Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alt denna opinion icke saknar grund, måste äfven enl. min tanke medgifvas, ty Mine Hrr, om vi granska våra Riksdagais historia, hvad finna vi egentligen vara dervid uträltadt? Det hufvudsakligasle består ju deruti, att man beviljar de anslagssummor, hvilka Statens behof oundgängligen kräfver; allt det öfriga är af föga betydenhet. Emedlertid fordrar samhället för sin utveckling ovedersägligen reformer i flera hänseenden. En mängd lagar och författningar äro föråldrade och behöfva förbättras; vårt kreditväsende tarfvar en total förändring, mycket annat ali förliga. Allt detta har visat sig vara nästan overkställbar! under vårt nuvarande representationsskick. Lika med mången annan önskar jag således en reform deri. Vi hafva nu ett förslag lill ändringar i vår konstitution, hvilket visserligen icke upfyller allt hvad jag i sådant hänseende önskat och som vidlådes af flere brister, men del är likväl en öfvergång frän ett dåligt till ett bättre representationssätt. Det afhjelper de mest öfverklagade olägenheterna af det nuvarande systemet, i det alt åtskilliga orepresenterade samhällsklasser vinna inträde i representationen och dess arbetsordning förenklas, hvarigenom ärendenas gång påskyndas till stor vinst så väl för det allmännna som eoskildta. En annan stor fördel vinnes äfven derigenom alt hela Riksförsamlingens ledamöter sammanträda till gemensam öfverläggning på ett rum, i st. f. alt, såsom nu är fallet, vara fördelade pä 4, och således urslåndsatte att utbyta sina tankar, hvarföre de äfven oftare än eljest torde blifva händelsen stanna i stridiga beslut. Ständerna i deras nuvarande ställning likna 4 individer, hvilka skola fatta beslut i någon sak och göra det hvar och en under tystnad för sig sjelf utan att med de andra samtala. Man har visserligen såsom en väsendtlig anmärkn. emot förslaget anfört, alt icke alla nu orepresenterade samhällsklasser erhålla säte och stämma vid nationens rådslag, men jag skulle tro, att det är bättre om några af de nu utestängda klasserne erhölle en sådan rättighet, än om ingen finge den. Man har mycket beklagat, att Adelns sjelfskrifvenhet skulle genom förslagets antagande uphöra.
Det är nemi, Utsk;t, som enl. 73:dje §:n R.O. skall göra sammaujemkningar, och dessa skola sedermera underställas Ståuden, som då fatta sina beslut, hvilka sålunda blifva R. St:rs. Men att lösrycka delar af en och samma §, och sålunda hoplocka 3 Stånds beslut om hvarje del, det är efter mitt förmenande orätt, till följd hvaraf det också är nödvändigt att Utsk:t förständigas att utreda ämnet. Gr. af Ugglas’ hemställan, att H. Bxc. Hr Gr. o. Landtm, måtte uplysa om sin åsigt, huru Ståndets beslut bör upfattas, anser jag icke heller på sin plats ty det är väl R. o. Ad. sjelf, som bedömer den saken. Ett faktum är, att R. o. Ad. icke bifallit ifrägåvide mora. utan det deruti gjorda tillägget, hvilket är af ganska väsendtlig vigt, emedan det betydligt inskränker rösträtten. §:n kan således icke sägas vara af R. o. Ad. bitallen på det sätt, att dess bifall skall kunna åtskiljas i 2 delar; ty tillägget innefattar en väsendtlig modifikation af §:ll. Gr. af Ugglas: Gr. Sparre tyckes hafva missförstått mig, då han ansåg, att jag önskat, det H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, behagade redogöra för huru R. o. Adms beslut borde tolkas. Jag har dock blott yttrat, att, om propos. framställts på 2:dra mom:t utan något . tillägg, då är frågan afgjord, oberoende deraf att en annan propos. sedermera blifvit framställd på tillägget. Det var för att erhålla uplysning om, huru härmed förhåller sig, sorn jag tagit mig friheten att vända mig till H. Exc. Hr Gr. o. Landtm. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Pen 37 Maji f. nu €0! Enligt uppgift till Taxering uti Jönkoping ■för år 1820, har Herr Lagman Hedenstjerna upptagit sin sportel-inkomst till 75o Riksdaler Banco.
Skälen för upphandlings - sättet böra alltid i Protocollen antecknas. 2 §. Bestämda föreskrifter i afseende pl Sädens vigt och öfriga beskaffenhet skola i Upphandlings - Contractet utsättas, äfvensom ansvar för Säljare stadgas i händelse lefverering underlåtes. 3 §. Öfver - Styrelsens rättighet att emot borgen meddela förskotier å så beskaffade Spannmåls uppköp som ifrågavarande, för att derigenom vinna nedsättning i prisen. Huru tillgå bör då Utländsk Spannmål behöfver för Allmänna MagazinsInrättningens räkning införskrifvas. i §, Inrättningens skyldighet att i sådan händelse underställa Kongl. Majus Nådiga prof. Stats-Llrsffottets Betänk anden, 1567 ning ile skäl och orsaker, som 'påkalla införskrifning af utländsk Säd. 2 §. Inrättningen bör, från Handels - Consulerne, i synnerhet i utländska orterne omkring Östersjön, erhålla mlnadtelige Rapporter om gångbara Sädespriser och Spannmålstillgångarne, samt andre nödige upplysningar. 3 §. Huru Inrättningen efter dessa Rapporter skall lämpa sine åtgärder, och på hvad sätt uppköpen böra verkställas för att blifva minst kostsamma. Om Undsättnings - Spannmåls tillhanda - hållande. 1 §. Om Magazins-Inrättningeits skyldigt het att hafva ständige Hager i Ränen , och till hvad belopp i hvarje, lämpadt efter orternes behof. 2 §. Randshöfdingarnes åligganden att på allt sätt vaka deröfver, att undsättningar icke utdelas vid andra tillfällen än då missväxt eller andra oumgänglige behof det ktäfva: Allmänna Stadganden huru Randshöfdingarne böra undersöka verkliga undsättnings - behofven.
Detta yttrande bifölls. 9:0 Voler:s-propos:n 1V:o 36, ang-.de artikeln. »Jernskrot, gjutet, smidt eller valsadt», i sammanhang hvarmed inbjudning lill R. o. Åd. blifvit framställd. L> e u 24 Oktober. #31 Hr Gripenstedt: Då R. o. Ad. nyss antagit Ut,sk:s inbjud ning i afs:de å sjelfva hufvudfrågan, torde konseqvensen fordra, att den afven antages i hvad den rörer jcrnskrot. Gr af Ugglas: lt. o. Ad, torde påminna sig, att detta be slut, om hvars frånträdande nu är fråga, fattades pu förslag af mig, såsom cn konseqvens al St:ts beslut ang:de artikeln Jern. Då R. o. Ad. nu emellertid förändrat sitt beslut i al's:de å den sistnämnda, torde det vara gifvet, att äfven denna inbjudning bör antagas, hvilket jag för min del tillstyrker. Ifrågav:de inbjudning antogs, och i följd deraf fann R. o. Ad. votera propos.-n N;o 36 hafva förfallit. 10:o Voler:s-propos:n N:o 37. Denna votens-propos. godkändes. 11:0 Votcr:s-propos:n N:o 38, ang:de artikeln »Koppar, tmidd valsad eller gjuten: plåtar och andra ämnen för bearbetning»; i sammanhang hvarmed en inbjudning lill R. o. Ad. blifvit framställd. Hr Gripenstedt: Nästan alldeles samma skäl, som ledt till borttagande af tullen på jern, göra sig äfven gällande i afs:de å koppar, och jag anhåller derföre, att It. o. Ad. ville, i öfverensstämmelse med förut fattade beslut, antaga inbjudningen äfven i denna punkt. Hr Printzensköld: Den siste talaren har sagt, att samma skäl skulle förefinnas till förändrande af detta beslut, som i fråga om artikeln jern.
J skolén aldrig förgäta, Gode Herrar, att Adelns ursprungliga bestämmelse kallar den, att omgifva och försvara KonungaThronen, samt att bereda inbördes förtroende och tillgifvenhet emellan Regenten och Folket. Min välvilja skall följa Eder till Edia hemvist, dit J nu återvänder», och Jag är förvissad, att J, genom nyttiga efterdömen för Edra Medborgare, skolén gifva både Mig och Fäderneslandet förnyade och fortfarande vedermälen af Edert nit för det allmännas väl. 43* Den i<) Mars e. m. Jag förblifver Eder med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. 3:o Hennes Maj:t Drottningens Nådiga Svar till Ridderskapets och Adelns AfskedsDeputation: Gode Herrar af Ridderskapet och Adeln! Jag emottager med erkänsla uttrycken af Ridderskapets och Adelns tillgifvenhet. Edra önskningar för min sällhet kunna ej vara uppriktigare än mina dagliga förböner till Himmelen för Fäderneslandets välgång, hvilken äfven utgör Eder egen. Utan att hafva tagit kännedom om de särskilta delarne af Edra öfverläggningar, har Jag likväl varit i tillfälle, att af besluten dömma till det helas gång, och Jag har med tillfredsställelse funnit, att Edert Stånd varit ledt af nit för allmänt väl och af ett rättvist förtroende till Eder Konungs Landsfaderliga afsigter. Min Krönings-act har lemnat Mig ett nytt och värderadt bevis på enhälligheten af Edra tänkesätt, hvaraf Jag kännt Mig lifligen rörd. Jag beder Ridderskapet och Adeln, att alltid vara försäkrade om Min Kongl. Nåd och bevågenhet. 4:o Hans Kongl. Höghet Kronprinsens och Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessans Nådiga svar lill Ridderskapets och Adelns AfskedsDepulalion: Den 19 Mars e. m. /p 3 Till Ridderskapet och Adeln. Edra tänkesätt äro dyrbara för Mig och Min Gemål, och Vi emottaga alltid uttrycken deraf med gemensam tillfredsställelse och erkänsla.
Och tjenarne sätta i allmänhet ett mycket stort värde på, att barnen bedja dem om ursäkt, när sådant påfordras. Fördelarne äro ömsesidiga. Har man en god vårdarinna för barnen och behandlar henne väl, kan man verkligen af henne hafva mycken och god hjelp vid barnens uppfostran. Men det är då nödvändigt, att man dels är ense med henne om sättet för barnens — Sista numret i uppfostran, dels också sjelf vidhåller de grunder hon är tillsagd att följa. Det heter ofta om en barnvårdarinna eller lärarinna, att hon » icke kan sätta sig i respekt » hos barnen, men detta beror kanske rätt ofta på, att barnens moder icke visar den ifrågavarande tillräcklig aktning eller kan hända icke nog aktningsfullt yttrar sig om hennes person. Ty icke kan man begära, att barnet skall visa aktning för den, som kanske dess egen moder ringaktar. Det är heller icke så ovanligt att se en ung moder banna barnjungfrun, för det hon icke visar nog eftergifvenhet för den lille eller icke har nog fördrag med älsklingens nycker och odygder. Men när dessa samma små odygder besvära mamma sjelf, då låter det annorlunda; då blir det häftiga bannor, och älsklingen blir stundom bastant omruskad. Kan man begära, att den lille på sådant sätt skall blifva » snäll », lydig och vänlig? Det är ju nästan omöjligt. Agan och bannorna den ena gången äro nästan ännu mera skadliga än sjelfsvåldet den andra, och denna ojemnhet i modrens sätt gör, att barnen förlora all respekt för hennes tillrättavisningar. Ty, utan att göra sig reda derför, känner barnet ganska väl på sig, till hvem det kan och icke kan trygga sig, hvem det måste lyda och hvem det kan trotsa. Också derför är det ytteist angeläget att redan tidigt begynna en förståndig uppfostran. Ganska ofta hör man föräldrar yttra, att det ännu är för tidigt att » bråka » med pojken; när han » får mera förstånd », då skall han hållas efter, då skall han lära sig lyda o. s. v. Men oftast blir det aldrig något af med det rysligt tillämnade utrotningskriget mot alla ovanor och c dygder, och dessutom är det vanligen för sent att begynna det.
Maj:t hemställa, det nödiga försigtighetsmått i förevarande hänseende måtte varda i nåder föreskrifna. Käpptoffsar och snodder, som nu, lika med slöjdevaror, ej specificerade, för tullas efter värde, har Utskottet, enligt Herr Rosenblads förslag, hänvisat till lika tullbehandling med snörmakarearbeten. Herr Schwan har för saltadt kött föreslagit tullfri införsel och Herr Hjerta har yrkat att införselstullen å kött, alla slag, måtte nedsättas till hälften; hvaremot Herrar Rosenblad och Marén bibehållit nu gällande tullsatser å denna artikel. Yid sistlidne riksdag blefvo nu gällande afgifter, med väsendtlig nedsättning i 1845 års taxebestämmelser, stadgade; och då någon egentlig erfarenhet af denna förändring ännu icke kunnat vinnas, hemställer Utskottet, att tullsatserna å kött må bibehållas oförändrade. I stället för rubriken »lampor af sammansatta, eller såsom arbetade, ej specificerade ämnen» och dess förtullning efter värde med 33 '/3 procent, får Utskottet, 1 enlighet med Herr Rosenblads motion, tillstyrka den förändrade rubrik och förtullning taxeförslaget upptager. Nu varande tullafgifter å lin äro för ohäckladt 1 R:dr 8 sk. och för häckladt 2 R:dr lispundet. Herr Rosenblad har yrkat tullfrihet för det förra och 24 sk. tull å det sednare. Af Herr Hjerta är äfven tullfrihet yrkad å ohäcklade linet, eller tullens bestämmande till högst 16 sk., hvilken tullsats Herr Murén ock föreslagit, jemte det han å häckladt lin upptagit 40 sk. tull, allt per lispund. Genom Kongl, kungörelsen den 18 Juli 1850, är vordet för inhemska fabriker, som tillverka linnesegelduk, medgifvet att, efter Kommers-kollegii pröfning, få införa ohäckladt lin mot 12 sk. och häckladt mot 24 sk. tull lispundet.
Jag tror allenast, att det äfven finnes ett annat lofligt sätt att betrakta det: och jag hämtar mitt skäl dertill ur den, som jag tror, grundade förmodan , att Hofstaters pensionerande hittils aldrig varit underkastadt de Allmänna Börfattningarne om Pensioner för Rikets Tjenstemän , att ej heller någon särskildt Författning för Hofstaters pensionerande någonsin lärer varit stadgadt och att således väl en viss analogi med Författningar, men hufvudsakligen en pröfning efter billighet, synes vara det, som i afseende på dem hittills med skäl legat och kunnat ligga till grund för tilldelningen. Det är således utan att ogilla StatsUtskottets ådagalagda tänkeoch handlings sätt, sorn jag anhåller, att det måtte anmodas och auctoriseras pröfva pensions - tilldelningen efter denna grund , då utlåtandet förmodligen blifver så gynnsamt, som Utskottet säkerligen sjelf skulle hafva önskat3 samt att åt bemälle Utskott derjemte måtte uppdragas, att, i sam - i 6a Den 8 Juni. manhang härmed, för framtiden föreslå efl Författning, rörande Pensions tilldelning åt HofStaten etter afledne Kongl, personer, enligt de måhända åtskilliga billighetsgrunder , som särskildt å dera torde finnas tillämpliga. Skulle Höglofl. Ridderskapet och Adeln tillåta, att saken redan i förhand under denna synpunkt betraktades, så utbeder jag mig, såsom skäl för beståndet af den nu varande penstons-regleringen, få hemställa: 1:0 att då af de 66,666 R:r 32 sk., som utgjort Högstsalig. Hennes Maj:t
Ty uti allt det hittills frambragta var ännu endast Natursjäl (Vis genitrix seu plastica, Animæ assimilanda); äfven på sin höjd – eller i djur-riket – utvecklad endast till anima bruta, endast till analogiska förberedelser och drömlika tillstymmelser af egentligare själsegenskaper. Ännu saknades en varelse, som kunde hänföra skapelsens herrligheter till en egen själ, till sjelfmedvetande och andlig förnimmelse; någon, som ur sådan förnimmelse-förmåga, och således ur Förstånd, kunde från alla dessa harmonier dömma till den Skönhet, från alla dessa Skönheter till den Ljufhet, från alla dessa ljufheter till den Godhet, som är Lifvets mening och sanning; någon, som af umgänge med denna Godhet kunde mottaga Sällhet. Ännu var ej kommen den Jordens Son, den Andesjäl (Mens) i Menniskoskepnad, som skulle från det jordiska paradiset kunna betrakta det himmelska, äfvensom från detta tillbaka det jordiska, och alltså i en inre åskådning på samma gång omsluta dem båda, för att af bådas förening njuta det rikaste möjliga glädjemått. I hela Naturen, äfven i dess allraminsta delar, framlyste å ena sidan uttrycket af ett meddeladt eller undfånget Gudomligt: men ock, å andra sidan, en längtan, att i och med detta uttryck få erbjuda sig åt ett väsende, som vore sjelfva den innersta sammansmältningen af Lif och Natur, eller sjelfva fullbordandet af samtliga Natur-kretsarnes återvändning från ett Sista till ett Första, hvilket omfattar dem alla i sammandrag; emedan blott ett så beskaffadt väsende kunde till det Gudomliga hembära, för sig och de öfriga varelserna samfäldt, en odödlig tacksägelse. Kort sagdt: Menniskan, ehuru nu fullständigt genom Naturen förberedd, var ännu icke till: och skapelsen väntade sitt smycke, den skapande gudomliga verlds-åskådningens första och sista syfte. Alla de menniskan förebådande härolderne uppfatta sitt lifs innehåll och form endast i förhållande till en dunkel naturtillvaros trånga och oföränderliga ståndpunkt.
Denna belägenhet har lagstiftaren väl sökt förekomma, så vidt hustru angår, genom den rättighet, sorn i Giftermåls-Balkens 9 kap. är lemnad man att, före vigseln, såsom morgongåfva åt hustrun utfästa till en tredjedel af sin ärfda jord, som, derest makarne ej hafva barn samman, af henne får brukas och nyttjas till döden eller till dess hon ingår nytt gifte, i hvilka händelser jorden återfaller till den förres arfvingar. Men någon motsvarande rätt är ej i lag förvarad mannen, derest jorden tillhör hustrun och han ofverl efver henne. Tilläfventyrs har lagstiftaren föreställt sig, att mannen eger större förmåga än hustrun att bereda sig uppehälle och derföre mera ömmat för hennes ställning. Men om än vanligaste förhållandet skulle vara sådant, så visar likväl dagliga erfarenheten, hurusom hustrur ryckas från sina männer, då desse af ålder, sjukdom eller andra orsaker omöjligen genom eget arbete kunna försörja sig; hvarförutan emot gällande lagstiftning förekommer att mannen, i den händelse att Jhan före äktenskapet ej eger någon fastighet, utan först derefter genom arf blifver egare deraf, saknar anledning att bereda hustrun någon fördel af fastigheten, till hvilken arfvingarne följaktligen, vid mannens död, hafva rätt. Dessa äro de mest framstående olägenheter af gällande lagstiftning; och obilligheten deraf faller synnerligast i ögonen, om man besinnar att den, som ej har aflingejord, väl, efter 8 kap. 1 §. Jorda-Balken, är berättigad alt af sitt arfvegods förläna på lifstid något hemman åt den, som trogen tjenst gjort häfver, men äger deremot ej att lemna sin hustru det ringaste deraf annorledes än i morgongåfva, eller genom ett medel, som han ej har anledning använda, om han före äktenskapets ingående icke ärft godset. Äktenskapet är likväl en förening för lifvct lill gemensamma Iröjder och^ lidanden. Det kan derföre ej vara likgiltigt för den ena makan att veta det dess frånfälle skall undanrycka den andra alla medel till bergning, ätt icke ega en utväg att efter döden belöna den kärlek och trohet, hvarför man i lifvet varit ett mål.
Man hade nemligen då funnit, ali svårligen någon person med verklig skicklighet behöfde befara att vid 50 års ålder qvarstå i Kaptensgraden och alt stadgandet endast kom me att drabba de mindre tjenstbara personer, hvilka nn lill skada för så väl del allmänna som enskilde qvarstå alltför länge pä iuuehafvande platser. Stadgandet står i fullkomlig öfverensstämmelse med den åsigt att embetsmännen äro till för Staten; detta hindrar dock icke att förhöja åldern då afgång från tjensten bör ske, men med detsamma närmar man sig äfven den åsigt, alt Staten är till för embetsmännen. Utsktn hafva klandrat, att hären under fredstid icke skall förses med serskildta prester, ulan religionsoch själavården i stället besörjas af församlingens presterskap, som derföre upbära en ersättning, hvilken nu, ehuru väl förtjent, icke erhålles, oaktadt omsorgen åtminstone för indelte trupper (de, hvaraf hären enligt förslaget egentligen komme att bestå) tillhör detta presterskap. Det är således endast rättvisa och billighet, som legat till grund för förslaget. Någon besparing har härvid icke blifvit afsedd, då ersättningen till församlingarnes presterskap för religionsoch själavården i förslaget uptages till 17,597 r:dr, i st. f. de 8,000 r:dr, hvartill atlöningen för serskilda Brigadpastorer skulle upgå. Det H. Ståndet torde härvid bäst vara i tillfälle bedöma, hvilketdera sättet är alt föredraga. Uti den rekapitulation af Utsk:ns anmärkntr, som utgör slutet af utlåt. N:o 18, förekommer bland annat, alt den af mig föreslagna förändrade korps-indelning ”rubbar och förvirrar den nuvar:de fördelningen af de indelta regementene”. Denna tillvitelse hvilar dock på en fullkomlig obekantskap med de närvartde förhållanderne, ty i motsatt fall skulle Utslcn funnit alt någon större förvirring och planlöshet i så väl taktiskt som adminislratift hänseende icke kan finnas än den som närvartde korps-fördelning företer.
Lemningar af henne återfinnas i de ännu bestående kyrkornas systemer; men oförenliga med den nya verldsåskådning, på hviken menniskoanden arbetar, alltsedan han i sextonde århundradet började befria sig från myndighetstron, utöfva de en alltmer aftagande inflytelse på formerna, i hvilka lifvet kläder sig. En mängd af de besynnerliga företeelser, som göra medeltiden så olik den föregående helleniska bildningen och den efterföljande nyeuropeiska, eger i hans verldsåskådning sina rötter. Det är ej en tillfällighet, att vi å ena sidan uti Greklands historia möta så många harmoniska gestalter med lugn lefnadsglädje i sina anletsdrag, samt å andra uti medeltidens så många dystra eller öfverretade väsen, drypande af blod ur sjelfslagna sår, feberglödande af mystiska känslorus – ej en tillfällighet, att den ena åldern älskar de förre och förevigar dem i sina hjeltegallerier, medan den andra beundrar de sednare och i sina legender framställer dem såsom heliga förebilder. En slump är det ej, att Hellas’ konst speglar en skön mensklighet, under det medeltidens helst dväljes i det vidunderliga och kastar sig mellan ytterligheterna af hemskt allvar och vild komik; ej en slump att grekens vetenskap är rationel – att han i logiken uppdagar kathegorierna och i sin geometri uppför den mest fulländade byggnad af sträng bevisning, då deremot medeltidens vetenskap är magisk – är korrespondenslära, astrologi, alkemi och besvärjningskonst. För greken var verlden en harmonisk enhet. Öfver sjelfve gudarne herrskade förnuftsnödvändigheten, höljd i ödets slöja. Mythens brokiga tilldragelser lågo i ett aflägset fjerran; de bundo icke ens skaldens fantasi, då han med dem sysselsatte sig, än mindre mängdens tro, aldraminst tänkarens forskning. Företeelserna, framställande ett ostördt sammanhang, inbjödo till betraktelser, åt hvilka man kunde egna sig desto ifrigare som ingen förmenade sig hafva till skänks erhållit ett redan fullfärdigt system af uppenbarad sanning, och desto friare som ingen myndighet nödgade den enskilde välja mellan ett dylikt system och helvetet.
Lika med Hr v. Troil anser jag ganska många af de förrättningar, som af Borgerskapet för kronans räkning verkställas, vara af den beskaffenhet alt de icke uptaga mer än en timmas tid, deribland, såsom Hr v. Troil anmärkt, besigtningar på kronans hus. Likaledes förefaller vid Cellfängelserna besigtningar å klädespersedlar, reparationer o. s. v., hvilka förättningar icke komma ofta på och tarfva föga eller ingen tid. Jag Den 28 Januari f. m. 115 skulle således tro att äfven, utom de undantag som Hr v. Troil föreslagit, inget arfvode bör komma ifråga för sädane besigtningar som röra persedlar och andra förrättningar inom städerne, såsom t. ex. i Cellfängelser, hvilka äfven äro kronans bus. För öfrigt anser jag högst vigtigt alt sådana förrättningar försiggå och jag förenar mig med Hr v. Troil i hans yttrade åsigter. Sedan härefter underl. Riddarh.-Sekret., på begäran af Hr v. Troil, uplyst att förevande Betänk:de blifvit af de 3:ne öfriga St:n bifallet yttrade Hr von Troil: Då efter den uplysning Hr Riddarh.-Sekret, afgifvit, Betänk, i alla händelser är afgjordt, afstår jag från milt förslag, men anhåller då alt, såsom min tanke, fä detsamma till prot. afgifvet. Uppå härefter framstäld propos. blef Utsk:s Betänk:de af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo Allm. Besv. o. Ekon.-Utsk:s d. 17 och 24 dennes på bordet lagda Betänkrde N:o 8, i anledn. af väckt fråga om beredande af Gudstjentsoch Skole-lokaler för Garnisons-församlingen i Slockholm. Hr af Edholm, Erik Wilh.: Då denna fråga inom Utsk. förevar till behandling, var jag der i tillfälle att, till följd af en längre tjenstgöring inom Stockholms Garnison, kunna vitsorda de stora olägenheter, som motionen åsyftar att afhjelpa.