Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi veta att ullåningsprincipen mot borgen, af flere bland våra Hypotheksföreningar blifvit begagnad, och för vissa bland dem har det varit en ren nödvändighet, när de nemi., vid inhändigandet af de utländska lånen, erhållit dem i stora summor, och icke genast kunnat utlåna dem för det ändamål, hvartill de varit afsedde, då de följaktligen varit nödsakade, att under tiden drifva en så beskaffad lånerörelse mot borgen. Men här finnas äfven Hypotheksföreningar, som hafva fortsatt denna utlåning mot namn, äfven sedan man haft anledn. förmoda, att de haft tillräcklig tid att placera sina penningar, såsom med Hypotheksföreningarnes ändamål öfverensslämmer. Dessa Hypotheksföreningar, som kanske äro de till antalet fleste, fortfara ännu med en sådan rörelse. Det är denna rörelse, som jag tror icke bör npmunlras. Den är för Hypotheksföreningarne alldeles främmande, och utgör en bankrörelse, som redan förut finnes i vårt land, och hvilken icke lärer kunna skiljas från R. St:rs Bank, så länge densamma befattar sig med sådan rörelse. Alt emellertid utsträcka 8 H. 17 2 58 Den 17 Junie. m. detta stadgande, äfven till sådana penninge-anstalter, hvilka icke hafva samma ändamål, som Hypotheksföreningarne, torde icke vara skäl. Jag tror derföre, att till de vilkor Frih. Raab föreslagit äfven bör läggas det, att Hypotheksförening, för erhållande af kreditiv-rätt på R. St:rs Bank, icke får befatta sig med utlåning mot namn. För öfrigt anhåller jag om bifall till Frih. Raabs förslag. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Jag är i det mesta förekommen af den siste värde talaren, och anhåller att med honom få förena mig. Det är otvifvelaktigt, att Hypotheksföreningarne, genom saknaden af en ständig, för dem disponibel penningetillgång, blifvit, i icke obetydlig mån, tvingade att söka sig utländska lån.
När vid nyssnämnda riksdag åskviggen drabbade äfven honom; när han ställdes inför domstol, misstänkt för delaktighet i den genom Drottningens otålighet och Konungens obeslutsamhet förfelade anticipationen af statshvälfningen 1772: då inskränktes klagopunkterna ej blott dertill, att han hädat christna religionen och dess lärare; att han i en ny upplaga af ”Svenska Friheten” låtit Ulrika Eleonora kalla sin krona ”ärfd”, emot Censors och CancelliCollegii påminnelse; att han i ett Herdespel, för att fira Konungens återkomst från Finnland, infört ”fyra par herdar och herdinnor, som skulle spänna sig för en vagn och låta Herren sjelf köra”, – hvilket syntes ”innebära en ganska eftertänklig tillämpning på Rikets Ständer och deras frihet”; utan till allt detta kom det kanske värsta, att han befanns vara den hemlige författaren af ”de mångfaldiga dictamina till Rådsprotocollet, som Kongl. Maj:t sedan sista riksdag ingifvit, alla stridande mot regeringssättets princip”. Konungen hade nämligen under några år icke litet besvärat och förtretat Rådet, genom en mängd ömsom mundtligen, ömsom skrifvelsevis meddelta anföranden, som gemensamt förrådde en varm känsla af Konungavärdighetens helgd och sjelfständighet. Man afhörde, någon tid bortåt, med stigande förvåning den godsinte tyske furstens lika förträffliga, som förargliga svenska skrifprof. Ändtligen upptäcktes, hvem det var, som hade tillåtit sig att sålunda, genom den fromme Konungen, gång efter gång läxa upp de myndiga Rådsherrarne; stundom i frågande vändningar, stundom i klagande och varnande, ofta i spetsiga, nästan alltid i sarkastiska. Det var – Svenska Frihetens egen sångare; den fordom af Rikets Ständer så ståtligt till befordran och utmärkelse anbefallde, den likaledes af Råd och Ständer enkom till Sveriges Häfdatecknare utsedde – Argus! Äfven vissa samtidiga yttranden från Konungen till Ständernes Deputerade, Talmän och Utskott voro så uppsatta, att deras härledning från samme författare icke fanns osannolik.
De personer, som skulle utgöra dem, och hvilkas rätt är i fråga, skulle tvifvelsutan icke finna sig besvärade af sammanträden med sina embetsbroder, med hvilka de ändock stå i ständig beröring. Den sista väsendtliga anmärkn., som man gjort emot Ulsk:s förslag, är den, att ett Utsk:s bildande nästan för hvarje särskildt Statsdepartement vore oriktigt. Vid denna anmärknings besvarande vill jag icke tala om Const.Ulsk. eller LagUt-k, hvilka skulle komma att blifva lika som förut. Men vi hafva ett SlatsUlsk., som skall sysselsätta sig med allting, emedan penningar lill allting behöfvas. Huru omtänksamt StatsUtsk:s ledamöter må väljas,när det dem likväl omöjligt att sätta sig in i alla förhållanden. Atskilga saker mäste misslyckas eller illa behandlas, derföre alt sakkännedom brister. Vi hafva ett annat, nemi. Ekon.Utsk., som jemväl skall sysselsätta sig med allting, emedan det är intet, som man ej kan önska sig. Det är för detta Utsk. lika omöjligt att fullgöra sina åligganden, när det dels skall behandla själsodlingen genom läroverken, dels hästoch svinculluren, såsom det nu heter i st. f. hästoch svinafveln. Man måste derföre tillse, att ärendena mellan Utsk:n fördelas så, att dess ledamöter kunna någorledes fullgöra deras värf. Detta har Utsk. trott lämpligast kunna ske genom likartade ärendens sammanhållning, så att för hvarje Statsdepartement upprättades ett särskildt Utsk. , utom för Utrikes ärendena, med hvilka hemliga Utsk., när det af Konungen äskas, skulle sig fortfarande befatta, samt för Landsoch Sjöförsvarsdepartementen, hvilkas angelägenheter skulle, i anseende till sam - Den 12 Mars f. m. 1S5 sammanhanget mellan hela försvarsverket, behandlas af ett gemensamt Utsk. Det förhållande, som nu äger rum emellan Statsoch Bevilln.Utsk:n har Const.Utsk. ansett oriktigt.
I ass ends vä bwad ansördt ar, tilstyrker jag »»Zrbsammeligen H-glosijge Ridder skåpet och Adeln, at. i rr m il as enahanda beskaffenhet, som dek, hararvm rä-plogades wid ,702 ars Riksdag, astämna enayanda sivar, som, om jag will rätt påminna mig, ii-nechikaae et instämmande i Med-Srandcrs Btfluk, grunsavt iner pä böjelse lil enighet, än pa öfwer» tygel fe. Grefwe l^lornor, Oöran, up» fäste el DrLssmen, sa lydande: Jag will icke uptaga RidderffayetS och Adelns tid mes ac söka brwisa obrlligheren af dcn författning, små nu utgör föremålet för RiddrrffapetS och -AdelnS öfwerläggni-rgar. Jag tror orarlwisan deraf rilrackeligen b.kvisar sig selm jag will endast lil Ridderskapet? och Aoel-.s up ysta pröfning hanva den äran hemställa, huruwida det kan wara nyttigt för dek närrv mande , hurum/da det i framtiden kan gagna, at iv dl aga e„ författning, som gynnar en de! Medborgare, pä de öfrigas, pa den allmänna (lrsciitLnr bekostnad. Jag will endast frago, om icke der ar helgden as förbindelser, som utgör det enda wilkoret för mcheli rh-tt-n at inga dem? Om icke et ständigt utbyte of sörnnade förbindeller Utgör första grunden til warubyte och til aila H »dels företag, samt om icke det ar genom pennjnae ctteulstion» ökade gäng, genom Händelseörchens uiwidgande och larlustrisnz tilwäxt, lvm et Lands wälmåga säkrast beredes?
(N:o Sprit. lil), att, derest den förra skatten å bränvinstillverkningen bibehölles, tull på alla spritdrycker, som till riket införas, måtte bestämmas i mån af värdet och i lika förhållande, hvari bränvinsskatten befunne sig till bränvinets värde; — hos PresteStåndet af herr Doktor A. Sandberg (N:o 102) i sammanhang med föreslagen förhöjning i skatten för tillverkning af bränvin, att införseln af utländsk sådan vara och dermed likartade spritdrycker måtte beläggas med sådan tull, att de blifva dyrare än de inom landet tillverkade af samma halt och beskaffenhet, och hvilket yrkande blifvit bit rädt af en del andra Preste-Ståndets ledamöter; — samt hos Bonde-Ståndet af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län (N:o 19), med hvilken flere Ståndets ledamöter sig förenat, att införselstullen å Bränvin måtte bestämmas till 1 R:dr 50 öre kannan af 50 procent styrka vid + 15 graders temperatur; — af Peter Andersson från Blekinge län (N:o 233), att denna afgift borde utgå med 1 R:dr 35 öre per kanna 50 procent och med iakttagande af samma grunder vid mätning, som nu följas vid bränvins tillverkning, samt med 1 R:dr 50 öre per kanna, derest tillverkningsskatten, efter Regeringens förslag, skulle förhöjas till 75 öre pr kanna 50 procent; och hafva äfven häruti åtskillig© af Ståndets ledamöter instämt; — samt af Johannes Andersson från Elfsborgs län (N:o 125), att antingen all införsel från utlandet af bränvin eller spirituosa måtte helt Bih. till B. St. A ttika. och hållet strängeligen förbjudas, eller ock den nuvarande tullafgiften fördubblas, hvarjemte Utskottet vid behandlingen af dessa frågor egnat förnyad uppmärksamhet åt herr Kontrakts-prosten J.
Stockhoim den 16 April 1863. Bih. till R. St. Sammans. Stats-, Laysamt Allm. Besv.- och Ekon.-Uttk. Bet. j\il 29. 1 JV? 29. Ank. till Exp.-Utsk. den '29 April 1863. kl. 11 f m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring eller omarbetande, dels af I.andtmäteri-instruktionen, dels aj Slcifles-stadgan, och dels aj Arfvodestaxän tor landtmäteriförrättningar. Motioner, hvilka afse eif eller flera af dessa ämnen, äro väckta Inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln: af Herr Grefve Anckarsvärd, Carl Henrik (N:o 22) hvilken motion jemväl blifvit, inom Hedervärda Bonde-Ständet, af Gustaf Bjerkander frän Skaraborgs län såsom egen motion upptagen, af Herr Lagergren. A. Inom Hedervärda Bonde-Ståndet: af Johannes Andersson frän Jönköpings län (N:o 50), af Johannes Nilsson från Göteborgs och Bohus län (N:o 64), af A. W. Uhr från Nerikes län (N:o 95), af Olaus Svebilius frän Gotlands län (N:o öl6), af Jan Andersson från Stora Kopparbergs län (N:o 422), med hvilken Lars Olsson frän samma län sig förenat, af Herman Öbom frän Norrbottens län (N:o 427), af Rob. Fr. Gross frän Calmar län (N:o 462); samt af Anders Medin frän Kronobergs län (N:o 507). De genom dessa motioner väckta frågor torde lämpligen kunna behandlas uti tre, om än icke fullständigt frän hvarandra skiljda afdelningar, nemligen de som angå Landtmäteri-Statens organisation, de hvilka mera spccielf afse sådane delar af Skiftes-stadgan, hvilka ej med denna organisationsfråga sta i sammanhang, och slutligen de, sorn röra Landtmäteritaxan.
Det är då härpå, i förening med hvad redan blifvit anfördt, jag vågar grunda min vördsamma hemställan, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, a) att en verklig afgångsexameu skall hållas inför skolstyrelsen med alla till folkskolan hörande barn, hvilken examen lämpligast torde böra anställas vid barnens fyllda 14 år, med rättighet, för dem, som tro sig dertill vara färdige, att äfven tidigare äska en sådan; b) att vid denna examen, som alltid skall vara offentlig, och hållas vid läsårets början, noga skall undersökas, om barnen hafva de föreskrifna minimi-kunskaperne, i brist hvaraf de böra hänvisas till omedelbar skolgång; c) att för dem, som antingen icke inställa sig till detta förhör, eller förfallolöst uteblifva från dem ålagd skolgång, ett lämpligt vite bestämmes, hvartill föreslås 1 R:dr Riksmynt för försummande af förhöret och 10 till 25 öre, efter förmögenhet och tredska för hvarje dags frånvaro från skolan; 188 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 93. d) att först, sedan sig visat, att dessa böter icke mägtat framkalla åtlydnad för lagens föreskrift, det må vara skolstyrelsen efterlåtet, att använda stadgandet om barnens skiljande från föräldrarne, der detta låter sig göra, och i hvarje fall sådana barn icke må admitteras till nattvardsundervisning, innan de förete skolstyrelsens intyg, att vara i förenämda examen godkände. Det är ganska troligt att äfven detta förslag skall finnas med stora svårigheter behåftadt; och det torde då få åtnöja sig med förtjensten att hafva bringat en sak till tals, som synes mig inför representationen hafva sitt rätta forum; hvarföre jag ock nu anhåller om dess remitterande till vederbörligt Utskott. Stockholm den 28 November 1862. J. Falck. KiO 9:i. Af Doktor J. K. Falck:
Utskottens Förslag till ändringar och tillägg. mannen vara åtföljd af minst tvänne vittnen; men vid visitationer under har himmel ege han rätt att, utan vittnens närvaro, godset anhålla, dock ej att detsamma vidare undersöka, innan vittnen hunnit anskaffas. Den, hos hvilken undersökning sker, stånde i alla händelser öppet att vittnen tillkalla, likväl utan att undersökningen derigenom må uppehållas. §. 35. Då någon, som till tullplats eller gränsort ankommer, misstankes hafva påsig förstucket gods, må undersökning derefter af Tull-Kammareeller Tull-Inspeclions-Föreståndare samt Öfver Uppspnirgsmän vid Hamn-bevakn in gar ne och Befälhafvare på Kust-Slaticnerne kunna anställas i vaktstuga eller annat rum, samt i arne vittnens närvaro, ona ur.dersökningsman eller den misstänkte det äskar : Anträffas d nämnde ställen sålunda misstänkt person af Under-Eetjente vid Eullverket, då må han endast af dem kunna anhållas, tilldess någon af rfvanuppräknade tjenstemän hunnit tillkallas för undersöknings verkställande. Är den misstänkte qvinsperson, må undersökningen ej verkställas, utan genom tillkallad person 16 B ev.- Lagsamt Allm.. Besv. och FAon.-Utskott ens B e dukande, N;o i i Den nu gällande Kongl. Förordningen. k den, som för oloflig införsel eller utförsel af varor tillförne straffad blifvit, må sådan undersökning, utan påföljd af bötes-ansvar, ega rnm. §. 36. Undersökning inom bus, eller i boningsrum, salubodar, bodkammare och försäljningsrum, eller uti magazin, upplags-bodar och uthus, må ej företagas annan tid på dygnet, än efter klockan 9 om morgonen och till klockan 3 på eftermiddagen i November, December, Januari och Februari månader; elter klockan 8 om morgonen till klockan 5 på eftermiddagen i Mars, April, September och October, samt efter klockan 6 om morgonen till klockan 8 om aftonen i Maj, Juni, Juli odb Augusti månader. Utskottens Förslag till ändringar och tillägg. af samma kön i afskildt rum.
Jag instämmer så mycket hellre i Hr Gr. v. Fersens framställning, som jag är öfvertygad, att, innan vi hunnit öfver den nu föredragna 3:dje punkten, det lärer visa sig, att discussionen oupphörligt nödgats sträcka sig in på flera punkter. Jag gjorde i går en lika beskaffad framställning som Gr. v. Fersen nu, utan att derå vinna R. o. Ad:s bifall. Jag tror, att detta redan förorsakat onödig vidlyftighet; och såväl för att undvika denna, som af ämnets beskaffenhet, anser jag nödvändigt, att man på en gång discuterar de omförmälda punkterna; öfverlemnande till R. o. Ad., huruvida de jemväl sålunda böra afgöras, eller om det skall ske punktvis. Frih. Cederström, Jac.: Ehuru ett gifvet sammanhang äger rum emellan 3:dje t. o. m. gide punkterna, skulle jag dock tro, att den förstnämnde nu kan särskildt afgöras, emedan jemnkningar i de öfriga på detta afgörande bero. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: För min del anser jag 3:dje punkten vara af den beskaffenhet, att den kan och bör särskildt afhandlas och afgöras, åtminstone endast i sammanhang med den 4;de. Jag anser nemi. stadgandet om creditiv för Banken alldeles nödvändigt och önskar särskildt beslut derom, hvilket jag finner lämpligen böra ske vid 3:dje punkten. Den enda ändring, som jag anser nödig uti hvad Utsk. i detta afseende föreslagit, är den, att creditiv äfven må kunna sökas inrikes. Jag vet icke, hvarföre våra egna capitalister skola uteslutas från rättigheten att försträcka Banken. En annan sak vore, om silfret skulle köpas, nemi. dyrare än efter vexlingsgrunden. Men då här blott är fråga om lån, samt således återbetalning med endast lika summor, to »8 i38 Den 24 J 11 *> cm - med tillägg af ränta, kan jag itjke finna, hvarföre sådana aifärer ej skulle kunna afslutas med inländska penningeägare. Jag tillstyrker altså, att orden i utländskt mynt må utur den ifrågavar. punkten utgå.
Banco, på det sätt, att hälften af de Capital-afbetalningar, hvilka i Odlings-lån, från och med nästkommande års början inflyta, bör användas till utlåning mot pant af Fastigheter på Landet, under samma villkor sorn gälla för de Fa-; 22 sfighets-lån, hvilka i öfrigt komma att från Banquen utgifvas, till dess att Fonden icke utgör mera, än berörde belopp; hvaremot den andra hälften af de ingående Capital-afbetalningarne, bör bibehållas och utgå i enahanda Låneväg sorn hittills, dock efter förändrade grunder, hvilka särskildt stadgade blifvit, till befrämjande af och understöd för i synnerhet sådane större Odlings-företag, som äro gemensamma för Samfälligheter på Landet, samt öfverstiga den enskilda förmågan; äfvensom för de kostnader till utflyttningar, hvilka vid Enskiftesoch St^rskiftes-Förrättningar pröfvas, nödvändiga.. 32:0 Så väl de Capital-afbetalningar, hvilka, från och med nästa års början, ingå i Banquens särskilda emot Fastighets-pant utlånte Fonder, sorn den del af Capital-afbetalningarne å Odlings-lån, hvilka, enligt föregående punkt, icke i samma Låne-väg åter utgå, böra till ny utlåning emot pant af Fastigheter utgifvasj hvarförutan j,soo,ooo R:d. Banco TransportSedlar komma att, fördelade på Fem år, tilläggas förenämnde tillgångar för nya Fastighetslån. De lån, hvilka af denna samfälda til'gång utgå, få hädanefter likväl icke bevilljas uppå andra villkor, hVad Ränteoch Capital-betalningen beträffar, än att Två Procent af det uti Sedlar utgifna lånets primitiva belopp, årligen till Banquen erlägges uti Sve nskt Silfver—mynt, Riksdaler för Riksdaler, eller uti deremot svarande Lodtal myntbart Silfver, på sätt, att, genom ett dylikt, under Trettiotre och Ett Tredjedels år fortsatt, årligt inlemnande 23 af Silfver uti Banquen, Låne-beloppen anses till fullo liquiderade. 23:0
R:dr årligen anvisades och detta af den orsak, att Rikets Ständer, vid granskning af det utaf Styrelsen uppgjorda förslag till årsstat, funnit inskränkningar såväl i några aflöningsbelopp som i åtskilliga andra utgiftsposter kunna, utan men för institutets verksamhet, ega rum; äfvensom att samtliga beloppen, sorn för institutet blifvit beviljade, icke såsom förslagsanslag utgått, utan blifvit af Rikets Ständer, efter pröfning af de uppgifna behofven, till vissa belopp fastställda. Då emellertid anslagen blifvit, efter hvad af Styrelsens framställning måste slutas, med beräkning af Statens mellankomst öfverskridna, kan den anmärkning svårligen undertryckas att Styrelsen, äfven om de beviljade anslagen för de afsedda ändamålen varit otillräckliga, icke bort sålunda tillvägagå samt genom skuldsättning å enskilda händer bereda sig felande medel. Enär Styrelsen, hvilken sålunda, om ock af omisskänneligt nit för institutets utveckling, låtit förmå sig till öfverskridandet af anvisade anslag, likväl med räkenskapen visat, att kapitalförmögenheten blifvit i jemnbredd med den löpande skuldsättningen under tiden till motsvarande värde förökad, samt skuldens qvarstående skulle förlama, om icke slutligen tillintetgöra inrättningens gagneliga verksamhet, hvars uppehållande för landets modernäring måste vara af icke ringa vigt, får TJtskottet, utan att derigenom hafva godkänt Styrelsens nu anmärkta förfarande, hemställa, att Rikets Ständer, till gäldande af ifrågavarande skuld, måtte för en gång anvisa ett belopp af 50,000 R:dr, att från Riksgälds-kontoret utgå. 23:o. I afseende å nya ekonomibyggnader vid Alnarps landtbruksinstitut, hvarför kostnaderne, enligt en af institutets styrelse till Kongl. Maj:t ingifven och till Utskottet sedermera öfverlemnad plan, uppgå till 100,000 R:dr, har Kongl. Maj:t föreslagit att Rikets Ständer måtte bevilja berörda, för byggnadernas uppförande, hufvudsakligen efter den af Styrelsen framlagda plau, beräknade kostnadssumma 100.000
Jag trodde, att fråga egenteligen yar om jemförelse mellan lår jun - 113 Ven 25 Augusti e, m. gar nes kunskaper, ej om riktigheten af lärares betyg, hvilkas osannfärdighet, om den åger rutn, ej lårer kunna låggas de förra till last. Deras exempel, som lenina Universiteten, innan deras uppfostran blifvit fulländad, och begifva sid till KrigsAcademien eller annorstädes, utan betyg, bevisar intet i afseende på mängden, sorn icke smyger sig bort. Herr Herta: Jag har vid hvarje tillfälle, då detta ämne varit hos Högloflige Ridderskapet och Adeln i fråga, undvikit att yttra mig deröfver. Jag har gjort det derföre, att jng sjelf en tid varit vid Carlbergs KrigsAcademi, och der inhemtat en del af min bildning, samt icke eller tilltror mig, att i närvarande ögonblick bestämdt såga, huruvida det kan vara tjen. ligt att bibehålla denna läroanstalt, sådan den nu år. Men då fråga nu uppstått, att genom en återremiss af Statsoch OeconomieUtskottens Betänkande tillvägabringa ett beslut, att vånda Regeringens uppmärksamhet på vigten att ställa all undervisning i ett famtnanhängande fuck, anser jag mig böra utsåga min öfvertygelse, att hela vart undervisnings-verk alldeles icke är enligt med tidens kraf icke byggdt j ä den grund, forn i repreferitativa famhällen fordras: nemligen, att Staten Jkall dana med. borgare, men att hvarf enfald f:all af egen kraft fjelf bilda fig till det Järfdldta yrke han väljer. Då jag, oaktadt jag inom mig var förvissad, att Den 2§ Augusti e, mi ntt om undervisnings-anstalterne rättades efter denna grund, resultaten deraf skulle blifva lika snabba som fördelaktiga, dock nödgas hylla ti—- dens svagheter, och ej sett något möjligt för det goda åndamålet att nu åtgöra, har jag hittills gjort det till en pligt, att ej yttra mina tankar derom.
Om, såsom det mig synes, grunden för det nu föreslagna edsformulåret varit den, att man i detta velat inlägga åtskilliga kriterier för alt derigenom binda fordringsägarens samvete, så är det i min öfvertygelse vida ändamåtsenligare att bibehålla det gamla formuläret, som innehåller ännu flera kriterier till förekommande af mened. Hr Gr:n har visserligen rätt deruti, alt den ed jag ofta allagt kunnat för mig vara mindre angenäm derföre att det understundom varit mig absolut omöjligt att bestämma huruvida fordringen tillkommit före eller efter konkursens början. Men under medvetande deraf att delta formulär måste följas vid alla bevakningar och att jag således icke ägt rätt att förändra detsamma derhän, att det precist inpassat på de fordringar jag å K. M:s och Kronans vägnar beedigat, har jag genom denna edgång ingalunda kunnat anses och icke heller ansett mig hafva begått någon mened, emedan jag dervid ställt mig lagens föreskrift lill efterrättelse. Såsom jag förut sagt, är det icke för den redlige, sora denna ed är stadgad. Det är för ockrare och för sådana personer, som på ett bedrägligt sätt vilja åtkomma annan mans egendom. När så är förhållandet, synes det mig vara både nödigt och nyttigt att roan i formuläret intager de serskildta fall, som också nu deruti äro uppräknade, på det att domaren åtminstone må hafva den största möjliga visshet derom, att ingen, som har ett godt samvete, skall, fastän han tilläfventyrs låtit locka sig af vinstbegäret till att ockra på sin nästas bekostnad, våga att i den olyckliges konkurs bevaka en sådan fordran, då han vet att han då hlefve nödsakad alt svära på hvad som icke vore med sanna förhållandet öfverensstämmande. Jag förblifver vid den öfvertygelse jag uttalat, eller att det är bättre alt bibehålla det nu gällande formuläret än att antaga Utsk:s förslag. 492 Den 27 September. Gr. Lagerbjelke: På sätt den siste värde talaren här flere gånger yttrat, liar det varit lagstiftarens mening med den gamla eden alt i sjelfva formuläret derför framställa de reglor, hvarefter man hade att bedöma en fordrans öfverensstämmelse med lag och rätt.