Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, efter hvad ofvan blifvit anmärkt, kunna så väl ris-straffet som spö-straffet, då detta är stadgadt alternativt, anses redan faktiskt upphäfna; och, då detta egt rum, utan lagstiftningens mellankomst, på samma gång i några fall måst, i följd af lagens ovilkorlig^ bud, till spö dömas, synes skäl emot det faktiska upphäfvandets bekräftelse genom lag ej förefinnas i berörde ovilkorlig» bud och således än mindre derest, i de fall spö-straffet nu kommer i fråga, detsamma utbytes mot annat straff. Klagan öfver slapphet i brottmåls-lagstiftningen bar visserligen ej saknats, men har ej varit föranledd af den sålunda utbildade lagskipningen i afseende på val af straff, då spö och ris förekomma alternativt med annat straff, ulan har egt sin egentliga grund i det inflytande 1841 års lagstiftning utöfvade på straffet för stöld, hvilket derigenom ansetts alltför mildt och hvars skärpning man derför fordrat. Då likväl, af skäl som här ofvan äro antydda, den påyrkade skärpningen ej kan tillvägabringas genom ali gifva spö-straffet sin fordna eller en ännu mera utvidgad tillämpning, återstår ej annan utväg, än att till oftanämnda brott i vidsträcktare mån tillämpa frihets-straffet, hvarigenom den reform i straffsystemet, som, efter hvad ofvan förmäles, i första rummet funnits nödig, skulle kunna åstadkommas. Rikets Ständer hafva likväl, jemlikt grundsatserna i gällande lag, ansett böter böra ingå såsom en del af straffet för dessa brott, och ej, lika med Lagberedningen, antagit frihets-straff ensamt. Rikets Ständer hafva härvid hyllat den åsigt, att straffet bör, om möjligt är, träffa den brottslige, der brottet har sin rot eller sitt motiv, så vidt detsamma af gerningen uppenbaras, och då det är begäret efter egendom, som Expeditions-Ulskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o i86. 543 kominer tjufven att trotsa lagen, alt förakta eganderätten och alt beröfva sin nästa hans gods, bör äfven lagstiftaren härå fästa afseende, då lagar emot tjufnad stiftas.
DS emellertid berörde uttryck, vid hvilken någon anmärkning inom Ridderskapet och Adeln eller Preste-Ståndet icke förekommit, jemfördt med paragrafens lydelse i öfrigt, utmärker, att särskilda förslag böra upprättas öfver det till arméen och det till flottan hörande manskap, samt omöjligen kan alldeles utgå, såvida lista mom. icke skulle få utseende af att handla om allt mankön inom ett län, utan afseende derpå, om det tillhörde beväringen eller icke; föranlåtes Utskottet hemställa, att äfven ifrågavarande mom. af § 7 måtte af Rikets Ständer oförändrade antagas. Mom. 2 af sistberörda § innehåller ett tryckfel, i det att i stället för »» staden skattskrifne» står »till staden skattskrifne»; hvilket, framhållet såväl inom Ridderskapet och Adeln som i Preste-Ståndet, torde böra rättas. I afseende på § 11, som handlar om legokarlar, förekommer, dels att BorgareStåndet ogillat det af Kongl. Majit, såväl som af Utskottet, föreslagna stadgande, att till legokarl ej finge användas någon, som vöre boende utom det län, der den beväringsskyldige bör undergå mönstring; dels ock att ej mindre Ridderskapet och Adeln, än Borgare-Ståndet beslutit, det skall sådan beväringsskyldig, som i § 2 omförmäles, ega rätt att i sitt ställe lega annan karl, med vilkor, bland annat, att den legde icke är öfver fyratiofem år gammal, i stället att Utskottet, i enlighet med Kongl. Majits nådiga Proposition, föreslagit fyratio år såsom den högsta åldern för sådan legokarl. I det förra hänseendet nödgas
Det är såleds sagdt som sagdt är, och jag kommer hit med Britta te midsommersvaka i måra afta. Lisa. Ja, då ska vi ställe te trolofning mellan barna, och se'n låter vi med det förste lyse för dom bort i eran körke, så att bröloppe kan få stå i röda rappe. Ola. Det ska inte hinke, var ni säker på det. Adjö nu med er! Tack för i dag! Sven. Adjö, adjö, fader Ola. Lisa. Helse så godt te dotra. (^Ola går.^) Lisa. Jag tycker så Erik ska bli storögd, när han kommer hem och får höre att vi ett tu tre skaffat honom e fästepige! Britta i Gyllby är allt e fin och vacker jänte, så nock ska gossen bli belåten med te få'na, det tror jag säkert. Sven. Och vi ska' också bli belåtne med te få honom bort ur huse, du Lisa. Men det var sant, jag ska säje dej, att Patron med son och doter har kommet hem frå Stockholm. Tänk, om vi skull' be dom göre sej så gemene och komme hit i måra och titte på dansen? Lisa. Mener du, att det kan gå an? Det vor' allt satingen så rart. Men se der kommer ju herrskape på vägen. Vi ska gå och helse på dom. FJERDE SCENEN. BRUKSPATRONEN. WILHELM. LOTTA. PER och STINA ^komma tillbaka^. De Förre. Brukspatronen. God afton, godt folk! Se nu är jag hemkommen igen och har mina kära barn med mig. De ville nödvändigt gå och helsa på fader Nämndeman och mor Lisa, efter som vi kommo att ta vägen häråt. Sven. Gud signe herrskape för det. Hvad unge herrn har växt opp och blitt förgrömmande stor, se'n jag såg honom sist! Nu är han foll rektigt fullärd och kan sätte Komministern vår på kneken hvad stunn han vill. Lisa. Och lella Mamsell se'n! Kors, så ho har blitt fin och vacker på det här åre!
Om detta förslag godkännes , så kunde, efter det resultat, som deraf finnes uppstå, hemtas en ledning för bedömandet af de åtgärder, hvilka uti ifrågavarande afseende, under kommande Riksdagar, vore lämpligast vidtaga för praenumerationen å Bi - 53 Expedit iöns-Utskottets Memorial N.-o 422* hangel; — och, äfven om resultatet ej blefve elei förmonligasle, vore förlusten genom den föreslagna åtgärden ingen , enär de Samlingar, till förrberörde antal af4o exemplar, hvilka ålerstodo , elter de öfrigas försäljning, alltid utgjorde en behållning, antingen till förvar i Riksgälds-Contoiret, eller till försäljning såsom maculatur , då det visat sig, att försäljning i annan väg ej vidare vore att påräkna. /_) Kostnaden, som föranledes afdeuti första hufvudpunkten Lit t. I. föreslagna åtgärder för utskrifning af de, i och för tryckningens skyndsamma verkställande, erforderliga exemplar af öfriga Utskottens Utlåtanden och Memorial. Denna kostnad, under innevarande Riksdag, kan egenlligan anses hafva utgjorts af dugtractamenten , hvilka utgått till de uti öfriga Utskotten , utöfver hvad RiksdagsOrdningens §. medgifver, anställde Cancel 1 ister; och, ehuru någon beräkning å ziffran i detta fall ej kan ega rum, lärer likväl med säkerhet kunna antagas att, i händelse utskrifningen af de, i och för tryckningen af Bihahget, erforderliga exemplar af Utskottens Memorial och Utlåtanden Expeditions-TJtskottels Memorial N.-o ^22. 5g kunnat vid denna Riksdag verkställas, på det i usta Hufvudpunkten, Litt. 1. föreslagna sätt, skulle ej i och för denna utskrifning åtgått mer än -*:del afden summa, sorn, enligt hvad nyssberördt är, under innevarande Riksdag, utgjort utbetalning för renskrifuing ; tillföljd hvaraf de öfriga |:delarna, eller aldra minst hälften af denna kostnad, kunnat uppföras såsom besparing å tryckningen af Bihanget.
B}, på grund af deremot gjorda an märkningar, återremitterades. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde, den 9 och 16 dennes på bordet lagda, Utlåtanden: N:o 99, angående återbetalningen af ett, för sänkning af sjön Ökvattnet inom Westerbottens län, förre Expeditions-fogden C. J. Moritz beviljadt lån; och N:o 103, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående upplåtande emot Vederlag åt Götheborgs stad af kronan tillhörig, derinvid belägen, mark. Från Ilögv. Preste-Ståndet. S D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utsliottets följande Utlåtanden: N:o 101, i anledning af väckta frågor om riksgäldssedlars inlösande, oaktadt den derför fastställda preskriptionstid tilländagålt; Nfo 105, angående lyftningen af hela återstående boloppet utaf de vid sednaste riksdag beviljade tillfälliga statsanslag till statsverkets förbättrande; N:o 106, angående anmäld otillräcklighet af det för expenser vid Justie-Ombudsmannens expedition hittills anslagna belopp; N;o 107, angående ytterligare anslag för det inom Rikets Ständers hus inrättade riksdagsarkiv; och N:o 108, i anledning af väckt motion om Kongl. Bibliothekets förflyttning till det af Riksgäldskontoret begagnade hus. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets nedanstående Memorial, Betänkanden och Utlåtande: N:o 15, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 11, angående stiftande af en lag om flyttning i och ur hus på landet; lades till handlingarne. N:o 16, i anledning af väckt motion om förlängd tid för måls fullföljd från underrätt i Stora Kopparbergs län; bifölls. , Prot.-Utdrag den 17 April 1851. K 239 N:o 17, i anledning af väckt motion, angående meddelande af serskildta föreskrifter för behandlingen af besvärsmål, som från Gottland fullföljas i Hofrätt; bifölls.
Hr von Troil, Emil: Vid detta tillfälle, lika såväl som vid många andra, har jag den olyckan att icke kunna förstå grundlagen på samma sätt, som ordföranden i Constit. TJtsk. Det synes mig vara en så tydlig lag, som någon Jag kan vara, att den kommande riksdagen skall börja på 5:te året efter föregående riksdags början. Innehölle grundlagen, att R. St. skola vara tillsammans hvart 5:te år, då kunde man möjligtvis beräkna sammanträdet från slutet af föregående riksdagen; men dådet heter, att R. St. skola sammankomma hvart 5:te år, måste meningen vara, att tiden skall beräknas från föregående riksdags början, emedan ordet sammankomma lärer betyda: då ett sammanträde börjar. Hr Frih. har, i stället för att hålla sig vid ordalydelsen af grundlagens stadgande härom, velat undersöka, huru tillämpningen i ena eller andra fallet skulle slå ut, och har velat komma till det resultat, att den åsigt, som är olika med Hr Frihrs, skulle vara oriktig. Jag kommer till motsatt resultat af Hr Frih:s framställda exempel. Om man tänker sig en riksdag, som varade i.5 år, hurudan skulle den se ut. Det måste vara en sådan riksdag, som icke utöfvade något motstånd mot Regeringen, utan med hvilken Regeringen fann sig belåten, emedan den i annat fall icke finge vara tillsammans. Det vore en riksdag, hvaraf medlemmarna funne sin plats beqväm; och skulle någonsin ett sådant sälskap komma att utgöra Sveriges Rikes Ständer, så skulle det kunna inträffa, att riksdagen komme att vara i evighet. Vi hafva vid denna riksdag sett förslag om riksdagens prorogation, och förmodligen skulle dessa Ständer icke draga i betänkande att tolka grundlagen så, att de kunde vara hemma emellanåt och sedermera sammankomma, hvarigenom Svenska folket skulle beröfvas sin valrätt. I andra länder anser man det oriktigt, att valen endast ske hvart y:de år; men efter Frih. Cederströros sätt att tolka grundlagen skulle det stå i Herrans hand, om nya val komma att äga rum inom io eller 5o år.
Och de skulle förneka sin förstfödslorätt? De skulle sucka i evig träldom? Den troende israeliten uppreste sig och utsträckte sin arm mot fönstret, likasom ville han tala till världen därute. I den segervisshet han delade med hela sitt folk blandade sig bankirens uppfattning af sin mission bland förtryckarne. Ja sade han med ett triumferande smålöje förstån I det, I därborta, att profetiorna med hvarje dag nalkas närmare sin uppfyllelse? Redan dia vi eder mjölk, och sekel efter sekel skola vi utdricka den, intill dess att för eder återstår intet, men allt för oss. Uppenbart slån I oss, men i hemlighet bugen I redan för oss. I, som i dag förakten oss, trampen oss, plundren oss, veten I icke, att i morgon skola vi vara edra herrar? Hvad I röfven af oss i dag, det rinner i morgon tillbaka till oss, såsom bergens floder rinna utföre till den förhärjade dalen. Yfvens ännu i edert öfvermod, tills eder tid och vår tid är kommen; se, han är när! Och då I icke mera egen edra boningars tomt, edra åkrars jord, edra barns lindor, yxan i eder hand eller pennan på edert bord när allt detta är vårt, förpantadt åt oss, och I köpen af oss på skuld eder usla graf för att där gömma eder fattigdom och eder blygsel då är vår tid kommen och profetian fullbordad. Som rådjur hafven I jagat oss kring världen och sönderslitit oss utan förbarmande; välan, sliten nu sönder hvarandra i krig och tvedräkt! Det är för oss I striden. Jag är en fredens man, vapen har jag aldrig burit, men jag prisar kriget, som utarmar eder, därför att I ej kunnen draga ett svärd utan att slipa det med vårt guld, därför att hvarje rustad krigare bär vårt märke och därför att hvarje fältslag, hvem där än segrar, är en seger för oss! Han hade glömt flickan, barnet, den enda som, skrämd och förvånad, hört hans hotande ord. Sådan hade Rachel ännu icke sett sin grandonkel.
Memorial, med Förslagj angående vissa bestämmelser, som Utskottet anser böra finnas tydligen uttryckta i Texten å de nya Sedlar, hvilka, efter dess gifna förslag, komme att af Banken utgifvas. Sedan inom Banco-Utskottet fråga blifvit väckt, angående Textens lydelse å de nya Sedlar, sorn, i händelse Rikets Ständer bifalla Utskottets, i Memorial N:o 90, och Utlåtande N:o iij, gifna förslag, komma att af Banken utgifvas, liar Utskottet, efter öfvervägande af detta ämne, funnit sig böra, i sammanhang med hvad uti sislberörde Utlåtande hemställdt blifvit, härigenom hos Rikets Stäuder vördsamt föreslå: att uti Texten å de nya Sedelvaleurerne, hvarafRedaclionen öfverlemnäs åt Banco-Fullmägtige, skall finnas bestämdt utsalL det Qvantum Silfver, som på hvarje Riksdaler, efter vid denna Riksdag fattade beslut, innehålles ; att derjemte i hvar och en Sedel ultryckes Bill, till R.-St, Prat. 1828-1830, 6 Sami, 3 Band. 1 q; te Höft. 1 2 fiiL t. IlaricoUtslcs Memorial, N:o n§. det Sedela vid anfordran betalasj samt att Lagen emot efterapning och förfalskning, jemte den deruti tillika stadgade belöning för upptäckandet, åberopas. Och underställes delta, jemte åtföljande Reser va tion, Rikets Ständers uppl ysta pröfning. Stockholm den 12 Februurii 1S00. Reservation: Af Herr Helsihgius:
Och en kamererare utaf stadenom, som öfver krigsfolket satt var, och sju män, som när Konungenom vara måste, hvilka i stadenom funne vordo; dertill Sopher, den härförstan, den landsfolket mönstra plägade; dertill sextio män af landsfolket, som i stadenom funne vordo. Dessa tog NebuzarAdan, höfvitsmannen, och förde dem till Konungen i Babel, i Riblath. Och Konungen i Babel slog dem ihjäl i Riblath, det i Hamath lande ligger. Alltså vardt Juda bortförd utu sitt land. Detta är det folk, som NebucadNezar bortförde, nämliga, uti sjunde årena, tretusend och tre och tjugu Judar; Men uti adertonde årena NebucadNezars, åttahundrad och två och tretio själar utaf Jerusalem. Och i tredje och tjugonde årena NebucadNezars förde NebuzarAdan, höfvitsmannen, bort sjuhundrad och fem och fyratio själar af Juda; alla själarna äro fyratusend och sexhundrad. Men uti sjunde och tretionde årena derefter att Jojachin, Juda Konung, bortförd var; på femte och tjugonde dagen i tolfte månadenom, upphof EvilMerodach, Konungen i Babel, uti de årena då han Konung vardt, Jojachins, Juda Konungs, hufvud, och lät honom utu fängelset; Och talade med honom vänliga; och satte hans stol utöfver de Konungars stolar, som när honom voro i Babel; Och förvandlade honom hans fängelses kläder; och han åt inför honom alltid i sina lifsdagar. Och honom vardt alltid gifvet af Konungenom i Babel hans uppehälle, såsom honom förskickadt var i all hans lifstid, allt intill hans ända. Huru ligger den staden så öde, som full med folk var? Han är likasom en enka; den som en Förstinna ibland Hedningarna, och en Drottning i landen var, hon måste nu tjena.
Han började snart utgifvandet af tre andra, tidskrifter, som hvar och en på sitt sätt uppfostrade för och underblåste tanken på ett ftalien. Efter restaurationen 1849 och ända till 1859 visade Toscana inga lifstecken; dock må man ej glömma en god tidskrift Lo Sjpettatore italiano, som utkom en gång i veckan i Florens och redigerades af Gelestino Bianchi. Härmed tror jag mig hafva nämnt de förnämsta härdar, der den nationela lågan hölls vid lif; jag vill dock tillfoga namnen på två små goda tidningar, som utgåfvos vid Italiens gräns, nämligen La Favilla, som skalden Fran-cesco Dall ’ Ongaro utgaf i Triest före 1848, och L3Anno-tatore Friulano, som den framstående publicisten Pacifico Valussi utgaf i Udine före 1859; dessa båda skrifter sökte hålla kärleken till det italienska fosterlandet vid lif äfven bland dem, som befunno sig ytterst vid Italiens östra gräns. Enligt hvad af det föregående framgår, hade tidskrifts-literaturen i Italien ända till 1860 haft en väsentligen lokal karakter, som måhända förlänade den en större originalitet, än den nu eger, då dess uppgift är att från hvilken plats som helst yttra sig i hela Italiens namn och till dess förmån. Den allmänna karakter, de italienska tidskrifterna nu hafva, beröfvar dem den fördel, man alltid har, då man talar till en särskild publik, som man väl känner, som är en sympatisk och med hvilken man har gemensamma intressen. Och detta är måhända ett af skälen, hvarför de italienska tidskrifterna nu för tiden hafva ett mindre antal prenumeranter än flera af de gamla tidskrifterna. Gre\ puscolo i Milano t. ex. räknade på ett år 6.000 prenumeranter, ett betydligt antal på en tid, då tryckalstrens kringsändande var så svårt, polisen så misstänksam och kommunikationerna så föga utvecklade mot nu. Nuova Anto-logia, säkerligen en af Italiens bästa tidskrifter, som utgif-ves i Rom hvar fjortonde dag i likhet med Revue des deux Mondes, denna Nuova Antologia har först för två år sedan lyckats erhålla 2,000 prenumeranter.
Nu, emedan den, hvilken från nämnde kyrka aflfaller och antager ani an christen troslära, icke lärer kunna vägras de förmåner, som bekännare af sådan lära således genom grundlagen medgilvits, har Utskottet funnit sig nödsakadt att i 2 § af förslaget, som bestämmer verkan af utträdandet ur och skiljandet från kyrkan, göra undantag i afseende på omförmälda förmåner; — Och ehuru af föreskri Ilen i 28 § Regerings-lörmen, alt inga andra än de, hvilka bekänna den rena evangeliska läran, må nämnas till civile embetsman och domare, synes böra löija att, om någon civil embetsman eller domare aflfaller ifrån nämnde lära, han ej derefter må bekläda sitt embete; likväl och dä de finnas, som, enär grundlagarne böra tolkas efter ordalydelsen, hysa tvekan, huruvida nvssberörde föreskrift, såsom blott innefattande inskränkning i Konungens uluämnings-rält, kan gifvas en så vidsträckt tolkning, som den omförmälda, helst ifrågaställde förhållande ej kunnat afses vid grundlagens stiftande, med anledning af då gällande förbud emot affall, bar Utskottet ansett sig böra i förevarande § stadga hvad verkan ett affall utaf den, sorn innehar embete eller tjenst, bör utöfva pä bans ställning, såsom embetseller tjensteman. Ett sådant stadgande är ock behöfhgt om innehafvare af tjenst, som ej tillsättes af Konungen, skiljes från kyrkan. Lika litet i ena, som i andra fallet kan affällningen tolereras af Staten. Men dä icke någon, enligt grundlag, af sin trosbekännelse hindras från att begagnas i vissa militära värf, har Utskottet äfven i denna del bevarat grund-lagens helgd. Skyldigheten för den, som träder ur Svenska kyrkan ali det oaktadt vidkännas afgifter till kyrkan och dess presterskap, med undanlag af sådana, hvilka utgå för särskildt påkallade presterliga förrättningar, mäste, jemlikt Utskottets åsigt, fortfara.
Dec. i Nåder förklarat, att då, jemlikt författnme ang:de folkundervisningen och fattigvården, de serskilda församlingarne eller fattigvårdssamhällena hade sig ålagdt, att för dem tillhörande yngre personer, hvilkas föräldrar eller målsmän saknade förmåga att bekosta dessas undervisning och upfostran, icke allenast derom föranstalta, utan äfven bestrida härmed förenade kostnader, samt detta åliggande i afseende ä barn, som icke tillhörde visst fattigvårds samhälle, skulle fullgöras af del, inora hvilket de vistades, emot det att utgifterna derför hlefvo af Kronan ersatta; då anförtroendet åt enskilda af sådane barns vård och upfostran, med afseende å flera väl grundade skäl, vore att föredraga framför barnens sammanförande uti större, under Statens tillsyn oe.b förvaltning ställda, gemensamma upfostrings-anslalter; då inrättandet af dylika anstalter skulle för Statsverket komma att medföra högst betydliga, och på förhand knappt beräkueliga kostnader; samt då, i allt fall, betänkligt vore, att på Staten öfverflytta skyldigheter och utgifter, som de serskilda kommunerna rätteligen tillkoramo; så och, ehuru K. AI. med nådigt välbehag ansåge de omsorger och åtgärder, sora på åtskilliga orter blifvit egnade ål och vidtagna för upnåendet af det afsedda ändamålet med yngre vanvårdade personers förflyltuing från den ort, der de erhållit den felaktiga riktningen i sin upfostran, fann K. AI. likväl icke skäl alt bifalla hvarken framställaingarne om dylika inrättningars anläggande för Statens räkning eller Fångvärds-styrelsens hemställan, i fråga om serskildt bidrag lill de för sådant ändamål i orterne utgående kostnader”. R. o. Ad. har af del nu upläsla funnit, hvad som är Regeringens opinion, i afseende pä ändamålsenligheten, alt göra sådane inrättningar lill Statens inrättningar. Alan har för att förmå R. St. till denna present anfört, huru glädjande det skulle vara för den åldrige mannen, som stiftat inrättningen, om han erhölle ett sådant bevis på R. St:rs välvilja.
Fröt. i850 f i8Si. * Samt., 2 AJd., 3 Haft. £ Slatssamt Alfin, besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, E:o it. 1848 års räkenskap för Upsala domkyrka, utvisande att kyrkan vid slutet af året egde en kapitalbehållning af 66,787 r:dr 18 sk. 9 r:st., och derjemte hade ett årligt tiondeanslag af 201^ tunnor råg och 235f tunnor korn, oberäknadt hvad som utgått från Hernösands stift, samt frälseräntor till betydligt värde m. m.; föreslående motionären alltså, att Rikets Ständer måtte, i likhet med hvad som egt rum vid riksdagarne 1823, 1834 och 1840, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Hernösands domkyrka hädanefter måtte få komma i åtnjutande af ifrågavarande från Hernösands stift utgående domkyrkotunnor. Sedan allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, för behandling af denna fråga sammanträdt med Stats-utskottct, hafva Utskotten gemensamt tagit densamma i öfvervägande, och få vid afgifvandet af sitt utlåtande i ämnet upplysa, att enahanda fråga, som nu blifvit gjord till föremål för Rikets Ständers åtgärd, förevarit vid flera föregående riksdagar.
För min del kan jag icke instämma i StatsUtskottets tillstyrkande, emedan jag icke anser det vara passande att Herrar Taleman, som äro Chefer för Rikets Representativa Corpser, icke skulle sältas i tillfälle att gifva Måltider ät sa väl Riks - / Den ii April. 411 Ståndens Ledamöter som Rikets högre Embetsman. Dessutom tycker jag mig finna en motsägelse deruti, att StatsUtskotlet tillstyrkt att TalemänsTafflarne skulle indragas, men StåndsKlubbarne likafullt fortfara, samt de i och för Talmännens representation nödige utgifter af Riksdagskostnaderne bestridas. Jag anhåller således om Proposition på afslag af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande. Flere hördes yrka Proposition i enlighet med Friherre Cederströms Yttrande. Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde Proposition till Bifall å Betänkandet. Ropades Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå Betänkandet. Ropades Ja. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 6 dennes afgifne, samt den 7 i samma månad på bordet lagde Memorial med anmälan, att i frågan om aflidne RegeringsRådet von Schewens Arfvingars fordran 2 Stånd bifallit, men nrne åter afslagit ifrågavarande fordran; fann Ridderskapet och Adeln att berörde fråga vid sådant förhållande borde till 412 Den 11 4pr il. det Förstärkta StatsUtskottets åtgärd öfverlemnas. Justerades följande: