Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enda skiljaktigheten i åsigterne nu ligger således uti frågan om hvilketdera må vara förmonligast, att rigta sina krafter, åt Qvickjock, eller åt Gellivarej ty att sprida dem till bägge och derigenom tilläfventyrs göra dem otillräckliga öfverallt skulle visst vara att bereda en sen skörd åt Fäderneslandet. ' Jag skulle kunna mycket specielt här än vidare uppfatta de skäl hvarpå jsg grundat min motion rörande Gellivare,' men det vöre att onödigtvis spilla tiden , då denna motion liksom Utskottens Betänkande ej haft något äja.nnst föremål, än att saken måtte under/ökar och resultatet af denna undersökning sedermera blifva grunden för frågan om Statsanslaget* storlek och beskaffenhet. Den r September-e. m. Bilagor till PleniProtocolIet för den l September, eftermiddagen. N:o i. Grefve Hård, Carl Gujlaj: Ehuru Höglofl. Allmänna Besvärsoch EcononiieUtskottet erkänt nyttan af den föreslagne rättigheten för ägare af enstaka hemman, att derifrån under full ägande rätt afsöndra någon del, och i följd deraf tillstyrkt en underdånig anhållan hos Kongl. Majit om utfärdande af en Nådig Författning i ämnet, har det dock skett med en inskränkning, större, än dea för emmansbeskaltningens utgörande kan erfordras, och som troligen skulle motverka de påräknade fördelarne. Utskottet har nemligen ansett rättigheten till afsöndring icke böra längre utsträckas för ägare af enstaka Hemman än den förut finnes medgifven för ägare af enskiftade Hemmani så att endast ouppodlad jord finge upplåta®. Genom en sådan inskränkning vore flere olägenheter beredde. En redan odi*d, på viss tid bortförpantad lägenhet kunde itke af inn®- hafvaren med äganderätt förvärfva*; icke hellar någon förut utaf utmarken upptagen Torp - Den l September e. m, 27 lägenhet.
Vid det förhållande, att under åren 1880—1832 utgifterna för dessa behof i medeltal uppgått till 29,330 R:dr 50 sk. 4 r:st. om året, men dertill å Fjerde Hufvud-titeln endast finnas anvisade 28,000 R:dr, har Krigs-kollegium trott sig böra i underdånighet föreslå ifrågavarande anslags förhöjning till 50,000 R:dr årligen. Derjemte hafva, uti nyligen för Eders Kongl. Majit underdånigst anmälda skrifter, Sqvadrons-cheferne vid Lifgardet till häst och Kronprinsens Hussar-regemente i underdånighet anhållit, att då, enligt hvad allmänt kändt vore och äfven särskildt styrkt blifvit, hästprisen under de sednare åren betydligt stegrats, de nu i stat och gällande passe-volanskontrakt bestådda anslag till besörjande af regementenas remontering, utgörande, för 10 år, vid Lifgardet till häst 200 Ridr och vid Kronprinsens Hussar-regemente 153 Ridr 16 sk., eller för år, vid det förra regementet 20 Ridr och vid det sednare 13 Ridr 16 sk., allt Banko per häst, måtte vid bägge regementena med 5 Ridr samma mynt årligen för hvarje häst förhöjas, på det att Sqvadrons-cheferne sålunda för framtiden i någon mån Transport Ridr 67,128: 47. 2. Kongl. Maj:ls Nåd. 2. undginge de förluster, remonteringen ändock komme att för dem medföra.
Bak-inrättning ar, om län dertill 9 , , , , , , , , , Bakoch Fyrings-väsendct, anslag dertill; se Anslag för en gång, f) Bakoch Lotsmedel; se Stats-Verket, dess inkomster, ordinarie, sid. 7. Båtförare-Gillet i Götheborg, dess upphörande , Svar på återremiss Båtsmanshållet, om förnyad granskning af grunderne för detsammas fördelning Rikets Städer o emellan }>>>*>> >>>>»>»}> > > > > Båtsmans - voteringen, om lindringar och förändringar i densammas utgörande å landet , , , , Svar på återremiss 2?£l£s/Mtf/2.s-uppfordring till arbete vid Kongl. Skepps holmen, om inställande deraf ,,,,, Svar pä återremiss , , , >>>»,, , Båt smans-vacance-af giften; se Stats-Verket, dess inkomster, ordinarie, sid. 7. Böda kronopark på Öland, om densammas förvandling till Härads-allmänning Börd; se Lagfart. Bördeman; se Undantags-förmoner. B iter; se Stämmoböter. om eftergift af Commissarien Anagrius ädömde , , tredsko-, om upphörande deraf, för uragtlåten lefverering af räntekol till Stora Kopparbergs bergslag ,,,,, n" 3 " 39 cr r 7T __ N :o 68 g 5?c 1 » m K O “ 77" as Riks-Ståndens Beslut. ST BS" CD - Kidd. o. PresteBorgareN:o Sid. Adeln. Ståndet. BondeStåndet. Svar på återremiss oter, om förvandling deraf för tjufnader, som ligga i tväböte , Kongl. Maj:ts Nådiga Svar , , , , , , om deras aftjenande med arbete ,,>>>> , och vitén i daler, om deras värde och be räkningssatt >>>>>*>*>»>>> > »
Maj:t inkomma; och sedan, af 18 Direktioner, 15 tillstyrkt antagandet af Kommiterades förslag, ehuru de hyste olika åsigter om lämpligaste sättet för pensionernas utdelande, och de 3 öfriga egentligen synts fästa sig vid frågans beskaffenhet af allmän lag, hemställde Kommers-kollegium, under anförande af flere, efter motionärens tanka särdeles grundade skäl för förslagets såväl laglighet som ändamåls-enlighet, samt med framställning om åtskillig? åtgärder i afseende å verkställigheten, det Kongl. Maj:t täcktes föreslå, Rikets Ständer, att Föringen måtte upphöra och en motsvarande summa anslås till pensionerande af Coopvaerdi-kaptener och Sjömän samt deras enkor och oförsörjda barn. I hufvudsaken gillande de af Kommers-kollegium i underdånighet framställda allmänna åsigterna rörande nyttan af den föreslagna förändringen och sättet för dess utförande, aflät Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse härmed, nådig Proposition till Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer, hvilka äfven instämde uti dessa åsigter, ehuru de, i saknad af förslag till pensions-anstaltens organiserande, icke funno skäl att då bifalla den föreslagna åtgärden. Vid 1847 och 1848 årens riksdag återlemnade Rikets Ständer, efter inhemtad kännedom derom, att en dylik fråga hos Kongl. Maj:t blifvit väckt, uti underdånig skrifvelse (N:o 212) sitt begifvande, till användande af Förings-medlen för erj gemensam Pensions-inrättning förSvenska sjöfolket, samt medgåfvo, att, så snart Pensions-inrättningen blefve organiserad, en viss, efter uppgifven grund bestämd, årlig summa finge af tullmedlen anvisas till dess understöd.
Fredr.: För min del kan jag hvarken finna denna, af Utsk:t föreslagna förändring nyttig eller önskvärd. Det händer nemi. icke sällan att, inom församlingarne på landet, personer tillvälla sig ett visst inflytande, kanhända större än önskvärdt vore, och att dessa, då fråga äfven är om att behandla de lör dem mest likgiltiga ämnen, men hvaruti ett arfvode skall erhållas, visa sig allt för angelägna om att blifva valda. Jag skulle tro att vid ett fall sådant som detta, när det är önskvärdt att personer komma tillstädes, som verkligen hysa ett lefvande intresse för de frågor, som skola behandlas, något yttre inflytande icke bör ega rum; och kan jag således icke annat än på det tidigaste önska att K. M:s förslag i denna del måtte antagas utan någon förändring. Hr von Koch, Nils Samuel: I motsats till den siste värde talaren, tror jag återigen att Utsk:t åsyftat en förbättring, fastän målet på enklare sätt bör kunna uppnås. Sådana fall kunna ganska ofta inträffa, att det blefve odiöst att anställa dylika val med sluten omröstning, nemi. då påtagligen det ej finnes någon meningsskiljaktighet. Finnes deremot en sådan, bör man bereda tillfälle att få sluten omröstning, utan den omgång, som erfordras enligt Utsk:ts framställning. Jag tror att begge meningarne skulle kunna förenas och att den af Gr. Liljencrants åsyftade förändring också vinnes, om man jemkade Utsk:ts förslag sålunda, att, med uteslutande af orden »de väljande besluta atty, ett tillägg göres af följande lydelse: »derest sluten omröstning icke af någon bland de väljande äskas.» Härigenom tror jag, att Gr. Liljencrants’ afsigt skulle vinnas, ty någon måste väl finnas inom församlingen, som har det modet att begära sluten omröstning, ifall sådan erfordras. Att återigen ovilkorligen ålägga dem att sluten omröstning alltid skall ega rum, tror jag icke vara lämpligt. Jag anhåller att §:n mätte antagas med den af mig föreslagna förändringen. Gr. Sparre, Erik:
Likaså voro släktens alla barn ålagda att visa henne den största vördnad och regelbundet göra henne sina visiter samt då visa sig så älskvärda som möjligt på ett stillsamt, for tillfället inlärdt sätt. Men tant Lova betraktade såväl dessa visiter som fruarnas anhållan om recepten med en viss misstro såsom icke rätt ärligt menade. Satt hon icke där, en ensam gammal fröken, med en försvarlig förmögenhet! Och måste icke, trots hennes goda helsa, hennes dagars tal snart, mycket snart vara räknadt! Det var naturligtvis arfvet, de gjorde sig till förl Men gumman tänkte med en viss skadeglädje på, att hon skulle bedraga dem alla — en välgörenhetsinrättning skulle få alltihop och släkten stå där med långa näsor! Men tenahjärta bland de många i släkten, som kuunat fästa sig vid den gamla, någon som kunnat roa och förströ henne, gå till henne frivilligt och gärna, utan att nu behöfva » köras » till det och mutas med nam-nam. Men det var tants misstro och styfhet, som höllo dem tillbaka och stötte dem ifrån henne. Och där var ingen som anade, hur sorgligt ensam den gamla i grunden kände sig, helst sedau alla från » hennes ungdom » offrat åt förgängelsen och knappast någon fanns kvar, som kunde sympatisera med henne om den gamla, goda tiden. Inte heller anade någon, att där under Lovas hårda, pansartäta korsett klappade ett mänskligt hjärta, likt alla andras, med en längtan efter kärlek, som lifvet aldrig gifvit henne. En sådan kärlek, som ingen rikedom i världen kan köpa, som ger sig ända ner till ögonbrynen eller konstnärligt lockade öfver hvita pannor. Där var heller ingen, som tant förmått lägga bort turnyr, förrän modet en dag bjöd, att den skulle försvinna, då de med ens alla blefvo snäfva som strutar, medan tant Lova allt från sin ungdom till nuvarande tider, med öfverboppande af krinolinens period, nyttjat stärkt styfkjol och däröfver från höfterna veckad klädning. Märk — handsydd; intet » maskintråckladt » fick komma på tants kropp, en symaskin hade, förklarlig nog, aldrig synts till i hennes mors hus.
Ja så och Nej säg, kunna sätta gallfeber på ett helt Auditorium. Jag var knappt tre år gammal förr’n jag talte rent, ja, så väl om en hop saker, vida öfver mina år och mitt begrepp, att min farmor tog mig en dag på sina armar ... Den saliga hedersgumman, vill jag säga, höll till mig följande tal – jag minns det, som det varit i går: ty hjertat hos ett barn är som ett mjukt vax; man kan trycka dit hvad man vill, och det förgår aldrig. Om ni vore så hemma i Physiken och Anatomien som jag, så skulle jag demonstrera det för er: ty jag har i all min dar varit en stor älskare af litteratur; och det är vackert nog för en gammal militär som jag, att veta litet i hvarje. Jag känner Cartesii hvirflar, Swedenborgs lära om Andarne, Aerostatiken och Hydrologien. Swedenborg och jag voro goda vänner. Han var den bäste theaterskribent och den snällaste Criticus på sin tid; och det är just efter honom, som jag skrifvit den dråpliga kritiken öfver en bekant Opera, i en veckoskrift, på hvilken jag är medarbetare och prenumerant. Ni bör ha er hvar sin prenumerations-sedel. Om jag hade tid, skulle ni få höra en kritik i samma vittra sak öfver den namnkunnige Grekiske poeten Virgilius Maro, som dog för 1500 år sedan i Karthago ... Brukspatronen. Virgilius dog ju i Rom? Sa, sa, sa! Puff. Disputera mig inte det! Historien känner jag på mina fem finger, och citerar den alltid à propos. Jag har inte glömt det minsta af hvad jag läst. Segern vid Salamina och Marathon, der Julius Cäsar blef fången, bataljen vid Actium, som Alexander Magnus förlorade Anno Mundi 2004, bataljen vid Ivri der Henrik VI slogs emot Hugenotterna, belägringen vid Lützen, der Carl XII blef skjuten jag tror jag confunderar mig i anseende till ställena. Brukspatronen. Nå, nå, det är inte underligt – det var också en mäkta stark digression, ifrån sal. farmors lärorika tal till Alexandri Magni bataljer.
I Afd. 47» 48- 570 Den 16 Maji. af den egenskap, att, utan afseende på trenne RiksStånds beslut, Ridderskapet och Adeln deri öppen talan äger. Desse höra icke egenteligen till StatsRegleringen, om ock trenne Stånds beslut deri höra gällande anses, och annat är att föreslå bestämda anslag till bestämda behof och för bestämda år, som utgör StatsReglering, och annat är att af samlade Statsmedel och dem man i framtiden förmodar erhålla, betala gammal åsamkad gäld, i hvilket sednare afseende icke något Riksstånd bör lagligen dess beslutande rätt betagas. I följd deraf, och utan afseende om de öfrige RiksStånden bifallit förevarande Betänkande, förnyar jag min i sista Plenum, af då anförde skäl, gjorde anhållan om återremiss af Betänkandet, jemte de af mig då och nu gjorde Anmärkningar, men om, emot förmodan, detta skulle bestridas, nödgas jag förklara, att jag icke afstår ifrån detta yrkande utan Votering, förväntande jag att Utskottet benäget upptager och besvarar de af mig gjorde framställningar, med åsidosättande af den, i min öfvertygelse, mindre lagenlige förkortningsmethod, som först vid denna Riksdag blifvit af åtskilliga Utskott vidtagen, att nemligen, vid besvarande af återremitterade Betänkanden, sjelfve förklara ärender vara afgjorda genom tre Stånds beslut, utan att anse sig förpligtade till besvarande af de ifrån ett RiksStånd remitterade Anmärkningar, som 49 §• Riksdagsordningen likväl föreskrifver, och med tillbörliga aktningen för ett RiksStånd och dess Medlemmar synes öfverensstämma. Den i6 Maji. 371 Friherre Wrangel^ Henning: Allt ifrån Riksdagens början har jag yrkat indragningar, af det skäl, att jag anser de Skatter, som utgöras, vara nog tryckande. Sedan nu trenne Stånd bifallit Utskottets Betänkande, vill jag likväl icke uppehålla tiden med att yrka, hvad. jag i förra Plenum begärde, eller att afslag å Betänkandet skall äga rum.
Deremot och då det icke synts Utskottet lämpligt, att någon ny tjensteman, åtminstone för närvarande, med fast lön ä mekaniska staten uppföres, afstyrker Utskottet bifall lill Kongl. Maj:'s Nådiga framställning om anvisande af lön åt en Sekund-löjtnant. Men enär, vid sådant förhållande, det torde blifva nödigt för bestridande af de denna korps tillhörande tjenste-åligganden, att det för tillfälligt biträde nu utgående arfvode icke allenast bibehålies, utan jemväl i någon mån ökas, hemställer Utskottet, att detta arfvode i staten utföres med 800 R:dr. 14 Stats-Utskoltets Utlåtande JK 72. Den erforderliga anslags-tillökningen blifver således ändock samma belopp, 2,370 R:dr, som Kongl. Maj:t äskat; och tillstyrker Utskottet, att denna summa må af Rikets ■ Ständer beviljas att utgå, på sätt i tabellen J\1 11 är föreslaget. läro. På skäl, som i Departements-chefens betänkande (pag. 10} finnas anförde, har Kongl. Maj:t föreslagit, alt följande nya löner och arfvoden å Flottans Civil-stat måtte uppföras, nemligen, a) vid Carlskrona station, för 1 Inspektor, såsom redogörare vid beklädnads-förrådet, lön 1,200 R:dr, för 1 Registrator vid Befälhafvande Amiralens kansli, lön 1,300 R:dr, samt 4 arfvoden, hvardera å 300 R:dr till aflönande af tillfälliga skrifvare-biträden åt 4 af stationens tjenstemän; b) vid Stockholms station, lön för 1 Kammarförvandt, 2,000 R:dr, samt för ytterligare
Casia, sedan likwäl ärligen ro Parmar wäl bergadt hö blifwit derifrän aflemnade; Alt än» te igen, efter det Secreteraren Gerss gjordt pästäende, dels att Kronans Lösningsrätt wore försulen, och dels om ersättning för gjorda ameliorationer ä Hemmanet, har en afhandling med Gerss blifwit träffad om inlösen af Hemmanet och Arrende af Eldgarns O pä rvv är, hwilken afhandling Kammar Eollegium, deröf. wer hördt, wäl erinradt i afseende till Arrende tiden icke öfwerenskomma med hwad Försatt, ningarne utstakade, samt att säkerhet för Ar. rende-wilkoretS fullgörande skulle ställas; men l Kongl. Maj-.t dock den 3» Mars ,788 i näder bifallit, samt att Eldgarns Torp icke mera stul. le för Hemman anses, utan i denna egenskap ur Jordcboken uteslutas. Widkommande sedan fr ägan om det sälun. da träffade Arrende Contractets Laglikmätighet, enligt, den tiden, om Arrenden af Kronolägen» heter gällande Författningar, har wäl Kammar. Eollegium funnit Stäthällaren i Swartsjö Län icke hafwa ägt, att af egen magt och myndig, het uti ett sä bestaffadt Arrende ingä, utan att han bordt rätta sig efter 1766 arS Författning vm Krono-Arrenden, som utsatte dem pä högst 6 är, efter högsta budet pä Aution och emot pränumeration af hwart ärs Arrendesumma; men 2F4 Den 6 September. k men Kammarkollegium har dock ansett Konun. gen hafwa enligt är 1788 gällande 1772 ärs Regeringsform och Konunga Balken Landslagen 2 Capitlet, tillhört, att om Arrendet af Eld. garns O, som icke är perpetuel!, förordna, utan binder af de under den föregäende tiden af Riksens Ständer widtagne Författningar; Och som ingen ffulle wilja ingä nägot Arrende.
Län, 25cp — rörande väckte Motioner om en friare handel med Svenska Skogsproducter, dito. — angående frågor om ändring i hvad Författningarne rörande Afradsoch KronoTionde-Spannemålens utgörande, forsslande eller lösande nu innehålla, 260. — angående vidtagande af sådane medel, hvilka återföra välmåga inom landet, dito. — rörande väckt fråga om det vid Höganäs i Skåne belinteliga Stenkolsverks öfvertagande af Staten, 261. — angående RecognitionsSkogarne, dito. — rörande KronoSkogarnes användande, 262.—- angående en förbättrad hushållning med EkeSkogarne, dito.— om förskott från Banken till inlösen af KrigsCommitte^ns invisningar, dito. — angående jemkning af RiksStåndens beslut i fråga 0111 regleringen, rörande de från Banken utgående Odlingslån, dito. — om utfärdande af ett allmänt så kalladt Moratorium eller Jernbref, 203. — öfver väckt Motion, angående upprättande och allmänt kungörande af ett formulair, huru Skuldsedlar hora skrifvas, för att sätta Lagen i tillfälle, att betrygga Långifvare derom, att ränta och capital ovägerligen skola med silfver, eller med gångbara mynt-representativer efter cours liqvideras, dito. Pro - 257 ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, angående obehindrad rättighet för Skattehemmans-ägare, till svedjande å deras Skog, samt öfver väckt Motion, att Kronooch JägeriBetjeningens tillsyn å svedjande på Skattehemmans Skog måtte upphöra', 203. — rörande Öfverstelndelningen vid f. d.
Jag vill åter taga .Bergsärendernas afgörande till exempel — Grufvorne hafva från utminnes tider varit ansedde såsom (efter ordalydelsen) Cronones regalej, hvaröfver vården nu snart i tvenne århundraden varit anförtrodd ett särskildt Embets-vcrk. Detta tillkannagifver, att Styrelsen ansett Staten såsom ett fortvarande helt. hvars Natur-rikedom tillhör det allmänna (Folket såsom innefattande generationernas succession) och icke det enskilda (Folket, såsom omfattande blott den närvarande generationen); ty ur den Stats-idé, hvari enskilda friheten spelar hufvnd-röln , kan endast polis-uppsigt tillkomma Staten i detta hänseende , en magt, som till följe af sin Natur måste vara enväldig. lill hör Natur-rikedomen Folket såsom ett fortvarande helt och icke blott en enda generation (nemligen den, som påfunnit eller satt sig i besittning af fyndet) ; så måste Staten vaka deröfver, att t. ex. Grufvebrytningen sker med Grulvornas bestånd , ett vilkor, som af enskilda friheten så mycket mindre kan väntas uppfyldt , som utförandet af en Grufvas brytnings-plan vida utsträcker sig öfver en mennisko-ålder. Skulle man härvid invända , att Åker och Skog äfven böra begagnas så , att de äga bestånd; så ligger förklaringen i den märkeliga omständighet, att Åkerjord och Skog alltid blifva lika åtkomlige , samt icke för evärdeliga tider försvinna , utan förbättras och återväxa. Utskottet har visserligen bland BergsContoirets göromål uppräknat Grufve-brytningen , irnen Chefen afgör ensam alla ärender. Man Den 4- December f. rn. 311 kan likväl icke vänta, att en person skall känna allt det locala vid dessa ärenders handläggning , som inom hela Riket kan förefalla, och som ofta är det väsendtliga (en kunskap, som förutsätter oafbruten handläggning , samt derförutan lätt förloras) , samt dessutom vara kunnog i alla öfriga, Bergsbandteringen rörande, ämnen. Likväl röra föreskrifterna vid Grnfvebrytningen bade Staten och den enskilde direct.
Att någre handlande i småstäderna ifra för inskränkning i Vestgötha Allmogens rättighet till Gårdfarihandel, förefaller mig helt naturligt; de kunna genom inskränkning i denna handel fritt, efter godtycko, höja prisen på alla sådana varor , som Vestgöthar förut till salu kringburitj och att ett sådant stegrande i pris på varor vore köpande till förlust lärer icke behöfva bevisas. För att befrämja allmän välmåga, måste ali slags production uppmuntrasj och den bästa, om icke elen enda nyttiga, uppmuntran tillökad production är frihet, så väl att tillverka som att obehindradt, hvar som heldst , afsätta alla slags genom industrien frambringade varor. Om Näringar fjettras, genom mer eller mindre inskränkande tvångslagar, måste de i samma proportion aftyna, och slutligen till en stor del alldeles upphöra. Nu, då af så mångå en allmän Näringsfrihet blifvit yrkad, genom upphäfvande af alla slags skråll , kan jag ej neka, att det väckt min förundran, att man på samma tid söker införa inskränkande Författningar mot Näringsfriheten inom en provins. Om folkmängdens förökning står i oskiljaktig förening med ökad välmåga och om frihet i lofliga näringsfång befrämjar allmänna Välmågan, så lärer det blifva en naturlig följd, att tvångslagar, i stället för att sorn Herr Landshöfdingen Hjerta yttrat) för Vestgötharne kunna medföra folkökning, sådane Författningar der, som öfverallt, mäste medföra ett motsatt förhållande. Jag har icke i Herr Landshöfding Hjertås yttrande funnit skäl, som jag kan anse Vederlägga de af Friherre Mannerheim emot Utskottets Betänkande gjorda anmärkningar. Uii Utskottets Betänkande har jag trott mig finna, att ni3n gjort mera afseende på de i närvarande tid öfverklagade missbruk, än på den allmänna ceconomiska nytta näringsfriheten medför. Jag anser det vara högst vigtig t, att vid alla ceconomiska Författningars stiftande afseende icke ensamt göres på en närvarande tillfällig conjunctur, utan äfven, att en kall pröfning af allmän nytta, utan afseende på enskildta förhållanden, bör ingå i beräkningen.
M. och komiterade kunnat hafva en så inskränkt åsigt, att man endast velat åstadkomma likhet emellan de båda Eikenas tulltaxor, utan fastheldre att befrämja det helas väl. Den siste värde talaren har ganska riktigt anmärkt, att det icke är till förmån för handelsinteresset tullnedsättningar göras, och jag förmodar, att våra värde motståndare, hvilka ifra för höga tullsatser, göra det till förmån för producenten och fabrikanten, men jag tillåter mig att framställa den frågan, hvilka utgöra det största antalet i samhället producenterne eller konsumenterne? Då ingen lärer kunna bestrida, att de sednare äro öfvervägande, är det väl skäl, att landets fleste innevånare kunna för bästa möjliga pris erhålla sina förnödenhetsvaror. En sedan flere år tillbaka afliden representant af detta Stånd, sorn egde E. o. Ad:s högaktning, nemi. Professoren G. Cederschiöld, var eljest särdeles konservativ, men i tullfrågor var han särdeles liberal, och visade, -att det var den största orättvisa att betunga handeln med afgifter. Denna hans åsigt 472 Den 22 J uli f. m. kunde icke vinna gehör, emedan man ansåg att med de höga tullsatserne skulle statsinkomster beqviimnst vinnas. Man finner således att det icke är någon modern åsigt att hafva höga tullar, och att lagstiftningen icke går framåt i en så liberal riktning, som åtskilliga stadsekonomer skulle vilja. Iir Flach har sagt, att handelscorpsens bevillningsafgifter till Staten upgå icke till mera än 106,000 Rdr, men han befarade, att det var genom handeln denna inkomst erhålles. Om så är, bör man väl räkna de handlande till godo de inkomster, som tullen å deras införskrifna varor inbringar. Samme talare har förmodat, att om Staten inlöser afgifterne till Handelsoch SjöfartsFonden, skulle från handelns sida framställas ytterligare pretentioner, emedan vågpenningarne m. m. komma att ifrågasättas till inlösen. Häremot får jag erinra, att hvarken handlande eller städerne föreslagit att tolagen skall inlösas af Statskassan, utan detta förslag har utgått från K. M., som derför haft ganska grundade skäl.