Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— I afseende å denna stiftelses historia hafva motionärerne upplyst: att Enkefru Margaretha Hvitfeldt år 1664 donerat säterierne Sundsby och Aby om 6 mantal med tilliggande skatteoch frälsehemman 14-0 mantal till en stipendii-fond, hvaraf 30 vid Götheborgs gymnasium studerande ynglingar från Bohus län skulle åtnjuta »libera mensa» eller fritt underhåll; hvarjemte föreskrifvits »att de fat»tige bönder, som godset besitta, efter min död icke blifva turberade eller besvärade »med ovanliga pålagor eller arbete mer, än nödvändigt är, till gårdarne eller gårdar»nes afvel att hållas vid lika; mycket mindre, att göras lån af dem till någon annan »med arbete, skjutsfärder eller annat otillbörligt af dem, som godset efter min död B Allm. Bes värnoch Ekon.-Dt »k Betänkande M $3. »kunna förvalta;» att detta testamente, hvarigenom åboerne å de 140 mantalen vore att anse såsom ett slags fidei-kommissarier till hemmanen och befriade från all annan tunga, än utgörandet af den obetydliga grundräntan och nödiga dagsverken till de sex mantalen Sundsbys och Abys skötsel, den 20 Augusti 1664 vunnit Kongl. Maj.ts nådiga stadfästelse; men att Konung Carl XI vid reduktionen indragit nära en tredjedel af godset, hvilken dock blifvit återskänkt till gymnasium, med vilkor att en tredjedel af afgälden skulle tillfalla studerande från Halland. Sedermera hade säterierna Sundsby och Aby, såsom arrendegods, fallit i några adeliga slägters händer, hvarigenom åboerne å de underlydande hemmanen inträdt uti ett slags lifegenskap och blifvit odrägligt betungade. Klagomål deröfver hade hö; t till ordningen för dagen, men varit utan verkan till dess Rikets Ständer vid riksdagen år '1809 antagit sig de förtrycktes rätt, hvaraf följt ett Kongl.
Prest-Standet d. 8 —- , Vallöf!. Borgare-Ståndet d. 15 —■ Hederv. Bonde-Ståndet d. 8 —- tios Hedervärda Bonde-Ståndet har RiksdagsPullmägtigen från Bohus Län Eric /Svensson, uti ingifvet Memorial vackt - fråga om upphäfvandet af det genom Kongl. Brefvet den 1 Februari 1758 meddelte stadgande, att de, som åtfölja Härads - loo Den 3 Juni. höfdingarne på Tingen, till biträde eller till egen undervisning uti Lngfarenheten, icke må till Fullmägtige vid Tingen brukas, änskönt de till ausculterande i någon Ratt äro antagne, hvilken motion jemte, de af Riksdags-.Fullmägtige Anders Joachimsson från Östergöthland och Nils Håkanson från Christanstads Tan deremot gjorde anmärkningar, blifvit till Lag - Utskottet öfverlemnad. De skäl, som föranledt omförmälte författ*" ning, och hvilka isynnerhet äro, att bemälte på Tingen Häradshöfdingarne medföljande personer, icke annorlunda än som Rättens Betjente kunna anses, som således äga tillgång till Rättens Protocoll och handlingar , och hvaraf icke allenast, vid deras användande till fullmägtigskap derstädes, misstroende hos parter skall uppstå, titan ock oordningar kunna befordras finner, Utskottet vara så gällande, att Utskottet desto mindre anser sig böra tillstyrka någon förändring uti berörde föreskrift, grundad jemväl på hvad Lagen i 15 Capitlet 3 § Räitegångs-Balken stadgar i afseende på de Betjente i Öfver-Rätt, hvilka årlig Lön njuta, sorn Utskottet tvärtom finner, att ett noggrannt haridhafvande af omförmälte författning är nödvändigt, och förmodar att sådant ock af vederbörande Domare varcler iakttaget. Till Den 3 Juni. 101 Till Biksens Högloft. Ständers vidare pröfning varder detta dock vördsamt öfverlemnadt. Stockholm d. Maj 1815. På Högloft.
den » Jag har fått bref från Anni i dag! » säger unga frun gladt till sin man. » Nå, hvad skrifver hon? » » Ja, här har du bref vet, du kan läsa det själf, » — och så räcker hon tanklöst brefvet till honom, och han får däri läsa, att hans hustrus väninna fått en hjärtesorg, men ber henne för all del ej nämna ett ord därom åt någon — det är en sådan pinsam historia — säger hon. Är nu mannen af det präktiga slaget, att han kan och vill uppfostra sin lilla tanklösa, taktlösa fru, gifver han henne brefvet tillbaka, innan han slutat det däri delgifna förtroendet, och påpekar vänligt det obehöriga uti hennes handlingssätt. Men det finns ännu gröfrc synder i detta fall. En del personer — de äro få, hoppas jag — visa eller uppläsa bref från vänner och bekanta för snart sagdt hvem som hälst. Sådana personer äro i regeln opålitliga, skvalleraktiga och afundsjuka, och man bör noga taga sig till vara för att lämna dem förtroenden. » Jag tycker mycket om Greta A. », sade ett fruntimmer till ett annat i ett mindre sällskap. » Hon har en förtjänst, som jag särskildt värderar, att aldrig yttra sig klandrande eller skarpt om andra. » » Oh, det skall du inte säga, jag har just på mig ett bref från henne, jag fått i dag, och däri talar hon om sin egen kusin doktor A. som skött hennes mor i en sjukdom. Greta är alldeles ursinnig på honom, öfver att han visat så föga samvetsgrannhet — ja, se här står det — » och hon drog upp brefvet ur fickan. ' Jag är riktigt ond på Gösta för hans gränslösa vårdslöshet med mamma, och inte måtte han vara särdeles skicklig heller, hvad jag kan förstå. Du skall få se, Malin, att hans rykte snart tar slut — ty han är härd och saknar kallelse för läkareyrket. Men säg nu ej detta för någon ' — detta senare lästes ej upp — ' är du snäll, jag vill ej vara orsak till att skada honom '. » Är det inte skarpt, så vet inte jag? » frågade hon och stoppade brefvet på sig. Motivet till detta förräderi var afundsjuka.
BeviMnings-Utskotti ti Utlåtande, N:o 4o. 3 3:o I öfverensstämmelse med Herr Hallings motion, som i Betänkandet pag. 3 och 4 omförmäles. hafva åtskilliga talare inom Borgare-Ståndet yrkat, att nu gällande Författning matte oförändrad bibehållas och de af Utskottet föreslagne förändringar, såsom af behofvet mindre påkallade, förfalla. Enär Utskottet icke i andra händelser, än der sådant, efter Utskottets åsigt, varit af väsendtlig njöta, eller blifvit af serskilde motionärer på giltiga grunder yrkadt, föreslagit ändringar uti nu gällande Chartas-Sigillataj Förordning, torde anmärkningarne i detta hänseende böra lemnäs utan vidare afseende. 4:o Vid Utskottets förslag, 5 §. pag. 5, att stämplade pappers-a fgiften för Adels-bref m. fl. borde bestämmas till de belopp, Rikets Ständer vid sistförflutne Riksmöte antagit, har inom Riddcrskapet och Adeln samt Preste-ätandet anmärkts: att, då Staten icke vore i behof af ökade inkomster, man icke syntes hafva gilltiga skäl för den föreslagna förhöjningen af stämplade pappers-afgiften i dessa fall, helst Kongl. Maj:ts i Grund-Lagen beslämda rättighet att genom sådana öppna bref belöna och uppmuntra förtjensten, skulle omintetgöras i samma mon, som dessa Nådebevisningar, meri dryga afgifter betungade, af endast några få rikare skulle kunna em uttagas och betalas; att afgiflen för Commendeurs-bref afKongl. Svärdsoell Wasa Ordnarnes Stora Kors, 66
LIV. A. 349. med anledning af väckt motion, att Ban koUtskottet måtte inkomma med förslag om lämpligaste sättet och medlen att för alla möjliga händelser ställa Bankens egande Silfverfond i största säkerhet. XXXII. B. 325. XXXV. A. 172. i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets memorial rörande en vedergällning för den i Maj år i8a3 tillförordnade och intill December år 1824 fortvarande serskilta administration af Bankens Byggnads-arbeten. XXXII. B. 32 5. XXXV. A. 171. 62 BankoUtskottets Betänkanden, Mémorialer och Utlåtanden öfver gjorde anmärkningar mot Utskottets memorial, angående Silfvermynts utvexling lill några Akademier, Coliegier och Allmänna Inrättningar inom Hufvudstaden. XXXII. B. 3a5. XXXV. A. i73. — i anledning af gjorde anmärkningar mot det af Utskottet gifne förslag till förändring med anmahihgarne vid BankoDisconten och Provinee-Låne-Contoren. XXXII. B. 3a5. XXXV. A. i73. *—• med anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Memorial om antagande på Bankens Stat af en i Byggnadsyrket erfaren person, i afseende å Bankohusens underhåll och vård m. m. XXXIV. B. 168. XXXVI. A. 3a. — med anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelcite Memorial, angående några förändringar och närmare bestämmanden af grunderne och vilkoren för Assignering på Banken. XXXIV. B. 168. XXXVI. 3a. LXVI. E. i95. — med anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående grunderna för återbetalning af det till Götheborgs Stad ulgifna BankoLån. XXXIV. B. 168. XXXVI.
Utsk. har inbjudit R. o. Ad. att förena sig med Presteoch BorgareStm, och jag anhåller om propos. derå, då, i händelse af bifall härtill, all tvist om voter:spropos. är öfverflödig. Jag är visserligen öfvertygad derom, att det större anslaget är behöfligt; men för att så mycket som möjligt närma oss de öfriga Ståndens beslut, tror jag, att det vore bäst bifalla den propos., hvarom jag anhållit. Hr Dalman: Jag anhåller att få förena mig om den Den 26 No yc ml) er f. m. propos., Frih. v. Schulzenheim begärt, genom bifall hvartill den af mig väckta fråga kominer att förfalla. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag instämmer desto hellre i den siste talarens begäran, som jag anser olagligt, hvad Utsk. föreslagit, att nemi. låta R. o. Adis beslut iförstärkta Utsk. komma under votering, då det redan är af 3 Stånd afslaget. R. o. Ad. antog inbjudn. till instämmande uti Presteocli BorgareStins beslut, i följd hvaraf den föreslagna voterlsproposin skulle förfalla. 5:te punkten. De föreslagna voterisproposma godkändes. Gite punkten. Underteckn. Pudd.Secre t.: tillkännagaf, det han från Secreteraren uti StatsUtsk. emottagit följande skrifvelse: Vid afskrifvandet af memor. Nio 3i8, innefattande förslag till voterisproposin ronde de extra anslagen, har det misstag ägt rum, att vid Gite proposln, der fråga är att först afgöra contraproposin, denna sednare blifvit i så måtto orikligt uttryckt, att i 8:de raden står: ”Vinner nej, afslås allt anslag till bestyckningen å Kungsholms fästning,” i stället för: "Kommer contraproposin att innehålla afslag å allt anslag för bestyckningen å nämnde fästning.”
Om myntbestämningen på detta sätt verkställdes och genom insättningar af silfver liksom en ny Bank formerades samt RörelseCapitalet med dess sedlar ökades, skulle småningom behofvet af Lånebiträden ur Banken minsk*®, föli*kteligen en utredning af gamla Banken beredas. När omsider dennas sedlar blifvit till den grad umbärlige, att Bankens fum ctioner corn LåneBank upphörde, icke genom afslag på Lånansökningar, utan derigenom, att sådane icke gjordes, och således gamla Bancosedelstocken reducerats derhän, att den efter Cursförhållandet motsvarades af dess fond, då kunde Realisation, om man så ville, verkställas och båda fonderne förenas, utan våda för något enskildt interesse. Om än denna senare idée, eller en efter band beredd Realisation, icke förbättring af nuvarande Bancosedlarne endast vore en cbimere, är likväl intet förloradt för hufvudsaken. Men idéens bringande till verklighet beror dels af öfvervigt i handel, derigenom import af silfver skulle åstadkommas, dels genom en !emnad större utsträckning åt enskild» Creditens verksamhet, d.er.-genam också behofvet af Ban, kens Lånebiträden kunde minskas. Den ij April f m. 329 Ett nödvändigt vilkor för myntbesfämningens oskadlighet är, att Bankens inflytande räntevinst aldrig finge förvandlas tili nya fruktbärande Capitaler, utan ovilkorligen skulle för Statens behof användas, och ett annat vilkor för dess verkställbarhet är att intet Crsditiv finge på Banken utställas, utan måste annorstädes anvisas. Om i detta afseende Statsobligationer blifva oumgänglige, hvilket äfven i andra hänsenden torde blifva händelsen, så så är det visserligen ett vådligt medel, icke så mycket-derföre,' att Capifalen skulle dragas från näringarne, ty dessa skulle känna en direct lättnad i beskattningen, utan genom dess natur att förleda till allt större utsträckning. Men denna våda skulle bli mindre betydlig, om Stats-Lånesystemet med varsamhet användes och en nog betydelig årlig amortissement bestämdes.
För att rörande bergsoch brukshandteringen samt de delar af metallförädlingen i allmänhet, hvilka stå under Bergsstatens uppsigt, kunna meddela så tillförlitliga upplysningar som möjligt, har jag af Bergshauptmannen i Sala Bergslag samt Bergmästaren i fjerde Bergmästaredistriktet begärt och erhållit upplysningar i dessa ämnen; och är det i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad de yttrat, som jag derom får anföra följande: 1) angående Sala Silfververk och dit hörande distrikt: Då det distrikt, hvars bergverksrörelse blifvit anförtrodd till Bergshauptmannens i Sala Bergslag uppsigt och omvårdnad, endast sträcker sig till omfånget af Sala stadsförsamlings område eller Sala stads jurisdiktion, inskränker sig ock Bergverksrörelsen derinom till Sala Silfververk, jemte några af enskilda personer och bolag efter inmutning företagna grufvebrytningsoch skärpningsförsök efter dels silfver, dels kopparoch jernmalm. Hvad Silfververkets rörelse och bedrifvande, så väl i afseende på grufvebrytning, malmsofring, bokningsoch vaskningsmed flera förberedande operationer, som ock smältprocesserna till utbringande af malmernas innehåll uti silfveroch blyprodukter beträffar, bör här endast i allmänhet anmärkas, att bergsdriften under åren 1856—1860 utan anmärkningsvärd förändring fortgått enligt förut stadgade planer och genom erfarenheten pröfvade methoder, endast med de fluktuationer i sifferresultaterna, som äro en oundviklig följd af denna rörelses art och beskaffenhet. Då hufvudsakligen alla maskinerier här drifvas med vattenkraft, måste t. ex. årens olika nederbörd, i synnerhet under de egentliga flodtidernå, i anseende till de konstgjorda dainmsjöarnas inskränkta storlek och i allmänhet grunda beskaffenhet, inverka på och föranleda partiela förändringar uti åtskilliga delar af denna bergverksrörelse.
Enligt motionärens omdöme vore det nemligen i hög grad obilligt att, i det fall föräldrar dö och efterlemna flere barn, de af dem, hvilka redan erhållit uppfostran och hun - 12 Lag-Utskottets Betänkande JM 20. nit den ålder, att de kunna sig sjelfva försörja, hafva lika rätt i föräldrarnes qvarlåtenskap med dem, hvilkas uppfostran är ofullbordad och som äro så unga, att många år måste förflyta, innan de förmå att med eget arbete bidraga till sin bergning. Då de förre voro i tillfälle att bibehålla och förkofra hvad de ärfva, måste deremot de sednares arf mången gång användas till deras uppfostran. Denna obillighet borde dock förekommas; och för sådant ändamål har motionären föreslagit det måtte i lag stadgas: »att när föräldrar äro döda och »arf efter dem skiftas skall, de barn, hvilka hunnit till den ålder, att de sig sjelfva försörja »kunna, samt till den tiden åtnjutit vård af föräldrarne, icke må i vidsträcktare mån erhål»la del i samma arf, än att de minderåriga syskon, som ännu icke hunnit samma ålder, arelatift till tillgångarne i boet, må undfå hvad skäligen pröfvas kan till deras vård och upp»fostran till dess äfven de sig sjelfva försörja kunna, och det sålunda blifna öfverskottet se»dermera alla barnen emellan lika fördelas.» Utskottet kan dock ej dela den åsigt, som ligger till grund för berörda förslag. Det är väl en föräldrars pligt att, så vidt de förmå, uppfostra sina barn, men de anspråk, som barnen ega, äro ej af den natur, att jemnandet af de olikheter, hvilka tilläfventyrs härutinnan dem emellan kunna uppstå, utgör föremål för lagens positiva bud.
Därefter gick det lös med frågorna, t. ex.; » Ser du, hvad det är för en bokstaf? » » B! » » Låt höra den här? » » K! » » Säg mig, hvad här står för en dag? » » Lördag! » » Se efter, hvilken månad? » » September! » o. s. v. Efter föreställningens slut och sedan magnetismen vederbörligen » bortstrukits », omringades jag alltid af beundrare och deltagande farbröder och tanter, som frågade, om jag ej var mycket trött, samt tyckte det var » synd att till den grad anstränga gossen ». inte kan tala med kvinnor. Jag känner mig i deras närvaro som en lika stor skrymtare som alla andra män, och det förargar mig, att jag måste göra mig till och parodiera mig själf utan något rimligt skäl, endast emedan jag resonnerar som de andra, att, om jag talade eller handlada annorlunda, skulle det ej uppfattas väl. Det är en dylik falsk ställning jag ej vill utsätta mig för. » » Poeter och kvinnor förefalla mig så veka, » lyder ett annat yttrande af honom, » så olika (åtminstone hvad jag sett) den hårda typen af mankönet, att man snart känner, då man talar till dem, att man måste göra sin röst mildare eller affektera en alldeles särskild artikulering för att ej såra, då man ej haft den aflägsnaste tanke därpå. Därför äro män sällan uppriktiga mot kvinnor och poeter. — Kvinnan, hvit eller svart, betraktar jag såsom stående högt öfver oss. Hon är mänskligare, hennes sympati är fortare väckt, hon är mera mottaglig för nya idéer än vi af motsatta könet. Jag har tjugu år sökt en hustru, men har aldrig haft tid att finna någon. » Hvad är sålunda naturligare, än att nu, då den store upptäcktsresanden ändtligen funnit, hvad han så länge sökt, intresset för hans utkorade skall vara lifligt. V i ha redan i ett föregående nummer meddelat några biografiska notiser om miss Dorothy Tennant och ha nu nöjet för våra läsarinnor presentera hennes bild, som för vår räkning anskaffats från London. Miss Tennant har, som vi förut nämnt, senaste åren varit en bemärkt personlighet inom Londons literära och artistiska kretsar.
Öfver hvilken fråga Utskottet, uppå anförda skäl, har ansett sig icke kunna hufvudsakligt utlåtande aflemna. 2:0 I anledning af väckt fråga om Götha CanalBolags förpligtande, att, när någon Rotesoldat i och för arbetet vid Gotha Canal blifver oduglig till krigstjenst, ersätta kostnaden till annan karls anskaffande i stället; och hemställer Utskottet, uppå anförda grunder, att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t måtte anhålla, det Kongl. Majit i nåder täcktes vidtaga sådana åt^ gärder, hvarigenom Götha CanalBolag kunde förmås, att om, genom vådlig o. h/ckshändelse i och för arbetet vid Götha Canal, någon af de till arbetet derstädes kommenderade Soldater af indelta Arméen skulle blifva så skadad, att han deraf antingen dös eller ock blifver till vidare krigs - Den S Juni. e. m. tjenst oduglig, i sådant fall till Roten utgifva någon lämplig ersättning. 3:0 Angående tidens bestämmande för Vägsyner, uti publicationerna derom. Utskottet tillsiyrker, att uti publicationer om Vägsyner borde utsättas dagen och timman, då desamma toge sin början, samt huru stor del af vägen, som för hvarje dag komme att syn undergå, hvarjemte å nästpåföljande Söndag efter synförrättningen borde kungöras ej mindre hvilka vägstycken blifvit bristfälliga ansedda, än tiden inom hvilken de då anmärkta brister borde vara iståndsätta ; hemställande derjemte, att vägsyner och /väglagning, om möjligt vore, icke utsattes på de årstider, då såning, höbergning eller skörd inträffade, .dock så att, enär genom utskärningar eller andra tillfälligheter, vägen fordrade en snar förbättring, härmed efter omständigheterna måtte förfaras. 4:0
Men borde ni icke, då ni stödjer er på kritiken i Fyris, tillika ha nämt att jag i denna tidning fått infördt ett utförligt genmäle, i synnerhet som detta genmäle väl ej torde varit alldeles kraftlöst, då ju ej något försök gjorts att vederlägga detsamma? Och låter det inte tänka sig att jag varit alldeles tvungen att vända mig till några nya medarbetare? Det är för det första, hvad detta sista vidkommer, ej fullt öfverensstämmande med verkliga förhållandet att jag vändt mig ifrån flere bland de äldre medarbetarna, ty dessa “ fleres “ antal är i själfva verket icke stort. Och för det andra: den omständigheten, att dessa få äldre medarbetares signatur ej förekommer på min afdelning, beror med något undantag därpå, att de för tillfället varit hindrade att medverka. Så är t. ex. förhållandet med den äldre medarbetare, som enligt er mening rätteligen borde skrifvit artikeln Sigurd Ring, och den af er klandrade författaren af denna artikel har jag ej själf uppsökt, utan han har i stället blifvit rekommenderad just af sin företrädare. Ni finner det klandervärdt att “ den bekante fritänkaren “ A. F. Åkerberg skrifvit artiklar på min afdelning. Han har dock skrifvit en mängd artiklar jämväl i föregående band, senast på R, men äfven t. ex. på B, på en tid, då hans “ fritänkeri “ helt säkert var mer oomtvistligt än nu, enär han ju numera betraktas som en af den kristna religionens mest framstående kämpar mot fritänkeriet här i landet. Ni klandrar mig därför att jag låtit hr Branting skrifva om socialism. Men då t. o. m. en så konservativ tidning som Vårt Land anser mig ha på ett tillfredsställande sätt motiverat mitt tillvägagående här vid lag, bör ni väl ej ha skäl att inför allmänheten fördöma mig som ni gjort. Man kan ju ha olika mening om hvem som rätteligen borde behandlat en så viktig fråga — och min mening kan ju vara lika god som er. Stockholm den 23 Febr. Bernhard Meijer. “
Med stera Tunnsr Guld ökad inkomst eller urue rörelsen dragen och sAedrS rnULeraä. Riksgälds-Sedel, ka« mycket för ^insncsr-uL utrZtras; jag häller devire före, at som alka msnstkliga författnisgas äro csullfomliga, det kunde sörrfläs, försök af Nyttan .ester skadap af detta sörstag, pä Sep är, räknadt frän den lid eufsädan författ.ning skulle taga sin bö^ jan; och om Riksgälds-Sedeln, under den tiden skulle, dek jag icke önskar, blifva Riktts rc^rslenrarrvL mnnt, Utan rZsliikrLä.. (ky jag, tillika Mkd asta Sivrnska Ur dsrsätare haf«a dcn upngkiga önska); os> förhopptiing, at äga en Gud, en Konung och fä äfwsn, er mynt), MSN jag wägar i det fallet, stm nu är, at Riksgäldsmymet annu ar gr)ar vrLäl-ssraZr, förestå, ak alka desta' Lil Riksgälds >L-.'?uvstst ststommmde Arsskaps - BewN» 558 nings medel, som böra i Tidningarna kundgöras; de böra ock såsom aterkomna, utan lösen utur rörelsen förswinna och upbrännas, da del allmänna siipper ak rcaIllers denna, likasom lil skänks erhallna Summs. En annan ader at hjelpa Skatswerket hasme wi äswen, om >vi komma öfwer ens ak beivillja pa förr utsikt tid af Sex ar, en Bcwillnings. afgift wid alla köv och förpanrningar af Fastigheter, sa a Landet, som uti Sräderna, som pä denna bestämda rid försäljas a E» praLenr af den behallna Köpe Summan, sedan all a egen» domen widhäftande 06) warande gäld, förut bllfwik afdrag e II.
(Vedberg anfört, att, sedan numera den erfarenhet vunnits, att de tvångslagar, hvilka tillkommit i afsigt att skydda näringarne, fastmera hindrat än befordrat desammas förkofran, qvarstode dock ännu ett tvång, hvilket, enligt motionärens förmenande, skadligt inverkade på jernhandteringen, nemligen tvånget för bergslagernas liesta jordegare att deltaga uti byggnad och värmning af viss hytta, änskönt mångå jordegare, i saknad af både nödig skog och malm eller af ettdera af dessa råämnen, omöjligen kunde finna det lönande att sjelfve idka tackjerns-blåsning. Inom liera bergslags-orter rådde ännu en stor oreda härutinnan, emedan derstädes blott en del blåsnings-skyldige idkade hyttebruk, under det att antingen liera hyttedelar afsöndrats från hemmanen eller ock främmande intressenter blåste för dygnslega, medan jordegarne sjelfve, hvilka voro i åtnjutande af den så kallade bergslagsfriheten, tvärtemot författningarne, undandragit sig tvånget. Det enklaste medlet till förekommande af dessa oredor vore, enligt motionärens förmenande, tackjernsblåsningens lagliga frigifvande, hvilket så mycket lättare kunde medgifvas, sedan sjelfva grunden för de i bergslagerna tvungna hyttelagens framtida tillvaro och bestånd blifvit rubbad genom den år 1847 beviljade frihet för kolhandeln samt Bih. till R. St. Besvärsoch Eleon.-Vtskollels Belänkande N:o i genom den. enligt Kongl. Kungörelsen den 22 Februari 1850, hyttedelegarne meddelade befrielse från skyldigheten att till bolaget hembjuda sina salukol. Genom tackjerns-blåsningens frigifvande, skulle tillverkningen, så till qvantitet sorn qvalitet, förbättras och tiden för vidtagande af en åtgärd, hvarigenom ymnigare tillgång på godt och användbart tackjern bereddes, syntes nu vara inne, sedan den omsider medgifna tillåtelsen att utföra tackjern ofelbart komme att i sin mån minska tillgången derå för de på köpe-tackjern grundade bruken.