Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I)e tillfällen till biförljensier, som nu erbjuda sig för många, igenom den lättare afsättning med allehanda landtmanna-produkter och näringsflitens alster, som jernvägarne medföra, är icke snarligen, om någonsin, att förvänta af innevånarne i denna, såsom det nu synes, i detta afseende vanlottade ort. Förbises må ej heller, att just Båtsmanshåll^, med sina afskedade, frånfallne eller utblottade, talrika familjer, i väsendtlig mån ökar fattigvårdskostnaden och således äfven i detta fall utöfvar ett betungande inflytande på de till fattigvårdens upprätthållande bidragande hemmans-innehafvarne. Med anledning häraf torde någon lindring i det så ofta öfverklagade rustningsbesväret med skål böra medgifvas de rustningsskyldige; hvadan vi vördsammast få föreslå: Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o H6. all åtminstone de så kallade småpersedlarne af Låtsmännens beklädnad, bestående af strumpor, skjortor och skor, måtte af Kronan öfvertagas, rustoch rotehållare från utgörande deraf befrias och dessa af Statens medel ersättas; synnerligen som dessa persedlars presterande vid båtsmännens uppfordring till tjenstgöring nästan alltid medför mycket besvär och olägenhet för de rustningsskyldige. Om remiss al denna vår motion till vederbörligt Utskott få vi vördsammast hanålla. Stockholm dea 30 November 1862. Häkan Pettersson, Jöns Pehrsson, från Blekinge län. Af Håkau Pettersson från Blekinge län, derom alt kommunalnämnd md förklaras behörig att upptaga och afgöra mål, som röra förseelse mot 6 § i Kongl. Kungörelsen den 12 Juli 1861, i fråga om hund skatt. Kongl. Majlis nådiga Kungörelse, angående skatt för hundar, af den 12:te Juli sistlidet år, stadgar i (lite §, att åtal för försummelse all till beskattning anmäla hund, eller för försök att annorledes undandraga sig beskattning för dylikt kreatur, skall upplagas och afgöras för landet af Konungens Befallningshafvande.
Det är icke längre än 2 eller 3 år sedan, sorn icke mindre än 300 bankrutter existerade i staden Moskau. Detta har jag sjelf hört af en man, som dermed var mycket bekant, och med hvilken jag hade flere dagars samtal i delta ämne. Det har icke slått i lidningarne; man kan skryta med Ryssland, såsom ett förträffligt och, enligt Hr Prinlzenskjölds ord, ”ett klokt land”, men jag är dock i detta enda fall i tillfälle alt gifva ett annat factum, och deri sorn tror derpå har lika mycket att bygga på, som någon annan. Då jag nu icke längre vill fördröja sjelfva bufvudfrågans 6 H. ‘ ' ' 22 170 Den 11 Januari f. m. afgörande med några anmärkn:r, ber jag endast alt få ödmjukeligen reservera mig mot en och annan sats i del förträffliga anförande, hvarmed Hr Fåhraeus öppnat denna debatt. Man har obestridligen ratt uti de 3:ne grundsatser, hvilka han, den ena efter den andra uppställt, nemi. den första, deruti han säger, alt förhållandet ingalunda är det, att det liberalare tullsystemet kan sägas hafva orsakat någon ökning i importen; den andra, att man icke kan säga, alt den liberalare tull-lagstiftningen har åstadkommit våra nu iråkade linanciella svårigheter; och den tredje, ali några restricliva åtgärder alldeles icke hjelpa emot luxen. Uti delta allt är jag med honom fullkomligt ense; men hvad sorn jag icke kan anse så alldeles afgjordt följa deraf, är, alt icke i Sverige under denna lid, äfven om jag skulle medgifva, att det utvecklat sitt industriella lif, öfvcrflödet och bruket af utländska varor, som vi kunna umbära, pä det hela tilltaget. Detta har dock alldeles ingenting alt skaffa med tulllagstiftningen, utan det har en mycket djupare grund, nemi. uti de källor, från hvilka inkomstcrne tillflyta dem, som egentligen och mest förbruka dessa varor.
Rättegångs-Balten: "alf, då vad ernat Häradsrätts beslut blifvit erlagdt, Häradshöfding skall straxt d domen teckna, att lagligen vädjadt är och att saken bär a nästa Lagmansting fullföljas; att part er ne skola sedan till Lagmansting komma, utan stämning eller serskild kungörelse; och att, örn Lagmansting hålles närmare än tre veckor efter Häradsting, och den, som vädjat, säger, att han ej kan saken så brådt fullfölja, densamma dä skall d Lagmansting året derefter fortsättas, hvilket ock ä dombref vet tecknas bör,” uti 2 §. af samma Capitel: "att den, som under Lagman vädjat, meri sedan vill sitt vad Öfvergifva, skall kungöra det sin vederdeloman sist 5 veckor förr, än Lagmansting hålles, så ock Lagmannen å tinget i 3 §. ”att dd vad erlägges i mål, sorn skola fullföljas från Häradsrätt till Hofrätt, sådant bör skrifvas d bägge parternes dombref, sd ock hvad dag käranden skall gifva sin inlaga in och svaranden den anamma, allt sorn det om vad emot Lagmans dom stadgasi 7 §. "alt, dd mot Lagmansdorn behörigen vädjadt är, Lagmannen jemväl skall det skrif va å bägge parternes dombref och sätta dagen ut, då cle skola till Hofrätten komma, den vädjande, att gifva sin inlaga in och svaranden att den anam - 8 iLagVt&kotttts Betänkande N:o i3o. ma, utan stämning eller annan kungörelse t så ock att borgen förut bär sfällas för kost~ nåd och skada och domen fullgöras, efter thy, sorn i 26 Cap. Rältegängs-Balken sägs;** samt uti 5o Cap. herönle Balk, *’huru sökas skall, att Konungen må Hofrätts dom öf~ verse och skärskådahvarom Hofrätten i revisions utslaget den sökande undervisa börj så lära några ytterligare föreskrifter uti ifrSgavarsnde hänseenden icke finnas af n&dem.
Horn har tillstyrkt förkastande af detta förslag, på den grund att han hoppades, att snart ett förslag till förändrad representation, eller åtminstone till förändrade riksdagsformer, skulle kunna för Ständerna framläggas. Ett sådant förslag, det må vara i stor eller liten scala, är till den grad svårt att uppgöra med våra riksdagsformer, att jag åtminstone icke ännu hoppas derpå. Jag skall för min ringa del, som ledamot af Const.Utsk., ifrigt arbeta derpå; men jag tror, alt det icke kan anses annat än förmätet att hoppas få ett sådant förslag färdigt, genomfördt och lyckligen framfördt igenom alla de 4 RiksSt:ns irrgångar och förbi det förstärkta Const.Utsk:s klippor, inom den 6 nästkommande Juni. Sedan den dagen, kan riksdagen, örn den gamla redactionen bibehålies, sägas vara förbi; ty det beror på den andra myndigheten i Staten att åtskilja Ständerna. Det blefve således 5o4 Den 26 M ,1 r s e. m. med en djup lansia af 010, sorn elt sadan t förslag, hvilket framförallt behöfver lugn, om det icke, i stället för framlids lugn, skall föda framtids oro, skulle komma att bearbetas; och just derföre att elt sådant förslag af allmänna rösten påkallas, önskar och anhåller jag, att det må blifva en möjlighet att framställa det med sans. Jag vill icke profetera, ty det kan gå bättre än jag förmodar, men hvad jag antydt mig befara, är en möjlighet. Jag slutar med samma förklaring som Hr von Troil, att jag skall göra allt hvad i min förmåga står att få genomdrifva min sats, och jag begär på denna grund votering. Frih. Sprengtporten, Jac. Willi.: Med Hr von Hartmansdorff kan jag icke instämma i den mening, alt Konungens prerogativ pä något sätt skulle minskas genom antagande af 2 mom. i detta förslag.
Läkaren förklarade att hon dött af ”slag”, ett mycket omfattande och mycket beqvämt uttryck för läkarne den tiden, och miss Spencers förtroliga meddelande om den gamla fruns upprörda sinnesstämning qvällen förut ansågs af den hederliga bydoktorn såsom en ytterligare bekräftelse på hans förmodan. Imellertid, om mitt sinne icke egde förmåga att känna ånger, så fanns en annan känsla, som det marterades af, jag menar fruktan. Det var likväl icke fruktan för upptäckt af brottet. Jag hade redan samma dag kastat snusdosan och flaskan i en af de djupa dammarne i parken, och ingen rimlig anledning fanns att oroas deröfver. Men det var en fruktan af helt annan art. Den ständiga förskräckelse, hvari den gamla ladyn hållit mig under sin lefnad, upphörde icke med hennes död. I hvarje ljud, som nådde mitt öra, tyckte jag mig igenkänna fraset af hennes styfva klädning eller hennes kalla sarkastiska röst. I hvarje vrå af de stora mörka rummen eller de breda trappornas skumma afsatser trodde jag mig se hennes ögon lysa, och denna sällsamma förfäran, denna plågsamma, ständigt närvarande inbillning och oupphörliga minne af hennes förhatliga person, obegriplig kanhända för andra, blef för mig outhärdlig. Min vårdslösade uppfostran och min lifliga inbillning, uppjagad genom mitt ensliga lif, och en ohejdad läsning om nätterna af bibliotekets alla gamla sagor och legender, och slutligen den förfärliga katastrof, som vredens yrsel framkallat, var orsaken till denna spökrädsla, som dessutom delades af alla husets invånare. Alla hade fruktat, men ingen älskat den döda, och tjenstfolkets vidskepelse och dumma fantasier ökade endast mina egna. Ingen fann det derför besynnerligt, att jag ville hafva miss Spencer inne i mitt rum, och den beskedliga varelsen, ljum och passif i sina tycken och sin tro, som i allt annat, fann ingen anledning att förundra sig deröfver. Begrafningen hade gått för sig; den stolta lady Hawerfield fick sitt påtvingade namn inristadt i stenen på sin graf, hennes tunga ekkista var nedsatt i familjens grafchor, hvars tjocka murar och rostiga jerndörrar gömde hemligheten om hennes skymf, hennes hat och hennes dödssätt.
Preste-Ståndet förenämnde Betänkande blifvit återremitteradt, på grund af anmärkningar, innehållande hufvudsakligen, att deli i Kongl. Kammar-Collegii kungörelse den 4 Augusti 1818 utsatta tiden för väglagning, nemligen emellan våren oell slåttern, vore i så måtto den tjenligaste, att Landtmannen då hade ledighet för ett sådant bestyr, och att väglagningen dessutom hörde till antalet af de många oeconomiska ämnen, hvarom enahanda studganden för Rikets till climat och andra förhållanden så högst olika landskap icke vore lämpliga; hvadan alltså är yrkadt vordet, alt, enar Bih. till R. Utsk, Ulbde. N. o i3§. för sådane väglotts-egare, som icke funne sig belåtne med den i allmänhet föreskrifna väglagnings-tiden, något hinder af Författningen icke möter för antagandet af annan tid, R. H. S. ville låta förblifva vid hvad de sjelfve år 1818 i underdånighet föreslagit och KongL Majit Nådigst behagat gilla och fastställa. « Hvad sålunda anmärkt och yrkadt blifvit, har Utskottet i noga öfvervägande tagit. Utskottet inser visserligen svårigheten, om icke omöjligheten, att bestämma väglagningstider# som för samtlige Rikets Provincer kunde tjenliga finnas; och det var också under denna åsigt af ämnet, samt 1 ändamål att bereda Väglotts-egarne tillfälle, att, efter hvarje orts locala förhållanden, lämpa tiden för vägarnes iståndsättande, som Utskottet, med anledning af Motionen, i så måtto föreslog återgång till gamla ordningen, att Valet skulle stå Vederbörande fritt emellan väglagningstiden om våren eller hösten; men som den önskan nog allmänt uttalat sig, att väglagnings-arbetet finge verkställas i öfverensstämmelse med de föreskrifter, som innehållas i Kongl. Majits och Rikets Kammar-Collegii kungörelse den 4 Augusti 1818, utfärdad till följd af Kongl. Majrts Nådiga befallning, och föranledd af R. S, egen underdåniga hemsta!- Besv. och Oecon.
begär å Hvita [2 2] och till underkläder, Duktyger, LakanYäfnader prisuppgifter Spetsar, HandduksYöfnader, oeh Sängkläder. $fl \ 92 STOCKHOLM, GERNANDTS BOKTRYCKrcitT-AKXIKBOLAG ModereYu. friden för de ungas konfirmation nalkas och emotses af familjens döttrar med största intresse. Icke endast för konfirmanderna sjelfva eger den sin stora betydelse — den utgör ju en vigtig vändpunkt i deras lif — utan äfven föräldrar, syskon och närmaste anförvandter taga liflig del i denna stora epok inom familjekretsen. Tillrustningar af många slag företagas, bland hvilka de unga flickornas toaletter helt naturligt taga mödrarnas omtanke i anspråk. Det bör aldrig kunna tillräknas en mor såsom få- fänga, att hon genom en yttre utstyrsel söker framhålla den förändring, som i och med konfirmationstidens fullbordan förmärkes i den unga dotterns väsen. Valet af i allmänhet mera utarbetade drägter orsakas förklarligt nog af tanken på, att den unga flickan nu står i begrepp att göra sitt inträde äfven i sällskapslivet. Såsom synnerligen önskvärdt vore emellertid, att den af en och hvar hyllade åsigten om värdet i en smakfull enkelhet åtminstone vid dessa tillfällen finge göra sig gällande. Kontrasten mellan det ungdomliga och oftast nästan barnsliga i den qvinliga konfirman dens hel a uppträdande och den skickligt utsirade efter sista modejournalen förfärdigade drägten verkar icke sällan störande. Den pretentiösa verldsdamens sällskapsdrägt bör i ingen mon tjena till modell vid tillfällen som dessa. En rikt veckad, välsittande klädning af godt svart helylle, hvilken mjukt sluter sig kring den ännu ej fullt utvecklade figuren, är under alla förhållanden den lämpligaste och på grund af sin enkelhet såväl i anordning som i ekonomiskt hänseende mest passande.
Ank. lill Exp. Utsk. den 22 Sept., kl. 6 e. m> Utlåtande, angående pension för ajlidne Cassören vid Riksgälds• Contoret J. Zengerleins enka och oförsörjda barn. (.Rgs. J/d) Hos Stats-Utskoltet hafva Fullmäktige i Riksgälds-Contoret anmält och förordat en af Cassören J. Zeingerleins efterlemnade enka, A. C. Zeingerlein, född Hedbom, till Fullmägtige ingifven ansökning om något årligt understöd af allmänna medel för henne och 3:ne oförsörjda barn, enär hvarken hon eller barnen egde någon rätt till pension från den vid nämnde Veik inrättade Enkeoch Pupillcassa, samt de befunno sig uti en för den yttersta nöd blottställd belägenhet.
N:o 23 med förslag till sammanjemnkning af RiksStts beslut i anledn. af Utsk:s under N:o 17 afgifna förnyade utlåt., ang:de Bankens öppnande till utvexling af silfver, borde i nästa plenum till afgörande förekomma, hvarföre det kommer att blifva första målet på föredragningslistan vid R. o. Ad:s nästa sammanträde. Föredrogos i ett sammanhang såväl StatsUtskrs utlåt. N:o 81, angrde regleringen af utgifterna under riksstatens 3:dje hufvudtitel, som samma Utsk:s d. 3o sist!. Juli e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 2i5, i anledn. af erhållen återremiss å nyssnämnde ntlåt. R. o. Ad. beslöt, att dessa utlåttn skulle punktvis föredragas. i:sta punkten mom. a). Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag medgifver, att StatsUtsk. vid denna riksdag icke varit synnerligen frikostigt. Utsk. har dock i min tanka tillstyrkt vissa öfverflödiga anslag, och bland dem anser jag det till lön för en president i KrigsCollun vara det mest öfverflödiga. Man hörde vid sista riksdag ofta yttras, att organisationen inom Krigsdepartementet var högst felaktig, och vi veta, att vid denna riksdag en hög embetsman inom Constit.Utsk. vackt motion om en förändring i denna administrationsgren, hvarigenom ledningen deraf skulle anförtros åt en eller två ministrar. Yi hafva vidare uti en reservation emot Utsk:s tillstyrkande sett ådagaläggas, att det ganska val skulle kunna gå an, att någon af de pensionerade Generalerna öfvertoge presidentskapet i KrigsColkm.
H o s den långvarigt sjuke, s o m är fjättrad v i d sängen o c h som i det evigt enahanda blir allt m e r hänvisad till sin egen idévärld, utvecklar sig ofta ett drag af barnslighet, s o m än verkar rörande, än tröttande: det är ett barns glädje öfver hvarje lappri, s o m tillskyndar litet nöje o c h omväxling, m e n det är också ett barns otålighet o c h kältande — dock, hvilketdera det n u än är, b ö r omgifningen sympatiskt aktgifva på denna temperamentsförändring, så att yttringarna af densamma ledas i en för den sjukes sinne välgörande riktning. Har m a n lofvat den sjuke att o m en stund komm a h e m m e d något godt eller något föremål, s o m kan förströ h o n o m för några minuter, vore det också blott en b l o m m a, en apelsin e. d., må man taga sig till vara för glömska. Patienten ligger o c h längtar m e d barnslig ifver o c h förnöjelse, m e n k o m m e r man h e m m e d ett: » kors, kära du, det glömde jag alldeles bort! » skall sjuklingen känna sig beklämd o c h besviken, s o m o m något verkligt ledsamt af betydelse vederfarits h o n o m, o c h det har det också i själfva verket, ty han mäter tingen o c h företeelserna m e d ett annat mått än de friska. Hvad som för d e m är bagateller, har ofta en djupgående betydelse för h o n o m.
En annan talare, Frih. Raab, har fästat upmärksamlieten deruppå, att vår lagstiftning f. n. icke heller står i det sammanband med den af motionären nu gjorda framställning, som erfordras för att åt densamma bereda åsyftad framgång. Han har erinrat, att Stadgan för Skiftesverket innehåller, att då skog ingår i skifte och en skiftesdelegare, som har vårdad skog eller plantering, måste aflemna densamma till en annan delegare, är den förre icke berättigad att för överskjutande ståndskog å den lott, som afträdes, emot den som tillträdes, få ersättning på annat sätt, än att den frånträdda skogsmarken under ett visst antal är för hans räkning afbrukas. Så länge en sådan vandalism qvarstår i lagstiftningen, befarar jag att det icke är möjligt att bereda framgång åt ett förslag, som åsyftar återväxt af skog å lika stor vidd, som den hvarå skogsfällningen skett. Jag vill icke längre taga R. o. Ad:s tid i anspråk, utan anhåller endast, att detta mitt yttrande måtte få beledsaga motio - nens remiss till vederbörligt Utsk. Gr. Löwenhjelm, Garl Gustaf: Det ämne, som 1111 är föremål för vår öfverläggning, är utan tvifvel i högsta grad förtjent af att omfattas med synnerligt deltagande, och jag är förvissad derom, att de flesta af Ståndets ledamöter, lika med mig, hysa en djup tacksamlietskänsla för den värde motionären, som icke låtit afskräcka sig af den ringa framgång, frågan vid föreg:de Riksdagar rönt, utan jemväl vid denna Riksdag ånyo fästat representationens upmärksamhet på angelägenheten af åtgärders vidtagande för våra skogars skyddande från undergång. Åtskilliga af de talare, hvilka förut i ämnet sig yttrat, hafva såsom ett hufvudsakligt inkast emot förslaget anmärkt, att det vore nära nog overkställbar^ i det de förmenat, att det vore omöjligt att bringa till efterlefnad en lag, som ålade hvarje ägare af skog att å lika stor vidd han deraf skördat, plantera ny skog; hvarjemte de hafva ansett ett sådant stadgande allt för mycket ingripa i den enskildtes eganderätt till jorden.
Jag skulle tro, att det enda rätta och kloka i en fattigvårdslagstiftning, som för fäderneslandet medförde lyckliga resultater och hvarigenom de vådor undvekos, hvarpå förhållandet i andra hindel' gifver oss exempel, vore, att classilicera dem som komme att utgöra föremål för fattigförsörjningens vårdande hägn. Den första classen har jag redan nämnt; den andra classen består af sådane som, ehuru icke utan ali arbetsför - 364 De u 13 Ma i s. måga, icke äga den tillräcklig för att kunna förvärfva sig födan, och den tredje utgöres af dem, som kunna vara i ett större eller mindre behof utaf ett tillfälligt understöd. Det händer nemi., att personer, fullkomligen arbetsföre och ägande tillfälle att kunna draga försorg om sitt uppehälle, likväl för någon kortare period behöfva en ögonblicklig hjelp, — och då böra fattiganstalterne vara så ordnade, att en ögonblicklig hjelp också må kunna meddelas, mot skyldighet att densamma med arbete återgälda. Om man ej gaf annat än generella bestämmelser om de cathegorier, hvarunder hjelp borde meddelas, och sedan fastställde den ordning, hvarunder afgifterne till fattigvården skulle utgå, d. v. s. att husbönder, som hafva egendom eller äro naringsidkande, skola bidraga directe, men alla andra indirecte, genom insättning af vissa skil lingar i månaden eller runstycken af dagsverket i inom fattigsamhället inrättade sparbanker, så vore allt gjordt, som behöfde göras; ty att utkräfva i fattigförsörjningsafgift vissa skillingar per capita leder oss till det olyckliga förhållande, som i afseende härå äger rum i England Om deremot den stora massan af arbetsfolk, som efter 1811 års förordning borde till fattigförsörjningen bidraga, directe finge i stället lemna detta bidrag indirecte på sätt nämndt är: månne icke det skulle befinnas så kraftigt verka på deras enskildta intressen, att de ej skulle komma att blifva föremål för fattigförsörjningen, der icke olyckshändelser kunde vålla att någon bland dem blefve vanför, och för dem, som blefvo det, funnos då capitaler redan insamlade, sorn kommo socknarna till godo för alt till behofvet användas.
Föredrogs å nyo och remitterades till « Banco Utskottet: Herr Cederschjölds, Pehr Gustaf, den 4 dennes eftermiddagen på bordet lagde motion, angående anmodan till BancoUtskottet, att upplysa af hvem och till hvad ändamål de i i3 §. af sista BancoRevisionens Berättelse omförmälte Piastrar blifvit uttagne, samt hvem sorn berättigat Herrar BancoFullmågtige att berörde Piastrar utlemna. Föredrogos å nyo och gillades följande från nedannämnde Utskott inkomne, samt den 3 dennes på bordet lagde Betänkanden. iFrån StatsUtskottet: Af den 29 sijtledne Martti: N:o 72, om aflöning för Uppbördsskrifvare i Norra orterne, eller lönetillökning för Länsmän till KronoFogdarnes biträdande i Executionsmål. N:o 7.3, angående väckt fråga om fördelningen utaf afgifterne till Wadstena Krigsmanshus och Amiralitets KrigsmanshusCassorne. Dm 7 April e, rn. jgi N:o 74, om förhöjning i den pension Registratorn i f. d. Kongl. Canzli-Collegium F. Berndtson af Statsverket innehar. N:o y5, om granskning af besparingarnes användande och om Cours-Controlleurernes arfvoden. Från Lagutskottet: Af den 19 sistlidrie Februarii: N:o 3, angående Förmyndares frikallanda från skyldigheten, att hvarje tredje år tillöka myndlingars arfscapital med den derå under tiden upplupna räntan. Af den 2 5 sistlidne Februarii t N:o 4, om ändring i 4 Cap. 5 §. JordaBalken och Kongl. Förordningen den 10 Juni 1810 angående Hembud, då Frälse Skattehemman utom börd försåljes. Alf den 4 sijiledne Martil: N:o 5, angående Afgärda Bys rätt till skif-i te i skog och mark.
Jag önskar blott veta det,» tillade hon något förlägen, «emedan — jag då bättre skulle spela min påtvungna roll.» «Jag kan ej lemna ringaste upplysning,» försäkrade jag sanningsenligt. «Ehuru vi varit ofta tillsammans, och major Ivanoff hedrat mig med sin vänskap, — något hvarmed ¯han¯ icke slösar, — känner jag verkeligen ingenting om hans tidigare förhållanden, hvaröfver han alltid iakttagit en tystnad, som, jag tillstår det, förefallit mig besynnerlig; men nu vill jag fråga Vasilij, som varit hos honom i många år, genom honom kunna vi erfara något om denna Anna.» — Jag ville genast gå, men hon höll mig tillbaka och sade ganska allvarsamt: «nej herr löjtnant, när ni som vän till majoren icke känner detta, vill jag också icke erfara det genom hans tjenare.» Hon kom mig verkeligen att blygas. Den synbara förlägenhet, hvarmed hon gjorde mig den omnämnda frågan, visade nogsamt, hvilket intresse hon fästade vid svaret. Huru ädelt besegrade hon ej ¯sin¯ nyfikenhet, då jag — jag tillstår det — gerna tillfredsställt ¯min¯ på hvad sätt som helst! Vi återvände till sjukrummet; hvem tror du väl satt der, sysselsatt med ett handarbete? — Leonna von Nordenskans! Efter några ord om vårt sammanträffande förra gången, och det oförmodade i återseendet; togo vi plats omkring ett litet bord, likväl så, att fröken Ottilia — husets unga värdinna — enligt sitt löfte till majoren, genast föll honom i ögonen, när han vaknade. Han syntes nu slumra godt. Jag hade — som du tör minnas från mitt föregående bref — låtit Leonna genom Ottilia veta, att jag kunde lemna henne notis om en viss person. Med nöje såg jag, att en fråga sväfvade på hennes vackra läppar, ehuru den visst icke kom längre. I förstone svängde jag talet hit och dit, för att forska ut, hvad hon tänkte om denna person, innan jag sade mig sjelf vara den sannskyldige. Hon trodde honom ännu vara en yngling, nästan jemnårig med henne, och jag hade svårighet nog, att öfvertyga henne, att undertecknad var denne Fritz von Harlinghausen.