Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Publikationerna pä svenska öfverskrida redan tjugotalet, deraf några af betydande omfång. Såsom karakteristiskt må anföras att en bland dessa uppgifver sig vara författad af » en från stoftet frigjord intelligens ». Dess gallimatias är dock icke synnerligen värre än hvad som i de öfriga presteras. Med enigheten är det emellertid icke riktigt väl etäldt inom » brödraskapet » och sjelfva rörelsens primadonna, fru filavatsky, varnar för teosofiska bedragare.oniiuwua ucio uua uci uiuurasnnp, au in estruau urnmmra w i Tibets och Indiens otillgängligaste vrar generation efter generation egnat sig åt ett heligt lif i studier och betraktelser. De heliga skrifterna omfatta allt det bästa som w gonsin skrifvits, först och främst buddhisternas bibel m åfven judarnes, Platos och Pytagoras * skrifter m. ra. to må emellertid icke tro, att den djupa visheten i dessa bocker är tillgänglig för hvar man. Max Müller t. ex. bar öfversatt en del af dessa fornindiska böcker utan attfön&amp; ett ord af dem. De ega nemligen en dold mening, hvilker är fattbar endast för dem som studerat den mystiska filo^ tien. De, som verkligen fatta denna symbolik, finna emel lertid i dessa skrifter märkliga ting. Så t. ex. har en nutida forskare i Kabbalas mysterier i den judiska bibeln? hebreiska text upptäckt icke blott den modell, efter hvilkec de egyptiska pyramiderna byggdes utan äfven den eqvatioc ända till sista decimalen, efter hvilken vi nu beräkna solen? afstånd. Det brödraskap, som har denna vishet om hand, är wi hatmerna. Icke heller af dem — om man nu lyckas fi ^ i dem — är det emellertid så lätt att utforska någonting Personer som segnat hela sitt lif åt teosofiska stufe, varit medlemmar af teosofiska samfundet, lefvat efter moraliska grundsatser, studerat teosofisk literatur och till p * köpet varit stränga vegetarianer » klaga dock öfver att df ingen väg hunnit i den mystiska vetenskapen. Och n&lt;V hafva de skäl dertill!
För min del kan jag ej finna, hvarföre de föreg:de besluten skulle kunna hindra, att de personela afgifterna uppbäras på 2:ne uppbördsstämmor. Jag skulle tro, att det vore en för de skattdragande högst vigtig förbättring, om så ställdes att ej alla skatterna skulle pä en gång indrifvas. Det är allmänt kändt huruledes den stora uppbörden, som nu sker på en gäng öfver liela landet, gör penningarue vid uppbördstiden rara och förminskar värdet af hvad landlmanuen då har att afsätta. Det vore således för honom af stor nytta, om skatterna kommo att indrifvas på tvenne terminer. Man har äfven af andra länders exempel, der skatterna uppbäras, på flera tider af året, funnit att en synnerlig lisa derigenom sker de skattdragande, och detta till den grad att ställen finnas, der skatterna eljest ej skulle kunna utgå. Jag anser att det för oss skulle vara af serdeles nylla, att tillegna oss ett sådant sätt; hvarföre jag för min del tillstyrker bifall lill denna punkt. Hr Sandströmer: 1 komiterades betänk, äro fullständigt upptagna alla de skäl, som tala för serskilda uppbördsstämmor, och hvil - Den 11 September e. m. 301 ket Gr. Lagerbjelke blott anfört. Deraf synes att konaiterade insett alla de fördelar, sora derigenom skulle vinnas. Jag vill visserligen medgifva, att del ej är alldeles overkställbar! att upptaga en del af utskylderna pä bosten, äfven oaktadt de af komiterade föreslagna förändringarne i afseende ä räntorne m. m. icke blifvit bifallne; men jag vill likväl fäsla uppmärksamheten derpå, att sådant möter stora svårigheter. För uppbördsslämman om hösten skulle man nödsakas utfärda serskilda debetsedlar för livad som dä borde uppbäras, emedan vid den tiden icke kan debiteras sådana räntor som äro beroende af markegången, hvilket deremot hade kunnat ske genom antagande af komiterades förslag.
Eders Kongl. Majrts iindferdånigste, tropligtigste undersåter och tjenare, C. 19. BKOGHfAll. J. N. BORELIUS. Stockholm den 16 Februari 1844- t. &. A. Brändström; — 61 — Transumt aj Kommerse-Kollegii underdåniga Utlåtande af den November 1841> i anledning af Direktörens för LandtbruksAkademien, f. d. Presidenten m. m. G. Poppii, underdåniga hemställan om ökade löneförmåner för Akademiens Sekreterare J. Th. Nathhorst. I följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga remiss på dessa Presidentens Poppii underdåniga framställningar, får Kollegium i underdånighet anföra: att Kollegium väl anser sig icke kunna i underdånighet tillstyrka, att Kongl. Landlbruks-Akademiens Sekreterare må, i denna egenskap, af medel, ställda under Kollegii förvaltning och hvilka äro bestämda alt utgå till befrämjande af fabriksoch manufaktur-näringarne samt hvad dermed äger gemenskap, tilläggas den af Presidenten föreslagna löneförbättring. Men då, hvad särskilt rörer bemälde Akademis nuvarande Sekreterare, Kongl. Sekreteraren Nathhorst, förekommer, att han äger en utmärkt kännedom om hvad tili en förbättrad fårskötsel och ullkultur hörer, samt ådagalagt nitiska bemödanden att deråt rigta allmänna uppmärksamheten genom tid efter annan utgifna upplysande skrifter, som äga förtjensten att af hvar och en kunna forstås och tillämpas; anser Kollegium det instämma med Statens fördel att söka draga nytta af hans kunskaper i berörde ämnen. Sådant torde likväl, sedan Kongl. Sekreteraren Nathhorst emottagit Sekreterarebefattningen vid Kongl. Landtbruks-Akademien med en knapp lön, ej kunna påräknas eller skäligen begäras, utan att honom derför tillförsäkras någon uppmuntran och belöning.
» löjtnantens blick fäste sig vid denna sjelfsvåldiga, silkeslena lock, som skiljt sig från de andra och långsamt höjde och sänkte sig på hennes barm efter de jemna andetagen; han betraktade de fina, välformade händerna, som sammanknäppta hvilade i hennes knä, manschetten hade glidit upp och lät se en handled så hvit och rundad ... »Ha! Gudar!» utropade löjtnanten ur stånd att längre tygla sin beundran. Isabella slog ögonen upp med en förvånad och frågande blick, men innan hon anade hans afsigt hade löjtnanten fattat hennes små händer och öfverhöljde dem med glödande kyssar.» Men detta tilltag bekommer honom illa: »Har ni mist förståndet?» utropar den sköna Sirénen i det hon rycker sina händer från syndaren, som slokörad mumlar: »Ja, man kan bli tokig för mindre.» Han får emellertid se hvem han stungit hafver. Hon, »som han nyss sett så mild och ljuf», står först framför honom med ljungande blickar – derpå skrattar hon ett hånfullt skratt – »ha! ha! ha!» – som skär den demoniske löjtnanten genom märg och ben. »Förlåt mig!» utropade han ångestfullt, »det var ju ett ögonblicks öfverilning, förlåt mig!» Efter en del parlamenterande lofvar Isabella godhetsfullt: »Ja, jag skall möjligen förlåta er en gång i framtiden. Möjligen säger jag » Hon vill nemligen locka löjtnanten ännu längre ut på svag is och så plötsligt låta honom plumsa i vattnet. Hon har bestämt sig för att den egentliga exekutionen skall försiggå strax före hennes afresa. Då infinner sig ock löjtnanten beskedligt för att fria. Isabella, som skall på en kostymbal, mottager honom i en bländande kostym, som den personifierade vintern. Löjtnanten försöker tina upp henne med glödande ord; han vill alldeles icke förföra henne, han är rik, han erbjuder henne hjerta och hand. Då bryter det lös – och Isabella går med lugnadt samvete på maskeradbalen. Hon träffar der löjtnanten ånyo.
I England der Fårafveln drifve# med så. stark frimgång har fårens skötsel blifvit ansedd eå vigtig, att på 1790-talet flera Associationer bildade sig förnämligast under Hertigens af Bedford öfverstyrelse för att, äfven med biträde af vettenskapliga undersökningar, utröna de 'bästa methoderne vid fårskötseln. Resultaterne häraf blefvo allmänheten meddelade och hafva icke litet bidragit till förbättrande af Engelska fårafveln. De fleste Landtbrukare ha förmodeligen ofta sedt att vår allmoge på flera sätt vansköta rina får förnämligast genom okunnighet om rätta sätten för botande af deras mindre åkommor, genom de mörka och trånga fårhusens elaka inflytande på deras trefnad och genom uraktlåtenhet att hindra parning emellan de för nära beslägtade, hvilket vid de Engelska undersökningarne visat sig försämra afveln. Alla från trycket till allmänhetens tjenst utgifna underrättelser om fars*tVeln lära längesedan vara ur Bokhandeln utgångne och för min del skulle jag derföre tro, »tt man borde hos Konungen i undetdånighet anhålla, det täcktes Han genom LandtbruksAcademien låta författa och från trycket utgifva korta och för allmogen fattliga underrättelser i detta ämne, underrättelser sorn nu med så mycket större fördel kunde begagnas, sorn man af provincernas djurläkare kunde erhålla upplysning i de delar häraf, som man icke rätt förstod. Det har i de fleste Stater blifvit antagit sorn
R:r 24 28 Diverse afgiftcr, onera och besvär. R:dr 131 Summa Stats Bidrag. R:dr 3,462 Östersund i Landskontoret den 23 Oktober 1851. Varl H. JEkberf/. Wl. ti. Sveasson. Berättelse Ofver Jemtlands län för åren 1848—1850. KONGL, MAJ:TS REFALLNINGSIIAFVANIIKS Uti norrbottens Cän tin KOMGL. MAJ:T i nm! er iMtinig het nfgifne KMBETS-BERATTELSE tor åren 184», 1848, 1849 oell 1850. *»»»sO§ifcr ««*. STOCKHOLM, 1853. P. A. NOBSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. Underdånig Berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Norrbottens Länets allmänna beskaffenhet. Den berättelse angående Länet, som underdånigst blifvit Lill Eders Kongl. Maj:i. sednast afgifven, upplager fullständigt hvad under ofvanstående rubrik är hänförligt, och någre förändringar vare sig i Länets gränsor, dess indelning i administrativt, judicielt eller ecklesiastikt hänseende, dess klimat och naturbeskaffenhet eller dess kommunikalionsanstalter hafva, under tiden sorn denna underdåniga berättelse omfattar, icke inträffat. Till undvikande af ett onödigt upprepande af hvad i den förra berättelsen härutinnan blifvit omförmäldt, torde det således nådigst tillåtas mig att, hvad dessa förhållanden angår, endast åberopa densammas innehåll. Det må dock bär anmärkas, att afvittringen — det medel, som mest verksamt torde bidraga till Länets odling och förkofran — visserligen fortgått på sätt bär nedan skall närmare omförmälas, men att den icke blifvit fullbordad eller slutligen pröfvad i flere af Länets socknar, än sorn vid 184Ö års slut var fallet.
Artilleri Hästarpes d:o » 51. ExercitieEsqvadronernes d:o » 52. 1829 års MötespassevolanceFopd , ... r> 53. Nya PassevolanceFonden 54. TrosspassevolanceCassan ... , )> 00. Allmänna HingstmedelsFonden » 01. KrigsmanshusAfdelningen » 02. Förvaltningen af Sjö Ärendena med Flottans Stationer » 03. Extra Anslagen till F örs vars Verkets istandsättande . » 73. Kongl. Tullverket » 78. Kongl. Postverket , » 82. Kongl. SerapliiiherOrdcnsGillet » 87. Kongl. SundhetsCollegium » 00. Kongl. NnmerLottcriet » 93. SalpcterFonden » 95. Kongl. Kongl. Stockholms Stora Barnhus sid. 117. Kongl. MyntVerhet » 120. Kongl. ControllVerket » 124. Kongl. KrigsAcademien » 125. Invalidinrättningen » 127. StutcriöfvcrStyrclsen » 132. Allmänna Garnisonssjukhuset » 137. GarnisonsS juhhusByggnadcn » 138. Carl Gustafs Stads GevärsFactori » 140. Kongl. QuarantainesCommissionen » 142. CivilStatens PensionsCassa » 143. Arméens PensionsCassa » 140. StorAmiralsEmbetets Tredje Afdelning » 147. Kongl. Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar i Riket » 148. Serskilta hemställanden » 152. Reservationer » 155. Bilagor till Berättelsen: N:o 1. Sammandrag af CapitalRäkningen till i832 års RiksHufvudbok. D:o af D:o till 1833 års D:o N:o 3. Uppgift, ang:de Fångpersonalen vid Norra Correctionslnrättn. N:o 4.
Dä jag således i korthet sökt visa uti hvad förbindelse Civil-listan står till Kongl. Theatern framför Nationen, och huru många gånger denna sednare offrat på dess altare; så återstår att tillse om denna inrättning med skäl kan kallas National-Theater. Hans Maj:t Konungen och hans hof har alltid der sina fria platser, då medlemmar af representationen, för alt vinna inträde, måste underkasta sig vådan af det uppträde, som vid Theater-försäljningsbvråerne icke sällan måste med förvåning och afsmak betraktas. Endast då det blir fråga om medel anslås pä nationalkänslan; men dermed punkt. Utan att vidare inlåta mig i besvarande af de skäl, som Utskottet hämtat af motionen; afstyrker jag, pä redan anförda grunder, all ytterligare tillökning i anslaget för Kongl. Theatern.» Uti denna reservation instämde Riksdagsfullmäktige Matts Pehrsson från Stockholms, Mäns Månsson från Calmar, Pehr Mattsson från Vester-Norrlands, Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands, David Andersson från Hallands, Henrik Andersson från Örebro, Elof Andersson från Wermlands och Nils Nilsson från Örebro län. r STOCKHOLM, TRYCKT 1IOS JOIL BECKMAN, 185*. Sjunde 61 n I v u <1 - T itc! n. Trpt 1852 års Departements-Chefen, 1852 års anslag .. Departementets Expedition, dito . Tillkommer: från Skrifmaterialie-anslaget öfverflyttade Kammar-Kollegium: 1852 års anslag 39,' Tillkommer: från Skrifmaterialie-anslaget Stats-Kontoret med Krono-Magasinerne samt Våg-Staterne i Fahlun och Avesta. l:o Stats-Kontoret: 1852 års ordinarie anslag 32,198: Tillkommer: från Skriffoaterialie-anslaget öfverflyttade, enligt Kongl. Maj:ts
Men så löpte vägen in på en skogsäng och där hade yrvädret fritt spelrum, där fanns ej mer någon stig, där var endast drifvor och djup snö. Då sjönk modet på gubben, och han kände sig som en arm stackare, som skulle nödgas dö ute i vildmarken. Han började bli trött af att släpa sig fram genom snön, och gång på gång satte han sig ned på en sten för att hvila. Men så snart han satte sig, höll han på att somna, och han visste, att han skulle frysa ihjäl, om han somnade. Därför försökte han gå och gå, det var det enda, som kunde rädda honom. Men bäst han gick, kunde han ej motstå lusten att sitta ned. Han tyckte, att bara han fick hvila, så brydde han sig ej mycket om att det skulle kosta hans lif. Han erfor ett sådant behag af att sitta stilla, att dödstanken ej alls plågade honom. Han kände ett slags glädje vid att tänka på att då han vore död, skulle det läsas upp långa personalier öfver honom i kyrkan. Han kom ihåg, hur vackert gamle prosten hade talat öfver hans far, och helt säkert skulle det nu blifva sagdt något vackert också öfver honom. Det skulle talas om att han ägt den äldsta gården i bygden, och det skulle talas om den heder, som det ligger i att vara kommen af en ansenlig ätt. Och så skulle det nämnas om ansvaret. Jo, jo men, det var ansvar vid saken, det hade han alltid vetat. Man fick hålla ut till det yttersta, då man var en af Ingemarsönerna. Det for igenom honom såsom en stöt, att det ej var något hedersamt för honom att blifva funnen ihjälfrusen uppe i vilda skogen. Han ville ej ha in detta i sitt eftermäle. Och så steg han åter upp och började vandra. Då hade han suttit stilla så länge, att hela massor af snö välte ned från hans päls, då han började röra sig. Men så om en stund satt han åter och drömde. Nu kom dödstanken än ljufvare till honom. Han tänkte igenom hela begrafningen och all den heder, som skulle visas hans döda kropp.
— Universiteternas rättighet att deltaga i behandlingen af ekonomioch politi-målen vore grundad på de i äldre tider för universiteterna utfärdade privilegier jemte särskilda Kongl, bref och resolutioner; och hade berörde rättighet i Lund blifvit utöfvad genom deputerade från akademien, bestående af rektor samt två eller tre af consistorii academici ledamöter, med hvilka Rorgmästaren jemte två eller tre dertill utsedde magistratspersoner eller borgare till gemensam öfverläggning sammanträdt. Den sålunda organiserade myndigheten, benämnd akademiska och stads-jwrisdiklionernes deputerade, hade hittills upptagit och handlagt mål och ärenden af ofvan anförda beskaffenhet, nemligen rörande stadens allmänna vägar och broar, gatuläggning, gatubelysning, brandväsende, sundhetspolis, m. m. — En särskild olägenhet hade dervid uppstått derigenom att akademiens rektor, som är ordförande hos deputerade, årligen ombytes och således knappast hinner orientera sig i deputerades göromål, innan han är färdig att öfverlemna dem i andra händer. Bih. till R. St. Besvärsoch Ekon.-Utslc. Betänkande Uti det underdåniga memorial, H. K. H.
Appeh/vists och Anders Svenssons från Blekinge i samma ämne; 4:o Lars Larssons från Elfsborgs län, angående stats-anslag till Wångsjöns sänkning; 5:o Olaus Erikssons från Götheborgsoch Bohuslän, angående förhöjdt anslag för utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar m. in. 6:o Anders Anderssons från Wermlands län, angående anslag till undersöknings anställande om möjligheten af sjön Wenerns sänkning; 7:o Pehr JVilssons från Christianstads län, rörande aftappningar af kärr m. m. inom Örkeneds socken i Christianstads län; 8:o JVils Anderssons från samma län, angående anslag för utdikning af sjön Ifö; „ 9:o J. P. Danielsons från Calmar län,' angående anslag för Emmåns sänkning och upprensande; samt 10:o J. Bergströms från Skaraborgs län, om anslag för vägförbättringar inom länet. Bih. till P. St. Prot. 1847. Bevillnings-utskottet: l:o Peter Pehrsspns från Jönköpings län, angående försäljning af stämpladt papper; och 2:o Jonas Erssons från Jemtlands län, angående tillåtelse för Jemtlands innevånare, att försälja sina hästar utan att derföre erlägga bevillning. Banko-utskottet: l:o Sone Pehrs sons från Malmöhus län, angående låne-kontors inrättande m. m; 2:o C. M. Engströms från Calmar län, i samma ämne; 3:o Ephraim Larssons från Elfsborgs län, i samma ämne; 4:o Jöns Mäfissons från Malmöhus län, angående nedsättning af rän-' tan å lån från banko-diskonten; 5:o Magnus Månssons från Östergöthlands län, i samma ämne; 6:0 Christen Anderssons från Malmöhus län, i samma ämne; 7:o Magnus Månssons från Östergöthlands län, om förändrade vilkor för lån i banko-diskonten; och 8:0 Ingemund Odins från Gottland, om låne-kontors anläggande i Wisby.
För alt nu kunna få lyfta dem, måste hon först lösa ett åldersbevis hos pastorsembetet, sedan föranstalta om uppsättande och inlemnande till domstol af en skriftlig anmälan och slutligen sjelf eller genom ombud vid expeditionslösen utlaga ett Protokollsuldrag och derföre i löser .samt för stämpladt papper betala 2 R:dr 25 öre. Hälften af hennes lilla tillgång ålgar således i omkostnader och för den händelse, som ej så sällan inträffar bland den mindre bemedlade folkklassen, att myndlingen flyttat till annat härad, 10 å 15 mil från den ort, der hennes föräldrar bott, blifva kostnaderna och besväret för en sådan anmälan ännu större. Något egentligt ändamål med anmälandet synes ej vara vunnet, då domstolen ej har skyldighet att pröfva den anmälandes skicklighet alt sjelf råda öfver sin egendom och den qvinna, som antingen sjelf ej vill begagna sig af sin myndighetsrätt, eller som af sina anhöriga ej anses vara skicklig dertill, alltid på särskild ansökan kan af domstolen förklaras fortfarande vara i omyndighetstillstånd på samma sätt och med samma vilkor, som lagen nu föreskrifver angående manspersoner, som uppnått myndig ålder. Jag vågar derföre vördsammast föreslå: all ogift qvinna, som uppnått 25 års ålder må anses myndig, utan alt någon anmälan hos domstolen om begagnande af denna rättmå erfordras. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Slockholm den 5 November 1862. Per Nilsson, från Kristianstads län. Härmed förenar sig Häkan Nilsson. 22 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Per Nilsson från Kristianstads län, angående förändringar i nu gällande Författning rörande Bränmns tillverkning. Bränvinsbränningens utöfvande och beskattning är en fråga, sorn under sednare tider utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar vid hvarje riksdag och således väl icke heller nu får lemnäs utan uppmärksamhet. Den sist utkomna Kongl. Förordningen i detta ämne väckte redan i början starkt missnöje bland de mindre Jordbrukarne i min ort, hvilka derigenom sågo sig på' en gång betagna all möjlighet att kunna tillgodogöra sig någon behållning af deras, med mycket arbete och stor kostnad odlade, stenbundna och magra jord. Tvänne års erfarenhet hafva till alla delar bekräftat verkligheten af deras farhågor i • della afseende.
Den zo Öctober. nödig ekler wälkes fräga derom in kisno, som k slikt fall till Utskottet remitteras bör, dä äger Utskottet der, vin öfwerlägga och med sitt betänkande till Rederskapet och Adeln inkomma, som under warande Riksdag inä detsamma till afslag upptaga och afgöra, men i händelse af bifall, bör frägan till nästa Riksdag hwila, vch dä fdrst fluteligen afgötaS. § 59- Ocn hufwudman som för Ätt, efter Riddarhus, DircctionenS i allmänna Tidningarna införde kungörct, fe, försummar inom förest! liwen tid complcttera si» Ätts Genealogier, är ä nästföljande Lagtima eller Urti, ina Riksdag säte och stämma för Ätten förlustig, sä tväl för egen person, som i anseende till de öfrige af samma Ätt, och det intill betz Genealogien blifwit or, tenteligen complcttcrad pä sätt Kongl. Förordningen af den 10 Äng. 1762 derom finnes stadga.. Hafwer huf, wildmannen brwisiigcn fast fruktlöst härom de öfrige Ättcmänncn anmodat, gälle ej i anseende till honom detta stadgande. Z 60. Pä det all möjelig fullständighet tvid Riddarhtt, sekS Genealogier i öfrigt winnås mä, äligger hwar och en Ättemän, som för egen Ätt under Riksdag säte ä, ger, att innan den siutas, efter de anslag som för HwarZe i 25 Z stadgade Bänk - afdelning RiddarhusUtskottet läter utfärda, efterse sin Ätts Genealogi! och anmärka hwad deruti kan brista, som strifteligen af Ättemannen undertccknadt bör aflcmiraS till wcderbb, rande Riddarhus-Cancellist, för att af honom i Ta« ibellerne införas. Oen som är Fullmägtjg för annor Ätt, Den zo October. 4767
Det befanns, att central-byråns beräkningar icke blifvit upgjorda enligt samma grunder som tabell-kommissionens; men komitéen hade begagnat bådas tabeller, utan att efterse, huruvida grunderna voro desamma, och utan att göra de nödvändiga reduktionerna. StatsUtsk:t verkställde dessa och uptäckte dymedelst felen i komitéens Betänk. Dessa fel, som jag nu omtalat, hafva ingalunda blifvit gjorda för att på något sätt gynna den ena eller andra jernvägs-linien. De hafva nemi. blott upkommit deraf, att man icke haft tillräcklig tid att. med full noggrannhet göra sina beräkningar. Då emellertid StatsUtsk:t anställde en sadan jemförelse, uptäckte det, att folkökningen omkring Laga-linien i allmänhet var större, än omkring Nässjö-linien; man updrog nemi. ett område af i mil på ömse sidor om hvardera jernvägen, och eftersåg sedan i tabell-kommissionens och central-byråns arbeten, huru folk tillväxten förhöll sig inom dessa områden. Man fann då att folkmängden omkring Nässjö-linien under 25 år, från och med år 1831 til) och med 1 855, tillväxt med 24V2 proc., hvaremot den omkring Laga-linien under samma tid ökats med 26 proc. Denna, jag medgifver det, för närv:de obetydliga skillnad ansåg dock Utsk:t vara någonting att bygga på för framtiden. Man har förebrått Utsk:t att det icke gjort sig full reda för spanmåls-produktionen. Utsk:t har dock icke kunnat finna någon annan mätare derför, än den jag nyss nämnde, just emedan upgifterna voro ofullständiga. Vidkommande trafiken, fann man att densamma söker Blekingeoch Kalmar-kusten, och det är således naturligt, att den icke kommer att öfverflyttas på Nässjö-linien, såvida icke transportkostnaden blir särdeles billig. Nu är emellertid förhållandet i hela Småland, att kostnaden för spanmåls forslande utgör 9 öre på axel, men på jernväg 6V4öre. Om jag nu tänker mig, att jag befinner mig öster om jernvägen i Konga härad, så ligger detta härad, utom vestra hörnet deraf, på ett afstånd af 3 mil från jernvägen.