Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det blef emellertid icke Victor Hugo, som först fick ett nyromantiskt skådespel upp på Théâtre Français. Den lyckan beskärdes Alex. Dumas ’ Henri HT. Det var emellertid blott en förpostfäktning. Såsom en annan sådan måste uppförandet af Vignys öfversättning af Othello betraktas med dess » näsduks-scener », som icke alls smakade den franska teaterpubliken. Men hufvuddrabbningen stod om Hernani. Det var för resten icke det stycke, som Victor Hugo fullbordade närmast efter » Cromwell ». I juni 1829 hade han af-slutat Marion Delorme, tragedin om den fallna qvinnan som förädlas af en ren kärlek, men den förbjöds emedan konung Ludvig XIQ, som förekom i stycket, ej behandlades nog respektfullt. Men V. Hugo lät sig icke skrämmas. På tre veckor fullbordade han sin » Hernani eller den kastilianska hederskänslan » och inlemnade stycket till » Théâtre Français ». Politiska svårigheter och litterära ränker från franska akademiens ' sida hotade att äfven omintetgöra denna nya skapelses sceniska framtid. Konungen .Karl X afböjde emellertid akademiens vädjan till honom om ett förbud med de orden: » I literära ämnen, mine herrar, har jag liksom hvar och en af Eder blott min plats på teatern. » Så skulle då Hernani spelas. De första repetitionerna höUos med lif och lust Mademoiselle Mars, som då var 50 år och som i den gamla skolans tragedier firat sina största triumfer, visade någon kyla emot stycket såsom uttryck för den nya skolans excentriciteter. Alexandre Dumas berättar i sina memoarer rätt lustigt härom. En dag stannade madame Mars midt i repetitionen och sade till sin medspelare: » Ett ögonblicks tålamod, hr Firmin, jag har att säga ett ord till författaren. » Dermed närmade honsig rampen, höll handen för ögonen och låtsade söka författaren, fastän hon mycket väl visste hvar han satt. — Hr Hugo, ropade hon, är herr Hugo här? — Ja, min fröken, här är jag. — Jaså der, skall jag verkligen säga den här versen: Vous étes mon lion superbe et génereux.
Hvilken olika verkan hade denna dom eller medgifvande på Harald och Irene, på mannen och qvinnan! Hans kind antog en något lifligare färg och han såg baronen forskande i ögat; Irene slog sina ögon ned, och – bleknade. Framdeles i en tid minndes Harald så grannt detta Irenes bleknande och han fann, att det var förestafvadt af hoppet, men äfven af – aningen. – Nu mitt herrskap lär musiktimmen vara inne, ja, jag ser att hon varit inne redan en god stund. Jag vill således dra mig tillbaka – sade baronen, tog sin hatt och käpp, samt gick hvisslande utför trappan. Harald betraktade musiktimmarne med det största alfvar, nästan högtidligt, om man så vill. Icke ett ord, icke en anmärkning, som icke hörde till saken. Denna musiktimme användes till inöfvandet af ett nytt stycke, som var Don Juans och Zerlinas duett: Là ci darem la mano. Harald ville ha duetten sjungen på italienska – på alla andra språk äro orden dåliga. Irene, som icke förstod italienska, sjöng ändå så, som om hon förstått språket. Kanske än bättre. Kap. VII. Stella och Irene. Stella satt i gamla Reginas kammare och hjelpte denna att skära bönor. – Äro tärningarna nu tillräckligt tunna och tillräckligt sneda – frågade Stella. – Ja nu gå de an – svarade Regina med kännaremin. – Det är orätt att kalla dem tärningar – invände Stella – de borde kallas skifvor. – Men i kokböcker kallas de tärningar och vi i köken kalla dem äfven så. – Ja så – svarade Stella, först liksom hon blifvit litet flat men då hon såg Reginas vigtiga uppsyn, föll hon in i ett hjertligt skratt. – Skulle jag inte hålla af mamsell Stella så mycket jag det gör, så skulle jag nu bli rätt ond. – Jag skulle nog bli rädd för Regina, om det föll Regina in att bli ond. Jag minnes nog de första dagarna, då när Regina ännu var grå emot mig, huru jag då tänkte: måtte icke den der bli alfvarsamt ond på mig; nu tänker jag inte så mera, för jag har ännu inte sett Regina ond på mig.
Redan för fyratio år sedan yttrar framlidne prosten Ahlqvist i sin utförliga och noggranna beskrifning om Öland följande tänkvärda ord: “En hufvudsaklig brist, icke blott för Borgholm, utan ock för hela landet, är saknaden af en allmän skolinrättning. En långvarig klagan har deröfver med rätta blifvit förd, att en ö med cirka 36,000 menniskors folkmängd icke eger någon lärdomsskola, hvarest den första undervisningen kunde besörjas. Nu deremot nödsakas föräldrarne försända sina barn till Calmar, ofta under sådana årstider, då Calmar sund är nästan ofarbart och barnens lif och helsa underkastade största våda. Beräknar man vid Calmar läroverk de studerandes antal från ön, så finner man att, under sednare tider, det knappt uppgått till 16 barn, nästan alla prestbarn, hvilket tydligt bevisar, att Öländningarne sällan vilja underkasta sina barn en sådan äfventyrlig uppfostran. Yisserligen minskas härigenom de så kallade tärande samhällslemmarnes antal; men rättvisan af allas anspråk på kultur och innevånarnes moralitet har, å andra sidan, så mycket mera lidit genom en sådan inskränkning.1* Under de fyra decennier, som förflutit sedan dessa ord yttrades, hafva för af~ hjelpandet af denna öfverklagade brist endast följande åtgärder blifvit vidtagna: 15(5 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 103. år 1840 inrättades i Borgholm en lägre apologistskola, som försågs med en enda lärare. Denna apologistskola förvandlades år 1860 till en tvåklassig pedagogi och erhöll då tvänne lärare. Af i orten väl kända anledningar saknade detta läroverk i början af sin tillvaro allmänhetens förtroende, men har på sednare tiden och särdeles sedan det erhållit tvänne lärare vunnit ett sådant förtroende i allt högre grad. Undervisningen derstädes bedrifves för närvarande till den omfattning att under hvart och ett af de närmast förflutna åren några lärjungar från pedagogien afgått till fjerde klassen af Calmar högre elementarläroverk.
Ständer lör sin del godkänna grunderna för det al 1861 års Landtfiirsvars-komité afgifna förslag till Krigs-kollegii ombildning, enligt hvilket detta Kollegium skulle förändras till en Armé-förvaltning, der ärendena efter sin olika art pröfvas och afgöras utaf särskilda af hvarandra oberoende afdelningar eller embeten under hvar sin ansvarige chef, i vissa mål allena beslutande, i vissa mål samfäldt med embetsledamöter; men att Rikets Ständer, som funnit svårighet för sig möta att ingå uti fullständig pröfning af förslagets enskildheter, ansett sig böra i underdånighet anhålla, dels att Kongl. Majit täcktes låta tillse alt uli den nådiga instruktion, som kan blifva för den nya Armé-lörvaltningen utfärdad, så noggrannt som möjligt skiljes emellan de ärenden, uti hvilka embets-chef mä ega ensam beslutande rätt och dem, hvilka böra genom omröstning afgöras, på det ingen tvekan må uppstå om sättet för hvarje förekommande måls behandling, dels att ändamålsenliga och betryggande kontroller i afseende på de under Krigs-kollegii disposition ställda medels och fonders förvaltning icke mätte saknas; — samt att Rikets Ständer medgifva, att, derest Kongl. Majit skulle finna skäligt att före nästa riksdag förordna om Krigs kollegii förändring till en Arméförvaltning, det för Krigs-kollegii aflöning nu på Riks-staten uppförda anslag må för den nya förvaltningen användas, intilldess en definitiv stat kan i sådant afseende varda i behörig ordning antagen.» Denna omröstning har utfallit med 82 Ja och 37 Nej, hvadan lill kontraproposition vid hufvudvoteringen antagits Ridderskapet och Adelns beslut. 3:dje Voteringen: (enligt nyssberörda Memorial M 219.)
På denna grund anhåller jag ock om proposition till bifall af StatsUtskottets förslag i denna del. Herr von Hartmansdorff, August: Med den sist talande värde Ledamoten instämmer äfven jag i tillstyrkande, att Ridderskapet och Adeln må bifalla den föreslagna lön-förhöjningen för ViiterhetsAcademiens Secreterare icke i egenskap af Embetsman, ty i sådant fall borde han otvifvelakiigt dela samma öde, som de, der tillhöra den allmänna regleringen af Rikets Sty« relseVerk, till hvilka jag icke tror Vitterhets Academien böra räknas, utan i egenskap af tjensteman vid ett lärdt Samfund. Såsom sko - Hen 5 Juli i c. m. lande sjelf vara lärd , bör han lönns , mera i afseende på de egenskaper befattningen kråfver, än i jemförelse med Secreterare vid CoJIegier och Verk. Det är bekant och äfven af StatsUtskottet vitsordadt, att, enär tjensten sist var ledig, ingen sökande i begynnelsen sig anmälte , emedan befattningen om än mindre trägen , likväl medförer en vidlyftig , lård brefvexling m. m. hvartill fordras mera kunskaper ån som kunna begäras af en man, för hvilkenfman anslår ringare lön-inkomst. Jag vågar således hoppas , att Ridderskapet och Adeln skall hafva nog afseende på Sveriges vitterhet, för att icke låta den väckta frågan förfalla, eller deråt neka den uppmärksamhet, 50m den syw nes förtjena. Hvad vidare beträffar Musikaliska Academi» en, så förstår jag visserligen icke att bedöma, huruvida den uppfyller sitt ändamål, att skaffa undervisning i Choral-musiken och Orgel-byggnads-konsten. Men den värde Ledamot, som talat emot anslaget för denna Academie, hvilken jag icke kan anse annorlunda ån såsom en läroanstalt, har dock sjelf erkänt, att undervisning i Orgel-byggeriet, och följaktligen att någon åtgärd i sådant ändamål, behöfves. Den omständigheten, att Orgel-verket i Storkyrkan fordom kunnat byggr
med afseende å dessa tjenstemän tillhörande göromåls mängd och vigt, yttrat den öfvertygelse, att de förre eller öfver-ingenieuren och fiscalen voro förtjente af lika löneförmåner med secreteraren vid verket, och den sednare eller registratorn af ett medium emellan desses och ingenieurernes vid contoret löner, samt af sådan anledn. till Vår nåd. pröfning och godtfinnande öfverlemnat, huruvida icke löneregierm horde bestämmas efter den norm, som vid sednaste reglering af andra embetsverks löner blifvit följd, i hvilken afsigt J i underdånighet föreslagit: att de vid contoret anställde 5 ingenieuren, som i lön åtnjuta hvardera 3c>5 r:dr 24 sk. b:co, med 07 t:r spanmål under lönen, måtte erhålla tillökning till 4°° r:dr; att actuarien som för närvar. åtnjöt samma löneförmåner med ingenieurerna, måtte erhålla 800 r:dr; att öfver-ingenieuren och landtmäterifiscalen, hvilka hvardera nu på stat i lön innehade 582 r:dr 24 sk. med-55 t:r spanmål, måtte tilläggas 1,200 r:dr hvardera; samt att secreterarens lön, som år 1827 blef förhöjd till 777 r:dr med 74 t:r spanmål, jemväl måtte bestämmas till 1,200 r:dr; hvarjemte J föreslagit, att den nuvar. på stat uppförda kammardrängslön i34 r:dr 32 sk. måtte förhöjas - Den 5 Maj f. aii höjas till 2Öo r:dr, med afdrag af 5o v:dr för innehafvande af boställsrum. Detta med hvad Wårt och Rikets Stats-contor uti deröfver infordradt und. utlåt, anfört, hafva Wi i nåd. låtit
Vid sådant förhållande, och då tillika bör tagas i betraglande, att Rikets Ständer nu heslutit, att den del af berörde tillgångar, som öfverskjuter sammanräknade beloppet af härå anvisade utgifter, skall i Rikets Ständers Rank, intill nästa Riksdag, afsa tias, såsom fond för Stora Creditivet och under tiden kunna i Bankens lånerörelse användas, har Utskottet trott sig ega en ökad anledning ali, i afseende på ifrågavarande tillgångars förräntande, intilldess deras användande för de nu bestämda utgifterne kan ifrågakomma, inskränka sitt förslag tili de tvänne enda i sådant hänseende uti förstberörde Utlåtande uppgifna och af Rikets Ständer godkända utvägar, nemligen inköpandet eller belånandet af vissa räntebärande obligationer. Enär nu Utskottets förslag, så vidt det afser dylika obligationers inköpande, nästan helt och hållet öfverensstämmer med den i 3o:de punkten af Banco-Ulskottets Memorial N:o igo intagna föreskrift, som kommer att meddelas Fullmägtige i Banken, till efterrättelse vid fullgörandet af det dem lemnade enahanda uppdrag, har Utskottet jemväl föreställt sig, att några andra eller mera detaljerade stadganden ej eller erfordrades för Fullmäglige i Riksgälds-Contoiret. Första punkten i den nu föreslagna §. är också af samma lydelse, som nyssberörde föreskrift, med undanlag af den derstädes intagna serskilda bestämmelse, att de uppköpta obligationerne skola vara ställda på längre förfallotid, hvilken bestämmelse Utskottet, vid betragtande af det med nu ifrågavarande föreskrift afsedda ändamål, funnit både oegentlig och olämplig. Beträffande åter räntebärande pappers belåning, så innehåller, med uteslutande af Riksgälds-Contoirets egna obligationer, denna § enahanda stadgande, som i:sta och 2tdra mom. af i5:de punkten i Banco-Ulskottets åberopade Memorial.
Jag har förklarat, att jag anser, det edgång icke bör vara ovilkorlig för bevakningars giltighet; men att göra edens åläggande beroende endast af gäldenärs eller någon enskild borgenärs yrkande, anser jag deremot vara ett sätt att chikanera, som synes mig förhatligt, och synes det mig vara vida mera princip vidrigt att införa ett sådant stadgande, än att ålägga edgång utan afside på om fordringsegaren kan anses misstänkt eller icke. Då frågan om edgång förekommer jemväl i den nu föredragne 90:de §:n, har jag trott mig icke fela mot ordningen, då jag vid detta tillfälle framställt mina anmir emot förevide stadgande. Att dessa anmir icke hafva uteslutande afside på inteckningsoch pantinnehafvare, har jag förut antydt, utan önskar jag eu allmän föreskrift derom, att edgången skall ske före utdelningen. Jag yrkar återremiss af denna punkt, helst jag icke finner Gr. Sparre hafva i något hänseende vederlagt mina anmir. Den 14 Juli f. m. 97 Gr. Mörner: Sedan Gr. Sparre utvecklat anledningen till nu ifrågav:de stadgande, har det åtminstone för mig blifvit klart, att Utsk:t.s förslag i denna del är fullkomligt misslyckadt, ty genom ifrågavide stadgande har man icke gjort annat, än öppnat en väg för chikaner, och sådant måtte väl icke vara meningen med en lag. Af den, som man vill chikanera, fordrar man ed, och mot den, man vill hafva undseende för, förfar man tvertom. Det är icke nödigt att den, som fordrar en annan på ed, skall för sitt påstående i denna del upgifva någon anledn., och föreskriften skyddar icke heller den omtalade grossören i Hamburg från obehaget att aflägga ed, ty man kan vilja chikanera honom lika så väl som någon annan. Såsom värjemålsed betraktad, är den föreslagna eden både otillfredsställande och ofullständig.
Att dä wid hwad flyttningstid som hälst förestrlfves, flere dagar böra afräknas uran serdeles gang» för Husbonden; denne förlust är mindre be,y« delig i October manad än vin sommaren, sa wida hmarje sommardag för LandtMannen kan anses swarande emot arne dagar i October. 5:0 Att Allmogens Utwägar till penningars anskaffande att aflöna det flyttande Tjenstesolket äro i de fleste Provincer, efter flutad höstnad fötnemligasi art påräkna. 6:0 A t ehuru en wärd Ledamot Herr Friherre lustback ibland skälen till andragande af den föreflagne nya flyttnings tiven anfört, att Husbönder derigenom kunna undwika den nogare tillson som wiv höst-arbetet wore eljest nödwändig ä Tjenstehjon, hwilka enligt wär hittills gällande Tjenstehjons-stad. ga stola wid Mrchaelstiden bortflytta; förhållandet torde likwäl blrfwa helt annorlunda efter hwad som synes mig uppenbart; ty utom det den Landtman hwars yrke jordbruket är, mäste alltid och i synnerhet under stjördetiden wara waksam och äsidosätta, den maklighet hwaras den förmögnare, som har råd att förlora kan fig begagna, fordras witzerligen att om han wiv Midsommars-tiden l stn Tjenst emotta. gil nytt folk han ock mäste under hela stjörden följa Den 28 Februaris 15-19 dem tätt pä skären, dels att underwifa dem om gränsen sör sitt agowälde och hans manliga behandlingssätt med grödan dels ock att utröna sitt nya Tjcnsiefolks arbets-förmåga och drift. 7:0
De betänkligheter i afseende pä den praktiska utförbarheten, hvilka sålunda framstå, ehvad Yetenskaps-Akademiens förra eller dess sednare förslag för rymdmåttets indelning leonline att antagas, äro af den beskaffenhet, att de icke‘bort af Kongl. Majit förbises; och de kunna skäligen föranleda upptagandet af den fråga, huruvida icke säkrast vore att ej pä en gäng föreskrifva decimal-systemets användning å alla slags mått, men att, med rymdmåttets uteslutande, för närvarande inskränka Författningen till längdoch ytmåtten, jemte vigten. Vid betraktande deraf, att den Svenska tunnan, hvad rymden beträffar, icke är af normal beskaffenhet, utan för särskilda varor, och på skiljda orter jemväl för samma varuslag, begagnas af mångfaldigt olika kubik-innehåll, är det emellertid ostridigt, att en förbättrad lagstiftning äfven för landets rymdmått är af behof påkallad; och då. såsom Vetenskaps-Akademien åskådligen visat, omständigheterna icke lemna rum för den förhoppning, att tunnemättet någonsin kan med fördel i decimal-systemet inpassas, samt Rikets Ständer dels redan år 1830, yttrat sig anse nya benämningars antagande för de i systemet ingående förändrade qvantitets-bestämmelserna vara att föredraga framför bibehållandet af äldre namn för nya begrepp, dels ock i den underdåniga skrifvelsen af 1851 ånyo uttryckt sin öfvertygelse om nyttan att äfven för mått, mål och vigt införa ett enklare system, grund adt på de eini alin d c In ing en .v konseqventa och vetenskapliga tillämpning, finner Kongl. Majit icke heller, hvad rymdinåtts-indelningen angår, skäl förekomma till afvikelse från Vetenskaps-Akademiens sednast afgifna förslag. Derest denna åsigt biträdes af Rikets Ständer, anser Kongl. Majit, som, lika med bemälde Akademi, funnit den generiska benämningen »mått» vara för både längder, ytor och rymder tillämplig, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Akademien föreslagit, följande grunder för en allmän Stadga om mått och vigt i Riket kunna antagas: Kongl. Majus Nåd..
Ej eller år det otroligt att, i anseende till vårderingsmånnernes olika interessen (ty värr nästan alltid enda drifijädern till men - Den S Juli» e4 mé 53 niskans handlingar) det lätteligen kunde hinda att rösterne blefvo lika delte vid valet af Ordförande som i en slik händelse således icke blefve vald. 2) Anser jag ej eller de projecterade Auctionerne åndamålsenlige, den lill deras verkställande föreslagne minsta tiden af i4 dygn efter första Kungörelsens införande i Stockholms och Götheborgs Tidningar blir alldeles olämplig på mera aflägsna orter som t. ex. på Gottland, hvars postgång beroende af väder och vind, vissa tider på året år understundom flera månader afbruten, då deremot genom ett längre fördröjande mera ömtåliga varor skulle äfventyra att förskämmas. 5J Torde vårdett hejiämmande å diverse utgående produkter, beråknadt, enligt Magistraternes eller Måklarnes uppgifter efter olika orters medelpris, icke alltid blifva den lämpligaste normen. Såsom exempel, till styrka för denna min tanka, har jag, i mitt förut under Riksdagens lopp afgifna Betänkande, åberopat den efter samma princip enormt förhöjde tullen å Gottlåndsk kalk. I sammanhang härmed vågar jag yttra den öfvertygeisen att Gottland, i hänseende till dess från det öfriga Sverige isolerade läge in. m. åskar förändrade bevakningsanstalter och åtskilliga exeptioner i allmänna stadganden, så vida Tullintradernes säkra indrifvande förenad nied dess handels bestånd och förkofran, ej skall J)tn g Julii t. m. åsidosättas. Månne ej Höglofl. Rikets Ständer skulle finna lämpligt att, utan deras vidare hörande, till Kongl. Maj.ts nådiga godtfinnande i underdånighet öfverlemna att derom, enligt sig företeende omständigheter förordna. Dessa mina tankar ([endast alster af en varm fosterlandskänsla) anhåller jag vördsammast måtte få bifogas återreuiissen till Höglollige Bevillningsutskottet. N:o a. Herr von W eigel, Christian Ehrenfried: Då jag nu anhåller, att till det Höglofl.
Men da Herr Grefwe» och Landtmarskalken uti förra klennm (da framställning skedde om Walet, som nu i dag kommer at förehafwas) ej allenast gjorde en ordentelig broposition uppå, at 6 Ledamöter skulle wäljas til Revisorer af Starsbancooch Riksgälds-Werke», samt ä samma Walsedel äfwen skulle utföras twänne Personer til bevirorer af Krigsmedlens förwaltande, hwilken broposition blef af Nidderstapet och Adeln antagen, och med uttryckelig! förbehäll, at da anflag til vftanamnde Wal skulle göras, der tydeligen ssulle utföras, huru Walsedeln i likhet med Ridderssapets och Adelns da nytz fattade Beslut borde inrättas, samt ej allenast anslagen til nu förewarande Wal ärv aldeles enlige med hwad Nidderskapet och Adeln Uti förra blenum 6ecicieraäs,utan ock en formlig ^nnonce i Dagligt Allehanda för i dag finnes införd, sa kan jag ingalunda medgifwa annat förhållande med Wal-Sedlarne, än som förut nämnr är. Herr Grefwen och Landrmarskalken förmodade, ar det wore bäst, ar halla sig wid anslaget , sä at hwar Sedel borde innehalla ätta Namn. Den 26 Mars. e. m. 1091 NamnOm nägon nu pä sin Sedel skulle hasina blott sex Namn, hade han god lid at densamma com^lettera. Upbrötos Herrar LleÄorernes af Första Olagsen Listor til Wal af Ledamöter i LonstuutionsUtssottet efter Friherre carpelan. Wilkom, och i Riddarhus-Utffottet efter Friherre kosenbane Lcberinc;, och befunnvs wara walde, i den förres ställe, N:o zo6 Friherre lviacklean kurder, Kammarherre, och i den sednares N:o 8z Grefwe Oronsteck, ^soban ^.öam, General-cieutenant.
Uppsatsen är för öfrigt så intressant och så bra skrifven, att så snart jag känner din pålitliga adress skall jag öfversända dig densamma (naturligtvis under löfte att få den genast tillbaka), ty har man läst denna lilla uppsats, kan man göra sig en approximativ föreställning om människan. I dag har jag också talat med B. om honom. B. påstår att hans arbeten äro rent af genialiska och tycker också, att han är alldeles för god för att riskera sitt lif i Grönland. I hennes nästa bref märkas redan de första tecknen till den kris, som nu skulle inträda i hennes lif. Brefvet är icke dateradt, men måste vara skrifvet i mars samma år. Hon hade nu lärt känna den man, hvars inflytande skulle bli det bestämmande för hennes återstående lif. Hon skrifver: »Du ställer mig också andra frågor, men dem vill jag icke ens ställa till mig själf, och du får således ursäkta att jag lämnar dem obesvarade. Jag är rädd att göra upp några framtidsplaner. Det enda som tyvärr är säkert är att jag nu får 2½ långa, oändliga månader att stanna ensam i Stockholm. Men det är kanske lika så bra att jag får det riktigt klart för mig hur ensam jag står i själfva verket.» Jag hade meddelat henne, att jag i Rom hört berättas af skandinaver, att Nansen skulle vara förlofvad redan sedan flera år tillbaka, och till svar härpå fick jag kort efter det föregående följande muntra bref: »Kära Anna Charlotte. »Souvent femme varie, Bien fol est qui s’y fie!» Hade jag fått ditt bref med den förfärliga underrättelse detsamma innehåller för ett par veckor sedan, hade detsamma säkert krossat mitt hjärta. Men nu måste jag till min egen skam tillstå, att när jag fick läsa dina djupt deltagande rader i går kunde jag ej hjälpa att brista i skratt. I går var öfver hufvud en svår dag för mig, ty den tjocke M. reste bort på kvällen. Jag hoppas att någon af familjen har redan skrifvit till dig om ändringen i våra planer, så att jag slipper tala om det i dag. På det hela taget kan jag ej säga annat än att denna ändring är lycklig äfven för mig personligen, ty hade den tjocke M. stannat, vet jag ej hur jag hade kunnat arbeta.