Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Norström, Professor Wahlberg, Lektor Wallman samt Kontraktsprosten Forssell sig förenat, och den andra hos Borgareståndet af Herr Grape, hvaruti, under åberopande af de stora och vigtiga tjensler i vetenskapligt hänseende aflidne provincialläkare!) i Gestrikland, doktor C. J. Hartman lu visat fäderneslandet, synnerligast genom utgifvandet af sina båda förträffliga arbeten, ”Handbok i Skandinaviens Flora” och ”Husläkaren”, motionärerne hemställt, att Rikets Ständer måtte åt hans enka, som med fem oförsörjda söner befinner sig i torftiga omständigheter, anvisa en årlig pension till det belopp Rikets Ständer sjelfve behagade bestämma. Doktor Hartmans förtjenster såsom vetenskapsman äro nogsamt kända och torde Utskottet derföre icke hafva af nöden alt närmare omnämna dem. Med afseende derå och Stats-1 /skot tets Utlåtande, K-o 00. 23 •då, enlig! hvad Utskottet inhemtat, den pension enkefru Harlman från Civilstatens pensions-inrättning åtnjuti r endast utgör 250 r:dr, en summa, som icke kan vara tillräcklig för hennes och barnens torftiga utkomst, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att aflidne Provincial-läkaren C. J. Hartmans enka må uppföras å allmänna indragnings-staten till åtnjutande för sin återstående lifstid af en åilig pension af 250 r:dr. 35:o. Uti en hos Högv.
Det är en vådligt du Nord och hos Börre, men ingen har maken till gick och spatserade med löjtnanten. Det är också sent. Så får jag alltså inte det den. Hon hade den i förrgår på Langelinie hon KATRINE (stelt). Hvilken löjtnant? FRU SCHWARTS-HANSEN. som håller så på det passande, spatserar visst icke med någon annan löjtnant än en, som hon känner så väl som löjtnant Bruun. KATRINE. Löjtnant Bruun förstås! (Skämtsamt.) Fru Haxton, med Max Bruun. De ha känt hvarandra så godt som hela sitt lif. Min svägerska är nästan uppfostrad tillsammans SCHWARTS-HANSEN (infaller gemytligt). Ja, och »gammal kärlek. går bort till sin förra plats vid kaminen.) (Hans vänder sig ännu en gång ifrån honom och 68 SCHWARTS-HANSEN (sotto voce). det är med Haxton? Har jag förnärmat honom? Inte ett ord säger han i afton. Jag får säga, att en gentleman... Hvad står nu på igen? Kan någon begripa, hvad FRU SCHWARTS-HANSEN (afbryter). dem, så skall man akta sig för att kommentera andra Gud ja hemliga sorger det ha vi ju alla! Var inte indiskret, Vilhelm. När man inte känner människors intimaste bekymmer. (Till damerna.) Ack, SCHWARTS-HANSEN (förargad). Kan du klaga på mig, Kally? FRU SCHWARTS-HANSEN. Nej, gunås Jag menar gud ske lof! Sjette scenen. (Agent Bunsen kommer in från tamburen.) HANS (går emot agenten). DE FÖRRA. BUNSEN. (Öppnar liksom inbjudande dörren till sitt eget rum.) BUNSEN God afton, herr Bunsen. Något nytt? Kanske (ser det inte, sjunker trött ned på pianostolen). kommer med nyheter! (Gör en stor teatralisk rörelse KATRINE (ifrigt). God afton, mitt herrskap god afton! Ja, jag med handen.)
Och då han omkringsett hade på Lärjungarna, som der kringom honom såto, sade han: Si, min moder och mine bröder. Ty den som gör Guds vilja, han är min broder, och min syster, och min moder. Och han begynte åter lära vid hafvet; och till honom församlades mycket folk, så att han måste stiga uti ett skepp, och satt der på hafvet; och allt folket blef på landet vid hafvet. Och han lärde dem mycket genom liknelser; och sade till dem uti sin predikan: Hörer till: Si, en sädesman gick ut till att så. Och hände sig, vid han sådde, föll somt vid vägen; och foglarna under himmelen kommo, och åto det upp. Men somt föll på stenören, der icke mycken jord var; och det gick straxt upp, ty der var icke djup jord. Men då solen gick upp, förvissnade det; och efter det var icke väl berotadt, förtorkades det. Och somt föll i törne; och törnen växte upp, och förqvafde det; och det bar ingen frukt. Och somt föll i goda jord, och det bar frukt, som uppgick, och växte; ett bar tretiofaldt, och ett sextiofaldt, och ett hundradefaldt. Och han sade till dem: Den der öron hafver till att höra, han höre. Då han nu allena var, sporde de, som med honom voro med de tolf, honom till om den liknelsen. Och han sade till dem: Eder är gifvet att veta Guds rikes hemlighet; men dem der utantill äro sker all ting genom liknelser; På det de skola med seende ögon se, och dock icke förnimmat; och med hörande öron höra, och dock icke förståt; på det de sig icke ens skola omvända, och synderna dem förlåtna varda. Och han sade till dem: Förstån I icke denna liknelsen? Huru viljen I då förstå alla liknelser? Sädesmannen sår ordet. Men desse äro de som vid vägen äro, der ordet sådt varder; och de hafva det hört, straxt kommer Satan, och tager bort ordet, som sådt var i deras hjertan.
I min reservation vid Betänkandet ]NT:o 124 har jag framstält min åsigt, att bär ej kunde vara fråga 0111 annat, än om ersättning för de förluster dessa löntagare lidit genom myntförsämring. Myntförsämringen har nu hunnit till sin culminationspunkt; om sakerna få gå den gång de börjat taga, så gålman på myntförbättringens bana. Det är icke omöjligt under denna förutsättning, att Baneosedeln 0111 10 år kan stå på den punkt, som den år 1.809 befann sig. Näringsidkarn vill ej vidkännas följderna deraf. Han yrkar, att liqvid må göras på den punkt man nu står. Detta har verkat ett villfarande för hans interesse från både Regeringen och Rikets Ständer. Men då den ena tjensten är den andra värd, då från ena sidan man gör hvad billigheten fordrar, borde man på den andra sidan ock göra något; då Ständerna sjelfva sätta en gräns för Mynt/orbättringen, borde man afse hvad Embetsmännen under Myn iförsämringen förlorat. Herr Hjerta: Jag ber om ursäkt, att jag nyss glömde besvara det vigtiga inkast 126 Den 23 September f. m. sorn af Herr Lefren mot mig gjordes, att jag uti min uppgift, huru StatsUlskottet be^ räknat 1829 års RiksStatsförhöjning utöfver 1823 års Stat, tilltagit 38o,ooo R:dr för mycket. Utskottet har i tabellen uppgifvit 684,000 R:dr. Jag har ej kunnat nedsätta denna summa till mera än 654,000, emedan jag blott kunnat afse den indeldta delen, som åter utgår. Nu räknar man mot mig på det sätt, att för det på Tullverket, Postverket, Saltpeterförbättringen, förut behöfts så och så mycket, behöfves nu ej större summa än 38o,ooo R:dr. Jag frågar, af hvad hallt dessa bevis äro, eller skall man, när Kongl.
WcxelStadgan förestriswer, ar alla wexel-stut stola ste pa Li-ul8en genom wederbörande Mäklare, och at hwad der pa detta sätt blifwit afslutadt, icke kan ändras eller uphafwas, utan med köparens och wexel-försäliarens gemensamma begifwande. Wid wexel-stut stola också alla wilkoren upgöras, och den af Herr 8r>-äle förestagne pröfning stnlle följaktligen såsom et särskildt wilkor komma at införas ciri Mäklarens stur-sedel, hwilken til klockan 4e. m., stunma bag wexel-stntet stedt, bör wederbörande rilsiällas. Den 2z Mars. e. m. roar När Herrar Fullmagtige icke möjligen kunna weta förut, hwilka wexlar komma ifräga päLeurxen, af hwem Ve Dragas eller enäosscms, och någon förestrift, i afseenve pä wexlarnes bestaffenhet i dessa Velar, icke kan lemnäs Ven person, som ä dniuoiiets magnar stall besörja uphandlingen, sä synes häraf följa, at någon wexel icke sär af honom simas, uran unver förbehåll af Herrar Fullmägtiges pröfning. At någon trassent eller wexelförfaljare, som är alvrig sä litet ömtälig om sin creclit, stulle läta sin wexel unverkaftas en javan särskild och omanlig pröfning, verpa har StatsUtstottet all anledning twifia; utan torde påföljden häraf blifwa ven, ar wexel-försäljaren haldre an ac blottställas för den möjliga händelse, at se fin wexel ratad af Fullmägtige, afyttrar den ril enstild man, sä at nagra andra wexlar icke komma at öfwerlemnas til Fullmägtiges pröfning, än de, hwilka pä Leurssn icke warit säljbare. Detta alt warder dock Högloft. Ridderstapets och Adelns bepröfwande wördsamt understäldt.
Och enär på sätt jag tror mig hafva utredt, desse 70 å 80,000 R:dr eller hvad det samma belopp efter en noga uträkning på uppgifne grunder i sjelfva verket kommer att befinnas utgöra, alltså äro uttagne, ej af de tredskande, ej af de lagsökte, ej eller af defalliserades massor, utan af dem, som med bästa vill ja (ty huru kan man väl misskänna hos dem, som inom de 2 respit-månaderne med så dryg känning för hvarje dags begagnande deraf fullgjort deras omsättningsskyldighef) ej kunnat precist vid de ordinarie sex månaders förlopp det åstadkomma, så kan jag ej annat än, med å-be - Stats-Utskottets Betänkanden, 507 ropande af min Motion, ytterligare yrka Höglofl. Utskottets afseende till den för mig i denna sak sig så solklart framställande billighet och rättvisa, att ej desse sist beskrifne personer bordt eller böra belastas med 120,108,96 o. s. v-. proCents ränta efter år räknat, å hvad för dem var förfallit, enär de tredskande och de lagsökte å deras förfallna skuld ej kunnat debiteras mera an 12 proCent. Jag kan ock intet afhålla mig från att nu meddela det ytterligare bevekande skäl för min Motion, att, enär på sätt Riksens Uögl.
Anslaget till inköp af boställe åt predikanten i Lekvattnets Kapell-församling inom Fryksändes socken i Wermland dito till befrämjande af goda 1,000 97. Slals-Utskollels Memorial, JM 5. 43 Enligt Anvisade vid riks dagen 1«/<1! års Reglem g. m. 1840— 1841. 4 844— 1845. 1847—1848. läroböckers författande för allmogen 1,000 99. Af anslaget lill Serafimer-lazarettets ersättande för min skad tolag å Finska varor, 4,500 r:dr ärligen under nu gällande statsregle• 106. 1 & 2 107. 2. Tillsammans r:dr 1,450,001: 4 5. 2 Hvarförutan Riksgäldskontoret äfven har sig ålagdt: enligt Reglementets 57 §, att utbetala den till statsverket influtne rotefrihetsafgift utaf nyhemman inom Westerbottens län; enligt 58 §, att godtgöra kostnaderna för knektekontrakternas samlande och utgifvande från trycket; enligt 90 §, att ersätta de utgifter för kolonien S:t Bartbelemys förvaltning under detta år, som icke af koloniens inkomster hetäckes; samt jemlikt 100 och 101 §§, att årligen utbetala 8,800 r.dr såsom 44 Sluls-Ulskolltls Memorial, JVs 3. bidrag till en serskild fond för pensionering af Borgmästare i rikets städer utom Stockholm samt Kommissions-landtmätarne, och likaledes årligen högst 22,000 r:dr till beredande af utväg för Arméens pensionskassa att fortfarande bestrida pensioneringen vid nämnde kassa. Hiksgalds-kontorets inkomster och de till detta verk serskildt anslog ne. tillgångar. (§§ 125—145 i 1848 års Reglemente,) Med hänvisning till den uti sednaste Revisions-berättelse (pag.
4,1 /Ö« eller tillsammans 83,545 personer, I följd hvaraf antalet, som vid förra femårsberättelsens afgifvande utgjorde 82,110, under sistförflutna fem åren ökats med 1,435, eller i det närmaste 1| procent. Vill man uter, under medgifvande, att, då ändamålet med manlalsskrifningarne icke är folkräkning utan egentligast antecknandet af de individer, som enligt gällande lagar för beskattningen skola dertill uppföras, vid dessa förrättningar möjligen icke all noggrannhet iakttages vid införande i längderne af de individer, som höra till kategorien befriade, antaga presterskapets tabelluppgifter, såsom närmare utvisande förhållandet med folkmängden, så skulle, enär enligt sistnämnde uppgifter densamma år 1842 uppgått lill 88,523, folknummern under sista Qvinqvennium ökats med (i,423, elielomkring 7| procent, hvilket ock förekommer sannolikare, helst det eljest blifver oförklarligt, att folkökningen, som under Qvinqvennium 1835— 1838, innefattande lieie år med mindre goda skördar, uppgick till 4,837, under sistförflutna 5 år, af hvilka de 3 sednaste gifvit ovanligt ymniga grödor, icke skulle visa större resultat än af först uppgifne 1,435 individer. Ibland den med skäl värderade sjeifägande Svenska Allmogen, intager den Norrländska ett utmärkt ruin. Med en förvånande uppfattningsoch omdömesförmåga, i allmänhet skrifkunnig, framställer vanligen den Norrländska bonden sina andraganden i tal elier skrift med en klarhet och redighet, som man endast inom de mera bildade klasserna äger rätt alt Tänta. Den mindre öfvade i rättegångsoell andra skrifters uppsättande behof ver derföre ej heller gå utom sitt stånd för att erhålla biträde och sådane förrättningar, som Bouppteckningar, Arfs tillen, Auctioner m. m., hvilka inom andre orter vanligen anförtros åt Kronobetjeningen elier någon bland Herreklassen, verkställas inom detta Län allmänneligen af personer tillhörande allmogen.
Förskottsräntor Öfverräntor . Medel, innestående å serskild Depositions-räkning Värdet af Låne-kontorets hus . Inventarier 5 < A — 58,000 1,567 40 \ 0 — 2.886 34 Summa B:ko R:dr Tillgång vid årets slut : Kassa-beliållning Osäkra lånefordringar Distrikter: Götheborgs Stad Götheborgs och Bolius Län Skaraborgs Län Elfsborgs d:o Hallands d:o Gottlands d:o i Götheborg. i Wisby. Antal. 11: dr. Antal. Antal. R:dr, Antal. R: dr. Landtmanna-näringar 1,719 660,600 29 14,950 Stadsmanna-näringar 528 422,000 45 29,050 Tjenstemän och diverse personer 578 227,710 40 22,500 S:a 2,425 1,510,510 112 66,500 Vid Lånekontoret i Malmö hafva nya Lån år 1856 blifvit ulgifna å tillsammans 640,460 R:dr Banko, men någon uppgift öfver Lånens fördelning till Distrikter, Näringar och Yrken liar icke blifvit Revisorerne meddelad. § 51. De för Bankens Diskontrörelse anslagna fonder äro fördelade på sätt, Fördelning SOm följer: ' af fonden till dis/tOTlt61‘27/a' Till diskontering och utlåning
Ständers åtgärd, är, att med granskande uppmärksamhet och hjelpande omsorger möta motionen för allmänt väl inom ett af Rikets Landskaper, som förr lyckligt och med tilltagande Näringar utvisar nu — åtmindstone motsatsen af detta för. hållande. Det är lika offentligen sedt som beklagadt, att Skåne lika med andra Land. skaper, i sin productionsflit hindras eiler tillbakahållas genom åtskilliga prohibitiva författningar som vägra ”en fri utförsel af 494 Den 1.6 Maj. 1 deras naturoch konst-alster, med större och min• dre fartyg, utan Tull. ’ Det är, om Riksens Ständers medverkan, att hos Hans Kongl. Maj:t. underdånigst begära en"sädari rättighet ätmindstone för Skåne, som jag med tärn. meligen fullständigt begrepp om behofvet, gör denna framställning. Icke bestrider jag, inseende principens allmänna användbarhet, att ju ett lika förordnande skulle kunna med förmån göras allmänt, i en tid, då med förenad röst behofvet, att öka exporten, höjt sig öfver tvifvelsmålet. Men då de flesta provincer äga dels mindre tillfällen att producera, dels flera att i Bergslager eller större consumerande Städer, såsom Stockholm, Göthe, borg, Carlscrona och Norrköping vinna afsättning, och dels äro så långt affägsne, antingen från skeppningsorten, eller från de utrikes ställen, dit deras varor med förmån kunna sändas, så ber jag att få anmäla en del af de skäl, som leda till den sanning, att egentligast skulle en sådan rättighet vara verksam i Skåne, omlindadt af befarna haf, och i granskap af en främmande hufvudstad, en annan icke obetydlig handels-stad och Öresundska farten, då den deremot på de flesta orter skulle blifva en i annat afseende död bokstaf, än att för verlden intyga den grad af ljus i grundsatser och bemödande för allmänt väl, som lifvar Regering och Folk. Den 16 Maj. ' 495 Hoppet att åter kunna upphjelpa
R:dr 9,000,000: — Banko-Utskottet* Memorial X-o 2, 13 väckta förslaget föranleda dertill, att lindring i ränteoch provisions-vil koren icke tillkomme de flera låntagare, hvilka undfått lån å kortare tid, än tolf månader, hvadan Fullmägtige skolat tillstyrka, att låntagare i Statslånefonden må af räntan och provisionen för den lånetid, som öfverskjuter sex månader, eftergifva skillnaden emellan 8 och 9 procent; och jemte det Fullmägtige bort anmäla, att samtlige Diskont-Direktioner blifvit anmodade att meddela Höglofl.
Då åtal anställes af annan än den, som i 1:sta moni. af denna § nämnd är, gifve han sin talan allmän åklagare tillkänna så tidigt, alt denne må kunna målets utförande öfvervara. § 58. Å landet bör Kommunal-nämnd och i stad Stadsfullmägtige egna synnerlig uppmärksamhet deråt, att sådana förbrytelser varda till åtal angilna. Rättighet alt verkställa beslag tillkomne de i § 57 mom. 1 omförmälda allmänna åklagare. Beslag skall göras i två vittnens närvaro. § 59. Ej vare någon jäfvig att angående oloflig bränvinsförsäljning vittne bära endast på den grund, att han dervid bränvin sig lillhandlat eller förtärt. § 60. Förbrytelser mot denna förordning böra vid allmänna domstolarna åtalas och afdömas, med undantag af frågor om oloflig bränvinsförsäljning i de städer, der poliskammare finnes, uti hvilka dylika frågor skola i hittills vanlig ordning behandlas. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Ädeln den 19 Nov. 1865. Preste-Slåndet den 20 Borgare-Ståndet den 20 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående fribrefsrätt för Pastorsembetena i riket. (Sammansätta Lagoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 29. S. A. K. Hos Rikets Ständer har vid innevarande riksdag blifvit ånyo upptagen den äfven tillförene Rikets Ständers pröfning underställda frågan om upphälvande eller förändrad BiL till R. St. Skrifvelse N:o 111. reglering af klockares brefbäringsskyldighet. I della afseende innehåller 24 Kap. 32 § Kyrkolagen bland annai: ”Han skall ock bära Kapitlets, Prostens och Kyrkoherdens bref till Prosten, när de honom tillhandakomma, till nästa klockare, och der sådant försummas, till skadan, som deraf timar, svara.”
St:r, för att å landet underlätta upkomsten af tjenlig och ändamålsenlig öl-tillverkning, måtte anslå en summa af 50,000 R:dr b:ko, som öfverlemnas till Hushållnings-Sällskapernas disposition med 2,000 R:dr för hvarje län, för alt såsom premier af 500 R:dr hvardera användas åt dem, hvilka å landet under loppet af 2:ne år tillverka och försälja det på en gång bästa och billigaste ölet. Anhålles om remiss till StatsUtsk. Remitterades till StatsUtsk. 2:o. Utaf alla de olika slagens bränvin, sorn hos oss förekomma, är det orenade (finklet) onekligen det i flerfaldigt hänseende skad - Den 31 December e. m. 333 ligaste. Eill. hvad af kunnige personer finnes bestyrkt, är den i det orenade bränvinet befintliga finkel-oljan af en för hälsan högst menlig beskaffenhet, och till sina följder vida fördertligare än sjelfva spriten. Finklet aggar äfven efter hvad af erfarenheten är ådagalagdt, vida mer till omättligt bruk och fylleri, än annat bränvin. Vi hafva oss litet hvar bekant, att personer äfven af de s. k. bättre klasserna, hvilka använda bränvin såsom medel till berusning, aldrig härtill begagna destilleradt eller renaclt bränvin, utan i stället det mest genuina finkel, som står att erhålla. Finkelojan synes således till fortsatt njutning äga samma förderfligt retande egenskap, som opium, hvarmed dess verkningar äfven i viss mån kunna jemföras. Med dylika egenskaper hos finkeln anser jag tillräckliga skäl vara fö»- handen för dess förbud till försäljning, hvarföre jag med anledning häraf äfven föreslår alt uti den blifvande lagen för tillverkning af bränvin det stadgande måtte inflyta: Att tillverkare af bränvin förbjudas vid vite och varans förlust att afyttra eller till förtäring utlemna annat än renadi bränvin, d. v. sådant, hvilket medelst kol, omdestillering eller på annat lämpligt sätt blifvit befriadt från den s. k. finkel-oljan.
Frölichs och Grefve P. A. Lewenhavpts bibehållande vid deras rätt lill framtida pension från Arméens pension s-kassa; N:o 153, angående inventering af Flottans material-förråd i Carlskrona; N:o 154, angående den skalteköpta torp-lägenheter åliggande skyldighet till kungsgårdar och boställen; N:o 155, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om anslag till bestridande af kostnaderna för Sveriges deltagande i en blifvande exposition i Paris af race-djur och landtmanna-produkter; N:o 156, i anledning af Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition, angående antagande af en förordning om verkställighet af domar och utslag, meddelade af Norrsk rätt m. m.; N:o 157, angående ändring i Kongl. Förordningen om sockenstämmor i riket; N:o 158, angående stats-bidrag för beredandet af en förbättrad kommunikations-led mellan det inre af Jemtland samt Norrige; N:o 159, angående undersökning i fråga om ändring uti 1775 års skattläggnings-inethod för Westerbottens och Norrbottens län; N:o 160, angående en ändring i Kongl. Stadgan om Skiftes-verket i riket af den 4 Maj 1827; samt N:o 161, angående ändringar i Handels-ordningen af den 22 December 1846 m. m.; hvarförutan Expeditions-Utskoltets Memorial N:o 8, angående särskild anmälan till Kongl. Majit al Rikets Ständers beslut i fråga om Kongl. Bergs-kollegii indragning m. m. bifölls; äfvensom del samma Memorial bifogade underdåniga förslag till skrifvelse i samma ämne godkändes. S. D. Vid förnyad föredragning af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets 1 sedan den 24 nästlidne Oktober på bordet hvilande, Utlåtande N:o 51, i anledning dels af Kongl. Maj-.ts Nådiga Skrifvelse, med Bih. till R. St.
I allmänhet är det den medborgerliga syftningens ingifvelser, som framalstrat de både till innehåll och form fullkomligaste af de uppsatser, hvilka Kellgren velat för efterverlden bevara genom upptagandet bland sina ”Prosaiska Skrifter”. I t. ex. sådana, som ”Philosophen på Landsvägen” och de ”Strödda Reflexioner”, som fortsätta den, framblicka derför ock begynnelser till ett positift grundläggande för politisk nationalutveckling. Men af den orsak, att i sådana uppsatser en dittills temligen inskränkt sensus communis alltmera genomgripes och öfverväldigas af en genialitet, som dermed alltmera befriar sig till en poetisk verldsåsigt, framblickar i samma uppsatser desslikes en långt positivare grund för ästhetisk folkbildning, än någonsin i hans äldre enkom ”vittra” kritiker blef synlig. Bandet mellan det framskridande i hans utveckling såsom tänkare och det framskridande i hans utveckling såsom skald kan således, för skonsamma läsare, ingalunda vara förborgadt. Vill man nu förebrå Thorild, att han i fejden mot Kellgren tyckes rentaf förbisett denna sida hos sin vederdeloman, och öfverhufvud det hos denne, under de sista åren, starkt progressiva i bildning och syftningar: så bör ihågkommas, att detta allt framträdde hos Kellgren egentligen först under tiden af deras örlig, och såsom till en ganska väsendtlig del föranledt, väckt, befrämjadt just genom Thorilds eggelser. Ty det höga begreppet om ett Allmänt Vett, som tillika närmast vore ett Svenskt, utgjorde sjelfva det hufvudmål, om och för hvilket Thorild stridde. Och då han dervid – såsom innan kort skall visas – gick ut från en ännu djupare enhet af Förstånd och Poesi, eller tidigare, än Kellgren, anade en sådan: torde vara lätt både förklarligt och ursäktligt, huru han under krigstumultet kunde tycka alltjemnt, att motkämpen, med sitt anhang, städse qvarbefanns på blotta ytan. Korteligen: hos