Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Invändningen saknar icke grund under nuvarande förhållanden, men den skulle helt och hållet förfalla om alla för en prest nödiga och för dess befordran bestämmande examina aflades vid akademien före prestvigningen. Derigenom skulle enhet i betygen vinnas och det nära nog orimliga förhållandet upphöra, att en prest kan utan aflagd pastoralexamen anses skicklig att i decennier sköta en pastors alla åligganden, men icke vara värdig att uppbära dess inkomster. Fordom, då elementarundervisningen var alltför ensidig och ofullständig och då prestbildningen i förhållande dertill stod på en lägre ståndpunkt, var måhända pastoralexamen af behofvet påkallad för att förmå den unga prestmannen att genom fortsatta studier öka sitt otillräckliga kunskapsförråd; men då det är en känd sak att det kunskapsmått, som vid akademierna bibringas prestkandidaten, numera är tillräckligt för prestexamen och att hvad som ytterligare fordras för pastoralexamen lätteligen kan på ett par terminer inhemtas vid akademien, så finnes efter min tanke intet skäl hvarför icke presten, liksom andra tjenstemän, skulle före inträdet på tjenstemannabanan få aflägga alla de prof, som anses nödiga för embetets utöfning. För Herrar konsistoriales, som i alla fall hafva tillräckligt att sköta, bereddes genom pastoralexamens borttagande en väsendtlig lättnad, och presterna skulle helt visst, utan pastoralexamenstvånget, af sitt embetes vigt manas att hålla jemna steg med den allmänna bildningen. Att den akademiska kursen blefve genom en slik anordning förlängd till icke ringa olägenhet för en fattig yngling, är lika sannt som att under nu varande förhållanden vistandet i stiftstaden för prestexamens undergående samt några år Bih. till R. St. N:o 99. sednare för afläggande af disputationsprof och pastoralexamen medför kostnader, icke mindre betungande tor den obemedlade. Men då vid innevarande riksmöte inom detta Stånd motion blifvit väckt om anslag af 12,000 R:dr årligen till understöd för theologi* studiosi, så synes, om detta förslag vinner framgång, ifrågavarande olägenhet vara häfd.
De yttranden, som afse återupp]ifvande af 1810 års Bevillning.* System; äfvensom den deruti föreslagne förändring, att i stället förbehållen inkomst, taxeringen skulle ske efter Bruttoinkomst. a:o Anmärkningar mot de af Utskottet föreslagne hufvudgrunder för Allmänna Bevillningens utgörande, jemte åtskillige Ledamöters, i sammanhang dermed, framställde yrkanden, orri nödvändigheten, att, till fyllande af StalsVerkets behof utöfver de ordinarie inkomsterne, företrädesvis anlita ilen indirecla beskattningen genom Tull-, Post-, Charta-Sigiilataocli brån vins brännings-medlen. 3:0 Åtskilliga förslag rörande pérsönliga skyddsafgiften, nemligen: a) att denna afgift malte alldeles upphöra; b) att densamma bör beräknas såsom bittils, från fyllda 17 år; c} att den borde utgå progressivt i nion af olika villkor och förmögenhet; samt d) att den i allmänhet bör minskas eller nedsättas. 4:0 Angående ifrågasatt direct beskattning å Capital; 5:o Anföranden till stöd för yrkad beskattning genom bevillning: å såkallade öfverflödsartiklar, och b) för Caracters-fullmagter; samt 6:0 Framställningar om en i vissa fall förhöjd progressiv afgift för årlig inkomst, fastigheter och rörelse samt arfsmedel; om nedsättning i faslighets-bevillningen till 1 Rdr per mille; om förhöjda afgifter å fastigheter och rörelse i Städerne, samt om lindring i bevillningen för vissa orter, med mera, hörande till fördelningen och det' Beglementariska. Bilt, till B, St, Prot, 183 i. 5 Sami. t dfd. j 7 :de Häftet, BevillningUt slottets Utlåtande Nio 1$. Innan Utskottet ingår i hufvudsakligt Utlåtande öfver anmärkningarne mot ifrågavarande Betänkande, föranlåtes Utskottet, i anledning af ålskillige Ledamöters förmenande, att, på sätt Utskottets ena Ledamot, Herr Grefve H, v.
Majst i Nåder ineddelte, förklaring, hvartill, enligt hvad Utskottet iidi.imtat, i anledning deraf uppstått, att Kongl. Majst uti ett till dess Nådiga pröfning forekoumi.et mål funnit, att den, angående berörde Rättegångssätt, i Tulloch Accis-Stadgan roeddehe föreskrift icke blifvit rätteligen tillämpad; alltså, då en sådan förklaring varit af nöden, anser Utskottet sig böra till Riksens Höglofl. Ständer hemställa, att den såsom ständig Lag må antagas. Till enahanda utlåtande har Utskottet funnit sig aga anledning i afseende på den, enligt Herr Friherrens och Justitiae-Oinbudsmannens anmälan, af Kongl. Majit den 25 Januari innevarande år utfärdade Nådiga Förklaring öfver 25 Cap. 5 §. Rättegångs Balken, jernfeldt med 37 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars i 8 0 7» Den 29 Mars. 487 1807, hvarigenom Kongl. Maj:t förordnat, det mål angående emot Kyrkofrid och Rättegångsfrid begångne förbrytelser af lindrigare beskaffenhet/ an dern, som inbegripas under stadgandet uti förberörde 37 punkt af J 807 års förklaring, lika med desse sednare, icke äro af underställnings-egenskap i andra fall, än då sådan åtgärd i följd af annan med fredsbrottet förenad och i sammanhang dermed åtalad brottslighet, efter hvad särskildt stadgadt är, bör äga rum , i följd hvaraf Kämners-Rätt äfven utom Stockholm blefve behörig att dylika inål efter hällen ransakning afdömma. Enär Utskottet vidare öfvervägt hvad Herr Friherren och Justitiae-Ombudsmannen till Riksens Höglofl. Ständers kännedom Iernnat, att uppå deri af honom till Kongl. Majit i underdånighet gjorde hemställan, om utfärdande af den Kungörelse, till förklaring af 4 §. uti, Kongl.
St:s und. skrifvelse rör:de årligt anslag för utgifvande af Svenskt diplomatarium; N:o 334- angrde tiden för revision af Stats-, Bancooch Riksg:verkens räkenskaper och förvaltning; N:o 335. ang:de bibehållande af 65 och 66 §§ samt förändring af 67 och io3 §§ i i83o års reglemente för Riksg.cont.; N:o 336. rör:de fattigvårdsanstalterna; N:o 337. ang:de upptagande af ett lån till befrämjande af hypotheksföreningar; 22 ti. 14 io<5 D c n 9 Maj. N:o 338. med öfverlemnande af ett förslag till ny författning, ang:de brännvinsbränningsrättigheteu, tillika med nämnde författning; N:o 33g. med öfverlemnande af bevillmsföTordn., tillika med nämnde förordn. Likaledes upplästes till justering och godkändes nedannämnda §§ i riksd.beslutet, nemi.: i:o ang:de ett extra statsanslag till försvarsverkets iständsä Ilande; 2:0 ang:de tiden för revision af Stats-, Bancooch Riksg.verkens räkenskaper och förvaltning. Föredrogs ånyo och lades till handltna Constit.Utsk. d. 7 dennes på bordet lagda meraor. till BorgareSt., ang:de en af detsamma yrkad, men af talmannen vägrad proposm. Underteckn. Ridd.Secret.: Straxt efter, sedan R. o. Ad. hade afgjort Bancooch LagUtskms betänk. rör:de privatbankerna, ankom från PresteSt. till R. o. Ad. en inbjudn. ang:de sättet att expediera detta mål till K. M. R. o. Ad. beslöt då, att inbjudn. skulle hvila, till dess R. St:s beslut om lagen för privatbankerna var kändt.
Redan 1841 förklarade Kongl. Maj:t, vid föredragning af Rikets Ständers undex dåniga hemställan om förändring af krigsskolan på Carlberg, att detta läroverk ”skulle förblifva i sitt dåvarande skick intill dess en allmän reglering af Rikets uppfostringsoch undervisningsanstalter kunde ske”. Samma skäl, på hvilket Kongl. Maj:t då grundade sitt beslut, qvarstår ännu och intilldess de allmänna elemenlar-läroverkens nu anbefallda organisations-förändring, åtminstone i det hufvudsakliga, blifvit sä genomförd, att det samband emellan Statens krigsskola och nyssnämnda läroverk, som bör ega rum, kan tillvägabringas. Detta skäl eger till och med större vigt nu än tillförene, sedan kunskapslordringarne vid inträdet till krigsskolan blifvit betydligt skärpta. Guvexnörs-embetet begärde nemligen redan år 1850 hos Kongl. Maj:t ali, på grund af det missförhållande, som då egde rum emellan antalen af inträdessökande ynglingar och utexaminerade kadetter (de förres antal uppgick detta år till 60, hvilka samtidigt väntade på ledigheter vid Carlberg), kunskapslordringarne vid inträdet måtte höjas till likhet med dem, som för flyttning till dåvarande 2:di-a klassen voro föreskrifna. Kongl. Maj:ts bifall lill denna anhållan hade till följd att dåvarande Irsta klassen försvann, och erfarenheten har sedermera visat, huru svårigheten att vid de allmänna undervisningsverken före fyllda 16 år frixvärfva de för inträde i krigsskolans lägsta klass nu erforderliga kunskaper dels gifvit anledning till så talrika underkännanden vid inträdesexamina, att Hera kadettplatser stå obesatta, dels tillskapat privata s. k. förberedande kadettskole-inrättningar, hvilkas föremål är att fylla hvad som brister i erforderliga kunskaper vid inträdet till Carlberg för ynglingar, hvilka, för att ej blifva för gamla, lemna den allmänna skolan
Intet buller, inga ljud, kunde längre oroa den stela och orörliga skepnad, som låg utsträckt i mahognypaulunen, och hvilkens hvita ansikte bestrålades af skenet från vaxljusen i de höga silfverkandelabrarne, som stodo på ömse sidor om hufvudgärden. Utanför sängkammaren, i lilla kabinettet, satt fru Hall med spetsnäsduken för ögonen. Hennes dotter stod bredvid henne och talade tröstens ord till söta mor, och i matsalen gick amiral Wachtmeister upp och ner, fram och åter, som ginge han på sitt eget skeppsdäck. Men inne i sängkammaren, bakom de gula sänggardinerna, hördes djupa, tröstlösa snyftningar. Det var unge John, som begrät sin far. ANDRA BOKEN. Arfvingar. Enkefru Christina Hall satt i sitt kabinett jämte dottern och mågen. Alla tre väntade på John. Fru Christinas blickar sökte spegeln, hon rättade på sitt enkedok och grämde sig öfver att den svarta flanelldräkten missklädde henne. Men sannerligen, hvilken dräkt hon än burit, kunde numera ingen benämna henne den charmanta fru Hall. Ansiktshuden var slapp och gulnad och hade många rynkor, ögonen hade mistat sin eld. Numera utgjorde endast den smärta gestalten och de vackra händerna les beaux restes af svunna behag. Detta medvetande och känslan af att med mannens död hennes glanstid var all, hade ej gjort fru Christinas stridiga humör älskligare. Sorgen gaf sig luft i elakt och kinkande lynne, helst när hon rufvade öfver att hon undertecknat det testamente af år åttisju, som hennes man föreläst henne, och hvari hennes och dotterns arfslotter så mycket som möjligt kringskuros till förmån för John. Men när gamle John Hall sagt: »Mrs Hall, ni bör skrifva under, sir ni, sir ni,» hade hon skrifvit under. Herr Hall hade haft respekt med sig, och det var ej värdt för någon, ej ens för hans eljes så katiga hustru, att streta emot hans vilja. Men för unge John hade ingen respekt, minst af alla hans mor, och då John efter faderns död blifvit liksom tokig af sorg, hade fru
För dess varaktighet fordras enighet, så väl hos Folket, som emellan det och Regenten; ty genom enighet alstras kärlek, kraft och täflan uti allt, som genom sjelfförsakelse kan bereda allmän nytta; med ett ord, all slags medborgerlig dygd. Men enighet kan icke allmänneligen finnas, om icke allas skyldigheter och rättigheter såsom medborgare äro lika; hvarje olikhet alstrar stridiga interessen, och dessa medföra oenighet, misstroende, brott, förakt för lagarne, egennyttans seger öfver alla medborgerliga dygder eller egenskaper och sam hällsbandens slutliga sjelfupplösning. Från uraktlåtenheten att undanrödja alla anledningar till skiljaktiga interessen hos folket, härleder sig ovaraktigheten af de Monarkjsk-Constitutionella och Republikanska Styrelseformerna. Historien vitsordar att de öfvergått till Despotism eller Oligarki: Sveriges egna häfder sakna icke exempel derpå. Sverige har genom de stora olyckor, som beredde 1809 års Revolution, återkommit från despotisk till Monarkisk-Constitulionel styrelseform; men de omgifvande farorna, den massa af öfverhopande arbeten, som sysselsatte Ständerna 1809, ovanan allmänna ärenders behandling, räddhågan att för allmänheten ännu alldeles främmande idéer kunde väcka far - hagor, vådliga innan ännu den införda nya sakel nes ordning Vunnit stadga, oell hoppet att, genom tryckfrihetens begagnande, allmänna omdömet om medlen till undanrödjandet af alla anledningar till stridiga inleressen bland folket skulle stadgas, verkade, att ingenting egentligt då gjordes, för att bringa Sveriges Statshushållning i öfverensstämmelse med grunderna för dess Styrelse-form. Sålunda bibehöllos alla elementer till snar återgång under enväldig eller oligarkisk Styrelse, i de för hela ekonomiska Statsorganismen bibehållna stridigheter i enskildas förhållande till Staten.
Jag vågar hoppas afseende å dessa skäl vid T ull-betänkandets förnyade föredragning hos de Högloft. Riks-Stånden och vördsammast begär jag afslag å den i detta Betänkande, N:o 3o, föreslagna tull å vagnar och åkdon samt bifall deremot till hvad, i afseende på elem, i Betänkandet N:o 21 blifvit antaget, med det här ofvan anförda tillägg, att vagnar och åkdon, sorn ur Riket blijv t bevisligen utförde; befrias från införseltull. På sådant sätt blifva de nu i underrättelserna till Tulltaxan intagne stadganden, rörande resandes vagnar, äfven obehöflige och kunna derifrån utgå.” Af Herr Löwenström, J.: ”Emot Utskottets beslut, att det, sorn. de Kongl. Personerna och Utländska Beskickningar erlagt i tull för inkomne varor, må, i händelse anmälan derom göres, i vederbörlig ordning restitueras, reserverar jag mig, med anledning, att jag ej kan låta öfvertyga mig, det de Kongl. Personerne icke skola ifrågasätta denna restitution, om man upplyser dem, huru välgörande det vöre för Staten, om de, såsom varande de första i Riket, med sitt exempel föreginge nationen i detta hänseende, och dymedelst hetogo en mängd personer tillfälle att tullförsnilla, under benämning, det godset tillhör någon af de Kongl. Personerna. Dessutom anser jag bemälde Personer vara, i anseende till Deras öfver allt behof höga aflöning, som, om allt hopsummeras, årligen öfverstiger millioner, likaså väl som hvarje annan embetsman, som ofta ej ens eger 200 Rrdrs årlig lön, skyldiga erlägga tull för de varor, som de för sig låta införskrifva; så mycket mer som deras Personer är beviljad frihet från erläggande af bevillning och centonal för dea lön, de erhålla, hvilket hvarje embetsman måste vidkännas.
Störtadt och reparabelt handgevärsoch styckekrut - 1,158. 61. 1,167. Uti nådigt bref af den 10 December 1842, har Kongl. Maj:t förordnat, att ständiga upplagen af handgevärsoch styckekrut, under iakttagande af tillbörlig och efter behofven lämpad proportion dessa krutsorter emellan, böra utgöra: För .arméen och landtfästningarne - 21,000 centner. flottan och sjöfästningarne — 19,000 — 000 — tillsammans 41,000 centner; ning inom riket samt för tillfälliga behof j ’ tuioaumiailO CCIllUCr ^ samt att dessa upplag, uti hvilka vid 1841 års utgång en brist på det hela förefanns af omkring 2,300 centner, skulle genom följande arens tillverkning småningom kompletteras samt derefter vidmakthållas, så att all afgång i dessa ständiga upplag, efter hvarje års slut, blefve, så fort ske kunde, ersatt. -1 - > ~ Icke destomindre har, såsom af ofvanstående framställning visar sio-, behållnin at 0*r»nf i. i , t ... P Kl DCiiunnm - att småningom fyllas, deremot blifvit mer än fördubblad. Af räkenskaperna synes, att äldre, till krigsbruk odugligt, krut eller, då sådant icke i närmaste förråd funnits, bergskrut blifvit till enskilda arbetsföretag utan betalning utlemnadt, såsom t. ex., på grund af Kongl. Maj:ts nådiga förordnanden, till Direktionen öfver Götha kanalverk, till bergsprängning vid ombyggnad af Forsviks sluss, , 10 centner, — 73 — Till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Östergöthlands län, för vägför \ bättringar emellan Linköping och Kumla gästgifvaregård, — 10 centner, „ intressenterne uti 2:ne större vattenaftappningsföretag i Upsala och Gefleborgs län 16 dito „ Direktionen för brobyggnaden öfver Mellansundet i Mälaren, emellan Myckelön och fasta landet af Westmanland, 3 dito.
Då nu, i hän-, delge hela den till MetallLånefonderne anslag-i Den o Junit f. m, ne summa~6oo,ooo R:dr för Bergshandtering gens räkning bibehölls, derigenom endast skulle uppkomma en årlig iänetiilgång al 12000Ö R:dr intill nästa Riksdag, för hela Riket, hvilket åter, för det dermed afsedde ändamål, vore högst otillräckligt , så hemställer jag, om icke Brukshandteritigen heldre kunde afstå hela MetallLånefondernes ifrågavarande anslag till de andra Näringarne, under förklarande, att man således icke hade något, i detta afseende, att tacka dem för. Hans Excellence Herr Grefven och Landti Marjkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad. Ropodes Ja. Hvarefter Hans Excellence hemställde, orri Ridderskapet och Adeln önsksde, att de till Odling»- och MetallLånefonderne af Utskotten tillstyrkte anslag, borde i ett sammanhang afgöras. Ropades Nej. Herr Cederfchjqld: Jag vigar förnya mitt vördsamma anhållan om den proposition jag föreslagit, att beslut om minskning af Bankens årliga inkomster med 350,000 R.dr måtte fattas, innan fördelningen af Bankens inkomster uppgöres. Hans Dsji~ 3 Junii f. rn. 369 Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarjkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln önskade, att den af Herr Cederschjöld begärde proposition nu borde framställas. Ropades Ja och Nej. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar/kalken yttrade, det han trodde, att tillfälle torde finnas vid någon annan Artikel att åstadkomma den af Herr Cederschjöld önskade minskning af 250,000 R;dr i Bankens årliga utgifter. Herr Ceder/chjöld:
I afafseende å denna handling, anmärktes af domstolen, att orden »häruti finnes» voro »svn»barligen tillsatte med annat bläck, öfver de närmast intill stående orden, och till större »delen utsuddade, så att de icke af en och hvar kunde läsas.» Munck af Rosenschöld förmälde på tillfrågan, att han icke hade sig bekant, hvilken en af de såsom vittnen undertecknade personer vore, att en annan af nämnde personer skulle vara fabrikör, men att endast de två öfrige voro att anse såsom de egentliga vittnena; hvarefter Allmänna Åklagaren yrkade, att då de sistnämnda två vittnen voro dömde äran förlustige, den såsom namnsedel åberopade handlingen befunnes så vårdslöst förseglad, att den utan svårighet eller märkbar förändring kunde öppnas och tillslutas, samt vittnesmeningen ofullständig, nämnda handling ej måtte tillerkännas egenskap af namnsedel. Rådstufvurätten förklarade genom beslut samma dag, att ofvanberörda handling i flere afseenden saknade de egenskaper, hvilka intyg om förseglad namnsedel, enligt 1 § 6 momentet Tryckfrihetsförordningen, borde äga, hvarföre samma handling icke kunde af Rådstufvurätten godkännas eller till undersökning, om namnsedel deri funnes, föranleda, samt att målets handläggning skulle hvila, til! dess sig visat, om detta domstolens beslut vunne laga kraft eller fastställelse. Den 6 Juni 1853 företrädde inför Rådstufvurätten Munck af Rosenschöld jemte en person, som uppgaf sig hafva varit Marinsoldat och heta Carl Jeppsson Skantz, hvilken sednare inlemnade en till Rätten stäld skrift, deruti han, under åberopande af 1 § 8 mom. Tryckfrihetsförordningen, anmälde sig vara författare till den åtalade jemte åtskilliga andra från Munck af Rosenschölds tryckeri utkomna skrifter, samt ville underkasta sig allt ansvar, som derföre kunde komma i fråga. Ä denna skrift var tillika tecknad begäran af Skantz om del utaf de stämningspåståenden, hvilka emot den ifrågavarande skriften blifvit gjorda, samt om fjorton dagars rådrum för förklarings afgifvande.
Transport R:dr l:o, alt åt Arméens Bataljons-Läkare, hvilkendera graden de än innehafva, må, i stället för den, efler åtta års tjenstgöring, dem nu tillkommande 50 procents lön förhöjning, medgifvas förmånen att, efter sex års oafbruten och berömlig tjenst i nämnda egenskap, från allmänna Indragnings-Staten kunna, på vederbörlig anmälan hos Kongl. Maj:t, erhålla årlig förhöjning af 125 R:dr å innehafvande lön och, efter vidare i fyra år fortsatt enahanda tjenstgöring, ytterligare en l löntillökning af 75, R:dr, så alt efter tio års tjenst den årliga aflö ningen för en Bataljons-Läkare blifver, om han under tiden qvarstadnar i Andra Bataljons-Läkaregraden, 450 R:dr, och, i fall han blifvit befordrad till Förste Bataljons-Läkare, 000 R:dr; 2:o att för Arméens Regements-Läkare må beviljas följande lönförhöjningar, nemligen: för Regements-Läkarne vid Indeldta Arméen, 29 till antalet, samt Regements-Läkaren vid Lif-Bevärings-Regementet, 100 ll:dr åt hvarje R:dr 3,000: lör de åtta Regements-Läkarne vid värfvade Arméen, med efter deras nu innehafvande olika löner lämpade belopp, sammanräknadt ...» 1,990: hvarigenom aflöningeii skulle blifva: för Regements-Läkaren vid LifBevärings-Regementet, 250 R:dr, för Regements-Läkarne vid Wermlands Fältjägare-Regemente, vid Lifregementets och. Smålands Grenadier-corpser samt vid Norrbottens, Westerbottens och Jemtlands Fältjägare-corpser 600 R:dr, och för Regements-Läkarne vid Arméens alla öfriga Regementen och Corpser 8Ö0 R:dr.
Som de tilkommande k?mcooch NiksgaldsKevi80rei8 förrättning således, efter hwad ofwan anfördt är, egenteligen bestar uri Mertens öfwerseende och ar befordra Författningarne til en jemn och orubbad werkställighet; sa mage icke desse ksvisorer befatta sia med någon siags clisp^nion af eller Riksgälds-t^oinoireis medel, under hwad Drul och til hwad behof det ock wara ma. Zeke eller maze Kevjsorc-rne siq befatta med befordringsmål och tilökning i Sytzlor, Löner eller men wä> at pa inkomne beswar efterse och rätta, om någon af Betjeningen skulle wara i dest befordrings-rätt för nära stedt, såsom ett deras förrättning rilhörande aliggande, uprättelsen likwäl aldrig sadan, at den til systlan befordrade kan af kievisorerus derifrån remc)VLrL8. §. 9. Om wid krevi80rerne8 undersökning befinnas skulle, ac någon af Lrm^uen5 eller Riksgälds» Löntoiret8 Embets eller Tjensteman hade sig Utmärkt för särdeles drift, flit och skicklighet i sine Sytzlan atföljande förrättningar; fä ehuru kevi8orernL ej kunna sjelfwe inga uri någon skags Pmningebelö ning, 6zv Den 14 Mars. e. m. ning, mäge de likwäl ester nogafte bepröfwande kunna anmäla ett sädant ärende hos nästföljande Statsoch Lanco-Utskott, såsom ett medel ac up« muntra förtjensten wid en answarig, trägen och ost ta mödosam tjenstgöring.
Den § ur grundlagen, som Hr von Hartmansdorff citerat, bjuder embetsverkens hörande, den nämner alt nödiga yplysningar skola infordras, — och jag frågar om någon underlåtenhet egt rum i afseende på uplysningars infordrande. Hvad som efter 1834 kunnat komma i fråga, eller beloppen af utgifterna och inkomsterna, de äro, genom StatsUlsk. på grund af Rikshufvudböckerna som fullständigt uptaga desamma, bestämda. Om någon felaktighet skulle vara begången så verkar det ingenting ty om t. ex. 500 r:dr för litet intagits på Kronans räntor, så komma 500 ndr mera in på 10:de och räntemedlen och då motsvarar det ena det andra. Det är visserligen möjligt att embetsverken icke bestå af samma personer som 1834, och att hvad omdömet angar de nuvarandes skulle bli olika mot hvad då yttrades, men då sakförhållandena äro fullständigt utredda, förmodar jag att Ståndens ledamöter icke sakna egna omdömen och tror att det skulle föga lända lill fromma för saken och ingalunda motsvara den dermed förenade tidsutdrägt, sorn skulle upstå, om alla dessa emb:sverk ånyo skulle höras. I anledn. af Hr von Hartmansdorff» yttrade missnöje att chefen för ett Stats-depart. personligen kommunicerat sig med ett honom underlydande depart., en rättighet, sorn är honom medgifven, får jag erinra honom, att detta sätt alt kommunicera icke är annat, fastän lill en ringa del, än ett återvändande till den första collegiala administrationen, hvilken skapades af den store och odödlige Axel Oxenstjerna, och jag tror att nutidens store män skulle kunna vara belåtne om de i sättet att bedöma frågorna, kunde jemföras med honom. Den tiden voro Departis-chefcrne verki. Presidenter i collegierne.