Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är ej ”med förord så förfaret, som nu sagdt är, vare det Underdåniga Skrifve!seri 529 ‘"kraftlöst. Hvar, som begär, ege att hos Rätten ”undfå del af Aktenskaps-förord.” Detta förändrade Förslag underställa Riksens Ständer i underdånighet Eder Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och framhärda 8Cc. N:r 214. Uppläst opb godkänd hos Ridd. och Ad. d. 25 Juni 1818. Prest-StSiidet d. 25 Borgare-StSndet d. 25* — Bonde-Ståndet d. 26 — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse i anledning af Nådig Proposition med Förslag till ändringar uti 7:de Kap. Rättegångs-Balken angående Intekning i Fast Egendom. Jemte den Nådiga Proposition, Eder Kongl. Majit d en 19 sisth Februari till Riksens Ständer aflåtit, har Eder Kongl. Majit öfverlemnat ett af den förordnade Lag-Kommittéen uppgjordt samt af Eder Kongl. Majit i Dess Stats-Råd, efter Hög. ste Domstolens hörande, öfvervägadt och granskadt Förslag till ändringar uti 7:de Kap. Rätteg. Balken, hvarigenom dess förra Stadganden tillika med Förordningen d. 15 Oktober lgio, angående vissa omständigheter i afseende å Intekning i Fast Egendom, komma att tili deras yerkan upphöra. Som de föreskrifter, hvilka innefattas uti nämnda förslag till 7:de Kap. af Rättegångs-Balken äro till betydlig del desamma, hvilka redan yti detta Kapitel af Allmänna Lagen och uti ser - Underdåniga Skrifvelse!'. skilde Författningar finnas gifne och gällande , samt till elen öfriga delen, hvarigenom antingen ändringar i nuvarande stadganden eller nya sådana skulle antagas, af Riksens Ständer ansetts vara så beskaffade, att de erfordras och ostridigt skola medföra ordning och allmän säkerhet, hafva Riksens Ständer icke funnit några anmärkniti' gar dervip ega ruin.
Ständer skulle täckas , under loppet af nu påstående Riksmöte, uppdraga vissa StåndsDeputerade att, under ordförande af Herr Justitiae Ombudsmannen, tillse och ansvara derföre, att åtminstone de tilläfventyrs förändrade Grundlagar, hvaraf tryckningen ej medhinnes före Riksdagens slut, må utfärdas i noga öfverensstämmelse med justerade och af Resp. Riks-Stånden godkända expeditioner , samt föröfrigt med äldre correctare upplagor. Stockholm den 29 Martii 1823. Ankom den g April 1825. Memorial med öfverlemnande af en tryckt uppgift på de från sista Riksdag hvilande förslag till ändring i Grundlagarna. Sedan den, jemlikt Riksens Ständers beslut, genom Constitutions-Utskottet för - 16 Constitutions-TJtskottets betänkande. anstalltade tryckning af én uppgift på de från sista Riksdag hvilande förslag till ändring i Grundlagarna nu mera hunnit fullbordas, får Utskottet härmedelst till Högloft. Ridderskapet och Adeln (Högvördiga Präste-Ståndet) (Wällofl. Borgare-Ståndet) (^Hedervärda Bonde-Ståndet) öfverlemna 650 (75) (75) (150) Exemplar af Samma Uppgift, för att bland Ståndets Ledamöter utdelas. Stockholm den 2 April 1825. UPPGIFT på de förslag till ändring i Rikets Grundlagar, som, vid Riksdagen åren 1817—- 1818 lagligen beredda, bort, jemlikt 56 §. Regerings-Formen, förblifva hvilande, för att först vid den näst inträffande, eller nu påstående Riksdag, kunna till afgörande upptagas. P aragraphens nu varande lydelse i de delar, hvaraf ändring blifvit föreslagen. P aragraphens blif - vande lydelse i samma delar, om den föreslagna ändringen antages. Constitutions-XJtskottets betdnkanden. 17 Anmärkning: De ändrade ställen äro, äfvensom de nya tilläggen med cursiva Stilar utmärkta. Regeriiigs-Formen. §•
Att Directionen, som icke varit okunnig om denne mans för längre tid tillbaka i första instancen afdömde Concours, i följd af hvilken lian några år måste afhålla sig från ntöfningen af sin befattning som Stads-Mäklare, bade sig tillika bekant, att, sedan samma mans mot en enskild Borgenär fullföljde Besvär, genom Kongl. Maj:ts Dom blifvit sluteligen afgjorde, han för flere år sedan åter inträdt, och derefter oafbrutit fortfarit, i utöfningen af berörde befattning; att han, som Stads-Mäklare i en högre Class, varit taxerad och betalt Ut-, skylder till Kronan och Staden; och att, Directionen veterligen, någon klagan ej försports öfver hos honom saknad drift och pålitlighet i hans yrke; hvilket allt grundade Directionens opinion om hans vederhäftighet för det sökta Lånet, hvars hypothek, bestående i tvänne för förmögenhet och redbarhet i affairer allmänt aktade personers Revers och Borgen, torde kunna anses för ett af de säkraste, som blifvit Handels-Disconten erbjudne. Slockholm den ii November 1800. Vidi G. Hels ingins. STOCKHOLM, tryckt hos Direct. Henrik A. Nordström, i 8 31. 9tifefé Spb^fofl. ©fdnbeoé 9?eoiforen> eif ©faf<5* SBanco* od) 9?ifégdlbé^erfelt SSertttfeffe tid dii* fcté #69(0$. ©fäuber, om twrffföttb gremffning af 9?iféöälbé*(£onforef, bet berunber tybanbe ©enerat Stgifiancekontor od) ©6rt)a £ana(*£Bofagé famt SD?afm6 f. b. ©iéconf*3Bcrf.
Denna min åsigt tyckes äfven vinna bekräftelse af den allmänna meningens enstämmighet. Dagligen ökas anhängarnes antal och åsigterna förändras till fördel för jernvägarne ända ned från bondens koja ända in i Konungens konselj. Jag anser derföre att deras åsigt, som icke vilja hafva jernvägar är vederlagd, så väl af nödvändigheten, som af den allmänna meningen. Den 17 December f. ru. 205 Hvad nu beträffar den andra punkten, hvaruti meningarne skilja sig, nemi. om vi böra börja med de stora kommunikationslinjerna eller anlägga små linier här och der, så tror jag att vi i detta afseende kunna rådfråga erfarenheten. Det torde vara kunnigt att det system, att uphjelpa ett stycke här och ett stycke der, just är det, som nu i många år blifvit af Svenska Staten försökt. Vi hafva många små, oändligt många små företag, till hvilka anslag begäras och beviljas; men Mine Hrr! det är landet i sin helhet som måste uphjelpas. Folket och hela landet begära ett stort nationelt företag och jag är öfvertygad att om ett sådant stort företag blifver satt i verket, så skall nationen också dertill efter förmåga bidraga. Jag vill icke dermed säga att icke de små jernvägarne äfven kunna vara ganska nödvändiga och de äro det äfven, men jag tror att sedan man först fått de stora jernvägarne, så blifver deraf en oundviklig följd att äfven de små måste anläggas. Det förhåller sig härmed såsom när man bygger ett hus; ingen lärer derå vilja göra inredningen först och bygga huset sedan. Man skall väl först bygga stommen och och sedan göra inredningen. Så äfven med jernvägarne. Hvad nu beträffar den tredje punkten eller frågan huruvida Staten eller enskilda böra anlägga jernvägarne, så tror jag mig först böra yttra några ord om inländska och utländska fonder. Emedan jag tror att det är på de olika åsigter, som dervid vilja göra sig gällande, som egentliga skiljaktigheten i åsigterna om huruvida Staten eller enskilta böra anlägga jernvägarne, beror. Man säger att man fruktar ett utländskt fondsystem, men icke ett inhemskt. Jag kan icke inse skillnaden.
Det är bedröfligt att nödgas erkänna, att bran vinsbränningen, i Sverige, numera utgör ett ibland de vigligaste ämnen för vår oeconomiska lagstiftning; men sådan är den olyckliga följden af menskligt svagbeten och vinningslystnaden, att de skapa en mängd enskilda intressen, som utbreda sig mer och mer och, ehuru omedborgerligt hvart för sig, slutligen sammanväxa till en massa, hvarpå man missbrukar den collecliva benämningen: Statens interesse. En skadlig vara klandras Iros individen, men när den spridt sig till ett helt folk, säger man, att den vunnit häfd, och den kallas då behof. På delta sätt tillskapas, under tidernas längd, mången onaturlig utväxt på samhällskroppen, som medtager dess fysiska krafter och verkar förslappning vid samhällets moraliska utveckling. Detta är bränvinsbränningens historia. De första bränvinsbrännare i vårt land ansågos med ovilja; men egennyltan tillegnade sig snart öfverallt den lönande uppfinningen, och omsider fanns ingen mera som klandrade; ty hvar och en antingen tillverkade eller förtärde bränvin. Det har slutligen kommit så långt, att man ej drar i betänkande att förklara hränvinet för en nödvändighetsvara och tillverkningen för ett nästan o~ umbärligt vilkor för jordbrukets vidmagthållande. Häfden är, i detta fall, vunnen, och mängden kallar den en opractisk man, som ej vill erkänna, att den grundar sig på en helig och omistlig rättighet, — förglömande, att Sverige beboddes af ett kraftfullt slägte och idkade boskapsskötsel, in naii det ännu gifvit bränvin åt meuniskorna och drank åt kreaturen. Yisheten lärer, att, då man ej kan upphäfva eller förekomma ett o tute, bör man söka mildra dess verkan och deraf, om det är möjligt, hemta ett motsvarande godt. Yid tillämpningen af denna sats på hrännerihandterrngen, har jag trott mig böra betrakta den såsom en ny industrigren — en ny näring. Det osedliga missbruket af bränvin mäste upphäfvas genom moraliska medel, — och dessa har Herr Grefve Horn, i sin reservation lill förra Betänkandet, utförligenantydt.
Han tror han är en dråplig sångare och visar gärna sig på scenen, sin skönhet hyser han ej tvifvel om, men ändock mot Narcissus bär han afund, och därför grumlar han Narcissus' bild med solk han hämtar under sina naglar; hör på, så skall jag smickra honom, och han vill sjunga obedd om det gäller Tersites lilla, sjung en bit för oss! 28 TERSITES (stiger upp och bugar). Med allra största nöje! Jag är ej difficil som andra! Hm! Och hvad naturen på mig slösat, jag ger igen med fulla händer. Sångare! (Sex grodor stiga upp ur vattnet och deklamera efter Tersites' anförande.) GRODORNA. Koak koak-koak koak koak-koak koak || Koak koak koak-koak koak koak-koak koak-koak! TERSITES (sjunger Jag är en liten fågel, som sjunger natt och dag. Och fast jag ej lärt sjunga, jag sjunger ändå bra! (Kråmar sig.) GRODORNA (applådera). TERSITES (sjunger). Jag är en liten blomma, som doftar ren och sann. Och fast jag ej lärt dofta, jag doftar som jag kan. (Kråmar sig.) GRODORNA (applådera). 29 TERSITES (sjunger). Jag är en liten fjäril, som flyger ut på puts, och fast jag ej lärt flyga, jag flyger som en struts. (Han dansar.) GRODORNA (applådera; därpå recitera de). Koak koak-koak koak koak-koak koak || Koak koak koak-koak koak koak-koak koak-koak. LÄKAREN. Du sjunger som Narcissus själf! Och hade icke Midas ren fördärfvat genren, du kunde mana ut Apollo strax! TERSITES. Ni säger det, herr doktor! Jag kan ej neka att jag tänkt på saken, men att en viss naturlig blyghet har hållit mig tillbaks. LÄKAREN. Har ej du sökt att få Narcissus till att täfla, det vore dock en god triumf, om icke stor. TERSITES.
Förhöjning 25 Transport T:r 16 It pr) 330 kub. f. 7 k:r, 525: — % R:är pr kub. f. 136: 40. 661: 40. 4ern;>: 63,300: — i-m. N:o 7. mora. 5 64,850: — dernP: fgrajndrndt med 18,000: — '"pä för ring: Stat . ... 842: 25. 607: 75. l ,45Q: — ocb Sjöfart; . 22,200: — pah. N:o 7 mom. 6. .' 7,900: — .iel och Sjöfart: oförändrodt med bruket. 5,700: — onde anslag: Lönförl:ste Kahlen 1,800: - bruket: 7,500: — l:»ta Läraren vid Bergs-skolan i 1,800: — Bergioch Kommerse-Kollegiernas ' Verk 2,000: — 3,800: — återstå 3,700: — rå färslag : Itat |(bibehålles oförändradt för d Bergslag anvisade räntor, å detta •gar; . 23,929: 80. Tab N:o 7. morn. 7 600: S:gr T:pt Förslag till blifvande Riks-Stat. Penningar Riksmynt. R:dr 153,230 1,450 23,929 9,600 80 S p a n ra å I. Indelt, på förslag.! Mått. Kub. f. 8,581 Värde ä 2 R:dr knb. foten. R:dr | ö, 17,162 Oindelt. Malt. Värde förslagsvis å 2 R:dr kub. foten. Summa. T:pt S:a Penningar Riksmynt. Indelt, på förslag. Mått. Mått.
Hvad som i England och andra med tryckfrihet begåfvade länder skulle blifvit straffadtmed fängelse och dryga böter, fick här passera opåtaldt. Det sätt, på hvilket denna frihet blef använd till personlig hämnd, eller till den mindre bildade allmänhetens roande med enskilta tviser om husliga förhållanden, hade redan 1812 hunnit att göra den i många rättsinniges opinion förhatlig, ja i fleres, som ändå skenbarligen hyllade tryckfriheten, och i synnerhet i deras, sorn ej gjorde sig reda för skillnaden emellan friheten, att för allmänheten framställa allmänna åtgärder, medborgares publika förhållanden, och friheten att angripa deras enskilta. Hade detta opinionens förvillande icke föregått, så hade det vid 1812 års Riksdag väl ej lyckats, att införa trycktvånget, och sätta godtycket i lagens ställe. Må det tillåtas mig här anföra, att jag, af brist på boningsrum, blott få dagar bevistade nämnde Riksdag, och icke under den tid, då tryckfrihetsmålet förevar. Jag införde dock i Örebro Tidning en artikel, som i det väsendlliga innehöll en del af hvad jag nu har äran andraga. Styrelsen, i stället för att fordra återhållande lagar 336 Den i5 Januarii e. m. mot sjelfsvåldet och den personliga smädelsen, begärte och erhöll då en godtycklig indragningsmagt. Sedan hafva vi hvarken haft rättighetj att i tryck öppet uttala våra opinioner om allmänna ärenden, ej eller den, alt utan omklädnad framställa verkliga facta. Dessas så viii som tankens fria kungörande besvärar hvarje Ministere, beklädd med en arbitraire myndighet. Men om denna ock med återhållsamhet och blott i få fall användes, är dock godtycket lika stridande mot en sann medborgerlig frihet. Negerslafven är ändå slaf, om ock husbonden tillåter honom aldrig så mycken frihet, ja sjelfsvåld. Af ven sedan 1812 har friheten, eller rättare sagdt tillåtelsen, alt i tryck med smädelser eller allusioner angripa medborgares enskilla förhållanden och husfriden, varit nära så stor, som förut, och större, än i något annat land. Dock har, märkom det, detta missbruk varit ännu större, innan Jury inrättades.
Det torde lika ofta inträffa uti de rörelsegrenar, der stora lån meddelas, och äfven i enskilda låneanstalter, der man, jemte säkerheten, förnämligast alser lånegifvareus fördel. Det vauliga förhållandet med ali skuldsättning torde väl i allmänhet vara följande: man kommer i förlägenhet, antingen för betalning af gammal skuld, eller för sina lefnadsbehof, eller för sin 333 Den 20 Juni t, m. rörelse; raan söker och erhåller lån, der de lättast och billigast kunna fås; stundens förlägenhet afhjelpes; och det beror sedan på låntagarens omtanka huru lånet skall återgäldas. Under den nuv:de tryckta penningeställningen, sora kännes svårast för dem, som behöfva mindre lån på längre tid, och då allmänna Diskonten gifver utväg att med icke alltför korta mellantider få återbetala sin skuld, hvilket utgör en väsendtlig förmån för det största antalet af landets lånebehöfvande innevånare, hvilkas bästa R. St:rs bank både kan och bör afse, får jag fördenskull vördsamt föreslå, att Allmänna Diskontfonden till utlåning med omsättningsrätt må, utan någon vidare förminskning, bibehållas vid det belopp, som den utgör vid 1860 års slut.» Lika med D.r Sandbergs förut afgifna reservation inehåller äfven denna många och vigtiga sanningar, hvilka på det ojäfaktigaste vederlägga de åsigter, som hos Utsk:t gjort sig gällande.
Gillande till alla delar de af Herr Doct. och Bi,koppen Rosenstein uti det proiecterade Betänkandet förestagne medel, till hämmande och förekommande af Lurendrägeri och Tullförsnillning, anser jag mig likwal böra derwid tillägga, att, sä framt det önstade ändamalet stall winnås mäste Förfaktningarne angående den Allmogen i Riket i Räder förunnade Scglations-frihet, i sä matto bestämmas och rättas, att Allmogen lika med Slädernes Borgerskap mätte owilkvrngen förpligtas, att e, mindre wid närmaste Tullkammare taga ordentligt Tullpass ä den sä kallade egne Afwel de till afsteppning uti sine Farkoster intagit, än wid hemkomsten anlöpa samma Tullkammare och undergå »vederbörlig wlsitation innan de företaga någon utlossning af deras hemförde waror; Ty i »vidrigt fall, och sm Allmogen fär hädanefter såsom hittills, utan Tullkammare - förpassning eller »visitation anlöpa alla Städer och Kuster i Riket med sine Fartyg af anda till Femtio Lästers drägt; sä finner man läkt, at Lurendrägadt och Tullförsnilladt gods, sällan lärer anträffas pä wagar eller i Salubodar och Magaziner; men sä mycket ymnigare genom den enda säkra Canalen, Bondstumn, kringspridas till alla landsändar. Och skulle detta anförande till Respect. RiksAänden pa begäran åtfölja Utstvtleks Betänkande, an - Den iz Julli. ångande medlen till upphjelpande af Fabrikerne i Riket, »r. in. kält suxr». Ilx xrotocollo, ^lex. Utdrag af protacollet, hållet hos Riksens Högloft. Ständers Llllmärma Veswärsoch Ekonomie Utskott tvid Urtima Riksdagen i Orebro den io Julii 1812. SD-Inlemnade Herr Handelsmannen Stabeck ett sa lydande wördsamt Memorial! I anledning sa wäl af Herr Lagman Nönqwisrs till det Wällofl.
Äfven jag vill följa med jag kan ro jag har krafter att vara behjelplig. Askenberg. Nej, fru syster, det får inte ske Bli fru syster hemma, och var lugn, så mycket som möjligt; – lita på oss Stanna du qvar här, Annicka, jag vill sjelf skynda till Strömgrens. Fru Arnman. Ja, jag skall lyda Bror Men kom Annicka! – Spring efter stopskaggen, som vi ska fylla, och låta bror få med sig till karlarna! – (i det hon går.) Min gubbe Min stackars gubbe (alla gå.) Changement. Samma decorationer som första Tableau’n neml. rum hos Haraldsons. NIONDE SCEN. Anton (instörtar med förstördt och förvirradt utseende, och visande genom sina våldsamma ansträngningar och sina klagande ljud, alla tecken till vansinnighet). Fly! fly Hvar skall jag gömma mig? Hvar? hvar! hvar är luckan till plikten, att jag må kunna hala mig dit ned De draga mig eljest med sig i vågorna. – Hu! hu jag ser dem der nere på djupet jag ser deras krossade hufvuden; – deras blodiga anleten Jag ser, huru de röra sig Ah! – hör, huru de qvida! huru de jemra sig! (sätter fingrarna i öronen.) Skona mig! skona mig! det är ju inte jag, som mördat er St, st, nu tiga de. Spola bort blodlefrarne från relingen, sa’ far; – de’ var ju blott nödtvång. Ja, för att rädda sig sjelfva, sköto de ihjäl dem, och kastade de halfdöda offren öfver bord. (uppger åter igen ett ihållande skri. Ja! ja! jag skall tiga; – slå mig blott inte Aj! aj! inte så mycket, ni hör ju, att jag tiger. (Haraldson inkommer, bärande ett segel samt ett stycke af en kronoflagga under armen.) TIONDE SCEN. HARALDSON, ANTON. Haraldson (rytande). Hvad skriar du efter, usling, kanalje det är ju ingen som gör dig något.
Maj:t täcktes låta i behörig ordning anställa undersökning rörande ej mindre grunden för Fahlu Bergslags rättighet till de så kallade hemmantalsoch qvarntulls-kolen, än äfven beloppet af den qvantitet kol, som, roed afseende å grufvans nuvarande tillstånd, kunde anses erforderlig för koppartillverkningens bestånd och fortfarande bedrifvande, på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning den 25 Juni nästlidne år afgifna underdåniga betänkande inhemtat, dels att koppartillverkningen, som på 1690-talet i medeltal årligen uppgått till 19,923 Sk&, sedermera småningom aftagit, så att den de sednaste åren icke kunnat uppbringas högre, än till 3,893 Sk#, dels ock att Fahlu Bergslags Fjerdeparlsegare, i förening med Hytteegare och Brukande Bergsmän, öfver Rikets Ständers ofvanberörde hemställlan hörde, förklarat, att Bergslaget, emot det att Kopparverket, så i beskattning, som andra afseenden, försattes i likhet med andra Bergverk, vore villigt att till Kongl. Maj:t och Kronan afträda de privilegier och förmoner, som Bergslaget ännu åtnjuter, och deribland de Bergslaget förlänta skattekol. Vid sådant förhållande och då anledningen till det serskilda skydd och de förmoner, hvilka kommit Stora Kopparbergs Bergslag till godo från den tid, då Kronan för egen räkning deltog i grufvebrytningen, numera till stor del upphört, sedan koppartillverkningen, i anseende till bristande malmtillgång, så betydligt nedsjunkit, samt rättvisa och billighet tyckas fordra, att skatte-hemmansegare inom ofvanberörde Socknar, så vidt sådant med Bergslagets rätt och koppartillverkningens bestånd kan vara förenligt, tillerkännas samma förmoner i afseende på användandet af åderas hemman växande skog, som andre Skattemän inom Riket, få hos E. K. M. Rikets Ständer underdånigst anhålla, att, efter vederbörandes hörande och sedan Stora Kopparbergs Bergslag lått sig yttra, huruvida och med hvad rätt Bergslaget kan ifrågasätta, alt af de genom Kongl.
Hon blef det glada, friska väsende, som hon förut varit; och gubben Haraldson fröjdade sig deröfver att våren hade en så lifgifvande verkan. Men fröjdade sig gubben, så funnos andra, som icke fröjdade sig. Birger och Erika hade ofta allvarsamma öfverläggningar. Anton gick sluten för sig sjelf; men för den, som kände honom, var det ej svårt att af den vildt stirrande blicken sluta till att några rysliga fantasier plågade honom. Och de plågade honom verkligen mer än någonsin. Det hände, då våren kom, att Anton – hvilket aldrig förut inträffat – ej ens under nätterna återvände hem. När Birger då sökte honom, fanns han, om morgonen liksom aftonen, sittande i sin båt bland säfven, antingen sysslolös stirrande ned i djupet, eller med metspöet i hand, det han dock sällan uppdrog. Birger, som icke hade det ringaste begrepp om beskaffenheten af Antons närvarande själsplågor, frågade honom, vid ett dylikt tillfälle, hvarföre han alltid älskade att sitta bland säfven och se på vattnet. ”Hvad är det, som drager dig hit?” Anton svarade genom en annan fråga: ”Hvad är det, som drager dig till Erika?” ”Mitt hjerta – Erika är allt för mig.” ”Då kan du begripa, hvarför jag sitter här: dernere i djupet är mitt allt – der är mitt hem. Men hur innerligt jag än ber, får jag ej komma dit. Tänk, Birger, om du aldrig finge komma till Erika – då gjorde du som jag ..” och Anton lät de strömmande tårarne, som flöto öfver hans kinder, blandas med det salta skummet. ”Stackars Anton,” sade Birger, skakad af den djupa sorgen på broderns ansigte; ”du föreställer dig då att du har ditt hem dernere?” ”Föreställer mig?” upprepade Anton. ”Du förstår icke hvad jag talar, Birger, ty du vet icke hvem jag är.” ”Är du icke vår arme, sjuke Anton, som ...” ”Som ni gjort till en fåne, menar du,” afbröt han häftigt. ”Jo, på sätt och vis, men ändå inte riktigt! Det hänger underligt tillsammans med det der,” tillade han saktare och med hemlighetsfull förtrolighet. ”Jag är ej den rätte Anton.
Borgare-Ståndet förblifva vid deras förut yttrade mening , och Två Stånd således stadna emot Två; så ville Bonde Ståndet vördsammeligen inbjuda Höglofl. Bidderskapet och Adeln att i nämnde händelse förena sig med Bonde-Ståndet om den åtgärd att, med öfverlemnande af Utskottens förenämnde Utlåtande i egenskap af Höglofl. Ridderskapets och Adelns samt BondeStåndets underdåniga önskningar, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Dess Nådiga pröfning och beslut i målet. Ut supra. Etc Protocöllo Olof Werlin. S. D. Då Constitutions-Utskottets den 3 innevarande månad afgifna, och den 5 på bordet lagda s>:ne Memorial, innefattande förslag* 1:0 till tillägg uti Grundlagarne i anledning af det utaf Riksens Ständer beslutne och af Kongl. Maj:t i Nåder sanctionerade tillägg i Justitire Ombudsmannens Instruction ; och 2:0 Till ett af Kongl. Maj:t i Nådei? proponeradt tillägg i 81 §. Regeringsformen.; nu Den 7 Juli» nu åter föredrogos, förklarade Bonde - Ståh« dets Ledamöter sig icke hafva något emot dessa förslag att påminna; oell blefvo de samma lagda på bordet till nästa Riksdag, i afsigt att då pröfvas. Ut supra. Es Protocollo Olof Werlin» S. D. Vid förnyad föredragning af Constitu* tions-Utskottets den 3 i denna månad afgifne Och den 5 påföljande upplästa Memorial, med Utlåtande öfver Riksdagsmannen Anders Larssons från Elfsborgs Län förslag, till ett stadgande i Grundlagarne j att vid beräkning af Riksdagsmanna afvoden för Ronde-Ståndets Eallmagtiga, alla inom Bonde-Ståndet, som bebo och aga Frälse-Heinman , ålades att deri deltaga, blef detta Utlåtande , efter deröfver föregången discussion, lagdt på bordet till nasta Riksdag, för att då komma under pröfningUt supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. I).