Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ordinarie ledamöter af denna revision voro föredraganden för ecklesiastik-ärendena såsom ordförande, en ständig Sekreterare, en Professor från någotdera universitetet, samt fyra lärare vid elementar-läroverken, utsedde stiftsvis efter viss stadgad ordning, hvarjemte Biskoparne kunde såsom extraordinarie ledamöter deltaga, när de ville tillstädeskomma. Den ständige Sekreteraren skulle af Konungen utses, och hans åligganden var icke allenast att uppsätta revisionens protokoll, betänkanden och expeditioner, utan äfven att under mellantiderna mellan revisionens sammanträden, såsom orden i skolordningen lyda, ”vara uppmärksam på de läroböcker, metbodiska föreskrifter eller andra afhandlingar, som inom elier utom fosterlandet uti språk och vetenskaper med afseende på den allmänna undervisningen kunna utkomma, af dem taga den kännedom, som tillfälle och lägenhet medgifva, samt vid revisionens nästa sammankomst föredraga hvad sorn anses vara gagneligt och för den elementära uppfostran användbart;” och för att denne revisions-sekreterare skulle sättas i tillfälle att uppfylla dessa åligganden, ställdes ett Staten tillhörigt pedagogiskt bibliotek under hans värd och ansvar, och stadgades, att detta bibliotek ”allt framgent efter tillgång och omständigheter bör förökas.” Revisionen ålåg att icke allenast efter infordrade uppgifter sammanställa en allmän berättelse om läroverkens tillstånd, och att dervid, bland annat, anmäla ’’de afvikelser från skol-lagens föreskrift, som någorstädes inträffat,” utan äfven alt afgifva utlåtande ”öfver alla håde lokala och allmänna utvägar, som böra och kunna ytterligare vidtagas lill vinnande af läroverkens fullkomligare inrättning.” Revisionens berättelse och betänkande, ingifna lill Kongl. Maj:t, tjenande föredraganden till ledning vid behandlingen af läroverkens angelägenheter, ulgåfvos på trycket och utdelades sä väl med det officiela bladet bland allmänheten, som till alla lärare. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskottets Belänkande N:o 1 '1 G. 29 Det är synbart, att denna inrättning åsyftat både en verklig kontroll öfver skollagens efterlefnad och en väckelse till fortgående förbättringar.
Och gif nu akt på det, som skall hända, redlige män och qvinnor! Jag vill roa sällskapet med ett trolleri, som nog skall väcka munterhet ... Får jag visa mina konster?” ”Ja, ja”, ropades från alla håll ... ”ju flera, dess bättre!” En besynnerlig rysning hade börjat genomlöpa den vilde sjöhöfdingens lemmar. Hans blickar stirrade på den trolska uppenbarelsen framför honom. Från denna så mörka qvinna utgick en röst, som nästan skrämde honom, ty den erinrade om något långt tillbaka i det förflutna. Icke gick det emellertid an för den manhaftigaste mannen kring stränderna att visa rädsla – det var otänkbart, och så fattade han Guri vid handen och steg med ett kort hånfullt skratt inom ringen. ”Roa oss nu!” utlät han sig förnämt. ”Vi tillåta det, och spelmannen må komma ut och spela upp till ringdansen.” ”Nej”, svarade spåqvinnan, ”ingen dans ännu! Här skall vara tyst som i grafven. Alla ska stå med ryggen emot mig, och ingen må vrida på hufvudet, medan jag gör min besvärjelse – det skulle föra stor olycka med sig ... Vill ni alla lofva och hålla det?” ”Lofvadt!” förklarade skön Guri, som ansåg sig vara nära nog lika suverän som sin kunglige brudgum. Och efter henne skrek hela sällskapet liksom med en röst: ”Lofvadt”... Jörgen var af sin skrattande älskarinna omvänd, innan han hann afge sin röst, och nu kunde ju gycklet få fortgå, eftersom det roade henne. ”Gif mig nu en vattenskål! Sedan rör sig ingen, tills jag ropar ett ... tu ... tre ... När jag kommer till tre, så vänden er om!” Sedan dessa sibyllans befallningar blifvit verkställda till punkt och pricka, upprullade hon från sin person en ofantligt stor sjal, som, kastad öfver hufvudet och nedfallande till marken, gaf henne utseende af ett rörligt tält, hvilket likväl, ifall någon, hvad dock ej der var händelsen, skulle vändt sig om, fullkomligt bevarat hemligheten af hvad som tilldrog sig der innanföre.
Af ganslra stort intresse Br ntt ialrttnga, hurusom en miiugd medlem~par, hvilka forst bedyrat, ntt de uldrig skulle viga sii diir hogtidligt saga)) frolien (eller fm) ordfolmcle)) en gHng, ii.11 mindre ' sedan ytha sig lil~som under $ontroll och lned risk att fii hvarje sitt ord fordt till protok011s, S % smhningom ofvervunnit sin blygllet och komnit med klart fram-. stiilldn tanliar och syapnnkter, som skiinkt ljus i Bmnet och gifvit impulser H t andra. I clet afseendet har lclubbea verkligen verit en h ~. s o s a m sliols, endast d$irjgeaom, att mhnga diii: lsrt sig sltt v&amp;ga deltngn, i dislrussio~ler, alldeles 11oi: bseclt h h den stom Betydelse disknssioI I ~ I I sBsom slidan har att forn fram en viktig frRga i ljuset och f B den belyst f r h olilza siclor, for att sedan blifvs~ lattsre omsatt i praktik ute i lifvet. Det otvuagna, frin, lzamratliga i klnbblifvet 11ar gjort, att mdaga solct intriide soin wedlemmar i Kvinnolrlnbbeu, hvillra ej hnfva direkt nyttn af cleasamma, ellei: for hvillca den iir ett verkligt behof. SB t. es. 1115irlces bland rnedlemmarna ett gans1: a stort nntal gifts darux, som alldeles ej ha arbete utom hemmet, inen som lnecl stort intresse cleltaga i hvad s o ~ n forekolnwer ocll flitigt infinna sig till I~lnl~beas salnlrv&amp;~n. DB IrlnBben.
Skogsstyrelsen har i sitt Utlåt, sjelf uplyst att i denna areal vore inberäknad den för torplägenheternas skötande nödvändiga jorden, äfvensom de sidlända ängar, hvilka måste bibehållas till grässkörd för utfodring af de vid ekplanteringen erforderliga dragare och stallkreatur. Af den jord, sorn tillhör Leckö, ligger l*/2 mil från hufvudgården en egendom, benämnd Djurgården. Den består af 2 ä 300 tunnland och med den tror jag att man kan göra en början. Detta anser jag vara så mycket vigtigare, som ekplanteringarne på Wisingsö ej lemnat det resultat, som man velat förmoda; och skulle jag i följd deraf tro, att, förrän man nedlägger en betydligare kostnad på ett arbete, som behöfver 2 sekler för att gifva någon afkastning, man bör vara säker att företaget skall lyckas och att det dermed åsyftade ändamålet vinnes. Att på en i alla hänseenden sjelfständig egendom disponera god åkerjord, 5 å 60 0 tunnland, för ekplantering, är ej rätt hushålladt med Svenska åkerbruket, och när man dessutom besinnar att Leckö är beläget nära nordligaste gränsen för ekens växtlighet, som i denna trakt är norra ändan af Wenern, så vore det önskligt att man noga öfverväger alla omständigheter, innan man beslutar sig för något, som kan för sekler vara gagneligt eller skadligt. Enligt mitt förmenande borde ännu ytterligare undersökningar göras och de 20 å 30 år, som derigenom skulle dragas ut på tiden, vore ej bortkastade, om något dermed kunde vinnas För öfrigt anser jag klimatet i sydligare Sverige vara mera tjenligt till ekplantering och har jag hört talas om ett ställe i Skåne, vid namn Dalby, som skulle vara dertill särdeles passande, och numera anser jag att man ej bör vara bunden af 18 29 års beslut, att ekplanteringsorten skulle vara belägen nära sjöfarled, då år för år jernvägar blifva färdiga och den inre kommunikationen sålunda underlättas. På dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Utsk. har upgifvit, att R.
Efter granskning af ofvanberörde af Sundhets-Kollegii Ordförande afgifna förslag, och med afseende derå, att lönerna för Kollegii embetsoch tjenstemän hittills varit bestämda lägre än för motsvarande befattningar i Rikets Kollegiet1, anser jag mig böra i underdånighet föreslå, att Eders Kongl. Maj:t må hos Rikets Bil. JVs 7 till Kongl. Bioj‘ts Nåd. Ständer äska anslag till följande löneförbättringar för Srindhets-Kollegii Ordförande, Ledamöter, Tjenstemän och Vaktbetjente, nemligen: R:dr R:mt. R:dr R:mt. R:dr R ml. Kollcgii Ordförande, nuvarande lön 5.497: — Och utgör sålunda den erforderliga tillökningssumman 11,097 R:dr 50 öre Riksmynt; varande härvid i afseende å Kanslist-lönerne annan förändring icke föreslagen än att, till följd af Eders Kongl. Maj:ts beslut om ljuspennirigarnes upphörande, de till Kanslisterna med 20 R:dr R:ml till hvarje utgående ljuspenningar blifvit lönerne tillagde. 8:o. I anledning af en utaf Råneå socknemän redan under år 1854 vackt fråga Lön för ytterom anställande af en Provinsialläkare ensamt för denna socken jemte Gellivare VinsloWf,fca. Lappmark, har Eders Kongl. Maj:ts fiefallningshafvande i Norrbottens Län, till N/'a~ hvars handläggning denna fråga blifvit öfverlemnad, upplyst, att Länets längd efter hafskusten utgör 24 och efter vestra gränsen 28—36 mil med en areal af 957,25 qvadratmil, deraf kustlandet upptager 232,95 och Lappmarken 704,50 qvadratmil; att en befolkning af 61,089 menniskor är spridd på denna yta, samt att inom Länet finnas anställde endast 3 Provinsial-läkare och i Piteå stad en Regementsoch Lasaretts-läkare; hvarjemte Eders Kongl.
För den händelse derföre, att bolag bildade sig för att under stadgade villkor och förbehåll utföra jernvägsanläggningar mellan såväl Dalarne och Mälaren, som mellan denna provins och Östersjön, ansåg Utskottet Ständerna böra till Kongl. Maj:t öfverlemna att, efter en sådan utredning och jemförelse, bestämma i hvilkendera rigtningen och till hvilken ändpunkt den med statsbidrag under - 13 stödda jernbanan från Dalarne borde anläggas; och Utskottet tillstyrkte alltså, att Rikets Ständer måtte för anläggning af en för begagnande med lokomotiv afsedd jernväg från Dalarne till lämplig hamnplats vid Mälaren eller Östersjön bevilja ett särskildt statsbidrag, att utgå i egenskap af lån, motsvarande två tredjedelar af den summa, som det uppgjorda och af vederbörande godkända samt af Kongl. Majit fastställda kostnadsförslaget för jernvägsanläggningen upptoge; dock att lånebeloppet icke hnge öfverstiga 2,840,000 R:dr; i sammanhang hvarmed Utskottet äfven föreslog de villkor och förbehåll, under hvilka statsbidraget borde erhållas. De af Statsutskottet sålunda uppställda grundsatser, att alla jernstambanor i riket hädanefter borde anläggas och utföras genom statens försorg, att de dermed förenade kostnader skulle af staten i allmänhet bestridas, dock att vissa delar af sådana banor kunde på enskild bekostnad utföras mot rättighet för staten att sådana bandelar inlösa, samt att utförandet af smärre jernvägsanläggningar hnge ankomma på den enskilda industrien och företagsamheten, biföllos af tre Riksstånd. Utskottet fann sig således föranlåtet att tillstyrka Ständerna att för utförande af två jernvägsstambanor anslå fem millioner R:dr b:ko, hvaraf fyra millioner för en del af den stambana som, utgående från Göteborg, kommc att, i rigtning genom Westergötland och Nerike, fullbordad förena nämde stad med hufvudstaden, samt en million för påbörjande af en i rigtning åt Jönköping gående stambana från Malmö till den på nordliga sidan af sistnämde stad belägna punkt, hvilken Kongl. Majit kunde hnna lämpligt bestämma.
I sa ra ran nh an g härmed får jag erinra om behöfligheten af att omflytta §§:nas ordning, så att § 3 kommer att sättas efter g 6, ty 3:dje §:n, hvilken just angifvet' den förmånsrätt, sorn af intecknandet upkommer, hänvisar på pantförskrifning, efter ty i 2:dra §:n sägs, och (lenna§ åter hänför sig till den pantförskrifning, hvilken i l:sta §:n omtalas, det är, med andra ord, allena till pantförskrifning å viss lösegendom. Det finnes deremot icke någon uttrycklig bestämmelse, som egentligen säger, hvad förmånsrätt följer med pantförskrifning, som lyder å lösegendom i allmänhet. Meningen är likväl att förmånsrätt i detta fall äfven skall vara bestämd som för viss egendom. Detta blir dock icke tydligt uttryckt, såvida icke §§:na omflyttas. Dessutom anser jag det vara den mest logiska anordning af de ämnen, sorn författningen innehåller, att nemi. först angifva, hvilken egendom som är föremål för underpant och de formaliteter, som vid pantförskrifningens uprättande skola iakttagas; derefter i 2:dra §:n, huru sjelfva intecknandet skall ske; sedermera förnyelsen och slutligen den juridiska verkan, som af intecknandet blir en följd. I öfverensstämmelse med min nu gjorda framställning, borde derför äfven den 3:dje §:n, som just innehåller den laga verkan, hvilken upstår af intecknandet, flyttas efter § 6. Med anledn. af dessa anmärkmr och då återremiss redan förut blifvit begärd, får jag uti nämnde anhållan mig förena. Gr. Sparre: Då den siste värde talaren och jag uti Lag Utsk:t torde blifva i tillfälle att framlägga och förfäkta våra åsigter atig:de inskränkning af underpants-institutionen, anser jag icke lämpligt att nu, då vi begge äro ense om återremiss, uptaga R. o. Ad:ns tid med en diskussion, hvilken i alla fall här icke bär några direkta frukter.
» l a g vill ej ha medlidande, jag vill ha uppmuntran, » sade en gång en af lifvet ganska omildt behandlad kvinna, som med hjältemod kämpade mot bekymrens och motgångarnas stormbyar. » Medlidandet stinger mig, det förlamar min kraft och beröfvar mig modet och själftilliten. » Då man hör sådana ord, vore man ej färdig att om denna » den kristligaste af alla dygder » utbrista: » Huru är du så af himmelen fallen, du klara morgonstjärna? » Om man betänker ordets rätta innebörd, hvad kan i själfva verket vara skönare, upphöjdare, ädlare, än att den ena människan tar sådan del i den andras motgång oeh lidande, att hon därvid erfar smärta, lider med f Men ett sådant upprikigt och varmt deltagande var det med all sannolikhet e j, som den omtalade kvinnan åsyftade m e d sina ord, af en sann sympati hade hon ej kunnat känna sig sårad och förödmjukad. N e j, hvad hon lik sensitivan ryckte till för, var den vrångbild af medlidandet, som med orätt annekterat dettas namn och som består i en flyktig rörelse öfver nästans vidrigheter och som tar sig uttryck i ett beklagande med ord, ofta lika taktlöst som betydelselöst. Denna ytliga medkänsla, detta billiga beklagande äro vi människor och i synnerhet vi kvinnor så snara med, så benägna att i slösande frikostighet utan någon som helst återhållsamhet skänka hvarandra. Går det någon af våra vänner eller bekanta väl, fröjdas vi sparsamt, röner någon af dem en liten trimf, tiga vi så gärna ihjäl den eller gratulera vi sötsurt; men vänder sig lyckan, blir framgången förbytt i nederlag, bums äro vi färdiga med vårt öfversvallande » medlidande », och öfver våra läppar halka så lätt de mången gång må- hända mera sårande än tröstande orden: Stackars vän! Så synd om de stackars människorna! Analysera vi vårt inre, skola vi, för så vidt vi vilja sanningen, ej kunna undgå att upptäcka en mindre ädel, åtminstone ej oblandadt ren bevekelsegrund till den känsla, för hvilken anförda ord äro ett tittryck.
Hon kan stundom säga saker, som kanske låta stötande och hårda, isynnerhet för nykomna, och det fordras en tid för att bli van vid hennes sätt, men hon hyser för sina elever ett varmt, nästan moderligt intresse, som utvecklas mera, ju längre de stanna under hennes inflytande, och förr eller senare komma alla i det bästa förhållande till sin utmärkta lärarinna. Redaktionens bref växling. En sångerska ber oss om porträtt af den ryktbara parisiska sånglärarinnan Mathilde Marchesi, hvilkens namn ej minst i Sverige har en sådan klang, då en mångfald af våra förnämsta sängartister åtnjutit hennes undervisning. Madame Marchesi, som är tyska till börden, har själf varit mezzosopransångerska, men lämnade scenen tidigt och slog sig som lärarinna först ned i Köln, sedan i Wien samt slutligen i Paris. Hennes vackra hus vid Rue Jouffroy är välbekant i alla artistiska kretsar, och hennes salong besökes af dç förnämsta celebriteter. Redigeras af Sophie Bidrag mottagas med Linge. tacksamhet. Logogryf. Mot denna världens mörker djärft jag kämpar, Och min mission har man ' skan ock förstått, Fast mången varsam hand min ifver dämpar. Ty jag för rakt på sak nog stundom gått. Men i mitt nit för mänsklighetens fromma Som lönen för min möda fordrar jag, Att ej mitt hus må höra till de tomma, Att det med näringsmedel fylls hvar dag. Men efter skenet många äro kvicka Att rätta sig, tyvärr, och fördenskull Det påstås ofta, att jag plägar » dricka », Att jag hvarenda dag nog varit » full ». Och än för oklarhet man plär mig skylla, Än att en skruf uppå mig lossnnt har. An åter som en sol man vill mig hylla. Och mången krets som medelpunkt mig tar. Jag sätter mig dock öfver alla nycker. Och än så länge har jag glans och makt. Till dess en annan spiran från mig rycker, Jag stolt mig kallar ljusets riddarvakt. Nu mina strålar i en knippa samla Och tag i deras sken se ' n reda pä: Ett lifsvillkor för unga som för gamla. En stödjepunkt, på hvilken alla stå. Hvad i sig själf hon kallas, moder jorden. Och hvad omkring sig ofta nog hon får.
B:co hvartdera året, blifvit verkställde, väl ej funnit något att erinra, enär desamma ägt rum, i följd af K. M:ts Nådiga tillkännagifvanden; men Hrr Revisorerne hafva dock ansett sig böra fästa Betänkande n. 349 R. II. St:rs uppmärksamhet på den olika tolkning, hvartill redactionen af R. H. St:rs ifrågavarande Beslut skulle kunna föranleda. Sedan der först finnes utsatt en summa af66,666 R:dr 32 sk. B:co, men utan tilläggning af ordet årlig, samt straxt derefter förekomma orden: motsvarande Creditiv; så skulle härifrån kunna härledas den slutsats, att ordet motsvarande hade afseende på den utsatte summan af 66,666 R:dr 32 sk., och att denna följaktligen skulle utgöra Maximi-beloppet af hvad som intill nästa Riksdag kunde få disponeras. En sådan tolkning hafva Hrr Revisorerne likväl ej ansett vara den rätta, enär bekant vore, att, ifrån längre tid tillbaka, K. Convoy-Commissariatet haft på Stat ett bestämdt årligt Anslag af 66,666 R:dr 32 sk. B:co och att, vid de 2tne sist hällne Riksdagar, någon annan förändring med närande Anslag icke synes hafva blifvit vidtagen, än blott den, att, i stället för att tillförene Anslagssumman kunnat ovillkorligen hvarje år af K. Convoy-Commissariatet lyftas, någon lyftning af det på RiksgäldsContoiret anvisade Creditiv icke får ske förr än behofvet blifvit af K. M:t i Nåder pröfvadt. Vid detta förhållande hafva Hrr Revisorerne ansett sig böra hos R. H. St:r anmäla ofvanberörde anmärkta otydlighet i Beslutet rörande ifrågavarande ämne, på det serskild uppmärksamhet på redactionen af föreskrifterne må egnas, i händelse ett lika beskaffad!
Carl Nettelblad!. lili förestående motion förena sig till alia delar. A. Erikson v. Taleman. Fehr Tjernlund, från Westernorrlands län. Olof Lindström. P. A Ny ström från Westerbottens län P. O. Hörnfeldt. från Westernorrlands län. A. A. Anderson, från Östergötlands län. jE. Andersson, . från Westmanlands län. Paid Andsrsson, från Jemtlands län. G. Wasmuth. J. M. Lundahl M. Pehrsson, från Stockholms ian. A. J. Sandstedt, från Jönköpings lån. P. Byström. frän Jemtlands län. Herman Öbom, från Norrbottens län. Henrie Hansson, från Westernorrlands län, A. W. Uhr. Ola Jönsson. från Malmöhus län. Håkan Petterson, från Blekinge län. Bob. Fr. Gross. Carl Tholsson, Motiontr i Bonds-Ståndli 1862, N:o 7£_, 101 Lars Olsson. Georg Nyqvist. Sundgren. Lars Ersson, från Södermanlands län. D. Danielsson,. Johannes Åndersson. P. Eriksson, från Wermlands lån. J. F. Fredricsson. Hallström. C. J. Johansson, Eric Ersson. Jan Andersson. från Kopparbergs lån, P. Nilsson, från Christianstads län. A. Jonsson. från Wermlands län. Jok. Pehrsson: - A. Söderholtz G. Bolin.. N. M. Petersson. från Calmar lårs. Anders Andersson. P. Persson, från Wermlands län. L. G. Andersson. från Elfsborgs län. Af Pani Andersson från Jemtlands län, om anslag till lim dt m Veterinärläkare för södra delen af provinsen Jemtland med station t Oviken. Det lärer ej kunna bestridas, att med en stigande odling och upplysning ibland befolkningen en mängd nya behof uppstå, som man förut ej gjort sig rätt reda för • eh hvilkas »(hjelpande bi ifver en nödvändighet, så framt man allvarligen vili befordra framåtskridandets sak.
Betänkande N:o SS. kunde undanrödjas för den meddeliösa förtjenslens framträngande till så magtpåliggande plaiser inom administrationens område, som Landsliöfdinge-tjensterne, och folket öfver tygas att ej förmågan att erlägga accord antagas såsom en befordringsgrund .till Embeten, hvilkas inflytande och verksamhet fordrar allmänt förtroende till deras skicklighet, sorn bekläda dem; och inom Hedervärda BondeStåndet inkast af enahanda syftning med de hos Högvördige PresteStåndet och Wällofl. RorgareStåndet framställde; hvarförutan Motionairen, Herr Petré} under discussionen inom sistnämnde Stånd tillökt sitt förslag med den begäran, alt Utskottet måtte tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer, att hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af Dess Nådiga föreskrift, att de Landshöfdingar, som hädanefter utnämnas, böra, innan Fullmagt för dem utfärdas, till Kongl. KammarExpedilionen aflemna skriftlig, med edlig förpligtelse undertecknad försäkran, att med deras företrädare i Embetet, något sysslan rörande accord, icke förevarit eller framdeles skall ega rum, Till följd af hvad sålunda anmärkt blifvit, har Utskottet ansett sig ej böra betvifla ifrågakomne tjenste-accordens tillvaro, derföre Utskottet jemväl sökt alt i ämnet förskaffa sig alla möjlige upplysningar, hvilka i officiel väg ej kunnat påkallas, och med stöd af hvilka Utskottet tror sig tillförlitligt känna att, genom, af Kongl. Majit vidtagne Nådige åtgärder, Nio LandshöfdingeEmbeten redan blifvit accordsfrie, äfvensom att amor, tering af accorden till fem andre af desse Embeten är beslutad och påbörjad.
Ack, min mor, det är rysligt att tänka att den der fasliga döljer sig i min lilla, kära kammare, och hvem vet när den sen kryper fram. Jag, som så noga aktat, nu har jag ändå fått en sådan der stygger en in till mig. Goda Mamma, låt mig i natt få sofva i gula rummet med Margaretha; jag kan ej sofva i samma rum med spindeln, jag skulle jemt tycka att den omspunne mitt hjerta.“ „Cecilia, du är sexton år, du har vuxit upp i en tid, då kriget bredt jemmer öfver hela detta land. Härjadt ligger Finland, nära att förblöda. Förstörda äro dess städer, borgarena tiggare; öde dess hemman, eller befolkade endast af qvinnor och barn. Elände rår öfverallt, och snart kanske skall fäderneslandet nödgas afträda detta land åt en fiende, hvilken nu redan herrskar här öfverallt. Kanske inom några dagar ligger ditt eget fädernehem i aska, och de dina begrafna under ruinerna, eller skonade för att undergå än svårare öden. Cecilia, och du bleknar för en spindel! Är det tider nu för svaghetslekar för qvinnan? Styrka egnar henne nu såväl som mannen.“ Cecilia gömde sitt ansigte i sina händer liksom af fasa öfver fru Catharinas skildring, men hon upplyfte det snart åter och sade: „o min mor, dessa fasor, hvem skulle väl ens ett ögonblick kunna glömma dem! Men ack, jag är ju blott en späd flicka, hvad kan jag? För mig står mitt eget öde alltid under bilden af spindeln, hvilken i drömmen omsnärjde mig. Jag har arbetat emot denna vedervilja, men jag kan ej öfvervinna den. Förlåt mig, min mor, och tillåt mig i natt att sofva i gula rummet; jag är ock sålunda närmare de mina, och jag bäfvar att vara långt skild från dem den natt som förestår.“ „Cecilia,“ sade fru Catharina strängt, „mig förundrar din upprepade begäran. Hvarför skulle du byta rum – för en spindel? Du är icke mera ett barn, du bör lära dig att icke vara som det svigtande röret, det hvarje flägt böjer ur sin riktning. Den som ifrån den bestående ordningen låter leda sig af hvarje tillfällighet, den äger snart ingen ordning mer.