Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ymningshyttan 5000 — Nora bergslag. 1 Garphyttan — 6000 Lekebergs bergslag. Willingsberg — 12000 Nora bergslag. Wåhlåsen — 7000 Karlskoga d:o. Björkborn — 1000 D:o. Immetorp 30000 — D:o. Granbergsdalen 26000 — D:o. Hållsjöhyttan 13000 — . Nora och Filipstads {bergslager. Silfverhyttan 17000 — Persbergs grufvor. Alqvittern — 9000 D:o. Ahsjöhyttan 15000 — D:o. Qväggen 28000 — D:o. Linnebäckshyttan 14000 — f Nora och Filipstads 'bergslager. Lonnhyttan 11000 — D:o. 88 Tillverkningens belopp i medeltal åren 1855—1857. V erkens namn. Centner. Qvarntorp 10000 — Degerfors — 7000 Olsboda — 10000 Klunkhyttan 21000 —■ Wekhyttan Lassåna 14000 29000 Aspa och Igelbäck . 7000 — Dalby 3000 — Linköpings Län. Boxbol — 8000 Borkhult 10000 5000 Gusum — 2600 Skärblacka — 1000 Jakobslund — 6000 Motala . — 39000 Orter hvarifrån nedanstående råämnen hämtas. Malm. Tackjern. Af stångoell manufakturjern är i medeltal vågfördt. Centner. Nora bergslag. D:o. 0:o. I):o. D:o. ]):o. l):o öfver Arboga. D:o öfver Örebro. ( Nora bergslag samt [grufvor i Lerbäck. I Lerbäcks grufvor samt i egna d:o i orten. f Östergötlands skiir< gård samt sjömalmer ti orten. Karlskoga bergslag. Masugn på stället samt från Lekebergs o. Karlskoga bergslager. Masugn på stället. D:o oell från Nora »samt Lekebergs bergsl lager.
Då, man betänker, att nödig färdighet i snabbskrifningen icke kan förvärfvas utan långvarig öfning, som således medtagit en dyrbar tid emellan riksdagarna, hvilken kunnat användas för bildning och framkomst på tjenstcmannabanan; alt de personer, som till denna tjenstgöring antagas, måste äga den erfarenhet, som förutsätter en ålder, vid hvilken man vanligtvis erhållit någon tjenst i Staten, för hvars bestridande under riksdagen större delen af löneinkomsterna mäste afstås åt den som förrättar tjensten, och att den ökade inkomsten för riksdagsarbetet desto mindre kan anses motsvara det trägnare arbetet, som den fortsatta, ofta öfverdrifna ansträngningen under en längre tid hastigare än den mera lugna och jemna tjenstemannasysselsättningen medtager både kroppsoch själskrafter, oberäknadt att riksdagstjenstgöringen aldrig betraktas såsom merit för 388 D«n 27 Juni f. m. befordran i embelsverken; oell då härtill kommer, att arbetet under denna riksdag, enligt de upplysningar jag erhållit, i den mån ökats, alt vi denna riksdag haft 86 plena under lika lång tid, hvarunder vid förra riksdagen 72 plena inträffade, utan att anförandena nu hvarken varit kortare eller lätlare att uppsätta: så anser jag både rättvisa och billighet påkalla, att StatsUtsk. ville föreslå lika arfvode för R. o. Ad:s som för BondeSt:s notarier; af hvilken anledn. jag anhåller om återremiss. Hr von Hartmansdorff, A 11 g.: Jag instämmer med Frih. Hamilton, hvilken uti sitt yttrande redan nämnt hvad sorn kan sägas i förhållande till notariernes tjenstgöring inom detta Stånd. Lika med Frih:n är jag öfvertygad, att Ijenstgöringen inom detta det talrikaste Ståndet är besvärligare än uti något af de öfriga, BondeSt. icke undantaget. Men om jag äfven antager, att tjenstgöringen här icke vore besväiligare än i BondeSt., så vore det ändock skäl att aflöningen för cancelliet hos R. o. Ad biefve lika stor som hos BondeSt.
Både kyrkoherden och klockaren blefvo alldeles trygga i det afseendet, och gudstjensten fortgick ostördt. Endast då man reste sig för att läsa evangeliet hände det att gubben satte sin fot på vännens tår. »Aj!» skrek Fältman med en mycket gäll, men mycket belefvad hundröst, och hans herre träffades af en förebrående blick från klockarstolen. Fältman fick dock sitta qvar, synbart gripen i sitt samvete öfver att så ha komprometterat sig. Efter gudstjensten höll presten ett tal till tjenare och husbönder, trädde derefter för altaret och kallade fram »ryktaren Truls Jonasson, åt hvilken sällskapet Pro patria skänkte sin stora silfvermedalj för långvarig och trogen tjenst». Och gamle Truls lydde kallelsen, på en gång skamfull och stolt, allt folket stimmade, skockade sig och sträckte hals för att få se honom, och der stod han framför skranket. Af de granna orden och af Pro patria och allt det andra förstod han ingenting, men han förstod att det var en hedersdag, och att Fältman var med, och att Sara nu ändtligen fick se, att man ändå kunde bli ansedd för något, fast man var bara ryktare, och han var glad att inte behöfva stå der ensam på kyrkogolfvet inför hela menigheten: han kände någon, som tryckte sig in emot hans knäveck, varm och mjuk. Och så hade han en oklar tanke på gräl och stränghet, och ett värmande minne af den tysta foderladan och en kall nos, som bökade bakom hans öra i den tryggaste, tillgifnaste vänskap, och det stod tårar i de stela torskögonen, när presten fäste den hvita medaljen på den mörkblå vadmalströjan, och ingen kunde säga att Fältman uppförde sig annat än anständigt. Hans förman såg icke åt honom ens, klappade icke detta raggiga hufvud, som grånat i tjensten liksom hans eget, men han kände det tryckt in mot sitt högra ben, — så förtroendefullt och välbekant. Och ingen menniska hade något att anmärka; Truls Jonasson och hans hund, de hörde ju tillhopa, tyckte man. Ja, en gammal fröken, som egde tre moppar, men inga barn, snyftade i sin näsduk vid denna syn. Ty det var något som hon förstod.
Ett helt annat förhållande bl ifver, då fråga är ensamt örn err ny byggnads uppförande, der allt bestämdt kan beski ifvås och icke några verkliga eller föregifna omständigheter böra kunna uppstå, Som gifva anledning till tidsutdrägt i arbetet och deraf följande pretenderad ersättning; samma förhållande blifver vid sådane reparationer eller än* Bihang till Riks, St. R.o 35 640 Banco-UitkoUtlt Betänkande*. dringar, der allt Iean föi utses, granskas och beskrifvas, men närvarande händelse är af mycken olika beskaffenhet, ty bär är icke fråga om någon isolerad byggnad, utan om tilloch påbyggnad, af hvilka den förra skall ställas emellan och sammanbinda 2:ne andra redan uppförda hus, sorn åter måste till någon del rifvas och utrymmas, och efter hvilkas beskaffenhet, i anseende till murar och bjelkar m. m., till och påbyggnaden mäste lämpas för att med den gamla byggnaden Utgöra ett formligt och säkert helt.” ”En Bygrnads-Entrepreneurs vinst består hufvudsakligen Uti att sjelf få upphandla de erforderlige matefialierne och anskaffa öfrige arbeten, sorn, genom afpassad köpetid och accorder med handtverkare, i proportion af behof och deras mängd blifva honom mindre kostsamma och således okar dess vinst på det hela, då han ofta eger ingen, eller ganska ringa förtjenst uppå ensamt dagsver. ken, hvilka äro de aidra svåraste att caiculera.” ’’Om, i följd af hvad bär ofvan är relateradt, mig tillätes ödmjukeligen föreslå, efter min öfvertygelse, det tjenligaste och minst kostsammä sättet för verkställigheten på den återstående delen af Banco-Archivbyggnadens fullbordande, så vore att med driftig och jemn tillsyn arbetet fortsattes efter räkning, under verkställigheten hvaraf man kunde, enär tillfällen yppades, afsluta accorder om sådane delar af MurareTimmefmanseller andra arbeten, hvilka synbarligen och med full säkerhet kunna medföra en skyndsammare fullbordan och derefter lämpad kostnadsminskning.
Med omförmälande häraf yttrade Rikets Ständer, i anledning af den vid 1840 och 1841 årens riksdag åter förda klagan öfver de tryckande bördor, hvilka alimogen i åtskilliga provinser fått vidkännas i följd af sådane till kungsgårdar och boställen utgående hjelpedagsverken och tjenstskyldigheler, som icke grundade sig å skattläggning och indelningsverket, uti underdånig skrifvelse den 30 December 1840, att de ansågo det vara ostridigt, att berörda åliggande egde menligt inflytande pä de dagsverks-skvldige hemmanens jordbruk samt att, pä grund häraf och då lindring förut medgifvits i dagsverks-skyldigheten till Kronan och dess behållna egendomar, Rikets Ständer ansåge rättvisa och billighet fordra det sådana åtgärder vidloges, hvarigenom enahanda lättnad jemväl bereddes den del af allmogen, som vore underkastad arbetseller dagsverksskyldighet lill sådana kronolägenheter, hvilka såsom boställen och löningshemman m. m. vore åt embetsoch tjenstemän anslagna, helst dylika skyldigheter icke alltid funnes fullkomligen bestämda och således kunde föranleda till obilliga och öfverdrifna anspråk.
Shrijvelse IS:v '197. ändamålsenligheten af de åtgärder Akademien föreslagit; men då redan mycket syntes vara vännet, om en tjensteman funnes med de af Akademien antydda åligganden, hvarigenom, såvida han i deras uppfyllande ådagalade verksamhet och drift, allmänhetens uppmärksamhet i väsendtlig män skulle blifva fästad på dess förpligtelse att åt vära dvrhara fornlemningar egna nödig värd och skydda dem mot förödelse; då vidare någon erfarenhet i detta hänseende borde samlas innan större kostnader för ändamålet gjordes, och då slutligen ett bifall till Akademiens önskan om en förhöjning i redan å dess stat uppförda anslag lill resekostnader m. m. skulle sätta Akademien i tillfälle att, åtminstone i någon mån, verksammare än hittills, bidraga till samma ändamåls vinnande, hade E. K. M»j:t funnit sig icke böra till Rikets Ständer göra annan framställning i ämnet, än som här ofvan är omförmäld. Rikets Ständer erkänna lifligt viglen deraf, att kraftiga åtgärder vidtagas för bevarandet af fäderneslandets fornlemningar, såsom utgörande dyrbara materialier ej mindre för historien i allmänhet med afseende å den upplysning de lemna om forntidens kultur, seder och bruk, än äfven för den äldre språkforskningen, hvilken frän runstenarne hemlat värderika bidrag. Den uppoffring Staten får vidkännas genom beviljandet af de utaf E. K. Majit i berörda syftning nu ifrågasatta anslag är i Rikets Ständers tanka af ringa betydenhet i jemförelse med den förlust, lörnförskningen efter all sannolikhet skulle för alla tider tillskyndas, derest minnesmärkena, lemnade ulan annat skydd, än som under närvarande förhållanden kan för dem påräknas, fortfarande såsom hitintills utsättas för förstörelse. Visserligen lärer mycket kunna villnäs genom den nya författning till skyddande af våra fornminnen, hvarom Rikets Ständer vid sistliden riksdag redan anhållit: men åtgärder af den beskaffenhet, VilterhelsHislorieoch Anliqvitels-Akademien föreslagit, torde icke mindie vara af behofvel påkallad.
— Uti 1800 års redogörelse upplages skulden lör dessa obligationer till endast 2,000.000 tlialer, oell uii ISO! års läkenskaps-utdrag till endast 1,9.">3.759 tbaler, ehuru det då icke förfallna obligalions-beloppct uepgick till 2.344,500 i baler. En livar, som ser denna uppgift å en skuld, stor 1.953,700 tlialer, måste föreställa sig att skillnaden mellan nämnde summa och det ursprungliga nominalbeloppet, 2,400,000 tlialer, är betald; men så är ingalunda förhållandet, utan del är skillnaden mellan 2,000,000 oell 1,193,700 tlialer, sorn blifvit liqviderad. Då den ifrågaställa förändringen i räkenskapen i öfrigt icke kan föranleda lill något besvär eller någon olägenhet, yrkar jag fortfarande bifall till Utskits hemställan i denna del. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef Utsk:ts hemställan i iörevido punkt bifallen. (Ide punkten, ang:dc Riksg.-Kontds kreditiv i Rikets Ständers Rank. Ladcs lill liandlingarne. 7:do punkten, sng:Jc upplåningen mot inhemska fonderade stats-obligationer. Eve. Hr Gr. Sparre: Utaf de anmärkningar, som Revisorerna framställt mot lönnen och sältet för upptagandet af ifrågav:de inhemska län, liar Slnls-Ulsk:t fästat sig vid den, alt, sedan II.
SJleb bet bolag, fmilfet imber namn af 28efmtan*58arfené jernmägé* aftie*bolag bilbat ftg för anläggning af jernmäg mellan fjöanta SBejj* man ocf norra Bärfelt i Stora Äopparbergö län, far fontraft om arbeteté utföranbe, enligt beit af Äoitgl. 3Jlaj:t faffällba platt, blifmit ftyrclfe fig tiltbragit [eban fifta Siifdbag. afflutabt, t följb hmaraf bolaget förflaratd berättigad att utbefomma bet af 9?ifetö ©tanber för benna ii mil långa jernmägdattläggning bewiljabe lån; och l)ar företaget reban i ej obetpblig mån fortffribit. Sif Jjpanbeld* od) ©jöfartdfonbeitd mebel hofwa lått bewiljatä till unberftöb för anläggning af jernvägar mellan fjöarne ©aren od) g)ngett i Söermlanbd län; mellan Ulorrföping od) ^iffebt) i Oftergötljlanb, fatnt från ©triberga grufwor till fjön ©idem i Orebro län. 25efjutom äro uttberjlöb från nämnbe fonb bewiljabe, bela font anflag od) bela font lått, till fitHbotbanbe af farleben mellan ©fjriftianftab od) Sialia, till uppmnbbring af hanbelöljamnen i (Sarldfrona, till hamnarbetet i Slätmo, fatnt till inre hamnanläggningen toib öattbbfrona.
Rätta de sig ej eller deraf, då må, sedan sex månader från den dag varningen skedde framflutit, Kåtten efter stämning pröfva hvad endera eller begge den osämja vålla, samt makarne emellan till skillnad till säng och såte döma från och med I till och med 2 år; förbjude ock då makarne, vid vite af fängelse, att hvarandra under tiden besöka. » Jag har valt denna tid af ö månader i likhet med hvad lagberedningen i sitt förslag i sådant afseende anfydt, och med hänseende till tiden, under hvilken domstolen skulle ega döma till skilnad till säng och säte, har jag, oaktadt lagberedningen antagit 2 år, föreslagit 1 till 2 år, emedan jag ansett, lämpligare att öfverlemna en sådan tidsbestämning åt domstolen. För öfrigt skulle det förbjudas makarne att under tiden vara tillsammans, på det att en sådan temporär skiljsmessa måtte verka till försoning. Jag har nu i korthet anfört de skäl, som, enl. min tanke, synas tala för en förändring i 1 § 14 kap. giftermålsbalken, och får derföre vördsamt hemställa om afslag på Utsk:ts Betänk, i denna punkt och bifall till det förslag, som jag tagit mig friheten i min reservation framställa. Slutligen vill jag, med afseende på varningen inför domkapitel, anmärka, att både vid 1828—30, 1834—35 och sednast vid 1 853 — 54 årens Riksdagar förevar förslag om sådan varnings borttagande, men att R. St:r vid alla dessa tillfällen afslagit detsamma. Hr Tham, Casper Wollrath: Oaktadt jag nästan på förhand vet att den åsigt, jag hyser, kanske endast delas af några få Utaf R. o. Å.d:ns ledamöter, anser jag likväl såsom min pligt att icke desto mindre uttala densamma och söka verka för dess befrämjande. Lika med hvad Utskits Ordf:de i sin reservation yttrat, anser jag alldeles nödvändigt att en förändring af i och 2 §§ i 14 kap. giftermålsbalken kommer att ega rum.
”Nu är dock fröken Hilda bra hård,” återtog Wallinder med mörk blick, men qvarhöll likväl handen, hvilken hon sträfvade att lösgöra ur hans. ”Herre Gud!” utbrast Hilda, helt ängslig, ”ser icke magistern, att nämdeman i Bro seglar in genom porten? Släpp min hand! Jag är icke hård; men jag kan väl icke svara nu!” Och i ögonblicket var Wallinder uppe; men den glädjestrålande blick, som Hildas sista ord framlockat ur hans öga, mulnade något, vid den högst ovälkomna anblicken af fader nämdeman, som alltid hade något att tala med spektoren. ”Löjtnanten är ute på trädet, min hederlige fader Lars,” yttrade Wallinder, med den mest inbjudande ton och blick åt porten. ”Ja, men han kommer straxt hem,” inföll Hilda. ”Jag ser både honom och mamma derborta på gärdet. – Och härvid öppnade Hilda artigt dörren för den rike nämdemannen, som aldrig plägade komma tomhändt, utan alltid medförde något till den lilla, rara fröken, hvilken just var en engel, så väl i magisterns som i nämdemannens smak. ”Nå, hvad tyckte fröken om färgerna, jag hade hem från stan?” frågade gubben Lars, och tog helt makligt in stolen vid dörren. ”Alldeles ypperligt,” försäkrade Hilda; ”jag har snart slutat min målning.” – Och nu skulle nämdemannen in och se på herrligheten, och kunde aldrig skåda sig förnöjd, så vackert var det. ”Ja, ser man bara på, fröken är nu så snäll i allt, att hon just passade blifva prestfru på landet; prostinna, förstås. Ja, ja! det vore ju inte så farligt; konstigare har jag sett.” Något brydd sökte Hilda afleda fader nämmans vältalighet, hvilken också snart föll in uti en annan kanal, då han fick ögonen på den korg, han ställt ifrån sig vid inträdandet. – ”Ack, se här! Min gumma plockade in litet i denna åt fröken. Tag inte illa upp; det är bara för ro skull och hjertligt undt, emedan fröken är så vänlig, och aldrig håller sig för god att snacka med gummorna på kyrkbacken.”
i knappt att stå som icke Det varande, således gifver IDUN E. den större någon ansikte än kvinna, mot ansikte » m e d evighetens dagg världen är h e n n e s hvilken Om blir för släktets bea l d r i g är s ä k e r för sitt lif. visa sig m i n d r e rättvis, mindre vis; men just dag, i denna Hon mindre gryende då folken börja förstå broderskapets tydelse, skola derskap aldrig kan mer af h o n är o l i k m a n n e n hafva skall m å h ä n d a sann, rösta männen l ä r a, att finnas brotill, så l ä n g e h a l f v a, än halfva, m ä n s k l i g h e t e n o m världens verkligt beförblir okunnig SKISS F Ö R härligt förtjusande att rum! Ni kan således inte känna i g e n e n f. d. p a t i e n t? henne upp den o c h sökte förgäfves d e n e n k l a, n a i v a lilla mycket i en — fläta, d e stora, frågade väl Han m e d det alltför tung o m så m y c k e t — tjocka, att barnsliga grå fä- ögonen, det tjusande, oberörda o c h oupplefvade, s o m talade ur hela hennes adertonåriga person. H o n h a d e i själfva verket förtjust hel sommar, hans honom men minne. henne, o c h fängslat så hade ker, kokett, blasé. — h o n o m en h o n strukits O c h nu hade han en baldrottning, funnit ur igen Han inte skakade energiskt på hufvudet. » » Så, SOMMAR, SOM ALDRIG KOM. och S intel En högst hon granskade Och bland björkarne Sylvias glada » N i har tröst. broar mjukt rand. För var det j u bara allvar. en lek — sörjde! I n t e er — en sådan var inte att stora, Och nu! kokttt, sörja.
Den ! Augusti. 2S7Z Uppläst hos Ridd. och Adeln den i Äng. » Prest - Stänoct dcn r Bvrgare-Sländet d. r , - « Bondi-Sländet den l Riksens Gränders Gcaks-Ursksccs Betänkande, L anledning af Longi Mahrs Maörga Gkrifwclse af den 2L« Zulii om de rwenne färskildre Summor, som en lixr L; §. j Regeringsfqrmen bora föe oförurfedde händelser affärras och ansläs. - I^i Nådig Skrifwelfe till Stats, Utstottet af ken 28 nu förlcdne Julii, har Kongl. Maj-.t behagat anföra, hurusom — "Enligt 6z §. uti den af K»ngl. Mast och Riksens Ständer fastställa Regeringsform. wid hwarje Riksdag särstilda tillräckliga Summw böra a sjönas och anstas, den ena, att wara tillgänglig för Rikets förswar eiler andra högst wigriga ändamål, den andra, att ivid infallande krig af Konungen lyftas, »ned iagttagande tviv bägges anwandande as de förefkriiter, samma §. i Regeringsformen innehåller och förmak." "Under Kongl.^ Manis Regementstid hafwa sadane oförutsedde händelser stere gånger inträffar, som pakallat litomordentlige anstaikep, och till destas werkstäiligbet svrdrak ukeinordencl.ge medel. B.tydliga Sununor hafwa de bagge sist förftutne arén iifgatt till rustninaen för Rikets förjwar, och KonglMahr har, under loppet af nästförledit och innewarande ar, nödgats till inköpas Spannemal iftau Bihang. N-o »4^ M L274 Den I Augusts. UtrlkeS Orter, till undsättning för nödlidande Pro, wincer, deponera en Summa, redan öfwerstigande det wid sista Riksdag afsacce mindre Creditivet."
får Stats-Utskottet härmedelst aftemna Berättelse om RiksgäldsContoirels tillstånd, i anseende till desi ffulder och tillgängar, jemte Betänkande om detta Werks Styrelse och Förwalkning, sedan sist hällne Urtima Riksdag. Utskottet, som af Handlingarne inhämtat, att Stats-Ut,kottet wid nysinämnde Urtima Riksdag granffal de uti RikgäldS-Contoiret hällne Protocoll lill och med för Julii mänad 1810, har nu genomläst de Protokoll, hwilka sedermera till nästledne MarS månads stut blifwit förde. Desie Protocoll, tillika med Herrar Fullmäg, tiges, Commisiariernes och Ombudsmannens till innrwarande Riksdag afgifne berättelser har Utskottet pä del nogaste granskat. I afseende pä Räkenskaperne, sä har harwid förekommit, att den för är 1807 öfwer Riksgälden afftutade Hufrvudbok warit den sista, som undergätt granskning af Riksens Högloft. Ständers Deputerade, sa alt wio denne Riksdags början ännu äter, stodo till en lika beskaffad granskning de för ärm 1808, 1809, isis och 18 ri redan afftutade Huswud, Böcker. Stars-Utskottet, omtänkt, att sä långt tillfälle och omständigheter kunde medgiswa, äfwen revidera Rä, 992 Den 3 Juli». Näkenstaperne, har derföre latit fran Slockholm hltregvirera >8-28 ars Hufwudbok med dertill hörande widlöftige verificationer, och pä hwars granskning lltstottet anwandt och ar sinnadt att äfwen ytterligare anmanda den tid, som andre mera magtpaliggande Riksdagsgöromal kunna lemna öfrig.
Här var jag dödligt likgiltig för hela verlden, utom för min postillon, tills han fick sin betalning, och för min värd så länge han väntade på sin. Besynnerligt nog! Penningar äro blott tecken på varor. Huru mycket är då menniskan, när hon blott är ett tecken af tecknet? – en skugga af skuggan? – London d. 8 Sept. Det är nu snart tre veckor som jag befinner mig – en ibland många hundratusen – på denna ofantliga skadeplats, af hvilken jag i flera riktningar sökt att få en slags öfversigt – sluteligen äfven från höjden af S. Pauls kyrkotorn – och vill nu sätta mig på kammaren i lugnet af en aftonstund, för att försöka alt i minnet se det på afstånd, och fatta något sammanhang deri. Jag begynner i medelpunkten. Att egennyttan drifver verlden har mången djupsinnig man sagt före mig. Det är en trivial sanning, om man blott känner den i sitt eget bröst eller i ett ödsligt, folkfattigt land blott sett den förklarad genom några få utmärkta exempel, hvilka man väl villefråga hvad de löpa efter. För att finna den interessant, måste man se den i stort och likväl på ett enda ställe, der en högst drifven idoghet rör sig med stormande hastighet genom tusende kanaler: – här måste man vara, för att på nära håll och med egna ögon förnimma, eller åtminstone ana, hvilket stort och konstigt urverk drifves genom den ofantliga vigten af de menskliga behofven; och den, som af naturen ej fått en enda droppa köpmansblod i sina ådror, måste dock från London skrifva till sina vänner om handel, och den omätlighet den öppnar. Ty på Londons Börs har man inom fyra väggar en utsigt öfver verlden: – resan till en annan verldsdel förefaller lätt såsom en fart i grannskapet. Jag kunde ej underlåta att i ett ögonblicks anfall af lystnad fråga mig sjelf: skall jag fara till Amerika, eller åt Ostindien och China? – Skall jag göra mig besvär för att vinna skatter? – Nej! – och dermed slutades min plan att bli riker karl eller en annan verldsomseglare.