Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besv,- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, IV.o 81. 5 jemnkningar eller förhöjning af stadens serskildta intrader, ersätta det sålunda bristande beloppet; i hvilket afseende Committerade underdånigst föreslagit, att afgifterne till Stockholms stad för sjöfart och handel dädanefter måtte utgå: för sjöfarten under en enda benämning, nemligen: ”Afgift för Fartyg”, och för handel under fem Titlar, nemligen: ”Afgift af varor, som vägas”; ”Afgift af varor, som mätas eller räknas5’; ”Afgift af varor, som packas, eller af såkalladt lakegods”; ”Afgift af varor, som stämplas”; och ”Stadens Tolag.” Uti benämningen ”Afgift af Fartyg” ansågo Committerade böra inbegripas, dels lastoch bro-penningar, hvilka utgått, enligt Kongl. Brefvet den 5 Juni 1812, dels hamnpenningar, hvilka påbudits genom samma Kongl. Bref, och dels kokhusoch eldstads-penningar, som utgjorts, enligt Kongl. Brefvet den 3o Augusti 1754. Under rubriken ”Afgift af varor, som mätas eller räknas”, borde, enligt Committerades åsigt, hänföras: 1:0 mätbara torra varor, såsom spanmål, salt, kalk, krita, stenkol, brännkol och ved; 2:0 målbara våta varor, såsom bränvin och andra spirituosa, olja, tran, vin och ättika, samt 3:o muroch tak-tegel, jemte halm. Beträffande de i i:sta puncten omnämnde mätbara torra varorne, hvarföre afgiflen alltsedan år 1818 uppburits med 1 sk. Banco för hvarje tunna, hafva Committerade föreslagit, att denna afgift, motsvarande mätare-penningar, borde förhöjas till 1 sk. 4 r:st.
Detta allt torde förtjena uppmärksamhet, och da med förbigående af flera andra partiella onera, för Hemmansbrukare de förenämnde allena beredt dem en årlig utgift af flera hundrade tusende Riksdaler, rom i Be - 4«3 Deri 7 Juli e. m - villningarne icke svnas, men till större de* len ingått i särskilda Statens Cassör, lik» väl blott till en mindre del i ortens rörelse återkommit, gtadnar man i förundran, luiru så ansenliga summor ifrån Landet kunnat vid sådant förhållande ärligen utgöras; om penningtbri t i provinserna nu visar sig, behöfver den således icke sökas i aflägsnare orsaker allena, och botemedlen icka i kon-tiga operationer. För det närvarande är det visserligen nödigt att genom läne-anstalter lätta penningetillgången i provinserna, men jag tviflar mycket, att den mindre Landtmannens eller Bondens förlägenhet derigenom till fullo undanrödjes. jLäne-inrättningar äro i synnerhet nyttiga för större rörelser och ödlings-företag; men den försigtige ägaren af mindre Hemman eller Bonden begagnar deni varsamt, och påkallar heldre utvägar som inskränka dess penningbebof, än att med utsträckningen af dem må beredas ymnigare Lanetillgångar, som begagnade.oftast öppna en för Låntagaren sjelf vådlig fortsättning af Lånebejiof. En till Hemmans förhållandet lämplig lättnad j beskatiningstyngder , och trygghet emot et t partielt åläggande af allmänna provineiella bidrag och obehöriga vitén samt säkerhet om en lönande afsättning af sina producter, är hvad Hemmansägaren fordrar i förening nied sådana allmänna anstclter, att penningar, sorn ifrån Den 7 Juli. e. m. 469 •rterna utgå kunna i rörelsen dit återkomma.
Föredrogs ånyo och återremitterades Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 20, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i fråga om förmedling för lägenheter å förra kronoparken Strandskogen på Oland. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Uttkoitets Memorial, N:o 2, angående återlemnande af en utaf Hiksdagsfullmägtigen Nils Larsson väckt motion, om nedsättning uti eller upphäfvande af en till städernas Drätselverk anslagen s. k. tullstämpel-afgift, ansåg Ståndet omförmälda motion böra af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet behandlas. Prot.-Utdrag den i Februari 1854. 109 S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-Utskottets under N:o 6 afgifna Berättelse, angående Rikets Ständers Banksstyrelse och förvaltning, biföll Preste-Ståndet §§ 4, 8, 10, 13, 20, 29 och 30, äfvensom Utskottets tillstyrkande af décharge för Bankofullmägtige, lät bero vid hvad Utskottet i §§ 9 och 17 yttrat, samt ansåg denna berättelse i öfriga delar icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande, JV:o 20, i fråga om förmedling för lägenheter å förra kronoparken Strandskogen på Oland. Återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Berättelse, N:o 6, angående Rikets Ständers Banks styrelse och förvaltning. Godkändes. Öfrige §§: Lades till handlingarne. Slutligen blef den af Banko-Utskottet för Banko-fullmägtige tillstyrkte décharge meddelad.
Ryssarne besatte nyssnämde stad med omkring 1,500 man, och anföllo den 15 September så väl öfverste-löjtnant von Fieandt, hvilken stod norr om Kaukko bro, som tredje brigaden vid Kronoby; men blefvo slagne och nödgades draga sig tillbaka åt Neder Vetil. Efter slaget vid Oravais fortsatte vi återtåget, så att fjerde brigaden den 15 passerade Munsala kapell och Ny Carleby, samt stadnade öfver natten vid Soklot, fyra och en half mil från Oravais. Vid Esse å, sex och en half mil från Oravais, gjordes sedermera halt. Men fienden gick med rytteri öfver ån, vid Esse kyrka, en och en fjerdedels mil från landsvägen, hvarföre hären åter bröt upp, för att vid Kaukko bro göra ett kraftigt motstånd. Nämde bro förstördes och tvenne bataljoner Savolaks jägare afsändes till Kelvio, för att betäcka den väg som derifrån leder till Peitso, och sålunda försvara arméens venstra flygel. En fiendtlig trupp visade sig vid Kelvio, några skott lossades, och vi gjorde oss färdige till strid; men fiendens afsigt var blott en rekognosering. Svenska hären tog sedermera sin ställning vid och omkring Himango, omkring 15 mil ifrån Oravais. Den 29 September afslöts, vid högqvarteret i Lohteå, ett stillestånd emellan oss och Ryssarne, på 8 dagars uppsägning. Ryssarne skulle bibehålla sin ställning vid Gamla Carleby, och Svenskarne den de innehade vid Himango; på Kuopio sidan skulle Idensalmi kyrka utgöra gränspunkten emellan begge härarne. Sandels, som slutligen sett sig nödsakad att lemna Toivola pass (den 30 September), der han, öfver tre månader försvarat sig mot en så mycket öfverlägsen fiende, blef nu, genom detta fördrag, tvungen att öfvergifva äfven det fördelaktiga Palois pass, ungefär en mil söder om nyssnämde kyrka, hvilket han låtit befästa, för att der intaga en ny ställning. Han hade derstädes ganska säkert kunnat en längre tid uppehålla Ryssarne.
Man lyssnar emellertid gärna till hr Forsells klangfulla, om ock något kalla stämma, och han förtjänar mycket erkännande för sitt tydliga textuttal, i hvilket afseende han borde tagas till förebild af många bland siDa kamrater. Bland de uppträdande denna afton vidlådde bristen härutinnan särskildt hr Bratbost och fröken Nordin. Den senare är emellertid en rätt god Elisabeth, som gör tydliga framsteg, om ock brister ännu finnas i tonbildningen att bortarbeta. Fru Lindberg hade en särdeles god afton som Venus; äfven hon går under allvarligt arbete framåt och är i alla afseenden lämplig för denna roll. Öfriga rollinnebafvare skötte sig samvetsgrant. Ny för aftonen var visst också, om vi ej misstaga oss, hr Strandberg som Walter och i denna roll naturligtvis vida bättre än hr Lundmark. Operan^leddes af hr Henneberg. » r) E N LILLE LÖJTNANTEN ». Från krigsskåde~ ' platsen i Sydafrika meddela vi i dag en bild, som vid sidan af de blodiga taflor, händelserna där nere nu upprulla, verkar med ett egendomligt naivt behag. Det är porträttet af den lille boerske krigsmannen, » löjtnant » Fritz Eloff. Fritz, som är fyra år gammal, är son till kapten Sarel Eloff på Fort Johannesburg och sonsons son till president Kriiger. Hans största förtjusning äro hästar och kanoner, och i fortet går han under namnet » den lille löjtnanten ». Det är någonting mycket tilltalande hos den käcke lille mannen i sin uniform, och därför uppväcker Fritz, trots sin krigiska utrustning, endast välvilja. 7 Hållbarheten RiksG E F L E granteras. - än ryska. B O L A G S 179. Oblekta, Blekta och Färgade 4736. PRENUMERERA PÅ KAMRATEN! Såsom befordrande af hårväxten utbjudes en mångfald af medel, hvilka, såsom erfarenheten visar, äro overksamma eller skadliga. Genom sin förmåga att befria från mjäll m. fl. hårsjukdomar och genom sin fördelaktiga inverkan på huden har D; r P. Håkanssons Salubrin mot hårsjukdomar vunnit alltjämt ökadt förtroende och användning. Allmänheten varnas mot efterapningar af abrikatet.
Den fördelagtiga utsigt, ContoirctS affairer efter Realisationens början wisade och' flere ar fortfor, gjorde att Fullmagtige funno förmånligt att inlösa Ccmkvirels Obligationer före förfakokiden, och da denna för Csnlviret iagttagne hnshällniug hade till syftemäl Riksgälds-ComoiretS bästa, trodde också Fullmagtige sig pä andra sidan, i anseende kill Cafiors och Publique Werks gagn i allmänhet icke, eller böra wägra art emottaga deras penningar, da Conloiret derom anlitades» Z-o Att Fullmägtige i början' af är 1804 inlöst Riksgälds ComoirckS eill Kongl. Staro-Conlviret i ersättning för revenuen af General - Diskonten utgifne och sedermera pä Wadstena KrigsmanshusCasi» östverlätne Obligationer ä tillhopa 150,000 Riksdaler: I hwilket amne Fullmägtige NN endast Åberopa hwad derom här osman finnes anfördt, med tillägg: akt Fullmägtige ansägo sädant fieg destomindre betänkeligt, sedan Riksgälds-Con, loirer r^i8 Den l8^ November. rmrcr genom Wisimarffe Panrffillingen sätt en -A kerydskig ^o.nd, hwilken efter den n?eb samma PaurMking kvidtagne författning af Contoiret al» «d skutte fä begagnas och Starswerket Lera endast erhålla ärliga räman» 4:0 Arr Läner till Götheborgs Srad i April manad 1805 bcwiljadcs pä Atne är och 6 mänaders derefter sledd upsägning. Om någonsin Contoiret sikokat ägt are gä mw drom tillhanda med åsidosättande af någon Desi egen fördel eller uträkning, hwrlket med detta Län aldra» minst inträffade, tro Fnllmägnge, arc Högloft.
Directionen för segelfarten emellan Wenern och hafvet, jemte öfverlemnande af ett genom Elf-fartsarbetenas Mechanicus, Majoren N. Ericsson, upprättadl förslag öfver kostnaden för de till nämnde segelfarts förbättrande ännu återstående anstalter i förening med en hamnanläggning i Götheborg på ett lämpligare ställe och efter en ändamålsenligare plan, än hittills varit i fråga, i underdånighet anhållit, att, då för verkställigheten af alla dessa arbeten, fördelade på sju år, af hvilka de tvänne sista likväl endast komme att upptagas af muddring i Götheborgs riviere, erfordras en summa af 488,844 R:dr Banco, men de redan Lestämde, årligen fortfarande och under Direclionens disposition ställde tillgångar för samma tid inskränkte sig lill 310,000 R:dr, Kongl. Majit täcktes, med afseende å angelägenheten af ifrågavarande arbetens skyndsamma fullbordan, hos Rikets nu församlade Ständer göra Nådig framställning om beviljande för detta ändamål af ett lån å 4°o,ooo R:dr Banco, att, efter hand i mon af behofvet utgå, emot vilkor af 5 procents ränta under byggnads-åren, samt, efter arbetstidens förlopp, emot samma ränta och ett årligt amortissement af minst En procent; såsom säkerhet för hvilken räntas och amorterings betalande, Directionen skulle hypotliicera de till Elf-farts-förbättringen anslagne årliga inkomster, nemligen: Afgiflen för seglationen å Götha Elf enligt den af Kongl. Majit fastställda Taxa, utgörande minst Ridr i3,5oo: Rivieresoch Tolags-medel, som uppbäras i Götheborg iG,8oo: Arrende af Götheborgs Stad för Edets Sluss ... 700: Tillsammans Bico Ridr 3o,ooo: anförande Directionen bland annat i underdånighet, att, då meningen vore att detta lån skulle successive utgå, allt efter som arbetet, i enlighet med Bih. till R. St.
Deremot hafva Fullmägtige från Carlstads lån anmärkt, att, inom hela Vermland, Soldattorpen äro anlaggde på skattejord, och att således planafgiften någorlunda bör rättas efter värdet af den Jord, som lill soldattorpet blifvit anslagen och tagen af de egor, hvilka höra till Stamroten. Nils Nilsson, från C almare lant att Strörotarne, i mån af deras hemmantal och Båtsman8torpets godhet, måtte till Stamroten utbetala full ersättning. Olof Jonsson, från Elfsborgs län, har hemställt, om icke rotarne böra åläggas, att, efter mätismannna|ordom, ersätta Stam» Benj. och Ekon. TJtsk. Betankanden. £17 rolen för den till Soldatetorpet gagnade jorden, mulbete, vedbrand och gärdsle, eller ock att viss tid blefve föresferifven, som soldattorpen skulle vara å Stamrotens och viss tid å Utrotens jord belägne. Nils Håkansson, från Kronobergs län: att planpenningarnes belopp borde grunda sig på uppskattning, samt att ett utbyte af lika beräknadt hemmantal, på längre afstånd beläget, tilldelades närmaste Stamrote och, så vidt möjligt vore, så jemkades, att ingen Rote hade sin soldat utom socken boende. Eric Broberg, från Södermanland, att Soldat-torpet efter 25 års förlopp linge Hyttas till Strö-Roten, eller, i annat fall, er» sättning efter mätismanna-ordom tilldelas stamroten. Anders Larsson, från Elfsborgs Län, som yrkar ändring i Kongl. Krigsoch KammarCollegii kungörelse, den 14 Januari 1818, i det den befriar Utrotarne från skyldigheten att deltaga i ersättning för ved, gärdsle och bete till soldatens kreatur. Anders Nilsson, från Östergöthland, att Utrotarne böra ersätta Stamrotarne icke efter kneckte-contractet utan efter mätismanna ordom, i förhållande till Torpets godhet.
anm.att jag på grund häraf och då Kapten Linder iclce på något tillfredsställande sätt utredt vidden af ' den af honom vidtagna besigtning m. m., finner jag hans ' intyg icke kunna förtj ena något af seende, Samma klagande anföra vidare såsom stöd för sin åsigt, att flottningen icke skadar fisket, utdrag såväl af fiske-räkenskaperna vid Matfors bruks fiske i Ljunga elf som äfven af flottchefens anteckningar om i denna elf under åren 1866 — 1874 framflottade virkesmängden, och hvilka handlingar synas visa att, ehuru timmerflottningen i elf v en ökats, detta oaktadt förenämde fiske förbättrats, samt anföra vidare ett synerätts-utdrag, hvar af skulle kunna slutas att redan år 1725 fisket vid vissa fisken i Ljungan var * mindre betydande än nu, oaktadt flottning sedermera oaf-brutet fortgått.
Jernvägars inrättande här i riket torde ock sannolikt förr eller senare komma att utgöra ett oundgängligt vilkor för möjligheten att i hänseende till försäljningspriserne å inhemska varor uthålla täflan med utländningen. Den genom ifrågavarande kommunikationsmedel lättade omsättningen af de serskilda provinsernas alster och tillverkningar skulle naturligtvis jemväl utöfva ett verksamt och välgörande inflytande på den inrikes handelns och rörelsens befrämjande. 8 Slals-Ulskollets Utlåtande, N:o 262. Jemte de mångfaldiga öfriga fördelar, som genom införandet af meranämnde nya kommunikationssätt skulle beredas, synas nedannämnde förhållanden förtjente af synnerlig uppmärksamhet. I följd af landets vidsträckthet och de i klimatiskt afseende emellan dess serskilda delar förekommande olikheter torde hädanefter såsom hittills stundom inträffa, att, medan en eller flere af rikets provinser hemsökas af missväxt, andra deremot hugnas med ymniga skördar. Den för de förra i sådant fall behöfliga undsättning, hvilken tillförene ej sällan, i anseende till saknad af tjenliga transportmedel, ej kunnat från inrikes orter erhållas, skulle, genom jernvägsförbindelsers inrättande, utan svårighet och med skyndsamhet kunna anskaffas från de inhemska landskap, som ega en öfverflödig spanmålstillgång. Slutligen bör ej heller förbises den genom jernvägskommunikationer uppstående lätthet af truppers hastiga sammandragning på de punkter, hvarest deras närvaro af en eller annan anledning kan erfordras. Oansedt jernvägsförbindelsers obestridliga vigt såsom medel till betryggande af landets försvar, äfvensom till nationalvälmågans höjande, måste emedlertid å andra sidan medgifvas, att Sveriges, i jemförelse till vidden, ringa befolkning, i förening med dess aflägsna läge, innefattar skälig anledning att ifrågasätta, huruvida jernvägar, betraktade såsom industri-förelag, må kunna här i landel bära sig eller lemna en afkastning, som icke allenast betäcker anläggningskostnaden, utan ock bereder anläggaren en lönande vinst.
Förslagen,-angående sättet för verkställande af besättningen, hvarmed, enligt de serskilda meningarne, skulle så tillgå, att, sedan Rältsbetjenter communicerat utslaget, det ålåge gäldenär, att, i stad, följande dagen innan klockan tolf. middagstiden, och å landet, innan åtta dagar, sjelfmant infinna sig i bysättningshäkte!, efter hvilken tid, i händelse gäldenären uleblef, han kunde hemtas, men ej på Söneller Helgedag, och icke efter en viss tid på aftonen till en viss tid på följande morgon, samt ej heller i sitt eget hem; — tror Utskottet, ibland annat, hafva det emot sig, att härigenom skulle införas nya föreskrifter, hvilka, utan att serdeles gagna gäldeyären, kunde lemna runi för många försök att göra Lagen overksam, och som, om de än i andra länder låna något värde af sedvanan och opinionen, dock uti vårt land ej lära kunna hemta något stöd derifrån. För det nionde. Tvänne Motionairer hafva rmkat, alt, under bysätlnings-tiden, gulden ej skulle löpa med ränta, och en tredje har påstått, att gäldenär borde, under nämnde tid, anses aftjena på sin skuld 16 sk. Banco om dagen; men då ändamålet med dessa förslag ej synes kunna vara annat, än alt, genom en med bysättningen förenad uppoffring af fordringsägarens betalnings-vä It, motverka användandet af detta tvångsmedel, och Lagen, i sådant fall, kornrne att stå i strid med sig sjelf, enär den, på ena sidan, tillät, hvad den, å andra sidan, genom en omväg sökte förhindra, lär» desamma icke finnas antaglige. Det gifves för öfrigt säkerligen mången gäldenär, som icke skulle bära särdeles farhåga för en bysättning, derunder han åtnjöt fritt uppehälle och fria husrum, samt i afräkning på sin skuld förtjenade 16 sk. Banco örn dagen, utan att behöfva arbeta. För,det tionde.
«De pengarne får du aldrig igen,» sade Malm torrt. «Utlånta pengar äro förlorade pengar, – numer.» Dermed drog han fram en bundt vexelblanketter, utskref och endosserade den ena samt räckte den åt Truls. «Drag den i Kristianstadsbanken i Malmö,» sade han. «Der går den nog.» Protegéerna hemtades in och slogo sig förväntningsfullt ned i afvaktan på godt-godt. «Calcric,» kommenderade Malm ut genom dörren. «Caloric,» istämde protegéerna i jubelkör. Flickan kom för att erhålla närmare besked. Det var en «ny»; Truls hade icke sett henne förr. Hon blef som af en händelse stående vid Malms stol och betraktade den nykomne, som om hon ville taga mått af honom med sina blickar, – oförskämdt spörjande blickar, fulla af lasciva snaror, och på samma gång så färglöst kalla i uttrycket, att Truls rönte en fysisk förnimmelse som vid beröringen af en fuktkall hud. Han satt och sökte inom sig, lyssnade efter, om icke hans erinringar skulle anförtro honom något om denna kvinna. Om henne särskildt bestämdt icke; men om typen. Ja, typen kände han, – om också bara i sin instinkt. Hon stod och snodde sig hos Malm, gaf ögon och skrattade. Egentligen var allt vackert hos henne; hon var så smärt om lifvet, att en man nästan skulle kunna omsluta det med sina händer, och det regelbundna ansigtet egde det mjella, hvita och röda skinn, hvilket är så egendomligt för så många för hysteri och brott anlagda kvinnor. Men hennes kropp hade i sin böjlighet något af maskens benlösa mjukhet; och när hon en gång böjde hufvudet framåt, greps Truls af ett plötsligt illamående, hvilket – utan att han kunde säga hvarför – härledde sig från den långa, fulla, hvita halsen inunder det i nacken på mansvis kortklippta bruna håret. Hon gick, och kom in igen med det bestälda. Hon hade åter, som af en händelse, blifvit stående invid Malm. Hon gjorde sig god tid och lång omsorg med att ordna glas och flaskor. Dervid böjde hon sig fram öfver Malm, och Truls lade märke till, att hennes ben trycktes hårdt mot vännens.
Eller i hushållskemi och hushållshygien, hvilka utgöra en af de säkra grundvalarna derför? När fingo de inhämta grunderna för bostadens rätta rengöring, för läran om kroppens helsa och den nödvändigaste sjukvården i hemmet? Eller nä] - fingo de lära de laiidtliga göromål, som, om än ej i staden absolut nödvändiga, äro det så mycket mera för en husmor på landet? Likväl är det sant, att mången husmoder, j a vi tro gerna de flesta, som ärligt sträfvat att under årens lopp tillegna sig ett och annat af de för hennes särskilda behof nö- diga insigtema, kanske också till en viss grad kunnat lyckas deri - och väl för henne i så fall! Emellertid, hvad värde än en sådan, på egen hand vunnen insigt må kurina hafva för henne själf, icke duger den till mycket när det gäller en systematisk och tidsenlig uppfostran af andra - nej, och åter nej! De dryga lärpengar, som under de flere eller färre läroåreii för denna kunskap fått erläggas, vare sig ur husfaderns kassa, eller genom familj emedlemmarnas förderfvade matsmältning, eller för de otaliga misslyckade experimenten på andra, det husliga lifvets områden, borde väl jämte minnet af de många nedslående missräkningar och förödmjukelser husmoderns okunnighet ådragit henne, afskräcka hvarj e tänkande moder från försöket att tillämpa ett sådant uppfostriiigssystem på, eller meddela en dylik halfkunskap åt sin unga dotter. ", 4f skadan blir man vis, men icke rik ", heter det vi skulle förr vilja säga: " af skadan blir man hvarken vis eller rik ". Ty känner och förstår man ej teoretiskt de verkliga orsakerna till de begångna felen, så är fara värdt att den deraf förvärfvade erfarenheten blir af föga värde, att det praktiska vetandet blir derefter och med visheten i allmänhet ungefär lika väl eller illa bestäldt efter som före det begångna felet och den skedda skadan.
2^8 utvisar det som kan fattas i Oreditiv-kondens pa Oepositionsräkning i Lanken redan innestäende Lontanta bebällning, utgörande öfver 800,000 8:dr L:co till liqvid ak bankens fordran, bör förskjutas af f. d. Allmänna IVlsgarinsInrSltaingens disponibla tillgångar; r a/»cc»rde /la /i el. d/»gar«is//tt'ätt»rr»!gen. -r^- ^ktt 8. 8t:r val bifallit att bankens begge kordringsposter bos detta Verk skulle inom Linien balan - 686 8tatsocli kanco-Ltrkottens ceras (kälst genom Le Lera viL Lenna IliksLag gjorLe Lispositioner Let kleive grinig osäkert om nägon oell kuru stor kekällning kunLe csvarklifva till ii^viL ak Lesra korciringar), mea Lerlöre ingalunda tillåtit Leras afskrifning. ä^tt förutnämnds ak II. 8t:r kifallns 8tgtsLtskottets LtlätanLe i ira Luncten (pag. 36o), upptager "att ekler atclrag ak livall till äterstäenLe kostnaLer för i„- nevaranLe sr erforLrss, ckllmänna klagarins-fonLens conlanls kekällningar jemte Let kelopp, som ytterligare inflyter genom försäljning af Inrättningens tillkörigketer, äfvensom fonLens ännu äterstäenLe forclringar r c/e» c»o/r» c/e rcrgä^ r /?c»r/e» r/rscrttss. ccVtt lie emla umlantag II. 8t:r keslutit ifrån »lenna allmänna föreskrift, Lonas i 8tatsIItskottets tillstvrKanLen lV:o 266 pag.