Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har här jiyss anfört, att en så obestridlig stor nylta skulle tillskyndas fäderneslandet och Skåne, om en jernväg i Skåne utsträcktes till Veliern: mig förefaller denna beprisade förmånen mycket tvifvelaktig; Skåne är visserligen vår rikaste provins, oell dess egentliga afsättning är spannmål; men jag kan ej föreställa mig, att om jernvägar der anlades, ifrån en lämplig centralpunkt lill dess flera hamnar, man icke häldre å dem skulle föra sin spannmål till närmaste hamn, för att derifrån afgå direkte till destinationsorten, än att först transportera den å jernvägen till Vetlern, och der lasta den på ångbåt för att vidare föras till Slockholm eller andra orter. Men jag återgår lill hvad som egentligen rörer Jönköpings län; de transporteffekler man hufvudsakligast der inom torde påräkna, åro Skogsbruks-produkler samt spannmål. Med Skogarne inom nämnde län är redan så misshushålladt, att om en lifligare afsättning deraf, genom jernvägar skulle kunna framkallas, så blefve länet inom få år skoglöst och man finge inom kort tid i deras ställe skåda kala berg och steniga marker, som beklagligtvis redan nu alltför ofta möta. betraktarens öga. Då man reser ifrån Jönköping lill Vernamo, passerar man genom, som det vill synas, en 6 ä 7 mils skog; men sorn egentligen ej är annat än en allé af bart trän; ,ty om man går 1 å 200 al:r på sidorna om vägen, finner man ej mer någon skog, utan odlade fällt och betesmarker; skogarne ikring Nissa-stigen äro icke heller betydliga och ligga dessutom, likasom de flesta andra, för långt aflägsnade ifrån den presupponerade jernbanan. Beträffande
Utskotten : Kongl. Maj:ts .Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående afskrifning af de från Banken och Riksgälds-Contoiret till Hjelmare-canal och slussverks-byggnad lemnadc låneunderstöd j Gifven Stockholms Slott den 6 Mars 1829; BevillningsUtskottet: Kongl. Maj.ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, rörande Bevillnings - Stadgans Prof. Utdrag dtn 19 Mars 1829* 99 tillämpning för t8zi och påföljande år, i frågan om hemmansvärdets nedsättning i vissa Länj Gifven Stockholms Slott den 6 Mars 1829; LagUtskottet: Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Riket* Ständer, angående förändring och tillägg i Ansvarighets-Lagarne för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Conteiret samt Directeurerne vid Kåue-Gontoircn i Götheborg och Malmöj Gifven Stockholms Slott den 6 Mars 1829. S, D. Opplästcs Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse, angående Hennes Kongl, Höghet Prinsessan ScpbiA Albertinas dödliga frånfälle; och fann Preste-Ståndet att Högstberörde Skrifvelse borde till handlingarnc läggas. Från Välloflige BorgareStåndet, S. D. I anledning af Högvördige PreBte-Stindets, genom Deputerade, denna dag afiemnade ProtocoilsUtdrag, hvarigenom Respective MedStånden inbjudas at17 i hän - ioo Prof.
Man har anmärkt, att detta vore en befattning, som ej för Eandshöfdingarne vore passande, eller med deras många göromål förenlig; men då Utskottet räknar flera Eandshöfdingar bland sina medlemmar, som förklarat sig villige att åtaga sig en sådan controll,’ har Utskottet ej dragit i Betänkande, att framlägga detta förslag. Då man frågat dem, och de funnit med sin Ernbetsplikt enligt, att åtaga sig controllen å en af Kronans intrader, så har Utskottet ej dragit i tvifvel, att det kunde ske. Utskottet fruktar visserligen icke en återremiss i afseende på besväret, men på Den 29 Julii f. m. 314? 3e nu gjorde anmärkningar tror jag ej, att inom Utskottet kommer att fästas mycket afseende. Jag hemställer, om icke tiden nu fordrar, attj man afgör mål, och ej uppehåller sig rneds aterremisser. Kanhända vore det tid, att efter 7 månaders förlopp undanrödja en del af ärenderne, så att ej allt kommer på en gång. Af dessa orsaker tillstyrker jag bifall å Utskottets Betänkanden. Herr Hjerta, Johan Gustaf: Jag finner visserligen att hvarje återremiss något kan bidraga att försena Riksdagen; men jag tror ej, att det är Ståndens fel , om återremisserne komma för sent. Jag tror att detta ämne förtjenar återremiss, ej för det att jag ej inser svårigheterne med brefs chartering, men för andra puncter i Betänkandet , som jag icke anser sådana, att de kunna antagas. Det har för. undrat mig , att man gör så litet afseende på den naturliga normen för postafgiften, att man lemnar den alldeles ur sigte i afseende på recommendation. Det är gifvet, att då man på ena sidan har en förmån , njuter en beqvämlighet, bör man å den andra, i förhållande dertill, betala. Det måtte då vara gifvet, alt recommendations-afgiften bör ingå till Staten , efter Staten är ansvarig för den recommenderade summan, och att afgifien bör vara progressif efter de summor, som försändas.
Dessa kunna väl hafva sina fördelar, då frågan är om Leverancer i partie eller vid sådana större Arbeten, der Handtverkares eller Arbetsmanskaps dagsverken äfven erfordras; men för min del kan jag ej erindra mig hafva hört denna utväg föreslås eller begagnas vid Konststyckens utarbetande, Hvad Herr Lidströmer för öfrigt yttrat, angående uppmuntringar, angår, får jag förklara, alt för dem, jag erhållit, är det endast min Konung jag har alt tacka. Om dessa ådragit mig afvund, är sådant en för vanlig sak för att böra oroa mig. Om den mig anslagne HistörieMålareLönen är hvad han menat, får jag först anmärka, att då den Nådigst förunnades mig, som aldrig af Statens Medel, hvarken ge - 328 Den 27 Januari i, norn ResePension, eller annars förut någonsin åtnjutit cici ringaste af de för andra Konstnärer merendels vanliga understöd, var jag redan, Liand de äldre Embelsmännerne af Konstnärer i detta Rike, den ende, sorn saknade underhåll af Staten; och vidare får jag, i fall man endast såsom PortraitMålare önskade att anse och bedomina mig samt deraf ville sluta att denna Lön ej skolat tillfalla mig, härvid vördsammast erinra, alt Composition och utförande af en Historisk Tafla, som innehåller flere hundrade Individuela Figurer, lärer i alla fall hos den Konstnär, till hvilken den blifvit anförtrodd, förutsätta så väl IlistorieMålarens, som PorlraitMålarens studier oedi egenskaper. Hvad för öfrigt milt rygte, såsom Konstnär, angar, lära samtida och framtida Kännare böra bestämma det, och med deras dom får jag, lika med hvarje annan Konstnär, åtnöjas. —- Men deremot finnes det för Medborgaren clt rygte af bestämdare vigt. Detta rygte är heligt och dess försvar åligger hvarje redlig Man, då det blifvit obetänksamt angripit.
•— om instämmande uti StatsUtskottets ytterligare Utlåtanden, angående dels segelleden genom BaggensSundet och Södra Stäket, dels ock 0111 indrifvande af den återstående delen af Westerbottniska Lånet, som skall erläggas aflnnevånarne i Norrbottens Län, 454- — om Allmänna BrandfÖrsäkringsVerkets ställande under tillsyn af Riksens Ständers Fullmägtige i Banken och i RiksgäldsContoiret, 455. —- om Återremiss till StatsUtskoltet af dess Utlåtande, angående redovisning af RiksStåndens Protocoll, jämte Bibanget dertill vid 1815 års Urtima Riksdag, dito. — om bifall till Statsoch BancoUtskottens Betänkande, angående så väl förhöjning uti de för Riksens Ständers Revisorer af Stats-, Bancooch Riksgälds Verken anslagne arfvoden, som ock rörande justering inför båda Utskotten gemensamt 206 af de föreskrifter, som skola gälla för Riksens Sländers Låda PenningeVerk, 456.
Och det, som vore bättre för er – kunde väl detta vara illa för mig? Han svarar bland annat: Min egen – ändtligen! Frukta icke att jag känner mig »bunden»! Jag vet att mitt lifs krona sitter löst på mitt hufvud – den är ej fastspikad där – min pärla ligger i min hand – och jag kan återgifva den åt hafvet om jag vill! Förstå då att mitt lif är bundet vid dig – du min första och sista kärlek Jag beundrar det beundransvärda, älskar det älskvärda, vill af dig lära, hvad endast du kan lära mig; jag är stolt öfver så mycket, lycklig öfver så mycket hos dig – men jag kommer icke till dig hvarken för att beundra eller känna stolthet eller mottaga lärdomar – jag kommer endast, endast för att lefva samman med dig, vara med dig – och detta är kärlek! – Det andra vet jag. Jag känner hela rikedomen af dina egenskaper, men dem kan jag nå på många andra sätt; jag har ju dina böcker, dina bref, du kunde besvara mina frågor, äfven om jag vore i Pisa! Nåväl: allt detta, som jag har, vore mig intet om jag ej kunde få sitta hos dig och se dig vid detta kan jag stanna så länge! Om min känslas verkliga art har jag sagt dig mindre än intet – ja, hade jag velat hålla mig själf »obunden» och icke blottställa mig genom ord, jag ej sedan kunnat infria, då hade jag ej handlat mycket annorlunda än jag nu gjort Visserligen innesluter ett ord allt men jag har icke sagt och vill ej heller nu säga, hvad du en gång skall få veta Men hon hade för länge lefvat i hopplöshet för att icke frammana nya orosämnen. Han hade kanske kommit till henne med den förutfattade tanken att finna någon att älska och således ej varit alldeles fri, utan bedragen af sin föresats? Eller hans ridderliga natur hade blifvit rörd af hennes öde och nu tog sitt medlidande för kärlek? Eller kanske hade hans beundran för hennes diktning, hans intellektuella sympati vilseledt honom? Hon försöker förmå honom till själfpröfning i alla dessa afseenden och ber honom meddela resultatet utan alla hänsyn till henne. Han hade redan gjort hennes fattiga lif rikt nog; han visste ju huru det varit innan han trädde inom fängelsets portar? Hon fortsätter:
Men just detta subjektiva drag gifver i den begynnande subjektivitetens ålder herrnhutismen en ej ringa del af dess framgång. I Sverige hade pietistiska symptom försports allt sedan Karl XII:s tid men behandlats med de kraftiga kurer, som den ortodoxa kyrkan gärna använde mot dem, som företogo sig att med »nya upptåg bry och förarga» Guds församling. Från 1700-talets början funnos särskildt i Stockholm ganska starka ansatser till pietistisk sekterism. Af de upprepade förordningarna och plakaten 1705–1726 mot konventiklar och andliga bibelstunder i hemmen ser man, hur denna religiösa väckelse för de lekta spred sig ikring i hufvudstaden, särskildt bland medelklassen. I den bekante Tollstadius, hvilkens makt öfver fantasierna den stora samling legender och anekdoter, som spunnits om hans person, nogsamt bestyrker, fick rörelsen en besjälad och stor taleman, och »holmfolket», som pietisterna kallades, därför att de uppsökte Skeppsholmskyrkan, där Tollstadius var kyrkoherde, räknade snart bland sina medlemmar en ej obetydlig bråkdel af stadens religiöst intresserade befolkning. Ännu 1735 förnyades de officiella uppmaningarna till prästerskapet att genom nit och innerlig gemenskap med sina församlingar motverka konventiklarna, och om vid århundradets midt pietismens spår åter försvinna ungefär samtidigt med att de första märkena af herrnhutismen iakttagas, beror detta ej minst därpå, att den flutit in i själfva kyrkan, slutande som sekt men fortlefvande som maning till ett varmare kristligt lif. Särskildt mottagliga för denna nya religiösa strömning voro – som man kunde vänta – alla i Sverige boende tyskar, och bland pietisterna hittas också ett flertal släkter med tyskt upphof och tyska namn. Bland dem fanns Bellmans familj, både på fäderne och möderne härstammande från Tyskland.
Af detta meddelande ses bland annat, att såsom den ena af föreningens båda » secrétaires des séances » fungerar madame Sjöstedt, hustru till den svenske Pariskorrespondenten Erik Sjöstedt (» Osborne »). Fröken Maria Malmerfelt, dotter af framlidne major Malmerfelt och hans maka, kommer att debutera å k. operan innevarande säsong. Fröken Malmerfelt, hvilken lär äga en hög och vacker sopran, är elev af professorerna Julius Gunther och Ivar Hallström. " Två små prinsessor ". Skiss af Elsa Lindberg. (Slut fr. föreg. n:r.) Hon läste litet stapplande, pekande med sitt lilla rosiga finger. » Tick-Tack tillhör Lovisa Ulrika och Magdalena Kristina Kugge. » » Tick-Tack! Han heter Tick-Tack, » sade Mag. » Tick-Tack! » upprepade Isa. » Men vi skola, kalla honom för Tick, » tillade hon hastigt. » Nej! » ropade Mag med för henne ovanlig häftighet — » Tack » skall han heta. » » Nej Tick! » — och Isas ögon glänste. » Men jag vill, att han skall heta Tack » — och Mags röst darrade. Det var Tick-Tacks första stund i grefve Kugges hus. Hans följande dagar blefvo ungefär likadana. Isa och Mag voro gent emot hvarann liksom omvända. I de små pagehufvudena, som förut endast rymt precis likadana tankar, funnos nu de mest upproriska små idéer, och i allt som gällde Tick-Tack hade de motsatta åsikter. Stackars Tick-Tack! Han visste ibland ej hvad han skulle taga sig till. När Isa ville, att han skulle springa, befallde genast Mag, att han skulle gå, och när Mag ville, att han skulle sofva, fick isa en plötslig ingifvelse, att stunden nu vore inne att lära honom sitta med en sockerbit på den svarta nosen. Isa och Mag hade hvar sitt lilla smidiga, spanska rör, silfverbeslaget och med röda silkestofsar. Det kunde snärta rätt bra i de små hvita, nyckfulla händerna. Men ögonblicket därpå höllo de små matmödrarna på att kväfva honom under häftiga anfall af hejdlös kärlek.
Häraf hemtar jag en ökad anledn. till den förhoppning, att StatsUtsk. skall tillstyrka en utvidgning af förslaget i öfverensstämmelse med K. M:s propos. vid sista riksdag. Jag anhåller, att detta milt föredrag, måtte få åtfölja Hr von Hartmansdorffs anförande till StatsUtsk. Hr von Hartmansdorff: Då Frih. Raab lmfvudsakligast riktat sina anmärkn:r emot mina personliga brister och icke mot mina i saken uttalade meningar, anser jag Frilus yttrande icke förtjena, till besvarande uptagas. Remitterades lill StatsUtsk. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Ulskm iukomne mern. och ullålm, nemi. från Constilutions-Utskottet: N:o 7, lill R. St., med förslag till åtskilliga ändringar i grundlagarna; Stats-Utskottet: N:o 112, ang. ett hegardt lån för fullbordandet af lazarettsbyggnaden i Lund; N:o 113, i anledn. af väckt motion om användande af den Storö fiskelägcnhct åsätta ränta till underhållande af hamnen derstädes; N:o 114, i anledn. af väckt motion om rättighet för nuvar. 268 Don 3 Maj. arrendatorn af kronosäteriet Boda alt under visa vilkor arrendet frånträda; N:o 115, i anledn. af väckt motion om lindring i arrendet för indragna Profossboställe! vid Westgötha reg:te Bryntesgården Linderfva, eller rättighet för närvar, -arrendatorn att arrendet frånträda; N:o 116, i anledn. af erhållen återremiss å Utlåt. N:o 47, ang.
En följd ai denna blef, att det ifrågavarande gynsamma tillfället begagnades så, ait Sverige för allt hvad det uppoffrat, allt hvad det lidit, afspisades med den blott alltför skenbara glansen af en dubbelkrona åt sin nya regentslägt och med den för Sverige nära nog hånande benämningen af en förening med Norge på hvad som i verkligheten vore ingenting mindre än en sådan. Svenska folket hade under nära ett halft århundrade tålmodigt åsett sina representanters skygghet att offentligen undersöka och granska huruvida den så kallade föreningen med Norge i verkligheten medfört åt Sverige de fördelar, som de magtegande under tiden visat sig tillerkänna den, då de i synbar måtto gjort intet för att jemna de allt ifrån dess början föreningen vidlådande missförhållanden för Sverige, hvilket också ej varit lätt, sedan de en gäng blifvit traktatmessigt stadfästade. Tiden hade emellertid synts motionären vara inne att inom riksdagen bringa detta riksvigtiga ämne till tals. Norrmännen syntes icke vilja erkänna föreningen för annat än en blott personalförening i den gemensamma Konungens person, och föreningsfördraget hade ända frän början, med mer eller mindre afvogbet mot Sverige, af Norrmännen ensidigt och uteslu. tande i syftningen af deras fåfänga varit tolkadt. Genom den i Moss den 14 Augusti 1814 afslutade konvention, hade Norrmännen i vissa fall kunnat, från egennyttans synpunkt, visa sig handla i sin rätt, då de, förbiseende likhet i skyldigheter, ända till yt terlighet drifvit anspråken på fullkomlig likhet i rättigheter med Sverige. Annorlunda måste dock detta betraktas, med afseende pä den tacksamhetskänsla, Norges folk borde känna sig slä till Sverige för en, efter seklers frånvaro, återvunnen sjelfständighet och för den egendomliga grad af konstitutionel frihet, som, genom Sveriges uppoffringar af blod, af dyrbara och kära landskap och af penningar, blifvit ensamt Norges anpart uti den s. k. föreningen, utan några för Sverige motsvarande fördelar.
Masit har derföre welat til Riksens Ständers öfwerwägande lämna, huruwida genom en sädan förpantning eller genom nägon annan af Kongl. Maj k och Riksens Ständer faststäld ätgärd olwannamnde Kronoegendomar kunna ställas til säkerhet för de anstalter, som Riksens Ständer lära finna nödiga at widtaga lil uprätthällande af Rikets penninge-werk äfwensom af StatsWerket. De Herrar och Män, som Riksens Ständer malt til det Hemliga Utskott Kongl. Majit äskat, hafwa blifwit fullständigt underrättade om de mödor och omsorger, som Kongl. Masit an. Z wändt Del» 27 Julik. 628 wändt för at erhälla fred »ned Rikets stender, samt pä ett för Kongl. Mast angenämt och tilfredsställande sätt erkänt dem. Med bibehällna förhoppningar, at snart winna denna fred, som Kongl. Mast och Dest trogna Undersåtare samfält önsta, nödgas dock Kongl. Mast med kraft fullfölja anstalterne til Rikets förswar, hwilka endast kunna bringa fiendernes fordringar innom de »vilkor af Rikets beder och sjelfbeständ, sorn Kongl. Maj t anser sin pligt bjuda, at icke eftergifwa. Rikets flottor ärö til den ändan utrustade och utlupne, samt desi Armeer under »vapen emot fienderne. De »näste underhällas och aflönaS. De bertil erforderlige medlen kunna icke saknas utan at ändamälet för redan gjorda uppoffringar stulle förfelas och Riket, desi Flottor och Armeer blottställas för oberäkneliga olpcksföljder.
Då härigenom inträffade att sådana kreatur mera sällan kunde till behandling på stället emottagas och följaktligen elevernas praktiska öfningar uti nötkreaturs sjukbehandling måste inskränka sig förnämligast till hvad som under tillfällig praktik inom och i närheten af hufvudstaden kunde inhemtas, hafva Revisorerne funnit uppförandet af ett ändamålsenligt stall för nötboskap af behofvet pä kalladt; hvarjemte Revisorerne hemställt dels att inrättningen måtte få disponera åtminstone ett par hästar med åkdon, på det, vid inträffande sjukdomsfall utom staden, en del elever kunde, åtföljde af läraren, blifva i tillfälle alt draga fördel af dennes undervisning vid sjukbehandlingen; dels att ett mindre antal mjölkboskap målle uppsättas vid nämnda inrättning på det att undervisning i dessa djurs vård och behandling skulle derstädes kunna meddelas. Som likväl sådan utredning i ämnet saknas, på grund hvaraf Utskottet skulle kunna pröfva ändamålsenligheten af den föreslagna åtgärden, samt Utskottet dessutom föreställer sig att, när sådant af behofvet påkallas, Kongl. Majit icke lärer underlåta att, rörande dessa frågor hos Rikets Ständer göra nådig framställning, får Utskottet hemställa att vid Revisorernes ifrågavarande förslag icke måtte fästas något afseende 2 2 Ståls-Utskottets Utlåtande M 21. Kongl. Krigs-kolleginm. § 17- (18GO års Rev.-ber. pag. 76. Utlåt. pag. 309.) I sammanhang med den af Revisorerne meddelade redogörelse öfver otillräckligheten af förslagsanslagen till reseoch traktamentskostnader, hafva Revisorerne särskildt anmärkt dels att för en Krigs-rätt i Landskrona, anbefalld i och för undersökning om förhållandet med några artilleristers vägran att iakt taga inställelse vid en bibelförklaring, till hvilken Krigs-rätt åtskilliga ledamöter från Christianstad varit kommenderade, blifvit uti reseoch traktamentskostnader utgifvet tillsammans 837 R:dr 91 öre Rmt, hvilket belopp, vid det förhållande att en så beskaffad undersökning måhända kunnat undvikas, i sådant fall varit staten besparad; dels alt till Fältläkaren A. F.
Mål företagit, bör detsamma wara afgjordt, och, jemte det den beswarande pa sin IK ber Sedel erhåller intyg, antingen at desi Beswär biifwir afflagne, eller i hwad matto de wunnit bifall, före Lompromi^Lrierns sjelfwe öfwer desse Beslut ett särskildt krotocoll, samt upratte i anledning deraf Förteckning pa dr Afgifter, som för en hwar blifwir antingen förhöjde eller förminskade, hwilken genast bör afiem nas, Den Zi Mars. 154Z nas, ä Landet til Härads-Skrifware» och i Städerne til Uppbörds-Männen, för at tjena til rättelse wid uppgörandet af Sammandraget öfwer BewillniNgen, samt Vk-riiicAtion wid Räkenstaperne. Skulle någon Skattstyldig, som tror sig hafina stedt för nara wid IsxerwAen, och önstar deruti söka ändring wid Oomxromi^, wara af akommen swär Sjukdom eller annat laga förfall utur ständ satt, at sin Rätt derstädes i förestrifwen ordning bewaka, stall han derom, inom den för andrings sökande här vfwan stadgade rid, göra anmälan hos de Utsedde Oompfomi88mier, och sitt hinder med bewis styrka, da desamma efter sig företeende omständigheter äga ar bewilja upstof med Mäler, och tillåta ven Klagande at sin talan emot 1'axermZ!;. ålgården utföra wid den efrer nästföljande Årets laxerinA infallande Oompromi88. 6. IVlom.
Sedan det blifvit upplyst, att besluten hår ej hindra Kongl. Majit att förbjuda utförsel då Statens nytta det fordrar, så tror jag att tullen för utförsel ksn förfalla. Det som af Herr Riben blifvit yttradt, att kopparpriset ej endast bestämmes af Svensk* kopparns värde, utan af utländska kopparpriset vid Östersjöhamnarne, kommer ej häri fråga, emedan vår egen koppar är beroende af vår egen tillverkning. Då nu den finare koppar-manufacturen är belagd med 2 procents utförseltull, och slantar äro, i anseende till deras myntvärde, en ännu ädlare manufactur, så böra de ej beläggas med mer än i procent. Friherre Wrangel: Då frlg* var om Konungens rätt att förbjuda införseln af utländska v*ror, har jag redan yttrat mig och vill nu ej dermed uppehålla Ridderskapet och Adeln, Den 20 Augusd /. m. 755 men jag bestrider helt och hållet, att Kongl. Maj:t må äga rätt att förbjuda exporten af våra producter. Det kunde då möjeligen hända, att, när klädesfabrikerne sade, att de hade behof af ull, ullen genast blefve förbuden till utförsel; om en annan sade, att den hade behof af säd, att säden blef förbuden o. s. V. allt efter som man ville faverisera den eller den näringen. Jag bestrider således detta helt och hållet, i synnerhet sorn Ridderskapet och Adeln beslutat, att blott åt Kongl. Maj:t öfverlemna rättigheten, att förbjuda införsel. Grefve Cronhjelm: Jag instämmer uti den af Friherre Wrangel yttrade principe, att ej Regeringen bör vidtaga några prohibitiva Författningar för Svenska alster; men här gäller, att ingen regel är utan undantag, ty det är gifvet, att utförseln ej kan vara nyttig för Staten då den ej får nog för myotningen, och skulle således sådane variationer i Kopparvärdet uppkomma, att Staten ej får ersättning för myntningen, så bör undantag äga rum. Friherre /Vrangel: