Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då icke ens denna ringa gärd af billighet lyckades tillkämpa sig pluralitet inom Utskottet, vågar jag i djupaste vördnad och ödmjukhet anhålla, att Rikets Höglofliga Ständer, detta oaktadt, måtte deråt gifva sitt gunstiga behjertande.» Emot A:de punkten : af Biskop Beckman: »För min del anser jag motionen icke i denna punkt böra lemnäs utan allt afseende. Men då nästan oöfvervinneliga svårigheter torde på sina ställen möta för verkställigheten af det stadgande motionären föreslagit, får jag, för min del, föreslå, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit anhålla om en föreskrift, hvarigenom skolrådet ålägges att vid utöfning af den skol rådet redan ålagda tillsyn öfver folkskolan tillse, att skolrådets egna ledamöter eller, der så nödigt finnes, andra af skolrådet utsedda tjenliga personer efter föreskrifven tur minst en gång i veckan under läseterminen besöka skolan, taga kännedom om dervarande förhållanden samt hos skolrådet anmäla hvad som kan anses påkalla någon dess åtgärd.» Häruti instämde Kongl. Hofpredikanten Rosenius, Kyrkoherden Englund, Riksdagsfullmägtige Anders Medin från Kronobergs län, J. M. Lundahl från Skaraborgs, Anders Jonsson från Wermlands, Olof Nilsson från Westerbottens, J. P. Andersson från Elfborgs och Johannes Andersson från Jönköpings län. 12 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial N:o 59. Ank. till Exp.-TJtsk. den 23 Febr. 1866, kl. 3 e. m. Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 42, angående väckt motion om en lagsamlings utarbetande på allmän bekostnad. På sätt från Riks-Stånden till Utskottet atlåtna protokollsutdrag utvisa, har Utskottets Belänkande N:o 42, hvari afstyrktes bifall till väckt motion om utarbetande på allmän bekostnad af en lagsamling, blifvit af Höglofliga Ridderskapet och Adelö, Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet godkändf.
Då man vid granskningen af tillgångar.ne för Gymnasiers och Skolors underhållande innom Rikets alla Stift, funnit fördelningen så ojemn, att för serskildta Stift ock Läroverk ti 11- gångarne på det ena stället äro nästan inga , på de flesta ställen ytterst knappa, men på andra deremot, jemförelsevis, tilldelade öfver behofvet, har man trott sig både kunna och böra häruti föreslå bil iga och nödiga jemkningar, icke blott emellan Läroverken inom samma Stift utan äfven imellan hela Provinsers Läroverk tillsammanstagne. Det sistnämnde inträffar ikväl, i afseende på överskjutande tillgångar, vid Förslaget N:o 1 endast för Hernösands Gymnasium, samt vid Förslaget N:o 2 endast för Upsala och Hernösands Stift. Likväl har Cornmittén ej behöft föreslå, att dessa överskjutande Lönetillgångar skulle flyttas från ett Stift till ett annat. De kunna och böra för andra Läroverkens behof inom samma Stift användas. All annan rubbning Vore obehaglig och kunde gifva anledning till missnöjen, hvilka, så vidt möjligt är, torde böra undvikas; ehuiu hvarje Svensk man i en så vigtig och örn fråga ovilkorligen måste afse Fäderneslandets Allmänna behof och kraf, och icke får tfinda sig vid en Or ts afskiljda intresse. Bestämmandet af fördelningen utaf Löne-förxnånsr imellan Lärare vid Gymnasier och Skolor Stats-Utskottets Betänkandenl ett grannlaga ämne. Erfarenheten är härvid, sorn 1 mycket annat, en säker ledsagare. Den har Visat å ena sidan, att öfverdrifna Loner vid dessa slags Sysslor förvandlas till pensioner, och å den andra, att alt för knappa Löningsvilkor nedtrycka sjelfva Lärarne genom bekymmer , för ringa deras anseende, minska tillgängen på fullt skickliga ämnen, och således på mer än ett sätt skada sje fva undervisningen.
Det är med förtröstan till Gud, och med förtroende till vår ungdoms sedlighetskänsla, som vi måste åt denna ungdom öfverlemna vår framtid och efterverld; föreställom oss ej, att vi genom examens-reglementen hafva den skapande magten i vår hand. Stockholm den 11 November 1865. P. R. Bråkenhielm. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. Af Herr Bråkenhielm, Per Reinhold, angående en underdånig anhållan hos Kongl. Majit om meddelande af en förklaring öfver Kongl. Förordningen om kommunal-slyrelse på landel. Kongl. Förordningen om kommunalstyrelse på landet föreskrifver, att exsekutor eger beräkna tre procent arfvode vid indrifning af resterande kommunalutskylder, men bestämmer ej hvem som dessa tre procent skall ersätta. Kronofogden afkortar derföre beloppet vid medlens leverering, och församlingens tillskott blifver lika mycket större. Då nu den betalningsskyldige finner vida beqvämare, att i sitt hem till fjerdingsman aflemna utskylden, än att vandra till uppbördsstämma, helst han derjemte vinner en eller annan månads anstånd med betalningen; så var deraf en naturlig följd, att ganska många från uppbördsstämma skulle uteblifva; att kommunen således blef i saknad af påräknad uppbörd, nödgades upplåna penningar, hvarå räntan likasom uppbördsprovisionen drabbar den ordentlige betalaren, och att ett ökadt besvär förorsakades för kommunalnämndens ordförande. Jag hemställer derföre, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, att en nådig förklaring öfver kommunal-lagen må varda meddelad, som stadgar: a) antingen att exsekutor eger hos den betalningsskyldige uttaga den honom tillkommande provision, som dock aldrig bör understiga 10 öre: b) eller ock att stämmoböter, till sex procent af debetsedelns belopp, skola med restantierna af den betalningsskyldige erläggas, dock aldrig under 10 öre: c) eller ändtligen att hela uppbörden må från början öfverlåtas åt kronofogden. Stockholm den 11 November 1865. P. R.
Holpainen vaggade och försökte sjunga, såsom Hellu eller Mari, men han fick inte sin röst att böja sig; det blef blott ett sträft brummande. Anni tycktes bli förvånad deröfver. Hon öppnade ögonen och stirrade på honom. När hon såg fadren der, hvarest hon förut varit van att finna modren eller Hellu, drog sig hennes mun på sned och qvidandet öfvergick till gråt. Mari spratt upp och stirrade på dem med vidöppna och orörliga ögon. Hon var synbarligen ännu inte vid medvetande. Skulle du orka stiga upp och ge bröstet åt henne, eller skall jag hemta henne dit bredvid dig? frågade han. Mari sade ingenting, men liksom af gammal vana kom hon till dem, och böjande sig öfver vaggan satte hon bröstet i barnets mun. Det sög ett par gånger, men vände sedan bort hufvudet och ville inte mer. Dess ansigte uttryckte plåga och ångest, den qvidande rösten var svag och hes. Borde man inte ge droppar åt det? frågade Holpainen åter. Mari syntes förstå hvad han sade, fast hon ingenting svarade. Hon steg lugnt upp och gaf med en sked medikamentet i barnets mun. Holpainen följde henne noga med ögonen och försökte öfvertyga sig om, att Mari inte felades någonting annat, än att hon var trött. En underlig beklämning plågade honom likväl och han kunde inte frigöra sig från sin fruktan. Om blott tiden skulle lida och Tiina Katri stiga upp, tänkte han för sig sjelf, så att han finge höra, hvad hon menade. Holpainen kastade sig ånyo på sin bädd, inte för att somna, utan för att invänta morgonen. De äldre barnen sofvo ännu i sin sötaste sömn i andra ändan af rummet. Mari vaggade träget, jemnt och lugnt, alldeles som förut; endast att kläderna hängde i oordning på henne, och håret föll öfver hennes ansigte, utan att hon brydde sig om att stryka bort det. Och nyss, när hon gick efter droppflaskan, tyckte han, att hon höll sig framåtlutad och drog fötterna efter sig. Men allt det der kunde komma af trötthet, och det gjorde det också helt säkert. Sålunda sökte han qväfva den ångestfulla känsla, som plågade hans bröst.
Jag anhåller att, i afseende på verkställigheten af hvad Herr Rosenqvist föreslagit, få erindra, att enda kraftiga medlet dertill synes vara, att alla Lurendrägerivaror med Lurendrägeri stämpel förses, och att alla klädespersedlar, som af Skräddare eller Fruntimmer förfärdigas, på så sätt stämplas, och sålunda beständigt bibehållas, med skyldighet för köpare att icke låta borttaga denna stämpel. Detta anser jag såsom den enda utväg för vederbörande Fiskaler, att upptäcka hvad som är Lurendrägerigods eller ej, Herr Rosenqvist: De af Herr Tham vid min Motion gjorde anmärkningar hafva endast afseende på det Reglementafiska, och denna detail öfverlemnar jag åt honom med nöje; men då jag ej gerna utan skäl anför någon ting, minst inför ett Riksstånd; alltså och till bevisande afatt jag ingalunda saknar anledning till min Motion, får jag äran uppläsa en förteckning på de klädesFabrikörer, hvilka sedan 3:ne år, blott inom Hufvudstaden, dels genom iråkadt Den 12 December e. m. obestånd, dels genom olycklig conjunclur nedlagt deras rörelser. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemstälde, huruvida Ridderskapet och Adeln önskade afhöra uppläsning af den af Herr Rosenqvist omförmälde Förteckning. Ropades Nej. Herr Rosenqvist: Jag får äran nämna, att antalet af nyssnämde Medborgare äro 24, och häraf torde bäst inhemtas, huru florerande våra fabriker äro, och om en Motion lill deras upphjelpande förtjenar att persi Illerås. Lades på hordet. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard, uppläste vidare följande: I en tid, då så många projecter lill förändringar, indragningar och för StatsCassans vinst afsedda besparingar i anseende till de Collegiale Styrelseverken blifvit uppgjorde och jemväl till någon del, åtminstone för så vidt frågan angår för '(indringar , verkställde, anser jag det vara en skyldighet, att leda lankan och fästa uppmärksamheten på hvarje rättvis och i Riks - Ben 12 December e. m.
Under en sådan synpunkt var det, som jag ansåg det nödvändigt alt tillse livad lagstiftningen bör i sådant fall göra. Vore förhållandet sådant, att det kunde vara likgiltigt för samhället, huruvida detta privilegium skulle stå fast såsom lagligt, så vore'det nu ganska obehöfligt att vidare behandla denna fråga; men med den kännedom, som jag, under ett 2o:årigt vistande i vestra delen af Riket, icke kunnat undgå att förvärfva om de i allmänhet för rörelsen ganska tryckande afgifterna till Trollhätte-slussverk; med kännedom deraf, att det gamla Trollhiitte-slussverk, då det erhöll sina privilegier på (790- talet, fick dem, emot rättighet för K. M. att efter omständigheterna framdeles nedsätta dessa afgifter; sä mäste jag fästa uppmärksamheten på attoni bolaget tillägges den förmån, att ingen nedsättning i afgifterna vore möjlig utan deras samtycke, så blefve deraf en tydlig följd, alt ett sådant samtycke af dem aldrig skulle komma att beviljas, emedan det vore rakt stridande emot deras intresse, och följaktligen komme farten genom Trollhälte-eanal att för evärdeliga tider belastas med dessa höga afgifter. Det är detta, mine herrar! som egentligen uppmanar mig att försöka rubba denna s. k. äganderätt, som ännu icke är befästad, alt göra allt möjligt derför, emedan jag linner följderna vara lör samhället skadliga. Jag får alltså yttra, att då de upplysningar, som bolagets» stiftare Hr Grosshandlaren Schwan till StatsUlsk. meddelat, innebära ett erkännande af honom sjelf, att å actiecapitalet icke är iubelaldt mera jin 80 proc., ehuru han uppgifvit att alla aclierna äro tecknade, hvilken uppgift I i k — a4 H. 62 49° Den 3o April e. m. väl icke är bestyrkt, och dä detta förhållande hell och hållet strider emot 2 §:n i bolagsreglorna, der det star, att actierna skola ovillkorligen vara till fullo inbetalta, för att anses tecknade, så finnes deruti tillräcklig anleda, att betvifla, att bolaget skulle hafva qvalificerat sig såsom laglig innehafvare af dessa privilegier.
Sådant kan ej ske förr än efter styckningen; och för denna och andra händelser af enahanda beskaffenhet hafva Expeditions-Utskottets Förslag till lind. Skrifvelse^ N.o 160. 327 Rikets Ständer ansett den uppskattning, som skett näst efter inteckningen Tara den lämpligaste fördelningsgrunden. Men härefter a ('vi k er Rikets Ständers förslag helt och hållet från beredningens. Rikets Ständer hafva ansett sednare, serskild inteckning i fastighet, som gemensamt med andra är graverad för odelad inteckning, ej böra medföra rätt till vidare än det öfverskott, som finnes, efter det den andel, som på odelade inteckningen sig belöper, ur fastigheten utgått. Så länge den grundsats gäller, att innehafvare af odelad inteckning får hålla sig tili hvilken af intecknade fastigheterna, sorn han finnér för godt, skulle serskild inteckningshafvares rätt helt och hållet kunna tillintetgöras, utan den inskränkning till hans fördel, som lagen nu innehåller; men förhållandet blir annorlunda då innehafvares af den odelade inteckningen rättighet fått den begränsning, Rikets Ständer föreslagit. Han kan då mera ej ur den serskildt intecknade fastigheten uttaga mera, än en viss del, eller så mycket, som, vid jemförelse af alla intecknade fastigheternas värde, derå faller; och då den, som för serskild inteckning uti en fastighet, som gemensamt med andra är intecknad för samma fordran, kan, sedan lagen angifvit den grund, hvarefter fastigheterna skola ansvara för den odelade inteckningen, redan på förhand inse för huru stor andel af den odelade inteckningen samma fastighet häftar, har han, som det oansedt åtnöjt sig med inteckning i blott en af fastigheterna, ej heller giltigt anspråk på någon af de andra, derest den säkerhet, han sig förvärfvat, finnes otillräcklig. Endast derigenom att man på sådant sätt bestämmer förhållandet mellan omförmälda serskilda inteckningar kan enkelhet i frågor af denna art uppnås och den säkerhet vinnas, som hittills saknats.
Att för Svea Rike och thy underliggande Länder stadga följande, och ansåg Herr Grefven och Ordföranden, det Utskottet borde förklara, att då Konungens Nådiga Proposition, föranledd af dessa Länders särskildta läge och deraf härrörande särskildta behof och förhållanden, åsyftade derefter lämpade politiska mått och steg, hvilka med Grundlagens föreskrifter icke hade någon egentlig gemenskap, kunde Utskottet i dessa afseenden icke ingå i någon pröfning eller fatta ett definitivt beslut, hvarför ock ärendet borde till de respective Stånden vördsamligen åter öfverlemnas, då Utskottet efter sin mening ansåge de ur Regerings-Formen införde orden »Svea Rike och thes underliggande Länder» icke till alla delar kunna lämpas till andra än dem, hvilkas Ombud i Svenska Lagstiftningen deltaga; hvaruti efter flera yttrade meningar de fleste Herrar Ledamöter instämde, och skulle Betänkande i enlighet dermed uppsättas. Bilaga C till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 30 April 1812. Upplästes föreslaget svar till samtliga Riks-Stånden på gjorde remisser ifrån det Högvördiga Preste-Ståndet och det Vällofi. Borgare-Ståndet af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, rörande en särskild författning med Svenska Ultramarinska besittningars Styrelse och Drätsel. Herr Kammarherren Silverstolpe hemstälde, om icke till styrka för detta yttrande och af samma grund, som det i betänkandet sist anförda skäl, kunde tilläggas, att sådane Ultramarinska besittningar merändels innehafvas i grund af särskildta fördrag, hvilka ofta ej stöde eller kunde stå i öfverensstämmelse med Moderlandets Grundlagar. Efter en kort öfverläggning godkändes Memorialet, sådant det först blifvit föreslaget.
Men anden gick fram der hunden låg i spisel-grufvan, och qvad: »Stackars du liten Snöhvit! förr fick du ligga på silkes-bolstrar blå, nu får du ligga i askan den grå. Stackars min bror! han sitter i lejona-kulan. Tvy vare jungfru Räfrumpa! hon sofver på min herres arm.» Anden tillade: »stackare mig! jag kommer här ännu två nätter till, sedan får jag aldrig se dig mer.» Derefter smekte hon den lilla hunden, och hunden vänslades emot henne tillbaka. Men när det lidit någon stund, öppnades dörren af sig sjelf, och den lilla fogeln gick sina färde. Andra morgonen, när dager var ljus, tog köks-mästaren af de fagra rosorna hvilka voro strödda på golfvet, och lade omkring faten som buros fram på konungens bord. Men konungen kunde icke nog förundra sig öfver blommorna, utan lät kalla köks-mästaren, och sporde hvadan han fått så fagra rosor. Då förtäljde kocken huru allt hade timat om natten, och hvad anden hade talat till den lilla hunden. När konungen hörde detta blef han underlig till mods, och befallte köks-mästaren sända bud, när fogeln nästa gång skulle visa sig. Andra natten gick den lilla anden åter upp i köket, och talade med sin hund såsom förr. Då sändes bud till konungen, och han kom tillstädes, just vid det fogeln hoppade ut genom dörren. Men öfverallt på köks-golfvet lågo fagra rosor, hvilka spridde en ljuflig lukt, så att ingen hade någonsin sport deras like. Konungen satte sig nu i sinnet, att om fogeln ännu en gång ville visa sig, skulle den icke undkomma. Han ställde sig derföre på vakt uti steger-huset. När han nu hade bidat en lång stund, och det led emot midnatt, kom den lilla fogeln såsom dess sed var, hoppade fram till hunden, der han låg vid eldstaden, och qvad: »Stackars du liten Snöhvit! förr fick du ligga på silkes-bolstrar blå, nu får du ligga i askan den grå. Stackars min bror! han sitter i lejona-kulan. Tvy vare jungfru Räfrumpa! hon sofver på min herres arm.»
Revisorers berättelse för år iS3o afgifna underdåniga utlåtande. Sedan Rikets Ständer vid sistförflutne Riksdag hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, alt de Revisorer, som emellan Riksdagarne årligen samlas i och för BancoDiscont-Verkets granskning, jemväl måtte ( 4 ) få utsträcka revisionen till ManufacturDiscontens räkenskaper? Tiar Kongl. Maj:t uti bref till Kongl. CommerceCollegium af den 23 Januarii t83o behagat i Nåder förklara, att då, jemlikt det för Rikets Ständers Bank utfärdade Reglemente, BancoDiscontens Revisorer sammanträda den i Mars hvarje år, för att granska det nästföregående årets räkenskaper, men ManufacturDiscontens räkenskaper deremot icke förr än den i Maji hvarje år befinnas i det fullständiga skick, att de kunna underkastas revision, hvartill komme, att sistnämnde räkenskaper, hvilka, i anseende till fondens särskilda beskaffenhet, icke kunde till offentlig granskning i KammarRätten öfverlemnas, ehuru de borde undergå den speciella revision, som i afseende på redovisningen af andra allmänna medel är föreskrifven, innan de blifva föremål för Rikets Ständers Revisorers eller deras StatsUtskotts pröfning, Kongl. Majit i Nåder vill, för hvarje års räkenskaper från och med dem för år i83o, uppdraga åt särskilde i Nåder utsedde Revisorer att taga kännedom om fondens förvaltning, och dervid, jemte räkenskapernas behöriga granskning, pröfva och afgifva berättelse, huruvida fondens tillgångar blifvit enligt fastställde grunder fördelade och förvaltade, hvilka berättelser Kongl. Majit sedermera i Nåder vill till upplysning meddela Rikets Ständers Revisorer eller deras Statsutskott. ManufacturDiscont-fonden, hvars behållning vid 1829 års slut utgjorde 772,794 R:dr 47 sk. 8 rist., bär, enligt de härjemte bilagde Capitalslut, genom influfne räntor å utlånta capital, efter afdrag af utgifter ne för förvaltningen, haft i inkomst:
Under åberopande af det vid beräkningen af Stats-verkels inkomster i den Nådiga Propositionen uppgifne förhållande, att, oaktadt Postkassans bidrag till Stats-verket blifvit vid sistförflutne Riksdag nedsatt från 150,000 r:dr till 125,000 r:dr, och postuppbörden under de sednare åren fortfarande stigit, den behållna inkomsten för Post-verket knappast varit tillräcklig för de i följd af utvidgade postkommunikationer m. m. ökade utgifternas betäckande, har Kongl. Majit, som vid fråga om beräkningen af postmedlen ansett, att endast 100,000 ndr hädanefter skulle deraf lill Stats-verket ingå, föreslagit, att det i nu gällande Riks-stat till 450,000 ridr upptagna förslags-anslaget för Post-verkets löner och öfrige omkostnader, måtte ökas till 475,000 ridr, eller med 25,000 ridr. För att kunna med tillförlitlighet bedöma förevarande ärende, har Utskottet tagit kännedom af Kongl. Post-verkets stat för sistlidet år och deraf funnit j att åtskilliga af de å samma stat anvisade årliga utgifter skulle kunna minskas eller upphöra, hvarigenom tillgång bereddes att, utan minskning i Stats-verkets af postmedlen påräknade inkomster, vidtaga åtskilliga för Post-anstalternes förbättrande tvifvelsutan erforderliga åtgärder. I detta afseende får Utskottet fästa uppmärksamhet derå, att, ehuruväl Norrska Postverket gått i författning derom, att Konungariket Norriges postförbindelse med utlandet, under den del af året, då sjöfarten är öppen, befordras nästan uteslutande medelst ångfartyg, sådant oaktadt, i och för nämnde brefvexling, en dubbel postgång från och till Norrige af Svenska Postkassan, utan mot - Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 91. svarande ersättning, underhållas och bekostas; börande, i Utskottets tanka, denna s. k.
Däremot i en krigs,nagl till sjös; eller lands, sammansatt af likåldrig» nran afseende pä börd, rikedom eller andra stampens fördelar, tycker jag mig se: en avel täflan och manliga beslut lisma Htvarje bröst) enj cnthousiasme icke gwäfd genom idöen akt tro sig af oder manlottad; den nied snille begafwttde och mera kunnige, underwisa den med mindre fallningsaäsma; — ett samfällt sträfwande att fnllkommas kill eit kraftfullt helt; och alla tvapnade t samma ändamål hafma smnrit, aik alldrig lämna fältet ät ett inkräktuingslysten stende. Fordna Swea Konungars och Hjcltars ewigt minneswäcda fälttåg, tjenade till deras eftersyn akt nied lika bragder förnya Swensta namnets ära; sädane föreställningar af det urgamla mattnamodet närivarande för krigarnes hänryckta inbildning, skola de hasta til! anfall elled förswar, strida och segra. Om dek medqifwes, akt en lags fullkomlighet består util att med möjligaste korlhct och widsträcktasie omfattning gifwa minsta rummet ät för» tydningen, och derigenom hafma Mästa werkande kraft söt sitt ändamål, sa lärer deraf följa, att ju flera undantag mäste göras, desto flera anledningar giswas till större eller mindre mistbruk. Dä jag ifrån denna hufwndprincipe Ukgär, med erkännande att wista absolut hinderliga tillfälligheter kunna Lörsta Del. N:o 12. 178 Deri -5 Naji. na gifwaS för en all ruan lags fullgörande, magae jag förcsiä alt ifrån nationalförswarcts ukgörande, juga mä anses berättigade undantagas, utom k ,:a Le kill kroppen sä lykke, cm tjenstcns enklaste utöfning under krig derigenom ivore hindrad 2:0 Le antingen kill kropps eller själs egenffapeo sä be» skaffade, ask de kunde anses oduglige och inga platser finnas, hwarkil! de lämpade esker sin förmåga, wörö anwändbara.
Arlsrätt är till sin natur en familjerätt. Nu måste hvarje stat, som vill vara kristlig, fasthålla den grundsatsen att familj och familjerättigheter grundläggas endast genom äktenskapet, ty i annat fall beröfvas den institution, ur hvilken staten uppkommit och städse ånyo uppvexer, sin kristligt sedliga karakter. Det blodsband, som ej är genom äktenskapet helgadt, bör derföre ej anses såsom ett familjeband, som medför familjerättigheter. Från den kristliga statens synpunkt har således oäkta barn icke någon på familjen grundadt rätt till arf; och allt hvad Utskottet i sitt betänkande talar derom är derföre ogrundadt. 2. Den utvidgning, som Utskottet gifvit åt oäkta barns arfsrätt, så att den skulle sträcka sig äfven till barn, som i hordom och förbudna leder födda äro, är visserligen konseqvent; men den strider till den grad emot den allmänna sedlighetskänslan, att, mig veterligen, ingen Europeisk stat ännu infört den; och jag tror att en sådan lagstiftning skulle djupt såra äfven vårt folks känsla för sedlighet, 3. Utskottet har varit inkonseqvent, i det att Utskottet stadgat att oäkta barn skulle taga arf efter fader endast i det fall att denne ej har äkta bröstarfvingar, men elter moder i alla händelser lika med äkta barn, hvartill väl ingen giltig orsak kan uppvisas. 4. Många skandaler och familjelifvet djupt sårande uppträden skulle genom en sådan lagstiftning uppkomma.» Af Herr Lemchen, med hvilken Herr Staaff och Herr Bovin instämt: »Stadgandet i 8 Kap. 7 § Årfda-Balken, hvarigenom oäkta barn uteslutas från den, andra barn i lag tillerkända rättighet att taga arf efter sina föräldrar, är, efter mitt omdöme, stridande mot rättvisan och menniskans naturliga rättskänsla, hvilken kräfver lika ömhet af föräldrar för sina barn, de må vara frukten af en tillåten eller otillåten förbindelse. Det kan icke vara rättvist eller förenligt med den i menniskonaturen nedlagda känsla för det rätta och sanna, alt samhället sålunda pålägger barnen ett slags bestraffning för föräldrarnes förseelser.