Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
3 Förekomma på en gång böter, hvilka, enligt särskilda sådana lagar eller författningar, som nu nämnda äro, skolavgifter olika grunder till fängelse förvandlas; då skall förvandling af hvarldera bötesslaget särskildt ske och förvandlingsslraffen sedan sammanläggas; dock må ej, i sådan händelse, tiden för sammanlagda straffet öfverskrida den tid, som skolat åläggas, om böternas förvandling skett endast efter den grund, som till längsta fängelsestraffet föranleder. 10 §. Hvad i 2 Kap. 12 och 13 §§ af nja lagen är i afseende å böters förvandling stadgadt, vare ock med iakttagande af hvad i 7, 8 och 9 §§ här ofvan sägs, gällande i fråga om förvandling af böter, som efter äldre lag eller författning äro eller varda ådömda. 11 §.
St:rs, vid detta tillfälle uttryckta åsigt, samt öppet tillkännagaf i hvilken riktning han ansåg denna lagstiftning böra gå, har K. M:t likväl, i afseende på grundsatsens tillämpning för närvarande, uti den anvisning som lemnades komiterade, uttryckligen förklarat, att denna tillämpning skulle ske med afseende på befintliga förhållanden, eller såsom orden lyda: »att införselstullarne för fabriksoch handtverksvaror, hvilka utgöra föremål för tillverkning inom landet, måtte i de fall, der det funnes erforderligt, med aktgifvande på hithörande förhållanden, så jemkas, att dessa förbrukningsartiklar icke blelve öfver höfvan fördyrade». Men hvarföre har nu majoriteten inom Bevilln.-Utsk:t, vid redogörelsen för denna sak, ur den eljest ordagrannt återgifria meningen uteslutit dessa så vigtiga ord: »med aktgifvande på hithörande förhållanden»? — Det är nästan omöjligt att antaga, att detta skett af förbiseende, och jag nödgas således, ehuru motvilligt, tro att Utsk:t, med uteslutandet af en så väsendtlig bestämmelse i instruktionen, haft för afsigt, att åt den ifrågavarande åtgärden gifva en färg af ensidighet och våldsamhet, som den i sjelfva verket icke egde. Ty det förhåller sig ganska riktigt så som Gr. Mörner, vid ett annat till - 374 Den 21 April f, m, fälle yttrat, nemligen: att komiterade — icke »oaktadt» den erhållna instruktionen (såsom Gr:n uttryckte sig), utan just i enlighet med densamma — kunde upprätta sitt förslag till tulltaxebestämmelser med afsigt att äfven ur protektionistisk synpunkt uppfylla alla billiga önskningar. Men ingeri lärer kunna neka, att det med afseende på såväl grundsatsens riktighet, som den framtida riktningen för denna lagstiftning, är en stor skillnad, om detta skett såsom en eftergift tills vidare, på grund af befintliga förhålfanden, eller såsom en i regeln för alla tider gällande, rättmätig fordran; äfvensom att det varit fullkomligt värdigt Regeringen att bestämdt angifva sin ståndpunkt i detta hänseende.
1734 års lag känner icke någon skyldighet för käranden att, sedan lian vederbörligen instämt sin vederpart, ytterligare underrätta honom om domstolens uppskofsbeslut, utan är det svarandens skyldighet att sjelf göra sig underrättad om de åtgärder, som med målet vidtagas; och detta ar efter min åsigt det rätta. Hrr:ne torde kanske föreställa sig, att den af Utsk:t nu föreslagna skyldighet för käranden är en obetydlig tunga; men så är ingalunda förhållandet. Den sohl något sysselsatt sig med handläggande af domarevärf på landet, känner nogsamt, huruledes mål der ofta gång efter annan måste uppskjutas, emedan svaranden ej kunnat med kallelse anträffas, samt att det stundom är förenadt med stora kostnader att delgifva honom rättens beslut. Utskit säger, att käranden skall gifva sin vederpart del af rättens uppskofsbeslut, för den händelse han äskar vederpartens hörande; men detta har han ju redan äskat, enär han å honom uttagit stämning, och jag kan således ej finna någon skälig anledning, hvarför lian yttterligare skall besväras med delgifvande af uppskofsbeslut. Vidare anser jag, att den föreslagna paragrafen icke kommer att förebygga den osäkerhet i tillämpningen af 12 Kap. R. B., sorn för nftrvrdé förefinnes. Den som varit i tillfälle att genomläsa från olika delar af riket inkomne handlingar i mål, som blifvit af underdomare handlagde, har säkerligen funnit, att bland dem tvenne väsendtligen olika åsigter gjort sig gällande i afseende å handläggningen af civila mål. En del domare, och, som jag tyckt mig finna, företrädesvis de yngre, anse nemligen att de uti civila mål ej sjelfva böra utreda saken, utan att en sådan skyldighet åligger parterne, saint att Den 15 Maj. 333 de endast hafva att döma på de skäl och bevis, som blifvit af parterne företedda. I de domsagor, der förhållandet är sådant, är det klart, att antalet tredskodomar kommer att blifva ganska stort, hvilket måste medföra täta klagomål hos hof-rätterne och deraf sig härledande återförvisningar.
Hvarföre har ej det Högloflige Uiskot*’ tet ibland CannlDiscontens tillgångar upptagit dess fordran af Canalens ArbetsCassa, sorn vid iSf7 års slut utgjorde 1,082,828 R:dr, till hvars betalande ArbetsCassan åtminstone äger en tillgång uti sina, till omkring 875,000 R.drs värde belöpande Fastigheter och Inventarier? Om denna tillgång vöre upptagen, skulle, istället för brist, blifva ett öfverskott af 526,228 R:dr. Man svarar härtill, att detta är en tillgång som ej kan realiseras , men jag är öfvertygad att om Götha Canal-Bolag blir bibehållit vid de rättigheter och förmåner 1810 och 18 »5 års Ständer det beviljat, eller också motsvarande det lemnäs i stället, skall Disconten få sin fordran betald och derigenom blifva i stånd, att till fullo liqvidera sinarCreditorer, utan att med dem behöfva accordera och betala med rabatt. Jag tror ej att denna Discont behöfver något annat accord med sina Creditorer , än tid, att hvad man kallar reda sig. Jag inser alltför väl, att sedan Götha GanalDiscont nu, genom Malmö Disconts Banqueröute, kommit i den förlägenhet, att den nödgats upphöra att bjtala, kan denna utredning ändå Den 17 Martti t t. «: icke verkställas utan genom ett temporairt biw träde af Banquen j men månne ej Banquen bör och kan lemna detta utan olägenhet, då så många Medborgares lycka eller olycka samt Landets allmänna Fenninge-ställning synes for jdSfrÄSoroaaiG abtfiåpb ntntnj. Jag vågar derföre , i afseende på Götha CanalDisconts Utredning, vördsammeligen föreslå: g rr, 1:0
Filipstads bergslag skall ock skörda sin fördel af denna jernväg, enär den sammanbinder sjön Möckeln med Timselfven, från Carlskoga faktori sex mil till Filipstads segelbara vatten, hvarigenom kommunikations-systemet fullbordas efter att hafva satt Nora, Grythytte, Hellefors, Carlskoga och Filipstads bergslager samt Persbergs grufvefält i direkt beröring med nordvestra stambanan vid Degerfors. Härigenom blifver denna punkt en af de mest framstående vid Statens jernvägar med afseende på den mängd effekter, som der skola sarala sig icke allenast från alla bergslager för att vidare söka exporter, utan ock från Nerikes och Westergötlands sädesproducerande slättbygder, för att förse bergslagen med dess betydliga behof af spanmål och andra lifsförnödenheter. Med förestående torde ovedersägligen vara visadt det stora gagn och den allmänna nytta som denna jernväg skulle medföra, och för djerft är icke att påstå, det få orter finnas i vårt land, der en 31/! mils jernväg skulle kunna i så hög grad bidraga till dess utveckling och förkofran. Också visar sig af aktieteckningen med hvilket allmänt intresse detta företag omfattas af personer inom alla samhällsklasser och inom flera aflägsna delar af riket. Jag vågar derföre vördsamt föreslå, att Rikets Ständer åt det bolag, som åtager sig att bygga en jernväg för lokomotiv från Dalkarlsbergs grufvor i Nora socken till sjön Möckeln, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det deröfver af Löjtnanten A. G. Svedelius upprättade förslag, ville bevilja ett låneunderstöd af 743,300 Riksdaler Riksmynt, att amorteras genom en årlig inbetalning af fem procent derå, hvaraf skulle beräknas fyra procent ränta å det vid hvarje inbetalning oguldna kapital och återstoden utgöra amortering eller på så billiga vilkor Rikets Ständer kunna finna skäligt, för denna för landets industri så vigtiga anläggning, föreskrifva, samt att räntefrihet under byggnadstiden eller 3:ne år måtte varda medgifven. De handlingar, ritningar och kostnads - 36 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Ja, min vän: se engång Naturen, innan du dör! – Jag kallar mig, som du, tio gånger om dagen dåre. Jag ock suckar ofta en förbannelse öfver mig. Men genom just en dårskap till! Ofta ler jag under sjelfva dessa dygdiga ropen; – visst icke åt dem (de kallas med skäl så, efter de bidraga till något godt); – men af philosophens mera ljusa, lugna, glada blick öfver min barnslighet. Verklig galenskap, om något! Man kallar Dygden det högsta, det fullkomligaste, den på engång svåraste och dyrbaraste egendom i Naturen; och likväl gör man, för verlden och föremålet, en förbannelse af, att den är rar! Det är, som att i barndomen förbanna att man ej har mannaårens krafter; i okunnigheten, att man ej fattar tingens innersta väsende; i rädslan, att man ej har hjeltens mod! Begrip, min vän, denna gudomliga storhet, som Visheten lärer och ger: som det är såsom del du lider, så kan du ej hinna sällhet utan i samma mån du upphöjer dig öfver delens sjelfheter och fördomar. Du måste då ej kalla det, som hindrar dig från ett godt, en förbannelse; du måste kalla det en högre ordning, som visar, att tingen ej äro till och röras blott för dig. Du måste då se din egen svaghet med samma lugn, som du ser inskränkningen och den mindre fullkomligheten i de andra tingen. Du måste då genom en vis undergifvenhet göra dig en inre, otroligt ljuf och salig ära af det nödvändiga lidandet. Öppna ögonen, för att ej se mera det inbillade! Fatta: detta är hvad jag är! Önska, åtrå, eftersträfva; men förbanna och rasa icke! Denna lära skall ej göra af dig en stoisk känslolös. Visheten skall ej upphäfva din egnaste natur; endast upphöja den till, endast förena den med det Helas; endast förljufva delens smärtor, utan att borttaga dess åtnjutanden. Le, njut, sök öfverallt Nöjet – det nöje, som är dig värdigt att söka.
Detta hafva vi icke nu hört, utan har Frihtn inskränkt sig dertill, att han hållit sig blott till svårigheten alt , om lagmansrätterna borttogos, målen kunde medhinnas vid Hofrätterna. Ett skäl liar nu blifvit anfördt för lagmansrälternas bibehållande, nemi. det väntade lagförslagets antagande vid nästa riksdag. Samma skäl begagnades äfven vid förra riksdagen. Jag hör visserligen till deras antal, som hoppas, att vi vid nästa riksdag skola D en 11 Juli. 4°7 komina till det målet; men osäkert är det. Vi kunna få vänta derpå ännu längre, neli emedlei tid är det illa, om vi icke kunna komma till en förbättring, derföre att vi icke kunna få alla förbättringarna på en gång. Kanske att man, när det blir fråga om att antaga det nva lagförslaget, behagar säga: ’’låtom oss icke antaga allt på en gång, utan litet i sen"der, oell först försöka huru det lyckas, på det vi ej må ”förtaga oss.” Jag föreställer mig , att om den förändring ägde rum, som nu önskas, jag vågar säga allmänt, då 2:ne föregtde riksdagar uttryckt sin opinion för lagmansrätternas borttagande, så skulle vid nästkommande riksdag erfarenheten kunna vägleda oss i fråga huruvida det vore ändamålsenligare alt Hofrälterna antingen fördelades till provinserna eller förökades med ett större antal divisioner. Då kunde man, som sagdt är, stödja sig på erfarenheten. Ur Lefre'11 liar sagt, att folket önskade hafva så beskaffade fora, der parterne sjelfve kunde infinna sig. Hvad folkets tanke i detta hänseende är, tror jag man kan anse uttryckt i den opinion, som vid riksdagarna och öfverallt yttrat sig för borttagande af den 4;de instansen, nemi. lagmansrätten. Gr. Mörner har i detta hänseende nämnt, alt lagmansrätterna voro i så måtto fördelaktiga för folket, alt parterne der kunde muntligen yttra sig. Detta gäller endast fördem, hvilka bo närmast till de ställen, der lagmansrätterna hållas. I Skåne, Halland och Blekinge finnes endast en lagmansrätt likasom en Hofrätt.
Maj; thy och enär, vid detta förhållande, Andersson, derest Häradsrätten, i stället för att uppskjuta ransakningen till den dag, då sommartinget komme att afslutas, låtit bestämmandet af tiden för ransakningens fortsättning anstå tills nödiga upplysningar angående det emot Andersson angifna sednare brottet vunnits, antagligen icke tidigare, men möjligen senare, än som skett, kunnat blifva af Laske Häradsrätt förvisad till undergående af ransakning vid Daga Häradsrätt, för det mot Andersson angifna, inom sistnämnda Rätts domvärjo begångna brott, hvadan uppskofvet från den 7 Maj till den 6 Juni 1860 med handläggningen af målet vid Laske Häradsrätt icke heller bevisligen blifvit öfver behofvet utsträckt; alltså funne Kongl. Hofrätten lagligt förklara, att det emot sistbemälde Domhafvande väckta åtal icke till någon ansvarseller ersättningsskyldighet för honom föranledde. — Detta utslag har jag låtit vinna laga kraft. 36 Vid granskning af Fångförteckningarne från Elfsborgs län för år 1860 anmärktes, att Bollebygds Häradsrätt, genom beslut den 25 Februari nämnda år, förordnat, att en person, som för oloflig bränvinsutskänkning blifvit dömd att böta Femtio Riksdaler och för Sabbatsbrott Fem Riksdaler, allt Riksmynt, skulle, derest han saknade tillgång att dessa böter utgifva, undergå Tjugufem dagars fängelse, deraf fyra vid vatten och bröd samt de öfriga med arbete; i stället för att han rätteligen skolat aftjena nämnde böter med Tjugufem dagars fängelse vid vatten och bröd. Åtal förordnades; Häradsrättens ordförande erkände felet, såsom förmodligen tillkommet af misstag, under det han varit öfverhopad af embetsgöromål, och insände bevis af vederbörande tjensteman, att uti Elfsborgs läns ränteri blifvit levererad En riksdaler, såsom godtgörelse för den högre kostnad, Kongl. Majit och kronan fått vidkännas för fångens underhåll under strafftiden. Kongl.
Det var helt och hållet frivilligt, utan samband med föreningen för gift qviiinas eganderätt, men dock först efter 21 1 stor tvekan och i känslan af att vara nödgad till en uppoflring för sin id6 som han 1883-84 framlade inför riksdagen sina ofvaii nämcla motioner. *) Och det var helt visst inflytandet af hans personlighet, som tillvann saken en iippmärksamhet och en allvarlig behandling, sådan som aldrig tillförene kommit den till del. Så, var det näppeligen någon annan än Stackelberg som med sig kunnat förena så många af 2: dra kammarens yppersta män eller utverka det gyiisamma utlåtande af utskottet, som framkallade beslutet oni en skrifvelse i ämnet till k. maj: t. När omsider på griincl af denna, i jämförelse med rnotionena syfte redan mycket begränsade skrifvelse, Nya lagberedningen iippgj ort sitt ännu långt mindre liberala fiErslag till föriiidrad lag och detta förslag (Iiskuterades i föreningen för gift qvinnas eganderätt under Stackelbergs ordförandeskap, yrka (le lian. i motsats till styrelsens öfriga niecllenimar, att föreningen måtte anslntn sig till förslaget; detta icke emedan det var i allo tillfredsställande. utan eniedaii det innebar ett fjät i den rätta riktningen. Under afvaktaii, att den stora rättvisaii en gåiig af egen kraft skulle göra sig gällande! mottog han således villigt äfiren sinå, partiela reformer. Stackelberg motionerade äfven för ändring af qvinnaiis myncliglietsiilder till likhet ined mannens, biträdde förslagen att tillerkänna qviiiiian politisk valrätt, öppna för henne statens elementarskolor ni. in. Qvinnofrågaiis viinner knncle vara af olika tankar om, hurnvicln ticlen ännu var inogen för allcc dessa reformer och de svenska qvinnorna mäktiga att tillgodogöra sig dem; men om viirdet af en sådan förkämpe för saken, som Stackelberg rådde blott en tanke, likaaoni alla förena sig i erkännandet att ingen kan f. n. fylla den plats i förkämparnas led, som han lemnat tom.
S)e meberbdranbe, forn i ^ingdgdgning nu åtnjuta mera an en fjerbebel, lifmdl, unber beråd t/engetib, bermib bibehåll# ne. — Socf bor, Ijmab dalarne angår, få mai i affeenbe på Hagmans# ocf) *odrabsl)dfbinge#3Rdntand utgoranbe, forn cEingsgåfmings#pcitntngarne, Omilia i benna ort allena upphärad birecte af tfjdmnben,. forn för Jparabd# bdfbingend lott rebomifar, bet bergabe», tilld mibare, mib Ijittilld fol/ba grun# ber ocf) orbningar fdrblifma. 2:0. Sitt be fergilba Hanbs# Söder, forn ofmer Stlimdnna 55emillnin# gen f>ittill» uppgiortd, bora, fåfom nu mera till ingen nytta Jebanbe, feban en mi§ form för <£ronouppbdrbd#rebomidntngen blifmit ffabgab ocf) ett årligt OciB#bot|Tut inforbt, uppnora, Ijelg begå Hanbdboder ej ingå till Dvifdgdlbd# (Eontoiret,. forn beraf ej tager någon fdnnebom, utan: enbag grånga» i dtam# mar#9ldtten, lifa meb be: Allmänna Hanbdbdderne. 5:0. Sitt (jod ^ongl. <HD?af:t i unberbånigf)et anhålla, om £>e§ 0ååbiga bifall till uppfjdranbet af Salpeter #garben, i (jmard galle fergilbt angag på ©tat, till ©alpeternaringend begånb ocl) bebrifmanbe, femte uppfdp af 13 ©alpeter, dr af £>f? anmifabt, ocf) att, i fammanfjang berrneb, fdga Äongl.
St. redan under nu ingångna statsreglerings-period ville anvisa erforderliga medel, till det i förslaget, under litt. A. uptagne belopp, för ett sådaut fastighetsköp: 120,000 Rdr rmt. Likaledes föreslår jag vördsamt anvisandet af de till Institutets första ordnande — uptaget i förslaget under litt. B. — nödige möbler, husgeråd, linne m. m., fördeladt på 2:ne år, med 10,000 Rdr rmt hvardera året, tillhopa 20,000 Rdr rmt. Beträffande den under litt. C. i förslaget vidrörda punkt, innefattande den för årsunderhållet af besagde Institut nödiga summa, 131 Den 9 November. företer sig en liten skiljaktighet å 250 Rdr rmt emellan Dep:sChefens föregående detaljerade upgift å behofvet, samt den af honom sedermera förordade summa, hvilken sistnämnde antecknats till 16,500 Rdr rmt. Men som jag i aflönings-, materialoch premiestaten m. m. ej kunnat finna någon detalj för högt uptagen eller böra vidkännas förminskning, utan skada för anstalten, hemställer jag, att till det vigtiga och samhällsgagneliga ändamålets desto fullständigare ernående, R. St. täcktes anvisa den ursprungligen afsedda årsanslagssumman med 16,750 Rdr rmt. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att del ifrågav:de Erot. innehöll, bland annat, ett af ofvanbemälde DepitsChef upgjordt förslag till inrättande af ett Institut för Lärarinnor, för hvars genomförande skulle erfordras: 1:0 till inköp af ett för inrättningen lämpligt hus, för en gång 120,000 Rdr; 2:o till Institutets första ordnande, inköp af möbler m. m. 20,000 Rdr; och 3:o såsom årligt anslag 16,500 ltdr; att detta förslag nu blifvit af Frih.
Slutligen förlorar man fotfästet, och nu bär det i hvirflande fart ned i det dystra djupet, där heder och ära, lycka och välfärd krossas. Skola vi se dem efter tjugu, trettio år i en af Stockholms mörka gränder, där han har sitt kontor, en kommissionsaffär, där inga transaktioner tillbakavisas, de må vara än så smutsiga och ljusskygga. Han pussig, i förtid åldrad, med af fängelseluften blekt hy, ty sedan han första gången dömdes för förfalskning, har han åtskilliga gänger blifvit fast, än för ett knep, än för ett annat. Hon, klädd med en sorts simpel elegans, god vän med den lägre handtverksklassens fruar, beklagad för sin supiga, otäcka mans skull, gifvande pianolektioner åt deras barn och en gärna sedd gäst på deras kafferep för sin skarpa och kvicka tunga. Och så vidare ännu djupare ned. Eller skola vi hoppas, att de hejdade sig, medan ännu var tid. Fanns det månne hos dem fördoldt något, som var mer än det där, hvilket gjorde dem till ett par utmärkt hyggliga människor med godt anseende i världens ögon, så länge det gick dem v ä l? V i vilja önska detta, och att en verklig vän, gamle påsnedtittande kamrern till exempel, hjälpte Tage till en god plats långt ifrån alla dem, hvilka gifvit honom så god fart på resan utför. Där kunde de genom försakelser och mödor försona, hvad de brutit under de år, som följde på den så efterlängtade och ödesdigra löneförhöjningen. Kvartalsprenumeranterna torde ofördröjligen förnya prenumerationen å Idun jämte Iduns Modetidning, på det de ej må riskera att gå miste om ett eller annat af de första numren i kvartalet, hvilket lätt kan ske, ifall prenumerationen uppskjutes. Vidare vilja vi bedja våra ärade läsarinnor hafva godheten att till dem af sina bekanta, som varit bortresta under sommaren och så- lunda ej kunnat prenumerera på julikvartalet, meddela, att detta ännu kan erhållas komplett. Efterplock från industriutställningen i Göteborg, (Slutet.) ha som hastigast fett, hvad utställningen hade Isljlifå att bjuda på ifråga om mat och dryck samt kläder.
Statsskuld, Svenska Statens fordna, angående åtskilliga, ännu icke återställda, förbindelser rörande. XIII. B. 56o, 621. A. 642. XV. E. i)3, Statsskuldsysteme, om införande 1 Sverige af ett ordnadt. III. 356. IV. R. 96, V. B. 348. A. 358. StatsUtskottels Secreterare och Notarier, angående särskilda gratifieationer åt. Se Gratificationer, StatsUtskottets Ledamöter. Se Lista. StatsUtskottels Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 1. om tillökad betjening vid Utskottet. I. B. A. 290, — N:o 2. med Öfverlemnande af Kongl. Maj:ts nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof. I. B. 200. A. 3o4. — N:o 3. i afseende å Riksdagsmannen Peter Peterssons från Jönköpings Län motion, rörande upphörande af Kongl. Majas Befallningshafvandes o.ch Kongl. Kammarrättens 3 a ( *5o ) fält alt pröfva BeredningsComiteers beslut. II. B. 15-, 234- IV. A. 545. StatsUtskottets Memorialer, Belänkanden ocli Utlåtanden: — Nio 4- innehållande anmälan om anledning lill anmärkning emot Statsrådet och Föredraganderoe för Kammar-, Krigssamt Handelsoch Finance-ärenden. II. B. R. U. jog, 287. A. 3o8. XXVI. E. Å. 112. E'9'- . — Nio 5. i anledning af Kongl. Majlis nådiga skrifvelse om anvisande af ett serskildt anslag till vatlencommntlicalionel' och andra allmänna arbeten år 1840. II. B. 354? 427. Å. 475. VII. U. 136. A. 483.
Vidkommande åter anskaffningen af nödiga medel för stambanornas utförande, har Kongl. Maj:t upplyst, att sådant inom främmande länder hufvudsakligen skett på 3:ne olika sätt: a) inom flera länder, såsom t. ex. i Relgien, der Staten öfvertagit anläggningen af stamlinierna, hade Regeringen bemyndigats för sagde ändamål utfärda Stats-obligationer, till hvilkas ränta och amortering netto-inkom - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 273. 3 sten af jernvägarne, så långt den förslår, skall användas, samt det bristande beloppet betackas med allmänna medel; b~) inom andra länder på den Europeiska kontinenten balva de större jernvägs-anläggningarne deremot öfverlålits åt bolag, uti hvilka Staten ingått för ett visst antal aktier, hvarjemte Staten garanterat bolagen, under en bestämd tiderymd, utdelning med vissa procent å det tecknade eller verkligen utbetalda kapitalet, efter hvilken tids förlopp banorna, antingen utan eller emot lösen, skulle tillfalla Staten; och c) i några länder, dock egentligen i England, hade åter anläggandet af jernvägar, utan tillskott eller understöd af allmänna medel, öfverlcmnats åt derför bildade bolag eller kompanier, med rättighet för dem att uppbära väg-afgifter enligt taxor, fastställda af Regeringen. Med hänsigt till dessa skiljaktiga förfaringssätt och den i åtskilliga länder jernvägs-bölagen af Staten lemnade garanti för vissa bestämda procent å anläggnings-kapitalet, har Kongl.