Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Summan af dessa församlingar utgör 18 qvadratmil med i8,85o inuevånare, deraf y,5uo aro Finnar. Om nu StatsUtsk. behagade öfverlemna den begärda summan af 6000 r:dr till Konungens disposition, så torde säkerligen på den fattiga finnbygden kunna uppföras 2tne nya capeder, det ena, på sätt riksdagsmannen Pehr (lansson föreslagit, vid Ax land emellan Gunnarskogs och Gräsmarks finnbygder, och det andra vid Lekvattnet, till befrämjande af upplysningen inom Fryksände och Östmarks socknars finnmarker. På sådant sätt skulle omnämnda 4 vidlyftiga socknar kunna fördelas i 6, med en folkmängd af något mera än 3ooo menniskor i hvardera socknen , som efter min tro är det högsta som vederbörligen kan skötas af en prest. Si fort alla nödiga regleringar och nya sockenfördelningar blifva uppgjorda, finge, ifall R. St. bevilja summans afsättning till K. M:s nåd. deposition för delta ändamål, de föreslagna nya kyrkobyggnaderna ställas i verket. Den begärda summan 6000 r:dr b:co är väl otillräcklig för 2:ne sådana byggnader, men man hoppas att bristen kan fy Ilas af allmänna välgörenheten i orten. Beklagligtvis kan af folkel i dessa bygder ej påräknas några bidrag, utan blott ringa arbetsbiträden, i anseende till deras allmänt kända fattigdom, som bäst vitsordas deraf, att finnbygden i Wermland af R. St. i alla tider varit befriad från personella afgifter till hälften mot öfriga innebyggare i länet. Frih Ridderstolpe, Fredr.: Minne och hopp, mine herrar! äro de himlagåfvor, som göra lifvet drägligt. Här är fråga om minnen — och hvilka minnen? Jo, nationens 17 H. 53 4*8 Den 28 November f. m. minnen.
Stämplar stola inrättas pä Skilling-tal ifrån och med r si., till det belopp, som för efterlefnad ak denna Författning arfordras, och pa följande Riksdaler-tal: l, i§, 2, z, 4, 6, 8, is, !2, 20, 2;, z;^, 50 och roo R:dlr. Anstaffandet af Stämplade Papperet, lagttages tvid efterföljande Werk och EmbetSställen. §. handelsoch ^andtwerks/Ssmmankom, fter och Bolag, Gtädernes enskildce Embets, Lamrar, Gillen, Skrän och Gällskaper. Skrifter eller Bref, som der ingifwas, 2 si. Arket. Hwad derifrån utfärdas, z si. arket. Den Magistratsperson, sorn är närwarandela lräl som Sladö, Fiscalen, åligger wid det i 24 §. * * siad - S9ZS Den l8 Augusti. stadgade answar, noga tillse akt werkställighete« af denna föreskrift iagttages. §. z. Häradsoch Bergs-Tings samt Rädstufwu-Rätter i de Gtäder, der RämnersRätt ej är, Rämners-och Hall-Rätter, Stä-ernes Lollegier och Förmyndare - Ramrac samt Lompromitzer, som swara mot första Domstol pä Landet och i Städerne: I alla Twistemäl: Stämningar til! Parter och Wittnen, samt kallelse till Fordringsägare i Concourser. Utdrag af Protocoller eller Domböcker, antingen de innehålla något Rattens Utslag eller ej. Wittnesbörd om Bofasthet, om cgrawerad Egendom, vin Personers frägd, slägtskap, alder, om upphäfne eller bewilljade Jnteckninga. Utdrag af äldre Domböcker, Bewis eller Attester. Jnstrumenter öfwer Husesyner, Besigtningar och Wärderingar. Berättelser eller Bewis öfwer uppgängne eller upprättade Nagangar. Cautions, skrifter och Fullmagter samt Constitutorialer lill Förrättningar.
Och så skref han verser, citerade ur visboken, renskref dem på granna, englabeprydda papper, hvars blad han suddade ned med sina fingrar. Det tänkte hon icke på, ehuru hon eljest var så sträng med renligheten, det kunde ju vara af kärlek ... man är inte så noga, då man älskar. Hon kunde icke bära det till slut. Motståndet orkade hon ej med. En dag tog det henne så ömt om hjertat det han sade, hans varma ord. Han var så vänlig, han bad så mycket, det var omöjligt, hon kunde ej säga nej. »Nå Erik, efter det så är,» menade hon, »efter det så är, så blir jag väl dervid, lemnar tjensten och blir din hustru.» Erik blef flat, men han dolde sin missräkning och gick skenbart in på hennes tankegång. Eva fördes icke en tumsbredd från det hon ansåg rätt. Hon förstod blott, att hon älskade och att hon var eftersträfvad af den hon höll kär. Hon såg sig ej omkring, ej framåt, hennes idékrets koncentrerade sig på detta enda: hon älskade honom, och hon skulle som hans hustru blifva lycklig i ett eget litet hem ett eget! Hennes blygsamhet och tillbakadragenhet retade honom, hennes varma, trogna hjerta värderade han deremot icke. Hon var icke ung, men hennes tjuguåtta år generade honom alls icke. Det var en präktig rak gestalt, kraftfull och dock smärt; hennes röda kinder skeno som mogna äpplen, det bruna håret var vågigt och glänsande, och så hade hon arbetat ihop ett par hundra mark; hon var icke att förakta. Erik behöfde ej låta binda sig af en så smal sak som en vigsel. Med en qvinna kunde man väl rå, när hon en gång var blifven ens hustru. Dålig karl den, som icke kunde kujonera en qvinna, och han skulle visa dem, han... Herrskapet förestälde och bad, det hjelpte icke. Eva var envis, hon hade sina egna tankar om saken. Ett eget hem måtte väl vara bättre än andras! Hellre fattigdomen i egen stuga än rikedomen under andras tak; hellre egen hålkaka än främmande hvetebulle! Och för öfrigt, fattiga behöfde de ju icke bli. Hon kunde arbeta som hjelphustru.
Ehuru de icke begagnade sig af denna tillåtelse i hela dess vidd, utan bestämde ränteskilnaden till blott 1 yt proc., måste dock den lånsökande erlägga 9 proc. Då sedermera konjunkturerna förbättrades, nedsattes denna ränta till 8 proc., äfven derföre, att det visade sig, att mot det högre räntebeloppet penningarne icke utgingo. Jag kan icke finna annat, ån att alla bör ske lika rätt, och att de, som af Staten undfått lån under den tid, då räntan var högre, böra ovilkorligen komma i åtnjutande af den lindring, som det sedermera blifvit möjligt att bereda. Jag får således för min del tillstyrka bifall till Fullmäktiges förslag, så mycket heldre, som den industri svårligen ändå torde blifva särdeles blomstrande, som får betala 8 proc. för sina lörlager. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Då jag begärde ordet, var det för att framställa samma yrkande, sorn Frih. Bonde redan gjort. Det synes mig nemi. obilligt, att Staten skulle af de låntagare, som först erhållit understöd, fortfarande taga en högre ränta, än af dem, som några veckor sednare begagnat sig af samma fördel. Det är visserl. sannt, att den juridiska rättigheten dertill är obestridlig; men jag tror icke, det kan vara Staten värdigt att begagna sig deraf, då det visat sig, att lånen kunna utan förlust utlemnas mot den lägre räntan. Såväl Revisorerne som Fullmäktige hafva också tillstyrkt den ifrågavarande nedsättningen, som för öfrigt icke skulle upgå till mera än 20,480 rdr 65 öre. Utsk:t deremot vill, att man skall afvakta utgången af hela låneoperationen, för att erfara, huruvida densamma kommer att för Staten medföra förlust; men det synes mig ingalunda vara med rätt och billighet öfverensstämmande, att de första låntagarne skulle erlägga en högre ränta, för att derigenom betäcka de förluster, som möjl. kunna upkomma genom att andra ej förmå inbetala sina lån. Jag vågar således anhålla, att R. o. Ad. måtte stadna i det beslut, som jag i min reservation ti 11 styrkt. Hr Åkerman, Fredrik:
AdvocatFiscalsEmbetet har deruppå, uti Memorial den 3 Juli, i följd af erhållna remissen, och då RådstufvuRättens nyssnämnda preliminärbeslut blifvit ansedt så lagstridigt, att ansvar såsom för orätt dom skulle påstås, till Kongl. JIofRättens pröfning hemställt, huruvida icke lämpligt ansvar derför borde RådstufvuRälten ådömas, samt tillika för egen del, såsom felaktigt vid RådstufvuRättens behandling af ifrågavarande konkursmål anmärkt, att RådstufvuRälten, hvars åliggande det, enligt 85 § i samma Lag, ovillkorligen varit, att, så fort möjligen ske kunnat, befordra målet till afgörande, icke dess mindre, hvarken förut sjelfmant, eller med anledning af Borgenärernes anmälda klagan, förr än i Februari månad 1834- vidtagit någon åtgärd, att befordra verkställighet af redan den 14 Mars 1831 förordnade utredningen af de ännu på sådan åtgärd beroende fordringsanspråk , genom hvilken underlåtenhet vållats, att konkursmålet under denna långa tid ej kunnat till slutligt afgörande företagas; I anseende hvartill AdvocatFiscalsEmbetet, under åberopande af i Kap. 12 § RättegångsBalken, yrkat, det RådstufvuRättens Ledamöter måtte, för den sålunda ådagalaggda grofva vårdslöshet vid DomareEmbetets utöfning, fällas att böta 200 Daler S:mt med Sextiosex R:dr 32 sk. Banko. Deremot RådstufvuRättens Ordförande och Ledamöter, uti deras häröfver å serskilda tider afgifna förklaringar, hvaremedlertid
Den indeldta delen deraf, vid sista Riksdagen beräknad till 108,491 tunnor, med ett värde af 542,455 R:dr, har, på grund af nu verkställd utredning, blifvit förslagsvis antagen till 105,695 tunnor, hvilkas värde, heräknadt efter 6 R:dr tunnan, blifvit i Riks-staten ulfördt lill . 634,170. Den andra delen åter, eller den Statsverket behållna, vid senaste Stats-reglering uppförd till 16,600 tunnor, hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med E. K. M:s Högstberörde Nådiga Proposition, ansett sig kunna upptaga till 19,000 tunnor med ett värde af 114,000. Kronotionde-lösen efter bestämde pris beräknades vid förra Stats-regleringen till 4,500 R;dr, men är nu, i enlighet med E. K. M:s Nådiga Proposition, upptagen till 4,800 5:o Arrende-medlen af Kungsgårdar och andre Kronolägenheter 3 uppförde vid senaste Stats-regleringen till 45,000 R:dr i penningar och 9,000 tunnor spanmål, hafva, enär inkomsten der Transp. B:co R:dr 3,322,970. Expcililions-Vtskottels Förslag till unel. Skrifvelse j Tf.-o 388. Transp. B:co R:dr 3,322,970. af i medeltal utgjort 42,269 R:dr i penningar och 10,796 tunnor span mål, blifvit beräknade till: penningar 42,000. spanmål 10,700 tunnor, ii 6 R:dr tunnan . 64,200. »n.onr, * 100 j.»v'w» 6:o Silfver-tiondej Myntare-lön och Slagskatt. Denna inkomst-titel upptogs vid förra Stats-regleringen lill 2,625 R:dr i silfver eller, efter 128 sk. cours, 7,000
Mina tunga, plågade andetag hade generat dig, derför slog du. Nu hatar jag dig. Med rätt eller orätt, det bryr jag mig icke om. Du slog mig när jag var god och vek. Slå mig också nu, jag skall icke känna det, ty jag har blifvit hård. ”Fri kärlek” har förgiftat mitt lif kärlek? hvilket namn för en sådan sak! Jag måste dö, ty jag kan icke lefva. Men jag skall icke bli hängd i tysthet. Skam och nesa skall det häfta vid min död som vid mitt lif, men den skammen skall lyftas upp på en hög schavott öfver mängdens hufvud, der skall stå en varningens skampåle och jag skall fräckt bita tänderna samman under smäleken, ty min aflifning skall ge en stöt åt den lära du förkunnar, den lära jag alltid afskytt, den lära jag icke vågade resa mig emot, derför att du var starkare än jag, derför att du band mig med sensträngar som du hemtat ur min egen kropp, derför att min tanke såg klart men min fysiska natur som en uthungrad våldsverkare lade händerna för dess ögon för att råna till sig några smulor under tiden. Din lära hatar jag, hatar jag, hatar! Den har intet med fri kärlek att göra. Intet! Jag har känt dig länge. Jag har ingen aktning för dig – och jag älskar dig ännu. Jag har druckit bergtrollens dryck, bland mitt folk kan jag icke lefva. Men jag vill andas, andas, andas innan jag dör jag vill tala mitt eget språk och ropa hans namn, det namn som skall kosta mitt lif! Bergtrollet – Bergkungen. Lastens – den stora, rusande trolska lastens kung. Men icke menniska.291 Jag känner afsmak och ovilja. Jag skulle vilja skaka honom af som ett kallt litet djur, men jag kan icke: jag är bunden af hans smekningar, – af ett vanvettigt hopp att det skulle kunna skymta fram den minsta lilla glimt af verklig känsla för mig, att det i mitt eget sinne skulle komma något af verklig aktning för honom. Ack det är fåfängt hopp! Anna Christenson. Christian Benedictsson på gamla dagar med döttrarna Matti och Hilda (stående) samt Mattis söner Torsten och Gunnar af Geijerstam.
Men 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 45. som hos Utskottet, hvilket ej har anledning att frånträda sin berörda åsigt, numera blifvit uppgifvet, att skiljaktiga åsigter i frågan vid domstolar gjort sig gällande, anser sig Utskottet, för den händelse, att ej allenast de riksstånd, som återremitterat betänkandet, utan ock de, sorn detsamma redan godkänt, skulle finna en bestämmelse i förevarande hänseende nödig och alt densamma har sin rätta plats uti ifrågaställa lag, böra hemställa om icke denna bestämmelse må införas såsom ett nytt moment uti lagförslagets 10 § samt att, vid sådant förhållande, och enär Kongl. Maj:ts propositioner endast oförändrade kunna antagas, Rikets Ständer måtte, med förklarande att Kongl. Maj:ls ifrågavarande nådiga proposition ej kan bifallas, för sin del besluta en lag om aktiebolag af enahanda innehåll med den i nåder föreslagna, men med tillägg af ett nytt moment i 10 § af följande innehåll: Uti bolags fasta egendom må inteckning icke beviljas för delegares enskilda gäld', ej heller må för sådan gäld någon bolagets tillhörighet i mät tagas. Stockholm den 27 April 1848. An k. till Exp.-utsk. den 4 Maj, kl. H f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förklaring af 5 § i 16 kapitlet Jorda-balken, så vidt den angår uppsägning af på arrende upp låtet hemman. Herr friherre Duvall, Axel, har, uti ett hos höglofl.
R:dr må anses blifva tillräckligt eller ej, i följd hvaraf och då den besparing, som af de till löner och arfvoden åt Riks-Archivets tjenstemän samt nödige biträden anvisade medel uppkommit, icke står i ringaste sammanhang med nyssberörde för localen och samlingarnes flyttning afsedde anslag, Utskottet Anner sig icke kunna, för nu ifrågavarande ändamål, tillstyrka någon förhöjning uti det redan beviljade anslaget, 5,000 R:dr. b) Utom hvad af Kongl. Maj:t för Universitetens materiela behof äskats, och hvaröfver Utskottet här ofvan afgifvit sitt yttrande, har, uti en från Pre ste-Ståndet till Utskottet remitterad motion, Professor Bolméer begärt: att, till uppförande af ett Observatorium, en tjenlig Anatomi-sal och nödige trädgårdsbyggnader samt ersättning för ett redan inköpt hus till ett värde af 12,000 R:dr, Rikets Ständer måtte för Lunds Universitet anvisa ett anslag för en gång af 50,000 R:dr; men enär för detta Universitet vid sisth Riksdag beviljades ett byggnads-anslag af 25,000 R:dr, och behörig utredning icke meddelats , rörande de föreslagne byggnadernes nödvändighet, eller kostnaden för desamma, afstyrker Utskottet bifall till motionen. c) För inköp och inredning lill den nya Elementar-Skolans begagnande af det Wesleyanska Capellet, eller den så kallade Methodistiska Kyrkan, som, enligt Directionens för Skolan anmälan, vore till salu och förmodades kunna inköpas och inredas för ändamålet, jemte anskaffande af erforderlig lekplan för gossarne i närheten af Skolan, för en summa, stor 50,0000 R:dr, har Kongl. Maj:t föreslagit Rikets Ständer att bevilja nämnde summa. Då angelägenheten af egen local för denna lika som andra Skolor måste medgifvas, samt på de i den Kongl. Propositionen i öfrigt upptagne skäl, har Utskottet, utan att ingå i pröfning om ifrågavarande
Talare uttryckt deras ogillande af formen för Utskottets framställning, och ansett alternativa förslag från ett Riddarhusutskott icke vara med Lag öfverensstämmande. Utskottet, som, lika med hvad åtskillige af dess Ledamöter under debatten yttrat, icke kan finna, huruledes inom ett Utskott, sorn består af jemnt antal Ledamöter, oell Ii vilka således kunna delas i tvänne lika delar, det kan undvikas, att ju möjligen tvänne meningar kunna hafva för sig lika mångå röster, i hvilket fall, så länge Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VIIBand. i5. 2 21) Den ig Augusti e, m. formen, att före voteringen aflägga en röstsedel icke för samma Utskott finnes stadgad, ej eller Ordföranden liar afgörande röst, en alternativ framställning är det enda som återslår att vidtaga, kari för egen del ej inse hnruledes ett sådant, möjligtvis oundvikeligt sätt att meddela Ståndets Utskotts tanka, kan vara till formen olagligt. I öfrigt hyser Utskottet den öfvertygelse, att om dess förra Betänkande noga granskas, Ridderskapet och Atleln skall utan svårighet finna, att förevarande fråga egentligen blott afser ord, enär Utskottets mening tydeligen endast varit, att på samma gång sorn Utskottet framställde det förslag, som enligt Utskottets åsigt, i närvarande skick af den §. i Grundlagen, sorn här borde tagas i betraktande, var det lämpligaste, tillika göra Ridderskapet och Adeln uppmärksam derpå, att då flere ändringar i 57 §. RegeringsFormen voro yrkade, kunde fråga uppstå, om icke man borde intilldess de samma blefvo antagne, bibehålla den gamla, ehuru erkäudt bristfälliga, redactionen i RiddarhusOrdniigen oförändrad. Under discussionen hafva endast Herr Cederschjöld, Herr Riben och Friherre Cederström vidrördt den egentliga sakfrågan i Utskottets förslag.
Utskottet har tagit berörde förslag i öfvervägande och får, innan Utskottet afgifver sitt utlåtande deröfver, vördsamt lemna följande upplysningar i ämnet: Med anledning af en utaf större delen af apothekarne i riket gjord underdånig framställning om den bekymmersamma belägenhet, hvaruti, af anförda orsaker, apotheksrörelsens idkare här i landet skulle sig befinna, förordnade Kongl. Majit, genom nådiga beslut af den 9 Juli 1831 och den 25 Februari 1832, en kommitté till utarbetande af l:o förslag till fullständigt apothekare-reglemente och 2:o en ny medicinal-taxa. Sådana förslag blefvo af nämnda kommitté utarbetade och i underdånighet till Kongl. Majit öfverlemnade under den 27 April 1835 samt remitterades den30 derpåföljde Maj till Kongl. Sundhets-kollegium, hvilket, efter inhemtande af apothekare-societetens jemte apothekarnes i landsorterna deputerades yttranden och erinringar i ämnet, deröfver afgaf underdånigt utlåtande den 2 Juli 1836. Ärendet blef, i det skick 4 Allm. Besvärsoch Ekon.-Vlskotlels Betänkande, E:o 108. det då befanns, inför Kongl. Maj:t i Stats-rådet anmäldt den 2 Juni 1837 samt i nåder uppskjutet. Härefter och i anseende dertill, att svårigheter uppstått förSuudhets-kollegium att, efter gällande stadganden, med erforderlig fullständighet och säkerhet kunna granska köpe-afhandlingar om apothek, anhöll kollegium uti underdånig skrifvelse af den 15 Mars 1841, under förutsättning, att Kongl. Majit ännu icke till hufvudsaklig pröfning förehaft kommitlerades förberörde förslag, det kollegium måtte i nåder lemnäs tillfälle att, förr än en sådan pröfning föret oges, göra de tillägg till sitt i ämnet förut afgifna utlåtande, sorn en ytterligare vunnen erfarenhet kunde föranleda; och behagade Kongl. Majit den 12
»Jaså, jag är den sista», sade hon och log, och då Tofte räckte fram sin hand och hon satte sin fot derpå för att svänga sig upp i sadeln, hviskade hon: »Den, som väntar på något godt, väntar aldrig för länge, — är det inte så ordspråket säger? Hon och Tofte redo sist i kavalkaden, och de läto hästarna gå i sakta traf, så länge de redo genom skogen. Julia rättade på sin ridtröja, såg ned på sin drägt och sade: »Är jag inte rätt söt? Den här drägten har jag köpt i Paris; den sitter bra!» Tofte svarade endast med att se på henne med en af dessa omfattande, smekande blickar, hvarmed han liksom strök öfver hela dens person, som han beundrade. Hon räckte honom sin venstra hand, och han tryckte den hårdt. »Nu rida vi ut i verlden tillsammans och komma aldrig tillbaka mer.» »Aldrig!» sade hon och satte hästen i strykande traf. Nu voro de ute på vidderna Nina hade klädt sig och gått ut i skogen. Det var icke hennes mening att se efter ridsällskapet, men tillfälligtvis fick hon syn på dem långt borta, der de galopperade fram öfver slätten, som förde till de aflägsna fjällen. Hon kände igen Tofte på hans sätt att sitta i sadeln. Han red utmärkt, och hon förstod, hvem den lilla ryttarinnan vid hans sida måtte vara. Bakom en framspringande klippa försvunno de och syntes icke mer. Hela den dagen tillbragte Nina med att i tankarna ordna allt för framtiden. Hon tänkte på, hur hon skulle åvägabringa en skilsmessa så, att icke en allt för mörk skuld skulle falla på Tofte, men detta var ingen lätt sak. Hur det än kom att gå till, skulle resultatet visa, att det var han, som hade lemnat henne. Ja, det var hans vilja, och den skulle ske. Nina förvånade sig öfver, att hennes hjerta stod så stilla. Det var icke den sönderslitande smärta deri, som hon hade tänkt sig. Det var som den första dagen någon är död. — Man förstår det icke, det öfvergår hvad lifvet förmår bära; först efteråt, när det, droppe efter droppe, fylles i ens dagliga bägare och förgiftar den, blir det ens egendom.
Ridd. och Adelns Prot. vid 1857 års Riksdag. 2 Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 11. brandfria skåp af jern, inköp af ett sådant icke torde ådraga Riddarhus-kassan större utgift än omkring 800 R:dr R:mt, har Utskottet icke tvekat vördsamt tillstyrka att Ridderskapet och Adeln må lemna Riddarhus-Direktionen updrag att så fort ske kan gå i författning om anskaffande af ett brandfritt skåp till förvarande af de å Riddarhuset befintliga genealogier öfver lefvande adliga Ätter. Stockholm den 16 Mars 1857. STOCKHOLM, Typografisk» Föreningens Boktryckeri, 1807. Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 12. 1 rV.O 12. Utlåtande med förslag till gravering och inscriptioner å en medalj öfver framlidne Presidenten von Hartmansdorff. Hörsamt Memorial. Genom utdrag af Höglofl. Ridd. och Adelns profocoll den 30 sisth December har, jemte meddelande af Höglofl. Ståndets, uppå derom af Grefve af Ugglas, Carl Fredrik Ludvig, samma dag väckt motion, fattade beslut att till minne af frami. Presidenten m. m. August von Hartmansdorff, låta slå en medalj, af hvilken ett exem plar uti guld skall tillställas hans efterlemnade Enka och elt uti bronz hvar och en af Ståndets ledamöter, hvilka vid denna riksdag sig antecknat, Ridd. och Adeln tillika anmodat Riddarhus-Utskottet att framlägga förslag rörande så väl förenämnde medaljs storlek som den gravering och de inscriptioner, hvarmed den bör vara försedd. Till fullgörande af detta updrag har Utskottet, som ansett medaljen böra utföras i 10:de storleken, genom skrifvelse till Kgl. Witterhets-, Historieoch Antiqvitets-Akademien, begärt Akademiens förslag till sådan gravering och inskrifter samt i anledning deraf fått emottaga följande förslag nemligen: Alsidan. Äng. v.
"Vill herrn icke åtnöjas med att jag för upp herrn i min bok, så gör jag ingen affär med herrn.” Deruti ligger frågan örn inrikes-creditens utvidgning, och den bör således icke sökas uti det förslag, som nu är å bane, hvilket är ett bankrutförslag. Man klagar öfver att privatbankernes sedlar uttränga riksmyntet. Om denna klagan äger någon grund , skall likväl otvifvelaktigt sådant icke länge äga bestånd ; ty dessa banker skola snart utveckla sig och visa att de till sin princip äro riktiga och ändamålsenliga för landets inre rörelse; men de faror, man fruktar, skola icke uteblifva, om man hindrar privatbankernes fria utveckling genom att lossa de band, med hvilka den enskilda assigneringsrät 14 H. 39 3o6 Den if\ October f* m. ten måste qvarhållas inom de gränser, sorn pri vatbankernes fortkomst påkallar. Jag anhåller om alsing på Utskis betänkande. Frih. Boye; För alt något litet skingra den patetiska ■verkan af förespeglade farhågor, hvilka åtminstone synas mig lie!t och hållet hemtnde ur luften , oell för att på samma gång erinra R. o. Ad. om dess pligt att såsom lagstiftare icke uppenbart brista i conseqvens; får jag i första rummet påminna derom, att ända intill 1818 års riksdag har aldrig det band funnits, hvars borttagande jag sedermera alltid påyrkat. Våra förfäder ägde också både känsla, moralitet och begrepp om creditförhållanden; men aldrig föll det dem in ätt lägga band på creditförhållanden enskilda personer emellan, grundade på inbördes personligt förtroende. Jag får äfven erinra derom, att då man icke kan borttaga lagen, sorn tillåter utgifvande af reverser, ställda till sedelhafvare!! så bör man icke hindra utgifvandet af sådana assignationer, som nu äro i fråga, enär ingen tvingas att emottaga den ena mer än den andra. Den som emottager dem, lärer icke underlåta att förut göra sig underrättad om den säkerhet de äga och vet nog hvad han gör.