Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man närmare undersöker orsakerna till prestbristen, så torde de uti väsendtlig mån härröra från tvänne föråldrade förhållanden, hvilka icke passa för vår tid och derföre med det snaraste borde upphäfvas, nemligen indiginatsrätten och Konsistoriernas missiveringsrätt. Häraf afskräckas utan tvifvel många unga män irån att åtaga sig prestembetet. Då fäderneslandet är gemensamt och öppet för alla andra embetsman, synes det vara olämpligt att med tvångsband hålla presten qvar till tjenstgöring och befordran inom det stift, der han råkar att vara född. Uti en tid, då tvångsband icke lidas, välja derföre studerande heldre andra vägar, der de få njuta sin frihet att bo och verka der dem synes vara bäst och der lägliga tillfällen härtill erbjudas. Vidare synes det vara alldeles orimligt, att en prest skall hafva sämre vilkor än en tjenstedräng, som är viss att få stanna qvar på samma ställe intill tjensteårets slut; hvaremot den obefordrade presten hvarje dag är blottstäld för Konsistorii missiv att flytta från det ena stället till det andra, ofta flera gånger om året. En sådan godtycklig behandling och ett sådant ostadigt lefnadssätt vill ingen ung man med heder och god uppfostran gerna underkasta sig. Detta har också visat sig allt mer och mer på de sednare åren, då många nya vägar till verksamhet och försörjning yppat sig; nemligen att unge män, efter fulländade studiei-, sökt anställning vid sådana tjenstebefattningar, der de få råda öfver sin egen person samt uppgöra antagliga vilkor för deras bostad och tjenstgöring; hvaremot ganska få velat egna sig åt det ansvarsfulla prestembetet, uti hvilket de dessutom äro utsatte för ofvannämnda tvångsband och godtyckliga behandling, och endast dessa tvänne förhållanden torde tillräckligt förklara orsakerna till den öfverklagade prestbristen. Men härmed kunna församlingarne, som anständigt löna sina prester, icke vara belåtna; och derföre måste åtgärder vidtagas för undanrödjandet af allt sådant, som vållar ifrågavarande olägenhet.
Hushyror och Expenser . Vällojl. Borgare-Ståndet. Till Talemans-Bordets underhållande Klubbkostnader o. Expenser Uederv. Bonde-Ståndet. Till Talemans-Bordets underhållande Hushyror, Beseoch Traktaments - Penningar samt Expenser Arfvoden och Dagtraktamenten för Riks-Ståndens o.U tskottensCancelli-Betjening , Skrifmaterialier med (lere utgifter Omkostnader vid Tryck ning af Riks-StåndensProtocoIl, med dertill hörande Bihang, nemligen: Riddersk. o. AdelnsProtocoll Ytterligare till RiddarliusDircction Borgare-Ståndets Protocoll Bonde-Ståndets Dito Bihanget till Protocollerne Diverse Trycknings - Omkostnader Riksens Ständers Deputerade vid KonglMaj:ts Kröning i Norrige Diverse Utgifter Ankom den i5 Febr. i8a3. Utlåtande, i anledning af KonglMaj:ts Nådiga Proposition till Riksens Stånder om fortfarande af den utaf Kongl. Maj:t inråttade provisoriska Låns-Styielsen på Öland. Ti.i Stats-Utskottet hafva de resp. RiksStånden remitterat följande af Kongl. Maj:t till Riksens Ständer aflåtne Nådiga Proposition angående fortfarande af den utaf Kongl. Maj:t inrättade provisoriska Läns-Styrelsen på Öland: ”Utdrag af Protocollet öfver Kammarärender, hållet inför Hans Majrt Konungen uti Stats-Rådet på Stockholms Slott den 18 Januarii 1828. Närvarande: Hans Excellence, Justitiae Stats-Ministern Herr Grefve Gyllenborg. Hans Excellence, Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne Herr Grefve von Engeström. Deras Excellencer Stats-Råden : Herr Grefve Rosenblad. Herr Grefve Fleming. Hans Excellence, Hof-CanzlerenHerr Grefve af Wetterstedt. Stats-Utskottets Betänkanderu i3 Deras Excellencer Stats-Råden: Herr Grefve Cederström. Herr Grefve Skjöldebrand.
Konslitulions-Utskoltets Memorial, N.o 18. 37 Huruledes sammanhanget och konseqvensen af det hela på sådant vis skulle utfalla var lätt att förutse och har äfven inträffat. Tror någon sig alltså uti det förelagda Betänkandet sakna dessa vigtiga ingredienser, hvilkas förbund utan tvifvel varit att önska, må skulden derföre skrifvas på slumpens räkning, som i allmänhet varit gynsammare för rentvagningsän anklagelse-methoden. — Må emedlertid en hvar härutinnan fritt följa sin böjelse. Min liar måst rätta sig efter insedd pligt alt oförbehållet framlägga för Utskottets principaler, som icke ega tillträde till Statsråds-protokollen, hvad anmärkningsvärdt förekommit, utan att egenvilligt utesluta det ena eller andra, enär det ock såsom otvifvelaktigt måste antagas, att derest den förra melhoden fått göra sig gällande, Riksens Ständer verkligen skulle hafva blifvit förda bakom ljuset. Naturligtvis blifver det alltid Riksens Ständers ensak att ytterst bedöma förhållandena, hvilket deremot afskäres, om materialier saknas, och dermed möjligheten att ens ogilla, än mindre förebygga framtida misstag, oskiljaktiga från den mest välmenande statsförvaltning.” Af Grefve Gyldenstolpe: ”Efter verkställd granskning af de i Statsrådet sedan början af sistlidne Riksdag förda protokoll, har Konstitutionsutskottet af de deri förekommande mångtusende regerings-ärenden funnit sex (säger sex) vara af den beskaffenhet, att Utskottet ansett 107 §:n Regeringsformen derpå böra ega tillämpning. Då, enligt 83 §. af samma Regeringsform, Grundlagarna skola efter deras ordalydelse tillämpas, borde man således ej kunna betvifla, det ju icke rådslag, som i dessa ärenden blifvit af vederbörande fyra olika Föredraganden afgifne, uppenbarligen ådagalägga, att bemälde Statsråds-ledamöter dervid antingen ”icke iagttagit Rikets sannskyldiga nytta’, eller också ”icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt jörtroende-embete utöfvat'.r
Men då Utskottet, i anledning af de-rom gjord anmärkning funnit skäligt, att de mindre inondertngs - persedlarne af Skjorta, Skor och Strumpor älven räknas till Ulimonderingen och alltså efter enahanda beräkningsgrund af Staten med |sdel årligen bestås, skul» le kostnaden blifva ökad med desse persedlars värde, så att hela monderirigen måste upptagas till 28 Ridt 24 sk., hvarutaf en sjettedel om året bestiger till 4 R:dr 36 sk. pelnummer, som för indelte Infanteriet efter prima plan eller 20,000 kräfver ett ärligt anslag af g3,000 R;dr, eller en tillökning å det i förra Betänkandet föreslagne belopp af 11,666 Ihdr 32 sk.; och får alltså Utskottet föreslå en sådan förändring i hvad i afseende på anslags - summan förut tillstyrkt blifvit, att densamma bestämmes och å Stat uppföres med 95,000 R;dr årligen på förslag, hvarutaf dock ej kommer att utgå större belopp än efter den af Krigsoch Kammar-Collegiei ne upprättande Riks-Markegången , belöper hvarje år för |:del af en Soldat-monderings värde. Stats-Vtsiottcts Bellini anderi! Beträffande den hus Högloft.
Grefve Spens, Carl Gitjlafi Den framställhing jag nu arnar göra är föranledd af den utaf Herr Grefven och LandtMsrskalken meddelade underrättelse, att val till förstärkt Statsutskott nästa Måndag kommet att för sig gå. Det har ofta varit anmärkt och är af erfarenheten vitsordadt, att detta Val medför stör tidsutdrägt j men man har mindre fästat uppmärksamhet på nödvändigheten att vidtaga Rådane mått Och steg, att förekomma cassation afen mängd val-listor* hvarigenom hinder uppstått för utrönande af pluralitetens önskan. Åtskillige Ledamöter af RiddarhusUtskottet hafva jemte mig varit betänkte* att i deri nya RiddarhusOrdningen intaga något stadgande i detta afseendemen som detta i alla fall icke för det närvarande kan blifva gällande* Och detta likväl är ett ämne af mycken Vigt* anhåller jag att få yttra mina tankar om saken, jag tror nemligen att cassatiori af Val-listor till en stor del skulle förekomtnas , om RiddarhusCanzliet tillsades uppgöra en förteckning på de Ledamöter af Ståndet till hummer och namn, som äro förhindrade att blifva uti den Så kallade stora Nämnden invalde* och hvilkas upptagande på en Val-lista Ovilkorligen medför cassation deraf. Denna förteckning borde sedermera antingen anslås i pieoum iriöan Valet skedde, eller kanske hellre dagen förut Vara i Läsrummet att tillgå. Om denria åtgärd åtföljdes af en utaf Herr Grefven Och LandtMarskalkens yttrad önskan, att Rid - Fidd o. Ad. Fröt. V, Band. al J2» v pen 14 Junti /. m. derskapets och Adelös Herrar Ledamöter ville författa sina vallistor uti Alphabetisk oidning, skulle sådant lända till mycken lättnad vid sjelfva valet. Jag var vid sista Riksdagen bland deras antal, som sutto vid bordet och förde anteckningen. Jag käDner derlöre af er-, farenhet, huru besvärlig denna befattning var, då den af mig föreslagna method ej följdes. Om deremot de väljande iakttaga den Alphabetiska ordningen, blir besväret ansenligt minskadt.
Protocoll skulle af de till allmänna Riksdagskostqader, na till anslående medel bestridas, Ridderskap pet och Adeln måtte inbjuda sina respectiva MedStänder att deri instämma, samt att på det dessa Protocoll hastigt och arktals, i den män de hinna justeras , måtte kunna utgifvas, RiksStånden måtte utse hvartdera en ledamot för att genast om tryckningen föranstalta ; slutligen borde äfven till det blifvande StatsUtskottet remitteras, dels att på behörigt sätt bereda utvägarna till betalandet af de för tryckningen genast behöfliga medel, dels att afgifva sitt yttrande, huruvida, enär Grundlagen tydligen anbefaller Protocollens tryckning, men ingen anvisning på medlen deri finnes , någon ting gifvet, rörande en sådan anvisning, nu kunde för tillkommande Riksdagar af Riksens Högloft, Ständer stadgas. Uppå härå af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, blefden afFiiherie af Wetterstedt gjorda hemställan af Ridderskapet och Adeln bifallen. Den 3 Mars. 9 Upplästes Adeliga JungfruStifts Directionens Berättelse, af den 24 Februarii, angå. ende Adeliga JungfruStifts-ärendernas förvaltning sedan sist förflutna Riksdag, oqh skulle densamma förblifva hvilande på bordet, intill dess att RiddarhusUtskottet hunne förordnas , dä den till bemälte Utskott skulle förvisas. Justerades följande : Utdrag af Protocollet hållet hos Högloft. Ridderskapet och Adeln den 3 Mars 1815. S. D. Beslöt Höglo?!. Ridderskapet och Adeln att inbjuda sina respectiva MedStänder till instämmande i det beslut, att tryckningen af samtliga RiksStåndens Protocoll under innevarande Riksdag, i likhet med det dertill hörande Bihang, måtte af de till allmänna Riksdagskostnaderua tili anslående medel bestridas. Då Höglofl.
Domkapitlet i Strengnäs uti häröfver afgifvet utlåtande, med vitsordande af hvad sökanden anfört, förklarat sig destoheldre tillstyrka bifall till berörda anhållan, som det förnämligast varit Wikanders större duglighet för lärarekallet, som förskaffat honom förtroendet af en ansvarsfullare befattning ån den af duplikant, och detta förtroende såväl då beredt honom en minskad inkomst, som ock numera utestängde honom från en hillig likställighet med sina i tjenstgöring jemnåriga, men redan i högre lönegrad uppflyttade medlärare. I anledning häraf och då vikarierande lärare och duplikanter i det väsendtliga måste anses befinna sig i samma förhållande och då vidare de förra i de flesta fall måst åtnöja sig med icke obetydligt mindre aflöning än de sednare, under det att StatsUtskottets Utlåtande N:o 139. 61 för bestridande af vikarialer i allmänhet erfordrades större skicklighet och erfarenhet än för duplikants-befattning, hvarmed vanligen vore förenad tjenstgöringsskyldighet endast i de lägsta klasserna, har Kongl. Mnj:t nu föreslagit, alt den rättighet i afseende på uppflyIlning i högre lönegrad, som Rikets Ständer medgifvit de lärare, hvilka före verkställigheten af den vid 1856—'1858 årens riksdag beslutade reglering af läroverken tjenstgjort säsom duplikanter eller extra lärare, måtte utsträckas äfven till dem, hvilka före löneregleringen varit i egenskap af vikarier vid läroverken anställde, på det sätt att de bland dem, som under längre tid än 5 år före verkställigheten af berörda reglering varit anställde såsom vikarier och hvilkas tjenstgöring blifvit väl vitsordad, måtte berättigas att från och med år 1864, såsom grund för högre lönetur, beräkna sig till godo sammanlagda antalet afslutade läseår öfver 5, som de på sådant sätt tjenstgjort.
Tvärtom bör farhågan derigenom ökas hos den vanartige, att begå ett vanhederligt brott, då bevisningen om hans röjande underlättas ^ och utan att denna utväg varder antagen och godkänd, utan att öfriga medel till bevisningens befordran blifva användbara, tjenar visserligen skärpning i straff icke fullkomligen till det stora ändamål, hvarigenom den befintlige skogen må kunna bevaras, och den under plantering varande unga skogen vårdas Irån obehörigt tillgrepp. Jag anhåller att dessa anmärkningar måtte få åtfölja Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse, och remitteras till det Utskott, dit frågan kan anses höra. Bägge dessa acter remitterades till Lag-, Utskottet, Upplästes IV. Den 19 Juni. 449 Upplästes och lades på bordet ett Memorial från BancoUukottet, af den 13 Juni, i anledning af Herr v. Schultzenheims motion angående publici'é af tillståndet med Bankens Sedel-rörelse. Uppå anförda skäl yttrar sig Utskottet icke finna någon anledning att bifalla, än mindre tillstyrka, hvad som blifvit föreslaget; anseendes Utskottet sig, i händelse Riksens Ständer pröfva de föreslagna uppgifter nödiga och nyttiga för deras Bancoverk, ej förr kunna lemna dem, än Utskottet blifvit befriadt från sin edsförbindelse, och såmedelst berättigade att derefter lämpa sina instruetioner för Bankens Tjenstemän, som under en lika förbindelse utöfva sina sysslor. Om åter Riksens Ständer skulle lemna bifall till Utskottets mening, underställer Utskottet, om icke, till framtida efterrättelse, tillika borde stadgas och lörklaras: att under den Bancoförvaltningen åliggande tysthet endast inbegripeS Bankens reela Fond, beloppet af dess skulder och fordringar och sådana för hand varande operationer , hvilka genom upptäckandet kunde motarbetas eller försvåras. Grefve Lill] mt rantz, jjohan Wilhelm•
I denna organisation är det egentligen en omständighet, som synes kunna föranleda någon betänklighet och det är städernas inrymmande i Länsrepresenlalionen. Man har i afseende härå icke utan skäl anmärkt, att, då Landstinget förnämligast skulle komma att sysselsätta sig med landsbygdens angelägenheter och städernas representanter alltid komme att utgöra en minoritet af Tinget, egentliga påföljden för städerna af deras upplagande deruti skulle blifva, att de nödgades vidkännas utgifter till företag, som afsåge landsbyggdens för dem främmande interessen utan att kunna i någon motsvarig mån påräkna landsbygdens biträde för stadsintressenas befrämjande. Det är likväl af väsentlig vigt, alt icke det gamla afseendet på olika interessen här fortfarande erkännes, så alt Landstinget endast skulle vara till för landsbygden, och städerna tilläfventyrs hafva sitt särskilda ting för sig, utan ali Landstinget bli Iver en för båda gemensam inrättning, hvars alla medlemmar utan särskildt afseende på den ena eller andra stadens eller socknens eller näringens särskilda interessen endast hafva lill ögonmärke att i allt befrämja länets lyftning och framåtskridande, hvarhelst ett tillfälle dertill erbjuder sig. I sjelfva verket äro icke heller landsbygdens och städernas interessen lör hvarandra så främmande som mången påstår. Dels kan en stads näringslif icke annat än direkt vinna pä den kringliggande landsbyggdens ekonomiska förkofran och ökade förmåga att frambringa och förbruka, och dels äro våra städer i så betydlig mån sjelfva jordbrukande, att jordbruksintresset icke kan anses lör dem likgiltigt, lika litet som fabriksoch närings-inleresset numera är det för landsbygden, Dessutom hafva de Kommilterade sökt förekomma hvarje obehörig öfvervigt inom Landstinget å landsbygdens sida genom förslaget, att städerna i förhållande till folkmängden skulle till Landstinget sända dubbelt så många representanter som landsbygden, och om icke ens detta skulle göra tillfyllest lärer väl i allt fall Konungens Befallningshafvande eller E. K. Majit vid pröfningen af Landstingets beslut icke underlåta 332 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse N:o SOI. att fästa behörigt afseende å städernas billiga anspråk att ej nödgas draga för stor tunga för landets räkning.
Ty• ehuru afskräckande beskvllningen för obscurantisme ärt måtte j O synas, vågar jag dock ej, på Grundlagarnes äfven blott möjliga, bekostnad, bekänna mig till äfven den mest beprisade liberalisme. Den i sanning vigtiga frågan åter, huruvida Banquens publicitet må vara och blifva, antingen skadligare eller nyttigare, än dess så kallade hemlig hållande, är, i hänseende til! Grundlagars helgd , subordinerad, och för öfrigt sådan, att jag ej tilltror mig, att densarnma besvara. Då i alla fall nyttan af den ifrågavarande publiciteten ännu är blott problematisk, anser jag för mig tryggast, att instämma i den af Herrar Banco-Fullmägtiges pluralitet yttrade, Banquens publicitet afstyrkande, mening.’’ Herr Öfver-Hofpredikanten, Doctor Hedren: ’’I afseende på de constitutionella betänkligheter, som blifvit väckta mot Banquens publicitet, instämmer jag fullkomligt med Höglofl. Afdelnirrgens utlåtande. Regerings-Formens 72 §. ställer Banquen endast under Riksens Ständers oberoende sjelfständiga vård, och tillegnar Riksens Banco-Utskotlets Betänkande!!. Ständer allena rättigheten att bestämma dess sty. reise-ord ning. Riksdags-Ordningens 75 §.,dåden upptager nämnde Regerings-Formens stadgande ibland undantagen, liar ock: lydeligen afgjordt, att Konungens samtycke i beslut rörande Banquen icke behdfver sbkas. Att i öfrigt Banquens nu begärde publicitet ingalunda är en fråga om Constitutionens förändrande eller förklaring, bevisas bäst deraf, att, om än denna publicitet förutsättes såsom afgjord, så behöfver, till följe deraf, ingen minsta bokstaf förändras i Grundlagarne, hvilka alla kunna med nämnde förutsättning bestå orubbade.
ProtocollsUtdrag frän Haglojl. Ridderskapet och Adeln den 1 September 1823. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Expeditions-Utskottets, den 16 sistlidne Augusti aflåtne, samt den q2 derpåföljde, e. m. på bordet lagda Memorial, i anledning af väckt fråga om en förändring i Utskottets Förslag till underdånig Skrifvelse N:o 121. Frän Hogvard. Preste-Slåndet den 25 Äng. 1823» S. D. Föredrogs å nyo och bifölls ExpeditionsUtskottets Memorial, i anledning af väckt fråga om en förändring i Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o iaj, ProtocollsUtdragl Från Fulloft. Borgare-Ståndet, den 27 Aug. 1825. S» D. Uti Memorial af den ifi:de dennes,’ som nu å nyo föredrogs, hade Expeditions-Utskottet hemställt, huruvida en uppgifven förändring borde ega rum uti dess Förslag till underdånig Skrifvelse N:o 121, angående lindring i Kronobrefbärings-skyldigheten; men Borgare-Ståndet, som godkänt samma Förslag, fann godt, att dervid förblifva. Från Hedervärda Bonde-Ståndet, den 27, Aug. 1825. S* D. Vid förnyad föredragning biföll Bonde-Ståndet Uxpeditions-Utskottets den 16 dennes aflåtne Memorial, om förändring i Utskottets Förslag till underdånig Skrifvelse N:o 121.,’ rörande Allmogens befrielse från skyldigheten att låta dess Kungörelser om Bo-utredningar och Auctioner m. m. af Krono-Betjening påtecknas, innan de i Kyrkorna uppläsas. ndträänign Skrifvclser. 563 N:o 145. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 14 Aug. 1823, Preste-Siåndet d. 18 — —•
Bekant är också, hurusom i en senare tid teol. professor Samuel Gerhard vidtog den energiska åtgärden att påsätta hvaje bok i sitt bibliotek en papperslapp, hvarpå stod att läsa en latinsk inskrift, hvilken, öfverflyttad till vårt språk, skulle lyda ungefär: » Jag är en del af Gerhards bibliotek, smutsa icke ned mig! Slit icke sönder mig! Behåll mig ej hos dig mer än en månad! Stjäl mig icke. » — Ett vältaligt vittnesbörd om den lärdes fruktan, att hans kära skatter skulle vanvårdas eller rent af gå honom förlorade. Språ- ket har ock riktats med ett nytt o r d: bibliotaf (bokgömmare, d. v. s. en sådan, som ogärna lå- nar ut böcker). Hvadan då denna ängslan, hvarpå det nämnda gifver ojäfakaktiga bevis? Ah, en hvar, som äger böcker, känner nog till denna fasa för boklån till vänner o c h bekanta. Eller hur? Oekså en kvinnofråga. p7 (ör några dagar sedan råkade rnin Och likväl äro boklån så ytterst vanliga. Ja, man skulle kanhända rent af kunna påstå dem vara nödvändiga. Detta af den orsak, att hos så många läslusten ej motsvaras af en lika stor köplust. Naturligt är det äfven, ty de torde vara lätt räknade, hvilkas tillgångar låta dem lägga sig till med allt af värde, som ser dagen. För öfrigt är det mycket, som man ej kan tillerkänna beståndande värde, men s o m man i alla fall önskar läsa, ibland för att fördrifva en tråkig stund, ibland åter för att göra bekantskap med en författare, hvilken man ej känner till och hvars arbeten man ej därför på vinst och förlust vill köpa. Boklån äro i slika fall en naturlig och äfvenledes berättigad utväg, ty man begår j u ingen orätt emot förläggaren, då man ej kunnat skaffa sig boken, men likväl ej velat gå dess innehåll förlustig. Man kunde dock känna sig frestad att yttra ett och annat om den, som blott lägger sig till med arbeten i praktband — hvilkas enda bestämmelse är att pryda ett salongsbord eller stila upp ett nytt bokskåp — men däremot låna de böcker, som de önska läsa, af sina vänner (eller väninnor).
Jag tror det är själfva Tummeliten. (Han tar honom i knä.) Hvem har dödat honom? HOBERGSGUBBEN. Det har jag gjort! S:T PER. Ska du slå de små, din stora otäcking! HOBERGSGUBBEN. Ja, när de ville undergräfva min ställning såsom jätte! S:T PER. Hvilken som förargar en af dessa små... HOBERGSGUBBEN. Ja, det var de som förargade mig! Men du har alltid varit de smås vän! S:T PER. Och här är lilla Askungen! HOBERGSGUBBEN. Hvars förnämsta merit var att ha små fötter. 71 S:T PER. Och dem hade du hjärta att döda! Åh! HOBERGSGUBBEN. Annars hade de dödat mig, och nödvärn är tillåtet. För öfrigt skulle du ha sett dem kifvas och slåss; lura hvarandra och rifvas alldeles som de stora människorna. Tror du att de hade så mycket barmhärtighet att de beklagade sorgen, när Dvärgakungen slogs ihjäl? Nej bevars! De råkade genast i lufven på hvarann om kronan och läto liken ligga. Akta dig du för dvärgarne, som behärska världen. Där inne i berget tillbringa de sin tid med att leta fram guldet, för hvilket mänskobarnen sälja heder och tro, och så smida de svärden, hvarmed mänskobarnen förgöra hvarandra! S:T PER. Det är bara förtal! Och kunde jag väcka lif i dessa små, skulle du se huru de som tacksamma barn skulle följa mig på min långa vandring. TUMMELITEN (vaknar). God morgon, farfar! S:T PER. Nej se han lefver! Och jag som trodde att underverkens tid var förbi! Hur är det med dig, din lilla byting? 72 TUMMELITEN. Åh, jag låtsades bara vara död för att jag skulle slippa stryk af dvärgarne. S:T PER. Bättre fly än illa fäkta! Ja, du var alltid en liten förståndig baddare! Nå hur är det med Askungen då?