Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers antagande öfverlemnat ett af den tillförordnade Uag-Cotnmittéen utarbetadt förslag till ny Concurs - Lag, har ock Kongl. Maj:t i lika ändamål lemnat Riksens Högloft. Siande? del af det utaf bernälte Coinmittée uppgjorde, samt af Kongl. Majit i Dess Stats - Råd, efter det Kongl. Majits Högsta Domstol blifvit hörd, öfvervägade och granskade förslag till ändringar uti 7tde Cap. Rättegångs - Balken, hvarigenom dess förra stadganden, tillika med Kongl. Förordningen den 15 October 1810, angående vissa omständigheter i afseende å Inteckning i fast egendom, kommo att till deras verkan upphöra. I anledning deraf hafva ock samtlige respective Riks-Stånden, genom Protocolls-Utdrag för den 12 i sistlidne Martii Månad, hänskjutit till Kag-Utskottet att pröfva berörde förslag och yttrande deröfver afgifva, vid verkställigheten hvaraf Utskottet ansett sig i förening dermed äfven bora under öfvervägande taga det Lag-Utskottets Betänkanden. 423 förut till Utskottet, den 5:te Januarii detta ar, från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterade, af Riksdags - Fullmäktigen Carl l^redrik Berg från Götheborgs och Bohus Län dit ingifna Memorial, hvaruti Riksdags - Fullmäktigen från samma Län Johan Lejdits sig jemväl förenat, genom hvilket den förre anmärker, att stadgandet uti 1 §. af ofvannämnde Capitel uti RättegångsBalken, rörande Intekning af gäldenärs fasta gods, skall af Domstolarne i så måtto olika tillämpas, som en del såsom fast gods äfven beräkna hus, vattenverk och andra inrättningar på Landet, sorn å annans grund äro uppförde, hvartill anledning deraf skal hämtas, att Lagen uti 10 Cap. 2 §. Giftermåls-Balken bestämmer, att ingendera af Makarne njuta giftorätt uti sådane af den andra Makan före äktenskapet ärfda hus och vattenverk, i följd hvaraf bemälta
Denna stomkarta med de ändringar och tillägg, som i sednare tider tillkomne nyare egokartor föranledt, har derföre också legat till hufvudsaklig grund för de sedan några ar tillbaka i nämnde län påbörjade geologiska undersökningarne. Visserligen hafva dessa genom det något ökade arbete, som saknaden af fullständiga mätningar i 33,^33 förorsakat, framskridit något långsammare än de undersökningar, som skett uti andra i detta hänseende mera lyckligt lottade trakter. Men då Elfsborgs län sjelft med en icke obetydlig summa ärligen bidragit till ändamålet, så torde den verkliga kostnadstillökningen för staten, genom det i viss mån något försenade arbetet, icke kunna anses uppgå till så särdeles stort belopp, en olägenhet, som dock mer än väl torde få anses uppvägd genom de, både i vetenskapligt och ekonomiskt hänseende, vackra frukter, som till fördel för det hela blifvit skördade just genom den lyckliga tillfälligheten, att undersökningarne blefvo förlagda till nämnde län, oaktadt föregående uppmätningar i den större skalan der ännu saknades. Häraf täcktes Eders Kongl. Majestät nådigst finna, att arbetets anordning och utförande vid det geologiska undersökningsverket icke kan sägas hafva föranledt någon onödig tidsförlust eller öfverdrifven kostnad för staten, från den synpunkt betraktadt att, såsom Revisorerne föreställt sig, redan förut befintliga förberedande arbeten skulle utan ändamål blifvit ånyo omgjorda, utan har detta karteverk tvertom alltid såsom grundval för sina arbeten begagnat de materiaiier, som förut funnits att tillgå. För att emellertid för framtiden, i händelse anledning skulle yppas att utsträcka de geologiska undersökningarne till ännu flera län, der förberedande fullständiga mätningar ännu saknas, förebygga all slags tidsutdrägt vid detta karteverks utarbetande, vågar jag i underdånighet hemställa, att de ekonomiska kartearbetena, „ liksom Eders Kongl Majestät redan förut har täckts i nåder förordna med hänsyn till Orebro län, hädanefter företrädesvis måtte förläggas till de län inom landets södra del, dermätningar i ännu icke blifvit af Topografiska kåren verkställda eller för den närmaste framtiden påtänkta, d, v. s. till Skaraborgs, Göteborgs och Bohus, Halmstads, Elfsborgs, Karlskrona, Kalmar, Karlstads och Stora Kopparbergs län.
Jag får dessutom vid Utskottets Me morial erinra om arne omständigheter. Jag bar äfven sjelf yrkat, att de 2 procenten, sorn innefatta både Ränteoch Capilalafbetalning, borde utgöras i verkligt silfver. Men deraf följer ej, att låntagarne sjelfve skola skaffa delta silfver. För Banken är det alldeles detsamma, om den emotlager 4«* Den t? November f. m. silfret af låntagaren, eller af någon annan, blott verkligt silfver insattes i Banken. Mea lör Låntagaren är det olta besvärligt, så väl att skalla, sora att deponera silfret, isvnnerhet då det ej är föi eskrifvit, att det får erläggas i Landt-Ränterierne. Jag tillstyrker derföre, alt långifvaren må, om lian vill, få erlägga sin betalning i Banco-Sedlar efter den cours eller uppgäld, som Banco Fullmägtige stadga för vissa tider om året; rilen att desse Fullmägtige förpligtas, alt ovillkorligen inköpa silfver för dessa sedlar, så att den erlagde betalningen ej insattes i Banken förr, än den blifvit lill silfver förvandlad. Banco Fullmägtige må likaså väl kunna befatta sig med delta, som med det öfriga silfver-uppköp, hvilket vid denna Riksdag blifvit dem ålagdt. En annan omständighet af icke mindre vigt må det tillåtas mig framställa. Vi hafva här så ofta hört, och icke utan skäl, i fras emot ett för vidsträckt Låne-system, och emot anstalter, som locka menniskor uti ofta onödiga skuldsättnings trausactioner. Enligt denna grundsats, borde det vara förmonligast för det allmänna bästa, om sådane Fastighetsegare blefvo främst berättigade till ifrågavarande lån, som redan förut hafva intecknad skuld, och sorn genom dennas liqviderande med Faslighets-lånen kunna lemna Banken härföre den erforderliga säkerheten.
» Man öppnar, man öppnar! » ropas det, och in i hallarne strömma nu, huller om buller, liksom i en våldsam kamp egarinnorna af de 1, 5 0 0 butiker, hvaraf hallarne bestå. Och medan de flämtande gasblossen där ute kämpa med dagbräckningen, stiger mumlet allt starkare u p p å t. det breder ut sig. det växer till s o r l. I den breda midtelavenyen ökas trängseln och villervallan, vagnar rada sig vid vagnar med gröna, hvälfda tak, hästar frusta, och hjul gnissla. Nu är den första kommersen börjad — butikegarinnornas. De armbåga sig ut på trottoaren, de betrakta varorna, de fråga efter priset, de rycka på axlarna, de tillkalla bärarne, fadewr ' &amp; m&amp;, som samlas i allt större skaror — pittoreska karlar i blå blusar o,ch blodröda, napolitanska mössor och med sin fyrkantiga korg fastbunden på ryggen. Man köpslår, man lassar af och lassar på, man tränges, man brottas, utan misskund, utan pardon — det kunde kallas en strid för tillvaron! Och medan gasen släckes och dagsljuset böljar in i ljusblå floder, är det ett dån, som stiger upp mot zinkhvalfven. julklappsbazar tilldelats fru Ebba Larsson, Lund, hvilken har insände en hel serie omvexlande beskrifningar, af hvilka flere erhållit våra läsarinnors förord. Redaktionen. Att hembrygga Prisbelönt godt öl och svar a prisfrågan svagdricka. » r o d e r ». Nu b ö r d e t s. k. I s. k. malt. malt. » Prestfru-n. Vår Gerdas söndagseftermiddagsklubb. funderingar angående äktenskapet. » É Tiden lider, året går, aldrig får jag man i år. » » Det förbjude Gud, hvad skulle du här med en man, för att plantera cigarrstumpar på dina blomkrukor och knäppa aska på din förmaksmatta! » » Nej men, E l m a!
Ur alla dessa skäl förklarade komiterade alltså sin åsigt vara att någon annan sträckning icke borde ifrågakomma äu den, som afsåg att draga hufvudbanan i den föreslagna nordligare rigtningen och derefter med denna bana genom bibanor förena såväl Carlstads som Filipstads bergslag; varande komiterades betänkande åtföljdt af åtskilliga tabeller angifvande grunderna för komiterades beräkningar rörande produktionen af bergshandteringen inom Wermland, inkomsterna af trafiken på en blifvande bibana mellan Filipstad och Norum, äfvensom de ökade inkomster, sorn genom denna bibana skulle uppkomma för stambanan, m. m. Mot de af komiterade sålunda yttrade åsigter hafva åtskilliga landstingets ledamöter sig reserverat och dervid hufvudsakligen anfört att, hvad först beträffade den jerntillverkning inom vestra Wermlaud, som man antoge skulle blifva en följd af stambanans anläggande i den nordligare rigtningen, saknade detta antagande all grund, enär en sådan tillverkning med malmer från Filipstads bergslag, oaktadt nuvarande kommunikationers ofullkomlighet, skulle i närvarande stund, då priset i vestra Wermland för en stig kol vore 7 å 8 R:dr, blifva mera lönande än sedan jernvägstrafiken börjat och kolprisen, såsom man förmodade, komme att stiga till 12 R:dr. Den dyrare frakten, sorn nu förefunnes, klefve nemligen mer än motsvarad af den förhöjning, som i kolprisen vore att emotse. Hvad åter anginge den beräknade fördelen af koltransport från vestra Wermland till bergslagen, måste denna beräkning bortfalla, enär enligt Extra Öfverjägaren Norrbys utredning, öfverafverkning å vestra Wermlands skogar redan för närvarande egde rum och följaktligen något öfverskott, afsedt för bergslagens behof, icke utan skogarnes förintelse kunde åstadkommas. Beträffande dernäst den bibana mellan Filipstad och Norum, på hvars anläggande komiterades alla beräkningar vore grundade, ville det, enligt uppgjorda kalkyler, synas antagligt, att denna bibana skulle komma att gå mod en årlig förlust af omkring 50,000 R:dr, hvadan möjligheten af en sådan banas åstadkommande syntes ganska osannolik.
Ilvad först vidkommer det af Revisorerne begagnade sätt för beräknandet af Factoriets tillgångar, bör Directionen underdånigt upplysa, alt enär befintelige persedlar icke med värde uti Bokslutet intagas och således tillverkade, men ej lefvererade, Gevärs-delar, icke bland Factoriets contanta tillgångar bokföras, hvaremot de förskotter, Factoriet uppbär till bestridande af tillverkningskostnaderne, balanceras intilldess hvarje serskild beställning blifvit fullt aflemnad, då slut-liqvid öfver densamma uppgöres, deraf följer, att så stor del af dessa förskolter, som till utgifter för tillverkningen blifvit, enligt i Hnfvudböckerne intagen Redovisning till Gevärs-arbetet använde, i sjelfva verket icke kunna som Factoriets skuld betragtas, utan att deremot som tillgång beräknas de Gevärsdelar, som för de använde kostnaderne åstadkommits. Då Factoriet, till arbetets bedrifvande, icke äger andra tillgångar, än dem, som förskottsvis ifrån Krigs-Collegium uppbäras, samt det är oundvikeligt, att innan en beställning hinner till alla delar fullbordas och aflefvereras, en annan inom vissa arbetsgrenar, som icke vidare äga sysselsättning med den förra, måste påbörjas, ligger det ock i sakens natur, att förskotter alltid komma att balanceras till större belopp, utan att denna omständighet innebär något för Factoriet menligt resultat. Hvad dervid serskildt beträffar den anmärkte omständigheten, att förskotterne ifrån Krigs-Collegium vid i83o års slut 5* i ( 36 ) varit större än vid slutet af föregående året, så utvisar detta ej heller, som Riksens Ständers Revisorer antagit, en försämring af Factoriets ställning, enär för den del af de ökade förskotten, som ej voro oanvände, Gevärsdelar blifvit tillverkade, och fminos i Facloriets förråder, fastän de icke hunnit aflefvereras. Att de Factoriet tilldelte beställningar icke kunnat åstadkommas med den skyndsamhet och till det pris, sorn varit beräknadt, har visserligen varit förhållandet; men enligt hvad Directionen vid flere serskilda tillfällen haft nåden att inför Eders Kongl.
Den, som utöfvar ett så vigtigt kall, som att föra folkets talan, hör väl främst af alla betala de utskylder, som Staten fordrar. När nu desse personer icke äro i ekonomiskt hänseende sä qvalificerade, så bör väl Slaten ega någon säkerhet att deras utskylder ändå erläggas; denna säkerhet kan cj erhållas annorlunda än alt antingen borgen för ntskylderne ställes af desse Hrr eller att andre för pl ig tas att för deras utskylder ansvara. Den senare utVägen har Frih. af Schmidt föreslagit, i det lian anser att Boktryckaren, å hvars tryckeri tidning tryekes, skall ansvara för tidningsskrifvarens utskylder vid bristande tillgång. Jag tror att ett sådant stadgande vore både nyttigt och nödigt. — Med full visshet kan man antaga all en Boktryckare är vederhäftig för så stort belopp, som erfordras för erläggande af ifrågavar. utskylder och vill han icke åtaga sigell sådant ansvar, är det lätt för honom att blifva det qvill, derigenom att lian icke trycker tidningen. När han åter trycker, så har han deraf cn väsendtlig förmån och hvad är då naturligare än att just han, som är ett medel alt tidningen sprides, också får ansvara för de utskylder, som de, hvilka författa densamma böra gifva lill Staten. Jag yrkar att Bevilln.Utsk. mätte taga i öfvervägande della Frih. af Schmidts förslag och begär äfven på sådan grund återremiss specielt i denna punkt. R. o. Ad. ansåg de emot denna § gjorde anmärkmr föranleda lill densammas återremitterande. § 15- 28* 436 Den 14 Maj f. m. Sedan underd. Ridd.-Sekret. uplyst, alt de öfrige RiksSt:n bifallit denna §, blef densamma äfven af R. o. Ad. bifallen^ § 16.
Sker det, pröve Konungen, huruvida, med hänsyn till rikets säkerhet eller andra av förhållandet till främmande makt betingade, synnerligen viktiga skäl, hinder möter för protokollets överlämnande till utskottet. Ej må protokollet vägras, utan att utrikesnämnden erhållit tillfälle att yttra sig i ämnet. Protokoll i kommandomål må kunna fordras endast i det som rörer allmänt kända och av utskottet uppgivna händelser. Riksdagens ledamöter och övriga utskott äga genom skriftlig anmälan till konstitutionsutskottet påkalla granskning i uppgivna hänseenden. Det åligger konstitutionsutskottet att årligen, så ock eljest när skäl därtill föreligger, meddela riksdagen vad utskottet vid sin granskning funnit förtjäna uppmärksamhet. Konungen äger att i Stats-Rådet utnämna och befordra infödde Swenske Män till alla de Embeten och Tjenster inom Riket, högre och lägre, hwilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar, dock böra wederbörande förut med förslag hafwa inkommit, der sådana hittills ägt rum. Konungen ware likwäl obetaget, att, efter wederbörandes hörande, eller uppå deras framställning, till Lärare-befattningar wid Universiteterna, de Theologiska Lärare-tjensterna likwäl undantagna, såsom ock till Lärare och andra beställningar wid andra Inrättningar för wetenskap, slöjd eller skön konst, äfwensom till Läkare-befattningar, kalla och befordra äfwen utländske Män af utmärkt förtjenst, de der den rena Evangeliska läran bekänna. Likaledes må Konungen kunna uti Militära Embeten nyttja Utländske Män af sällsynt skicklighet, men icke till Commendanter i Fästningarne. Konungen fäste, wid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd. Till Civile Embetsmän inom Riket och till Domare må sådane Män endast nämnas, som äro af den rena Evangeliska läran. Konungen äger att allena styra riket på det sätt, denna regeringsform föreskriver; inhämte dock, i de fall, här nedanföre stadgas, underrättelse och råd av ett statsråd, vartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade, infödde svenske medborgare av den rena evangeliska läran.
Det var som om ett svampigt groddämne legat gömdt i faderns säd och i moderns ägg och efter befruktningen börjat spira i sjelfva embryonet till denna organism och sedan bredt sig genom hela cellväfnaden och blifvit så intimt infiltradt i denna att det förmådde skjuta en eller annan fin rottråd i hvarje produkt af dess verksamhet, hvarje förnimmelse, hvarje sinnesrörelse, hvarje stämning, hvarje tanke, hvarje viljeakt och handlingsansats. Hans barndom hade varit ett feberaktigt och ängsladt grubbel, hans ungdom spasmodiska och vanmäktiga grepp efter nuet; han ville njuta detta med hela sin varelse, lägga sig till ro derinne som fogeln i sitt näste eller röra sig inne i det så bekymmerslöst som fisken simmar kring i vattnet, men det smulades alltid sönder mellan hans fingrar, det var liksom maneten som nyss lyste så skärt dernere i djupet och som nu endast är en slemmig massa som du håller i din hand; ty det var honom alltid som om han glömt ett eller annat som han skulle uträtta och som han icke kunde minnas hvad det var, hur han så än pinade sig ända till kallsvett, och som om något väntade honom, han visste icke hvad och icke hvar, men något som fans derute i lifvet och framtiden och som skulle blifva olycka för honom och som han nästan redan i vånda kände som ett brännsår i sin själ. Den låg derinne i honom, denna känsla, som en flämtande glöd, och han blef den aldrig kvitt, icke ens under bråkdelen af en sekund, ty äfven då den ännu icke blifvit till medveten ångest, låg den och tyngde och skälfde som en nervös beklämning nere i det omedvetna.
Tillander, genom särskildta Nådiga Resolutioner, tillagd utöfver hvad de, lika med andra Låntagare, i vanlig Discontvåg åtnjuta, må, utan särskildt undantag, i afseende på den ena eller andra, bestämmas till sex år; äfvensom att Kongl. Maj:t, på de för Manufacturisten Owen och Gripsholms Fabriks-Intressenter talande, och af Rikets Ständer andragna, skårskildta skål, i Nåder bifallit, att de Lån-förmåner utöfver Allmänna Discont-repartitionen, som desse Idkare innehade, fingo än ytterligare i tio ar fortfara; hvarvid skulle iakttagas, att Fresk, Sederberg & Arosenius, Mazér &. 0:e samt Tillander, borde första året inbetala två proCent, andra, tredje och fjerde åren tre proCent årligen, femte året fyra proCent och sjette året återstoden af den summa, hvilken då af bemålde Fabriks-idkare kan innehafva» utöfver den dividend, som, i följd af Manufactur-Discont-Fondens reparation, öfriga Fabriks-idkare tillkommer; samt att för Owen och Gripsholms Fabriks-Interessenter någon indragning af ifra - 15o Riksens Ständers gavarande förhöjda DIscontrått ej må under fyra års tid, räknad från 1819 års början, ega rum, men återbetalnings-skyldigheten sedermera af dem fullgöras på enahanda sått, som för förstnämnde Fabriks-idkare blifvit fastståldt: Att Kongl. Majt, som i Nåder samtyckt, att några flera Lån-förmåner af denna beskaffenhet, ån de redan medgifne, hädanefter icke må af Manufactur-Discont-Fonden beviljas, aktat skäligt att, i enlighet med hvad Rikets Stander jemväl hemställt, i Nåder forordna, att under den tid, dessa sednare lån komma att fortfara, innehafvarne icke må ega att i vanlig
Nro g lagdt till handlingarna. Föredrogs ånyo och bifölls LagUtskrs den i3 dennes på bordet lagda betänk. Nro 24, öfver väckt motion om ändring i 7 cap. 1 §:n Jordabm. Till pröfning företogs LagUtskrs den i3 dennes på bordet lagda betänk. Nro i5, i anledn. af väckt fråga om upphörandet af spö- och risstraff för vissa brott m. m. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Det vare långt från mig alt tala emot hvad LagUtsk. i dess betänk. Nro 25 yttrat; tvertom önskar jag, att dess åsigter måtte göra sig gällande; men jag tror, att då detta betänk, innefattar i 4*de punkten den förändring, att der 2!ne slags straff äro stadgade, sorn kunna användas, vattenoch brödstraffet bör begagnas i stället för spö eller ris, sådant äfven bör iakttagas vid andra tillfällen. Jag får i sådant afseende fästa uppmärksamheten på i3 cap. 4 §:n Missg.bm, der den, som sökt begå sjelfmord, straffas med fängelse vid vatten och bröd, spö eller ris, och hemställer, att endast det första alternativet må för ett sådant brott bestämmas. Likaså med hänseende till stadgandena i 10 cap. 20, 26, 3o och 36 §§:na krigsartrna, der spöstraff är ålagdt för 3:dje resan rymning, förskingring af Kronans munderingspersedlar m. m. Jag hemställer, om ej förändring i afseende härå äfven bör bestämdt utsättas, och tror, att sådant skulle verka nyttigt, hvarföre jag önskar, att återremiss af detta betänk, måtte beviljas. Frih. Cederström, Thure: Jag har endast begärt ordet för att göra den hemställan till den siste talaren, om icke han, för ändamålets vinnande i afseende på det af honom önskade tillägg till det nu föredragna betänk. Nro 25, som LagUtsk. afgifvit, ville 'afstå från begäran om återremiss och blott yrka bifall, samt som sin motion upptaga förändring
Förordningen den 4 Februarii 1811 ”blifvit stadgadt angående Recognitionsskogar”nes afmätande och undersökning m. m. i afseende på deras upplåtande och användande ”såsom Riksens Ständer vid 1809 och 1810 ”årens Riksdag förordnade, ännu icke, i anseende till dervid förekomne hinder och svårigheter, hunnit komma till någon allmännas ”re verkställighet 5 har Stats-Utskottet, som ”ansett Bruksägarnes rätt icke kunna ifråga”ställas 5 att så snart de åtgärder blifva vid5’tagne , som böra föregå skattelösningen af ”de dem tilldelande Recognitionsskogar, sig 9rn ti 'Augusti e. th. ‘■^deraf i föreskrifven ordning begagnapå 9a(t ”högstberörde Nådiga Författning bestämmer , ”skolat tillstyrka Riksens Högloflige Ständer , ”att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det måtte de hinder , som mött verkställigheten häraf, genom Kongl. Maj;ts Nådiga ”omsorg varda undanröjde, samt verksamme ”anstalter vidtagas till befordrande af ändatnå”let , så att den för Staten afsedda förmon vid ”ifrågavarande disposition af Recognitionsskö”garne måtte vinnas; Hvarförutan Och soni ”härvid jemnväl synes nödigt , att utom de ”uti i g 11 års Kongl.
Som emedlertid ofvanberörde, till stöd för återremisserne anförde sk öl'vedan vid frågans förra behandling af Utskottet tagits i behörigt öfvervägande, och Utskottets ifrågavarande utlåtande blifvit bifallet i hela dess vidd af liiclderskapet och Adeln, utaf Borgare-ståndet i afseende å minimi-beloppcl för den oinskränkta smides-rätten vid bergsmans-hamrar, och af Bonde-ståndet hvad angar den föreslagne nedsättningen i tackjerns-skatten; så och då med återremissen från Borgare-ståndet afsetts att bereda så väl tackjerns-tillverkningen som stångjerns-smidet större skatte-lindring än den af Utskottet föreslagna, samt jemväl inom Presteoch Bonde-stånden ett icke obetydligt antal ledamöter yttrat sig för bifall till den tillstyrkta skatte-nedsättningen, får Utskottet sitt redan afgifna utlåtande vidblifva; Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 176. 7 Anseende sigjj dock Utskottet, med hänseende till hvad, på sätt ofvan berördt är, blifvit yttradt, rörande de så kallade Dannemora-verken eller de bruk, som från Dannemora grufvor hemta sin malm, böra meddela följande, af dels äldre handlingar, dels den i Kongl. Bergs-kollegium upprättade hammaråkattslängd, och dels bemälda Kongl. Kollegii underdåniga berättelse om förhållandet med bergs-handteringen år 1852 hemtade, upplysningar. De flesta af förenämnde, inom Upsala och Stockholms län, belägna bruk, förete, i afseende å beskattning och friheter, icke några från jernbruk i allmänhet afvikande förhållanden.
N:o 5, skulle önska att första voler-.s-proposrn blefve den, huruvida Konungens åsigt uti ifrågavar. fall gillas af Representationen, eller om Representationen vidhåller den beskallningsgrund, sorn förut varit gällande. Jag skulle således tro, alt första voter;s-propos:n bör blifva, huruvida beskattningen skall ske efter tillverkningsbeloppet; och om denna propos. bi fa lies, som jag förmodar, så komme då närmast R. o. Ad;s eller BorgareSt:s tariffer i fråga. Skulle åter den första propostn besvaras med nej, så komme att voteras öfver Presteoch DondeSttns. Jag tror detta vara rätta sättet att komma till beslut, och att denna del af betänk, bör återremitteras samt R. o. Ad. såmedelst gifva sin tanke tillkänna. Hr Gripenstedt: Om jag rätt uppfattade den siste talarens mening, så skulle den första voteringen blifva en sorts princip-votering; men då Ulsk:n icke kunnat föreslå någon sådan, utan måste hålla sig till de 4 olika alternativer, som funnos genom 4 Stånds olika beslut, så hafva Utsk:n icke trott sig kunna föreslå voteringar mellan något annat än dessa 4 alternativer, hvarföre Utsk:n föreslagit en preliminär-votering öfver ja-propos:n, och sedan en dylik öfver nej-propos:n och slutligen votering mellan dessa ; ty de 4 olika tarifferne skilja sig i två något nära med hvarandra likhet ägande å hvardera sidan, nemi. Preste-och BondeSl:ns, Som närmast öfverensstämma sins emellan, under det att R. o. Ad:ssamt BorgareSt:s öfverensstämma något sins emellan, synnerligast derutinnan, att begge utgå från den princip, att en kanna brännvin skall beskattas lika, antingen den tillverkas i stor eller liten panna.