Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonovuUtskotts utlåtande, i avledning af väckt motion, 0?//, Fabriks Gesällers ställande under Tjenstehjons stadg an. Till Lag och Ekonomi Utskottens gemensamma pröfning har Vällofl. BorgareStåndet remitterat: 1:0 Ett Memorial af Herr Ekelund, som yrkar: att klädes Fabriks-Gesäller måtte hädanefter blifva stalde under allmänna Tjenstehjons stadgan, med bibehållande likväl af det i Kongl. Hallordningen stadgande vilkor, att de innan afflyttningen skola betala sin skuld till Fabriksidkaren samt vid uppsägningstiden för uppfyllandet deraf ställa antaglig borgen;’"’ och 2:0 ett anförande af Herr Lenning, hvilken föreslagit, att enahanda stadgande måtte för alla till Fabrikerna hörande Arbetare vidtagas. Då denna Motion till någon del åsyftar ändring i 5 §. 6 Art. af Kongl. Maj:ts förnyade Hallordning, den 2 April 1770, anse Utskotten sig här böra ordagrant intaga samma §: Den år af följande lydelse: 102S La^Utskottets BetHnknndeit, ”Likasom mästare kunna ombyta Gesäller, så ega ock Gesäller ombyta Mästare. Är viss lid, som ej må.sträckas öfver sex år, aftald, förblifve dervid. Är ej viss tid betingad, vare uppsägning en månad för-* ut. Står Gesäll i skuld, vare då skyldig den först afarbeta, så framt, ej annorlunda åsämjes,” Få olägenheter lära så allmänt och med så mycket skäl vara öfverklagade, sorn den Gesäller i allmänhet hittills lern* }tade frihet att kringvandra; och Utskotten hafva derföre, i frågan om Näringsfribeten tillstyrkt, att Handtverks Gesäller böra, med vissa iakttagelser, ställas under TjenstehjonsStadgan.
Berättelser innefatta enahanda framställning i afseende på deras förvaltning och räkenskaper, af hvilka GeneralSammandrag derjemte bifogas. §• »I Jemte RiksHufvudböckerne, för de Sr som utgöra föremål för hvarje Revision, öfverlemne StatsContoret till Revisorerne alla sina öfrige Räkenskaper, Protocoll och Handlingar för samma år. §■ 12. K. M:t förordnar i Nåder en af StatsContoirets Ledamöter, alt under förrättningen Revisorerne biträda, med pligt och rättighet för denne Embetsman, att till Revisorernes Protocoll lemna i en eller annan målto erforderlige upplysningar som ega sammanhang med StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning under de Sr, för hvilka afslutade Räkenskaper granskas. §• i3. Revisorerne må äfven kunna af StatsContoiret äska och erhålla de upplysningar och handlingar, sorn de i öfrigt finna nödige, rörande verkställigheten af beslut eller fortgången af dispositioner, sora blifvit vidtagne under den tid, som utgör föremål för hvarje Revisions-föri ättning, enär de af dertill omedelbarligen hörande Räkenskaper, Protocoll och Handlingar icke anses fullkomligen utredda; dock få så beskaffa - Betänkanden, N:o 353. 287 de upplysningar och handlingar icke af Revisorerne med intrång på efterföljande Revisorers granskningsrätt, användas till grund, vare sig för anmärkning eller godkännande af åtgärder under en senare tid, för hvilken afslutad Räkenskap då icke är till granskning öfverlemnad. §•
Då, äfven inom de alne Biks-Stånd, hvilka beslutat återremiss å förenämnde betänkande, någon egentlig anmärkning icke förekommit emot den hufvudsakliga syftningen af Utskottets hemställan, angående EkeplanteringsCassans förkofran medelst förräntande af dess disponibla tillgångar, saknar Utskottet följaktligen all anledning alt frånträda sin i detta hänseende yttrade åsigt. Deremot och då de af Utskottets förslag befarade olägenheter hufvudsakligen skulle undvikas, i händelse Riksgälds-Contoret blefve berättigadt att, i likhet med Contorels andra tillgångar, disponera jemväl Ekeplanterings-Cassans medel, emot skyldighet att derå till Cassan erlägga en bestämd årlig ränta, så har Utskottet, med anledning af hvad i ofvanberörde afseende blifvit erinradt, trott sig böra på det sätt förändra sin i betänkandet N:o 197 gjorda hemställan, att Utskottet tillstyrker, det Riksgälds-Contoret ålägges att å Ekeplanterings-Cassans nuvarande och blifvande disponibla tillgångar, från och med den i Januari 1846. godtgöra berörde Gassa 4 procents årlig ränta, hvilken ränta, likasom capitalet, bör ställas till Kongl. Majlis Nådiga disposition, för att användas till de med Cassans bildande afsedda ändamål. Slutligen får Utskottet till Borgareoch Bonde-Stånden, som bifallit betänkandet N:o 197, hemställa, att bemälde Riks-Stånd behagade godkänna den af Utskottet härutinnan nu föreslagna förändring. Stockholm den i5 April i845. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 April, kl. 11 f. m.
Sig finna skäl ej vara af någondera klaganden anfördt, som kunde till ändring i öfverklagade utslaget föranleda. 184 Ett ärende, sorn utan lagskipningens mellankomst förfallit, har jag ansett likväl böra här upptagas, enär deri förekommit en rättsfråga, hvaröfver anledning till missförstånd visat sig hehöfva att för en annan gång undanrödjas. Genom tidningspressen hade jag erhållit kännedom om ett vid Danviks hospitalsinrättning inträfladt, äfven vid besök på stället af mig iakttaget förhållande, hvilket föranlät mig att uti skrifvelse den 10 September 1849 till Direktionen öfver berörde inrättning begära dess yttrande, huruvida personer, som under föregifvande af sjukdom och sinnessvaghet på egen begäran blifvit vid inrättningen emottagne, sedermera der allt framgent anses kunna emot sin vilja qvarhållas, äfven efter det tillförlitligen utrönt blifvit, det de hvarken äro med sjukdom eller sinnessvaghet behäftade. Uti svar härå af den l4 i nämnde månad förmälle Direktionen, att då, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Instruktion den 19 Augusti 1845 hospitalet med dertill hörande dårhusinrättning hade till föremål ”att vårda obotliga ”dårar och sjuklingar, till läkarebehandling emottaga svagsinte samt herbergera och underhålla krymplingar, åldrige, bräcklige, värnlöse fattige ”personer,”
Majit äskat ett årligt anslag af 4,500 R:dr; Och hafva Rikets Ständer till ett sådant läroverk med rektor och två kolleger anvisat ett årligt anslag äf 4,500 Ridr, under förutsättning att kostnaden för såväl byggnad och underhåll af lärohus som bostad åt rektor af kommunen bekostas. 25:o. Likaledes har E. K. Majit begärt, ett årligt anslag af 4,500 Ridr, för inrättande af ett treklassigt elementarläroverk i Sköfde. Af Statsråds-protokollet inhemtas, att den i Sköfde nu befintliga tvåklassiga pedagogi under de sednaste läsetermiuerna städse haft sig en extra lärare beviljad, äfvensom att skollokalen i Sköfde är genom tillbyggnad och utvidgning anordnad för ett treklassigt läroverk, hvarjemte staden vore villig att, närhelst större utrymme för skolan erfordras, detsamma anskaffa; Och hafva Rikets Ständer medgifvit, att skolan i Sköfde må å elementarläroverkens stat uppföras med lön för rektor och tvänne kolleger till ett sammanlagdt belopp af 4,500 Ridr. 26:o. Slutligen har E. K. Majit föreslagit, att till tvåklassiga elementarläroverk i Trelleborg och Wernamo måtte anvisas för hvartdera 3,000 Ridr årligen; Och hafva Rikets Ständer, med bifall härtill, för tvåklassiga läroverk i Trelleborg och Wernamo med rektor och en kollega vid hvartdera, anvisat tillhopa 6,000 Ridr, under förutsättning att vederbörande kommuner bekosta såväl byggnad och underhåll af lärohus som bostad åt rektor. 27:o.
Jag öfverhoppar också utan samvetsförebråelse i denna min lefnadsteckning minnena af de små sorger och fröjder, som träffade mig under denna min pupptid, äfvensom de små händelser, visserligen vid tillfället, då de inträffade, ej så ringaktade, hvilka någon gång afbröto enformigheten i mitt dåvarande lärarelif. Ändtligen grydde emellertid den efterlängtade stund, då jag, med glada förhoppningar och friskt mod, stod färdig att en vacker dag i slutet af Augusti månad säga min ömma moder farväl och företaga den då i mitt tycke så långa färden till lärdomssätet i stiftsstaden Göteborg. Min alltid ömma moder hade utrymt sin egen blåmålade kista och i densamma inpackat allt, hvad nödigt var af sängkläder och linnepersedlar, näsdukar och halskappor samt en omgång nya svarta klädeskläder, till hvilka hon köpt tyget i staden Falkenberg (såsom resdrägt bar jag en förträfflig klädnad, till hvilken hon sjelf spunnit garnet och väft tyget.) Hon hade formligen proppat en större säck med det bästa, som fans uti visthuset: fläsk, fårbogar, ost och brödkakor. En större bytta med smör, flera tjärn, som det heter, stod där också med sitt handtag och väntade på att bli lyftad upp i vagnen. Hvad penningar beträffar, så hade hon uppsagt etthundrade riksdaler, som hon hade utlånade hos Nils i Korshult, och en sådan summa som dessa etthundrade riksdaler vågade jag ej hafva i min portemonnä, utan min ömma moder hade insytt dem på insidan af västen i en särskild ficka, sa att de ej kunde åtkommas med mindre, än att fickan frånsprättes. Det var för att skydda dem mot tjufvar och banditer! O, du ömma moder, som hade så liten reda på de fredliga förhållanden, som råda i vårt gamla, ärorika Sveriges landamären! Intet uppträda några bofvar på den lugna vägen mellan Glimminge och Göteborg!
Hvad Sverige såg, i dag för tjugufyra år? Vårt nya rifver upp vårt gamla, djupa sår. Förnyom då vår sorg! Ack, dyre Hjelte, vakna; Och se, med hvad förlust en enda Carl vi sakna! Dock, fåfängt jag begär: månn Dig ett Folk är värdt, Som, stridsamt mot sig sjelft, för andra vika lärt? Vid årets början 1743. Stå qvar, du verldens Ljus, Och mät ej flera stunder af; I första nattens grus Vår onda tid begraf! Ju flera årtal du oss ger, Ju flera skiften verlden ser: Ett följe slår ett annat nid; En dårskap sluts, en olycks-tid Tar vid. Ett år begynns i dag; Gud vet, af hvilket slag! Dock, höga Himla-råd, Förlåt mitt öfverdåd! En häftig ström förgår Med fall, med svall, med brus, med hast, När eken stilla står På stranden, lika fast. Så står, bland tids och ödens lopp, En högsint själ, ett ädelt hopp! Ett år går in, ett år bortfar; Hvar timma till de sista dar Oss drar: Dock städs är lika god Hvar stund för sådant mod, Som tidens äfventyr Ej önskar och ej skyr. Du vet, fördolda Lag, Ju förr, än verlden skapad var, Hvad Du från denna dag Med oss i sinnet har! Så gör då, hvad Din ära vill: Stäck våra dar, lägg flera till; Låt motgång stiga till sin höjd; Gör, om Du vill, vår håg förnöjd Af fröjd; Men, till så stora prof, Gif, hvad oss görs behof: Att hjertat, – hur det går, – Dig nalkas år från år! Till General-Majoren m. m. C. H. Wrangel, vid hans återkomst från Ryska fångenskapen. Välkommen, vår Wrangel! ur fiendens hand, Från hvilken Du räddat ditt fädernesland. Välkommen, båd’ Gudi och Menniskor täck! Båd’ Skrytare-kämpar och Ryssar en skräck! Du löper ej kitsligt till krig, som till rof; Men ger, när det gäller, Din tapperhets prof. Du tiger: men talar med dundrande ljud, Och frälsar vår heder med starkhet af Gud.
Om organismens egna skyddskrafter mot infektion (smitta) af Doktor E. S. Perman. G e n o m den bakteriologiska forskningen hafva vi redan fått lära, att de flesta sjukdomar, de s. k. infektionssjukdomarna, äro förorsakade af lefvande smittämnen, som på ett eller annat sätt inkommit i kroppen. O m dessa smittämnens, mikroorganismers, mikrobers eller, som de vanligast benämnas, bakteriers natur har den äfven gifvit oss kunskap. F ö r ingen af medicinens grenar har denna lärdom haft så stor betydelse som för kirurgien. Under den förantiseptiska tiden, d. v. s. innan man lärt att g e n o m särskilda åtgärder skydda operationssåren för bakteriers inträngande i de samma, hörde de s. k. sårsjukdomarna: blodförgiftning, varfeber, sårros etc., till regeln. Många patienter genomlefde dessa sjukdomar, men e t t stort antal dukade under för dem, isynnerhet sådana, som hade en svag kroppskonstitution eller hvilkas krafter voro medtagna genom den föregående sjukdomen. - O c h som erfarenheten visade, att vissa kroppsdelar, såsom bukhålan, hjärnan o c h ledgångarne, voro mera ömtåliga än andra, enär de få operativa ingrepp, som gjordes å dem, i regeln hade dödlig utgång, kunde under den förantiseptiska tiden blodiga operationer å dessa kroppsdelar ej få någon vidare användning. Annorlunda hafva sakerna gestaltat sig, sedan g e n o m Listers förtjänstfulla arbete antiseptiken blifvit införd. Denna k o m mera allmänt i bruk sedan 1870-talets början. V ä g l e d d af Pasteurs arbeten, har Lister kommit till den öfvertygelsen, att sårsjukdomarna voro förorsakade af utifrån i såren inkommande lefvande smittämnen. Denna öfvertygelse var för h o n o m anledning att söka medel att skydda såren för de faror, som hotade d e m. D e n antiseptiska sårbehandlingen eller antiseptiken blef resultatet af detta lians arbete.
Huset fejades från golf till tak, tjä- narne ifördes all den ståt, familjen ansåg oskiljaktig från sin ställning, och strax efter frukosten tog Madame plats i sin salong i fåtöljen närmast chéminéen. Där förblef hon sittande ända till tiden för dinern, med det mest älskvärda leende inbjudande den tillströmmande skaran af väninnor till de dubbla stolraderna. Efter tur och ordning aflägsnade man sig, och så länge man inte hunnit i Madame ' s omedelbara närhet, såg man sig oundvikligt dömd till att spela en stum figur; d. v. s., det gällde att visa sin goda uppfostran genom att, med framåtlutad öfverkropp, låta sitt ansikte förråda det lifiigaste intresse för samtalet vid kakelugnen, äfven om man satt för långt bort för att kunna höra, hvad som talades. Då man ändtligen hann till stolen bredvid Madame, belönades man för sin långa väntan med den huldaste förfrågning om ens välbefinnande och inleddes i samtal om den sista operarepresentationen, man bevistat, och, om slumpen ville, att klockan emellertid närmade sig fem, trakterades man, innan man fick gå, med en kopp te och nå- gra tårtor. (Forts. o. slut i nästa n:r.) Det är endast kvinnorna, som aldrig lösgöra sig från olyckan. Naturen har gifvit deras själ så mycken välvilja och medkänsla, att de tyckas vara ställda som skyddsväsen mellan mannen och ödets vexlingar. Alibert. Det är i hjärtat, som Gud placerat kvinnornas snille, emedan detta snilles verk alla äro kärleksverk, Lamartine. » H m — det går inte så ' bussigt ', i n t e, » sade hon snopet, » jag får nog lilla b ändå. » HemlifJ. Af Lisseg. Jelma lilla, se till, att bordet är i ordning o c h ser prydligt ut; du vet, att pappa sätter värde på d e t. » » Ja visst, m a m m a. » Selma gick småsjungande där i n n e; hon hade haft så brådt hela förmiddagen att sy en ny klädning åt lilla systers d o c k a; nu stod hon också färdig i all sin glans. Grå sidendräkt med spetsar af mammas gamla förkläde.
Jag påminner mig att denna håga äfven vid 1809 och 1810 ära Riksdag till öfverläggning förevar, och att jag då var af samma tänka, som nu. att voteringen inom Utskotten borde ske per capita, Orsaken till denna min mening är, att jag all. tid funnit det den §om tanker klokt, erhåller pluralitet. Den 12 Juni. 25* Hant Exeellence Herr Grefven och Landtm Marskalken proponerade ännu en gång till den 2809 och 1810 föreslagna nya redactionen af den 38. §- Ropades starkt Ja, Nej; hvarjemte be« gärdes votering. Herr von Schultzenheim, David: Jag tror att förslaget skulle kunna antagas; de som sagt Nej äro få, och det är många skäl som tala för bifall till den nya redactionen. Friherre Stjerneld, Ludvig: Mångå skäl äfven tala för Nej, i synnerhet framtida skäl. Herr Manner stam, Johan: Jag instämmer Uti den af Herr Friherre Cederström och Herr Pålman yttrade tanka, att votering i Utskotten bör ske per capita. Herr Tharas förmodan, att den hästa meningen vinner plurali. teten, bekräftas icke alltid af erfarenheten. Man borde väl tro , att under öfverläggning om Statens allmänna angelägenheter, dcji klokaste tankan kunde urskiljas och vinna bifall; man borde föreställa sig att de män, hvilka äro uti Riksens Ständers Utskott invalde, alltid ansågo sig der såsom Nationens ombud och icke ditförde Ståndseller Corporatioris-fördo. mar, utan skillde från sig ail omtanka och beräkning af ensidiga fördelar och inteiessen, för att lemna odelad uppmärksamhet och omtanka åt det Allmännas sanna väl Men det torde likväl, vid granskningen af ärenderna#
Hafva nu förenade Utskotten uppfylldt alla dessa billiga önskningar? I motiverne står 1 \ Den 2ö Junii e. m, det, att ”å ena sidan måste man undvika* att det allmännas lånebiträden till enskilda icke ytterligare stora Backens egen credit, hvarigenom den förmenta bjelpen skulle hafva en alldeles motsatt verkan mot den sorn åsyftas; å den andrå mnfte, man tala de nuvarande låneinrättningarnes fortgående på det för ändamålet tjenligaste sätt men med hänsigt derå, att en återgång må vara möjlig, i den mån enskilda förtroendet kan varda återställt, och behofvet af dessa lånebiträden således minsksdt.’’ Alltså, äfven från en annan åsigt än den, att man ej vill störa Bankens Credit, tål man, endast derföre, att man må/le tåla, sjelfva det ändamålsenliga fortfarandet af lånetmgtalterna. Kunde uttrycket väl hafva varit skarpare, r>m Författarne varit personligen lidande på låneangtajterne? I Förslagen innehttas, att en Sedelstock bör bestämmas, att utgöra 30,000 000 R:dr Banco, då den på ett visst sätt beräknas. Följer det icke med denna Financeplan en uppställning, som visar möjligheten, att sjelfva de beslut som nu föreslås kunna lemna efter dessa beräkningsgrunder, redan de ensamme, ett resultat af 29,702,000, sorn, då det föreslagna creditivet till Riksgälds Confoiret tillägges, för hvilket i propositionerne äronyttjade alldeles enahanda ordalag, som för alla de andra icke från beräkning undantagna summorne, reducerar sig till 30,202,000? Deremot följer ingen anvisning om åt hvilket håll någon latitud är lemnad åt Riksens Ständers framtida beslut, i afseende på, mål, som ännu kke ens af de föreslående Auctoriteterne blif-3 n, n 2g Junti e. m. Här förekomma likväl, enligt min tanka, trenne sådana mål, I motiverna till Bil. Lit.
I anledning af Kongl. Majrts, på KammarCollegii och StatsContorets underdåniga hemställan, till Rikets Ständer afgifne förslag, att de till LandsStaten och Militien såsom lön anviste indelta räntor borde till StatsVerket indragas, hvaremot Statens Embetsoch Tjentemän roed löner i fast mynt skulle förses, har StatsUtskottet hufvudsakligen anfört, att, med förutsättande deraf att indelningarne äfven skulle contant till StatsVerket ingå, Utskottet icke kan motsäga principens vigtighet, samt att en högst angelägen förenkling uti Statsbestyret, så till uträkning, som uppbörd och redovisning skulle vinnas, och att, under desse förhållanden, Utskottet icke skulle hafva dragit i betänkande att tillstyrka vidtagandet af den föreslagne förändringen; men då, för närvarande, räntornes ingående i penningar inöter mångfaldiga svårigheter, hvaribland Utskottet hufvudsakligast anser böra räknas bristen af en lifligare omsättning, härröran - Den ai Maji f. m. *9 de ifrån myntvärdets ostadighet, samt att in natura-praestationerne af de till EcclesiastikStaten anviste indelta räntor, äfvensom Frälseoch Augmentsräntornes utgörande in natura, i alla fall skulle komma att qvarstå, hvarigenom ojemnhet i beskattningen skulle ega rum, och således det stora ändamålet ändock icke uppfyllas; så anser Utskottet sig icke kunna för närvarande tillstyrka vidtagandet af den föreslagne förändringen. Vigten af den betänklighet
Med all aktning för de värda Ledamöter, som velat ådagalägga sitt nit med att taga i försvar Konungamagtens område mot ett förment försök af Bevillningsutskottet till ingrep deruti, kan jag icke finna, att Utskottet gjort sig skyldig till en sådan afsigt, och jag år äfven öfvertygad, att vår liberale och constitutionelt sinnade Konurig icke eller skall lemna bifall åt en sådan tydning. Bevillningsutskottet har icke föreslagit, att Riksens Ständer skulle be^ sluta om något, som constitutionen öfverlemnat åt Styrelsens eget afgörande eller sanction. Här kan blott komma i fråga den Stats-Oeconomiska princip, sorn angår tillåtelse eller förbud i anseende till införsel af utländska varor, ty i alla andra frågor, som Bevilloingsi Utskottet vidrört, handla Riksens Ständers egen mäktigt, och ännu har ej Styrelsen sjelf försökt, att inskränka deras rättighet härtill. Detta Ut - 644 Den 28 Junii e, m. skott matte hafva samma rättighet, sorn andra Utskott, att äfven göra förslag i mål, som bero på Konungens afgörande, och som böra blifva föremål för underdåniga önskningar. Vi hafva förut haft flere bevis derpå, att andre Utskott, än Oeconomioch Besvärs-Utskottet behandlat och framställt sådana mål, och det så nyligen som i sista Plenum, der flere Betänkanden från StatsUtskottet, rörande allmänna Magazinslnrättningen förehades, hvilka innehöllo föremål för underdåniga önskningars framförande inför Konunga-Thronen. Då rena önskningsmål förekomma, remitteras de till OeconomieUtskottet; men många mål äro af den beskaffenhet, att de på eri gång bero af Riksens Ständers beslut och af Konungens sanction, och då remitteras de till det Utskott, som har den delen af målet, 6om beror af Riksens Ständers eget beslut, om händer eller till både det och till OeconomieUtskottet. Således anser jag
Trollen rufva öfver det och vilja inte lämna det till andra än fåvitska människor — och i deras händer blir guldet en ond makt. » » Berätta vidare, småsven! » » Men i rikligt goda människors händer blir det solstrålar igen. Därborta i Trollberget — han pekade utåt genom fönstret — finns det guld nog att friköpa alla kungaborgens trälar med. » » Flur ska vi få det guldet, Nils? » Nu trodde småsvennen själf på hvad han diktade. » Om skenet från en god och modig Lucias krona träffar trollen, bli de förlamade, och man kan ta allt guldet. » Prinsessan reste sig, satte kronan på hufvudet och sade: » Om du tror, att jag är nog god, skall jag följa med dig, Nils Springepilt; och om du håller mig i handen, är jag inte alls rädd. » Nils hade också rest sig. » Då tar jag ett bloss och tänder det, när vi komma ned i källarvåningen. Nu äro alla så sömniga, att de inte lägga märke till, om vi gå ut, i fall du går före, kungadotter. » Lucia gick först ut, och ingen lade märke till det; och Nils Springepilt följde om en stund efter, utan att någon tänkte därpå. De stego ned för borgens smala, mörka trappor, där Lucia stödde sin hand mot småsvennens axel. De gledo tysta genom det stora rummet, där slottets tjä- nare samlades och nu somnat på bänkarna kring ölkrusen, genom det stora köket, där kockarna ock kökspojken slumrade kring stockelden, vid hvilken Nils tände sitt bloss, vidare ned i källaren och genom slottets mörka löngång ut i skogen, där Nils fattade prinsessans hand. Tjocka moln lågo nu kring månen, men Nils visste hålla blosset så, att nattens vindar ej släckte det. Tysta skredo de fram mellan trä- dens tjocka, mörka stammar öfver knastrande kvistar. Ju längre de kommo, desto hårdare klappade deras hjärtan, desto lifligare och klarare lyste deras blickar. Plötsligt stannade de. En mörk, lodrät bergvägg, omspunnen af taggiga snår, stod hotande i deras väg.