Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln, alt 8:de punkten skulle erhålla följande lydelse: ”Lärlingar i handel, handtverk, manufacturier och fabriker, till fyllda 18 år”; Preste-Ståndet, alt, med tillägg af ”Lärlingar i handel”, momentet sålunda skulle erhålla denna lydelse: ”Lärlingar i handel, handtverk, manufacturier och fabriker”; samt BorgareStåndet, att föreskrift om den medgifne befrielsen för lärlingar i handel , handtverk eller manufacturier och fabriker, skulle införas uti det af Ståndet, på sätt ofvan anfördt är, beslutade nya andra moment. Då således Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Ståndens Beslut endast skilja sig deruti, alt förstnämnde Stånd tillagt orden: ”till fyllda 18 år”, hvilket tillägg, om det af RiketsStänder godkändes , skulle nästan helt och hållet tillintetgöra förmonen af den medgifna befrielsen för ifrågavarande lärlingar, hvilkas läro-år ofta icke förr än vid nämnde ålder taga sin början; så anser Utskottet sig böra inbjuda Ridderskapet och Adeln att med Presteoch Borgare-Stånden sig förena; men för den händelse att Ridderskapet och Adeln vidblifver sitt beslut, lärer, till bestämmande af contra-propositionens innehåll, votering först höra företagas öfver följande proposition:. 35:o. Den, som vill, att contra-propositionen uti hufvudsakliga voteringen skall upptaga Presteoch Borgare-Ståndens beslut, att Lärlingar i handel , handtverk, manufacturier och fabriker befrias från bevillning efter mdra Artikeln, voterar , Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Tinner Nej, kommer contra-propositionen att innefatta Ridderskapet* och Adelns beslut, att lärlingar i handel, handtverk, manufacturier oeht fabriker, till fyllda 18 år, befrias från bevillning efter a:dra Artikeln. För hufvudsakliga voteringen föreslås en så lydande proposition: 36:o.
STOCKHOLM, hos B. M. Bredberg, 1B34* Staissamt Allm, Eejv, och N:o /,l Antom till Exp. Utsi;. den 28 NoV. Betänkande, i anledning af vackt fråga om indragning, helt och hållet, eller till en del, af tjensler vid skogaoch jäger i-stater ne. Inom Hedervärda Bonde-Ståndet hafva i förevarande ämne serskilda motioner blifvit. väckte af Riksdags-Fullmäglige Daniel Danielsson från Örebro Län, Per Nilsson från Christianstads, Peter Persson ['vin Jönköpings, Gustaf Appelqvist från Blekinge, Olof Olofsson från östergöl lil au ds oell Anders Svensson från Halland* Län, af innehåll, att sedan Kronoparker oell Allmänningar nu mera blifvit lill större delen reglerade, åt enskilde personer upplåtne, eller å hemmanen fördeide, samt, till följd af Kongl.
Hvad angår den forsla anmärkningen: ”att Pastorer och Kyrko”värdar innehaft större oförräntade behållningar, än som medgifves uti ”i6:de punkten af Kongl. Kyrko-Instruktionen den 12 April 1815”, kunna vi icke förneka, att det ofta inträffat, att mer än 100 Rdr B:co, utom de 5o Rdr B:co, som, enligt Kyrko-Instruktionen, böra vara i Pastors hand till nödvändiga smärre utgifter, varit i kassan qvarliggande. Orsaken till detta förhållande har alltid varit, att ingen säker låntagare kunnat erhållas; ty aldrig har det blifvit underlätet att i närmaste Stads tidning utbjuda till låns de kontanta medel, som Kyrkan haft i kassa. Rörande anm. 2, ”att Inventarieconti Öfver Kyrkornas tillhörig”heter af böcker m. m. vid Räkningarna saknats, äfvensom att de be”fintlige, antingen äro till en del mindre noggrant upprättade, eller ”visa brister af sådana böcker och handlingar, som vid alla Kyrkor ^’böra finnas”, få vi i underdånighet anföra, det vi icke kunna, då undertecknad, tjenstförrättande Pastor, först för 4 månader sedan emottog pastoralvården vid dessa Församlingar, och ingen skriftlig uppsats af Pastoratets förre innehafvare visar, att Inventarieförteckningen årligen blifvit Räkenskaperna bifogad, såsom fullkomligt säkert uppgifva , att nämde förteckning hvarje år åtföljt Kyrkoräkenskaperna; vi tro dock, att Förhållandet så varit. Deremot våga vi försäkra, att Inventarieförteckningen alltid varit med noggranhet uppgjord och alt inga böcker saknas af dem, som böra vid Kyrkorna finnas, utom Konung Carl XII:s Bibel, som för längre tid sedan är förmultnad. Hvad anmärkningen 3 beträffar, "att Revisorerne hafva hvarken i ”JKongl.
Utslcs öfvertygelse att vexelgifvare eller öfverlåtare, som icke medgifvit ytterligare öfverlåtelse, icke voro för vexelbrefvet ansvarige till den, som blifvit innehafvare deraf, genom öfverlåtelse af en person, som icke dertill varit berättigad. Den ansvarighet berörde Stånd velat här stadga för den, som utan att dertill vara berättigad, verkställer en öfverlåtelse, detta ansvar finnes redan intaget i 15 §, som säger, att, ”den, som vexel öfverlåter, stånde för densatnmas behöriga betalning i ansvar till alla dem, som efter honom blifva deraf innehafvare”. Det synas således, som om BorgareSt. icke tillräckligen aktgifvit på innehållet af 15 §, när Ståndet beslutade ifrågavar:de tillägg lill 18:de §. Emedlertid och för alt i möjligaste måtto befrämja enhet i besluten RiksSt:n emellan, vill jag icke envist vidhålla min mening, för den händelse att R. o. Ad. skulle vilja godkänna det tillägg BorgareSt. beslutat. Hr von Hartmansdorff: Det må väl vara möjligt att förhållandet är sådant, som Gr. Sparre uppgifvit. Men då R. o. Ad. bibehöll den 14 § oförändrad, egentligen derföre såsom mig syntes, alt man icke ville skilja sig från hvad BorgareSt. beslutat, så hemställer jag om icke, då man af berörde orsak gjorde 14 § längre än han behöfde vara, man nu måtte undvika att af samma orsak göra den 18:de § längre än nödigt är, och om man följaktligen icke bör antaga den redaktion, BorgareSt. beslutat. O Hr Åkerman: Hvad den 14 § angår erkänner jag öppet att jag ropade ja till Hr Gr. o. Landtra:s propos. till bifall å Utsk:s förslag, emedan jag ansåg det nödvändigt alt bibehålla den der stadgade påföljd för försummad avisering. Det är icke af samma skäl, eller behofvet af ett dylikt stadgande, som jag önskar att det tillägg BorgareSt. beslutat, måtte varda antaget.
Men ur pröfningens eld har hon framgått luttrad och stärkt, mera handlingskraftig och med både varmare och djupare uppfattning af världen och människorna. Redan samma år Selma Lagerlöf började studera i Stockholm, uppstod hos henne tanken att uppteckna och till ett helt sammanfoga de Vermlandssägner hon från flere håll samlat och för hvilka hon fått så varma sympatier genom faderns ovanligt stora talang att med friskhet och lif berätta om forna tider och hans sätt att se allt gammalt i ett egendomligt strålande ljus. Tid och krafter räckte dock icke till, hvarför det stannade vid blotta tanken. I Landskrona upptogs åter idén; arbetet afbröts än genom skolgöroinål, än genom författarskap i Dagny, men med outtröttlig energi upptog hon det ånyo. Än skulle ämnet utarbetas i romanform — åttaåringens beslut att skrifva romaner tyckes förut ha varit alldeles förgätet, — än skulle det bli ett skådespel, än skrefs det på vers, än på prosa. Slutligen bragtes hon dock af friherrinnan S. L — d Adlersparre att på fullt allvar försöka sig med prosastilen, men den unga författarinnan var i förtviflan öfver sin oförmåga att gifva den rätta stämningen åt det hon ville berätta. Under flitigt studium af de bästa författare sökte hon efter en passande förebild; hon gjorde därigenom förtrolig bekantskap med det snillrika och sköna och lärde att uppskatta betydelsen af ettvårdadt språk, men sitt egentliga syftemål vann hon ej. Så kom ändtligen för henne den tid, då det ej längre blef fråga om att göra efter, då hon kastade alla mönster, skolor och förebilder öfver bord för att uteslutande hålla sig till sitt eget skrifsätt. Det är egendomligt och förtjänar att här särskildt nämnas, att hon samtidigt afsade sig allt hopp om literär framgång. Hon ansåg sig visserligen ha funnit just den stil, som passade för hennes Vermlandshistorier, men hon tänkte sig ej, att någon annan skulle känna sig tilltalad af den. Hon gaf dock vika för sin systers enträgna böner, eller rättare sagdt stränga befallning, att insända några kapitel till Iduns pristäfling, men då hon afskickat manuskriptet, gaf hon luft åt sin misströstan genom att bränna upp koncepten för att slippa på- minnas om denna dumhet.
Jag har sålunda begärt ordet endast i anledn. af en talares fråga, hvartill en återremiss skulle tjena. Den värde talaren lärer icke hafva hört mitt sista yttrande, eller ock derå icke fästat något afseende. Jag har nemi. icke föreslagit någon indragning hvarken af Arme'en eller Krigsacademien, men jag har yrkat, att militärlärare måtte anställas vid universiteten. Denna sak anser jag icke böra uppskjutas; och jag hemställer, om icke återremiss i sådant afseende kunde medgifvas. Någon fara för indragning af armeen lärer i alla fall icke uppstå. Då en så obetydlig minoritet inom Ståndet yttrat sig för en sådan, lärer Utsk. förmodligen icke finna sig föranlåtet att frångå dess förra beslut. Hr Dalman: Jag anser mig skyldig mig sjelf och H. Ex. Hr Gr. Brahe att till prot. förklara, det han högeligen misstagit sig om åsyftningen af mitt yttrande. Det ärsannt, att jag sade, att Svenska folkets sjelfständighet icke kan skyddas ensamt af indelta arméen; men jag tror mig hafva tillagtoch 0111 jag underlåtit det, var det af distraction—, såvida icke Svenska folket understödjer denna arme'. Jag utgår nemi. från den synpunkt, att det i vår tid icke äro anne'erua, som kunna försvara nationernas sjelfbestånd. De äro nödvändiga för den tactiska bildningen af försvarsstyrkan, men de utgöra icke hufvudsaken för försvaret. Min mening har icke varit att ingå i något specieit bedömande ang:de lämpligheten eller verkställbarheten af indragning utaf en del af indelta arméen. Jag har i detta afseende endast slödt mig vid en skarpsinnig militärs yttrade åsigt i ämnet. Jag skulle tro, att då det af honom framställda förslag afser beredandet af ökade anslag till utvidgning af vår bevärings exercerande och derjemte synes kunna åstadkomma medel till hvarjehanda andra för vårt försvar nödiga behof, hvilka vi alla önska måtto kunna fyllas och hvartill jag
I öfrigt stadgades, att med behållen inkomst skulle förstås allt det öfverskott, som under året vunnits genom afkastning af egendom, penningar eller hvad slags näring, rörelse och befattning som helst, sedan derifrån blifvit afdragna icke allenast de omkostnader, som för öfverskottets erhållande varit oundgängliga, utan ock räntor för skulder, jemte utbetalda hushyror för eget och rörelsens hehof, hvaremot det, som åtgick till underhåll för den skattskyldige sjelf, hans familj och aila sådana personer, som i och för ulöfningen af hans yrke, rörelse och näringsfång icke voro oundvikligen nödige, ej fick afdragas; och skulle för all sålunda uppkommen behållen inkomst hvar och en skattskyldig hänföras till den af de i första tariffen bestämda 50 klasser, till hvilken hans behållning närmast uppgick, men för sådan behållning under 50 r:dr erlades ingen afgift. Vidare föreskrefs, att hvar och en skulle för den egendom, han egde eller begagnade, eller den näring han idkade med eller utan behållen inkomst, erlägga afgift för person och egendom enligt andi a tariffen, så framt han icke kunde efter den förra anses och skattas till högre belopp; samt siuteiigen att alla embetsoch tjenstemän skulle erlägga i bevillning för sammanräknad inkomst af till och med 600 r:dr hälften, af mera till och med 1,000 r:dr |:deiar, och för inkomst derutöfver |:delar mot hvad för behållen inkomst till följd af första tariffen vore utsatt; — att embetsoch tjenstemän utan lön borde utgöra bevillning med hälften mot hvad deras vederlikar ined minsta lön erlade; — att hustru af hvad stånd som helst, äfvensom hemmavarande mantalsskrifven son och dotter skulle betala serskild afgift, de bägge förstnämnde svarande mot en och dotter mot en half procent af den afgift, hvartill mannen eller fadren för sin person, egendom eller inkomst ansåges, ingen af dessa personer likväl under ett visst minimum; samt att enka eller ogift qvinna utan egendom eller näring ålåge erlägga i bevillning den förra 8 och den senare 16 sk.
&amp; c., göre veterligt: att sedan Vi med oinskränkt förtroende till Rikets Ständer ovillkorligen överlämnat fastställandet av en ny regeringsform, som för alltid skall grunda ett gemensamt fäderneslands sällhet och självständighet, uppfylle Vi en för Vårt hjärta dyrbar och efterlängtad plikt, då Vi härmedelst allmänt kungöre den grundlag, som av Rikets nu församlade Ständer, efter nogaste överläggning, enhälligt fastställd och antagen blivit, samt till Oss i dag, i förening med deras frivilliga och enstämmiga anbud av Sveriges krona och regering, uppå rikssalen överlämnad. Då Vi, med livligaste rörelse och med ömt deltagande i det folks öden, som lämnat Oss ett så oförgätligt prov av förtröstan och tillgivenhet, gått denna dess önskan till mötes, have Vi fästat ett så mycket säkrare hopp om framgång i Våre oavbrutne bemödanden att bereda fäderneslandets framtida väl, som Våre och Våre undersåtares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter uti den nya regeringsformen blivit så tydligen utstakade, att de, med bibehållande av konungamaktens helgd och verkningsförmåga, förena svenska folkets lagbundna frihet. Författningssamling 1800 Låssa kyrkas arkiv Svensk Författningssamling 1824 Låssa kyrkas arkiv Kungörelse angående inrättande av enskilda banker eller disconter. Stockholm 14 januari 1824 För att göra den vidsträckta kreditrörelsen umbärlig och förena kapitalägare och kapitalbehövandes intressen, har Ständerna ansett att diskontorörelsen borde överlämnas till enskilda i stället för att vara föremål för statsförvaltningens omsorg. Vi gillar och förordnar följande: 1: o Att bolag som vill låna ut pengar till enskilda personer har rätt att avdraga högsta lagliga räntan, dock inte under längre tid än högst ett år. Efter förfallodagen får de uppta samma överränta som Banco Disconten. 2: o Att dessa inrättningar har rätt till samma handräckning vid indrivning som Banco Disconten. 3: o De som önska upprätta sådana bolag skall anmäla sig hos oss och förete bolagsregler och utlåningsreglemente. Anser Vi att dessa är riktiga och tillräcklig fond finns, beviljar Vi bolaget rättighet att låna ut pengar till handel, näringar och jordbruk, under en tid av 10 år. Sedan behövs nytt tillstånd.
Alströmer nu föreslagit, hvadan Hr Landtm, finge hemställa om R. o. Ad. bifölle alt såsom Frihm föreslagit uti 12 § infördes ett nytt mom. af följande lydelse: ”Dä mäskvärmare begagnas, må ånga hvarken från bränvinspannan, eller pä hvad annat sätt som helst, insläppas uti den i mäskvärmaren inneslutna mäsken, ulan blott derigenom ledas medelst rör”. Ropades ja. Föredrogos och biföllos BankoUtsk:s d. 29 sisth Juni på bordet lagde ut!ät:n N:o 63, öfver väckt motion om beredande af tillgångar å Banken för det till rustningskostnader beviljade serskildta kreditiv; och N:o 64, i anledn. af väckt motion om förändrad prägel å silfvermyntet m. m. Föredrogs BankoUtsk:s d. 29 sisth Juni på bordet lagda ullåtm N:o 65, öfver väckt motion om en lämplig vedergällning åt gra - Den 3 Juli. 453 vören J. E. Akerberg för afletnnadt prof på ett förbälträdt sedelmynt m. m. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Mig synes, som skulle R. St., med uppoffring af 3,179 r:dr 8 sk., hafva fått ^tillräckligen umgälla de misstag, hvilka, i afseende pä gravören Åkerbergs konstfärdighet, blifvit begångna dels af Bankofullmäktige och dels af R. St. sjelfve. Att nu ytterligare öka denna uppoffring med de föreslagne 1000 r:dr, förekommer åtminstone mig vara öfverdrifvet. U(sk:s förslag visar äfven, alt inom Utsi;, uppstått tvifvel i detta hänseende. Uti sin tillstyrkan säger Utsi:, alt dessa medel skola företrädesvis komma Akerberg personligen och icke lians borgenärer lill godo. Med hvad rätt BankoUisk. kunnat föreslå R St., alt göra undantag från allmänna lagen, som stadgar, alt hvad gäldenär älfver eller förvärfva!' skall tillfalla borgenärerne, är mig obekant.
Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard: Jag erkänner, att jag, ehuru nära slägtinge till en af StatsRådets Ledamöter, deltagit i voteringen; men jag tänkte verkligen icke på något annat vid detta tillfälle, än att med min röst jern väl bidraga till bevarande af våra Grundlagars helgd. Emedlertid skall jag icke klaga hvarken öfver obillighet eller stränghet, om 38 §. RiddarhusOrdningen blifver å mig tillämpad. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Det är ett axiom i juridiken, att jäfsförhållandet i afseende å formen, är oskiljaktigt från det, rörande saken. En Domare, som är jäfvig att behandla hufvudsaken, är följaktligen äfven jäfvig att handlägga en dermed gemenskap ägande preliminairfråga. Då 38 §. RiddarhusOrdniugen icke gjort någon skilnad mellan bufvudfrågor och formfrågor, måste naturligtvis enahanda tillämpning deraf äga runi, som af allmänna Lagen i dylika fall är vanlig. Det kan för öfrigt ingalunda förundra mig, alt de Ledamöter, hvilka, i fråga om formen för DechargeBetänkandets behandling, yrkade, att man, med afvikande från Grundlagens föreskrif - Den ao Julii. 9 ter, borde afgöra det punktevis, nu icke eller anse den ifrågastälde 38 §. RiddarhusOrdningen tillämplig. Jag yrkar, för min del, att den må tillämpas, ehuru det djupt smärtar mig, om en sådan Ledamot som den siste Talaren skulle blifva föremål derför. Hans Excellence Herr Grefve De la GardieJacob: Den siste Talaren bar yttrat, att de Ledamöter, som önskade, att DechargeBetänkandet skulle delas och ej i dess helhet afgöras, derigenom yrkat, att man borde handla emot Grundlagen.
Fyra PrnCents interesse är det högsta som Banken för Fastighetslån vanligen tagit, och äfven den högsta verta som åt Jordbrukare kan bereda någon fördel af länen. Aldrig vöre någon tid till rentans förhöjande mindre lämplig än denna, då Landtnrannehs förlägenhet, svårigheten att bekomma stående lån, och ända till 12.ProCent uppstegradt interesse ä de temporaira biträden, som af enskilda någon gäng erhållas, utgöra den allmänna klagan, och förnämsta grunden dertill, att Banr.oStyrefsen, emot vanliga principer, nödgats medgifva nu bevilljade Fastighetslånen. Herr LandtlHnrskalkcn hemställde, om icke, då ringa tid af Riksdagen återstode, Herr Cederschöld torde behaga afstå nu med sin motion. Herr Cederschöld: Om så är, att Utskottet nu ej hinner göra afseende på hvad, jag yttrat, torde jag få förbehålla mig att då målet till afgörande förekommer, ä nyo få anmäla denpa Sak. Herr LandtdVEar skalken förnyade sin proposition till remiss af StatsUtskottets 1005 Den 21 Juli e. m.. Betänkande, och föreslog derjemte» att Herr Cederschölds yttrande skulle hvila pä Bordet, intill dess BancoUtskottet med sitt yttrande kunde inkomma. Bifölls» Upplästes ett från ConstitutionsUtskottet inkommet Memorial af den 20 Juli, innehållande Utskottets tillstyrkanden i anledning af de utaf Norrige! StorThing framställda förändringar uti den föreslagna RiksAkten, till bestämmande af de genom föreningen mellan Sverige och Norrige uppkomna Constitutionella förhållanden» Lades på Bordet. Justerades följande:
Den grund, ar deruti stall saknats fullständiga uplysningar om sa wal beskaffenheten och beloppet af Lisans Inkomster och Utgifter, som om pensionäirtzMsss och de.ras antal som til pension blifwit anmälte, tyen.i brist af rilgang dermed ännu icke kunna huglias', med flere derrvid gjorde anmärkningar. ^ 3 1270 Den 29 Mars. e. m.' I anledning häraf får Stats-Utffottet nu aflemna följande uplysningar: Första grunden til Inrättningen af Krigsmanshus-^r>58:tn lades af Högstsalig Konung 608^/rb , som dä dest ömhet och omwardnad för de tappre Krigsman, hwilka i krigets faror wagat lif och blod, och derunder blifwit särade, förlamade eller vfardige, eller eljest länge och troget tjent Fäderneslandet, ej kunde fördraga ar de pä älderdomen ffulle sakna understöd, under den zo Augusti 1622 ffankte til ett sa wigtigt ändamål 2002 Dal. Sunt i Hemmans-Räntor; hwarjemte flere af Kongl. Huset, jemte någre Herrar Riksens Näd och höga Embetsman afwen gäfwo arffillige 8ummo,- til detta behof. Uti Drottning rid stadgades annu ytterligare hwad uti denna walgörande afsigt förut warit grundlagt; och uti Gäfwo-Brefvet afven 22 November 1646, icke allenast conj'l> ineracle Högstsalig Konung ^OOl.k«8 förordnande, medelst utstakande af de Hemman och Lagenheter, hwaraf de ffänkre 2022 Dal. »L>:mt i Räntor ffulle utgöras, utan anflogos afwen de uti Wadstena ledige Klosterhusen, ar apter-tn til Boning för de Krigsmän, som blifwit mäst ffadade. Högstsalig Konung xite ädagalade en synnerlig Nädig omtanka för denna Inrättnings bestånd och utwidgande dä ej allenast
v n p ^ i d n i n g e n för dagen har kommit o c h ligger &lt;Y \! \ där för att läsas af far och mor. Barnen MaV vilja också gärna titta litet i den. Dagspressen är en stormakt, som har inflytande på statens öden såväl som enskildes, den gifver o s s vår politiska riktning, konstnären hans ställning, den säger oss, hvar vi bäst o c h billigast köpa våra kläder och vårt dagliga bröd, den verkar allt efter sin tendens förädlande eller demoraliserande på siii publik. Men att den äfven är en viktig faktor vid våra barns uppfostran, därpå tänker man dess värre allt för litet. Hvarje daglig tidning bringar oss underrättelser om alla slags förbrytelser, hvilka tjäna den största delen af allmänheten som en intressant lektyr för dagen o c h göra tidningen pikant. Det måste dock fylla hvarje människovän med djup sorg, då han ser, hvilken stor del af dessa tjufnader. rån o c h själfmord, brandanstiftelser o c h sedlighetsbrott föröfvas af unga människor, ja, till och med barn, och det ej blott af proletariatets, som växer upp så godt som utan uppfostran, utan äfven af barn ur de bättre klasserna. Ingen af oss kan vara så förmäten att säga: » I vår familj kan o c h skall sådant icke ske. » Giftet kommer ofta oförmärkt in i huset. Vi kunna därför ej vara omsorgsfulla nog med afseende på att skydda våra barn för dåligt umgänge, dåliga böcker o c h äfven de tidningar, som bringa de mest detaljerade beskrifningar o m till och med de skamligaste förbrytelser. Hur ofta utvisa ej rättsförhandlingarna, att förbrytaren gjort sina studier i tidningarnas spalter. Fåfängan att vilja se sitt namn i tryck leder oftare till brott än man tror. Några bevis för delta påstående kan jag af egen •erfarenhet anföra. För flere år sedan hörde j a g två gossar tvista om, hvilken af dem var störst. Den ene hade undgått att bli gripen vid flere listigt utförda stölder, den andre rosade sig af att ha blifvit straffad af polisen o c h kommit » i tidningen ». Han gick också af med segern. — En annan gång såg jag rök stiga upp från ett afsides liggande stall ej långt från min bostad.