skrattar) Jaså, gör han det! Stackars doktorn! ELISE. Han är ing en s tack are. (allvarsammare) GENERALEN. Det vo re bäs t, Elise, om du inte sysslade s å mycket med doktorn. Du är ju så godt som värdinna här i huset, och du bör tänka på de andra gästerna också. ELISE. (misslynt) Är jag värdinna? Ja, h alft o m h alft, och då ska du ha en smula värdighet, tänk på det! ELISE. GENERALEN. (skämtsamt förebrående) Pappa! GENERALEN. (litet otålig) Jag menar allvar med hvad jag säger. Jag har skämt bo rt dig, och du börjar tag a dig för stora friheter med din far. ELISE. Ska j ag då v ara rädd för pappa, jag också, som alla de andra? GENERALEN. (stiger upp) Se så, nu ska vi gå in till dessären. Men jag ska ännu gifva dig ett sista råd, Elise! Häng inte så på dokto r Segerstedt, när du dansar med honom! Det ser ut so m skulle du så gärna lämna dig åt honom hel och hållen, f astän han inte vill h a dig . O ch det borde du ju vara för stolt till, eller hvad? Det är fult, och det passar sig inte min dotter. Seså, seså, inga dumheter! Nu går vi ut i salen..! ( E l i s e modfäld). VAHRMAN. (i det de gå) Du är bra sträng, min gamle bror! GENERALEN. Enhvar har sin uppfostrings metod. Jag tror inte min är s ämre än andras. ( d e g å ) . ALMA. (kommer emot dem i dörren med sin rifna klädningsfåll i handen. Till Elise)
SD. ^edan Bewlllningschlcskottet, genom Protocolls-Utdrag. hos Riksens Ständer sig förfragat, i afseende ra Riksens Ständers i sammanhang med Bewillningen fattade besiut att Markegängssättningarne borde af Herrar Landshöfdmgarne till Riksens Ständers Justitie.Ombudsman ärligen insändas, hwilken borde i wänlig wäg deri söka möjli, gen nödig ändring, beslöt Högloflige Ridderstapet och Adeln, att genom underdånig skriswelse della beslut hos KonglMajit skulle anmälas, jemte lika underdånig anhållan, det matte Hans Majrt såsom ett Economistt ärende, taga detta mai i öfwerwagande, och i händelse Kongl. Mast dertill täcktes lämna sitt bifall, Kongl. Majit mätte tili sina Befallningshafwande derom Nådig befallning afgifwa, samt delta Riksens Ständers beslut, Justitie«Ombudsmannen i Nader meddela. su^r». Lx krotocollo, A. 6. Lilvsrstolzro. Ut - 2656 Den rz Augusts. Utdrag af protscollct, hillet hos Ridderskap^ och Adeln, wid Urtima Riksdagen t Orebro, den is Äng. r8»2. S. D^ anledning af ett ifrån Bewillnings-Utstottet ankommit Pcotocoils-Utdrag, rörande anwandandet af ett möjligen pä Bewiliningen uppkommande vliverstotl öfwer den fastställda Bewillnings. Summan , besiöt Högloflige Ridderstapet och Mein, att Rikfens Ständers öfwer detta ämne fattade bestut i Riksdags.
Men när jag väl blifvit nedklint ända upp till armbågarne, så att jag inte kunde ta pojken, utan han var tvungen till att hålla’n, så skulle fröken hört! Allt som jag älte, så skälde jag. Jag tyckte: nu skall du åtminstone få höra sanningen, din rackare! — Men kan fröken tänka sig hvad han gjorde?» »Slog han?» »Nää. Och han svarade inte ett enda ord. Han bara lade pojken ned i vaggan, fastän den började illskrika, förstås, — så tog han sin mössa och gick, och jag såg honom inte förr än nästa morgon. Men fick jag inte skälla på Per, så tog jag då min skada igen på länsmannen.» » Hvarför det?» »Jo, kan fröken tänka sig? När vi skulle ha aktion, så gömde jag undan en stampad vadmalsräcka, som jag sjelf hade väft och haft med mig hemifrån, och jag tyckte att när de hundarne tagit allt annat, så behöfde de åtminstone inte taga den. Men hur det nu var, så hade länsmannen ändå snokat upp det, och — kan fröken tänka! — han kommer med fjerdingsmannen och vill ta räckan ifrån mig. — Men jösses, man! (jag sa’ man, fast jag vet inte om karlen är gift, för det är bara en sådan der landskanslist, di kallar.) Men jösses, man, ä I rent galen! Min egen räcka, som jag sjelf har både spunnit och väft! — Och han skälde mig för tjuf, det ilska trollet, och sa’ att jag kunde kommit på slottet för det jag tagit min egen räcka. Men hade han aldrig fått ovett förr, så jaggu fick han då... Räckan tog han i alla fall, men jag tror aldrig han sätter sina ben inom våra dörrar, utan om han blir nödd till det. Seså, fröken lilla, nu är kaffet strax färdigt.» Hon skar af ett stycke cikoria och släppte ned i kitteln. »Tänker Karna aldrig på de andra fästmännen nu då?» »Jo, det tror jag! En har minsann inte för roligt nu, så en kan godt behöfva tänka på hvad roligt en har haft.» »Kan jag inte få läsa ett af de der kärleksbrefven?» »Jo det kan hon visst få!»
95 ende af Rikets Ständers, och af det allmänna Penningeväsendets omvexlingar, småningom skulle hildas, och, på samma gang, som aila Capital-egandes och Capital-behöfvandes behof samtidigt fyldes, den vidsträckta Credit-rörelsen, som hittills måst för allmän räkning drifvas, kunde återgå till sin egentliga plats hland de enskilde aftalen; så att den, genom sin ostadiga inflytelse, icke vidare rubbade myntväsendets en gång för aila stadgade förhållanden. Då Utskotten, till samfäldt skärskådande, företagit allt hvad i detta afseende blifvit anfördt och föreslaget, hafva Utskotten ej kunnat undgå att finna den betydligen större lämplighet för bedrifvandet af all slags Credit-rörelse, sorn enskilda Inrättningar nödvändigt måste ega framför de allmänna. Det utlånings-sätt, der lånen meddelas endast med afseende på Låntagarens enskilda Credit eller Discontering, synes framför alla andra fordra en omtänksamhet och uppmärksamhet, hvilka icke till alla delar annorledes, än genom hoppet om enskild vinst kunna uppkomma ; och således heldre böra öfverlemnas till enskilda industrien, än blifva föremål för de låne-tillgångar, som genom Statsförvaltningens försorg åt enskilde beredas. Personliga ansvaret för återbetalningen af en till låns bekommen summa, utgör grundämnet i hvart och ett skuldförhållande, men, i afseende på de egentliga Discont-lånen, är denna ansvarighet derjemte den enda verkliga Valuta, Stat s-Utskottets som å upplånarens sida i aftalet ingår; och clet egentliga värdet af de hypotheker, den särskildt så kallade Discont-methoden erbjuder, kan ej mätas af annat, än emottagarens personliga öfvertygelse, om den personliga förmågan bos den, som utstält förbindelsen, eller bos den, som iklädt sig ansvar fördess uppfyllande, att verkligen åstadkomma detta sednare. Privata Associationer, tili sådan lånerörelses bedrifvande, efter en vidsträcktare plan, och med större tillgångar, än som al enskilde personer hvar för sig skulle kunna åstadkommas, hafva icke heller förut varit inom Fäderneslandet okände.
Af de emot detta förslag vid föregående tillfällen framställda anmärkningar hade den, som hemtats från Statens financiela förhållanden, i främsta rummet tdldragit sig uppmärksamhet i det den åsyftade att framhålla omöjligheten för Staten att undvara grundskatterna, som utgjorde icke allenast en till beloppet ganska betydlig, utan äfven den under alla omständigheter säkraste af dess inkomstkällor, då deremot de indirekta skatterna kunde, till följd af tillfälliga förhållanden, vara underkastade betydliga omvexlingar. Härvid syntes dock, enligt Rikets Ständers mening, åtskilligt vara att erinra. Då nemligen Statsverkets ordinarie inkomster, på hvilka statsregle - 4 Stats-Utskotte.ts Utlåtande N:o 121. ringen tillförene hufvudsakligen grundat sig, under sednare tider, i anseende till de städse vexande statsbehofven, blifvit mer och mer otillräckliga, hade deraf blifvit en följd, att de extraordinarie inkomsterna fått en allt större betydelse och numera måste anses såsom den hufvudsakligaste af Statens inkomstkällor, utgörande de ordinarie inkomsterna, enligt då gällande Riksstat, ej fullt 351, procent af hela budgeten, hvaraf de ännu vid 1835 års riksmöte uppgått till omkring 50 procent. Erfarenheten hade dessutom visat, att grundskatterna just till följd af det ojemna sätt, hvarpå de å den skattskyldiga jorden vore fördelade, ej kunnat bibehållas vid sitt ursprungliga belopp, och nästan vid hvarje riksmöte hade Rikets Ständer, i anledning af derom gjorda framställningar, funnit sig föranlåtne att för sin del efterskänka en eller annan af de skattebördor, som ansetts mest betungande; och utgjorde för närvarande sammanlagda beloppet af den minskning uti de ordinarie inkomsterna, som från införandet af nuvarande statsskick uppkommit genom sådana skattenedsättningar, nära En Million Riksdaler Banko årligen.
— 8 — 122 » utvidgande af en del så- dana 8 116 Elementarskolan, Nya i Stockholm, om anslag till ny läroverksbyggnad för densamma 1 4 1 135 Elfsborgs Kungsladugård, skatteförsäljning ' af åtskilliga lägenheter derunder 98 4 1 307 Embetsmäns, Civile, rätt att vistas' utrikes, se Civile Embetsmän. Ersättning, om beredande deraf för förluster genom hagelskada — 4 1 96 » till jordegare i Elfsborgs Län för jordförluster i följd af Trollhätte kanal 39 4 1 71 36 Eskilstuna Kungsladugård, jordafsöndring derifrån till utvidgande af Eskilstuna, Klosters och Forss kyrkogårdar 90 4 1 247 » » upplåtelse af mark derifrån till skolhusbyggnad inom Klosters församling 74 4 1 190 » Kanal, anslag till, se Stats-Reglering, Extra, Sjette HufvudTiteln. Eugenie, fregattens resa, om anslag till betäckande af kostnaderne för G7 4 1 160 12 Expeditionstaxa, om utfärdande af ny sådan — 7 2 35 Expositionen i Paris 1855, anslag för insändande dit af Svenska Natur-alster, samt Industrioch Konstprodukter 87 4 1 281 — Svar på återremiss — 4 1 312 — Extra Medel, se Stats-Verkets Inkomster pag. 11. Extra Ordinarie Prestman, se Komministrar. Register öfv. Bih. t. R St. Prot. 1853—1854. t Riks-Ståndens Beslut. Underdånig Skrifvelse. Riksdasg-Beslut Ridd. o. PresteBorgareBondeAdeln. Ståndet. Ståndet. Ståndet. > IS g | £. Bh CD ^ B g? Riks-Ståndens Beslut. ’ Underdånig Skrifvelse. »r 08 P-> P CTQ F. 3-å sr 0 CD ® F C+- A cp §.£f P P P Po Po CD CD ' 1 W §L e-tRidd. 0. PresteBorgareStåndet. Bonde~N:0~ N:o Sid.
Vid räkenskaperna för förenade mötes-passevolansfonden är af Revisorerne i 1 § erinradt, att värdet af de hus och byggnader samt effekter, hvilka år 1830 blifvit från gamla till nya mötes-passevolansfonden öfverlemnade och sedermera öfverlåtits till indelta arméens nya mötesfond, väl blifvit, till följd af föreskriften i Kongl, brefvet den 27 Augusti 1831, i fondernas hufvudbok för år 1849 inom linien såsom tillgång balanseradt, men att dessa byggnader och effekter deremot icke omförmälas uti 1850 och 1851 års redogörelser. Till besvarande häraf, får Kollegium i underdånighet upplysa, att Kollegium, efter vunnen kännedom derom, att värdet å förenade mötes-passevolansfondernas byggnader och persedlar icke funnits i den för år 1850 afslutade och efter nytt fo nnulär uppgjorda gemensamma hufvudboken öfver 4:de hufvudtiteln samt de under Kollegii förvaltning ställda fonder upptaget, under den 12 April 1853, redan beslutat, att värdet af nämnde fastigheter och effekter skulle pä föreskrifvet sätt ånyo upptagas oell balanseras, hvilket beslut äfven blifvit i 1852 års hufvudbok till verkställighet befordradt; vid hvilket förhållande Revisorernes omförmälda framställning icke torde till särskild åtgärd föranleda. Med anledning al Revisorernes i 3 § meddelade uppgift, att den i föregående års räkenskaper till ett belopp af 315 Rdr 39 sk. 11 rst. balanserade fordran uti aflidne Regementsqvartermästaren, Kapitenen C. A. von Essens konkursmassa skall blifvit under åren 1852 godtgjord, får Kollegium i underdånighet anmäla: att 157 Rdr 44 sk., utgörande hälften af omförmälda belopp, samt 26 Rdr 22 sk. 8 rst. räntemedel, eller tillsammans 184 Rdr 18 sk. 8 rst., utsökta hos ena sysslomannen, Häradskrifvare!!
Slutligen får Utskottet anmäla, att Utskottet, af hvad Revisorerne i öfrigt anfört, icke funnit anledning, alt göra någon framställning till Rikets Ständer. Stockholm den 25 Mars i834. Me servat ion er-’ Vid 2 §., angående Stats-Utskottets granskningsrätt i administrativt hänseende_, af Herr Friherre Silfverskjöld: ”Onder åberopande af innehållet uti 76 §. R. O. och 11 §. Ansv.-Lagen, och nied afseende derpå, att Grundlagarne icke uppdraga någon skillnad emellan den decharge, som, efter behörig granskning, meddelas Konungens Rådgifvare och Konungens Föredragande, hvilka senare jemväl äro Rådgifvare uti de mål de föredraga; så reserverar jag mig emot den af Utskottet här uttalade princip. Deremot anser jag Revisorerne hafva egt grundad anledning alt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på den genom deras framställning utredda oformlighet, att för den tid, för hvilken Constitutions-Utskottet i förväg granskat Stats-Rådets Protocoll och Rikets Ständer meddelat decharge, utan att någon granskning af medlens förvaltning, i saknad af afslutade räkenskaper, då ännu kunnat ega ruin» Stats-Utskottets senare granskning och dervid äfven föranledda möjliga anmärkningar icke vidare kunna leda till ansvarspåföljd för Konungens Rådgifvare eller Konungens Föredragande, men finner tillika Utskottet af detta förhållande oförhindradt, att upptaga de serskilde speciela omständigheter, vid hvilka Revi - Stats-Ulskollels Utlåtande N.-o 22. 6t sorerna sig fästat, samt, om anledning dertill skulle förefinnas, genom underdåniga skrifvelser hos Kongl. Maj:t anhålla om rättelse för framtiden, om åtals väckande emot Embetsmän 0. s. v.” Häruti hafva instämt Herrar von Post och Gyllenhaal, Grefve Hamiltorij Biskop Thyselius samt Santessen.
Utom sig af vrede och blygsel, hoppade lille Klas ur sadeln och anföll sin unge stallmästare med näfvar och naglar, till icke ringa förlustelse för de talrike åskådarne. Gossen från Kaskas, fyra år äldre, hade förstånd nog att värja sig endast med armbågen som en sköld, men icke slughet nog att hålla god min. Lille Klas såg honom skratta med alla de kringstående och skrek med de åtta årens djupt sårade ärelystnad: Gå bort! Gå bort! Jag afskedar dig, du får icke mera vara min stallmästare! Lars Palikka fattade utan vidare Pilens tygel och ledde honom till gården. Kanondunder och smattrande trumpeter begynte hälsa Finlands generalguvernör välkommen till Lavila gård. Ingen tänkte på två trätande pojkar. Lavila hade sina skäl att stå klädt i bröllopsskrud, med praktfulla tält uppslagna på den rymliga gården. En hedersvakt af tolf dragoner och tjugufyra man Åbo läns infanteri mottog gästerne. Herr Åke klef med möda ur sadeln och räckte sin hand åt grefvinnan vid vagnssteget. Pager af Finlands äldsta adel höllo stigbyglarna. När gästerne infördes till boningsrummen för att ordna sin resdräkt, framburo andra pager silfverhandfaten. Där fattades likväl något vid mottagandet; där fattades en värdinna på Lavila. Herr Åkes första husfru, Sigrid Bjelke, hade gått ur tiden för fyra år sedan, efter att hafva gifvit sin make tre söner, af hvilka endast en, lille Klas, lefde kvar. En i historien okänd gammal faster, fru Elin, tjenstgjorde för tillfället som husmoder i herr Åkes gård, men drog sig blygsamt tillbaka vid gästernes ankomst. Hon var en af de gammaldags fruar på landet, som aldrig lärt hofseder, talade dålig svenska och kunde uttrycka sitt hjärtas mening endast på sitt modersmål finskan. Herr Åke hade nogsamt insett denna betänkliga brist i ett välordnadt hus och, trots sina krämpor, redan ett par år gått i trägna friaretankar.
I den varma sommarkvällens skymning möttes den brunlockige ynglingen o c h hans blonda väninna under lindens grenar för att åter säga farväl före en lång skilsmässa. Hans kraftiga arm omslöt den späda gestalten, hans läppar funno hennes röda m u n o c h ord af den innerligaste älskling växlades. En framtid full af lycka o c h solsken målade sig för båda. — » Lef väl, min kärlek, vi ses åter! » ljöd det för sista gången på andra sidan slånbärshäcken. » Farväl till nästa år. » Men nästa år bröt stormen lös öfver Tyskland. Dess hjältemodiga söner, förnäma o c h låga, kämpade sida vid sida på fransk jord. Ur tusende sår vällde hjärtblodet fram — röda rosor, brutna för fosterlandet. Grefve Fritz hade varit en af de första, som kastat böckerna åsido o c h gripit till svärdet, trots alla tårar af modern, s o m ej ville släppa sin älskling. Därpå ringde klockorna åter in freden, äfven i den stilla landsförsamlingen, — men snart därpå ljödo dödsklockorna för Lisas far. Sorgliga dagar följde. Den jublande känslan efter den ångestfulla tidens slut förbyttes till djupaste sorg, ty m e d försörjaren förlorade prästfamiljen det gamla hemmet. Lisa tog ett tungt farväl af hem o c h rosor, af slånbärshäck o c h lindträd, o c h m o r o c h dotter började m e d den ringa pensionen ett undandraget lif i en af hufvudstadens förstäder, där intet erinrade o m det förlorade paradiset. E n bekant konstnär gjorde Lisa uppmärksam på hennes framstående målaretalang o c h gaf henne undervisning. För den unga flickan började därmed en ny arbetsam tillvaro. M e n hon kunde G u d vare lof, förtjäna pengar o c h hindra de bittraste bekymren, näringsbekymren, att hålla sitt intåg. Så arbetade o c h producerade hon, m e n samtidigt längtade h o n efter någonting annat o c h hoppades — hoppades, trots det att h o n aldrig fått mottaga en rad från honom, s o m ägde alla hennes tankar o c h känslor.
Något skäl fön antagandet af en sådan odödlighet kan naturalisten, då han blir sina principer trogen, tydligen ej erkänna, äfven om vi, i stället för personligheten sätta lifvet. Antagandet af själens odödlighet förutsätter dels denna personlighets substantialitet, dels just fordran på att lifvet skall hafva en mening. Nekar man någondera, anser man personligheten helt enkelt som naturprocess, och underkänner man människoandens kraf på mening i allt, så finnes intet skäl till antagandet af människans odödlighet1). Viljans frihet måste af naturalisten konsekvent förnekas och har äfven åtminstone af moderna naturalister blifvit förnekad. Skall en frihet på naturalistisk ståndpunkt antagas, så blir den likbetydande med slumpen, men att slumpen blott är ett uttryck för vår okunnighet om orsaker, vet den moderna vetenskapen allt för väl för att det här skulle behöfva vidare framhållas. Vi hafva här sökt framställa demarkationslinien emellan en naturalistisk och en personlig vårldsåskådning, men också blott en demarkationslinie. Hvart konsekvensen går, om vissa former af den ena eller andra t. ex. den person Anf. arbete. Tredje föreläsningen. — Hufvudargumentet där är, att både lifvet och döden, i fall odödligheten förnekas, skulle sakna mening.5o 6 olika världsåskådningar. liga panteismen å ena sidan, å andra sidan den naturalism, som i lifvet, låt vara naturlifvet, ser alltings innersta väsen, konsekvent utföras, blir en annan fråga. Vi hafva äfven påpekat, att ingendera nekar eller åtminstone behöfver neka, att den principen, den andra uppställer såsom den högsta, också verkligen är en makt i världen, ehuru den i hvarje fall blir en sekundär makt. Rent af dåraktigt vore, om naturalisten bestrede, att det personliga lifvet på något sätt gör sig gällande som en makt i världen, att människan kan oberoende af rena naturinflytelser fritt tänka och vilja, men denna makt blir för honom en sekundär makt, som ytterst emanerar ur naturorsaker.
Af dessa Amanuenser äro de förstnämnde 4 afsedde lill biträde vid de kemiska laborations-öfningarne och de experimental föreläsningarne, nemligen 2:ne vid det theoreliska och agricuitur kemiska laboratoriet, samt 1 för den physiologisk-kemiska och I för den mi nera logisk t-geölogisk a läroanstalten. De öfriga Amanuenserne, nemligen den vid fysiska kabinettet och vid observatorium, skola likaledes med biträde tillhandagå, den förre, dels vid anställandet al de experimenter, som vid föreläsningarne i fysiken anställas, dels vid de studerandes öfningar i fysiska laboralioner, samt den sednare vid de dagligen året om pågående meteorologiska och magnetiska observationerna äfvensom vid den praktiska undervisningen i astronomien; varande alla dessa befattningar icke ämnade alt utgöra stadiga tjänster, utan att betrakta såsom platser, der yngre vetenskapsidkare under några år skulle ega tillfälle till vetenskaplig utbildning. Då dessa beställningar äro behöflige för den experimental» undervisningens ändamålsenliga handbafvande och tillika gagnelig» för innehafvarnes egen vetenskapliga verksamhet, tillstyrker Utskottet beviljandet af nu ifrägakomne Amanuens-arfvoden. e) Till underhållande al' instrumeutal-apparater samt anskaffande efter band af nya instrumenter vid kemiska institutionerna, 4,700 R:dr. 22 Stalslits kottet s Utlåtande IV; o 148. Enligt hvad upplyst är, erfordras till detta ändamål för den allmänna och agricultur-kemiska läroanstalten 2,766 R:dr 32 sk., för den physiologisk-kemiska 866 R:dr 32 sk. och för den mineralogiskt-geologiska 600 R:dr, eller tillsammans 4,233 R:dr 16 sk. B.ko, motsvarande 6,350 R:dr Runt, deraf Kongl.
När man erinrar sig* att banken är förbunden att inskränka sin rörelse inom en sCala, som är beroende af hvad som blifvit insatt, och när roan påminner sig de correctiver mot missbruk, som revisioner och insättningar i allmänt förvar lemna, och i följd hvaraf missbruken, långt innan hela det insatta capitalet kan blifva sprängd t, måste upptäckas, så begriper jag hvarken behofvet eller meningen med ifrågavar, stadgande; men väl ser jag, att det skulle utgöra ett hinder för actiebankers uppkomst, och när detta ändamål redan är vunnet genom den stora actiesumina, som blifvit stadgad, så vet jag icke, hvarföre man skall lassa på ännu mera. Hr Stråle: Man har väl förespeglat möjligheten deraf, att en bank kunde utgifva sedlar till högre belopp, än sorn motsvarades af den inbetalda grundfonden; men på hvilken grund kan man supponera, att sådant lättare kan ske, då endast än då hela beloppet af actiesumman blifvit insatt? Rån Den ai Mars c. m. 465 kan sådant ske i ena fallet, så kan det äfven ske i det andra; och ora något bolag hade en sådan föresats, kunde det lätt illudera ifrågavar. stadgande derigenom, att det ej tecknade sig för högre summa än den, som genast inbetalades. Garantierna mäste således sökas annorstädes än i dessa reverser, som endast kunde hindra bolaget att teckna sig för större summa än den, hvarmed rörelsen börjas, och således motarbeta bankernas uppkomst. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 19 § af Gr. Fröiichs förslag. Ropades starka nej, blandade med ja. 3 Cap. Om solidarisk bank. 23 § af Utskottens förslag*.