Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Härtill kommer att hittills hafva större hela laster af dessa varor från produktionsortérne inkommit, och detta endast lill Städer med en väl organiserad tullbevakning, då deremot efter tull-lindringens uphörande, införseln deraf efter all anledn. lill en del kommer att ske successive och i mindre poster från Hamburg öfver Liibeck och till städer, som sakna och icke kunna äga samma tillförliteliga tull kon - Den 26 Februari. lil väckas, har det oaktadt af en motionär blifvit väckt och till MedStånden expedierad. Jag skulle tro, alt då motionären icke kunde väcka fråga om ärendets behandling i Utsk. han icke heller kunde väcka den till omedelbart uptagande inom tvenne Stånd. Efter mitt sätt alt se, strider denna form helt och hållet emot grundlagen, och får jag derföre anhålla det It. o. Ad. å den gjorda framställningen icke ville fästa afseende. Rr Rosenblad: Under minst 7 riksdagar hafva Stånden så förstått grundlagen, att inbjudningar skett till Stånd, som redan fattat beslut, att desamma frångå, utan alt de ansetts så definitifva att ej ändring skulle kunna ega rum. Detta har haft både sina fördelar och olägenheter, dag skulle tro att, om man vill på något sätt fortsätta, som man hittills gått tillväga, genom en förklaring öfver grundlagen, måhända icke alldeles i strid med dess anda, men icke klart deraf framkallad, så skulle väl sådant äfven kunna ega rum, ty det beror af Ståndet att begära den och af de andra att deri instämma. Vill man åter gå en annan väg och undvika dessa inbjudningar, så har jag för min del visserligen ingenting deremot, men vill endast dervid fästa den önskan, att, om beslut fattas att aldrig mer begagna inbjudningar, R. o. Ad. äfven måtte blifva en sådan föresats trogen och aldrig göra inbjudningar till något Stånd, som i en fråga fattat beslut, icke heller mottaga sådane i frågor, hvaröfver R. o. Ad. beslutat. Frih. Raab:
Jag har visserligen föreslagit, alt Den 22 Juli c. ra. urbota sträft' i delta fall må äga rum, men icke fortfarande, emedan sådan bestraffning ej förut varit stadgad; utan min hemställan ur, att i stället för det alternativt föreslagna straffet 6 r;dr 3a sk. eller fängelse vid vatten och bröd efter omständigheterna, må utsättas fängelse vid vatten och bröd från ti lill io dagar efter omständigheterna. Frih. Tersmeden, Wilh.: Jag får anhålla om bifall till detta moment, sådant det blifvit af Utsk. föreslaget. ?:dra punkten blef derefter af R. o. Ad. bifallen. Ånyo föredrogs LagUtskts den i5 och 18 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 71, i anledn. af gjorda anmärknrr vid Utsk:s betänk. N:o 16, öfver väckt motion om upphäfvande af lagens stadganden , anglde qvalificerade dödsstraff, Då betänk. N:o 16 blifvit af R. o. Ad. afslaget, fann Ståndet detta utlåt. Nto 71 icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarna. Hr Rosenblad, Bernh., hade inlemnatett så lydande anförande: Sedan II. R. o. Ad, återremitterat BancoUtsk:s betänk. N.’o 44, torde det tillåtas mig, som vid öfverläggningen i officiella åligganden var frånvar., alt få bifoga några anmärkn;r att åtfölja återremissen. Instämmande helt och hållet i Major Nordenanckar reservation, får jag, i öfverensstämmelse med irsta punkten deraf, föreslå borttagande af det föreslagna ovillkorliga förbudet för Bancosecretin alt innehafva annan tjenst. Deremot, om Utsk. skulle anse, alt lönen kunde nedsättas till 1800 r;dr, har jag ingenting deremot; hvaremot jag, under åberopande af de skäl, sorn i bancofullmrs hemställan om ett särskildt räkenskapsbiträde blifvit anförda, får såsom alldeles oundgängligt yrka, att åtminstone det af Utsk. föreslagna arfvode af 3oo r:dr för ett räkenskapsbiträde åt fullmäktige måtte blifva bibehållet.
De handlingar, hvilka blifvit den nådiga skrifvelsen bifogade, innehålla bland annat, att, i afseende på den omnämnde uppmuddringen af Mörrums å, kronan dertill icke förbundit sig annorledes, än att, såsom orden lyda i i § af förrberörda arrende-kontrakt, åt John Svensson upplåtes på arrende under sex år ''Mörrums laxfiske jemte dertill hörande egor och fiskevatten, med all den rätt, Kongl. Maj:ls nådiga dom af den 16 Juni 1794 utsätter samt Kongl. Maj:t och kronan nu lagligen tillkomma kan eller under arrendetiden genom beslut i serskilda frågor och deribland angående uppmuddring af utloppet i Mörrums å varder bestämd’; att Öfverdirektören A. E. von Sydow, efter i Maj månad 1834 anställd undersökning, uti deröfver afgifvet betänkande, anfört: att Mörrums-åns utlopp vore uppgrundadt
Valet af Maria var det bästa han kunde göra. Det till och med hviskades om, att hon var ganska förmögen, en förtjänst, som han dock ej sökt efter. Bröllopet firades snart, och Annas vänner kommo öfverens om att alldeles draga sig tillbaka och öfverlåta Aidas uppfostran helt och hållet åt föräldrarne. Fru Lage mottog sin lilla dotter på en särdeles gynsam tid, ty den lilla hade knappt börjat framjollra sina första ord, och modersnamnet skulle hon endast lära sig att gifva åt henne. Aida var ett litet klent barn, mycket mottagligt för intryck af alla slag, och Maria kom därför snart i tillfälle att visa, hvilket inflytande en god, fysisk vård har, ty den lilla Aida utvecklades till en frisk och hurtig flicka. Det var ett rart barn, en riktig liten ögonfägnad, men ju mer hon växte upp, dess underligare blef hennes lynne. Redan från första stund hade Maria med smärta märkt, att lillan ej gärna gick till henne. Hon klängde sig fast vid sköterskans hals och vände bort sitt lilla hufvud, när den nya modern så vänligt kom och ville smeka henne. Maria hoppades då, att med ombyte af sköterska skulle blygheten upphöra. Men det gick icke så. Aida blef i stället räddare för henne, och det fastän hon endast i nödfall agade henne eller ens gaf en sträng tillrättavisning. Under årens lopp förändrades hemmet. Grosshandlarens inkomster ökades, och med Marias förmögenhet var det intet skäl att bo så trångt, isynnerhet som flere barn kräfde större utrymme. Herr Lage hade dock så svårt att skiljas från sitt första lilla hem med alla kära minnen, men han kunde ej neka till, att Maria hade rätt, då hon talade för en större vå- ning, hvilken hon ock förbehöll sig att få möblera efter sin smak. Grosshandlaren kände sig till att börja med främmande under eget tak, men han vande sig snart vid de bekväma stolarne och de öfverallt så ändamålsenliga inrättningarna. Icke så Aida. Hon visste icke, hvar hon skulle känna sig hemma, småsyskonen plågade henne. D e voro så tråkiga att leka med, och så gick hon ensam i en vrå till sina dockor eller, sedan hon börjat skolan, till sina böcker.
Det är nr denna synpunkt, som jag nu tillåter mig alt i största korthet betrakta frågan. Det finnes, med undantag af den siste värde talaren, ingen, som här yrkat bifall till Const.Utsk:s förslag i dess nuvarande skick; ty de, som yttrat sig i ämnet, hafva alla framställt olika förslag. Den värde talare, som först yttrade sig, önskade autagande af en gemensam tanka, som gick derpå ut, att R. St. skulle, sedan de blifvit ense om hufvudgrunderne för den blifvande nya lagen, ål ett förstärkt LagUtsk. öfverlemna att utarbeta detaljerne. En annan värd talare framställde ett förslag, som innehöll, alt R. St. väl skulle till ett LagUtsk. öfverlåta, att under liden mellan denna och nästinträffande riksdag fortsätta granskningen af nämnde lag, men att R. St. icke åt detta Utsk. skulle öfverlemna någon beslutande rätt, den de borde åt sig sjelfve till nästa riksdag förvara. Ehuru jag icke tror mig taga miste då jag säger, att Gr. Lagerbjelkes förslag i hufvudsaken öfverensstämde med Hr Lagerhjelms, skall jag dock anhålla, att detta sednare förslag mätte ännu en gång blifva uppläst och alt jag derefter måtte återfå ordet. I anledn. häraf uppläste H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, en af Hr Lagerhjelm skriftligen inlemnad uppgift å de grundsatser, han önskade måtte förklaras utgöra R. o. Ad:s gemensamma tanke, innehållande: ”l:o Beslutande rätten förblifver hos R. St; 2:o R. St. bestämma hufvudgrunderne; 3:o Tillämpningen af dessa hufvudgrunder uppdrages åt LagUtsk. att äfven efter riksdagens slut fullbordas; 4:o Det sålunda utarbetade lagförslaget skola R. St. utan förändring antaga eller ock förkasta.” Frih. Raab: Detta förslag synes mig i några få enkla ut tryck visa oss den väg, på hvilken vi kunna komma till det äskade målet; och detta utan någon enda af de olägenheter, som man har velat förespegla oss skulle inträffa, i fall vi antaga Const.- Utsk:s förslag. Ty ingalunda hafva R.
Allt för ofta, det måste vi till vår • egen nesa bekänna, blir resultatet af föga tillfredsställande natur, bär vittne om lojhet, liknöjdhet eller rent af försummelse; och ett slikt rön af samvetsgrann sjelfkritik är väl egnadt att verka smärtsamt och nedslående. Ja väl, må vi gerna nedslås! Må vi förkrossas och ödmjuka oss inför detta bedröfliga faktum, att vi under gångna dagar, dem vi aldrig kunna taga åter, försummat så oändligt mycket, som vi kunnat verka till glädje och till gagn, gjort så onödigt mycket, som ländt till smärta och till skada! Prenumeration sker: I landsorten: å postanstalterna. I Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens hufrodkontor, i bokladorna samt å tidningskontoret !. Hur ofta har icke ett tillfälle till en god gerning obeaktadt fått gå förbi; hur ofta skulle icke ett kärleksrikt ord eller råd här, en vänlig liten ansträngning ytterligare der ha kunnat medfört glädjande och lyckosamma resultat! Men så få vi ej låta oss nedslås, att vi hopplösa eller liknöjda säga till oss sjelfva, att våra krafter äro för ringa, för obetydliga och vår svaghet för stor till alt kunna bringa upp vårt kreditkonto till en mera tillfredsställande slutsumma. Tvärtom bör medvetandet om den flydda tidens försumlighet vara oss en eggande maning till att framdeles taga bättre och friskare tag; och ingen kan i ärligt mod söka intala sig sjelf att krypa bakom denna skamliga och lättvindliga ursäkt: jag har gjort mitt bästa, och det är ej mitt fel, att jag ej mer förmåtl. » Hvad stort sker, det sker tyst, » har skalden skrifvit, och alla kunna vi dagligen erfara, huru djup sanning gömmes i hans ord. Det finnas särskild t bland qvinnorna många, som i allvarligare frågor af misströstan om egen förmåga låta sig hållas tillbaka från hvarje ansträngning mot ett godt mål. Och dock är det just dem.beskärdt att genom sin tysta, ofta obemärkta och underskattade verksamhet i hemmet utan allt stort lal, utan all bullrande strid, utan all tom bravad öfva den mäktigaste och mest välsignelsebringande inflytelse i snart sagdt alla dagens små eller stora frågor. Men hvarför egentligen tala om små eller stora frågor!
Denna pligt står i 8i §:n Reg.F:n, och beböfver icke inkomma i ett Utsk.betänk, till Stånden. Af sådan anledning kan jag icke annat än ogilla anmärkntn om hvad Utsk. sagt; men icke så till förståendes, att jag vill ingå i någon föreskrift hvarken för eller emot Utsk:s opinion i afseende på förslaget till grundlagsförändring; ty dertill har Utsk. lagenlig rätt att inkomma så länge riksdagen räcker. I afseende på voter:s-propos;n mäste jag säga, att jag reserverar mig till prot. emot dess framställande till votering, emedan den innehåller i nej-propos:n, att förslagen icke skulle komma att hvila till nästa riksdag till grundlagsenlig behandling. Jag vet dock rätt väl, att jag i detta fall icke har majoriteten inom detta Hus med migji denna öfvertygelse; men lagen är klar i detta fall, och jag åberopar mina många förut i detta afseende till prot. afgifna reservationer, och måste alltid reservera mig emot hvarje försök att under form af gemensamma tankar afslå förslag till grundlagsändringar vid den riksdag, då de först framställas af Const.Utskottet. I afseende på formen för sjelfva betänkts behandling, så instämmer jag med Hr von Hartmansdorff deruti, att man måste skilja premisserna helt och hållet från beslutet, och förklara, alt, sedan BondeSt. antagit inbjudningen och förslaget, R. o. Ad. jemväl vid votertspropos:n låter bero. Gr. von Platen, Baltzar: Jag skall åtnöja mig med alt hufvudsakligen instämma i hvad Frih. Cederström yttrat. Äfven jag har icke kunnat så uppfatta grundlagen, att icke något grundlagsförslag skulle komma att hvila till nästa riksdag. Jag skiljer mig endast så vida från hvad han yttrat, som jag tror att något skiljande af premisserna och voter:s-propos:n icke här bör eller behöfver komma i fråga, då det icke är premisserna, utan endast voter:s-propos.n, som är föremål för beslut. Jag anhåller således att vi måtte få hålla oss till voter:s-propos:n, och alt R. o. Ad. behagade gilla den. Gr.
Förslag till Förordning angående Stämplade-Pappers-dfgiften. 4 26 irael i Städerne, hvilket är fritt från stäinpladt papper, intill dess detsamma hos nämnde myndigheter uppvisas, då det som bilaga bör charteras. Till Contracter emellan enskilde personer Testa Contrahenterne stämplad t papper till hälften hvardera, om ej annorlunda dem emellan derom aftaladt är, men å de Contracter, som af vederbörande för Kronans samt Kyrkors, Academiers, Gymnasiers, Skolors och Hospitalers räkning, eller af Officerare pä Rolehönders och Ruslhållares vägnar varda afslutade, angående arrenden af Kronans och Allmänna Inrättningars jord, eller hvad annat frågan röra kan, samt icke finnes i 6 §. undantaget, skall den, som med Kronan, dess Ombud eller Officerare i något af de förenämnde ämnen contraherar, efter nu föreskri fven grund bestå stäinpladt papper å <let exemplar han undfår. 2:o Cerlepartier eller fraktslut 0111 Fartyg till utrikes orter i proportion af fraktsumman, nemligen: Under 50 R:dr — 3. — från och med 50 till 75 R:dr — 6. — från och med 75 till 100 — 9. — från och med 100 till 150 — 18. — för fulla 150 — 24. — och derutöfver för hvarje fulla 50 l!:dr — 8. — 3:o Köpe-contract, hvarå följer köpebref, hvarje exemplar — 12. — 4:0
Proposition J\d> 32. tigheter, sorn henne såsom hans hustru skulle tillkomma, annorledes än möjligen £enom hennes^ förledande till ett felsteg, hvilket lagarna borde söka förekomma, men ej på något sätt föranleda, och hemställde alltså, det Eders Kongl. Majit täcktas, på Justitie-departementets föredragning, taga i nådigt öfvervägande, huruvida icke till Rikets näst sammanträdande Ständer framställning borde ske om utfärdande af en författning, hvarigenom äktenskap emellan Svenske kyrkans medlemmar och mosaiske trosbekännare förklarades tillåtna, samt sättet och vilkoren för sä beskaffade äktenskap bestämdes. Denna hemställan täcktes Eders Kongl. Majit bifalla. Vid afgörandet af omförmälda inål yttrade jag väl den mening, att, som Reglementet den 27 Maj 1782, deruti judarne förbjödos att ingå giftermål med andra än sina religionsförvandter, blifvit upphäfdt genom Förordningen den 30 Juni 1838, enligt hvilken mosaiske trosbekännare, som äro svenske medborgare, blifvit ställda i lika rättsförhållanden med öfrige svenska undersåter enligt Svensk lag, utan andra inskränkningar än Sveriges grundlagar för utrikes födde män eller främmande trosbekännare bestämde, eller i nämnda Förordning särskildt stadgades, samt hvarken i samma Förordning eller annorstädes i Svensk lag funnes stadgadt något förbud för jude att ingå äktenskap med medlem af Svenska kyrkan, och lysning och vigsel voro i allmän Lag föreskrifna former för ingående af ett giltigt äktenskap och jemväl i egenskap af religions-förrättningar borde enligt Svenska kyrkans bruk verkställas, så snart den ena af makarne tillhörde samma kyrka, den omständighet, att mannen var jude, icke borde utgöra hinder för den begärda lysningens utfärdande. Sedan emellertid genom Eders Kongl. Majits ofvanberörda beslut blifvit förklaradt, att i gällande lag förefunnos förbud emot ifrågavarande äktenskap, samt då äfven efter min åsigt det är behöfligt att sättet och vilkoren för sä beskaffade äktenskap varda genom lag närmare bestämde, finner jag mig böra tillstyrka vidtagandet af nödiga åtgärder för att tillvägabringa en författning uti ifrågavarande ämne.
S. D. Ett af J. 0. Almqvist från Norrbottens län nu ingifvet skriftligt anförande, tillhörande en af honom förut väckt motion i fråga om hamnanläggning i närheten af Haparanda stad, blef, efter skedd föredragning, till Stats-Utskottet remitteradt. S. D. Vid föredragning af Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande Nio 9, i anledning af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktige beslut i afseende å andra delar af Belänkandet N:o 4, angående vilkoren för bränvins-tillverkning, antogs Utskottets inbjudning derom att art. V om försegling af redskap vid bränvins-tillverkning och destillering målte ur författningen utgå; hvaremot inbjudningen rörande § 72 afslogs och Utskottets hemställan härom la des till handlingarna. Under vidhållande af sitt förut fattade heslut lade Ståndet § 4 till handlingarna, hvarjemte öfriga delar af ifrågavarande Utlåtande likaledes blefvo lill handlingarna lagda. S. I).
Att Kongl, Maj:ts sanction äfven i detta af2 {leende är af nöden, har jag förut medgifvit. Jag Den 29 Oelober f. m. 5*3 yrkar och tror, att uti hvarje Constitutionel Srat icke något kan verkställas emot Konungens vilja; ty Kongl. Maj;t bör o3tridigt äga veto. Det har b' i f v i t sagdt, att om revisionen utsträckes utöfver de två åren, skulle det kunna medföra collision emellan de olika Revisorernes åtgärder. Jag föreställer mig, att denna olägenhet kan häfvas med ett enda penndrag, derigenom att man förklarar, det de åtgärder, som blifvit vid en Revision granskade, ej äro någon ytterligare granskning underkastade Man har vidare sagt, att ingen annan revision vore fullständig, än den, som verkställdes å en afslutad räkenskap. Om man antager detta , hade det varit omöjligt, att revidera Statsförvaltningen, innan Rikshufvudboken blifvit färdig. Jag öfverlernnar till hvar och en, som någonsin granskat en förvaltning , om det ej är af vigt att granskning följer tätt på förvaltningen? eller af hvilket skäl vill man väl månatiigen ja veckotals få rapporter rörande de fleste förvaltningar, utan att afvagta Bokslut ? innebär ej denna önskan af tidig insigt i förvaltningens gång något väsendtligen nyttigt; hvarföre skulle den då infinna sig vid all förvaltning? Ar denna tidiga insigt nyttig; Hvarföre vill man då undandraga förvaltningen en så nära granskning, som möjligt? Jag kan icke eller inse, att der ligger något frö till strid eller tvist deruti, att folket önskar, ju förr desto hellre, bilda sin opinion öfver allmänna ärendemas gang. Herr Cederjeh old', Emot mitt yttrande / 824 Den 29 Oclober f. m. om tiden , sorn revisionsåtgärden bör omfatta, har en värd Talare anmärk:, att jag skall grundat mitt raisonnemerit på den supposition, att ordet minst vore uteglömdt i 6S § Riksdagsordningen. Jag vågar dock hoppas, att uttrycket uteglömdt icke undfallit mig, emedan sådant varit ett klander af Lagstiftningen.
De sednare äro, om man fråndrager dem, som för ätllingarnes vistande i Sveriges förlorade landskap, eller för omyndighetstillstånd, ej kunna representeras, 700 eller högst, S00, d. v. s. blott £ mot de 3,160 ofrälse tjenslemännen. Jemförer raan hela antalet af myndiga adelsmän så befinnas de enligt Riddarh.Ulskis nyligen afgifna memorial, icke vara flera än 3,021, eller icke ens så många som ofrälse tjenstemän voro år 1848. Likväl skulle de förre få 4 gånger så många representanter som de sednare, eller 8 gånger så många, om de ofrälse rummen såsom troligt är, till hälften intoges af dem som uphört alt vara i tjenst. På samma sätt, som Ulsk. förhållit sig mot ofrälse tjenstemän, har det äfven förfarit mot ofrälse jordegare. En sådan får, på sätt redan sagdt är, ej komma här in med mindre, han har Kongl. Fullmakt. Således erkännes icke hans representationsrätt, blott folden egendom han innehar. Hvarför får då bonden bibehålla sin representation för jord, ulan Kongl. Fullmakt? Man vill förmodligen alt fullmakten skulle adla godsägaren. Men jag kan icke inse hvarföre han skall inträda just på Riddarhuset. Om man anser den adliga börden utgöra skäl att på den ena sidan bilda ett Stånd af alla dem, som äro frälse embetsman eller godsegare: så kan den ofrälse börden jemväl vara skäl lill att å den andra sidan bilda ett Stånd af alla jordägare och embetsman, sorn icke höra till adeln. Vill man icke göra det, på sätt jag föreslog 1844, utan sammanföra dem samlelige, så bör det väl ske efter det inbördes förhållandet mellan deras egendom på landet. Deraf hade Adeln år 1845 fastigheter till ett taxeringsvärde af 61,431,000 R:dr. Ofrälse Ståndspersoner, hade s. å. landtegendom till ett taxeringsvärde af 29,924,000 R:dr eller ungefär hälften mot Adeln.
September 1828 i ' åder bifallit, att en köping finge anläggas uti Haparanda by inom berörde socken, å hvilken köping de för ofvannämnde stad utfärdade privilegier blifvit, jemlikt Kongl. Kungörelsen af den 10 December 1842, i Nåder öfverflyttade; att till plats för Haparanda köping eller numera stad blifvit upplåtet det af Stats-verket för 4,000 R:dr B:co inköpte Krono-skatte-hemmanet Krook N:o 2, i mantal, emot skyldighet för dem, som derstädes sig bosatte, att lösa gårdstomter efter derå bestämde värden till sammanräknadt belopp af 4,022 R:dr 24 sk., äfvensom att ansvara för hemmanets utskylder och onera af alla slag; att utaf dessa gårdstomter numera blifvit, på sätt en af stadens Ordningsman utfärdad, handlingarne bifogad, förteckning utvisade, af invånarne inlöste 52 1 stycken för 2,867 R:dr 24 sk., så alt allenast 27 1 tomter till ett värde af 1,155 R:dr återstodo oinlöste; att utskylderne till Kronan, hvilka för hemmanet Krook utgjort endast 25 R:d-r årligen, sistlidet år för Haparanda stad, enligt motionen bilagdt utdrag af uppbördsboken för Torneå Fögderi, uppgått till 932 R:dr 40 sk., hvarjemte Stats-verket af den vid Haparanda gränse-tullkammare inflytande uppbörd, hvilken under åren 1839—1843 utgjort tillsammans 81,433 R:dr, hemtade en icke oansenlig inkomst; att, i mon af folkmängdens tillväxt i nämnde stad, hade saknaden af nödig jord för odlingars anställande blifvit för stadens i allmänhet medellöse och genom en kostsam bosältning skuldsatte invånare, serdeles af handtverksoch arbetsklasserne, allt mera känbar, samt att detta behof på lämpligaste sätt och med ringa uppoffring för det allmänna kunde afhjelpas genom den ifrågaställde donationen af Hapaniemi boställe, hvilket, ehuru, i följd af sin mindre goda beskaffenhet, för Stats-verket af föga vigt, vore, såsom gränsande intill stadens område, för omförmälde ändamål företrädesvis tjenligt.
Inte ska här skuras på tre månader! Hurra!!! Tjyf' vingen hvad nya potatis ä dyra! Märkvärdigt att kaffet inte smakar! Men regelrätt är det kokt. Vi ska se i Hagdahl, om vi kunna hitta på något piffigt till frukost! Ja, j a men! Och han dukar och gör fint. Och ska moja sig. Hm! Det smakar inte riktigt. Han promenerar och vattnar blommorna, främst Aralian. T y den man, som under sommamaren inte sköter mors blommor, tänker inte riktigt varmt på mor. Så går han på sin tidningsbyrå. Och se ' n äter han middag. Och på kvällen träffar han gamle vännen Viktor, som är ungkarl och har stått fadder åt lille Helge. Och så talas där om gamla historier och kvällen går. Så är han hemma igen. Så tyst! Bevars väl! I kväll är det inte roligt att röka i helgedomen. Ingen sömn i kväll heller! Med ens har han gåtans lösning: han saknar det lilla trippe-trippe-tripp! Å h! de små gula skorna — som ha väckt honom så tidt och så ofta kommit honom att tappa tråden, då han suttit och diktat Trippe-trippe-tripp! Han känner sig som en brottsling. Det var en morgonkvist för två månader se ' n. Och Topelius var död och som så många andra skulle far också skrifva om honom, och det skulle bli till en ny sommarkostym åt lille » Helge Skränfock » — så långt det räckte. Och han skref, så gåspennan vardt glödröd. Så kom det: — Trippe-trippe-tripp! Och den lille sa: — Hvarför har inte far pussat lille Helge i dag? 261 Och den störde pennfäktaren sa ' otåligt: — Gå ut! Du ser väl far har inte tid. Hör du, mor, du får hålla dem inne, när jag har brådt. Då gick lille Helge till mor och så sa ' han: — Dä ' ä ' inte riktigt pappa! Och den synen står för enslingen nu, och han ville gråta. Åh, hvad han ska pussa den pojken, när de kommit tillbaka! Hur länge dröjer det? Tre månader!!! Han släcker. Men somnar inte. Och slumrar han in tio minuter, så drömmer han och vaknar med kallsvett på pannan.