Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anie. till Exp.-Utsk. d. 4 Aug. 1854, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af' Riks-Ståndens olika beslut, rörande stämplade p upper s-afgiflen. Enligt Bevillnings-Utskottet tillhandakomma Protokolls-utdrag, hafva RiksStånden vid behandling ej mindre af Utskottets Betänkande N:o 10, angående stämplade pappers-afgiften, än äfven af det under N:o 17 af Utskottet afgifna utlåtande öfver anmärkningar, som mot vissa till Utskottet återremitterade delar af berörda Betänkande och dertill hörande förslag till författning i ämnet blifvit framställda, uti nedannämnde punkter stannat uti skiljaktiga beslut; med anledning hvaraf Utskottet, med anmälan att dess förslag i Betänkandet N:o 10, jemte de ändringar och tillägg, Utlåtandet N:o 17 innehåller, i öfrigt blifvit af samtliga Riks-Stånden godkändt, härmed får afgifva förslag såväl till de skiljaktiga beslutens sammanjemkning, som ock till de propositioner, enligt hvilka, i händelse sammanjemkning icke kan åvägabringas, omröstning i förstärkt Utskott bör ega rum. § 5.
Allmänna Eesvärsoch Oeconomie-Utskottet anser, efter inhemtandet af alla dessa upplysningar, icke behörigt alt tillstyrka anställandet af en ser» Stöts* samt Allm.Besv.o.Oec.Utsk.Utl.^ioi^i $ skild profväfning inför Technologiska Institutet, enär detta Institut säkerligen, utan att dertill uppmanas, tager kännedom om hvarje nytt rön i all slags slöjd , samt Utskottet, bland sina Ledamöter af BorgareStåndef, räknar flere, som, med fullkomlig kännedom af väfnadskonsten , egt tillfälle på egen undersökning grunda den öfvertygelse, att Ekenmark , dess hustru och systrar ådagalagt ett berömligt nit och en utmärkt skicklighet i denna konst , samt att då uppfinningen blifver mera allmänt känd , betydliga fördelar derigenom skola beredas ej blott för enskilde medborgare, som för sin utkomst id. ka väfnadsslöjden , utan jemväl för det allmänna , sedan denna slöjd upphunnit en sådan fullkomlighet , att behofvet af utländska konstväfnader kan komma att upphöra. Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten anse, uppå alla dessa skäl, billigt vara, att Rikets Hogloflige Ständer, genom något vedermäle af Deras bevågenhet , dels uppmuntra Fabriksldkaren J. E. Ekenmark, dess hustru och tvänne systrar att fortfara i deras oförtrutne bemödanden att allt mera fullkomna en högst gagnelig slöjd, dels ock derigenom förunna dem någon ersättning för de uppoffringar af kostnad, möda och tid, de deruppå redan användt, hva; dan Utskotten vördsamt föreslå. jo Staissamt Allm. Besv.o. Oec.Utsk. Uti. N:o23. att bemalde fyra personer, af ManufacturDiscont - Fondens räntebesparingar , tillägges en summa af Tretusende Riksdaler Banco; dock med det vilkor, alt iben är 1828 i väfnadskonsten utgifna tryckta afhandling, hvars inköpande för Socknarne Utskotten icke kunna tillstyrka , varder allmänheten för ett nedsatt pris tillhandahällen.
Dä, såsom officiela handlingar vitsorda, staden Strömstad, hvars folkmängd under sednare åren ökats, derunder jemväl förkofra! sig i afseende å dess handel och sjöfart, hvad så väl rörelsens beskaffenhet som idkarnes antal beträffar; då stadens sålunda började förkofran, till fördel både för kommunen sjelf och det allmänna, bör än mera tilltaga, i fall den företagna hamn-anläggningen fullbordas; då en ändamålsenlig hamn vid meranämnde stad mäste vara behöflig och blifva gagnande ej blott för sjö farten tdl och från staden, utan äfven för de under sin segling i Nordsjön mot kusten vid Strömstad vind-drifna fartyg: då denna stad förut icke, i likhet med många andra städer, åtnjutit något understöd af allmänna medel för der företagna arbeten; och då, utan ett sådant understöd, nu ifrågavarande hamn-anläggningsoch förbältrings-arbeten icke lära kunna af staden utföras, har Stals-Utskottet ansett sig böra förorda det för detta ändamål begärda, i jemförelse med anläggnings-kostnadens sammanräknade belopp, mindre betydliga statsbidrag, dock under vilkor, att hela den beviljade summan varder i föreskrifven ordning återbetald. Utskottet får alltså tillstyrka, 24:o alt Rikets Ständer, under de för dylika statsbidrags åtnjutande stadgade förbehåll och emot de betalnings-vilkor, som för andra lån till enahanda föremål varda fastställda, mätte bevilja staden Strömstad ett låne-underslöd af Femton tusen R:dr R:mt för full bordande af hamn-anläggnings-arbetena derstädes. Efter erhållet uppdrag af Drätsel-kammaren i Wenersborg har denna stads ombud vid nuvarande riksdag, Herr C. G. Fridstedt, förnyat en under 3 föregående riksdagar, å samma stads vägnar, inom Borgare-ståndet framställd, men af Rikets Ständer icke bifallen anhållan om bidrag utaf allmänna medel för verkställigheten af en till seglationens underlättande invid nämnde stad erforderlig kajbyggnad jemte andra dermed sammanhängande arbeten.
Höglofliga lhmco Utskorrets Betänkande utreder med mycken grundlighet och tydligt, ak om, den dagen dä fragan här wäcktes om Bonde. Ståndets deltagande i L maueus Ailronrie och förwaltning, Höglofl. Ridderffapet och 7lveln med scclam-nion lemnat sit bifall bertil pä de TrosBrriclzr, som dä upgafwoS, sä hade der icke warit alldeles öfwerensstämmande med rätta förhållandet. Men i den närwarande ställnlng tror jag, för min del, ak fragan om ränigherm icke behöfwer undersökas; det är nsg at besluta, om det ärbara Bonde-Ständer skall deltaga i hängnen, eiler ej. Flere Ledamöter of Höglofl. Riddersikavet och Adeln hafwa redan andragic talarrde skäl bertil; de bchöfwa, icke ä nyo uprepas. Jag tror mig endast böra anföra den wigtiga omständighet, at dä syl-t och twedrägt fonderflika flera Fockflag och fortsätta deras olycka, fa skall bewiö om inbördes aktning, förtroende och enighet emellan samreliga Swensta Riks-Sranden ofelbart uphöza Rikekö anseende och bidraga lil ivar säkerhet. Jag hemställer derföre ödmjukeligen, ar Högloflige Ridderflchpec och Adeln lemnar det hedcrwärda Bonde Stä Vek inträde i Lmiguens styrelse och förwalrnjng under inga flera förbehåll, an at Stander alltid föreställes af sina egna inedlemmar, som aro walberärrigade Riksdags» män, och at wid omröstningar, da lwa Ständ äro af olika mening med twä andra, bcsiutet blir enligt de twänne sammanstämmande röster , som hiktils aclministrerar Landus». Herr 2ibsr, Christopher ^oAislsus.
Men då målet, med afseende på det militära behofvet och dess tillfredsställande onekligen rörde Landtförsvars-Deparlementet närmast, skulle, om föiedragnings-sätlet blifvit detta, efter all sannolikhet Utskottet funnit nämnda sätt leda till lika mycken afvikelse från Regerings-lbrtnens 6:te §, som det nu anmärkta, och sålunda egentligt intet löredrngnings-sätt af Utskottet gillas, hvilken obestridliga följd ock visar sjelfva anmärkningens grundlöshet.” Vid -i:de /Inmurlatinos-punkten: Herrar Grefve Lagerbjelke, Friherrarne Leuhusen och von Saltza samt Biskop Fahlcrantz hafva förklarat sin icke instämma uti Utskottets beslut. Herrar Professoren Lindgren, Kongl, Hof-predikanlen 'Vensjöe och Professoren Selander kafva förenat sig med Herr Carleson uti hvad lian i sin reservation rörande denna anmärknings-punkt anfort. Herr Prosten Söderberg liar instämt uti Herr Friherre Paijkulls yttrande angående denna punkt. Vid 5: le An m ii rkn inp .v -pun k ten: Herrar Biskopar Butsch och Fahlcrantz hafva anmält reservation. Herr Professuren Lindgren, med hvilken Herr Carleson och Herr Professoren Selander instämt, har yttrat: ”Till stöd för den anmärkning, Höglofliga ConstitutionsUtskottets Majoritet beslutat mot åtskilliga af Konungens Rådgifvare, med anledning af deras tillstyrkande till Nådigt bifall å en Köpings-Hults-Bolagets underdåniga ansökan att i förtid få lyfta en del af det af nämnda Bolag i Kongl. Stats-Conloiret, lill säkerhet lör det åtagna jernvägs-arbetets utförande, enligt
Då förevarande förslag blifver, såsom jag förmodar, till RiddarhusUtskottet återremitteradt, anhåller jag, att Utskottet ville fästa uppmärksamhet uppå, huruvida det vore lämpligt alt flytta den §., som handlar om OrdningsStadgan till den sista i hela RiddarhusOrdningen, och gifva den följande lydelse: Allt hvad Ridderskapet och Adeln för öfrigt kan pröfva nödigt stadgaj rörande ordningen vid Ståndets sammankomster> införes i Ståndets OrdningsStadgaj som ej får innehålla något mot RiddarhusOrdningen stridande. Då de reglor, hvarefter Ridderskapet och Adeln i plena böra rätta sig, finnas dels i OrdningsStadgan dels i RiddarhusOrdningen, och sättet att ändra eller tillöka desse stadgar är så väsendtligt olika, emedan vid det ena tillfället fordras Konungens sanction, och icke vid det andra, så anser jag af mycken vigt, att gränsen mellan båda är tydligt utstakad, och detta tror jag bäst vinnes ge - Den 9 April m. genom förklaringen, att allt hvad som ej finnes uti Riddarhusördningen bestämdt, hörer till OrdningsStadgan. Om de olägenheter och obehag, som kunna uppkomma derigenom, att ej tydligt finnes föreskrifvet, huruvida ett nytt stadgande bör införas i den ena eller andra, derom kommo vi i erfarenhet, då frågan om offentligheten förevar, och förmodar jag ej, att någon skall invända, att genom den af mig uppdragne gränsbestämmelse, Ridderskapet och Adeln erhåller för mycken frihet att på egen hand göra förändringar, enär denna frihet för detta Stånd i alla fall är ojemförligt mera inskränkt, än för något af de öfrige, ehnru det torde vara svårt uppgifva orsaken, hvarföre Rikets första Stånd, i frågor om sin inre polis, ej skulle kunna vara lika fullmyndigt, som dess Medständer. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de emot RiddarhusUtskottets ifrågavarande förslag till en ny Riddarhusordning gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja.
Utlåtande , med anledning af gjorda heinställanden om lindring för åtskilliga Län i vilkor en för betalandet af Undsättnings-skulderna efter 1826 års missväxt. O ti Protocolls Utdrag, af den t och 9 Junii innevarande år, hafva, från Hedervårda BondeStåndet, till de förenade Utskottens Utlåtande, blifvit ofverlemnade samtlige närvarande Piiksdags-Fullmägtiges från Jönköpings, Kronobergs och Calmare Län, Fullmågtige Eric Anderssons och Anders Anderssons från tVestmanlands Län, Olof Carlssons, Anders Anderssons i Fogelsrum och Jacob Better Anderssons från Östergöthlands Län, Johan Bengtssons från Wester.-Norrlands Län, Pehr Pehrsson Lundströms från L,Vesterbottens Län , L,ars Ols - Bih, till R. St. 2 Statssamt Allm. Besv.- o. Oec.-Utsk. Uti. N.o gt. sons , Anders Erikssons oell Eric Anderssons frim Jemtlands Län, Carl Gus'af Fahlanders oell Lars Olssons från Stora Kopparbergs Län, f. B. Talemannen och Riddaren Lars Olssons sami Erie Svenssons frän Bohus Län, Bengt Ericssons och Daniel Anderssons frän Wermlands Lian, Olof Pehrs, sons från Stockholms Län, Anders Håkanssons frän Elfsborgs Län, Anders Anderssons frän Upsala Län, Anders Svenssons och Börje Börjessons frän Hallands Län samt Fale Burmans frän Norrbottens Län, livar för sig gjorda yrkanden , ”ali enahanda för - ”trion,'sorn beviljats Skaraborgs Läns invånare, ”i fråga om liqviderandeb-af den år 1826 erhåll”11a Undsåttnings-spannmal, jemväl måtte de gäld”skyldige inom Jönköpings, Kronobergs, Calmars, ”Westerås, Östergöthlands, Wesler-Norrlitnds , ”Westerbottens, Upsala, Jemtlands, Stora Kopparbergs, Götheborgsoch Bohus, Werm Ian di och ”Hallands
En blixtrande Cherub dess ingång skall bevaka: Men om, vid dess förlust en gång, likväl hon känt Sin anda liksom ryckt utur sitt element; Om, — när, vid ödets slag, en gång hon sansad vaknar Till tröstlöst vetande af det hon ägt, men saknar, Hon, sliten af begär och trött vid deras strid, Förnimmer sitt behof af en försvunnen frid; Hon ej förlorad är: hon kämpa skall och vinna, Och, krönt med segrens palm, sitt värde återfinna, Ej i ett oskuldslif af obepröfvad hallt, Men i en mogen dygds gudomliga gestalt. Allt mer hon skall förstå, att, hvad som blott är djurligt, Ej endast orätt är, men äfven onaturligt, Och se, i en sublim nödvändighetens lag, Det godas heliga, odödliga behag. J Hymens salige, som, druckne af er lycka, En längtad ättling fått i rörda armar trycka! O! känden J ej rätt er höga, dyra pligt, O! glömden J en gång föräldranamnets vigt ... Förr väpne döden sig! förr slite han med smärta Den späda ur er famn, och hälften ur ert hjerta! Men skall han sträfva fram, bland faror och försåt, I edra höljda spår, på lifvets tunga stråt; Skall han, en nödig länk i väsens kedja vorden, Än brottas, långa år, med sorgerna på jorden, Förr’n åt hans trötta ben hon låter upp sin famn: Föräldrar, hören mig! — I fosterlandets namn, I mensklighetens namn, i Dens, som skall oss alla För sitt betrodda lån en dag till redo kalla, Besvär jag Eder ömt! I känslan af er fröjd Betänken rätt ert kall och edra pligters höjd! Af Er tar barnets själ den form, den rigt, den vana, Som sällhet eller ve för menniskan skall dana; Åt Er är anförtrodd en ädlare natur, Som engelns höjd kan nå — kan sänkas ner till djur. Med hjertats ömma språk till hjertat tidigt talen! Ty hjertat fattar bäst de höga idealen För sin fullkomlighet, i ständig fortgång röjd; Blott hjertat lyfter sig, med hopp och barnslig fröjd,
Då nu skrifvelsen just i denna punkt uptager bland de anmärkningar, som här framställas, »Noriges Storthings för dess del beslutade upbäfvande af det vid Unionens stiftande betingade stadgande i Noriges å ömse sidor antagna Grundlag», så tror jag att med den korthet, som man ovilkorligen måste erkänna i valet af dessa ord, meningen likväl icke kan undgå att falla i ögonen och att hvar och en läsare häraf, särdeles med afseende å det concisa språket, icke kan uraktlåta att fråga sig: Hvarföre stå dessa ord der? Hvarföre heter det: »vid Unionens stiftande betingade»; hvarföre: »å ömse sidor antagne»? Då nu dessa ord »å ömse sidor antagne» äro ett plus mot hvad som innehålles i Hr Nordenfelts förslag, så anser jag allan rättfärdighet vara upfyld, samt att de förstärka, i stället för att försvaga saken. Gr. Posse: Som Hr Brakel redan, enligt hvad mig synes, fullt nöjaktigt besvarat de anmärkningar, Hr Dalman i afs:de å mitt förslag i ämnet framstält, så ber jag endast att få förena mig uti den af Hr Brakel gjorda anhållan. Hr Printzensköld: Det är en sats, lika gammal som allmänt känd, att den, som är hvad man kallar man för sig, han står också bakom sitt ord, och Svensk man har sällan svikit denna regel. Det synes mig dock nu, som skulle den föga aktas af de värde Hrr, hvilka här upträdt för att åt R. St:rs skrifvelse gifva en helt annan upställning, än den Exped.Utsk:t begagnat i sitt förslag. Jag får påminna om, huru man har här hört allvarliga ord uttalas öfver Noriges förfarande mot Sverige i afs:de på de uniouela förhållanderna. Man har i icke mindre allvarliga, men derföre icke mindre värdiga ordalag yttrat sina åsigter om allt hvad det Norska folket är skyldigt Sverige; samt om det mot Sverige föga vänliga sätt, hvarpå Norige upfattat föreningens ändamål och betydelse.
Och sen gnodde han sig med sina borstar och försökte både ansiktsmassage och » manicure » för att få sin ensemble så presentabel som möjligt. Så var det att kila på; och i sin öfversvallande lycka utdelade han så många » god jul » och » detsamma, min hedersbror-, att han rakt utaf höll på att komma för sent till principalen — blifvande svärfadern. 1 Där välkomnades han emellertid med så många öfverdrifna tacksägelser för sin present, att lian började anse sig för en riktig mecenat, och gubben Stråle klappade honom hårdt och kärvänligt i ryggen, och hans egen flicka — som han brukade kalla henne, då han var säker för alla lyssnande öron — såg mycket förvånad, men, Gud vare lof, gladt förvånad ut. Och det var med en egendomligt skalkaktig ton i rösten, som grosshandlaren, då han tagit sin frus arm, bad » sin käre Höök nöja sig med Maja, han hade verkligen ingen annan till hands. » Så togo de för sig af den stadiga gammaldags julkosten, och Höök åt mer än han strängt taget bort göra, för att stämma svärmor » mildt, och efter middagen, då han och värden på tu man band togo sig en likör, blef han föremål för så många listiga och snärjande frågor från den sistnämnde, frågor som just ej vidrörde andra förhållanden än hans familj, vanor, bekantskaper, åsikter och — skulder — men detta obetydliga var mer än tillräckligt för den stackars gästen, som knappast hann undra på, hvarthän gubben egentligen ville hafva honom mellan de olika ransakningsinomenten. Senare gjorde man ett besök i kyrkan, efter hvilket Hööks ödmjuka ansats till afsked med bestämdhet tillbakavisades. Så kom man då hem igen till te och punsch och nötter och julklappar. När de två stora paketproppade klädkorgarne kornmo in, tyckte Höök att det var riktig jul, och långt, långt bort i fjärran såg han försvinna som ett mörkt töcken kamraternas stojande julfester på något locus » med ljumt kött, solkiga glas, misstänkta teskedar och kippskodda uppasserskor.
LÖFVENSTRÅLE. Vill du veta, hvarför icke stjernorna springa utom sin bana, störta sig kämpande emot hvarandra, att förkrossande upplösas i ett kaos? Vill du veta, hvarför ordning finnes på jorden, hvarför våren kläder den med blommor, sommaren utvecklar knopparne i rosig, glödande prakt, och hösten knyter mognade frugter? Vill du veta, hvarför sällhet och lycka ej fly ifrån oss, hvarför hoppet lifvar våra sinnen, och lifvet eger ständigt nya behag? Det är derför att kärleken bor, lefver, glöder och andas i allt. Så länge stjernorna hviska om kärlek, skall deras glans icke förgå. Så länge jorden suckar kärlek, skall den blomstra och befrugtas. Så länge menniskan andas kärlek, eger hon en stor sällhet att lefva för. Nu till din far! Han är derinne. (B. Löfvenstråle begifver sig dit.) Sjuttonde Scenen. Jordens yppersta ros är hjertat; himmelens klaraste stjerna är själen. Rosens purpur strömmar genom mina ådror och värmer mig. Stjernans klarhet genomstrålar och upplyser mig. Hvilken skön stund! (Hon tager plats i en stol.) Adertonde Scenen. CONSTANS. A. LÖFVENSTRÅLE och LILJEBORG inkomma från ena sidan. De stadna nära dörren. A. LÖFVENSTRÅLE (vid åsynen af Constans). LILJEBORG. CONSTANS. CONSTANS. Riksrådet är ej här? Stilla! Tyst! (Dörren på andra sidan öppnas. Riksrådet inkommer, men stadnar i dörren.) 84 Nittonde Scenen. DE FÖRRE. RIKSRÅDET. RIKSRÅDET (får i dörren se A. Löfvenstråle och Liljeborg, vänder sig om till B. Löfvenstråle). Vänta här! Vi få sedan talas vid. (I detsamma han lemnar dörren, synes B. Löfvenstråle bakom honom; B. Löfvenstråle ger med ett tecken tillkänna, att han märkt sin brors närvaro, hvarefter han dröjer qvar på tröskeln, bakom dörren, som är till större delen öppen.)
Besv. och Ekon.-Utsk. Betänkande, j\~:o 6t. 2:0 af Riksdagsfullmäktigen Johan Johansson från Örebro Län, hvilken anfört, alt behörigt afseende borde fästas på den bittra klagan, som med största skäl och från lång tid tillbaka förts öfver jordbrukets höga beskattning och förmenat, att således en nedsättning deri borde tillvägabringas, hvarigenom jorden ej blefve högre skatt ålagd, än annan fast egendom, samt att detta ändamål lämpligast kunde vinnas genom förminskande af Stats-utgifterna, hvilket återigen bäst kunde åstadkommas genom öfverflödiga embetens indragning, samt Försvars-systemets ordnande på ett till besparingar ledande sätt.
KojUjiurkergs 23,472: 46.— 5Voslor-5,<irr1uncls 27,455: 37. 6. ^Vermluncls . 142: 16. 9. 3omlluncls . 245: 3. 11. ^eslerkollens 155,246: 31. 5. torrbollens 214,681: 47. 4. 369,928: 30. 9 llxlr 438,286: 24. lill livucl belo^ clennu 8lutons toiulrun kun kommu ull ingö, ur ioke möjtigl ull lörbuncl lioolömmu, sorclolos mocl Iiunsigl lill ole omsI. uncliAli6l.or, si" törele, ooli b vilk» uro i 8tuls-l7onlurol« törul numnolu berullolse nurmuro nlvoekluole. kill Kongl. ^1uj:ls täoligu 0rot' ut clon 23 tovombor 1841, rör:mcle clo ut' tikols 8lunclor lör lioliölvunclos un3sullning i missvexlur unvisuole lillgungur, omlormules, ull ut'clo i lunclel ulostuoncleunolsullningsskulclornu, som <lu n^igutvos lill 595,600 1l:clr, enclusl 295,6lX) kun3o ncöjligon ^uruknus ull inll^lu. 8o<lun sislberörole licl bur ä 1830 ärs s^unmäls-orecliiiv blilvil lill Iliksgulcls-Oonlorel uloilovororucll: 1840 clon 20 tovoinber Hulr 50,000. 1841 clon 12 Kolnuurl . , 50,000.
Med upphäfvande af 17 kap. 1 och 2 §§ Arfda-Balken, sistnämnda lagrum sådant det lyder i Kongl. Förordningen den 6 Februari 1849, 3, 4 och 5 §8 i samma kapitel, Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1762, angående en utvidgad teslamonls-rätt efter stads-rätt, 5 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, samt 8 kap. JordaBalken, varder, angående hvad i testamente gifvas må samt i afseeude på gåfva af fast egendom, stadgadt som följer: Om hvad genom testamente gifvas må. § I Ej må någon genom testamente bortgifva eller annorledes förordna om mer än hälften af sin qvarlåtenskap, der bröst-arfvinge lefver efter. Andra hälften falle bröstarfvinge lill: den hälft kallas brösl-arfvinges lag-lott. Finnes ej bröst-arfvinge, då må man om all sin egendom förordna. § 2. Är efter testaments-gifvare omyndigt barn, och kan det ej af sitt arf eller annan tillgång njuta underhåll och uppfostran; då skall af egendom, som i testamente gifven är, så mycket aftagas, som Rätten pröfvar barnet, efter stånd och vilkor, nödigt hafva, till dess "det kan sig sjelft nära, dock ej för längre lid, än till dess barnet fyllt tjuguett år. Är barn efter testaments-gifvare ofärdigt, med svår sjukdom behäftad! eller litet vetande, och kan det ej af sitt arf eller annan tillgång njuta tillräckligt underhåll; då skall ock al egendom, som i testamente gifven är, tagas hvad för barnets underhåll nödigt pröfvas, så länge behofvet fortfar. Nu bar man genom testamente anslagit viss årlig inkomst till omyndigt barns underhåll och uppfostran eller lill underhåll för ofärdigt, med svår sjukdom behäftadt eller litet vetande barn: kan ej sådant barn af eget arf eller annan tillgång njuta under - 204 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Denna sedelärande hjeltesaga var ej blott ett på svenska språket osedt försök: någonting vältaligare i skrifart, någonting färgrikare i skildringar, någonting praktfullare i berättelse och beskrifning, hade man ej på modersmålet förnummit. Man lefde i den oskyldiga tid, då den Asiatiska Banise lästes med samma interesse, som i våra dagar en Ivanhoe eller Kenilworth, och då Telemaque föreföll lika underhållande, lika pikant, som nu Les Mystères de Paris, eller hvilket annat en Sues, en Dudevants, en Dickens nyaste nyhetskram. Voltaires och Crebillons romaner voro länge till blott för ”fritänkande” förnäma. Det lände så mycket mindre Adalrik till men att författaren hade tagit just Telemaque till hufvudmönster, och dervid ej heller lemnat ur sigte Barclaji Argenis; hvilken likaledes då var en älskad läsning, – för herrarne i sitt latinska original, för damerna i sin svenska tolkning. I alla fall hade Mörks roman, utom i åtskilligt annat, först och sist det egna, att vara ställd på den skandinaviska sagoålderns grund, eller att der hafva funnit nog värdiga hjeltar och hjeltinnor, för att locka inhemska hjertan till efterföljd af inhemska forndygder. Bifallet infann sig ock verkligen så skyndsamt, så allmänligt, som någonsin kunde önskas. Det sträckte sig ända till Tyskland, der denna första svenska roman snart utkom i öfversättning: en i den tiden, för en svensk vitterhetsman, oerhörd ära! Ja: det tycktes, i sitt sällskap, äfven medföra den timliga bergningen. Prestvigd 1743 af Ärkebiskopen E. Benzelius, kallad af en beundrare, Öfversten Stjernros, till Huspredikant, blef Mörk året derpå, efter vederbörlig Pastoral-Examen, kallad af en beundrarinna, Friherrinnan Funck född Cronström, till Kyrkoherde i Bro och Lossa. Det lilla upländska pastoratet gaf honom sin välkomst-helsning genom företrädarens dotter, Catharina Staf; med hvilken han 1745 knöt ett äktenskapsband, som säges varit ljufligt genom trofast inbördes kärlek.