Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Exercistiden måste derföre väljas så, att arbetarne då kunna undvaras, och detta inträffar ej mera än några få dagar om sommaren. Då måste alla på en gång exerceras. Hvad åter blifvit anfördt omändra punkter af Sverige, så är förhållandet ej lika emellan en provins, sorn är sammanhängande med sjelfva Landet, och en isolerad Ö, som kan vara en längre tid utan communication med detsamma. I öfrigt är delta ettämne, som ej hörer till frågan. Då jag nu kommit till ordet, anhåller jag äfven, att StatsUtskottet måtte upplysa, af hvad anledning det förmodar en förändrad organisation af Beväringen på Gottland komma i fråga. Uppå derefter af Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMar skalken framställd proposition, blef StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. Företogs till pröfning Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den i5 sisth April under N:o io afgifne, och den 21 i samma månad e. m. på bordet Den *21 Maji e. m. lagde, Utlåtande, i anledning af Kgl. Maj:ts Nådiga Proposition om anslag till förmån för Undervisningsverken i Riket. Grefve FrölichDavid: Jag var en Bland dem, som andra gången begärde detta Utlåtande på bordet. Jag hade verkligen ock ämnat, att, när det förekom, gå in i någon utförligare granskning af det Betänkande, som Committe'eu för Undervisningsverkens öfverseende afgifvit, enär det blifvit lagdt till grund för Konungens Proposition till Ständerne, om anslag till Undervisningsverken, och enär Statssamt EkonomiUtskotten åberopat delta Betänkande, såsom grund för det tillstyrkte anslaget.
Hennes skor äro våta af daggen och smutsiga af sanden, håret vårdslöst struket bakom öronen och gömdt under hatten, hela hennes utseende vittnar om sinnesskakning och den häftigaste oro nu lyssnar hon igen med återhållen andedrägt, hon spritter till, bleknar, kastar en förfärad blick tillbaka emot lägret, som hon lemnat, och ilar med bevingade steg emot gästgifvaregården. Det var endast bullret af en tjäder, hvilken slog ned i en gran bredvid i skogen, som skrämde henne Nu höres ljudet af en rullande vagn, hon stannar, detta buller har hunnit hennes öra. – Ett leende af tillfredsställelse och trygghet spelar öfver hennes ansigte, hon går nu helt långsamt, och kan icke tillbakahålla ett svagt utrop af glädje, då hon ser den täckta vagnen ifrån gästgifvaregården nalkas, och, ordnande sin klädsel och sitt hår, tycks hon anstränga sig för att antaga en lugn och glädtig min hon lutar sig ned och plockar ett par af dessa bleka välluktände nejlikor, som vexa i sanden på heden, vid hennes fötter, men – den hand som samlar dem darrar så häftigt, att den knappt kan fasthålla de stackars blommorna Nu är vagnen bredvid henne den stannar – hon stiger upp och sätter sig på det breda kusksätet bredvid skjutsbonden – det fruntimmer som sitter inuti vagnen drar undan slöjan, de båda qvinnorna vexla en blick, den stora slöjan drages åter för detta bleka ansigte, som med en enda blick uttryckte den vältaligaste fråga, hon synes tillfredsställd, och sjunker tungt och maktlöst tillbaka emot vagnens hörnkuddar, som äro uppstaplade bakom henne. Vagnen rullar af, och echot i skogen upprepar bullret af hjulen emot berghällen vid skogsbrynet, der den försvinner. Sjutton år efteråt. Längst ned i sjelfva ”etter-Småland”, mellan Ljungby och Vernamo, likväl närmast det sednare, ligger en liten gård med det Småländska, föga poetiska namnet Krösarp, och likväl är denna lilla herrgård, – om man så vill kalla den – det mest romantiska ställe i verlden.
Elin gaf sig till att se på modern. Hon hade aldrig kommit på den idén, att modern kunde komma att gifta om sig. Madam Söderström var en kvinna på en åtta och tretti år. Hon var liten och fetlagd med ljusgult, slätstruket hår och mattblå ögon, kring hvilka åren dragit ett par lätta rynkor. Hennes ansigte hörde till dem, som åldras sent, och hennes gestalt var ännu fyllig och fast. Arbetet hade ej nedtryckt henne, blott gifvit hennes ansigte ett uttryck af vakenhet och raskhet. Hennes händer voro små och knubbiga, fulla af fina rynkor och med en blaskigt röd färg, som kommer af att alt för mycket handtera våta kläder. Elin såg bort och rodnade. – Ska det bli snart? sade hon. – Ja, vi hade tänkt nu i sommar, ifall jag kunde få nå’n bra plats åt dig. Elins hufvud sjönk alt längre ned mot bordet. Hon lutade pannan mot händerna och grät tyst. Modern gick fram till henne, böjde sig sakta ned och tog undan hennes händer. – Gråt inte, barn lilla, sade hon. Vi ska nog se till, så du får det riktigt bra. Jag gör det ju för er skull, vet jag, barn. Tänk för er te stå aldeles ensamma, om jag faller ifrån och inte kan hjälpa er längre. Det är ingen, som vet, hvad som kan hända. Och om ni också får det bra, så slipper ni då i alla fall te ha besvär med mig, när jag blir gammal och sjuklig. Elin torkade bort tårarna och såg upp. – Ja, och så är han ju så gammal, sade hon. – Tänk nu inte på det längre. Han är duktig och rask än. Det kan ingen se på honom, att han är nära sextie år. De hjälptes båda åt att duka af bordet och torka diskarna. Plötsligt sade modern: Det är en sak till, som jag nu också ska säga dig. Du tänker väl inte på, att det ska bli något riktigt af mellan dig och Fredrik. För du är ju bara barnet än, och han har ingenting häller, så det blir bara elände af. Elin höll upp tallriken, som hon var i färd med att torka, framför ansigtet, när hon svarade: – Åhnej, jag tycker inte just om honom häller. Kom ihåg att jag säger dig det, fortfor modern.
Ständer en oinskränkt ratt att förordna om Banquens förvaltning, och å an* dra sidan icke särskildt utmärkt de mai , som inom Banquen böra hemlige hallas, och der Banco-Utskottet med Riksens Ständers rätt beslutar; så har jag ansett deraf följa, att Sttinderne ega äfven i sistnämnde afseende förordna, samt att verkan af den Tysthets-ed , som uti 40 och 43 §§. Kiksdags-Ordningen omtalas, måste in. skrankas till uppfyllande af de Reglementariske föreskrifter, som Ständerne åt »ine Fullmägtige samt Banco-Utskottet temporairt meddela, emedan Ombuden annars »kulle ega större magt än sjelfve Principalerne. Vidare har jag trott, att, om Riksens Högl. Ständer finna nödigt, till ledning för vidtagande finaneiella beslut, inhemta upplysning om Banquens ställning i alla dess delar, så rubbas derföre icke innehållet af ofvannämnde Grundlags ställen, helst Tysthets - edens förbindelse fortfar, så vidt den icke, genom Ständernes särskilde Instructioner i vissa delar limiteras eller upphäfves, och kan afven sedermera åter inträda i sin fulla kraft, enär Riksens Ständer sådant besluta. Häraf stadgades min öfvertygelse, att Herr Hjertås Motion icke innebar egenskapen af en Grundlags-fråga, och att Tysthets-eden ensam ej eller kunde ålägga mig afstyrka den äskade Banquens publicitet, enär denna syntes, mig påkallad af tidens kraf och icke medföra någon våda för Banquens credit. Efter mitt omdöme, äskades genom Hjertås Motion, blott en uppgift inför Riksens nu. försam. Banco-Uisknttets Betänkanden. 157 lade Ständer af Banquéns tillstånd, ty någon periodisk redovisning inför allmänheten, finnes der. uti alldeles icke omnämnd. Från en sådan synpnnct betraktade jag ock saken; och då frågan om en myntbestämning eller realisation af Banco, sedlarne, getaom gjorde Motioner, voro öfverlemnade till Riksens Höglofl.
Uppköp af vexlar har, i min tanke, tvenne vigtiga ändamål, det ena alt förskaffa Banken silfver, det andra att utöfva rättvisa emot hvar och en trafikerande; å ena sidan att skydda exportören för cursförluster, och å den andra, att betrygga importören emot de förluster, som en stigande curs för honom medförer. Såvida realisationens ändamål varit, att betrygga så väl den ena som den andra och skydda dem emot de förluster, som fluctuationer i myntvärdet kunna medföra, så anser jag detta än - Den 13 November f m. 209 ändamål fullkomligen vinnas, derigenom att någon sådan åtgärd håller vexelcursen sä nära del verkliga silfvervärde! som möjligt. Frih. Cederström har ansett, att man med vexelhandel åsyftar att gagna köjimänncn, men att för Svenska folket vore den temligen likgilltig, och mäste nödvändigt medföra förlust för Banken. Någon förlust för Banken hör likväl icke deraf kunna uppslå, ifall priset för vexlarne bestämmes till en sådan högre point, att Banken deraf snarare måste äga någon vinst. I fall della pris af Fullmäktige bestämmes sådant det i min lanke hör vara, d. v. s. så högt att silfverexport derigenom nätt och jemnt förekommes, så kan jag icke eller derigenom finna, att vinsten för Stockholms köpmän skulle blifva sä särdeles stor; ty om silfver kan exporteras t. ex. lill ]30 sk., så vill jag förmoda, ali cursen bestämmes exempelvis till 129| sk. Det blir således Banken, sorn får den större vinsten och köpmännen den minsta. Alt genom på förhand bestämda siffror uttrycka det pris, hvartill vexlar skulle säljas, har Utsk. icke velat, pä den grund, att delta pris ofta mäste variera efter vexelns omloppstid, eller de olika tider dä affärerna uppgöras och efter olika transportkostnader under olika årstider. Hr Gripenstedt har yttrat, alt Fullmäktige borde göra det afseende på vexlarne solika omloppstid, som de uti sitt utlåt, anlydt.
Jag tillägger, att man bör skydda äfven stadsmanna-näringen, så den kan förkofra sig och gå framåt, likväl icke grunda sin tillvaro genom tryckande priser på de varor som icke kunna undvaras. Båda näringarne böra slå i ett rättvist förhållande till hvarandra, om det enskilda och allmänna deraf skall draga någon sann nytta. Må man unna den arbetande klassen och de i mindre goda omständigheter varande medborgare njutningen att få äta smör, utan att derföre betala högst orimligt, som nu är händelsen. Den nuvar:de tullen på smör är 2 r:dr 24 sk. b:co Lf?, lägges härtill fraktomkostnader, kommisionsarfvode och inträffande undervigt m. m., så blifver den sammanröknade utgiften för smör minst 4 r;dr b;co per Lff; denna summa, jemte varans eget värde i hemlandet, omkring 3J å 4 408 Den 5 Juni f. m. r:dr b:co pundet, utvisar tydligen och klart, att utlänskt smör i Svensk hamn ej kan säljas under 7 å 8 r:dr b:co pundet, så framt denna vara inkommit pä den lagliga vägen. I afseende på de skäl som blifvit ansedde till stöd för den höga tullens bibehållande, nemligen ifrån den med betänk, åtföljande reservation, lärer jag icke behöfva andraga annat än hänvisa till fåtalet af underskrifterne och att dessa reservanter äro förmögna och producenter. Man har yttrat, att landtbruket i sednare tider stigit, likasom kreatursskötseln och andra näringar, och man vill deraf draga den slutsats, att sådant är en följd af höga tullbestämmelser och förbud. Dessa näringars framåtgående äro en följd af upplysningen och vetenskapernes stigande så inom vårt eget land som utom detsamma, men visserligen ej beroende af höga tullar och förbud, som verka motsatsen. Här har af en talare blifvit erkändt att den nuvartde tullen på smör är för hög. Men det oaktadt vill han ej ingå derpå att nedsätta densamma till hvad Utsk. föreslagit. Huru skall jag förklara detta yttrande?
Den ena är då en nära Stockholm belägen egendoms åbyggnad afbrunnit, och derigenom den hufvudsak liga revenuen, som af den prydliga åbyggnaden kunde beräknas, galt förlorad. Der kan en hvar bedomina, att det är billigt att förlänga arrendet eller nedsätta arrendesumman, och likaså, då vid ett annat arrende de åtagna förbindelserna ej kunnat fullgöras af arrendatorn, samt, vid lägenhetens ånyo utbjudande på olfentlig auction, anbudet uppgått till 3o t:r mindre än det förra arrendet, kan man linna billigt, att den gamla arrendatorn icke utarmas genom betalningen af skilnaden emellan förra och nya arrendebeloppet. Sådana speciella casus kunna Sländerne bedömma, men icke sådana , som den nu förevarande. Jag tillstyrker egentligen afslag, men då likartade betänktn förut blifvit återremitterade, torde det för conseqvensens skull vara rättast att äfven återremittera detta betänkande. Hr Lagerhjelm: Efter min åsigt kan man vara ganska obekymrad 0111 grundlagsenligheten i detta hänseende, ty först och främst är det tydligen stadgadt i 77 §:n Reg.F:n, alt kungsgårdar, kungsladugårdar och andra kronolägenheter skola förvaltas efter de grunder R. St. derom föreskrifva; och dernäst har K. M. öfverlemna! detta ärende till R. St. Då måste väl ett svar följa, och måste äfven den åtgärd StalsUtsk. föreslagit vara grundlagsenlig. Mig synes således, att i detta afseende icke mycket är att orda. Deremot tinner jag också naturligt, att K. M. genom sin remiss öfverlemnat detta mål lill R. St., ty efter regeln skola alla dessa kronolägenheter utarrenderas genom auction. K. M. kan icke besluta förändring af denna ordning, och örn [Ian Den »3 Maj. sjelf medgaf förlängning af arrendet, vore sådant grundlagsvidrigt. Således måste Ständernes tanke, eller deras beslut i detta ämne, om man vill att de deri skola äga ovillkorlig beslutande-lätt, af K. M. inhemtas; men deremot kan jag icke finna, att en sådan remiss från K.
Till en början skall jag uppgifva sättet huru de blifvit uppgjorda, på det att E. o. Ad. måtte skänka dem större förtroende, än den värde talaren velat göra. Dessa tabeller äro uppgjorda i Stats-Utsk:ts riksgäldsafdelning af den person, som är kallad att lemna upplysningar om Statsverkets ställning, och hafva, för lättfattlighetens skull, af mig blifvit förändrade i några oväsendtliga punkter samt i afseende på bränvinsskatten, som jag ökat med 500,000 rdr, för att icke anses hafva målat ställningen för mörk, såsom man förut velat tillvita mig. Frik. af Ugglas har trott sig kunna omgifva min allvarsamma målning med en blomster-ram, som jag, på det att icke intrycket måtte, genom sin falska parfume, allt för mycket och förvillande berusa, ber att genom mina förklaringar få borttaga; och hvarigenom E. o. Ad. må sättas i tillfälle att bedöma, hvem som rigtigast uppfattat ställningen. Hvad först beträffar trafikmedlen, så måste en del deraf användas till reparationer och förbättningar, som icke blifvit beräknade, och endast resten deraf kommer att bli disponibel för andra ändamål; och jag skall snart visa, att den vackra behållning af jernvägarne, som blifvit upptagen af ända till tre procent af anläggningskostnaden, är, snart sagdt, ingen. Den andra inkomstkällan är tullmedlen, som äro kalkylerade till 13!, millioner rdr. Men det är att befara att dessa medel komma att gå under den summa, hvartill de här äro upptagna; och jag skall med ett exempel visa huru svårt det är att kalkylera dessa inkomster, och huru försigtigt man måste gå till väga, för att icke beräkna större summor än man verkligen får. I Bilagan N:o 6 (pag. 43) till Iv. M:ts Nåd. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof har antagits, att öfverskottet på Statsverkets inkomster för 1865 skulle blifva 1,500,000 rdr, och hvarvid tullinkomsterna för samma år Den 17 Maj f. m. antogs komma att öfverstiga 1864 års tullinkomster med 700,000 rdr.
Det borde sålunda knappast behöfva i minnet återkallas, huru som representationen villigt gått till mötes likartade önskningar framställda från annat håll, der så talande skäl eller någon sådan kalamitet som här icke funnits att åberopa, för att billigheten af den begäran bolaget nu går att genom inig framställa bör lyckas att vinna Representationens erkännande. Jag vågar nemligen föreslå, att Rikets Ständer måtte bevilja Köping—Hults jernvägs-aktiebolag ett anslag för en gång af 160,000 R:dr utan återbetalningsskyldighet, såsom bidrag till fortsättande af Örebro—Arboga jernväg till Köping, emot det att bolaget lemnar fullständig garanti för arbetets fullbordande inom ett år efter det anslaget blifvit lyfladt och under vilkor att, i fall Staten framdeles skulle besluta inlösen af Köping—Hult-bolagets jernväg, det sålunda beviljade anslaget kommer att å köpesumman afräknas. Stockholm den 14 November 1865. Fr. Cronstedt. Af Herr von Koch, Nils Samuel, om utverkande af rätt för Svensk undersåte alt utrikes idka handel eller annat yrke, m. m. Rikets Ständer anhöllo den 20 Oktober 1860, att Kongl. Majit täcktes tillse i hvad mån utvidgade rättigheter för utländingar att härstädes idka handel och annan näring må kunna, genom en förändrad lagstiftning, beredas, samt derom lill nästkommande Ständer aflåta nådig Proposition. Det embetsverk hvars utlåtande blifvit häröfver infordradt och som lärer ansett för sin pligt, att redogöra för de mångfaldiga, till en del uråldriga, hvarandra Bilt. till R. St. N:o 64. korsande föreskrifterna i ämnet, hade vid början af 1862 års riksdag icke hunnit afgifva sitt underdåniga utlåtande. Häraf och af det förhållande, att några af dessa föreskrifter erhållit plats i 1734 års allmänna lag, derför möjligen kunde anses vara af civil-lags natur, hvarigenom formela svårigheter och hinder kunde uppstå, samt på det Kongl.
8 Strängar: kantilj-, eller öfverspunna baser 1 skålp. 1 —. af metall 1 skålp. 8 — andra slag' 1 skålp. 1 -• — Stålj alla slag Stålarbeten: ( JOO skålp. } t släp. v. J 3 tråd 1 skålp. —.—. 4 6 För tillverkning af sådana arbeten, hvartill utländsk ståltråd erfordras, efter pröfning af behofvet och med särskilt tillstånd af Kommerskollegium 100 R:dr v. 10 _ andra slag, ej specificerade 1 skålp. 24 Spiauter; se Zink. Spiesglans; se Antimonium. Spik och nubb; se Jern. Spiritus vini och annan sprit; se Brännvin. Spiritus, vitriol-; se Svafvelsyra. Späck; se Tran. Sticktyg; se Väfnader, bomulls-. Stilar; se Boktryck. Stockfisk; se Fisk. Storas, bänföees under Apoteksvaror, Stramat]; se Väfnader. Strutsfjädrar; se Plymer. Strömming; se Fisk. Ståltråd; se Slålarbelen, 29 Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Bauko. Stärkelse, hvit 1 lisp. lLdr sk. 32 r:sl Svafvel Sicilianskt oller annat så kalladt naturligt svaf1 lisp. 12 vel till begagnande för fabrikstillverkning af svafvelsyra, efter särskilt anmälan hos Kommerskollegium och af detsamma lemnadt tillstånd Fr 1 t t Svafvelblomma 1 skålp. (i Svafvelsyra 1 skålp. 4 Svampartorra: su§" andra slag, ej specificerade 1 skålp. 1 lisp. 12 5 z Sågblad. 1 skålp. 8 — Såpa 1 lisp. 24 — Säckarj nya, tomma . 1 skålp. 6 — Talg 1 lisp. 24 — Tamarinder 1 skålp. 1 — Tegel: mursten, alla slag 1,000 st. 4 taksten 1,000 st. 6 32 — Tenn: oarbetadt, samt arbetadt, gammalt och sönderbrutet 1 lisp. 20 _ Stärkelse, lila; se Färger.
Konungen derefter sådan resa oell den verkställer, befatte Sig ej med Rikets Styrelse eller utöfve den Konungsliga makten, så länge Han utom Sina Riken vistas, utan före Stats-Rådet, under sådan Konungens frånvaro, Regeringen i Hans Namn, med all den rätt, som denna Regeringsform Konungen tiilägger; dock må ej Stats-Rådet någonsin Adeligt stånd och värdighet förläna eller till Grefligt eller Friherrligt stånd upphöja eller Riddare-värdighet utdela; äfvensom alla lediga sysslor endast tills vidare kunna förvaltas af dem, som Stats-Rådet dertill förordnar. Huru förhållas skall, derest Konungen längre tid än Tolf månader ur Riket blifver, derom varder i 50 §. stadgadt. §. 40. Blifver Konungen så sjuk, att Han icke Regeringsärendena vårdar, förvalte Stats-Rådet Styrelsen på det sätt, som i föregående §. bestämmes. §. 41. Konungen vare myndig vid fyllda AderLon år. Dör Konung, innan Thronföljaren denna ålder uppnått, föres Styrelsen af Stats-Rådet med Konungslig magt och myndighet i Konungens namn, intilldess Riksförsamlingen sammankommer, och den Förmyndare-Styrelse, Riksförsamlingen förordnar, Regeringen tillträdt, ställande sig Stats-Rådet denna Regeringsform till ovilkorlig efterlefnad. §. 42. Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hvilket Arfsrätten till Riket räknas, på manliga sidan utginge, då förvalte äfven StatsRådet Regeringen med Konungslig magt och myndighet, intilldess Riksförsamlingen hinner sammankomma och ett nytt Konungahus utkora samt den valde Konungen Regeringen tillträdt. Uti alla de fall, hvarom föregående Fyra §§. handla, skola Stats-Rådets samtlige Ledamöter vara närvarande och rösta. §. 43. Går Konungen i Fält eller till aflägsnare inrikes orter eller till Konungariket Norrige reser, förordne Tre Ledamöter af Stats-Rådet, under den Ordförande, som Han, antingen ibland Prinsar af Sitt Hus, eller ibland Stats-Rådets Ledamöter, serskildt nämner, att föra Regeringen i de mål, Konungen föreskrifver.
Jag får således tillstyrka bifall till Utsk:s Betänk. Hr Ribbing, Arvid: Jag anhåller alt få veta hvad de öfriga Stånden i denna fråga fattat för beslut. I ani. häraf uplyste underl. Riddarh.Sekret, att prot;s-utdr. ankommit som utvisade, att Borgareoch BondeSt:n bifallit LagUtsk:s förevide Betänk., men att PresteSt:s i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddeladt. Frih. Wrede, Casimir: Det är i Utslcs Betänk, redogjordt för, när summa appellabilis hos oss fanns och när den försvann. Den fanns nemi. då LagmansRätt och RådhusR:n utgjorde andra instans. När den förra indrogs och den sednare nedflyttades till första Domstol i stad, uphörde också summa appellabilis. Nu är det fråga om att införa en sådan summa, sedan en instans blifvit borttagen. Det är således något alldeles nytt, och icke en återgång till det gamla. Man har föreslagit 25 R:dr; men i afseende derå får jag anmärka, att en saks värde alltid blir något fullkomligt relativt, och äfien denna summa, huru ringa den må synas, kan för mången vara ganska betydande. I alla fall lärer det väl icke vara med rättvisans idé förenligt, att sätta en trängre gräns för dennas åtnjutande. LagUtsk. har äfven genom sin redogörelse visat, att vinsten af ett sådant stadgande skulle blifva ringa, ty det skulle komma i fråga att tillämpas endast i mål af civil natur, och de utgöra icke hälften af sila mål som förekomma. Bland dessa äro åter många af den beskaffenhet, att värdet icke kan utrönas; och flertalet angår sådana saker, som vida öfverstiga 25 Rdr i värde. 136 Den 4 April e. m. Gr. Sparre har äfven söht yttre skäl till stöd för sin reservation.
Dessa utbetalningar hafva visserligen, så vidt Revisorerne af nu granskade räkenskaper kunnat finna, blifvit ordentligen verkställda; men, i af seende på bokföringen af desamma, hafva Revisorerne anmärkt, att alla de till 1841 års extra statsreglering hörande och från Riksgälds-Kontoret utbetalda anslagssummor endast blifvit upptagna uti en fortgående kassaräkning; såsom följd hvaraf, flera års kassaräkningar måste genomgås samt de tid efter annan utanordnade summorna sammanräknas, lör att vinna upplysning, huruvida hela det anslagna beloppet utgått eller icke. Sådant kan väl för närvarande verkställas, fastän icke utan betydlig möda och tidsutdrägt; men efter förloppet af någon längre tid, blir det, åtminstone för Rikets Ständers Revisorer, icke möjligt, utan åsidosättande af deras öfriga åligganden eller öfverskridande af den för deras sammanvaro bestämda tid. I betraktande häraf, och då Riksgälds-Kontorets hufvudböcker, uti ifrågavarande hänseende, sakna den, en fullständig hufvudbok ovillkorligen tillhörande egenskap, att visa verkliga förhållandet i sin helhet med allt hvad uti räkenskaperna bör ingå, utan att för inhemtandet deraf erfordras att återgå Lill äldre räkenskaper eller uppgöra särskilda kalkyler, hafva Revisorerne funnit sig föranlåtne hemställa: att, för vinnande af en för både Riksgälds-Kontorets Styrelse och Rikets Ständers Revisorer samt vederbörande Utskott lika maktpåliggande och nödvändig tydlighet och fullständighet i redovisningen för Riksgälds-Kontorets ställning och rörelse, Rikets Ständer må förordna, att, utom den nu befintliga kassaräkningen, skola i detta Verks hujvudbok uppläggas särskilda conti eller räkningar för de i hvarje § af gällande Reglemente bestämda anslag och tillgångar, samt att hvar och en sådan räknings saldo skall i hufvudbokens utgående balansconto upptagas. :3 — i8 — Utdragen af RiksgäldsKontorets räkenskaper. Af hvad här ofvan blifvit anfördt torde vara tydligen ådagalagdt, dels att sjelfva sättet, hvarefter räkenskapsföringen inom Riksgälds-Kontoret verkställes, är mindre fullkomligt, dels att kontrollerna öfver bokföringens riktighet icke äro fullt tillfredsställande.