Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartmansdorff har velat bestrida riktigheten af denna jemförelse, samt till och med lipstadt frågan så, som vore de 12 procin actorats-arfvodet det principala i saken och det sorn i främsta rummet borde utgå, samt endast hvad som derefter kunde återstå af de indrifna medlen, tillfalla Kronan. Detta måtte likväl vara att helt och hållet omvända frågan och är fullkomligt stridande mot ordalydelsen af den åberopade Instruktin, som uttryckligen föreskrifver, att de 12 procin skola utgå endast af de medel, hvilka till Kronan influtit. För att bevisa den förut gjorda jemförelsens riktighet, ber jag att få erinra derom, att när böter af K. M. efterskänkes, inträffar merändels samma förhållande som i denna fråga, nemi. att i sammanhang dermed afgöres äfven frågan om actors och korporationers rätt, ty hela bötesbeloppet utgår sällan eller aldrig ensamt till Kronan, utan endast en viss andel deraf, och det öfriga, enl. gällande Författningar, dels till åklagaren, dels till häradet, till de fattige, till kyrkan o. s. v., allt efter den fördelning, lagen i olika fall utstakar. Men det har, så vidt jag vet, likväl aldrig blifvit förnekadt, att ju icke Konungen eger rätt att efterskänka hela bötesbeloppet, deruti inbegripne så väl åklagares som ofvannämnde korporationers andelar. Jag kan då ej linna någon egentlig skilnad emellan åklagares i allmänhet rätt 412 Den 8 Februari. att utbekomma andel af böter, hvilka uppå deras åtal utfalla, och Ad v.-Fisk. Printzenskölds rätt att erhålla andel af medel, hvilka till följd af hans handläggning till Staten inflyta. Att i förra fallet K. M. allena och i det sednare fallet båda Statsmakterna gemensamt utöfva den benådningsrätt, hvarigenom omnämnde tjenstemäns anspråk tillintetgöres, förändrar, i min tanke, icke sakens beskaffenhet.
Andra åtgärder återstå likväl att vidtaga, och böra, enl. min åsigt hufvudsakligen åsyfta att bereda skogens återväxt och upmuntra de enskildte att vinnlägga sig om en förbättrad skogshushållning. En sådan ganska nyttig åtgärd är redan af båda Statsmakterna vidtagen, nemi. att utsätta premier icke allenast för dem, som befrämja skogens återväxt genom att beså den afverkade skogsmarken med frön, eller inhägna och freda den till sjelfsådd genom lemnade fröträd, utan äfven för dem, som samla frön och hålla dem till salu. Denna åtgärd har väl ännu icke, såvidt jag vet, burit någon väsendtlig frukt, enär ganska få begagnat sig af ofvannämnde fördelar, men orsaken dertill ligger kanhända deruti, att allmänheten ännu icke haft tillräckligt rådrum, att hinna göra sig bekant med medlen att bereda sig de erbjudna fördelarne, och jag anser derföre, att den tid som blifvit fastställd för utsåningens verkställande, och som snart lär vara tilländalupen, har varit allt för kort, samt att det följaktligen vore skäl att förlänga denna tid, och derjemte låta upmaningar utgå till länens hushållssällskaper att draga försorg derom, att kunskapen om dessa premier blifver allmännare spridd än som hitintills varit fallet. Det finnes äfven ett annat medel att befordra en bättre skogshushållning, nemi. att inrätta en eller flere skolor, der en praktisk undervisning i denna vigtiga näringsgren kunde meddelas åt lärlingar tagne ur den arbetande klassen, hvilka skulle utbildas till skicklige skogvaktare, med förmåga alt sjelfve lägga Den 10 December. 187 liand vid alla till deras yrke hörande arbeten och förrättningar. Härigenom tror jag att man skulle afhjelpa en stor nu befintlig brist i jordbruksyrket, och vinna ett lika lyckligt resultat, som upkommit genom inrättandet af de lägre landtbruksipstituterne, hvilka danat praktiskt duglige män, de der i hög grad bidragit att höja landtbruket till den ståndpunkt det f. n. hos oss börjat inlaga.
Till de redan nämda har nu Hjalmar, Gina, Relling, Hedvig och de andra » Vildandens » figurer kommit med lika kraftiga, personliga lifstecken, inga idealfigurer, ej några vrängbilder, men lefvande just därför att de äro sanna Själfve Gregers, i hvilken man möjligtvis kunde tycka sig finna något af en » abstraktion » och därför ej sä lättfattlig, är dock vid närmare betraktande icke annat än en ungdomlig känslomänniska, med en sådans alla fullt personliga egenskaper, fastän just de göra honom oduglig för lifvet bland dessa » praktiske » män, som hans far och Relling, och den narraktige goddagspilten Hjalmar. Med dessa fullgiltiga bilder af verklighetsmänniskor, hvilkas särskilda egenskaper här nedan närmare angifvas, har Ibsen nu igen skapat ett mästerligt skådespel, hvilket, oaktad t det i tekniskt dramatiskt afseende kanske icke är så alldeles felfritt, som hans nästföregående verk — jag tänker nu förnämligast på första akten — dock synnerligen genom den utomordentliga styrkan i psykologiskt träffande karaktärsskildring står i jämnhöjd med hans föregående bästa verk. Att här lemna någon särskild redogörelse för gången i dramats handling anser jag öfverflödigt, enär hela den nordiska tidningspresssen långt förut omständligt redogjort för styckets innehåll, som salunda är fullständigt bekant för hela den bildade svenska allmänheten. Däremot torde jag få något uppehålla mig vid utförandet på Dramatiska teatern. För att detta skådespel skall konnna till full verkan på scenen, måste det kanske, mer än många andra stycken, på alla händer utföras i noggrann öfverensstämmelse med de karaktärer, som författaren ganska tydligt skildrat. Det är icke någon enda af dem som med skäl kan kallas otydlig, icke ens Gregers, om denne också är den svåraste att återgifva. Fullt tillfredsställande gifvas endast grosshandlar ' NVerles, Hedvigs och Relliugs roller. Att hr Theycrstrihn skulletriiffa den forst nämdes alldeles riktigt, var att förutse, och den högt aktade konstnären har med denna skapelse gjort ett intressant tillägg till de mycket olikartade Ibsensfigurer han förut framstält, en Aslaksen, en Bernick, en Stockmann, hvar och en något alldeles fristående för sig och vittnande om skarp individualiseringsförmåga.
Den af en värd tala re här yttrade farhåga, att, i händelse R. o. Ad. icke skulle bifalla Ulsk:s betänk., detsamma då möjligen skulle komma att sönderbrytas, är fullkomligt ogrundad, enär R. o. Ad. äger rättighet alt afgöra den 1 och den 3 punkten, som utgöra sjelfva hufvudsaken, men kan förkasta den 2 punkten, som blott rörer framtida och osäker negociation. Då hafva vi 3:ue Stånds beslut på sjelfva hufvudsaken; det andra är egentligen ett önskningsmål, som kan vara lika mycket huru dermed går. Jag säger icke, alt det icke vore Sverige värdigt att försälja ifrågavar. coloni; men jag säger, att vid de förhållanden, som jag i mitt förra yttrande tog mig friheten nämna, det vore Sverige värdigare att icke ingå i några underhandlingar om densammas afyttraude. Frih. Sprengtporten: Jag har begärt ordet, blott för att reservera mig emot den tydning af mitt yttrande i denna fråga, som hade jag haft för afsigt alt ingå i en granskning af motiverne för K. M:s nåd. propos. Mina anmärkn:r gälla StatsUtskls tillstyrkande, grundadt på föregående Ständers tillgöranden, hvilka sednare och icke Regeringens individuella åsigt synes mig hafva legat till grund för det alternativ i K. M:s propos., hvari coloniens Den 19 A pi il e. m. 045 försäljning förutsattes. I öfrigt har jag i denna fråga följt intrycket af min känsla och äfven tagit råd af mitt omdöme, som säger mig, att då fråga är om alt från ett moderland afskilja colonier, denna fråga då måste, om den skall af representationen moget och omsorgsfullt behandlas, äfven betraktas ur en stalsrätlsenlig synpunkt. Har icke denna analys förutgått, så har icke eller frågan i min tanka blifvit fullständigt behandlad, och var det derföre jag tog mig friheten framställa mina anmärkta tvifvelsmål. Hvad åter de af mig påräknade förmånerne af colonien angår, så är detta en sak, som visserligen må anses ligga i det vida fältet.
Deras fordringar, antecknade i handelsböckerna, voro under en allt för lång tid oåtkomliga och således ofruktbara kapital; och deras ställning vore osäker i samma mån som värdet af dessa bokfordringar vore osäkert, hvartill komme, att, då tiden, inom hvilken räkning skulle tillställas, vore så lång, hopades på en hand större skulder för borgade varor, än som skulle vara fallet, om denna tid vore kortare. För att afhjelpa dessa olägenheter, »utan att likväl förstöra handeln mot bokfordran», bär motionären, med öfverlemnande åt Lag-Utskottet att deråt gifva lämplig form, framställt följande förslag: »Aret indelas i fyra qvartaler. Det första qvartalet inne»håller Januari, Februari och Mars månader, det andra April, Maj och Juni, det »tredje Juli, Augusti och September; samt det fjerde och sista Oktober, November »och December. Inom första månaden i hvarje qvartal skola räkningar å bokfor Dih. till JR. St. Prat. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 27 Baft. 1 2 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 67. »dringar från föregående qvartal utskrifva» och tillställas gäldenärerne, hvilka före det »löpande qvartalets slut äro skyldige uppgöra liqvid med reda penningar, löpande »skuldförbindelser, accepterad räkning, eller annat värdepapper. Har liqvid ej skett »inom sagde tid, vare fordringseguren pligtig att inom första månaden af påföljande »qvartal vid vederbörlig domstol utsöka sin fordran. Uraktlåtes detta, vare han sin »bokfordran förlustig och gäldenären sin skuld qvitt. Accepterad räkning, hvarå be»stämd betalningstid ej blifvit utsatt, är till betalning förfallen efter det löpande qvar»talets slut.» Afven vid sistförflutna riksdag framställde Herr Rydin en motion, innehållande ett med det nu anförda nästan ordagrannt lika lydande förslag.
Då Utskottet på skäl, som här nedanföre, skola uppgifvas, frångått dess förslag om chartering af assignationer och deposit-bevis, följer deraf, att äfven ifrågavarande tillägg till 2 §. lärer komma att utgå; och torde således ett serskildt besvarande af Herr Contratts-Prosten Hallströms nämnde anmärkning nu kunna anses vara öfverflödigt. 4 1 mom. Första Afdelningen. Herr Biskopen af Wingård har ansett ”skäligt,'’ att vid Rådhus-Rätter i de större släderne, der Kämners-Rätter äfven finnas, högre charta erlägges; och Herr Modin har äfven ogillat Utskottets förslag, att handlingar böra charleras lika vid alla Rådhus-Rätter. Som Utskottet likväl icke fhnnit de skäl, hvilka legat till grund för 4 Ri» kels Högloflig^ Sländers pröfning underställdt. 4 JJk i moln. Tredje Afdelningen, Herr af Billbergh har gjort anmärkning dervid, att Utskottet bland de i denna afdelning upptagna Verk och Inrättningar, tillagt:, alla i Riket 'varande eller blifvande Bankoch Eypotheks-Föreningar, Utskottet, sorn, med föranledande af denna anmärkning, gjort sig närmare underrättad om beskaffenheten, af de handlingar, hvilka ifrån dydike Föreningar och dermed jern förliga Inrättningar vanligen utfärdas, har dervid . inhemta t, alf, hvarken ifrån, de nu varande Bankoch HypotheksFöreningarue eller Pantlåne-Inrättningen i Slockholm, hittills utgått eiler torde hädanefter komma att utgå några sådane handlingar, som, enligt de för chartering: i allmänhet antagne grunder, böra skrifvas å stämplad t papper eller dermed beläggas; hvadan Utskottet får, med frånträdande af dess förra förslag, hemställa: att dessa nyssnämnde Inrättningar icke må blifva uppräknade bland de Verk, vid hvilka chartering af handlingar eger ruin.
Föredrogos ånyo och biföllos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 15, i anledning af väckt motion om ändring i nu gällande Mäklareordning den 31 Mars 1853; N:o 16, i anledning af väckt fråga om förändrad lagstiftning i afseende på krono-hemman; N:o 17, i anledning af väckt fråga om afskalfande af fidei-konmiiss; N:o 20, i anledning af väckt motion om förändring af 20, 21 och 26 §§ af Kongl. Grufve-stadgan den 12 Januari 1855; N:o 23, i anledning af väckt motion om kapell-församlings befrielse från byggnadsoch underhålls-skyldighet vid moder-kyrka; och N:o 24, i anledning af väckt motion derom, att allmogens målkärl och vigter skola endast hvart femte år krönas. Den 18 Juli. Frän Högloft.
Genom desse troligen inträffande händelser fruktar jag, att många gagneliga och efter tidernas skick nödige förändringar i Grundlagarne dels skulle alldeles förfelas, dels fördröjas och det gamla ofullkomliga fortfara att vara gällande. I anledning af hvad jag nu anfört, kan med allt skäl af mig fordras, att jag framställer något fullkomligare i stället för hvad jag vågat klandra, men jag erkänner upprigtigt min ringa förmåga dertill och min vacklande öfvertygelse om fullkomligheten af hvad jag vill föreslå; och utur stånd att utfinna något annat sätt att definitive afgöra Grundlagsfrågor, får jag ödmjukast hemställa, om icke i det fall, 4 § af Constitutions-Utskottets Betänkande omnämner, dylika frågor kunde afgöras genom en Nämnd, sammansatt af Constitutions-Utskottets Ledamöter och vissa från hvarje Stånd utsedde, på sätt 69 och 71 §§ Regerings-Formen föreskrifva, då skiljaktigheter uppstå emellan Riks-Stånden om Stats-Regleringen och Bevillningen, hvarvid äfven borde iakttagas de af Utskottet vid berörde §§ vid sista Riksdag föreslagne ändringar. Då frågor om upphäfvande eller ändring af vissa delar af Grundlagarne äro i alla afseenden så vigtiga och af ett lika stort, om ej i vissa fall större, inflytande på samhällsbyggnaden än beskattningsfrågor, synas de äfven fordra, att de behandlas med lika noggrannhet och i enlighet med Riks-Ståndens ovilkorliga beslutanderätt. Om Högloft Ridderskapet och Adeln beslutar att återremittera Constitutions-Utskottets Betänkande, får jag ödmjukast anhålla, att detta mitt anförande må remissen få åtfölja. 436 Riksdagen 1812. Transsumt af Högloft. Ridderskapet och_ Adelns Rrotocoll vid Urtima Riksdagen i Örebro den 9 Junii 1812. Friherre af Wetterstedt, Gustaf, anförde: Då jag nu, i ett ämne af så stor och allmän vigt som det ifrågavarande, går att utbedja mig några ögonblick af Högloft.
Jag anhåller derföre vördsamt att Rikets Ständer behagade öfverväga nödvändigheten af en inskränkning i detta missbruk medelst stadgandet af det påbud, att hvarje fäbode-iags rättighet till och behof af mulbete å en viss areal af skogen måtte i hvarje fall af vederbörande myndighet, efter undersökning, bestämmas samt derefter skogens egare förklaras berättigad att, emot skälig lösen, hos fäbode-delegarne erhålla fri och obehindrad disposition af den för mulbete obehöfliga jordrymd, hvarigenom åtminstone återstoden af skogen skulle knnna bättre vårdas och till återvext befordras af dess egare, samt honom varda utan [linder fritt tillätet att derå företaga och afstänga odlingar, till båtnad såväl för det allmänna som för honom enskildt. Jag anhåller att denna motion må, jemte det den remitteras till Lag-Utskottet att gemensamt med Ekonomi-Utskottet behandlas, tillika Med-Stånden kommuniceras. Stockholm den 12 November 1862. W. F. Dalman. Af Friherre Stjernstedt^ Jolifin ^YiBlielin. angående förökning i det af Kongl. Majit äskade anslag för understödjande af mijrutdikningar och vatten-aftappningar. Uti nådig Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof äskar Kongl. Majit af Rikets Ständer till en särskild fond, att, efter Kongl. Majits godtfinnande, användas såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, för understödjande af myrutdik ningar - Motioner hos Riddcrskapet och Adrin 1862. N:o 15. 17 ningar och valtenaftappningar inom Norrbottens, Westerbottens, Westernorrlands, Jemtlands, Gefleborgs och Stora Kopparbergs län, 50,000 R:dr årligen, eller för ifrågavarande 3 år 150,000 R:dr R:mt. Vid förutgående underdånig föredragning inför Kongl. Maj:t af detta ärende, hade Chefen för Kongl.
Sedan Banco-Fullmägtige, redan den 1 Juni 1835, vid då hållet sammanträde å Tumba, på grund af inhämtade upplysningar, funnit ett nytt präss-verk i nedra Verkhusbyggnaden desto häldre vara af behofvet högt påkallad t, som ej allenast det gamla präss-verket ofta fordrade reparationer, hvarigenom arbetet i mer eller mindre nion hindrades, utan ock, i anseende till sin construction, lätt gåfve anledning till hvarjehanda olyckshändelser och gjorde det nödvändigt att, under den mörkare tiden, begagna lyckta på vinden i byggnaden, hafva Fullmägtige, för deras del, ansett, att ett nytt Prässverk, med hydrauliskt machineri, i enlighet med en af Direcleuren Munckteli år i836 uppgjord ritning, bör, ju förr desto häldre, för det nedre Pappersverket anskaffas, dertill, enligt uppgjordt kostnadsförslag, skulle åtgå en summa af 3,q5i R:dr 24 sk. Banco; men, med fästadt afseende å Banco-Reglementets 263 §., underställdt denna fråga Revisorernes ompröfvande. Pievisorerne hafva, i anledning häraf, å stället tagit noga kännedom om förhållandet med det nu i nedra Verkhus-byggnaden vid Tumba befmteliga Prässverk, samt funnit så stora olägenheter vai’a med begagnandet deraf förenade, att Revisorerne icke kunnat undgå tillstyrka Banco-Fullmägtige att, i stället för nuvarande Prässverk, uti nedra Verkhusbyggnaden vid Bruket anskaffa och låta derstädes uppsätta mot ändamålet fullkomligt svarande hydrauliska Prässverk och derefter, för Brukets räkning, det gamla Macliineriet försälja. I tvänne frågor af mindre betydenhet, angående a) Försäljning af sådane vid Bruket befintelige byggnader, hvilkas begagnan de finnas icke vara af behof nu mera påkalladt; och b) Afhjelpandet af yppade bristfälligheter uti det Pumpverk med tillhörande vattenledning, som erfordras för begagnande af den för Bruket inköpte Engelska Sprutan, hafva Revisorerne uti aflåten Skrifvelse gifvit Banco-Fullmägtige deras tankar tillkänna.
I öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer vid flera föregående riksdagar i denna fråga beslutat, nemligen att de städer, uti hvilka rättighet alt utan afgift införa och försälja kött, bröd och dricka ännu icke vore landtmannen raedgifven, fortfarande borde erlägga den genom Kongl, kungörelsen den 3o November iSro för dessa städer stadgade saluaccise*rsättnings-afgift, intilldess införselsoch försäljnings-frihel af nämnde förnödenhetsarliklar uti någon af dessa städer medgifves, då, året efter det införselsfriheten beviljats, samma stad skulle befrias från berörde afgifts utgörande, har Bevillnings-utskottet, som inhemlat, att fri och obehindrad införsel och försäljning af kött, bröd och dricka blifvit sedan sista riksdag i nåder medgifven icke blott, på sätt i sistnämnde Kongl, proposition uppgifves, för Westerås under den 9 Juli och för Stockholm under den 2 November nästlidet år, utan äfven, efter tiden för aflätandet af nämnde nådiga proposition, för städerna Sköfde under den 7 December samina år samt Carlstad under den 25 Januari, och Ar boga under den 8 Februari innevarande år, mot befriande från salu-accisens utgörande, hvilken omständighet likväl, enär sammanlagda beloppet af hvad från samtlige desse sLäder såsom saluaccis utgått inskränker sig till 7,825 r:dr, icke synes böra föranleda till någon ytterligare nedsättning i den summa 3,000 r:dr, Kongl. Majit ansett kunna på denna inkomst-titel hädanefter beräknas, ansett sig, jemte anmälan att äfven staden Ystad redan under den i5 Februari 1839 Bli. lill R.
Och Israels barn förde bort fångna af deras bröder tuhundradtusend qvinnor, söner och döttrar; och togo dertill stort rof af dem, och förde rofvet till Samarien. Och var sammastäds en Herrans Prophet, som het Obed. Han gick ut emot hären, som till Samarien kom, och sade till dem: Si, efter Herren edra fäders Gud är vred på Juda, hafver han gifvit dem i edra händer; men I hafven så grufveliga slagit dem ihjäl, att det räcker upp till himmelen. Nu menen I undertrycka eder Juda barn, och Jerusalem till trälar och trälinnor; är det nu icke skuld när eder emot Herran edar Gud? Så hörer mig nu och förer fångarna dit igen, dem I bortfört hafven af edra bröder; ty Herrans vrede förgrymmar sig öfver eder. Då hofvo sig upp någre de myndigaste af Ephraims barn, Asaria, Johanans son, Berisha, Mesillemoths son, Jehiskia, Sallums son, och Amasa, Handlat son, emot dem som utu hären kommo; Och sade till dem: I skolen icke hafva dessa fångar hitin; ty I kommen intet annat än skuld på oss för Herranom, på det I skolen desto flera göra våra synder och skulder; här är skuld nog tillförene, och vrede förgrymmar sig öfver Israel. Då läto de väpnade fångarna och rofvet, inför öfverstarna, och inför hela menighetena. Då stodo de män upp, som nu vid namn nämnde voro, och togo fångarna, och alle de, som ibland dem nakne voro, klädde de, af det röfvadt var. Och då de hade klädt dem, drogo de skor uppå dem, och gåfvo dem mat och dryck, och smorde dem, och förde på åsnar alla dem, som svage voro, och läto komma dem till Jericho palmstaden, till deras bröder; och kommo igen till Samarien. På samma tiden sände Konung Ahas till Konungarna af Assur, att de skulle hjelpa honom. Och de Edomeer kommo åter pånytt, och slogo Juda, och förde somliga bort.
Anmärkningsvärdt torde äfven vara, att, jemlikt den af föreståndaren för Alnarps institut på styrelsens befallning utarbetade redogörelse, kostnaden lör lärlingarnes underhåll uppgår till högre belopp, än den summa, hvartill deras dagsverken äro i kalkylen beräknade; och detta oaktadt föreståndaren berömmer dem såsom särdeles riugtiga arbetare. Ar delta sednare förhållandet, såsom jag tager för gifvet, böra de väl åtminstone göra skäl för födan. Detta fordrar man redan af en någorlunda vuxen pojke. I betraktande af nu anförda förhållanden kan jag verkligen icke fästa så särdeles mycken vigt vid den gjorda utredningen, och då K. M. infordrat Lamltbruks-akademiens förvaltnings-komités yttrande öfver den af institutets styrelse gjorda framställ - Den 3 Juni f. m. 9 ning, har komitén icke kunnat undgå att fästa K. M:s uppmärksamhet på de deruti förekommande mest i ögonen fallande brislfälligheter. Hr von Troil omförmäler emellertid äfven, pag. 129 uti samma reservation, »att i närvarande Ögonblick institutets skulder öfverstiga dess fordringar och säljhara förlag med, i styrelsens namn npplånade 26 å 27,000 rdr, motsvarande ungefärligen det belopp, hvarmed den begärda organisationskostnaden vid 1856—1857 års riksdag nedsattes». Och i detfa förhållande finner jag, för min del, ett fullt tillräckligt skäl att bifalla hvad han begärt. Den omtanka och osparda möda, hvarmed Alnarps styrelse tillvägagått vid organiserandet af denna anstalt, är allmänt känd och erkänd. Styrelsen har för denna sin möda fullgiltigt anspråk på samhällets tacksamhet, men har icke heller begärt någon annan belöning. A statens sida torde det deremot vara alt af styrelsen fordra allt för mycket, om staten skulle vilja, icke allenast utan ersättning emottaga styrelsens tjenste!*, utan derutöfver begära att styrelsens ledamöter skola af egna medel tillhandahålla institutet nödiga förskott. Staten kan ej, efter hvad jag förmodar, vilja på sådant sätt taga i anspråk ej blott styrelsens biträde vid institutets vård, utan äfven ledamöternas enskilda kassor.
Upplästes följande Protoeolls-Utdrag: ifrän det Högwördiga Preste-Ständet, af den 4 Augusti, rörande nedsättande af ett Utskott till vfwerseende af Banco-Utskottets Instruction; äfwenledes frän samma Ständ, af samma dato, rörande en Deputation till Kongl. Maj:t; samt twänne ifrän Bonde-Ständer, af samma dato, angäende, sä wäl berörde Deputation, som nystnämnde Utskott. Sedan Herr Baron och Landtmarskalken, till Rtdderskäpet och Adeln hemstält, pä lwad sätt Ridderskapet och Adeln skulle behaga utnämna de twänne Personer, som, ä dest magnar, borde deltaga i Talmans conferencerna, vch efter gjord motion af Friherre Oellerr-löm, isacob, beslöts, uppä derom ajord Proposition, att Herr Baron och Landt-Marskaiken, mätte äga att särskildt till hwarje Confekence, efter behag Ledamöter tillkalla. Herr L>aron och 6.andt-Marskalken anmodade, i följe häraf, Grefwe körner, Häolk Oörsn, och Herr kssilmsao. Octo kreUiic, att sig wid »asta Conference instnna. Upplä - Den 6 Augusti. Upplästes Protocollet öfwer det nyst för* rättade Bänkmanswalet, hwarefter Högloflige Ridderffapet och Adeln åtskiljdes kl. tre qw. till 6. in kclem kroroeolli 6. Lilkversrolxe. Tisdagen den 7 Augusti. rienum klockan 1 om middagen.