Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häraf skulle dock Riket få större omkostnader, dels genom flera Tingshus att flytta eller bygga, dels genom förändringar af Domsagor, hvilka på en del ställen måste inskrän-, kas och på andra ställen utvidgas; och hvad jag mest fruktar, är att allmänheten, genom gn lättare tillgång til! Domstolarnas åtgärd, skulle vänjas vid en större lust för Rättegångar. Då roan kan irvamånad draga sin medborgare för Domstolen, skulle trätgirigheten möjligtvis så tilltaga, alt vid rnindsta förolämpande mången vore färdig draga sin medmenniska för Domstolen, hvarigenom mångdubblade göromål för Domare, hvilka ej kunde på så korrt tid rätta sanningen utreda, skulle uppstå, så framt Domstolen ej skuRe vara uti beständig activiiet, och hvarigenom tusendtalg dagsverken förspi I d e s. Deremot då en lid «af 3 å 4 månader existerar imellan hvarje Ting, calmerar litlen mårn ga oroliga sinnen, den förorättade blir benägnare till eftergift, vänners afstyrkande eller bemedling af böjer flera Rättegångar, och både dep förorättade och förnärmande bringas till vanlig förening. Men om ock de mera kunnige skulle finna permanenta Härn.ds-Rätter nyttigare, önskade jag det måtte ske med den inskränkning, att, ifrån dpn 13 December till den 13 Januari och ifrån den t Juli lill September månads glitt, inga ordinarie Häracls-Tjng må håUas, De Den 2 8 Juni. J479 De flera Under-Domstolar uti Städerna tillstyrker jag matte sammanslås till en enda Rådstugu-Rätt, då uti Hufvu cist attén och Rikets största Städer kunde finnas så många flera Ledamöter, att de som Ordförander, med biträde af andra kunniga och redliga Stads - Invånare, väl på flera ställen kunde hålla ransakningar med sipå Protocoller uti mindre betydande Rättegångsmål, inen Dorn s-r:i t tighet en uti alla städer ensamt tillhöra Rådstugu-Rätten.
Om man så kallar allt hvad en menniska -påkostar sig utan behof och nytta, tvertom till skada för sin fysik och sitt bestånd, så är jag strax ense med alla dem, sorn yrka förbud, och det gör ingenting i hufvudsaken, om jag blott yrkar, att ett sådant förbud ej må få namn af öfverflödsförordning. Utan att hafva detta bestämdt, och saken uppfattad med alla sina omständigheter, kan man näppeligen undgå att vara orättvis. Hvad sorn är behof för en, är det icke för en annan: Och ingen lärer bestrida, att många saker, som anstå den ena, äro ett öfverflöd för den andra.Men medafvägninghäraf och ett dermedförenadtafseende på nyttan, komma vi lätt till det begrepp, att allt hvad sorn ej påkallas af behof, som jag ock för de högre Stånden vill kalla Convsntion, och allt hvad som ej är nyttigt för något ändamål, det är skadligt. Tobak är nu mera ett behof, kaffedrycken likaså. En finare klädsel, val arbetade möbler, en bättre tillagad usat är ett behof för Besv. och Ekon■ Utsk. Bctankandcn. 425 den cultiverade menniskan o. m. s. Men att hålla 12 hästar, då jag ej behfifver mer än 3; att föda en svärm hundar, då jag behöfver ingen, att upptaga 3 våningar i ett hus, när ett anständigt lefnadssätt ej tarfvar iner än en; att hafva 16 rätter på mittbord, när jag kan tillräckligt förnöja hvarje gäst med 6 på den märkligaste Högtidsdag; att så i mat sorn drick förtära mer, än kroppen tål, sä att man deraf hindras i sina förrättningar, att älska höga spel, att göra stora kostnader på en likkista; detta med oändligt mera sådant må kallas skadligt öfverflöd. Det bör ej komma under denna benämning, att fruntimren då och då kläda sig i siden och lina tyger. Hvarje land och hvarje hushåll har vissa Galadagar. Landets klimat och Innevånarnes allmänna hushållning förbjuder, att deraf göres hvardagsbruk.
F. Att Konungens bef:de öfver alla anmärkn:r emot jordeboken, hvilka vid jordransakningen förekomma, skall resolvera och dess beslut iakttagas vid nija liggarens upprättande. Om några hundrade besvär öfver sådana K:s bef:des beslut anföras, och till äfventyrs måste af K. kammar-coll. gillas, så blifver anteckningen af landsfrs beslut och kammar-colbi upphäfvande resolutioner tjenlige, att göra liggaren så snygg, som en 44 Den 1 Augusti. handling förtjena!, den der upprättas, enl. beslut, som icke vunnit laga kraft. Litt. G. Att häradsskrifvaren skall vid samma tid som han ingifver jordeboksliggarn till landskontoret, öfverlemna ett exemplar deraf till hvarje socken. Huru många år får häradsskrifvaren dröja med att aflemna liggare till landskontoret? Huru förena besluten om att jordransakningen skall hällas 1849; liggare upprättas 1850 och debiteringen derefter ske 1851, med föreskriften att lill hvarje socken aflemna ett exemplar, oell huru hafva komiterade och Ctsk. förgätit, att utom den jordeboks-liggare, som skall till landskontoret attemnas, en sådan jemväl skall ingå till kammar-coll. och att om endast utdrag för hvarje socken utaf liggarn göres till hvardera, detta skrifveri blifver så våldsamt, att det omöjligen inom ett år af häradsskrifvaren kan verkställas. Litt. //. Besvaradt genom frågorna vid Litt. G. Litt. I. Att liggarn efter kammar-coll:i pröfning^ anses lagligen befästad. Hvarföre må ej besvär, om skäl dertill förefinnes, få anföras emot kammar-colhi beslut, helst kammar-colhm icka, enl. dess instruktion, får afgifva utslag, utan att med detsamma lemna besvärshänvisning, och icke kan det vara Utsk:s och komiterades mening, att än ytterligare fylla liggarn med kammar-colhi möjligen af K. M. upphäfde beslut. Litt. K. Ang:dc föreskriften för liggarns innehåll. Huru många förbiseenden finnas i detta register?
Domaremaklen är säkerligen icke den, sorn har minst benägenhet att göra sig egenmäktig, eller den, hvars inkräktningsförsök äro minst vådliga. Skulle någonstädes en till utseendet alldeles oberoende domaremakt hafva visat sig uppfylla sin bestämmelse; så har dock denna makt åtminstone varit på det sätt inskränkt, att svårare brottmål funnits alldeles skilda från hennes befattning och åt jurydomstolar öfverlemnade. Derigenom hafva åtminstone lif och frihet och yttranderätt varit fredade mot vådan af den oberoende domaremaktens inkräktningsförsök; och dessa förmåners fredande underlåter icke att kraftigt återverka till fördel äfven för ägande - 30 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 4849. aätten. När man deremot, såsom mig synes, med fullt skäl hittills icke försökt att hos oss återinföra denna inrättning (jurydomstolarna) hvilken här längesedan utspelt sin roll, och i dess moderna skepnad säkerligen vore för Sverige ännu mindre lämplig, än för månget annat land; är det omisskänneligen ett prof af lagstiftande klokhet och skarpsinnighet, att man påtänkt en utväg att kontrollera denna domaremakt, hvilken såsom en ny statsmakt infördes, med en vidsträcktare och mera fruktansvärd verkningskrets, än den med enahanda oberoende måhända någonsin ägt, i hvilket samhälle som helst. Åt det förslag, hvarmed jag uppställt den utväg, jag tänkt mig, till ett bättre utförande af den sanna och skarpsinniga, men i verkställigheten, så vidt jag begriper, illa misslyckade grundtankan till en Opinionsnämnd, kan jag ej önska annan framgång, än att ämnet må tagas i allvarligt betraktande och någon antaglig utväg finnas till det stora behofvets afhjelpande, så att grundvalen för vår domstolsorganisation må jemte öfriga svenska samhällsförfattningens grundvalar få förblifva orubbad och utan vådliga innovationer utvickla sig till högre fulländning, för fäderneslandets båtnad. Imedlertid har det förekommit mig ostridigt, att opinionsnämnden i dess varande skick mäste erkännas vara ett hinder för iagskipningens fullkomning, och såsom ett sådant i betraktande tagas vid ett billigt bedömande af Iagskipningens tillstånd.
Utaf de handlingar, hvilka funnits vid motionen fogade, har Stats-Utskottet inhemtat, att sedan enkan Lundgren ofvannämnda dag aflidit i staden Hudiksvall, hvars församling hon jemväl tillhört, så och efter det, i anledning af hennes frånfälle utan kända arfvingar, kungörelser derom i allmänna tidningarne varit tre gånger införda, hade, det oaktadt, någon arfvinge icke i behörig tid eller sedermera sig anmält; och var den behållna qvarlåtenskapen i boet, enligt bouppteckning den 11 Juli 1857, B:ko 127 R:dr 44 sk. 5 rst. I betraktande af de stora kostnader, staden Hudiksvall, enligt hvad upplyst blifvit, åtagit sig för åstadkommande af den för samhället vigtiga angelägenheten, nemligen uppförandet af ett ändamålsenligt lärohus för folkskolan, till lättnad i hvilka kostnader ifrågavarande dana-arfsmedel komme att utgöra allenast ett högst ringa bidrag, anser Utskottet sig icke böra tveka att tillstyrka, det Rikets Ständer för sin del medgifva, att den Kronan tillkommande rätt till qvarlåtenskapen efter enkan Anna Maria Lundgren må till Hudiksvalls stad öfverlåtas för att användas såsom bidrag till folkskolebyggnaden derstädes; hvarom, i händelse af Rikets Ständers bifall, underdånig skrifvelse torde böra till Kongl, Maj:t aflåtas. Stockholm den 13 Mars 1863. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Mars 1863, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af vackt motion angående eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter aflidna, hustru Johanna Catharina Grenqvist, född Isberg. Uti en hos Bonde-Ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion (N:o 472) har Riksdagsfullmägtigen Johan Gustaf IVassmuth från Stockholms län anBih. lill R. St.
Jag trefvade omkring mig och fick händerna fulla af jord och sand, och upptäckte nu – ty mörkret är i fria luften en Septembernatt sällan så djupt att man icke någorlunda kan urskilja föremålen, så mycket mer som jag nyss varit i den fullkomligaste natt – att jag låg på en grushög, och insåg att jag måtte fallit ut genom den dörr som vette åt den lilla bakgården, hvilken Lennartson och jag anmärkt. En häftig smärta i mitt ena ben kom mig emellertid att frukta, det jag till straff för min nyfikenhet nu till på köpet brutit benet af mig, blef kanske halt för hela min tid, och skulle nu få ligga här utan hjelp, Gud vet hur länge, ty intet fönster och ingen dörr förde ifrån denna lilla instängda plats, – djup som en brunn, der jag såg himlen öfver mig blott som en blå fyrkantig lapp, mellan taken, och som på botten der jag låg var full af glasbitar, sopor, grus och halfmultnadt skräp af alla slag; endast den lilla luckan i muren, som vi upptäckt, tycktes fordom varit begagnad till utgång härifrån, men var nu igenspikad; den var emellertid den enda möjligheten att komma ut, och jag försökte stiga upp för att taga den bättre i ögonsigte, och om möjligt bryta upp den. Till min stora glädje lyckades det mig med någon svårighet att resa mig, – benet, som ännu värkte förfärligt, var således åtminstone icke af – och jag begaf mig linkande de få stegen till den lilla dörren, hvilken jag midt för mig urskiljde i skymningen, men hvars grofva lås och stora rostiga gångjern tycktes lemna ganska ringa hopp att kunna besegras med blotta händerna, utan några verktyg. Jag undersökte den noga, den var verkligen igenspikad på insidan, och detta gaf mig anledning förmoda att någon annan ingång fanns till huset, än den hvarigenom jag så huvudstupa kommit, ty hur skulle man annars kunnat stänga den innanför på detta sätt, då muren – som endast var tvenne alnar bred och blott lemnade rum för denna lilla dörr – räckte ända upp till taken af de båda stora hus den förenade, och således var oöfverstiglig.
P a p p a R e b o l l e d o b l e f allt mera ifrig o c h intresserad, allt efter som arbetet fortskred, lilla frun blef intresserad och kilade ut att se till hans sysslor, så ofta hon kunde lemna butiken, ja, hela granskapet intresserade sig för den gamla trädgårdens föryngrande, o c h man såg allt j e m t nyfikna ögon i springorna vid porten med spänning följa pappa Rebolledos minsta rörelser, der han, pustande i solvärmen, på a SällskapsiifVet. Förgät mig ej-solfjädrar. Johanna. Bostaden. Frusna fönster. Nu är W$£ •, N u g i c k det u p p ett ljus för m i g. D e t var puppor, — malpuppor. — a — r. Klädedräg-ten. • ' L - Blott en mal. (O c k s å en täflingsskrift.) Han trifves lika bra för det, triumferar o c h — stannar q v a r, lik andra o b j u d n a våldgäster. Husgerådet. Kerstin. S. F. Köket. Sotarnes besök hör j u s t ej till de N u hade åter en gång j u n i gått in m e d srålande blå dagar; de tråkiga partituren hade förvisats för en tid in i pappa Rebolledos mahognyröda chiffonier, den länga, snusbruna öfverrocken hade pepprats in för ett par må- nader, o c h blomsterhandlarens frökatalog o c h » herr aktörens » blå trädgårdsmästareförkläde hade i ersättning trädt i tjenstgöring. Så var det en ljum qväll, att pappa R e - bolledo efter välförrättadt dagsverke hvilade ut vid sin aftontoddy i den lilla bersån, medan han i stolt tillfredsställelse lät sina blickar fara öfver sina händers verk. T y pappa R e b o l l e d o blef alltid af en viss dam, som stod h o n o m nära o c h som just nu betjenade sina sista kunder med salt fläsk o c h sirap, bjuden på en aftontoddy. Aldrig annat än toddy o c h aldrig mera än en — sommar o c h vinter!
Beträffande åter lagens föreskrifter om den borgen för kostnad och skada, som vid tvistemåls fullföljd bör ställas af käranden, och hvilka gälla icke allenast i fråga om vad emot Underrätts dom, utan äfven, enligt 30 Kap. 3 och 18 §§ Rättegångs-Balken, då tillstånd sökes att hos Kongl. Majit fullfölja talan emot Hofrätts LagUtskottets Betänkande N:o 24. 5 dom eller.part söker visa att domvilla i Hofrätten egt rum, föreslog redan vid sisthållna riksdag dåvarande Lag-Utskott i dess Betänkande N:o 90, att alla dylika föreskrifter borde upphäfvas; och Herr Henschen har nu, med åberopande af nyssnämnda Betänkande, i sin motion N:o 16 hemställt, att Rikets Ständer måtte besluta i öfverensstämmelse med samma Betänkande, hvilket å förra riksdagen vann Borgareoch Bonde-Ståndens bifall^ hvarförutan äfven Riksdagsfullmägtigen Anders August Andersson i sin ofvanomförmälda motion föreslagit, “att alla de stadganden i Rättegångs-Balken, som handla om borgen för kostnad och skada, måtte, såsom en tom formalitet, ur lagen försvinna.“ Utom ofvannämnda lagrum är att hit hänföra 27 Kap. 3 § Rättegångs-Balken, som genom Kongl. Förordningen den 18 April 1849 erhållit följande lydelse: “Menar svaranden, att käranden ej bör njuta dess vad till godo, förty att han ej ställt borgen för kostnad och skada; gifve dess påstående skriftligen vid uppropet in, och Hofrätten höre vederparten deröfver. Häfver han det försummat, som i 26 Kap. 1 § föreskrifvet står; gånge derom efter ty, som der sagdt är. Finnes det annorlunda; då svares i saken, när anslag deri sker. Vill någondera parten emot Hofrättens utslag i detta fall Konungen söka; gore det å sätt, som i 30 Kap. 1 och 6 §§ sägs“. Med dessa föreskrifter har väl ifrån början åsyftats, att den, som drager en sak under högre
Men vi vilje väpna oss, och gå framför Israels barn, intilldess vi före dem till deras rum; vår barn skola blifva uti de fasta städer för landsens inbyggares skull. Vi vilje icke vända hemåt, intilldess Israels barn intaga hvar sitt arf; Ty vi vilje intet ärfva med dem på hinsidan Jordan; utan vårt arfvegods må vara på denna sidone Jordan österut. Mose sade till dem: När I det göra viljen, att I rusten eder till strid för Herranom; Så drager öfver Jordan för Herranom, hvilken som helst ibland eder väpnader är, tilldess I utdrifven hans fiendar ifrå hans ansigte; Och landet blifver undergifvet för Herranom; sedan skolen I vända om, och oskyldige vara för Herranom, och för Israel; och skolen så hafva detta landet till eget för Herranom. Men om I det icke göra viljen, si, så varden I syndande emot Herran, och varden edra synder förnimmande, då de begripa eder. Så bygger nu städer för edor barn, och fägårdar för edor boskap; och görer som I sagt hafven. Gads barn och Rubens barn sade till Mose: Dine tjenare skola göra såsom min herre budit hafver. Vår barn, hustrur, håfvor, och all vår boskap skola blifva uti Gileads städer. Men vi dine tjenare vilje alle väpnade draga i stridena för Herranom, såsom min herre sagt hafver. Då böd Mose för deras skull Prestenom Eleazar, och Josua, Nuns son, och de öfversta fäderna i Israels barnas slägter; Och sade till dem: Om Gads barn och Rubens barn draga öfver Jordan med eder, alle väpnade till strid för Herranom, och landet blifver eder allt undergifvet; så gifver dem det landet Gilead till eget; Men draga de icke med eder väpnade, så skola de ärfva med eder i Canaans lande. Gads barn och Rubens barn svarade, och sade: Såsom Herren talat hafver till dina tjenare, så vilje vi göra.
Till följd af Rikets Ständers sedermera, vid samma eller 1742 och 1743 års riksdag, fattade beslut frikaliades allmogen från fönsterafgiften, och nedsattes åboafgiften samt den öfriga bevillningen, äfvensom lönoch belalnmgsafgiften för år 1743 till hälften af dess förra belopp för allmogen i de län, der ett hemman finge fördelas mellan 8 eller flere åboer. I öfverensstämmelse med derom af Rikets Ständer fattadt beslut, beviljades för 1744 och följande år en tredjedels nedsättning i den lönoch betalningsafgift, som enligt 1739 års förordning skulle utgöras af allmogen och dess tjenstefolk. Beträffande den för år 1743 belöpande bevillningen af manufakturinrättningar och fabriker i städerna, förklarades genom särskild förordning, att denna bevillning skulle utgöras med »en procent af aila varors tillverkningsoch salupris, utan åtskillnad af »ämne och materia.» Hallrätterna borde alltså för alla varor och tillverkningar, »som »vid hallen uppgåfves, i bevillningsafgift uppbära en procent af dessa varors värde.» Genom Kongl, påbudet den 22 Februari 4744 kungjordes Rikets Ständers beslut rörande bevillningen för sagda och påföljande år. Vid jemförelse mellan detta påbud och 1743 års bevillningsförordning visar sig, alt bevillningen i de flesta fall endast skulle komma att utgå med hälften eller en tredjedel af hvad för förstnämnda år utgjorts, men för innehafvare af kontanta eller indelta löner samt handelsoch kontorsbetjente m. fl. borde bevillningsafgifterna utgöras med oförminskadt belopp. Likaså blefvo fönsterafgiften äfvensom öfriga nya afgifter merändels bibehållna oförändrade. Borgerskapets kontingent nedsattes deremot till 75,000 d:r.
— Men först vill jag fråga dig: har det aldrig funnits något ögonblick i ditt lif, då du anat eller kanske till och med trott på tillvaron af väsenden, som äro på en gång sämre och bättre utrustade än vi, ett slags karrikatyrer på menniskorna i vissa fall och dem öfverlägsna i andra, hemska gyckelbilder af vår egen fantasi, efter hvad vi vanligen tro, men möjligen verkligheter, som vi icke kunna fullt uppfatta i andra afseenden än i dem de likna oss sjelfva och derför kunna lika litet fullständigt betvifla som fullt tro på, förnimbara under vissa förhållanden, fängslade till en del af samma lagar som vi, sväfvande, förvirrade reflexioner af vårt eget mystiska inre, skuggor af oss sjelfva, själlösa återspeglingar af våra egna intryck, med ett ord, förkroppsligade drömmar, halfgångna foster af hjernans verksamhet ... — Håll, håll! min vän, du förvillar dig i en labyrint af hypoteser, hvarur jag åtminstone icke kan reda mig, — sade Alf afbrytande och betraktade sin svärmiska vän med oroliga blickar. Malkolm gaf imellertid icke akt på detta afbrott; hans drömmande ögon voro sänkta mot golfvet, han vred åter mekaniskt på länkarne i sin kedja och fortfor med en röst, hvars låga och milda ljud tycktes antyda, att han af lifligheten i sin egen föreställning hänfördes att tala, utan egentlig mening eller pretention att söka öfvertyga sin åhörare. — Denna hemlighetsfulla verksamhet, — återtog han, fortsättande sin tankegång, — som vi så ofullständigt känna, och för hvars riktiga uppfattning vi ega ingen garanti. Men om det likväl gifves ett sätt att intränga i detta mysterium, om vi kunde frigöra oss ifrån oss sjelfva, med bibehållande af vår reflexionsförmåga, om vår vilja kunde beherrska sömnen och drömmen, om vi kunde lära oss konsten att dela vår varelse, och då själen ännu upplifvar kroppen, anden kunde stå bredvid och bevittna dess verksamhet, dess mekaniska djurlif, se der det enda sätt att lösa den gåta, som pinar mig!
Det år af discussionen för mig upplyst, att Grefve von Schwerins motion åsyftar en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj;t, i anledning af ett föregånget beslut. I denna del har Grefve von Schwerin samma rått, som hvarje annan Ledamot af ett RiksStånd. Det år då blott fråga om fältet att behandla denna motion, om åmnets beskaffenhet, men alldeles icke om hvad Riksens Ständer förut beslutat. Då emedlertid motionen icke innefattar förslag till någon ändring af Grundlagen, eller något som directe rörer de former, för hvilkas bearbetande ConstitutionsUtskottet år tillsatt, hemställer jag huruvida ConstitutionsUtskottet år det Utskott, som efter Grundlagen bör behandla denna motion. Hår år sedermera yt tradt, att motstånd väckts emot den derå begärda remissen. Jag har icke hört ett sådant motstånd göras af någon annan ån Herr Lefrén, som trott, att icke någon annan påföljd i anledning af ConstitutionsUtskottets anmärkningar kunde åga rum, ån den enkla anmälan 107 §. RegeringsFormen omnämner. Jag får dock dervid fästa upp. mårksamheten derpå, att det år en våsendtelig skillnad, om RiksStånden anse Rikets vål kråf, Veu ii Juli i /. m. va, att den eller de böra för den anmärkte omständigheten ifrån deras Embeten skiljas, eller om samma Stånd finna sig äga skäl, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära en ändring af former i ett eller annat afseende. Men sådane ändringar måste dock i constitutionel våg beredas af det Utskott, som önskningstnål i allmänhet tillhöra, det vill såga CUconomieUtskottet.
Utsk. har fått upbära skarpa förebråelser af en motionär, derföre att Utsk., enl. hans förmenande, icke fullständigt uptagit och besvarat hans motion. Om Utskin i allmänhet skulle vara förpligtade, att utförligt uptaga och besvara alla de skäl, en motionär till stöd för sin framställning andragit, skulle i sanning de flesta Ulskis Betänk, växa till volymer; hvarjemte jag får erinra derom, att den tolkning, motionären gifvit ät 16 § Reg.Fin blifvit så fullständigt vederlagd af R. Sins Just.-Ombudsm., och äfven ogillad af domaremakten, att Utsk. ansett en vidlyftig vederläggning deraf icke vara erforderlig; att LagUlsk. i delta Betänk, lemnat Hr Tersmedens motion helt och hållet obesvarad, är ett påstående, hvilket jag måste bestrida, ty olvifvelakligt afser denna motion, som blifvit till sitt hufvudsakliga innehåll i reciten intagen, införandet af en större religionsfrihet, än den vi nu hafva, och Utskis Utlät, i denna del 206 Den 16 Juni. af Betänk., slutar med ali afstyrka bifall, till alla de, i afseende å religionsfrihetens införande, väckta förslag. Om ock Utsk. skulle hafva varit mera gynnsamt stämdi emot den ifrågasatta religionsfriheten, hade Utsk. likväl vid motionernas besvarande, kommit i en icke ringa förlägenhet, ty under del åtskilliga motionärer påyrkat allmän religionsfrihet, hafva andra derifrån uteslutit Katholiker och Greker, samt några andra sekter, eller, rättare sagdt, yrkat, att de bestraffande lagbuden för öfvergång till dessa trosbekännares lära, skulle qvarstå, vid hvilket förhållande och då ett undanlag från den äskade religionsfrihetens åtnjutande blifvit förd rådi, just med afseende ä anhängarne af en troslära, hvilken ligger vår egen bekännelse sä nära som den Kailmlska, Gisli, skulle kommit i stor villrådighet, huru långt den ifrågaställde friheten borde utsträckas.