Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja niia lii e. m* 12 i afskaffa t dem, derföre att Hussaruniformen är dyrare än andra uniformer, och i dess ställe förvandlat deni till Dragoner eller Chevaux legers. Det vore derföre i sanning önskeligt, att Styrelsen ville i detta afseende visa någon hushållning för de nog mycket betungade Rustande, och det är att hoppas, att en GeneralAdjutant för Armeen, med så mycken medborgerlighet, sorn Konungens nuvarande Rådgifvare i Commandomål, deruppå en gång skall fästa Styrelsens uppmärksamhet. Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Den siste talarens anförande styrker mig ännu mera i den tanka, jag förra gången yttrade, att det af Grefve Horn väckte ämne icke står i något sådant sammanhang med den förevarande frågan om BeklädnadsDirectionerne, att det kan anses vara deraf omedelbarligen föranledt, och jag tror ej, att det får ankomma på Utskotten att bedöma, om. en motion, sorn är gjord efter motionstiden, får upptagas eller icke. Jag har flere gångor erfarit, att Utskotten återsänt mål, som blifvit väckte efter motionstiden, tillika med den anmärkning, att de icke inom behörig tid blifvit framställde. Huruvida delta varit rätt eller icke, lemnar jag derhän; men, då frågan nu är öppen, tager jag mig friheten framställa denna fråga till Herr Grefvens och LandtMarskalkens yttrande, emedan jag anser det tillhörrt 122 Den 7 J a 11 u a r i i e. m. ensamt Herrar Talmän samt ConslitulionsUtskottet, och ingen annan, att bedöma en sådan sak.
På Eleasars begäran gifver hon honom vatten, vattnar ock hans kameler, säger sin fars namn och får af Eleasar armband och ring samt beder honom välkommen till fadren. — Sc. 3. Bethuel är mycket förvånad att höra, det hans farfars bror, gamle Abraham, ännu lefver; han låter kalla sin son Laban, uttalar sin förundran öfver att Abrahams tjenare dit anländt och ber Laban bjuda honom in, samt gifver ännu engång luft åt sin förundran öfver tjenarens ankomst: ”det betyder något.” Eleasar välkomnas och framställer sitt ärende, innan han vill förtära något. Bethuel rådgår med hustru och son, och då de tillstyrka, inkallas Rebecca. Hon samtycker att räcka Isak sin hand, och efter förlofningen gå alla att äta. Femte akten (Bondeakt). Ismael uttalar sin förtrytelse deröfver att Isak skall efter fadren få allt, men han sjelf intet, och tillskrifver detta Eleasars intalan, ty sjelf är gubben Abraham som ”en rutten stubbe.” Han hotar att hugga Eleasar så ”små som kol” och frågar sina tjenare, hvad de tänka om saken. De förklara, att Ismael tillbakasättes på grund af förtal och afund, emedan han är qvickare till jagt och andra Exercitier, men ”icke kan gå som en munck och skugga Och alltijd sittia i booken och glugga.” Hans tjenare Cham råder honom att emellertid förströ sig och bortdrifva sin melankoli med musik, jagt eller kortspel och ”alboffwerij (?).” Ismael beslutar att jaga, bönderna framkallas, och Ismael förebrår dem deras försumlighet; men Joga invänder, att de kunna hafva annat att göra än ständigt ”ränna i skogen.” Ismael blir vred och kallar Joga en ”gammal fähund.” De jaga, men få intet villbråd. Sjette akten. Isak, plågad af kärlek samt af längtan efter Eleasars återkomst, går ut att spatsera. — Sc. 2. Eleasar tackar Gud för sin lyckliga återkomst.
Mörner förklara, att jag icke har någon hemlig mening under hvad jag säger, utan att jag uttalar min mening öppet och ärligt, och dermed punkt. Örn här vore fråga om Upsala universitets förflyttning, skulle jag motsätta mig densamma, ty Upsala är för mig lika kärt som för den siste värde talaren, och aldrig skall jag hvarken öppet eller hemligt med min röst bidraga till nämnda universitets flyttning. Deremot tror jag, att anläggandet af ett universitet i Stockholm skulle inverka fördelaktigt på det i Upsala och ingalunda nedsätta dess verksamhet; ty ingenting höjer vetenskapen och det andliga lifvet så, som en ädel täflan, och dessa tvenne högskolor skulle i ädel täflan söka öfverbjuda hvarandra och uti förökadt mått sprida bildningens ljus öfver norden. Gr. Björnstjerna: Jag vill endast med ett par ord taga Kkon.-Utslr.ts försvar mot Hr Thams anmärkning, att detsamma skulle på ett alltför ogeneradt sätt behandlat motionen Jag kan icke förstå, hvartill den för tvenne riksdagar sedan vidtagna anordningen med motionernas tryckning skulle tjena, ifall det verkligen vore meningen att Utsk:t fortfarande skulle i sina Betänkm lika vidlyftigt referera motionerna, som hittills. Afsigten med tryckningen, som ganska betydligt ökar riksdagskostnaderna, måste väl just vara, att inskränka den omständligare redogörelsen. Jag kan således icke finna annat än att Utsk:t förfarit rätt, som icke upprepat hela Hr Fåhraei långa och blomstrande uppsats. Hr Thams påstående, att Utsk:t icke upptagit motionärens skäl, bestrider jag äfven på det bestämdaste. Det enda i motionen anförda nya, det ökade antalet af elemenlarläroverkens lärjungar, har af Utsk:t blifvit vederlagdt; alla de öfriga skälen, hvilka samtliga förut blifvit af annan motionär i samma ämne åberopade, har Utsk:t med rätta ansett sig kunna besvara genom en simpel hänvisning till sitt vid förra riksdagen i universitetsfrågan afgilna, samt af R. St:r godkända Betänk. Talrika rop på propos. hördes ånyo. Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik:
»Man lämnar inte en affär sådan som vår åt någon annan än sin son, sade han, och du har ju en son, det är alldeles tillräckligt — ungdomen vet ej sitt eget bästa! Läskarlar ha vi nog af.» Det var en bitter missräkning för Konrad. Han blef inte öfvertalad, inte tvingad, fadren sade blott till honom med sin sorgsna, milda röst, »nu har jag ingen annan än dig, nu får du ta min plats». Konrad visste aldrig, om han svarat eller om han blott tänkt svara, att han inte dugde till köpman, inte hade något intresse för affärer, han visste blott, att han inte kunde neka fadern. Han såg att denne var nästan lika bedröfvad som han, fast han sökte intala honom, att intresset skulle komma så småningom; han mindes väl sin egen ungdom. — Konrad kunde ju alltid läsa och studera bredvid. Så länge Kurt lefde var det ingen nöd, och Wilhelm var en mycket dugande affärsman. Så mycket kunde man redan se, »sin fars son», tillade han långsamt. Det återstod intet annat för Konrad än att göra sin plikt och ingå i affären. Fadren drog sig samtidigt tillbaka, han öfverlefde äldste sonen endast några månader, och gamle Kurt härskade enrådigt på kontoret. Konrad hade de facto inte stort mer att säga än sin yngste bokhållare. Under de två, tre år, Kurt öfverlefde sin gamle kompanjon, hette det alltjämt, att »unge Säfve satte sig in i affären». När Kurt insjuknade i en häftig lunginflammation, blef Wilhelm eftertelegraferad från Norrland för att intaga fadrens plats. Några dagar senare var firman Säfve, Kurt & comp. i de båda yngre delägarnes händer. Det var den andra generationen, som tog vid. Till de flestas förvåning befanns Kurt ha donerat staden betydliga summor, hvilket Säfve ej gjort. Notarien Lundbäcks hem hade bland ungdomen namn om sig att vara ett af de trefligaste i staden. Det var ett gästfritt hus och dess medlemmar voro med om allt; man kunde knappt förstå, hur det gick för sig, då notariens inkomster voro mycket begränsade, hans utgifter däremot, efter allt att döma, obegränsade.
Utskottet ka n följaktligen icke eller biträda deras åsigt, enligt hvilken 10 år böra afbidas innan lagen träder i verkställighet; och att göra undantag för ouppsägbara fordringar, anser sig Utskottet lika litet böra tillstyrka. Ehvad tiden ut - 16 Lag-Utskottets Utlåtande, M AA. sträckes eller ej, rubbas under skydd af lag förvärfvade rättigheter; och rubbningen blefve desto vådligare, som den vållade känbara olägenheter för gäldenärer, hvilka, saknande utvägar att reglera sina förbindelser, beräknat att under en längre tid fortfarande kunna få bibehålla erhållna lån för att så småningom dem inbetala, olägenheter, hvilka isynnerhet måste undvikas i en tid, då penninge-tillgången i landet synes komma att snarare minskas än ökas. För denna omständighet får lagstiftningen ej eller blunda. Rubbning i bestående förhållanden föder dessutom alltid misstroende; och fara är att ingen vågade sluta aftal, derest lagstiftningen afveke från den allmänna regeln: att ny lag ej må gifvas tillbakaverkande kraft. Skäl att i förevarande fall frånträda samma regel förekomma ej; och Utskottet vidhåller således sin redan yttrade åsigt uti nu ifrågaslällde hänseende; och enär Utskottet i öfrigt tillstyrkt antagande af det förslag, Kongl. Maj:t i sin aflåtna och i Utskottets betänkande införda nådiga proposition framställt, synes det hafva varit tillfyllest, då Utskottet i sitt tillstyrkande hänvisat till berörde förslag. Så har tillförene vid flere tillfällen skett, utan att någon anmärkning deremot egt rum; och som Utskottet, i följd häraf, anser hvad inom Borgare-Ståndet emot formen för Utskottets tillstyrkande blifvit anmärkt ej förtjena afseende, får Utskottet till lörnyad pröfning oförändradt öfverlemna sitt afgifna betänkande. Stockholm den 5 Augusti 1851.
Jag tror nemligen, att eken har det gemensamt med andra plantor att växa bäst inom ett visst territorium, och att detta ej sträcker sig utöfver Småländska gränsen. Jag tror dock, att Wisingsö genom sin särskilda belägenhet såsom ö samt genom sin skiffergrund och myckna mergel är bättre, än någon annan lika nordlig del af Sverige; men jag bestrider bestämdt, att den kan vara bättre än Skåne, ty jag anser icke för bevis derpå, att ett eller annat träd växt fort. Bevisen böra hemtas från stora skogar, och jag vågar bestrida, att safringarna på ett träd kunna lemna tillräcklig ledning för omdömet, som bör bestämmas af liera andra skäl och framförallt af klimatet mera än af jordmånen. Jag skulle icke tveka ett ögonblick, att, då jag anser forstvetenskapen företrädesvis böra sysselsätta sig med barrträden i norra delen af Sverige, antaga den hypothes, att denna vetenskap bör i Skåne uteslutande befatta sig med Jöfträden; och jag tror det vara af väsendtlig vigt, att ekplantering, samtidigt med den på Wisingsö, afven anstöllcs i Skåne. Den uppgift, att mycket blifvit taladt om ekplantering i Skåne, men intet blifvit verkstäldt, torde Hr af Ström sjelf kunna rätta, i fall han behagar besöka åtskilliga enskildas ekplanteringar, såsom vid Säbyholm och Krageholm samt åtskilliga andra egendomar. Ekskogarna äro der så vackra, att de bevisa, alt Skåne är ekens stamland i Sverige. Frih. Palmstjerna: I anledning af Frih. Ehrenborghs sista yttrande, att han förmodar, det ekens territorium i Sverige ej sträcker sig utöfver Småländska gränsen, tager jag mig friheten lemna den upplysning, att man i trakten emellan Falköping och Alingsås finner byggnader, som blifvit uppförda af plankor om j ä 8 qvarters bredd. Der har således stått en betydlig ekskog, som säkert varit tjenlig äfven till skeppsbyggnad. Denna trakt har samma nordliga höjd som Wisingsö, men ej samma klimat.
Hon hörde hans steg i tamburen, aflägsnande sig nedför trappan – utanför på gatan .. tills de dogo bort och tystnaden slöt sig som hafvet öfver en varelse, som går till botten. Det låg ett hårdt uttryck öfver hennes drag och den starka figuren såg segare ut i sin hållning än vanligt. De röda strimmorna hade så småningom spridt sig till en stark rodnad. Hon kände ett behof af mekanisk sysselsättning och började samla ihop knifvar, gafflar och tallrikar på bordet. Så slog hon på gongongen för att säga åt Molly att hon kunde duka af. – Fru Zimmermann stod vid fönstret och såg ned på staden med de många upplysta fönstren, der man firade julafton innanför. I hennes sinne bredde sig en död, blytung smärta. Nu var det alltså slut; nu först hade hon blifvit helt och hållet ensam. Det fans ingen i verlden mer än han, som hon brydde sig om att vinna. Och honom hade hon drifvit bort. Hon såg honom i tankarne gå omkring på gatorna, ensam och hemlös; och det skar henne som en förebråelse genom själen: han hade ju aldrig vetat hvad ett hem var. Men i nästa ögonblick hade harmen brutit fram igen: han hade sårat henne så djupt. Det var icke blott sarkasmerna från det uppträde, som nyss egt rum; det var också något annat som kom till. Hon tänkte på, hur han från början genom sin ovänlighet och sin kyla tvingat henne in i en falsk ställning, påtrugat henne en roll, som var hennes natur främmande. Hon hade af fruktan för att framkalla hans misshag tvungit all värme tillbaka, bemödat sig om att lägga band på hvarje yttring af sitt lifliga temperament; hon hade gjort det med ett våld på sin egen natur och nu hade naturen hämnats med att bryta alla dammar och rifva med sig i ett enda ögonblick den konstlade byggnad hon fört upp. Der stod hon ensam på stranden och såg på förödelsen; såg alla drömmar, som slingrat sig kring denne son, hvirflas rundt och försvinna – såg honom sjelf försvinna, glida bort så långt, att hon aldrig kunde nå honom mer. Och tomheten slog emot henne från alla sidor – han var ju den ende i verlden, hon hade velat vinna. Vinna?
S. D. f. m. Wid ytterligare föredragning af LagUtskottets, under N:o 107, afgifne förnyade utlåtande, angående yrkadt antagande af LagComitéens Förslag till RättegångsBalk, samt om offentlighet vid Domstolar och PoliceKamrar, blef det samma af PresteStåndet afslaget. S. D. f. m. Wid förnyad föredragning af LagUtskottets Betänkande N:o 109, angående skyldighet för äkta Makar, som skola skiljas, att personligen infinna sig i Consistorium, vid skiljobrefs emottagande, blef detsamma af Ståndet afslaget, med fattadt beslut, att de öfrige Respective Stånden skulle vördsamt och vänligen inbjudas, att sig med PresteStåndet förena uti en underdånig anhållan hos Kongl. Majit, att det vid Kyrkolagens stadgande härutinnan måtte förblifva. Bihang till R. S. rrot. 9:de Sami. go* 474 Fröt. Utdr. d. n $ulii 1S23; s. D. e. m. ConstitutionsUtskottets Memorial; N:o g4> Med föreslående af ett nytt moment vid slutet af €8 §• Regeringsformen. N:o 35, Med föreslående af ett tillägg i 15 §. Riksdagsordningen ; samt N:o 36, Med förslag till ändring i 93 §. Riksdagsordningen; blefvo vid förnyad föredragning lemnade utan anmärkning till afgörande vid nästa Riksdag. S. D. e. m. Nedannämnde från Utskotten inkomne Utlåtanden och Betänkanden blefvo, vid förnyad föredragning, bifallne, nemligen: Stats-Utskottets N:o 264, Dels om Lotsoch Båkafgifternes nedsättning, dela om deras användande.
Manligen angä dock desse Bref icke något annat, an som uran all flags wada genast kan göras bekant inom ('ontoiiet, såsom underrättelse fran LancjuiLrerns VM erhällne Wepel» l^emi88er, werkställde ItAsserinZLr och dylikt. At utrikes Brefwäxlingen och de dit hörande Räkenstaper äco tilgängelige för Lommissurierns sa wäl som för flere andra af Lontoirets Betjening, hwilka härmed stola hafwa befattning, deruti kan Srats-Utstoltet icke inse någon wada för Lonkoil-et. Utrikes Galden, som hwarje ar til detz belopp för Allmänheten utgifwes, kan detzutom icke wara någon hemlighet; och beloppet af (^omoiretz arliga waxebbehof kan gansta lätt uträknas. Den Smnms. som ril utrikes betalningen hwarje ar behöfwes, är sä ansenlig, at Lomoiret ständigt behöfwer söka wäxlar; och om nagra spöculakioner harpä stulle grundas, sa kan sadant icke förekommas. Det är icke eller någon nödwandig följd, at, da berat» ningar nägvn witz tid förefalla, den härril etforder lige - Den 2z Mars. e. m. 1217 lige Summa owilkorligen genom upphandling inom denna rid stall anstaffas. Under en omtänksam och försigtig förwaltning bör Lomoiret icke sakna utwäg, ar pä annat sätt bestrida utgifter, hwilka icke käla upstof.
"Nyligen hemkommen efter flere års vistelse utrikes, har jag ännu knappt hunnit göra mig bekant med det mig i arf tillfallna godset, som nu blifvit så illa förhärjadt, och har sålunda ännu icke egnat mig åt något bestämdt." "Hvilket yrke skulle väl en ung ädling välja, om icke vapnens? Och då konung och fädernesland hotas med farlighet, så synes mig att en och hvar borde draga svärdet och icke sitta vid spiseln." "Mig tyckes icke vara mycken ära att slåss mot bönder!" "Att de äro bönder, är det enda som länder dem till ursäkt, ty man kan af dem icke vänta det förstånd att rätt inse sakerne. Svårt är visserligen att draga svärdet emot desse förledde och bedragne, de äro dock egne landsmän och konungens undersåter. Derföre har jag ock velat vänta, i hopp att vettet skulle klarna hos dem. Hvad tänken J väl herr Erik", (fortfor ståthållaren nu vänd till denne) "det är dock en skräckelig sak, att i flere socknar just presterna äro de, som uppreta bönderna, är detta att lära dem vara öfverheten underdånig? Finge man blott i böndernas skallar begreppet om rätt och orätt; men presterna prata för dem om kätteri, och neka dem ljus på altaret och sallt och andra ceremonier, som de önska sig och tro på, och prata för dem om Upsala mötets beslut, det der kalfskinnet! och annat prestegnäll, och röra ihop östan och vestan och himmel och gröt, och så bli de arma dårarne till slut som vilda hundar, att rusa på hvar och en, blott någon säger buss." "Hans Fordeel har haft mycket på samvetet af detta upploppet!" "Ja visserligen, och andra till honom. Så svart måla de mig för bönderna, att jag tror sannerligen de skulle tro, om någon berättade dem att jag skulle bruka koka eller steka barn i smör och äta opp dem; ty föga har något så vildt blifvit opptänkt, som icke de påbörda mig. Men (här skrattade han) här hoppa de i galen tunna!
Lc skuttlings*yste m ii.dast (dr eli vackt it Ideal, som fdrst thel tu oLt^rau&atl tidnjniJ HevillningtVtiiatteis Bétåikan&tn, kin anviindaS; i c* I< o e'!c” skill min fia misskärt* na, livirkf-ii Svenska Foakf-ts [tirniäga, att kuuna uppgöra hvad sort nr behållen inkomst, ellef dess redHglhi, att vilja uppgifva flen, Den hafi beskattnings meth iden efter synbar fiirmii' gtnltft genom eri flerårig utöfning siges lufva vunnit, »lull icke ela mer åheropis, såsom ett skal fur desi vidare behåll inde, sedan en ännu icke nog synbar öfvertvgelsen» oell tänkesättens migt en gång uppstått och gjort sig gaII.inde; emedan den häfd, sorn icke är grunda 1 pil rättvisa, alldi ig bor vinna burskap, — ''Det är rättvisan'' — »ägtr en '.ed nirot af tSt» års Bevillnings-frtskott. Herr S nite Sson, i dess med så unnlukt sakkännedom och insigt letnrude forsvar at i H11 års Kevillningsg-u i ler, 'hiet är lion, sini skill tjena säkerheten till gnn lvd, sorn stall ger1, att lif skattningen utgår, att ingen N g otn än aftynande, krossas, fich att lyngc!erne, ehuru kanh ira for alla, baras med nöje". Ja åtminstone med tfilatnod. Min afven denna säkerhet i berä kr ingeri, hvarföre man så mycket hylLt det nu antagne Besk hitting';.Systern, lur understundom svikit dess f. rfäkt ires hopp, och denna BaviUningsLag lur v klan le emellan oc rh irda öfverskott och icke ohtty iliga brister, äfven till. — . Och flin skall gora alet än.
En värd talare, Hr Adelborg, yttrade dervid, alt man af en sådan Komité icke borde vänta sig något särdeles stort, såsom ett, jag fruktar, i afskräckande mening framdraget exempel, hvarpå han åberopade en för någon tid tillbaka nedsatt Komité, för undersökande af grunderna för städernas beskattning. Den värde talaren sade, att denna Komité, som, enl. hans förmenande, blifvit bildad för 7 år sedan, ännu icke medhunnit mera än historiken öfver 5 ä 6 städer eller något deröfver. Den värde talaren har likväl misstagit sig först derutinnan, att Komitén nedsattes icke för 7, utan för 5 år sedan, och för det andra har den utarbetat historiker öfver icke blott 5 å 6, utan 14 städer, hvaraf 10 stadsberättelser aflemnats i vederbörligt StatsDeparl:t, och flere äro ännu under arbete, samt gifva anledning att till ett antal af 5 å 6 vara färdiga under loppet af detta år, i hvilket fall närmare 20 berättelser vid nämnde tids utgång vore fullbordade. I alla händelser äro de redan nu, på långt när, icke så fåtaliga, som Hr Adelborg hört samtalsvis vara upgifvet.
Med afseende häruppä och öfrige förekom» ne omständigheter, fär Utskottet hemställa, om icke isrägarvarande afgift kunde pä Let sätt bestämmas, att hwarje Ägare af Hemmansdel under i-24'.dedels Mantal, päföras i personlig af, gift 1 Riksdaler Banco, och derjemte för hwar. je hundrade Riksdaler af egendomens wärde efter Ortens gängbara pris, 8 Skillingar; Hwarwid borde iakttagas, att hwad som i wärdel är öfwer eller under jemna roo Riksdaler, beräkpas för fulls ioo Riksdaler, sä att, till exem» Den 11 Oclober. §9 pel, för 80 Riksdalers wärde skulle betalas 8 ss. likasom för 100 Riksdaler, och för 150 Riks. daler, 16 §., likasom för 200 Riksdaler, och sä widare; dock att dä afgiften efter en siik be. räkning, öfwerstiger den som för i:24:dedels Mantal bör utgöras, bestämmes den till enahanda belopp sorn för r:24-dedel. 2 följd häraf föreslär Utskottet, icke allenast att orden: och derunder som uti den af Utskottet projecterade Redaction af i. Mom. s. Z. 1. Art. förekomma näst efter Orden: för i:24:dedels Mantal, böra uteslutas, utan ock att efter de derpä följande orden: emot ett dylikt af den andra, mätte tilläggas:
JordaBalken , om den som annars jord, hus och tomt sålja, skifta eller förpanta kan; hvarigenom förklaras vara med Lagens grund och mening instämmande, att enär i stöd af ofvan åberopade §,; det klander anföres, att annor mans jord, hus och tomt blifvit såld, skiftad eller förpantad, utan rätter egares öppna Bref och Fullmagt dertill, Domaren, om ock uppbud med laga stånd mellan kommit, icke är deraf eller af utfärdad fasta betaget, att efter Lag och sig företeende omständigheter, pröfva en dylik talan; då i öfrigt den tid blifvit iagttagen, Som i Lag och Kongl. Förklaringen den 14 Maji i8c>5> föreskrifves ; Kongb Majits nådiga CirculaireBref till Hofocii ÖfverRätterne den iö:de ^December Lng Vt (kottet t B stånk anden. igip, angående verkställighet af Beslut 5. i brottmål, deruti stadgas: att när en till-, taiad, efter erhållen del af det angående honom gifne Utslag , dermed lörklarat sig röjd, och vid ett sådant förklarande förblifver samt fråga ej eller eger rum om hö.« gre ansvar än hvartill dömdt blifvit, möter ej något hinder lör verkställigheten af samma utslag deraf, att tiden till ändringssökande ännu ej förflutit; men att, om den. tilltalade, innan hesvårstiden tilländagått, återkallar sitt förklarande, att han med Utslaget år Höjd, kan det ådomda straffet, emot den sakfäldes vilja icke verk^tåilas, uman tiden till besvärs anförande gått tillända, och laga kraft kommit å Utslaget; Kongl. Maj:s nådiga CirculaireBref till tiof-, och OfverRätterne, den 27 Oktober i82Q>. angående åtskilliga omständigheter i afseende å böters förvandling i kroppsstraff, deruti, under åberopande af 20 Gap. 4 § , 32 Cap. 1 § RUtegångsBalken, ocii 1 Gap, i §. StrafflBalken, samt Kongl.