Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Carlstens fästnings-byggnad, anslag dertill. I. B. 200. A. 214. II. U. 88. A. 107. — fästnings-beslyckning, anslag till. Se Stats-Utskottets Utlåtanden N:ris 151 och 238. Carolinska Med. Chir Institutet, anslag för. Se Stats-Uskottets Utlåtande N:o 73. — om uplåtelse till Seraphimer-Lazarettet af en tomt från. Se Seraphimer-Lazarettet. Cedergren, Aurora, Formbindare-élev vid Tumba Bruk, angående fortfarande arfvode för. Se Banko-Utskottets Utlåtande N:o 39. Cederström, Friherre Carl Emanuel, yttranden. Cederstöm, Friherre Anders, yttrande. II. 423. Cellfängelser, angående ytterligare anslag för uppförande af. Se Anslag äfvensom Stats-Utskottets Utlåtande N:o 150. Celsing, Lars Gustaf, yttranden. II. 408. Chalmerska Slöjdskolan i Götheborg, om förhöjdt anslag till. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 71. Characiers-fullmakter, angående bevillning å. Se Bevillnings-Utskoltets Betänkande N:o 4. Charpentier, Ii., yttranden. I. 124, 125. ( 47 ) Charl m-Sigillatm-afgiflen, angående beräkningen af. Se Sjölullsmedlen. — angående den indirekta skattens förhöjning medelst. II. 212. III. R. 28. Se vidare Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 10. Cholera-farsoten, angående förändrade föreskrifter rörande åtgärder till förekommande af dess införande neji spridande i Riket. Se Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Belänkanden Ntris 85 och 102. — Välloflige Borgare-Ståndets inbjudning rörande samma fråga. IX. 190. A.
Han tog upp en af hattarne ur den engelska kofferten och räckte den åt sin herre. Se här har herr Hall en ny hatt! – Nej, för all del, den är lika tokiger som byxorna, då bär jag hellre min gamla hatt som den är. Betjänten försökte göra invändningar, men det hjälpte inte. Utan att fråga, drog han emellertid af sin herre den gamla slitna syrtuten och ajusterade honom i en tämligen ny grön jaktrock. John lät honom handskas med sig, som om han vore ett barn. – Sådant här toilettväsen glömmer jag immerfort, herr student, när jag blir ifrig med mina stenar, sade John med sitt vackra småleende. Är jag bra nu, min herre? – Ja visst, om blott inte det där skägget vore, svarade den uppriktige studenten. – Jag har lagt mig till det ryska bruket att bära skägg, därför att jag tycker, att det är synnerligen bekvämt. – Kanske att det är bekvämt, men det är ovant och väcker uppmärksamhet. – Det frågar jag inte efter. Jag är van att väcka uppmärksamhet. Jag skall säga, jag tycker inte om att vara precis som andra. Och jag tycker om min herre, därför att min herre inte är precis som andra, utan säger sin mening rent ut. – Hvarför skulle jag inte göra det? Jag har lärt att tala sanning. – Det tycker jag om. Kom nu, så gå vi! De gingo tillsammans ner för det gamla värdshusets brakande trätrappa, framåt den soliga Storgatan till universitetet. John Hall utsporde sin ciceron om allt. Han ville ha reda på, huru de akademiska samlingarna kommit till, och hvem som ordnat dem. – Saken är den, att jag under mina resor i Sverige inköpt stenar och mineralier från alla provinser, hvaraf jag tänker göra en fullständig samling i svensk geologi och mineralogi, sade John. Denna samling skall åtföljas af en skrifven förklaring. Jag skall visa min herre. Han trefvade i bröstfickan och drog fram en bunt smutsiga blad och lösa papper och visade studenten de anteckningar, han gjort. Studenten gjorde några anmärkningar och påminte slutligen om att middagstiden var inne. – Den hade jag platt förgätit. Kom, så gå vi tillbaka till värdshuset!
I synnerhet är det fallet med blyga män vis à vis kvinnor. Och det var alldeles ovedersägligen fallet med doktor Sylvius. Han hade aldrig förut gjort den erfarenheten, att han var en treflig sällskapsmänniska — en fruntimmerskarl. Och när han nu gjorde denna oväntade upptäckt, så smickrade det honom. Efter middagen följde han mig in i ett litet ljusblått kabinett. Det var han, som tog initiativet — han ville visa mig ett planschverk. Han kunde inte ha gjort det med större tillförsigt, om han varit den mest utstuderade Don Juan. Han lade monopol på mig hela eftermiddagen, vek ej ifrån mig. Han talade oupphörligt. Har du inte märkt, att när riktigt tysta människor en gång börja tala, äro de förfärliga storpratare? — Jag välsignar dig, hviskade vår värdinna, när vi efter ett par timmars tête à tête kommo ut till de andra. Du är ovärderlig! Det var den allra omöjligaste gäst jag någonsin haft. Hvad har du kunnat tala med honom om? — Det är han som talat. Jag har tegat och hört på. — Det är omöjligt! Doktor Sylvius följde mig om aftonen till min port, och lofvade komma och hälsa på Hugo en af de allra första dagarna. Hugo var inte hemma, när han kom. Han satt hos mig hela eftermiddagen. Jag tog fram klädningen för att visa honom, att fläcken var fullkomligt borta. — Om jag koketterade för honom? Nej. — Nej, verkligen inte. Jag har ju sagt, att jag skall tala om allt fullkomligt uppriktig. Jag tyckte, att det var smickrande, att han så tydligt visade mig, att han föredrog mitt sällskap framför andra damers, och jag gjorde naturligtvis mitt till för att han fortfarande skulle göra det. Men å andra sidan — jag hade allt tyckt det vara bra mycket roligare, om min riddare räckt mig en liten smula högre än till axlarna, inte varit fullt så undersätsig och haft litet rakare ben. Som han var, var han ingen Adonis. Men det behöfde han heller inte vara för min del. Han var Hugos vän, och ju mer jag lärde känna honom, dess bättre tyckte jag om honom. Han är en fin natur, och under en mycket prosaisk yta gömmer han en riktigt poetisk och älskvärd innermänniska. Vi talade om alla möjliga ämnen. Han talade mest.
än hvartill den nu kunde uppskattas, under det Staten föga skulle hafva känning af att 3 år förr börja inlösen af de 40-åriga stats-obligationerna. Jemte förordande af ofvanberörde framställning, angående inlösen för Statens räkning af den genom enskildt bolags försorg anlagda jernbanan emellan örebro och Arboga, och under förutsättning att densamma vunne önskad framgång, har, medelst afgifven motion Herr Oskar Schenström inom Borgare-Ståndet föreslagit, att Rikets Ständer i sådant fall äfven måtte ställa medel till disposition af Chefen för Statens jernvägs-byggnader, på det han måtte sättas i tillfälle att, samtidigt med byggande af vägen mellan Hallsberg och Örebro, fullborda den redan bearbetade korta vägen från Arboga till Köping; i hvilket afseende motionären, jemte åberopande af skäl sorn vore allmänt kända, fästat uppmärksamheten derå huru vigtigt det för Statsverket vore, att så fort som möjligt göra O Stats-Utskottets Utlåtande N:o 160. 9 göra fruktbärande de på denna vägsträcka nedlagde 450,000 R:dr med en jemförelsevis obetydlig summa. d) Från Lindesberg till Frövi station på Köping—Hults-bolagets jernvåg, hvilken bana, i längd utgörande 1 mil 21,600 fot, och afsedd att erhålla samma spårvidd, sorn den sednare jernvägen, samt att, likasom denna, med lokomotiv begagnas, blifvit beräknad till en kostnad af 900,000 R:dr R:mt. För denna jernvägsbyggnad, om hvars understödjande fråga vid de 2:ne nästföregående riksdagarna jemväl varit väckt, hafva, uti motion inom Borgare-ståndet Herr A. L.
P k afdelningen rörande den effektiva välgörenheten redogöres för kvinnans verksainliet inoin sjukvården, sjuksköterskeväsendet, enskilda sjiikvBrdsanstalter, stiftade af kvinnor, barninorskeyrket., kvinnors verksamhet s %soin tandläkare ocli fältskärer. Vidare för valgörenlietens ordnaiide, pauvres honteux, tjanarinnelieiii och liknande stiftelser. Till denna afdelning räknas också djurskyddet, i hvilket ju kvinnan tagit en framstbende och verksam del. I denna rapport lämnas afveii en redogörelse för de donationer, som af kvinnor skänkts till olika barmliertiglietsverk, till stipendier för kvinliga läkare och tandlakare, till sjukliiis, sjuksköterskehem, etc. Deii tredje rapporten börjar ined en intressant historik, författad af fröken Sigrid Leijonliufvud, af den svenska kvinnans arbete inoin Iitteraturew, ocli vetenskapenta. Här omnamnas ocli karakteriseras de flesta mer frainstående svenska författarinnor allt ifrån den heliga Birgitta. ' i ') Följa sedan redogörelser för den svenska kvinnans verksamhet inom tonkonsten - och liar träffa vi inånga iiainii med världsrykte - inom dramatiken och de bildande konsterna. Konst~zdustrie~z räknar i v %rt land gamla anor. I den uppsats, som beliaiidlar denna konstart, lämnas först en Iiistorisk öfversikt af de svenska kvinnornas konstindustriella verksainliet sedan iirniinnes tider, hvarefter utförligt redogöres för Handarbetets vänner ocli frö- ken Selina Giöbels konstslöjdutställning. Den sista och till omfånget minsta rapporten behandlar kvinnans arbete i statem oc7~ det allnziin~zas tjänst, k o m kandel och afdrer. Af *) &amp; n fiillstiindig bibliografisk katalog öfver svenska författarinnor Br under tryckning och torde under soniiiiarens lopp l~lifvril f5rdig.
M. på sätt lämpligast synes, låta utarbeta förslag till grunder för en ny Bevilln:sFörordn., i ändamål att föreläggas Rikets nästsammanträdande Ständer, och hvarvid hufvudsakligen bör iakttagas: att bevillning må komma att utgöras af hvarje skattskyldig i mån af dess inkomst och med antagande af en lika procent-beräkning för alla. Frih. Sköldebrand åter hade föreslagit: att R. St:r hos K. M. i underd:het anhålla, det K. M. måtte täckas låta up - 24 Den 1 April f. m. rätta samt förelägga nästsammantrödande R. St:r förslag till grunder för bevitlningens fördelning samt sättet för dessas tillämpning, efter hvilka på ett lämpligare och rättvisare sätt, än efter gällande Bevilln.-sFörordn., den af R. St:r fastställda bevillningssumman må kunna fördelas till utgörande. Hr Printzensköld hade i Utsk:s förslag endast föreslagit en mindre väsendtlig förändring, så alt det skulle komma att lyda: att R. St:r hos K. M. i underd:bet anhålla, det K. M. måtte täckas, på sätt K. M. kan finna lämpligt, låta verkställa en fullständig undersökning och utredning om såväl den fasta egendomens verkliga värde, som om städernes och landets ömsesidiga skattebidrag, förmåner och onera samt sedan i Nåder låta förelägga R. St:r resultaten af denna undersökning, med ledning hvaraf R. St:c blifva i tillfälle att bestämma den bevillning, som skäligen kan anses böra för framtiden utgå. Hr Palmcrantz bade särskildt föreslagit, att i sammanhang med den skrifvelse till K. M., som möjligen kunde komma att beslutas, äfven skulle framställas att ett förslag till grundskatternas borttagande måtte 11. St:r föreläggas. Hvad grundskatternas •borttagande anginge, så vore det en fråga som tillhörde StatsUtsk:s behandling samt icke nu var väckt, och som, äfven om den kunde till StatsUtsk. remitteras, icke varit föremål för något Utlåt, af nämnde Utsk., och följaktligen kunde Hr Gr. o.
Har åter hans yttrande blott varit en ironi, så bör man väl hafva så mycket förtroende för flere 100 personers medborgerlighet, att bränvinsbrännarnes undergång' icke varit af dem afsedd. Jag tror Deni Maj. 27 att detta är en insinuation, som hvarken hör drabba Ulsk. eller It. St:r. Gr. von Platen har yttrat, att man borde inskränka bränvinstillverkningen till en månad af hösten. Jag ber att få påminna Ilr Grin derom, att då delta ärende förevar inom Utsk., inlemnade Hr Grin ett skriftligt förslag, deruti hemställdes, att Utsk. skulle föreslå R: Stir, att till K. M. ingå med en underd. förklaring af följande innehåll i ”att om K. M. finnér för godt att inställa bränvinsbränningen etc.” Detta förslag är likväl detsamma som Utsk. framställt, ehuru Utsk. gjort det i mycket bestämdare former. Utsk. vill ät K. M. öfverlemna, att, såframt K. M. icke skulle finna vigliga omständigheter innebära hinder derför, medgifva bränvinstillverkningen under högst tvä månader af den tid år 1855, under hvilken dylik tillverkning eljest ej blefve tillåten, och under de vilkor, den nya författningen i öfrigt föreskrifver. Enl. Gr. von Plåtens förslag skulle deremot Ständerna i deras skrifvelse till K. M. icke yttra någon annan bestämd åsigt, än den, att det icke från R. Stirs sida läge något hinder i vägen, att inställa bränvinsbränningen under höstmånaderna. R. Stilhafva sökt, så vidt de kunnat genom tre Stånds beslut, gå K. Mis afsigter till mötes och söka åstadkomma minskning så väl i tillverkningen, som i konsumtionen af bränvin. De hafva trott sig lättast upnå detta mål genom en lagstiftning, som efter all anledn. skall komma att göra bränvinet dyrare än hittills. Detta anser jag vara det vigtigaste i denna fråga; allt annat sätter jag långt derinunder. Jag torde icke behöfva erinra R. o. Ad. derom, att i denna omständighet ligger den moraliska sidan af frågan, och denna bör i främsta rummet afses.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. fristående fråga för sig, och de praktiska svårigheter, som deremot uppresa sig, göra det öfverflödigt att ingå i vidare undersökning, i hvad mån berörda anordning skulle blifva till någon väsendtlig fördel för skolväsendet i dess helhet. Ofver Jonas Anderssons förslag, som äfven vid sistlidna riksdag af honom framställdes, yttrade dåvarande Ekonomi-Utskott följande: »Folkskolans uppgift och elementarläroverkets bestämmelse äro i sjelfva verket väsendtligen olika. Medan den förra består uti att åt alla dem, hvilkas framtida yrken icke hafva för sin egen skull behof af högre bokliga studier — och dessa utgöra det stora flertalet — bibringa undervisning i sådant, som numera likväl för hvarje samhällsmedlem är nödvändigt att känna, och alltså omfattningen af undervisningen i folkskolan, hvars utvecklande i sin egen rigtning visserligen bör kraftigt befrämjas, utgör ett helt för sig, är detta sednare deremot långt ifrån fallet med elementarläroverkets lägsta klasser, hvilka mer hafva till ändamål att dana de ungas förstånd till mottaglighet för den bildning, som framdeles skall bibringas, och tillika lägga grunden till de kunskaper, hvilkas inhemtande skall i de högre klasserna efter en gifven plan fullföljas. Till denna sednare art af undervisning erfordras emellertid hos läraren lika mycken pedagogisk erfarenhet och lika mycken urskiljning, som grundliga kunskaper, särskildt i de olika språken och deras förhållande till hvarandra. Folkskoleläraren är för närvarande icke i besittning deraf. Att i detta hänseende höja anspråken på honom utöfver de nuvarande, och det ända derhän, att han skulle kunna öfvertaga undervisningen i elementarläroverkens nuvarande tvänne lägsta klasser och sköta densamma på ett sådant sått, sOm med dessa klassers inrättning är afsedt, visar sig rent af omöjligt.» Utskottet sökte äfven visa, att en dylik förändring i skolväsendet skulle, derest den lät sig göra, långt ifrån att medföra en ekonomisk besparing, tvärtom föranleda en betydligt ökad utgift, enär det blefve nödvändigt att höja folkskolelärarnes löner vida utöfver deras nuvarande belopp, samt afstyrkte på dessa m. fl. skäl Jonas Anderssons förslag.
St. beslulit, och fa härmed till E. K. Majrts Nådiga bifall och stadfästelse i underdånighet öfverlemna: 1:0 alt Rustoch Rotehållare vid de Indelta Regementena lill häst och fot, under Femton års tid, räknad från den x Januarii i83o till samma dag 1840, icke skola vid Regementseller Compagnimöten, Mönstringar, Kronoarbeten, eller hvad annat tillfälle eller Tåg, som helst vara må, till Ryttaren eller Soldaten aflemna möteskost och drickespenningar, eller skjutsa hans Rotekista; skolandes Befälet noga tillse, att Manskapet, vid framkomsten till Mötesplatsen , inga matsäckar medför, eller, vid uppbrott till Möten och Mönstringar, på något sätt Roten någon afgift aftvingar; 2:0 att, emot åtnjutande af en sådan befrielse, hvarje Rusthållseller Rote-Numer bör under berörde Femton år till E. K. M. och Kronan i fredstid, uppå 2:ne terminer, årligen erlägga tillsammans Sju Riksdaler Banco i contanta penningar, samt hvarje Rusthåll vid de beridna Regementena derutöfver, till hästens utfodring, aflemna 25 Lisp. hö, hvarje Lisp. till endast 20 marker beräknadt, en tunna hafra samt 5 Lisp. råghalm, efter Rusthållarens eget, inom af E. K. M. föreskrifven tid, lillkännagifna val, antingen i fullgoda naturapersedlar levererade vid anvisadt Magazin å Mötesplatsen, eller ock i contanta penningar liqviderade, efter det för året inom hvarje Län fastställda markegångspris. Exp. Utsh. Förslag till und. Skri/p.
Jag skulle kanske icke hafva begärt ordet i denna fråga, för att framställa yrkanden i motsatt rigtning mot det beslut, som för en kort tid sedan af R. o. Ad. fattades, och i motsats mot den tanke, som i en reservation blifvit af alla R. o. Ad:s ledamöter inom LagUtsk. uttryckt, hvilken tanke naturligtvis bör anses motsvara den opinion R. o. Ad. förmodligen hyser i denna fråga, såvida jag icke nyligen hade läst en handling, undertecknad af Utsk:s Ordfde Gr. Sparre, deri han bland annat förklarar, att bland de frågor, som blifvit af Utsk vid denna Riksdag handlagda, förekommer äfven frågan om oäkta barns arfsrätt etc, hvarefter han tillägger, alt sannolikt inget af dessa förslag blifver ulan resultat. Deraf är att hoppas, att Gr. Sparre, ehuru han reserverat sig i förev:de fråga, nu likväl kommit på andra tankar, och att man således möjligen kan påräkna hans understöd för Utsk:s förslag; ty jag kan icke föreställa mig, att han nu skulle vilja söka så tillställa, det frågan blefve utan något resultat, hvilken följd troligen skulle inträffa om R. o. Ad., jemte ett annat Stånd, vidblefve det beslut de förut fattat. Detta är anledmn hvarföre jag uptagit frågan och yrkar bifall till Utsk:s Betänk.; men när jag det gör, ber jag att få utveckla skälen dertill, emedan jag af tillfälliga omständigheter var förhindrad att deltaga i den förra debatten. Först får jag säga, att frågan, i det stadium hvari vår lagstiftning sig befinner, icke i ekonomiskt afs:de är af så synnerligen stor betydelse, ty om Konungen behagar sanktionera det förslag, som ingått ang:de testamentsfrihet, så får hvarje qvinna, som har oäkta barn men inga bröstarfvingar, denna rätt att gifva testamente; och hvad som nu föreslås att stadgas, blir således då en sannolik följd af testaments-lagen. Nu tror jag för min del, att lagstiftaren bör söka ställa lagen om testaments-friheten och arfsrätten i harmoni med hvarandra; man bör söka ställa så, alt der testamentsfrihet är beviljad ang:de viss egendom, der böra arfs lagarna vara inrättade så, att testamente icke ofta behöfver göras.
Län med 75,994 innevånare pä 668 qvadratmii Jemtlands Län med 56,041 innevånare på 435 qvadratmil fVester-Norr/unds Län med 107,717 innevånare pä 216 qvadratmil Gefleborgs Län med 126,368 innevånare på 171 qvadratmil St. hopparbergs Län med 158,735 innevånare pä 278 qvadratmil Werm/ands Län med 232,521 innevånare pä 158 qvadratmil Örebro Län med J42,863 innevän, pa q\ adralmil H'estmanlands Län med 98,941 innevånare på 54 qvadratmil . i Upsala Län med 90,828 innevånare på 47 qvadratmil Stockholms Län med 117,193 innevånare pä 66 qvadratmil Södermanlands Län med 123,689 innevånare på 57 qvadratmil Göteborgs oeh Bohus Län med 96,390 innevånare på 43 qvadratmil Elfsborgs Län med 254,505 innevånare på 114 qvadratmil Skaraborgs Län med 208,771 innevånare på 75 qvadratmil Östergötlands Län med 230,601 innevånare på 96 qvadratmil Calmar Län med 212,565 innevånare på 96 qvadratmil Jönköpings Län med 166,462 innevånare på 97 qvadratmil Kronobergs Län nied 143.707 innevånare pä 86 qvadratmil Hallands Län med 110,815 innevånare pä 43 qvadratmil . Blekinge Län med lil ,255 innevånare pä 25 qvadratmil . Kristianstads Län med 196,121 innevånare på 55 qvadratmil Malmöhus
Då någon af de nuvarande ordinarie tjenstebefattningarne således icke kari med ofvan omförmälda nya tjenster förenas, helst för framtiden ej torde kunna påräknas alt, såsom hittills skett, få en stor del af arbetet af Extraordinarier verkställd, emot ingen eller ringa godtgörelse; hemställer jag i underdånighet, alt Eders Kongl. Maj:t må hos Rikets Ständer äska anslag till nya löner på ordinarie stat åt en Expeditions-Sekreterare och en Kanslist, samt alt den förstnämndes lön må, med hänseende till hans uppdrag såsom inspektör för läroverken, bestämmas lika med den för äldsta ledamöterna i Rikets Kollegier föreslagna, eller 3,000 R:dr Riksmynt; — äfvensom, och då endast en ordinarie Vaktmästare är vid Expeditionen anställd, men minst två äro för den dagliga uppvaktningen i embetsrummen och budskickningar i Expeditionens ärender behöfliga, Eders Kongl. Maj:t torde finna af behofvet påkalladt, att lön för ytterligare en Vaktmästare föreslås. Derest Eders Kongl. Maj:t täckes i nåder bifalla hvad nu blifvit i underdånighet hemsläldt, skulle för ändamålet erfordras tillökning i Expeditionens löningsstat med 21,363 R:dr Riksmynt, enligt följande närmare utredning: R:dr Bil. M 7 till Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. M 1, otti Stalsverkel 1856. 9 R:dr R:mt. R:dr R:int. R:dr R:mt. Vid afgifvande af förslag till löneförbättringar för Riks-Arkivets tjenstemän Löneförhöjfinner jag mig så myckel hellre böra följa de grunder, som blifvit tillämpadeni^r^^,cs för tjenslemännen i Departementets Expedition, som Riks-Arkivet utgör en afdelning af Eders Kongl. Maj:ts Kansli, och tjenstegraderna i dessa båda embetsverk kunna anses fullt jemförliga med hvarandra.
Af de motionen bilagde handlingar samt af åtskillige Ridderskapets och Adelns Ledamöters i ämnet afgifne yttranden, har Utskottet inhemtat: alt sedan, i sammanhang med den nya regleringen af Flottan för Kongl. Förvaltningen af Sjö-ärendena år 1824 blifvit upprättade aine Stater, en Interims-Stat, sorn med år 1825 skulle ga i verkställighet, och en annan under namn af Ordinarie Statsorn skulle ifrågakomma när ti 11- gångarne det medgåfvo, så hadei Januarii månad sistnämnde år, bemälde Amiralitels-Kammar-Råd hos Kongl. Maj:t i underdånighet begärt, att, i anseende till försvagad helsa, få afgå ur tjensten, samt alt med sin på Interims-Staten inehafvande Kamererat-e-lön 91 1 R:dr varda på Exspectancestat öfverflyttad, så länge och intill dess Kongl.. Maj:t täcktes pröfva Strandberg berättigad att samma lön oafkortad för sin öfriga lifstid pä Allmänna Pensions-Staten uppbära. Under den 11 i nyssberörde månad bade Kongl. Majit lill Förvaltningen af Sjö-ärendena i Nåder aflåtit en Skrifvelse, deruti Strandberg förunnades tjenstledighet ifrån sin befattning såsom adjungerad Ledamot och Kamererare, med bibidiållande af sin å stat innehafvande Kamererare-lön, intill dess han af pension å Indragnings-Staten kunde komma i åtnjutande. Ifrån och med i82Ö gick den nya staten i verkställighet, hvarefter Strandberg i slutet af år i832 hos Kongl. Majit i underdånighet anhöll att få uppbära lönen till det belopp, Ordinarie Staten upptoge, elier 1200 Rldr Bico, intill dess lian på Allmänna Indragnings-Staten till deremot svarande pension kunde förflyttas, till stöd hvarföre Strandberg åberopade, att denna Stat redan var bestämd, då hans tjenstledighet började. Efter det Kongl.
Beträffande de tvänne första slagen exemplar, hvilka nu en gång för alla kunna föreslås till lika antal, som innevarande Riksdag blifvit fastställda, nemligen de, under 1 :sta punkten upptagna till 220, samt de under aldra Lill 5o exemplar, så föreslås, att desamma , i den nion de genom Expeditions-Utskottets försorg, hinna inbindas, inläggas i de förvaringsrum, sorn för dem serskildt torde komma att anvisas inom Riksgälds-Contoirets nu varande hus; och hvad deremot angår de i 3:dje punkten bär ofvan omnämnda slag af exemplar, så kunde desamma , genomvExpeditionsUtskottets försorg, vederbörande tillställas, då deremot de i fjerde punkten omnämnda, hvilka, (dika med hvad vid denna Riksdag blifvit, uppå Stals-Ulskottets förslag, uti Betänkandet N:o 355, förcskifvet), kunde en gång för alla fastställas lill 126 ex< empiar , torde böra, i mon af reqvisition, tillhandahållas de i berörde Betänkande uppräknade Autoriteler, samt Embetsoch Läro-Verk, f') Sadan bör lill Riksgälds - Contoiret Expeditiöns-Utskottets Memorial N.o 27 efter slutad Riksdag ingifvas af den person, som lätt sig uppdraget att dessa exemplar emottaga och , enligt gifna föreskrifter, till vederbörande utdela; tillföljd hvaraf det jemväl lärer fä på honom bero, att vidtaga de för hans säkerhet erforderliga controller emot möjlig förskingring af de tryckta, under hans vård ställda handlingarna. Tredje hufvudpunkten, angående sättet för liqviderandet af tryckningskostnaden , samt om beredandet af möjligaste besparing deruti.