Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bibehållande af Kronans anseende har uti motionen blifvit anfördt såsom anledning till bifall för den, och det bör härvid icke finnas underligt om begreppen, rörande fordringarne för Kronans anseende kunna vara delade Konungens Hof står, enligt 48 §., under Konungens enskilta styrelse,• kunnande Han alla beställningar vid sitt Hof efter behag tillsätta och derifrån afsätta: jag skulle tro att hvarken Kronans eller Statens anseende skulle komma att lida, om nödiga reformer uti den löntagande delen af Hofvets Tjenstemanna-personal vidtoges såsom utväg att, åtminstone i någon mohn minska den uppgifna bristen för lörsta HufvudTiteln. Det måtte förlåtas mig, om jag tror att 620.000 R:dr bör» kunna administreras på ett sätt, att de blefvo tillråcklige för sitt ändamål StatsUtskottet har bitrådt den tankan, att anslaget synes otillräckligt såsom en oundviklig följd af myntvärdets undergångna försämring, med 32 Den 5 /zdrV /. m, hvilket förhållandet likväl icke år annorlunda nu ån för n å xa år tillbaka. Detta anslag var för Högstsalig Hans Maj.t Konung Carl XIII tillräckligt utan några enskilt» tillgångar, och örn någon myntförsämring undertiden ågtrum; så hafva också de åtliga varornes pris under tiden betydligen fallit, och båda dessa omständigheter gemensamt verkat högst ofördelaktigt å de Skattdragandes välstånd. Statens verkliga anseende bör i min tanka främjas genom beredandet af den enskiiia välmågan och trefnaden. Det anseende som vinnes genom en mera utsträckt StatsLux, år för min, tilläfventyrs allt för inskränkta fattningsförmåga, allt för problematisk, och jag tager mig friheten, atti afseende derå, åter upprepa, huru jag tror, att Statens åra, Statens anseende i den mening hvarutur det som oftast yttras, blott äro ord, dem folket ofta dyrt betalar med hela frukten af sitt arbete och sin möda.
Då hon nu var i säng, kom modern upp. Hon böjde sig öfver hennes säng och grät mycket. Rakel kysste henne och ville nu trösta henne med, att det ju icke var så långt till nästa vinter. »Ja», sade Mina, »och så kommer du hem och finner allting så smått och fult här hemma och skall aldrig komma att trifvas riktigt mer.» Rakels invändningar hjelpte icke. »Jo, jag känner dig», sade modern. »Du springer ifrån mig! Du sprang ifrån mig, redan då du var liten. — Har du kommit i håg att sy rosettband i din runda hatt?» frågade hon derpå. »Nej, det tänkte jag nog! Låt mig få låna din fingerborg, så skall jag göra det.» Och Mina satte sig vid hufvudgärden och gjorde hatten färdig. Hon ville rulla ned gardinen, men det ville Rakel alldeles icke. »Ack nej, söta mor! Jag sofver så bra för öppna fönster. Jag vill se himlen den sista natten jag är här! — Så kom morgonen. Frukosten åts under tystnad, ännu fans der litet att göra med packningen, och så körde vagnen fram med den gula hästen med svarta manen. Per satt färdig med piskan i handen, och nu måste Rakel i väg. Hon var mycket blek, men hvarken hon eller föräldrarne gräto. De omfamnade hvarandra innerligt under största tystnad. Fadern stoppade ännu en gång filten om hennes ben, satte en ask under fötterna på henne och ropade: »Kör!» — Modern nickade, mildt leende. Vagnen körde långsamt genom alléen; der måste kusken genast af för att öppna den första grinden. Presten och hans hustru kommo långsamt gående. Då vagnen åter var på väg, vände sig Rakel om och såg dem stå vid grinden. Hvad fadern var mager och gråhårig! Han såg ju riktigt ut som en gammal man, sedd på litet afstånd. Och modern! Ja, hon var dugtigt fet nu, och håret så tunt, alltid lika blondt, med de två små lockarna bakom öronen. Rakel tänkte icke på, att hon nu borde vara lycklig, eftersom hon var på väg ut i verlden för att söka sin lycka, hon tänkte blott på att hon lemnade sitt hem, att hon reste ifrån sina kära, älskade föräldrar. Alla hennes känslor, alla hennes tankar voro fullkomligt i det närvarande, som de nästan alltid voro.
Men hvad i detta sistnämnda afseende saknades, ersattes rikligen genom den förtrolighet, hvarmed menniskan umgicks med sina gudar. Thor kallades i sagan för Thorolfs Astavinr, käre vän. Denna förtrolighet, denna tillförsigt om gudarnas omsorg för detta lifvets angelägenheter skönjer man i den så vanliga seden, att i tvifvelaktiga fall, när man ej rätt visste, hvad man helst borde företaga, fråga den gud, man företrädesvis dyrkade, om råd och det rådet följdes sedan samvetsgrant. Den gud, till hvilken Svenskar och Norrmän mest hyllade sig, var Thor och näst honom Frö. Såsom den der kämpade för gudar och menniskor mot jättarna, måste ock Thor blifva ett af de vigtigaste gudaväsendena. Han förekommer ock ofta som hjelte i de mythiska berättelserna. Det är likväl onekligen rätt eget att se, hur han synes hafva varit det dagliga lifvets mest anlitade gud, under det de mythiska sångerna låta honom stå betydligt efter Oden, allfadren. Hvad som vållar denna skiljaktighet vore väl värdt en egen, omfattande undersökning. Denna olikhet får dock ingen söka förklara så, som skulle de mythiska sångerna icke vara folkets egendom, utan uttryck för en tro, tillhörande en särskild klass med högre insigt ett antagande, som allför ofta möter oss vid redogörelsen för naturfolkens religionsformer. Att de mythiska sångerna voro gemensamma för de hedniska nordborna i allmänhet, se vi bäst deraf, att i dem återfinna vi samma sönderslitna väsende, som uppenbarade sig inom den yttre verlden, der finna vi dettas förklaring. Då Balder var död, bjöd engång Öge, hafvets gud, Äser och Alfvar till gästabud. Loke var der äfven, blef engång utdrifven, men kom åter och fick stanna qvar, då han påminde Oden om fostbrödralaget, han ingått med honom, den onde Loke, och om hans löfte att aldrig smaka öl, om det ej bjöds åt Loke äfven. Derpå begynner Loke tilltala gudar och gudinnor på det mest smädliga sätt och berömmer sig öfver det onda, han bragt in i gudarnas verld.
Då en tillverkning, som på förstnämnde sätt kunde upstå, efter all sannolikhet blefve af mera tillfällig egenskap och, i samma stund något premium ej vidare erlades, komme att uphöra, utan att, genom de af staten emellertid gjorda upoffringar, någon ny industrigren för framtiden tilldanats, så skulle deremot meddelande af direkta låneunderstöd till upförande af nya och fullständiga verkstäder, utan förbindelse från statens sida alt till öfverpris köpa deras tillverkningar, framkalla en af staten såsom afnämare oberoende industri, helst dessa verkstäder genast från början blefve nödsakade att tillegna sig alia de mekaniska hjelpmedel, hvilka vid utländska .verkstäder begagnas, för att med dem täfla i afs:de å varans så väl godhet som pris. Under nuv:de financiela förh:den vore dock nära otänkbart att någon så beskaffad fabrik, hvarför anläggningskostnaden kundo beräknas till 2 ä 300,000 rdr, skulle här i landet upstå utan medverkan af staten, hvilken ensam vore i tillfälle att lemna låne understöd på sådana vilkor, som betryggade anläggaren mot de plötsliga vexlingar i penningemarknaden, hvilka för ett dylikt företag, deraf någon jemn och vinstgifvande afsättning först efter flere års förlopp vore att påräkna, så lätt kunde blifva förstörande. Motion i detta ämne, tillstyrkande ett anslag af 600,000 rdr, att, efter K.
Qvantitet för Tullberäkn. Inf. Tnll. Banko. R:dr 1 sk. 16 r. Perlor: oäkta: Glas1 skålp. I\: dr sk. ' « 10 r. 16 — andra slag i 1 lod — 2 — 16 32 — Perukmakare-arbeten 1 skålp. 3 16 — 3 16 Piphtifvuden, med eller utan beslag: af sjöskum, äkta eller oäkta 1 skålp. 24 1 andra slag 1 skålp. Strutsoch andra slag 1 skålp. 15 _ _ 2 16 — Pomada 1 skålp. — 28 — 7 6 Pomeranser 1 skålp. — 1 6 — 7 6 Pomeransknopp ar och Skal 1 skålp. — 2 — 6 Poi'slin: oäkta, Sten eller Fayence: hvitt, gulaktigt eller omåladt: Tallrickar 1 skålp. 2 — 16 — andra piecer 1 skålp. — 5 — 16 måladt eller tryckt: Tallrickar 1 skålp. „ 6 — 32 — andra piecer 1 skålp. — 8 — 40 — äkta, hvitt eller enfärgadt 1 skålp. — 8 — 1 2 16 förgyldt eller måladt i figurer eller med blommor Anm. Kärl och redskap af äkta porslin för farmaceutiska eller vetenskapliga behof må, sedan beskaffenheten och qvanlitelen blifvit hos Sundhets-kollegium, Vetenskapsakademien eller vederbörande Universitelsfakultet uppgifna och godkända, af Apothekare och Vetenskapsmän tullfritt införas. Portföljer, Resväskor och Ridikyler: af läder 1 skålp. 1 skålp. Pinsback; se Metaller, sammansatta. Pipor, tobaks-; se Piphufvuden. Piqué; se Väfnader, bomulls-, Pistacier; se Frukter och Bär, ej specificerade, torra. Pistoler; se Gevär. Platåer; se Dekorationer. Pläter; se Metaller, sammansatta. Porfyr; se Sten, ej specificerad. Porlmonnaier, hänföras till Etuis. Pottaska; se Aska. Expedilions-Utskollets Förslag till underd.
Andra skalder, hans efterföljare, Homerider, ha på samma sätt besungit andra; dessa kringflytande, måske ock i skaldeskolor bibehållna, poetiska minnen har man flera århundraden derefter upptecknat, samlat, ordnat, och deraf gjort Iliaden och Odysseen. Märkligt hvad vissa begrepp för en viss tid öfva för ett välde! – De ha sin grund i den tid, som sett dem uppkomma. Deras missbruk ligger deri, att man med den nya alnen mäter allt. En sådan ny poetisk värdemätare fick man efter medlet af förra århundradet, i begreppet om en så kallad Natureller Folkspoesi. Det var blott ett enskildt symptom af en allmän brytning, som i de förnämsta Europeiska Litteraturerna, nära samtidigt, mer och mindre visade sig. Man krossade de konventionella former; hvari digten länge varit bunden och begaf sig, drucken af en ny naturuppenbarelse, med poesien ut i den fria naturen. Af denna poetiska naturdyrkan, som allestädes sökte sig föremål, hälsades äfven Homer såsom en natursångare. Man insåg ej genast allt hvad deraf följde, att svårligen något verk af betydligare omfång, att minst några större poetiska konstverk kunde äga en sådan författare. Det nya obestämda begreppet gjorde lycka. De lärde, som veta skäl till allt, togo sig saken an, och argumenterade ur den en gång gjorda förutsättningen hit och dit; hvarvid begreppet under deras händer förlorade äfven den relativa sanning det i sin första uppfattning ägt. Ingen poet är från sina verk så oskiljagtig, som Homer, hvilken endast deri lefver, och om sin personlighet ej förlorat ett ord. – Man kan således här ej söndra mästaren från verket, eller verket från mästaren. Det var emellertid hvad man försökte. Man vände poeten emot poemerna, och poemerna tvertom emot poeten. Ur förutsättningen om poetens beskaffenhet deducerades poemernas brist på enhet och helhet, och ur poemernas sålunda bevisade osammanhang deducerades en mängd osammanhängande poeter. – Det torde vara rätta förloppet af den lärda slagtning, som skulle tillintetgjort Homer; i fall han sjelf dervid varit tillstädes.
Nere på kärrans botten fick en liten gosse sin, ej just beqväma, plats, för att medfölja till sin matmors och hästens uppassning. "Vappo, se till att ej fåren gå in i hafverlandet derborta. Var aktsam om elden, Brita. Sigrid, låt se du har akt på att arbetet går; jag tänker du får ge blår till ny tott åt Elsa, innan jag kommer hem. Se så, gu signe er allesamman nu." Derpå gaf hon en klatsch åt hästen och begaf sig på väg med temmeligen god fart, under dugtiga knuffar och stötar på den ojemna och gropiga vägen. När fru Metta hunnit målet för sin färd, lemnade hon hästen i gossens vård, och ernade bege sig in i kyrkan, men det lät sig ej så lätt göra. Vid kyrkdörren stodo alla nejdens qvinnor och barn, tätt sammanpackade, och gapade inåt kyrkan, dit de ej fingo intränga. "Hvem kan nu neka barnen att få se hans högvördighet", menade gummorna, och så tog en hvar sin minsta unge på armen och en hel skara omkring sig, och visst skulle en hvar se biskopen. Der stodo de nu alla sammanträngda, hufvud vid hufvud, alla med linhvitt hår och alla stirrande åt samma håll. Det var som en hel skog af tistelknoppar, som väl slagit ut ullen, eller en äng, tätt bevuxen med ängsull. "Jag är nu här, bara för att barnen ska få si", sade, med litet vigtig min, en gumma till sin granne. "Nog har jag sjelf sett honom. Jag fick rätt se honom äta i morgons, innan han gick i kyrkan." "Håken, fick J det mor? Hvad åt han monntro? Berätta kära mor?" "Han åt rätt som annat folk, vet J mor." "Håken, gjord han så, dä kunde jag alder tro." I detsamma blef det rörelse och böljande bland tistelknopparna. Det var fru Metta, som förorsakade den, genom sitt bemödande att framtränga.
StatsContoret hade visserligen trott, att, då Rikets Ständer redan tagit kännedom af dessa åtgärder, genom Deras ConstitutionsUtskott, sorn på Deras vägnar desamma godkänt, alla slags speciela anmälanden derom, äfven i lindrigaste anmärkningsväg, skulle, i följd af nyss citerade Grundlagsparagraf, uteblifva, samt att Revisorerne kunnat till Rikets Ständer afgifva förslag lill vissa Principer för allmänna medlens förvaltning, utan att dertill hana sig väg genom upptagande af någre redan på förhand förfallne Anmärkningspuncter; men då Revisorerne, det oaktadt, mera i vanlig Anmärkningsform framställt sjelfva händelserne, än närmare utvecklat de Förvaltningsgrunder, som deraf velat härledas, torde det äfven vara StatsContoret tillsländigt, att i detail vid - ( i57 ) röra hvarje Anmärkningspunct, ehuru hvad StatsContoret dervid har att anföra ej nu mera kan för någon pröfning såsom upplysning erfordras, enär sådan pröfning redan är försiggången. Revisorerne hafva anmärkt: 1:0 och 2:0 att, genom Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 11 Januari och 5 Juli 1827 Majoren Uggla och ÖfversteLieutenanten Norlin af Gunst och Nåd blifvit frikallade från dem, genom Eders Kongl. Majrts och Rikets KammarRätts Utslag af den 29 Mars 1825 och 6 October 1826, ådömde ersättningar, samt att Statens tillgångar härigenom blifvit minskade.
Allm. Desv.- och Oecon.-Utsh. Ständer, i sammanhang med deras underdåniga framställning om en fri handel med tackjern inom Riket, i underd. anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta Dess Nådiga Författning i ämnet, så fort ske kan, utfärda. Emot hvad Utskottet i andra punkten yttrat angående fortfarande förbud mot Svenska tackjernets utförande utur Riket, oförädladt, hafva Herrar Halling och Hessle in vändt: att ett onaturligt band läge deri, att tackjernstillverkaren ej får fritt sälja sin vara, samt att tackjernet ej får föras utur Riket, hvadan fri tackjernsutförsel borde tillåtas, dock mot lämplig skyddstull, så att stångjernssmidet likafullt blefve tryggadt, hvarigenom inkomst för Stats-Verket och fördel för tackjernstillverkare skulle beredas; äfvensom Herr Fries fortsatt sitt, uti serskild motion, gjorde yrkande om sjö- och myrmalms-tackjerns exporterande, med iakttagande af nödige controler emot utförsel af annat, för stångjernssmidet mera tjenligt tackjern. Hvad nu först angår det med skäl öfverklagade förhållandet, att tackjernstillverkaren hittills ej fått till hvem som helst fritt sälja sin vara, så har Utskottet redan, genom tillstyrkandet i första punkten, gjort alltjhvad Utskottet kunnat för lossande af detta, näringen pålagda band; men utur en helt olika synpunkt mäste saken betraktas, då fråga uppstår, att, endast för beredande af en tillfällig tullinkomst, elier en ögonblicklig vinst för några få större tacbjernsproducenter, tillåta utförsel af Svenska tackjernet i sitt oförädlade skick, uppenbarligen till skada för hela den nuvarande, under 3:ue secler endast småningom etablerade Svenska järnförädlingen, hvilken nu, kanske mera än förr, är i verkligt behof af allt det understöd den kan hemta af det fortfarande förbudet emot tackjernsutförsel. Det är och förblifver dessutom en obestridlig sanning, att mycket, som i enskilde förhållanden kan kallas billigt och förmonligt, derföre icke är, uti mercantilt och industrielt afseende, hvarken klokt eller Statsoeconomiskt.
Ridderskapet och Adeln uppä Herr L^rous och Landtmarstalkens xroxo8i. tiva Den 13 Maj. 119 tion öfwerenskommit, at L-rnco Utskottet skulle bestä af 18 Ledamöter för Ridderskapet och Adcln, Dxpsllitions-Utskottct af ser, och RiddarHus-Utffottet af tolf, upropades och afsändes, under anförande af Hanö DxceUsncs Herr Grefwe Wachmeister, Llaes, Fullmägtig för Grefwe öjetke, den Deputation, sorn enligt hwad ofwan förmält är, skulle til de andra Ständen afgä. Friherre DilljocrantL, jokan Vilkelm. Med Hans Lxcellence Herr Grefwe 8uutk förenar jag mig högeligen i den önskan, at jemte Regeringsformen, öfrige grundlagar mä warda öfwerfedde och förbättrade, samt at konstitution n snart mätte blifwa utarbetad och Konung kunna utropas, men som jag gerna wille, at ej nägot som möjeligen kan undwikas skulle förlänga Lonstiturions Utskottets arbetstid, torde jag fä upläsa de rader jag i detta ämne upsatt, och genom hwilkas gillande jag förmodar, at de öfrige grundlagarnes jemkande skulle kunna ske, til och med sedan en Regeringsform wore antagen. — Hwad jag i denna afsigt hade ämnat wördsammeligen framlägga är följande: Långt ifrän mig är, at medelst instruction wilja lägga hinder för de Herrar, som med Ständers fulla förtroende äro satte til utarbetande af en konstitution, hwilken utanföregängen granskning och stadfästelse af rcspectivs Ständen ändock icke warder gällande; men en enda omständighet anser jag böra bemälte Herrar Deputei-gite erindras, nemligen at dä i LoitStitutioncn säkerligen omnämneö ätskillige grundförfattningar, såsom brivillier.
På Högvörd. Presta och Ad. Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar Vägnar Carl Stellan Mörner. Olof Bjurbäck. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde* Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöters Vägnar vägnar Nils Limnelius. Joki Magn. Wessing; Henr. Christ. Zaar. Utdrag af Protocollet, hållet i Hoglaft, Ridder skåpets och Adelns Plenum, den 14 Juli 18 r 5. 5 D, I anledning af Allmänna Besvärsocht Oeconomie - Utskottets , sedan den Ii Juli hvi» lande* 3 140 Den 14 Juli. Jamie,Utlåtande, af den 6 nästföregående) öfver de hos Riddeiskapet och Adeln gjorda anmärkningar vid Utskottets, den g sisth Maj, afgifna Betänkande, angående yrkad ändring af tjenstehjons flyttningstid, beslöt Höglofl. Ridderskapet och Adeln, att flyttningsiden borde utsättas till den 15 October, samt for Stockholm, der tvänne flyttningstider äro, tillika till den 15 April; hörandes jemväl uppsägningstidenen half månad förlängas ; och ville Ridderskapet och Adeln, inbjuda sina Respectiva Med-Ständer, att i sitt sålunda fattade beslut instämmar Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. o SD. A. nyo föredrogos och biföllos följande Stats - Utskottets den 6 Juli afgifna och den 11 pä bordet lagda Betänkanden: 3:0 I anledning af Hans Excellences, Öfver Ståthållarens m. 111. Herr Grefve Mörners underdåniga anhållan, att Stockholms Stads Cassa måtte befrias från den Stadens Krono-UppbördsVerk åtföljande ordinarie aflöning och denna varda på Kronans Stat öfverford. 2:0 I afseende på en, uti Kongl. Majtts till Stats-Utskottet aflåtna Nådiga Proposition, ana gående Stats Verkets tillstånd och behof, till afskrifning i Riks-Staten föreslagen summa af 5383 R:dr 3 sk. 5 r:st.
Det går i detta fall icke bättre för enkor, som genom mannens död blifvit myndiga, än det skulle gå för myndiga flickor. Jag har sett flera exempel härpå, men vill blott anföra ett, som hört till min embetsförvaltning och således kan anses mera lämpligt att omförmälas. En utmärkt prestman hade lemnat sitt bo i konkurstillstånd och enkan inkom till Konungen med en ansökning om extra nådår, hvilken Han på mjn tillstyrkan biföll. Inkomsterna blefvo så betydliga, alt enkan derigenom bordt vara bergad för sina återstående dagar. När jag underrättade henne att Konungen bifallit hennes ansökan, bad jag henne på det sättet motsvara gifvarens goda afsigt, att hon icke bortskänkte hvad som blifvit henne tilldeladt, utan att hon, för att icke blifva beroende af andra, måtte sjelf behålla sitt kapital. Det dröjde dock icke länge, förr än hon bortgaf hvad hon erhållit, och kom för sina återstående dagar just i den belägenhet jag velat förekomma. Om någon ändring skulle vidtagas, så synes mig, såsom Hr von Koch föreslagit, rigtigast vara, att qvinnan finge förfoga endast öfver sina årliga räntor och hvad hon sjelf förvärfvade, ty om hon då skulle genom för mycken hjelpsamhet komma att lida brist, så räckte det icke längre, än till det påföljande året. Men utsträcker man denna förvaltningsrätt, så handlar man icke såsom hennes vän. Det är icke regel utan undantag, om en qvinna har förmåga att sjelf förvalta sin egendom. Derföre har det också blifvit stadgadt i vår lag, att hon skall vara omyndig, så framt Konungen icke beviljar undantag derifrån. Det af Hr Tersmeden anförda exemplet, huru en qvinna, som förklarats myndig, bortsålt sin egendom och mistat sin förmögenhet, utgör ett bevis för min sats, att hon bör förblifva omyndig. Hade den ifrågavar:de förblifvit omyndig, så hade bennes egendom förmodeiigen varit i behåll.
Han behöfde ej fråga hvad som skett. Han såg mängdens ursinniga åtbörder och hörde deras vilda rop: Kättarne ha mördat honom! Död åt giftblandarne! Clemens kände sig frestad att sälla sig till de kring båren gående presterna. Detta hade varit att bryta emot biskopens befallning, men han skulle icke erinrat sig denna, han skulle förgätit sin plikt under inflytelsen af det på en gång förskräckliga och elektriserande skådespelet. Delade han ej de känslor, som genombäfvade denna massa! Simon den helige, för hvilken han hyste en afgudisk vördnad, Simon, som lagt sin hand på hans hufvud och välsignat honom, Simon mördad af dessa kättare, dessa Guds, kejsarens och de rättrognes fiender, hvilka det vore en plikt och en ära att utrota från jorden! Blodet började koka i ynglingens ådror, han greps af den allmänna fanatismen, ropen ljödo som oemotståndliga maningar, han ville blifva en droppe i hvirflarne af denna våldsamma, öfversvämmande flod, som brusade förbi honom. Portvaktaren, som nyss stod vid hans sida, hade gripits af svindeln och försvunnit i massan, till hvilken förstärkningar strömmade från alla portar och gränder. Men i det ögonblick då Clemens nedsatt korgen, för att blanda sig med hopen, fattades han af en tanke, som förlamade hans beslut. Vid de förnyade ropen: giftblandare kom han plötsligt att tänka, att det var han, Clemens, som föregående afton burit föda och dryck till Simon. För Simon fanns det blott en måltid: aftonvarden. Det visste Clemens. Han visste deremot icke, att Simon, uttömd af det oupphörliga knäböjandet, då spisade med vargens hunger och slukade allt, som hans fromma beundrare tillförde honom. Den förgiftade maten kunde således blifvit räckt honom af någon annan, som infunnit sig efter Clemens. Men af en sådan förmodan var Clemens nu icke mägtig. Han var rof för en ryslig, isande, allt beherrskande aning. Han tyckte, att de hotande ropen gällde honom, att oräkneliga blodtörstiga ögon voro riktade på honom.
Gottl nd och äfwen öfwer allt här heMma pä fasta landet, har flere oupodlade Fält, anser jag dem först böra odlas ; sami enar Riksens Ständer genom §:de Artikelns formerande ibland Huswub-titlarne redan ädagalagdt sitt nit , att wilja understödja Landtbruket och andra nyttiga rörelser, ankommer det nu pä Konungen om honom godt lynes, art äfwen understödja den ifrägawarande, sam behöfwes säkerlr1 ingen recommendation frän N» sens Ständer. Det more i annat fall flere orter som också borde ihågkomma S. Herr von LckrultrieNlieiln, Oavlä. Jag förenar mig med Högloft. Skars Utskottets Betänkande, vm Nasafjäll fä wäl som Med Herr Grefwe L,atr> LmZskaULouZ yttrande r detta ämne ; men kan dersmtt icke sinna en LedaMors tanke wäl grundad, att man ej borde tänka pä Lapplands -cultiwrring; sä län - Den 26 Zebruani» r24y ränge i Swerige funnos odlingsbar jord. obrukad. I män de mera nordiske land kap edlas, samt deras kärrasdikas och u lörkas, sä förmildras klimatet ide Lillgränsande orter. I Taciki lid war Tyskland mera oblidt, än wära ftogsbewäxta och källare Prom nicer; och det nu för tiden ciwiliserade och cultiwerade Finland bestrifwes som det höga Lappland. En sadan förändring i Klimaiet har blott odlingen förmatt åstadkomma. Herr Major 8tgel hax och tillrackeliqen bestyrkt, att i nejden af Nasafjell mycken mark kunnat göras fruktbar, stola Lapplands minerallsta starter komma att begagnas, sä mäste landet först odlas och befolkas. Det ar kändt huru swäre och kostsamt det htifwer för Bergs-Rädet Baron Normelinakt peuxlera den delen af Lappland, hwarest han funnit den ri aste Jernmalm till och med öfwer jordytan, sä akt densamma blott hehhfwer ikmllstötas.