Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Aiigäende allmänna bewtllningen; 2:0.-Angående kstllupbördeN;, z:ö. Angående bewilluiugen för bränwins-till« werkninaen^ lie supra. S. D. Wco förnyad föredragning äf Allmännä Besvärsoch Oeconoiiiiä-Utffokteks, d; 6 Julii pä borver lagda utlåtande, om uträttandet af en praktisk Äergsschola i Fahlun/ fann Höglofl. Ridderskapet och Adeln gsdr, att med detta måls afgörande Uhidjuka intill desi bemälte Utskott inkommit meö litt yttrande öfwer de, wib berörde utlätande, af det Högwördige Preste - Ständet ^jotde anmärkningar, vt supra. SD. Föredrdgs ä nyo StätsUtskottets, den 1 Augusti pä bordet lagda, betänkande, angaendö för detta Kongl. Famillens underhälls-summa m. m., och blef af detta betänkande, i afseende pä räntor^ ke ä Högbemälte Famills enskilda egendom/ det senare - Den Z AugustiZ4Z läare alternativet, och i öfrigt hwad Stals-Utskorcet föreslagit, till alla delar af Högloft. Ridderskapet och Adeln bifallit Ifti luxrä. S. D. Föredrogs a nyo och bifölls Stats^ Utskoirets den r sistledne pä bordel lagda betänkande, angående Handlanden Ztalaaclks underdånigt ansökning, i afseende pä liqviden för det förskott han fatt upbära ä en äd 1808 ätagen branwinslefverans;, kli luxkä. S. D.
En vigtig vägledning för omdömet i berörde hänseende synes äfven vara att hämta af lörhålianderne med levereringarne in natura under den tid, då räntegifvare varit berättigade alt efter markegång lösa kronans behållna afradsoch tionde-spanmål, samt uppsägningsrätt endast å deras sida egt rum. Af sådan orsak hafva Comilerade låtit upprätta och bifoga, under Litt. G. 1, Sammandrag, utvisande lör åren 1835—1844 beloppet af nämnde spanmål och hvad deraf blifvit in natura till magazinerna levereradt. Och inhämtas af detsamma, att, med undantag lör Calmar Län, hvarifrån någon betydligare del de fleste åren blifvit levererad, samt Upsala Län, hvarest några år enahanda förhållande egt rum, uti de öfriga Länen, och deribland dem, som hafva största sädesproduktionen, vanligast en högst ringa del blifvit in natura aflemnad, samt att, dä hela qvantiteten af behållna spanmålen per medium utgjort 60,942 Tunnor, uppgår medeltalet af hvad, som under dessa 10 år blifvit levereradt, endast lill 5,392 Tunnor eller ungefärligen TJ^:del. Lika beskaffade Sammandrag, Litt. G. 2, 3, hafva äfven blifvit upprättade öfver Hästeoch Ro te-vacancesamt Arrende-spanmålen; och dessa utvisa, att, ehuru något större andel deraf, än af Afradsoch Tionde-spanmålen, blifvit in natura levererad, hvartill orsaken tvifvelsutan får sökas deruti, att qvantiteterne af hvad under förstnämnde 2:ne titlar, serdeles af arrendespanmålen, skall af hvarje person utgöras, vanligast äro högre, har dock äfven under dessa titlar betydligaste delen blifvit löst med penningar.
Fyra hurrarop för klubbmästaren, hvilken i sin tur bad att få utbringa ett lefve för nationens berömde festtalare. Och så hurrarop igen, och åter hördes ropet: »Sångare!» och man sjöng: »Klingom, bröder, låt oss muntra vara Uti Bacchi lag.» Och festen fortsattes. Man höll ett tal för kurator, ett för fosterbygden, det gamla X-land med sina skogar och sjöar, ett tal för punschen och slutligen ett för vaktmästaren. Men då hade ruset nått en sådan point, att man ansåg sig mogna för en liten dans, och under pianots slumrande toner valsade unga och gamla med hvarandra i skjortärmarna, så många som funnos kvar. Grane dansade med Lagerberg, som kommit och druckit brorskål med honom, den unga mannen, som förolämpat inspektor, dansade med en gammal tjock teolog, hvilken bundit en halsduk om hufvudet för att se ut som ett fruntimmer, och kurator dansade med vaktmästaren. När Grane morgonen därpå vaknade, hade han ett oredigt minne af hela festen. Han kom blott ihåg, att han tyckt, att de allesammans voro så hyggliga, när man blef närmare bekant med dem, och att isynnerhet Lagerberg och den rödhårige skollärarekandidaten utmärkte sig för ovanligt liberala åsigter. Lagerberg hade skämtat öfver »frihet och fördragsamhet, munlås och gamla perukstockar», och prestkandidater hade tagit honom i vråarna och berättat oanständiga presthistorer. Och han låg en lång stund och grubblade öfver, hvad det ändå är egendomligt, att alla egenskaper, som sedan komma till pass ute i lifvet, så ofantligt tidigt äro färdigbildade – hos »vår tids ungdom». Någon annan tids ungdom kände han icke och kunde därför icke häller yttra sig om den. Grane hade fått telegram, att Schultz skulle komma en af dagarna. Schultz hade varit utomlands, ingen visste hvar, hade varit ute i två år. Och nu skulle han komma hem. Grane hade redan länge väntat på honom. En förmiddag hade han till och med på vinst och förlust varit nere vid bangården och vitjat Stockholmståget, men utan resultat. Han satt inne en förmiddag för att arbeta.
Förslaget, att den 4;de ProfPredikanten bör utses per capita, tror jag väl, att sådant är det skyndsammastesättet, men inser i öfrigt ej, hvarföre valsättet skall vara olika emot andra Prestval. KronoBetjeningens uteslutande från Prestval finner jag förödmjukande för menigheten, då det förutsätter, att desse tjenstemäns blotta närvaro skall kunna inverka på valet. Vöre det frågan om val till representant, skulle jag dela ide'en, men nu anser jag den vara utan grund och ändamål, ty KronoBetjeningens förmåga att influera på valet är derigenom icke upphäfven, att han ej får vara personligen tillstädes, då det förrättas. Dessutom, anser jag det vara hårdt, om t. ex. en KronoFogde, som ofta kan vara betydlig jordäre inom Församlingen, skulle undergå den förödmjukelse, att ej få sjelf aflemna sin röst till Prestval, utan vara tvungen att skicka sin Dräng dermed. Jag tillstyrker alltså, att det föreslagna stadgandet härom må utgå. Icke heller inser jag, hvarföre Helge - Den i5 Junii f. m. dagarne böra upphöra att vara Valdagar, lika litet som de uteslutande böra vara del; och jag kan ej finna, att Prestvals-förrättningen blir mindre helig, för det den sker på en annan dag, än en Helgedag. Uti frågan om vallängdens uppläsande endast på frågodagen, är jag af lika mening med Grefve von Schwerin, och tror, att då förändringen endast skulle medföra beqvämlighet för val-förrättaren, den bör vika för respecterandet af menighetens vana vid vallängdens justering på sjelfva valdagen, och att det äfven vore bäst, om denna vana förvandlades till ett bestämdt lagstadgande. Af dessa anledningar anhåller jag om återremiss af Betänkandet. Herr Ribbing:
Då, jemlikt 9 § Regerings - Formen, Stats-Rådets Ledamöter och Föredragande äro förbundne att deras meningar till Protocollet yttra, skulle Utskottet önskat, att Konungens Rådgifvare, åtminstone i sådana frågor, som berott på tillämpning af Grundlagarnes ordalydelse, oftare framsagt och bestämdare utvecklat sina tankar, såsom till ex. när besluten fattades, dels angående föredragning, i commandoväg, af Rikets Ständers underdåniga anhållan om sparsam förändring af monderings-persedJar, dels rörande Postmästare-sysslors tillsättning genom Kongl. Maj:ts egna Conslilutorial, — hvarvid några motiver ej blifvit anförda, —■ samt då ett Stats-Råd förordnades att tills vidare Öfver-Ståthållare^Embetet förrätta, vid hvilket tillfälle, med 16 Constitutions* Utskottets Memorial. N’.o 36. undantag af en Ledamot, som ansåg 34 § Regerings-Formen böra tydas derhän, att andra civila Embeten ej kunde, om äfven för kortare tid, ulöfvas i förening med Stats-Råds-Embetet, Föredraganden och öfrige närvarande Rådgifvare, utan positivt omdöme häröfver, å ena sidan framställde den dittills följda oanmärkta tillämpningen af berörde §, och å andra sidan erkände anledningen till en motsatt tolkning. Någon gång har Utskottet trott sig, i rådslagen inför Kongl. Maj;t, upptäcka smärre afvikelser från gällande rättsformer, med olika behandling af lika mål. Så befinnes, att Stats-Rådet tillstyrkt eller ej afstyrkt: aulorisation för Landshöfding att kalla Borgmästare till personlig inställelse å LandsCancelliet, derifrån dock Stats-Secreteraren varit skiljaktig; Stads förpligtande att åt en till ständig tjenstgöring i annan
Genom användande af ofvanberörde 1,300,000 R:dr är dessutom Fonden tilt en del af de från fonden till utlåning med omsältningsrätt vid Banko-diskontutlåning med verket i Stockholm anvisade förstärkningar återgulden, hvarigenom de samma omsa“Jlinss* fond tillhörande och i saknad af medel hvilande lån kunnat utgifvas. § 45. (Fullm. Ber. § 29.) Fördelning af I anledning af hos Fullmäktige gjord framställning att, då fonden J0lla8®1 1,11 D J ’ Ian mot pant till utlåning mot pant af fast egendom i städerna saknade tillgång till utgitaf fast egeuning af derifrån sökta lån, under det att fonden för belåning af fast egendom. Bill. till R. St. Prot. 1856 åf 1857. 6 Sami. 1 Afd. 4 Haft. 2 A Bankens fordran i Grarören Åkerbergs m. fl:s konkursmassor. Leverering af vinstmedel lill Riksgälds-kontoret. Rättegången emellan C. Wallman och Fullmäktige, 10 Banko-Utskottets Berättelse N:o 8. dom å landet lemnade öfverskott, hvarmed nämnda brist kunde fyllas, en summa af 80,000 R:dr måne från sislberörde fond till den förra få öfverflyttas, hafva Fullmäktige förklarat Banko-reglementets föreskrifter icke berättiga dem att medgifva någon förändring i den fördelning af cirkulalions-kapitalet mellan städerna och landet, som Reglementet innefattar. Detta Fullmäktiges beslut har Utskottet ansett sig böra gilla, så mycket heldre som, då inbetalningarne till Stads-faslighets-fonden, enligt hvad upplyst blifvit, i allmänhet ej kunna beräknas till mera än omkring 900 R:dr i veckan, hinder alltså skulle mött att, inom den i Banko-reglementet bestämda tid af 6 månader, derifrån återtaga den till öfverflyltning föreslagna summan, i händelse densamma för det ursprungliga ändamålet erfordrats. § 46. (1855 års Rev. Ber. § 3-3.)
att man på alla orter skall förstå detta af sig själf. Helt nyligen larer sålunda i ' en stad invalts tre gifta fruar i fattigvårdsstyrelsen, ' där de nu sitta som ett lefvande vittnesbörd på lagens otydlighet, - men nog också pil det stora gagnet ocli den ringa vådan af att hafva dein där. E n annan ovisshet oni lagens rätta förstånd kan här uppstå äfven för den händelse, att endast röstberättigade personer antagas vara valbara till fattigvårdsst~rrelse. Gifta kvinnor, soni äro i röstlängd upptagna såsom röstberättigade, äga nämligen att .personligen utöfva sin rösträtt i de fall, att de genom förord, efter boskillnad eller annorledes enligt allmänna lagens föreskrifter äga; att själfva förvalta sin förmögenhet ocli siua inkomster. De äro då i koinmunala angelägenheter frigjorda från mannens målsinanskap. Och sålunda väl äfven valbara till fattigvårdsstyrelse? Svhiigheten torde här ligga i att. bevisa, hvarför de icke skulle vara detta. - Carl Limlhayen,. en. cc * - ccc-_. Asiatiska interiörer. I Tiflis lärde jag kanna en norsk missionär, fröken D. En dag kom hon och .bad mig vara henne följaktig genom tatarstadeii. Hon skidle nämligen besöka en kvinue af tatarernas stam, hvilken blifvit öfvergifven af sin man, och bon tyckte alltid, det var litet ruskigt att gå ensani genom denna stadsdel. Det gick sb inånga fula historier om tatarerna, och rysk polis fanns aldrig utom vid Meidan, det stora torget vid ingången. Vi beghfvo oss genast på vag. Så snart vi passerat den armeniska basaren, befunno vi oss i dessa t r h g a, slingrande gator, das maxi sil godt som aldrig möter en kvinna, dar ryskan och georgiskan %tininstone aldrig satta sin fot, och hvilka i allmänhet skys som pesten af alla icke asiater. Vi blefvo dock icke ofredade. Ibland mötte oss viil Lirda, hvassa, stundom föraktfulla ögonkast, men för det mesta tycktes de varda tatarerna betrakta oss som kryp, ovärdiga deras uppmiisksamhet. Huru stolta sigo de ej ut!
Uti 34 § i den af Bänko-Utskottet den 15 December 1857 kontrollerande fastställda instruktion och arbetsordning för Tumba bruks förvalmyndightt. tare och betjening, föreskrifves, att förste bokhållaren bör fästa förvaltarens uppmärksamhet på de förhållanden, han anser vara ofördelaktiga för bruket eller ledande till dess skada, samt att, om förvaltaren ej skulle, göra afseende deiå eller han skulle befinnas uppenbarligen vanvårda eller till egen vinning handhafva bruk sförvaltningen, förste bokhållaren då skall sådant hos i ullmägtige skriftligen anmäla. 89 Då detta sednare stadgande, hvarigenom förste bokhållaren sättes till kontrollant öfver Bruksförvaltarens åtgöranden, icke allenast ställer dessa personer i ett förhållande till hvarandra, som synes mindre lämpligt, utan äfven från Ofverstyrelsens sida utmärker ett misstroende till förvaltaren, hvilket icke bör, aldra minst i föreskrifter om förvaltningen, förefinnas, anse Revisorerne sig böra hemställa, att sista punkten uti 34 § måtte från instruktionen uteslutas. § 89. Vid besök i Bruks-skolan befanns den dertill upplåtna lokal Brukt-tkoian. vara ljus och väl underhållen samt för behofvet tillräcklig. Af skolans matrikel upplystes, att något öfver 40 lärjungar voro för denna lästermin inskrifne, af hvilka dock endast omkring 30 funnos vid tillfället närvarande, hvaremot de öfrige, enligt uppgift, sysselsattes på det s. k. galleriet, eller' brukets torkvindar. Läraren klagade deröfver, att sällan något barn vistades i skolan längre än tills det hunnit 12 års ålder, hvarigenom ock det kunskapsmått, som der kunde meddelas, blef mera inskränkt än som vederborde. Undervisningen pågår 5 dagar i veckan och 6 timmar hvarje dag. Vid anstäldt förhör i de flesta undervisningsämnena med de närvarande barnen, gåfvo dessa i allmänhet nöjaktiga svar på de till dem ställda frågor, och ådagalade läraren både undervisningsskicklighet och god method. § 90. I skolsalen förvaras ett lån-bibliothek för arbetarne, hvilket Bruheu l&htillkommit hufvudsakligen genom gåfvor af tjenstemän vid Bruket.
Utsk. må det vara förbehållet att anse detta hafva medfört ökad ordning och controll i uppbördsoch redo - i68 De» afi Maj /, ra. görelseväg; men för personer, hvilka för täkenskapsverket icke äro främmande, kan sådant icke ådagaläggas. Statscont. kan icke (oaktadt det allvarligaste nit saknande tillfälle att se annat än overificerade sifferuppgifter, hvilka utan en otänkbar vårdslöshet icke kunna innehålla synbara skiljaktigheter eller fel; ty sådant kan ensamt genom jemnförelsen med verificationerna upptäckas) controllera uppbördsbeioppet. Kammarrättens controll af debet är inskränkt till jemnförelsen af siffran i de såsom verificationer med landsboken åtföljande mantalsoch taxeringslängder och för den ordinarie räntans belopp till jemnförelse med föregående årets debet och de såsom verificationer landsboken åtföljande jordeboks-förändringsextracter; men den egentliga verificationen öfver hvad hos de skattskyldiga blifvit upptaget, som är uppbördsboken, åtföljer icke landsboken och är sålunda icke synlig i Kammarrätten. Hela controllen öfver redogörelsen är nu således jemväl hos K. Kammarrätten i ofullständigt skick. Första vilkoret för en ändamålsenligt ordnad redovisning är, att hvarje uppbördsmans uppbördssumma skall i förväg vara känd och pröfvad, innan den till fördelning och uppbörd anbefalles. Dertill fordras, att uppbördsboken, som specifikt skall upptaga för hvarje skattskyldig person eller lägenhet den ränta, afgäld eller bevillning, som utgöras bör, hvarvid den del deraf, som efter jordeböckerna utgår i persedlar eller räntor, hvilka efter förvandling skola utgöras, bör vara förvandlad och uti penningar utförd, boken uppsummerad samt af vederbörande K. M:s Befthde, med uppfoördsordres försedd, uppbördsmannen tillställd. Men med den efter närvar, författningar bestämda tid för markegångssättningen och uppbördsmötets företagande är sådant likväl icke möjligt, emedan markegången skall sättas emellan d. I och 5 Nov. samt således icke hinner blifva fastställd till den tid, i slutet af Nov., då uppbördsmötet börjas; och likväl skola ordinarie räntorna derefter vara beräknade.
N:o 502, af förstnämnde dag, innehållande inbjudning till MedStånden att instämma i ett af PresteSt. antagit förslag till hufvudgrunder för skatteförenkling. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Det förslag, PresteSt. framställt, är såsom mig synes väl grundadt, emedan det väsendtligen har samma innehåll, som Hr Gyllenskölds reservation vid StatsUtsk:s betänk. Då detta betänk, förevar hos R. o. Ad., förklarade jag mig för min del anse dessa grunder vara antagliga. Den 3 Oktober. 559 När PresteSt. nu gjort en inbjudning till R. o. Ad., så anser jag mig skyldig att i sammanhang med hvad jag då yttrade säga något om saken, innan jag yttrar mig om det formela af frågan. Jag tror, att hvad l:sta punkten af förslaget beträffar, sä borde orden: ”och förvandlade efter de af K. M. i dess Nådiga propos. af d. 20 Dec. 1847 gillade grunder” borttagas, derföre att mig är sagdt det ledamöter af BondeSt. yttrat, att de icke velat antaga inbjudningen derföre att förvandlingen efter de grunder, sorn finnas innefattade i K. M. Nåd. propos. möjligen skulle kunna leda derhän att de räntor som hittills utgått i penningar efter ett i allmänhet oförändradt pris skulle komma att förändras efter årlig markegång och följaktligen blifva drygare. Detta är en sak, öfver hvilken man icke hör på förhand besluta, och hvilken jag icke heller tror att PresteSt. åsyftat. Deras tanka var utan tvifvel den, att när förvandlingen skedde, så skulle hon beräknas efter 20 års medelpris på sätt i Kongl. Maj:ts Nåd. propos. var antaget; — men såsom jag redan sagt, så torde det icke vara lämpligt att nu besluta derom.
M:s förslag förekommande hänvisning, nemi. att den, som genom falska eldar eller annorledes förleder sjöfarande till skeppsbrott, skall straffas på sätt i lag derom särskilt stadgas. Detta grofva brott är f. n. hänfördt till brotten emot allmän landsoch vägafrid, samt hörer således lill de s. k. fridsbrotten, som i vårt nu gällande rättssystem blifvit från fordna tider bibehållna, och så länge desamma bibehållas såsom en särskild del af detta system, är det, enl. min åsigt, rättare att låta brottet qvarstå i den klass af förbrytelser, hvartill det nu hörer, än att hänföra det till bedrägeri-brotten, hvarmed man i allmänhet endast betecknar obehörigt och svekfullt förvärfvande af annans egendom. Genom falska eldar förorsakar man icke allenast, förlust af egendom utan äfven mången gång af lif, och brottet är således af vida gröfre beskaffenhet än de vanliga bedrägeribrotten, hvarföre det ock lämpligast torde böra behålla sin plats ibland brotten emot landsoch vägafriden. Frih. af Ugglas: När man, såsom LagUtsk., sökt att ur vår lag sammandraga alla de deri förekommande särskilta slagen af bedrägeri och svikligt förfarande samt sammanföra dem alla i en enda författn., synes det mig icke vara skäl att utesluta något af dessa brott. Och det torde icke kunna förnekas, att det är ett svikligt förfarande att genom' uptändande af falska eldar narra personer till förlust af egendom som föres på sjön. Det torde följaktligen vara skäl att, då man i denna § talar om alla möjliga 1 hi Den 81 Angust). undantag från de i denna författn. uptagna bedrägeribrotten, Sfven omtala detta, ty eljest skulle man möjligen kunna tro, alt en förändring af lagens stadgande derom ägt rum. På dessa skäl förenar jag mig med Hr von Koch och anhåller om §:ns återre mitterande. Gr. Sparre: Jag måste emot den siste värde talaren an märka, att det icke lärer hafva varit K. M:s mening att förändra karakteren af det ifrågav:de brottet, ulan att K. M. endast omförmält detsamma såsom ett brott, hvarå straff redan i lag finnes stadgadt.
Jag kan icke fatta annat än att lagstiftaren med de begagnade orden »gode män» velat uttrycka endast att de skulle vara fullt ojäfviga: någon annan egenskap hos dem tror jag icke erfordras, ty, huruvida de äro mer eller mindre beskedliga eller motsatsen, det är för testamentslageu aldeles likgiltigt, blott de äro samvetsgranna och ojäfviga så att på deras vittnesmål kan fästas lagligt afseende. Propos. till bifall å förevaride Betänk;de blef härefter framstäld och besvarad med starka Ja samt några Nej, hvarpå Hr Gr:n o. Landtm:n förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Ånyo föredrogs LagUtskis d 18 och 21 dennes på bordet lagda Betänkide N:o 13, i ani. af väckte motioner om förändring af lagstiftningen, ang:de dels lestamens-rätter, dels ock gåfva af fast egendom. Sedan Utsk:s vid slutet af delta Betänk:de gjorda tillstyrkande blifvit upläst, erinrade Hr Grin o. Landman, att dessutom uti förevaride Betänkide, pag. 5, förekom en punkt rör:de Hr Hen schens framställning om antagandet af 9 och 10 kapp. af Lag beredningens förslag till Ärfda-Balk, deruti Utsk. hemstält om icke R. o. Ad. täcktes lemna Hr Henchens förenämnda yrkande utan afseende. Gr. Sparre, Erikl Hvad den första punkten i Betänk, beträffar, så får jag anhålla om propos. till bifall derå. I fråga om den senare åter vill jag anmärka ett tryckfel, som insmugit sig. Der står nemi. pag. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Det är med stor fägnad jag genomläst en del af LagUtskis nu föredragna Betänkide; men sedan jag sålunda med nöje erfarit de motiver, på grund af 060 Den 25 Februari e. m. hvilka Utsk. på elt så segrande sätt bevisat att testamenlsrätten borde vara i möjligaste måtto oinskränkt och i öfverenslämmelse med dessa motiver också upställt 1 § i det föreslagna nya 17 kap.
Ä 42- ^ Finner Utskott sig bebkfwa af någon Konungens Ämbetsman eller af nägot Publikt Nerk inhämta muntliga eller skriftliga uplpsningar, wände sig derom genom sin Ordförande til HofCancelleren, hwilken aligge at ffrndlaint bertil fin Ämbets - åtgärd, lemna. Gälle likwäl e; detta stadgande i afseende pa Stats Contoiret. bwilket, likasom Bancooch Riksgälds - A rrkén är inför wederborande Riksens Ständers Utffott och Re - Den 8 Augusti. 743 Revisorer för medlen redowisande, och bör således alla, i frägor om sjelfva redowisningen om medlen, äskade uplysningar omedelbarligen meddela. i4Z Skulle et Utffott anse nödigt at til öfverläggning om nägot ärende af särdeles wigt med annat eller andre Utskott sammanträda, ware det tillåtit pä satt Utskotten öfverenskomma, antingen in Plenis eller fast häldre genom deputerade, de sammanträdande Utskottens öfrige Ledamöter dock obetagit at utan deliberationsrätt rädplägningarne bewista. Finner Baneo-Ulffottet de ämnen hwilka utgöra föremälen för desi sammanträde med annat eller andre Utffott, ware af sadan beffaffenhet at de for! dra Tpsthets-Ed, aflägge sammanträdande Ledamöter af andra Utskottet densamma.
Stirs framställningar i ämnet endast bestå i »förslag till tulltaxa», oell alt de, såsom orden lyda, i underdånighet anhålla »att dessa förslag mätte vinna nådig fastställelse», då deremot rörande allmänna bevil/ningen det heter »att K. M:l täcktes låta hvad R. St:r sålunda härom beslutit till allmän efterrättelse kungöra.» Mig synes det vara nästan omöjligt, alt, angående denna vigtiga skilnad i konstitutionell hänseende, uttrycka sig tydligare, och jag hemställer dessutom, om det icke vore nära nog ett gyckel, att K. M:t mottoge förslag från B. St:r, hvaröfver vederbörande embetsverks (Komm.-Colini och General-Tullstyrelsens) utlåt, infordras, så framt någon rätt att pröfva dessa förslag, i sjelfva verket icke skulle tillkomma K. M:t. Vidare har man såsom hufvudskål för sin mening anfört, att, i händelse K. M:t egde rätt att nedsätta tullar, skulle statens inkomster komma att förminskas; men om endast den omständigheten, att en förminskning i inkomst för staten kunde uppkomma genom någon åtgärd, skulle vara nog, för att utgöra binder lör Konungen att vidtaga en sådan åtgärd: då torde man verkligen komma längre i sitt angrepp mot konungamaktens rättigheter än man kanske sjelf åsyftar. Jag skall be att i detta fall få framställa ett särskildt exempel. Jag frågar alltså Frih. Klinckowström, och de talare som jemte honom drif vit denna sats, om de äfven, i analogi dermed, vilja bestrida K. M:t rättigheten att stadga införsellörbud för en tullpligtig vara, emedan tullen då skulle försvinna? För min del fordrar jag, att grundlagen, såsom den också sjelf föreskrifver, skall tolkas efter ordalydelsen, och icke efter suppositioner, såsom man gjort, då man påstått, att det i 60 § R. F. förekommande ordet »förhöja» skulle vara liktydigt med »förändra.»