Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Norrbottens Län hafva Mantalspenningarne hittills blifvit erlaggde af Bönder och deras vederlikar, 184 Stats-Utskottets jemte deras husfolk nied 8 sk., men af Städernes innevånare, Ståndspersoner, Gerningsmän och andre på Landet, som ej egentligen idkat jordbruk, med 12 sk. af hvarje mantalsskrifven person. Egentliga orsaken till denna lindring har ej kunnat bestämdt utrönas, utan förmodas allenast, att afseende dervid blifvit gjordt å ett af fordno mindre lönande jordbruk i denna landsort, och måhända på en strängare rotering samt andre omständigheter, hvaraf allt den dass som erlägger 12 sk. då ej hade känning, men någon mot lindringen svarande och ännu fortfarande serskild tjenstbarhet finnes icke hafva varit stadgad, ej heller ägt rum. I frågan om Mantalspenningarnes jemnande till likhet öfver hela Riket, har K. M:ts Bef:h:de medgifvit, att de omständigheter, som i forntiden föranledt till undantag för denna landsort, till hufvudsaklig del försvunnit genom de åtgärder, som till hemmanens och andre jordlägenheters ordentliga skattläggning och afvittring blifvit vidtagne och för sig gått, emedan sådane grunder för desse åtgärder uti författningarne Sro utstakade, att jordbrukets fördelar dervid blifvit afsedde, i förhållande till andre orter; hvarförutan erfarenheten redan ådagalaggt jordbrukets stora förkofran i sednare tider, så att jordbruksnäringen, i förening med boskapsskötsel, kan anses nu vara Landets hufvudnäring. För Lagmansoch Häradshöfdingerantan med Tingsgästnings-permingarnes utgörande i detta Län gälla ej några undantag ifrån de allmänna grunderne. I Stockholms Stad erläggas, till följd af K. Kun - Betänkande!). t85 görelsen d. to Februarii i8i3, Mantalspenningarne med 12 sk. för personen. Sterbhus-aJgiften utgöres, enligt K.
Sokes å samma rättegångsdag i staden, eller vid samma ting å landet, både bleckning och lagfait, vike inteckningssökanden för den, som eganderält:n förvärfvat, der ej inteckningssökandens anspråk är sådant, som eger förmonsrätt elter 2 § i 11 Gap. Jorda-Balken. § 4” Inteckning skall, för alt vara gällande, inom hvart tionde års slut förnyas, på sätt redan stadgadt är. Bilt, till R, St Prot. 184S• 'o Sami 1 A/d. 45 354 Expeditions-Vtskottels Förslag till lind. Skrifvelse, N.-o 146, § 5. Söker någon lagfart, i grund af företedd handling, som hans fång visar, men kan ej genast så styrka förre egarens åtkomst, att lagfarten beviljas må; varde hans ansökning ej dess mindre upptagen och den företedda handlingen i lagfartsprotocollet införd. Fullgör han sedan i stad inom tre månader och å landet sist vid det lagtima ting, som infaller näst efter tre månader, hvad till lagfartens vinnande nödigt är, eller stämmer han sin talan inom den tid till Rätten in; då må lagfart eller inteckning, som annan söker, antingen sedan den förres ansökning i protocollet tecknad blef, eller å samma dag i staden, eller vid samma ting å landet, icke lända honom till förfång. Försummar han hvad nu sagdt är, eller åstadkommes ej under omförmälda rättegång den bevisning, som för lagfartens beviljande erfordras, eller blifver icke inom lika tid, sorn här ofvan i denna § stadgas, räknad från det laga kraftegande beslut meddelades, lagfarts-ansökningen fullföljd; vare den förfallen. § 6. Dessa stadganden gälla från och med nästkommande — månads början (sex månader efter författningens datum) för de rättsförhållanden, som derefter uppkomma. Efter granskning af denna Nådiga Proposition, jemte de i Stats-Rådet och Högste Domstolen i ämnet, hållna, till Rikets Ständer likaledes öfverlemnade, protocoll, få Rikets Ständer deröfver härmedelst sig i underdånighet yttra.
Och ehuru Rikets Ständer förut anvisat en dylik förhöjning för underbefälet vid de garnisonerande regementena med 75 procent af skillnaden mellan den gamla och den nya aflöningen, synes det likväl Utskottet, att, om nu ifrågavarande löneförhöjning för embetsoch tjenstemännen fastställes till 50 procent af den lönet i Ilökning utöfver förut innehafvande aflönings-förmåner, som vid den nya stats-regleringen blifvit dorn tilldelad, detta är hvad som under närvarande förhållanden, med förenadt afseende å löntagarnes billiga anspråk och en nödig sparsamhet med Statens tillgångar, skäligen kan beviljas. För utrönande af den utgiftssumma, som häraf skulle föranledas, har Utskottet låtit uppgöra specifika beräkningar, utvisande att för de särskilda Hufvud-titlarne följande belopp erfordras, nemligen: för 2:dra Hufvud-titeln 71,268: 7. » 3:dje d:o 37,805: 31. » 4:de d:o 242,113: 69. För denna summa finnes, enligt approximativt gjorda öfverslag, full tillgång; och bör Utskottet i sammanhang härmed fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, 6 Stats-Ulskoltets Utlåtande JVs 251. att nyssnämnda summa icke kan komma att hel och hållen utgå, ulan att någon besparing deremot är att emotse, i anseende till vissa tjenstemäns qvarstående vid sina indelningar, äfvensom till följd deraf att för de tider af näsllidet år, hvarunder embeten och tjensler stått vakanta, någon utgift i och för dessa icke kommer att ega rum. Hvad derefter angår frågan, under hvilken form förhöjningen må utgå, anser Utskottet lämpligast, att, i likhet med hvad förut blifvit beslutadt, rörande enahanda slags förmån för underbefälet vid Garnisons-regementena m. fl., medlen ställas till Kongl. Maj:ts disposition för att, efter angifven grund, såsom gratifikationer tilldelas personalen vid vederbörande stater och korpser.
Men då till den rika mannen kom en gäst, nändes han icke taga af sin får och fä, till att tillreda något åt den gästen, som till honom kommen var; och tog den fattiga mannens får, och redde det till för den mannen, som till honom kommen var. Då förgrymmade sig David med stora vrede emot den mannen, och sade till Nathan: Så sant som Herren lefver, den mannen är dödsens barn, som detta gjort hafver. Dertill skall han betala fåret fyradubbelt igen, efter han sådant gjort hafver, och icke hade det fördrag. Då sade Nathan till David: Du äst den mannen. Så säger Herren Israels Gud: Jag hafver smort dig till en Konung öfver Israel, och hafver frälst dig utu Sauls hand; Och hafver gifvit dig dins herras hus; dertill hans hustrur i din famn, och hafver gifvit dig Israels hus och Juda; och är det icke nog, vill jag ännu det och det göra dig dertill. Hvi hafver du då föraktat Herrans ord, att du sådant ondt för hans ögon göra skulle? Uria den Hetheen hafver du slagit med svärd; hans hustru hafver du tagit dig till hustru; men honom hafver du dräpit med Ammons barnas svärd. Nu, så skall icke svärd återvända af ditt hus till evig tid; efter du hafver föraktat mig, och Uria den Hetheens hustru tagit, att hon skall vara din hustru. Detta säger Herren: Si, jag skall uppväcka ondt öfver dig, utaf ditt eget hus, och skall taga dina hustrur för din ögon, och skall gifva dinom nästa, att han skall ligga när dina hustrur om ljusa dagen. Ty du hafver gjort det hemliga; men jag vill detta göra för hela Israel, på ljusa dagen. Då sade David till Nathan: Jag hafver syndat emot Herranom. Nathan sade till David: Så hafver ock Herren tagit din synd bort; du skall icke dö. Men efter du hafver med detta ärendet kommit Herrans fiendar till att förhäda, skall den sonen, som dig födder är, döden dö. Och Nathan gick hem i sitt hus. Men Herren slog barnet, som Uria hustru David födt hade, så att det vardt dödssjukt.
I brist på annat lämpligt läserum nödgades man uppskjuta terminens början för en del lärjungar och derjemte tillgripa utvägen att inreda bönrummet till undervisningslokal, tills omsider denna olägenhet i någon mån afhjelptes, dels derigenom att staden kostnadsfritt upplät en sal i Rådhuset åt skolans första klass, dels derigenom att en annan lämplig lokal kunde få hyras för den andra klassens lärjungar. Läroverket måste sålunda, till men för sammanhållningen och disciplinen, splittras på 4 särskilda, i staden spridda undervisningslokaler, en anordning hvilken endast kunde ursäktas såsom en nödfallsutväg. Visserligen hade läroverket under innevarande läseår, i anseende till koppfarsotens aftagande, kunnat åter få begagna det provisoriska sjukhuset mot anskaffande och förhyrande af två andra lägenheter till Sundhetsnämndens disposition; men nyss skildrade förlägenhet, oafsedt den svåra olägenheten af lärjungarnes fördelning i minst tre skilda lokaler i olika delar af staden, kunde när som helst ånyo inträda och läroverket under pågående termin plötsligen sprängas eller vid början af en läsetermin se sig förhindradt att öppnas till fullständig och författningsenlig verksamhet. Lades härtill saknaden af passande bibliotheks-lokal, af förvaringsrum för de zoologiska, botaniska, fysiska, kemiska och mineralogiska samlingarna, af plats för den kemiska undervisningen samt af ritsal och gymnastiklokal, så vore fullkomligt uppenbart, att läroverket med dess nu egande utrymme omöjligen kunde fullgöra hvad af detsamma med rätta fordrades, samt att snar och grundlig hjelp vore af nöden. Angående de förberedande åtgärder som för ifrågavarande ändamål vidtagits, meddelar Domkapitlet följande.
Då följderne af mitt projecterade minimi-förhållande dessutom blifva minskning i Bankens utgifter för onödiga silfverköp, och i farhågorna för de af Banken meddelade låns möjliga uppsägande; så anser jag mig ega tillräckliga skäl, att, i afseende på det af Höglofl. Utskottet föreslagne minimiförhållande, vördsamt reservera mig emot io:de och öfriga i sammanhang dermed stående momenter af Betänkandet,’’ Af Herr Helleday. "På de grunder Herrar Nordenankar och Balhem utvecklat, reserverar jag mig emot Utskottets Betänkande i hvad det rörer besvarandet af Herr Totties motion om lånerörelsens öfverflyttande från Banken till Riksgälds-Contoret; äfvensom jag icke kan gilla Utskottets förslag i följande delar: 3:dje Punkten: För min del är jag icke fullt öfvertygad derom, att de utländske Greditiv, hvilkas anskaffande Utskottet tillstyrkt, äro så lätt åtkomlige, sorn Utskottet sig föreställt, helst Banco-Styrelsen, uti de till Hypothek för desse Creditiv anvisade grundfonds-obligationerna till icke motsvarande belopp, samt Bankens egna hvarken till hypothek eller försäljning användbara lånehandlingar, icke eger en säkerhet, som kan erbjudas, än mindre antagas. Efter min öfvertygelse borde således Banco-Styrelsen genast gå i författning om anskaffande af de föreslagna creditiven lior till Banco-Utslcottets Utlåtande N:o 16. 25 och silfver-ulvexlingen icke taga sin början förr än creditiven erhållits; likasom creditiven, när de blifvit anskaffade, icke böra få af Banco-Styrelsen intill nästa Riksdag uppsägas, efter som jag anser rättighet till begagnande af dessa creditiv utgöra ett hufvudsakiigt element uti den fragila realisationsplan Utskottet, efter förkastandet af projectet om lånerörelsens öfverflyttande på Riksgälds-Contoret, nu uppgjort. 5:te Punkten:
Medan detta tilldrog sig på denna sidan viken, hade Magdas båt uppnått den andra, och man lagade sig just i ordning att lägga till vid den långt utskjutande bryggan ja, Calle hade redan fäste med båtshaken då, vid det båten vickade till, en af de sina gossarna, som krånglat upp på relingen, med ett högt skri föll i sjön. Den unga modern, alltid lugn och besinningsfull, besvarade ej barnets rop med att ställa sig sjelf och skrika, hon svimmade ej heller, utan hoppade hastigt som tanken efter i vattnet, och då Calle vände sig om, hade hon redan fått tag i gossen och lyfte honom upp öfver sig. Alltsammans gick i ett ögonblick och utan bråk. "Calle, tag emot pilten!" sade hon med en ton, som var sig fullkomligt lik. Men Calle var sig ej lik han. Efter att bokstafligen ha slängt upp gossen på bryggan, yttrade han helt darrande: "Du kunde icke vänta på mig liksom han sjunkit i första taget, kan tro!" "Seså, icke skall du gräla på mig! Jag blef bara lite våt det var alltihop!" Och härmed klättrade hon lätt som en ekorre uppför bryggans stolpar. "Hur skall du nu bli torr!" frågade Calle buttert. "Ah, det är lätt jag går in till mor Larsson och lånar mig en kjortel, medan jag går upp till far ... arresten ligger ju straxt bredvid ... skorna, strumporna och hela habiten hinner nog torka tills vi komma igen." Calle svarade ingenting. Han var missnöjd för det Magda icke låtit honom tjena sig emellertid gick han förut, att bereda far på besöket. Och Magda fördröjde sig minsann icke hos mor Larsson: så snart hon fått på sig det erforderliga, skyndade hon i den lätta bonddrägten, hvilken väl klädde henne, efter Calle och Kerstin, som också redan gifvit sig å väg med barnen... Häradshäktet, som blifvit inredt i en gammal slotts-ruin, hade redan utifrån ett obeskrifligen dystert utseende. Hjertat hopdrogs vid åsynen af denna fallande storhet, som nu låg der mörk och öfvergifven, ett hotande tecken för de förbigående.
Om R. o. Ad. påminner sig huru fort det gick med den K. Propos:n, med StatsUtsk:s Utlåt, och med Ständernas beslut i fråga om de 2 milkrna till den Danska fejden, så lärer äfven böra erkännas, att elt lika hastigt förfarande är möjligt i andra frågor. Jag minnes väl icke bestämdt huru fort det gick, men jag kommer dock ihog, att jag knappt hade haft tid inhemta Retänk:s innehåll, innan frågan till afgörande förekom. När det kan gå så fort med stora penningeanslag, för hvilka R. Skr icke äro i allmänhet böjda, huru skyndsamt skulle det då icke kunna gå med andra saker, för hvilka man har stor benägenhet? Norriges grundlag, hvilken ofta, såsomen mönsterförfattn. åberopas af deni, som säga sig vilja föda Sverige på nytt, innehåller i slutet af 76:te §:n, rör:de lagförslags behandling i Odelstinget och Lagtinget, att minst 3:ne dagar skola förflyta mellan hvarje deliberation öfver dessa förslag. Ett dylikt försigtighetsmått mot öfverilade beslut torde äfven hos oss vara behöfligt. Samme talare yttrade, att Ståndens ledamöter skulle, genom dylika gemensamma öfverläggningar, lära känna och värdera hvar - 272 Den 14 Juli. andra. Det vill äfven jag hoppas. Men jag har sett, att i Utsk., der också dagliga sammanträden af ledamöter från alla de 4 Stånden ega rom, understundom förekomma sådana frågor, der just denna gemensamhet väcker förtrytelse och missämja. Om något Stånd skulle komma fram med ett dylikt förslag, som Gr. Lagerbjelke omförmält, och hvars lydelse jag tyckte vara, att man ville uplysa hvarandra, så torde det kunna hända, att de öfriga Stånden svarade, det de visste tillräckligt sjelfva och ej behöfde andras undervisning. Då intet hinder möter för frivilliga gemensamma öfverläggningar, hvarföre skall man söka åstadkomma sådana genom tvång? Man kan ju, i alla fall, icke tvinga någon att vara tillstädes. Om än 2:ne Stånd besluta att komma tillsammans, men de öfriga uteblifva, så varder följden, att man af sammanträdet icke får den påräknade nyttan.
Således, ehuru från* varande, väntade jag att vara fri från permanent© Roteringen, iutiildess jag frivilligt d; n. antog, i synnerhet, som Riksens Ständer icke stadgat att något positivt svar vid ett d vi i kt Sammanträde genast kunde fordras, ännu mindre att de frånvarande, som sig ej yttrat, vore förfallne till permanent Rotering. Detta af H errar Landshöfdingar i Skåne fattade beslut synes icke vara fästadt på säkra grunder, då uti en del af de öfrige Rikets Provincer, de frånvarande Extra Roterings skyldige varit vid 58 Den 2 Jantlarii, de utsätta Möten ansedda såsom nekande och fått förblifva vid Extra Roteringen. Mig synes, sorn jag i denna sak handlat enstämmigt med mina öfriga Medborgare. Och då jag icke uraktlåtit något åliggande å min sida, inser jag icke, på'hvad laglig grund min Egendom kan belastas för evärdliga tider med en tunga af circa 8 o Riksdaler Banco årligen. Uti ett och samma Land, och under skydd af samma Lagar . böra vi val af Embetsman lika behandlas Oih beskattas enligt af Worning och Ständer antagna grunder j men icke at d s Embetsmäns sjelltagna förklaringar För att vinna ett så hälsosamt ändamål, drisfar jag nu i största ödmjukhet öfverlemna denna fråga till Riksens Högloft. Ständers upplysta bestämmande, under säker förtröstanisom Medborgare äga tryggoch säkerhet under samma Lagar, Konung och Ständer tor samtlige af Rikets Inbyggare stiftat, och hvilka utgöra grundvalen för den fria Svenska Na ionen, af hvilken jag alltid ansett för en lycka och heder att utgöra en Medlem j och såsom följd deraf , hoppas jag bliiva frikänd från permaneme Roteringen, om ock det sker med uppoffring af de vitesböter , mig orättvist blitvit ålagda och uttagna för förment försummelse uti fullgörandet af Konungens BelallningshafvandcS på ingen Lag grundade Åläggande. Vöre jag den ende i Skåne, som i detta ämne blifvit förnärmad , skulle jag knappast ansett mig berättigad att leda Riksens Ständers uppmärksamhet häruppå ■, men då en lika 9- Dm 2 Jaimaru.
Gör tliet någor; hafve förverkat till barnen, eller arfvingarne, tredjung af sin del i boet, efter förra giftet och afvittre ändå efter Lag. Vigen Prest enkling eller enka , förr än afvittring lagliga skedd är; miste embetet alldeles, eller till viss tid, eller böte med penningar, efter omständigheterna. Börande, i öfverensstämmelse härmed, en lika ansvarsbestämmelse införas uti 15 Cap. 24 § Kyrko-Lagen, i stället för den derstädes förut stadgade.” Lag-Utskottets Betänkande, N:o 8. 5 Herr Grefve Mörner, C. G.: ”för min del instämmer jag uti den af Friherre Sijenisledt yttrade mening, endast med den skiljaktighet, alt jag anser Prests förseelse att uti ifrågaställde hänseende åsidosätta gifne föreskrifter icke uti något fall lämpligen kunna med böter försonas.” Herr Assessoren Cederstråhle, hvilken instämt i Herr Friherre Stjernsledts yttrande. Herr Leelor Wallman: ”Emot Lag-Utskottets beslut i den nu afgjorda frågan om Prests skyldighet, enligt 1 § 12 Gap. Giflermåls-Balken samt 15 Cap. 24 § Kyrko-Ordningen, måste jag reservera mig och får åberopa hvad jag uti min motion i ämnet anfört. Jag tillåter mig dervid den anmärkning, att Utskottet synes mig icke hafva med tillräcklig noggranhet åtskiljt de åligganden från hvilka Presterskapet, genom Kong!. Förordningen af 1818, äro frikallade och de, som, i afseende på afvittring, ännu qvarstå. Det är nemligen, efter denna lagförklaring, icke Prestens skyldighet att undersöka om ålit blifvit lägligt upptecknad t eller om delningen är efter lagliga grunder verkställd, ännu mindre om arfvingarne utfått sin andel i boet. Men ingen
Ståndet en uplysning, som för mig och de flesta var obekant, nemi. att denna fråga var under behandling i Vitterhets-, Historie-och AntiqvitetsAkademien, så vill jag icke yrka ett immediat afgörande af densamma. Utslcs förevtde Utlåt, blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs Riddarh.Utslcs d. 5 och 9 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 17, ang:de erläggande af en afgift utaf hvarje ledmot af R. o. Ad., som uttager polett för inträde å Riddarhuset. Hr Blomstedt, Christian Jakob: Jag får bos Pir Gr. 0. Landtm, anhålla, att reservationerna måtte blifva upläste. Sedan denna upläsning försiggått, yttrade Hr Blomstedt: Jag anser de skäl, som blifvit anförda i reservationerna vara tillräckliga för att åvägabringa afslag å motionen, och ämnar derföre icke vidare yttra mig deröfver. Jag inskränker mig således till att yrka afslag å motionen, och hos Hr Gr. o. I,andtm. anhålla om propos. på det i min reservation framställda förslag: att något beslut om medels anskaffande till betäckande af kostnaden för Riddarhusets reparation icke borde fattas förr, än Riddarh.Direkt:n deraf anmäler behofvet och inkommer med sitt förslag att fylla bristen. Fr von Francken, Georg Wolfgang: Det är säkert hvar och en af R. o. Ad:ns ledamöter bekant att Riddarh.-byggnaden för närv:de undergår en större reparation, och att medel saknas till verkställande af denna reparation, hvilken är beräknad att upgå till 100.000 Rdr Bko. Riddarh.Utsk. har haft all möda osparad för att finna utvägar till dessa medels anskaffande. Flera förslag hafva varit å bane, och efter många och långa öfverläggn ingar har Utsk. slädnät vid ett å Riddarhuset d. 29 sisth Nov. af Hr Ehrenhoff väckt förslag, hvarigenom en afgift skulle åläggas hvarje ledamot, som uttog polett.
Emot den första delen af Utsk:s förslag, ang:de aflåtande af en underd. skrifvelse, med anhållan, ”att K. M., sedan genom vederbönde embetsverk, ärendet blifvit fullständigt ulredt, täcktes vid en kommande Riksdag i nåder aflåta Propos., dels om skattlagde eller skattläggning underkastade sågoch tull-mjölqvarnas befriande från grundräntor”, o. s. v., har jag visserligen ingenting att erinra; ehuru det kan förutses, att, om en sådan befrielse kommer att ega rum, Statsverket derigenom får en gånska betydlig, d. v. s. relälift betydlig minskning i sina inkomster. Den 22 Juni. 443 Hvad deremot den andra frågan beträffar, att ”genom en allmän författn. måtte i nåder stadgas, att nedlagde sågoch rnjölqvarnar, derest grund-räntan derå icke är i hemmans-räntan inbegripen, eller till visst ändamål anvisad, och så framt vid undersökning på stället af vederbör:de Härads-rätt, i krono-ombuds närvaro, sig visar, att qvarn eller såg är ödelagd, och ej vidare kan bibehållas, må utaf Kammar-Colhm från grund-ränlas utgörande befrias, sedan K:s Befh:de sig derom yttrat”; så anser jag för min del, ett sådant stadgande obehöffigt; enär det borde vara kändt, att K. M., under loppet af innevar:de år, genom tvenne serskilda beslut befriat dylika qvarnar från grund-räntans erläggande. Jag kan icke heller finna, hvartill slutorden i U(sk:s hemställan, eller att K:s Beflude skall sig derom yttra, kunna tjena. Ty om det år bestämdt att ifrågavar:de qvarnar skola befrias från grund-ränta, så ser jag icke, hvarföre K:s Befh:de skall yttra sig deröfver, om icke för alt lemna uplysning om grund-räntans belopp. Men sådana uplysningar infordras alltid, för alt utröna verkliga förhållandet, och dä inser jag icke något skäl, att Ständerna derom hos K.
Hon tänker i sommar resa till Danmark och möjligen längre söder ut. » Erik slöt under tystnad måltiden, men då han tog godnatt af Elise, bad han åter att få se brefvet. Inkommen i sin sängkammare tände han ett par ljus, drog hvilstolen fram till bordet och läste: 1800 Många goda vänner har jag här, o c h mitt arbete vid institutet roar mig i hög grad, min bok mottogs j u ock mycket vänligt, men ändå känner jag mig stundom så onyttig. Mitt lif har ej betydelse för någon. Om jag försvunne, skulle tidens bölja genast slå igen öfver mitt hufvud. Det gläder mig rysligt mycket att höra, hur du och tant lefva, och därför gör du mig en stor glädje, då du skrifver om alla dina hushållsbestyr. Ni måtte dock varit bra ensamma i vinter. Ha ej som vanligt syskonen varit ute och fått lilla Lisa att snurra omkring i linneskåp, källare och visthus? Han I vår ännu? Jag minns, att jag ofta på Lillåker hörde lärkan i februari månad, och nu ha vi j u den tjugoandra. Här är visserligen full vinter, men jag har redan sommarplaner. Denna gång tänker jag resa omkring till de förnämsta danska folkhögskolorna, Wallekilde, Sesstrup och Askov. De kvinliga kurserna där börja som du vet i maj och sluta med juli må- nads utgång. Från Askov reser jag nog öfver tyska gränsen, men hur långt söderut resan sedan fortsattes, beror på omständigheterna. (Forts.) Från Iduns läsekrets. Bästa Elise! Hjärtligt tack för julhelsningarne du och tant Anna sände mig. Du kan ej tro, hur godt det kändes att på en sådan kväll veta, att någon i det kära hemmet tänkte på mig. Hem har jag ju egentligen ej på annat ställe än där jag] bor för tillfället, men där min oförgätliga fostermor slöt sitt välsignelserika lif, och där hennes stoft hvilar, dit längtar jag alltid, när jag känner mig ensam, och det gör jag ofta. Färslag till matordning för veckan 26 okt. — 1 nov. S ö n d a g: Hummersoppa; oxfdet med blomkål; kyckling; äppelpudding. M å n d a g: Potatispuré; ragu på höns.