Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Nordenfelt, sorn instämt i Frih. af Ugglas’ och Hr Bergers reservationer, (rågar hvarför man icke tagit det anslag, som beviljades vid förra riksdagen, eller 93,000 rdr till en hästbana förbi Hedens forssar. Detta kommer sig deraf att de, sorn uppgjort detta förslag, icke gjort det så att det kunnat antagas. Det skulle nemi. endast hafva blifvit en hästbana förbi Hedens forssar, men icke förbi Eds, hvadan floden endast skulle blifva segelbar till fjulelar af sitt lopp. Vidare är icke en hästbana tillräcklig för den trafik, sorn der skulle uppkomma, och lokomotif skulle draga alltför stora driftkostnader, som den fattiga provinsen icke kunde förmå betäcka. Man anmärker visserligen att skogsefiekterna kunna flottas utför forssarne, och delta låter sig göra med mastspiror m. rn. dylikt, men för de förädlade effekterna, sorn man vill hafva torra, går detta icke an. Hr Hjerta säger väl att omlastning vid jernvägen icke skulle kosta mer än ett öre per centner; men han har härför icke anfört någon auktoritet. Jag kan också säga hvad jag hört, och det är att den kostar 13 öre per centner, och som min uppgift torde vara lika god som Hr Hjertås, hoppas jag man äfven sätter någon tillit till mina ord. Man hör visserligen sägas att man nu som förr bör kunna flotta ned timren, men den, som känner Hedens forssar, vet ganska väl att sådant icke låter sig göra. Om det nu väckta förslaget utföres, blir Luleå eif segelbar ända upp till Norrvik, der lilla Luleå eif faller i den stora, eller 13 mil från kusten; samt villa re derifrån ända lipp till Sarkavari för dem som befara St. Luleå eif, och dessutom ett godt stycke upp i lilla Luleå eif. Orri man då betänker alt tullvärdet på de varor, som 1861 utskeppades från Norrland, utgjorde flir utrikes farten 1.820,SOt) och till inrikes ort mer än 200,000 rdr, eller tillsammans öfver 2 millioner, så finner man äfven 190
9 Bingarne samt till arfvoden för dervid lemnadt biträde af tjenstemän m. m, anvisade procent af bevillningssumman, genom 118 §i 1858 års Bevillningsstadga, höjdes från 1§ till 3 procent af hvarje läns bevillningssumma, jemte det samma §, likasom tillförene egt rum, medgaf, att till dessa kostnaders bestridande finge, af inflytande medel, särskildt användas 800 R:dr R:mt inom Norrbottens län, 300 R:dr inom Vesterbottens och Jemtlands samt 200 R:dr inom Wester-Norrlands-län. Denna, för bestridande af taxeringskostnaderna, i de norra länen medgifna tillökning hade sin grund deruti, att skjutsoch traktaments-penningar för ledamöterne i Pröfnings-kommittéerne, enligt 1858 års och föregående Bevillningsförordningar, skulle utgå af bevillningsprocenten, hvilken i de norra länen var dertill otillräcklig, enär en stor del af ledamöterna voro bosatte på ganska betydliga afstånd från Pröfnings-kommittéernas samlingsort, i följd hvaraf resekostnads-ersättningarne inom dessa län ofta uppgingo till ganska betydliga belopp. Jemlikt 4 morn. af 76 § uti nu gällande Bevillningsstadga är deremot uttryckligen föreskrifvet, att de i 70 § af samma stadga bestämda reseoch traktamentskostnads-ersättningar icke blott till de å Pröfnings-kommittéens sammanträdesort icke bosatte ledamöterne i denna Kommitté, utan ock till de kronofogdar och andre personer, som enligt 76 § skola från annan ort vid Pröfnings-kommittéen sig infinna, böra, utan sammanblandning med de af bevillningsprocenten utgående taxeringskostnader och arfvoden m m., utbetalas utaf Riksgälds-kontorets i landtränterierna innestående medel. Då sålunda det tillförene gällande skälet till den för de norra länen anvisade särskilda tillökning i bevillningsprocenten numera icke förefinnes, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 16 Januari 1863. Bill. till H. St.
Till de utgiftssummor, sednast åberopade tabell för åren 1851, 1852 och 1853 upptager, eller 1,758,000: måste dock, för förstnämnde år, tilläggas återstående kapitaloch räntebeloppet af de, för upplånta medel till 1848 års krigsrustningskostnader, utaf Riksgälds-kontoret utfärdade och sedermera uppsagda, fastän vid detta års början ännu icke till inlösen företedda, obligationer 56,680: likasom de för undsättningar vid inträffande missväxter anvisade och, sedan sistförflutna riksdag, till Riksgälds-kontoret öfverlemnade samt derstädes innestående me - Transport 1,814,680: 4,906,788:46. H, 6 Siats-Utskottets Memorial, M 535. Transport 1,814,680: 4,906,788:16. ii. del, hvilka medel skola för härmed afsedt ändamål Kongl. Maj:t, vid skeende reqvisi tioner, tillhandahållas 590,900: 2 405 180- Utaf den från Riksgälds-kontoret, jemlikt hittills gällande riksstat, utgående s. k. statsfyllnads-summa, skall Kontoret utbetala dels det vid detta års början der innestående beloppet af 1850 års statsfyllnadssumma 718,530: och dels hela statsfyllnads-summan för innevarande år 1,318,530: hvarförutan Riksgälds-kontoret, till följd af Rikets nu församlade Ständers beslut, måst serskildt godtgöra Stats-kontoret skillnaden mellan anvisningarne å öfverskotten af Statsverkets inkomster för år 1845 och dessa öfverskotts verkliga belopp, hvilken skillnad utgjorde 5,737: 21. 3. 2,042,797: 21. 3.
I^Iajrt l^'o 5 IiSrmed föreslå dikets Liander, ukt, med dilieliällunde i öfrigt uf den för länets äterguldunde föreskrilne ordning, runlun deiu mä nedsuttus till pro cent oolr smortei ings-procenten, räntan inbeiuknud, till 6 procent. Kongl. kluj:t förldilver dikets 8tunder ined ull Kongl. lVäd ocl» önnest städse vulbevägeu.
lag inser nogsamt, att hvarje uppoffring af Staten skall anses af de skattskyldige såsom en ny gärd svår, men, då enligt visade och godkände räkningar Bolaget i oell för Stenkolsverket utlagt 465,ooo Riksdaler utöfver hvad de deraf haft, då nu vid Grufvan befintlige inven - Den 5 An gite t i f, irt4 tarier uppgå till i85,34o Riksdaler, synes mig att en afskrifning af 195,070 Riksdaler, Grufvans nu varande skuld till Staten, eller i en rund summa 200,000, ej vore en obehörig begäran, då allt i det skick det nu befinnes, öfverlemnades. Herr af Uhr synes sjelf hafva medgifvit det, och jag vågar tro, att hvars och ens rättskänsla skall äfven medgifva, det Bolagets uppoffring, äfven om denna summa erhålles, uppgår till öfver 265,000 Riksdalers capital, förutan nära 20 års räntor, som fördubbla capitalet. Man skulle äfven kunna här tillägga, att om Staten indroge premie medlen, denna summa allena vanliga år utgjordt 6 procents ränta och derutöfver det af mig nu fordrade capital 200,000 Riksdaler. Jag förutser väl att någon vid uppgiften af inventariernes värde, skall anföra det inkast, att desse kostsamma byggnader, eldoch luft-machiner, uppfordringsverk, jernvägar m. m. om de nu föryttras af ett möjligen blifvande upplöst Bolag, ej kunde uppgå till detta belopp, meri jag får hemställa, om ett enda af allt detta är öfverflödigt för ett kommande Bolag, om vid Verkets drift något enda hus, machineri, eller någon enda jernvåg kan undvaras, om ej de uppgifne priser äro vida under hvad de redan för 20 år sedan kostade, och till ojemnförligt lindrigare pris uppfördes, än hvad dertill nu erfordrades, 0111 de ej funnos utan -skulle anskaffas.
Vid förnyad föredragning af S tats-Ut .kottets den a dennes på b°rdet lagde Utlåtande, N:o 4*7’ öfver anmärkninger vid Betänkandet, N:o 204, innöfattande förslag öfver Riksgälds-Contorets behof ifrån och med år i835 till och med år i83p, tillika med ett förnya dt förslag i samma ämne, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: 1:0 Fröt, Uldr. d. 9 Mars 18351 15 alt Rikets Ständer i och för Riksgälds-Contorels Behof intill' nästa Riksdag anvisa och ansia en årlig summa af r,2oo,ooo Rdr Banco, hvaraf 4.00,000 Rdr Råneo skola a (sätt as såsom ränteoch amortissements fond för de lån Coniord kommer att upptaga. Till säkerhet härföre skall det åligga Fullmägtige att, så länge och intill dess hela det upplånade Capitalet med upplnpne räntor blifvit guldet, hvarje år af först inflytande allmänna Bevillnings-inedel till den under Fullmägtiges vård stående Amortissements-Cassa förenämnde summa öfverföra, utan att någon förblandning med Contorets öfrige medel derefter får ega rum; 2:0 att del må öfverlemnas åt Fullmägtige att, till bestridande af Riksgäl Js-Gontorets utgifter, efter sig företeende omständigheter, emot Obligationer upptaga större eller mindre lån på längre eller kortare lid, med vilkor, att lånet skall ovilkorligen inom i5 år vara återguldet, och att räntan ej bestämmes högre än 5 för 100, då det förskrifne Lån-Capitalet lill fullo erhålles, men, i händelse att nedsättning i Capital-iubetafningen kommer att ega rum, ej högre än l\ för hundrade; och skulle det Ilögvördige Preste-Siåndet vänligen inbjudas att i detta beslut sig med Ridderslgapet och Adeln förena,. Frän Ilögvördige Prkste-Ståndet, S. D.
Det är svårt att uppgöra sådana paraleler. Den ene uppgör dem på det ena sättet, och den andre på ett annat. De äro för mycket föremål för fantasien. Jag tror det vara bättre att hålla sig Vill ett säkert resul - 368 D e n 2^ M a r s e. m. tad, än alt fasta sig vid ett fantasispel, sorn icke liar tillräcklig grund i erfarenheten. Samme talare har fäslat sig vid den omständighet, att genom de anslag, som i öfrigt af Ständerna blifvit eller blifva gjorda, skulle det i Sverige befintliga antal af ingeniöner blifva fullt sysselsatta. Det är klart, alt om ingeniörer fattas, så bör arbetet icke företagas. Deruti är jag af alldeles samma tanke med den värda talaren, och kan han visa en sådan blist, så medger jag fullkomligt att arbetet bör anstå. Frih. Sprengtporten har ansett, ali den summa af 20,000 r:dr, som PresteSt. beviljat för anställande af en vidsträcktare undersökning, vore öfverdrifven, och att den kunde inskränkas till en summa af 6,666 r:dr 32 sk. Jag hemställer likväl lill den värda talaren, örn icke, derest undersökningen utsträckes icke endast till den canallinie, som hittills varit föremål för undersökning, utan äfven till utgreningarna, samt till bedömmande af jordersättningarna, en vida större summa är behöflig, och om det icke då vore skäl att tillstyrka hela det anslag, som PresteSt. beviljat. Stora intressen, säger Frih:n, finnas emot delfa företag; de borde höras. Jag är fullkomligt ense med Frih-.n deruti. Jag anser det vara en afgjord sak, att innan K. M. beviljar det anslag, som skulle ställas till Dess disposition, borde dessa meningar höras. Detta är så mycket nödvändigare, som Hjelmare canal säkert kommer att erfara ett stort inflytande af denna anläggning. Dess bolag måste höras i afseende på nödvändigheten alt afgifterne för genomfarten regleras. Detsamma skulle säkert också blifva nödigt för Trollhätte bolag, möjligen äfven för Götheborg i afseende på farleden derstädes.
Ohållbarheten af dessa skäl torde icke här behöfva ådagaläggas, enär Telegrafstyrelsen sjelf under fortsättningen af sitt berörda utlåtande anfört, huruledes man i åtskilliga andra länder lyckats ordna förhållandena så, att t. ex. i England, der telegrambefordringen besörjes af enskilda bolag, telegraferingen å de största stationer besörjes uteslutande af qvinnor, hvilka ej hafva några bestyr utom stationen, och i Schweitz så väl som i Norge — hvilket sednare land torde, så i afseende å liniernas längd och möjligheten af deras bevakande som i andra hänseenden, icke förete gynnsammare förhållanden än Sverige — qvinliga telegrafister äro anställda i Statens tjenst, somliga på ställén der de hafva skydd af hemmet, ega bröder anställda o. s. v., andra ater, pä sätt Styrelsen yttrar, »placerade utan ätt hänsyn härå kunnat fästas; hvilket dock hittills icke medfört någon olägenhet.» Sådan anställning eger rum ej blott vid större stationer, i hvilket fall minst 2 qvinnor å samma station placeras, utan ock vid mindre stationer, som erfordra blott en eller två tjenstemän och der, i anseende till de ringa göromålen, qvinnas användande är lämpligt äfven med hänsyn dertill, att hon åtnöjer sig med lägre aflöning och bättre än mannen förstår att på hvarjehanda arbete och bestyr använda lediga stunder. Tillsynen å linien utöfvas i nämnda fall af närmaste stations manliga telegrafister, för så vidt linievaktare äro otillräcklige. Men hvad som sålunda för endast ett par år sedan af Telegraf-styrelsen ansågs så olämpligt, att icke säga omöjligt att tillvägabringa, lärer nu vara förberedt, i så måtto, att, enligt hvad Utskottet meddeladt blifvit, Telegraf-styrelsen skall till Kongl. Maj:t afiåtit förslag, enligt hvilket icke mindre än 13 stationer, nemligen sådana som äro så belägna, att tillsyn å deras linier kan åt andra stationers ingeniörer uppdragas, skola besättas med qvinliga föreståndare. Sålunda ger motståndet mot den vigtiga reformen — och det är historien om hvarje sådan endast småningom vika.
Lagstiftningens ofullständighet i detta afseende, och som tillika anser stadgande af skyldighet att nedsätta viii Underrätt ådömde böter, eller för dem ställa borgen, utgöra ett nödvändigt säkerhetsmått till bevarande af Kronans rätt och de vederbörande*, åt hvilka böterne äro anslagne, finner angelägenheten fordra, ätt en sådan skyldighet, hvilken nu endast i brottmål är föreskrifven, ålägges jemväl den, sorn vill i tvistemål hos Öfverrätt föra klagan.öfver Underrätts beslut, hvarigenom han blifvit till vite eller ensaksböter fälld. Då alla de skäl, som föranledt ofvanberörde punkt i 1807 års förklaring, så vidt den angår säkerhet för ådömde böter i brottmål, äro tillämplige i afseende på vitesoch ensaks-böter i tvistemål, lärer det vara tillräckligt att för tillstyrkande af Motionairens förslag åberopa de af honom anmärkte omständigheter: att en sund Lagstiftning kräfver enahanda stadganden för enahanda förhållanden; att Konungens Befallningshafvande och andra Embets - LagTJiskotlets Betänkande N.-o 125. 47 män, i och för indrifvande samt redovisning af sistbeiörde böter, nu ofia besväras med åtskilliga bestyr, som håde böra och kunna undvikas; samt att förlust af dylika böter, oaktadt all omsorg för bevakandet af StatsVerkets och öfrige vederbörandes rätt, ofta, i synnerhet under långvarigare rättegångar, äfventyras. Utskottet tvekar derföre icke att till Rikets Ständers pröfning vördsamt framlägga följande Förslag till Förordning om hvad iakttagas bör af den, som, genom Underrätts Dom eller Utslag i tvisterna 1 till viteseller' ensaks-böter fälld, vill hos Öfverrätt i det beslut ändring söka :
K u n d e hon ej tillbringa en vecka i Molde, mellan fjällen och hafvet, hvilket hennes väninna försäkrat henne vara den mest paradisiska ort på jorden? H ä r hade hon j u också ängarna och träden, hvilkas anblick så fröjdat lille Daniel, och hon kom ihåg, hvad en främmande sagt här om dagen: » H ä r är ju ett riktigt litet paradis! » Men fjällen funnos här likväl icke — skulle väl Lotten någonsin få se dem? I detta ögonblick kom ett af barnen fram till henne. » Tant Lotten, kom och berätta oss en saga! Det är så tråkigt att gå och lägga oss annars! » » Tant Lotten » reste sig och gick med. Det var ännu ljust och barnen sutto upprätta i sina sängar — de voro inte sömniga och ville så gärna höra en saga! Så talade Lotten om två, och det ena hufvudena sjönk ned en stilla aftonpsalm därefter godnatt och om en saga, hon talade efter det andra af de små pä kudden. H o n läste för dem och sade dem gick ut i det fria igen. lasTorarr Redigeras af Sophie Linge. Men de längtansfulla hon var nu här, och man behöfde henne. Och så stannade hon de båda återstående veckorna och reste sedan den 2 9 augusti, med samma elfva barn som hon haft med sig till landet, in till staden igen, glad och förnöjd. Glada och förnöjda voro äfven barnen, och o, så mycket friskare! Det var med verklig saknad som Lotten skildes från sin lilla skara och vände hem till sitt rum med lätt hjärta och orörd reskassa. » Pengarne få ligga och förränta sig till nästa sommar! » menade Lotten. Och så slutade tant Lottens första stora, ifrigt efterlängtade och planerade resa. » Lotten får lof att resa! I år måste hon göra en ordentlig långtur, åtminstone till Norge, » sade alla vänner och bekanta nästa år, och Lotten själf nickade instämmande. Med vårens inbrott hade hon åter fått reslust och hon kunde icke se en ångbåt styra ned för strömmen eller höra hvisslingen från ett järnvägståg, utan att känna en okuflig längtan att fara med. När hon såg en droska med koffertar och kappsäckar, hade hon en känsla, som när man om våren ser den första lärkan, och åter satt hon med reskarta och tidtabell framför sig.
Ville jag i detalj granska det ifrågavarande förslaget, skulle ganska många anmärkningar deremot kunna framställas, men jag vill nu endast påpeka några omständigheter, som äro egnade att väcka uppmärksamhet. I förslaget finnes uppgifvet, att »Ljungstedts N:o 1» kostar endast ungefär ^:dels million, under det pansarfregatten kostar 6 å 7 millioner. Jag får då nämna, att en del af de franska pansarfregatterna icke kosta mer än 3| millioner svenskt riksmynt, och dock torde det vara obestridligt, att de franska fregatterne äro af fullt lika god beskaffenhet, som de engelska, som kostat 6 å 7 millioner. Vidare innehåller förslaget en jemförelse mellan skärgårdsartilleriets orh Kongl. Svea Artilleriregementes officerspersonal, samt deras löner, men denna jemförelse är ofullstän ig, enär man icke tagit hänsyn till den olika hastigheten i avancementerna vid de båda regementena. Förhållandet är nemligen det, att avancementerna vid Skärgårdsartilleriet komma att gå vida hastigare, ty ltegements-officerarnas antal vid Skärgårdsartilleriet är 3 gånger större än vid Svea Artilleri, då deremot Kaptenernas och Subalternernas antal vid nämnda Skärgårds-artilleri är något mindre, och i betraktande Den 8 November. il häraf, eller att det vid Skärgårdsartilleriet går fortare att uppnå en högre lön, kunna dess officerare anses blifva bättre aflönade än Svea Artilleri-regementes. Härmed vill jag dock icke säga, att lönerna vid Skärgårdsartilleriet äro för höga. Afven vill jag nämna, att vid uppgiften om lönebeloppen vid Svea Artilleriregemente ett misstag blifvit begånget; det heter nemligen, afl för dess Subalterner tinnes en lön å 1000 rdr och en å 1200 rdr, men någon lön å 1000 rdr finnes i sjelfva verket icke.
Anmäldes och infördes en Deputation ifrän bet Hederwärda Bonde - Ständet anförd af Riksdagsmannen ifrän Upland, ^näerg hemsön klickert, hwilken förmälde att Bonde, Ständet granskat Riks, dags »Ordningen, och densamma med nägra anmärkningar antagit, samt lcmnat de ZZ som röra de andra Ständcn öpna till antagande, när Ständens yttranden deröfwer inhämtas. Deputation»: afträdde efter manligheten beledsagad. Friherre kiststsrftol^e förklarade att det ej warit hans mening att wid detta tillfälle tillerkänna Constitutions. Utskottet den rättighet son: 72 § sista punkt medgifwcr. Det hade blott warit ben första meningen han tillstyrkt. H er k 4573 Den SZ Oclober. Herr ll, o t l> 1 i e b ansäg dek af Herr kalsimrm föresiigna sätt wara det enda rätta. Vä frägan är om en grundlag, trodde han ej att nägot sätt ware anwändbart annat än att jämnkningarna sluteligcn understäldcs Riksens Ständer. HerrSrefwen ochOrdföranbcn: Om Ridderskaprt och Adeln skulle willja antaga Herr käklmrens Förstag, torde de äfwen behaga determinera antalet af Deputerade till denna jämknings förrättande. Friherre kleming, Llaes: Wid walet deraf tror jag mig böra proponera, att dertill inga personer mätte mäkjas, hwilka förut äro Ledamöter i Utskott. HerrGrefwcn och Ordföranden gjorde proposition pä Herr LLKImsas förslag, hwilkcn BiföllS. HerrGrefwcn och Ordföranden anmodade derefter R-dderskapet och Adeln akt föreflä antalet af de Deputerade. Friherre klaris, kreclric, hemsiällde om e) detta beslut först borde communiceras med de andra Ständen, dä antingen de kunna förcslä antalet, eller Talemänncn sins emellan derom öfwerenskomma.
Reg.F. ännehölle, att om i Ståndens plena sådana anmärkningar göras, som hindra antagandet af ett Utskotts förslag, Utskottet skall erhålla del af dessa anmärkningar, för att derefter förslagen ytterligare granska och jemnka. H. Ex. hade således ansett den första proposition, som göres i anledning af ett Utskotts betänkande, i fall anmärkningar dervid blifvit gjorda, böra vara, huruvida Ståndet anser anmärkningarna hindra betänkandets antagande, en praxis, hvilken äfven under flera sistförflutna Riksdagar blifvit följd. Ehuru H. Ex lyckt sig tydligen finna, att, vid svaren på dess sednast framställda proposition, Ja öfverrösta! Nej, ville H. Ex., för att derom erhålla ytterligare visshet, förnya sin nyss framställda proposition. I anledning häraf framställde JI. Ex. å nyo proposition till återremiss af StatsUtsk:s förevarande betänkande N:o 2. Ropades ganska starka Ja, blandade med Nej. I följd hvaraf II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, 96 Den 20 Februarii e. m. att StatsUtsk:s Betänkande N:o 2. blifvit till StatsUtsk. återremitteradt. Hr Lagerhjelm, Pehr: Vid förra Riksdagen understödde jag den motion, min värde vän, Hr v. Hartmansdorff, väckte, rörande en ökad import-tull å landtmannaprodueter, med exempel, hemtade från de mest industriösa, friaoch mägtiga folk. Jag åberopar ännu dessa länders tullsystem för de grenar af produetionen, hvartill dessa länders beskaffenhet väl inneburit en naturlig grund, men sorn legat obegagnad, ehuru tiden varit inne för dess utveckling, linder Engelska jernhandteringens öfvergångsperiod belädes 1 ton stångjern med P:d St. pr ton i tull, och först år 1825 nedsattes den i-J P:d St., som den nu är.
»Gällde detta också dig?» Det sades i skälmaktig ton, men med en underström af godhet. Hon svarade på samma sätt: »Ja, också mig.» Men så bröt allvaret fram: »Jag led gerna allt hvad en skilsmessa förde med sig, blott för det han icke skulle bli trött på mig. När han reste bort lade der sig så småningom nya intryck mellan honom och mig Jag tror till och med han glömde, hur jag såg ut. Och när han så kom igen, föreföll jag honom vara en annan menniska. För mig som i allt är så hel som du säger eller så osammansatt om du så vill att min varelse knyter sig liksom krampaktigt kring ett enda förhållande; för mig voro dessa ensamhetstider hårda pröfningar. Men jag säger icke annat än att de voro mig nyttiga. Jag tror att det var genom dem jag fick en karaktär.» Det knackade på dörren; det var Molly som kom för att säga att téet var serveradt. När de slutat äta och återvändt till arbetsrummet togos anteckningarne fram. William grep sig strax an med att studera dem, medan modern satt borta vid bordet och sydde. Han läste en halftimmas tid utan att yttra ett ord, men modern, som iakttog hans minspel, märkte hur intresserad han var. »Detta är ju samvetsgrannt arbete!» utbrast han slutligen. »Till detta välde öfver formen kommer man inte utan ihärdiga studier. Du har brottats med språket innan du fick magt öfver det.» »Ja.» »Men hur har det kommit sig? Hvarför...?» »Det vet du ju.» »Du skall aldrig försöka inbilla mig att detta bara är skrifvet för ditt eget minne. Dertill är det alldeles för samvetsgrannt utfördt. För hvem berättade du?» »För din far.» »Läste han dina anteckningar?» »Ja. Alltid. Det var derför jag kom att göra mig så mån om dem. Han hade ett begär att uppsuga och tillegna sig allt och det var som hade han icke nog af att vara på ett ställe af jordklotet. Han ville icke blott lefva sitt eget lif utan också mitt. Han var som en törstig svamp och det var lif han törstade efter.» »Åh, jag förstår honom!» sade sonen med öfvertygelse. »Jag förstod honom också.