Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men mycket kan förändras under loppet af en statsregleringsperiod, och det är möjligt, att inom några år här kan blifva god tillgång på penningar, samt att det då kati yppa sig tillfälle att börja med ett inhemskt fondsystem. Emellertid bör man nu vara ytterst varsam, då 2 af våra hufvudnäringar ännu ej hunnit arbeta sig ur krisen, nemi. jordbruket och skeppsrederiet. Jag anser visserligen icke vårt jordbruks framtid så mörk, som några af mina vänner, men dess ställning är för närvtdc icke gynnsam. På jordens fruktbarhet hafva vi icke att klaga; arbetslönerna, som till följd af jern vägsarbetena stigit, torde vill, då dessa komma närmare sin fullbordan, återgå till sitt normala tillstånd; jordens biskattning är icke drygare än i andra länder, och icke heller få vi mycket mindre för våra produkter. Men hvad som trycker vårt jordbruk, är hög ränta. Inteckningarna hafva här afgifvits till 300 millioner. Om den Svenska jorden värderas till 1,500 mill., så är den alltså belastad med skuld till */5. Men dessutom tror jag att det Svenska jordbruket häftar i skuld för hela sitt förlagskapital, hvilket, ehuru äfven sannolikt upgående till andra 300 mill., dock är alltför lågt att kunna drifva deisamma till den punkt, att. det kan underhålla konkurrens med utländningen. En ledamot af detta Stånd, som haft förtroendet att vara Ordförande af sista statsrevisionen, har genom en beräkning visat att, då i England rörelsekapitalet för hvarje tunnland jord är öfverhufvud taget 136 Rdr, så utgör det t. ex. i Skaraborgs län blott 30. Denna siffra, eller 30 Udr, blir ock den man får för hela riket, om 300 milhr fördelas på de 10 milkr tunnland odlad jord, ljungberg beräknat oss ega. Jag tror sålunda, att man bör vara ytterst försigtig i fråga om att på den inhemska penningemarknadeu inkasta nya lånesökande, i synnerhet en sådan, i afseende på hvilken det icke ens vore »fair play» att göra det.
Det är sannt, att, om myntvärdet skulle vara i fara till följd af bankernas alltför stora utvidgning, det är väl, att en magt finnes, som kan tvinga bankerna att indraga deras rörelse. Äfven jag vill, att en sådan magt skall finnas, men icke hos Regeringen. Denna magt finnes hos bolaget och allmänheten, hvars interesse det är att upprätthålla myntvärdet. Vidare finnes ett correctiv i detta afseende uti det ansvar, som, enligt Gr. Frölich® förslag, åligger directörerna med deras personer och egendom. Correctivet är således nedlagdt hos den styrelse, som är närmast i tillfälle att bedöma förhållandet; men huru Regeringen skulle vara i tillfälle att med verklig sakkännedom bedöma förhållandet förstår jag icke, och för min del fortfar jag att tro, att det kunde leda till stora missbruk att hos Regeringen nedlägga en sådan discretionär magt. Om åter bankerna dels baseras på metallisk valuta och dels icke Denij Mars e. m. Sr t få utgifva sedlar tili belopp, öfverstigande fonden, samt slutligen direct:n ålägges en så beskaffad ansvarighet, som Gr. Frölich föreslagit, så är, efter min öfvertygelse, all annan återhållande magt fullkomligt öfverflödig. Af dessa och förut anförda skäl kan jag icke frångå, det jag anser rättast vara att afslå denna §. Hr Cederschjöld: Den siste värde talaren har börjat med alt medgifva, att det skulle vara väl, om en magt funnes, som kumle hejda dessa privatbankers sedelutgifning, i händelse myntvärdet derigenom skulle rubbas och de öfriga olägenheter, som Utsk. omtalar, hotade att inträffa, men ansett det icke böra tillhöra Regeringen, utan bero på bankerna sjelfva att förekomma. Men jag kan icke inse, hvad som skulle förmå dem sjelfva till en sådan indragning.
Spens’s motion föreslagit, är aileontroll försvunnen, emedan kronofogden icke kan åläggas att i ränteriet inleverera hvad man icke vet honom hafva uppburit. Förslaget är visserligen lämpligt i Stockholm, der den skattskyldige aflemnar depositionsbevis öfver utskylderlias insättning i banken, så snart de uppgå till belopp öfver 10 r:dr b:co, och dervid en rådman jemväl är närvar., som kan vittna derom, att deposilions-attesten blifvit aflemnad; men sådant är ej förhållandet på landet. Och denna del torde således, på sätt en annan talare före mig, nemi. Hr von Rosen, redan anmärkt, böra utgå från Utskts betänk, och uppbörden samt summariska redovisningen få förblifva sådan den hittills varit. Att, på sätt Utsk. föreslagit, antaga caienderåret till redovisnings-år, låter sig icke göra; ty om hela landets ordin, ränta är så beskaffad, ali hon icke kan vara beräknad, förrän under loppet af påföljande år, emedan resterna icke hunnit att indrifvas, men räkenskaperna icke desto mindre skola vara afslutade den sista December, så kan man icke förekomma, det icke fogden kail betacka föreg:de årets balance med det ingångna årets uppbörd. Hvad motionären föreslagit och Utsk. understöd! skulle således, långt ifrån att öka, snarare minska de controller, som finnas, och hvilka, om de strängt handhafvas, äro tillräckliga för att motsvara ändamålet. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om återremiss af betänk., under förklarande, att jag instämmer med Utsk. ifråga om nyttan af regleringen i sin helhet, ifall den tillvägabringas med nödiga controller, och derest allmogen bibehålies vid rättigheten att leverera räntespnnmålen in natura, då den (lunér sig oförmögen alt lösa den efter markegångspris. 13. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid: Delsmed afseende derpå att tiden nu är så långt framskriden, och dels emedan R. o. Ad., i följd deraf, numera är så fåtaligt, skall jag söka alt i möjligaste korthet framställa de anmärknir mot Utskts betänk., hvartill jag funnit mig äga anledning.
Stats-, samt Allmänna Befwärsoch Oeconomie - Utjkorteks Betänkande om nödwändigheien af Discom-rättighet i Banquen för Allmänna Magazins-styresscn pä zoo/ooo R.d. Specie, under enahanda wilkor som för Riksgälds.-.Contoirel i den delen äro utstakade, fär Banco-U-skottek äran, ait med bifoganoe af Herrar Banco Futlmägtiges infordrade Utlakande, desi p.tranve deröfwer härigenom afgifwa. Banco - Den i4 Zebruartt. s3y Banco-Ulstottet har under detta Riksmöte nogsamt bewisat att Banquen willigt bicrädt Staten i betz trängande behof, men det har ock dä besia bura. den sträckt sig gansta längt, tagit för grundsats att dem icke tillstyrka, utan sä wida Statens eller Näringars synbara behof sädant fordrat. Et! sädant behof synes wid detta tillfälle ej wara för handen; hälst det till Ukstoklet remitterade förslaget innehätler, akt denna Summa särdeles wid infallande missväxtår, skulle lystas och anwändas; och man dels äger en pä flere ärs erfarenhet grundad anledning atr förmoda, det en allmännare misiwäxt för wart Land härefter stall blifwa mera sälsynt, och de s Utstottet erindrat sig att det kill Konungens disposition afsalte mindre Eredilivet af Riksens Ständer blifwit bewiljat, att anwändas till högst wigkiga och angelägna ändamål, hwaribland en inträffande misiwäxt otwifwelaktigt bör kunua räknas ; I anledning hwaraf Banco-Urstottet finner sig ej kunna undgä, a t ä den för Allmänna Magazins-styrelsen i Banquen sökte Discont-rättighet tillstyrkte asflag. Skr och dag som förr strifwit star. Efter Befallning, lVl. l^elllnAius. Hörsamt Memorial; Riksens Höglofl. Ständers
Hvar som thet gör, eller tager ränta på ränta, bafve förbrutit hela räntan, och bote tionde delen af hufvudstolen åt the fattiga. Är vid försträckning af penningar visst vite utfäst, ther gäldenären med betalningen öfver förfallodagen skulle fördröja, vare thet ogildt» (Kongl. Förordningen den 11 Augusti 1815). § 7. »Nu varder skuldebref med begges samtycke förnyadt, och räntan lagd till hufvudstolen; thet skall .ej för ocker räknas.» Om nu än Rikets Ständer, på grund af 12 § Regerings-formen och 75 jäj Riksdags-ordningen, samt i vissa fall Banko-Utskottet, på grund af 53 § Regeringsformen och 32 § Riksdags-ordningen, kunna för de lån, som lenmas af Rikets Ständers banle, stadga sådana vilkor, sorn ej äro öfverensstämmande med ofvanintagna 6:te §, betviflar jag dock att, — om Ständerne för de lån, som utlemnas genom Riksgälds-kontoret bestämma vilkor, sorn äro stridande mot samma §, och Bilt. till It. St. 2 Band. 22 Haft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande JW 118. icke granda sig på någon af Konung och Ständer särskildt stiftad författning, innehållande undantag från denna allmänna civil-lag, — domstolarne lagligen kunna ålägga låntagaren fullgöra sådana vilkor. Syftemålet skuile ock kunna, utan hinder af åberopade 6:te §, vinnas derigenom, att antingen de två sista punkterna omredigerades, eller ock sista punkten ändrades sålunda, att, i stället för fyra procent, fem eller sex procent årlig ränta beräknades å hela kapitalet under den tid, den föreskrifna inbetalningen uteblefve.» N:o 118. Ank. till Exp.-Utsk. d. 26 Au#. 1857, kl. 10 f. m. Utlåtande, angående en för forlskyndande af innevarande års arbeten å vestra stambanan begärd förskotls-summas anvisning till utgående från Riksgälds-konloret. (R:gs Aid.)
Jag begagnar detta tillfälle att upplysa Hr Rosenblad derom, att fiågan verkligen har ett nära sammanhang med statsregleringen, ty frågan huruvida afgiften till liandelsoch sjöfartsfonden komme att utgå med 6-f proc. eller med loproc. har derpå betydlig inverkan, och nu mot riksdagens slut synes det verkligen vara skäl att först företaga de mål, som röra bevillningsoch statsregleringsfrågor. lindert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att StatsUtsk:s utlåt. N:o 023 blifvit första gången bordlagdt den 12 dennes och nu blifvit andra gången föredraget. Hr von Hohenhausen: Sedan Frih. Boye nu fått se att det var en 2 i stället för en 3 som stod på utlåt., har det skälet att det vore tryckt förfallit, och jag vill ej vidare påyrka att det skall förekomma i annan än vanlig ordning, då målet i alla fall synes få tillfälle att piöfvas i nästa plenum. Hr Frih. o. L andtm. förklarade, alt StatsUtsk:s utlåt. N:o 523, lill följe af (vänne ledamöters begäran, komme alt ytterligare hvila på bordet till nästa föredragning, och torde, enl. Hr Landtnäs förmenande, R. o. Ad. finna, att, sedan Frih. Sprengtporten afslått från sin begäran om målets framflyttning på föredragn.listan till nästa plenum, frågan derom för det närvar, lärer förfalla. Ropades ja. Ånyo föredrogs BancoUtsk:s den 12 dennes på bordet lagda mern. N:o 174, innefattande förslag till åtskilliga förändrade reglementariska stadganden för bancoverkets styrelse och förvaltning. Begärdes ånyo på bordet af Hr Rosenblad, Bernh., och Gr. Horn, Glaes Fredrik. Underl. Ridd.Secret.:
Krigs-kollegium betraktar såsom utgift allt hvad som under redogörelseårets lopp blifvit utgifVet, — Stats-kontoret och Kammar-rätten deremot blott sä stor del af det utgifna, som, inom redogörelse-årets lopp, blifvit af de förskottstagande redovisadt och derför redogörelsen finnes hufvudboken vidfogad. Med ersättande af det öfriga, anse sistnämnde embetsverk böra anstå till ett följande är, då redovisningen ingått. Men om det är en sanning, att Krigs-kollegium till de utgifter, som af Kollegium, enligt stat och gifna nådiga föreskrifter, skola bestridas, icke äger andra ine - del att använda än dem, som genom Stats-kontoret Kollegium tillhandahållas, så mäste oek deraf följa, att allt livad Kollegium bevisligen under äret utbetaldt, är att betrakta såsom utgift för äret, om än någon del deraf ieke blifvit inom äret redovisad, och att Kollegium har rätt att för hela utbetalningen fordra ersättning, för att icke stanna i brist vid betäckandet af det nästföljande årets kostnader. Den liqvid Riksboksluts-kontoret, i form af ”omslut”, ett år och 8 månader härefter uppgör, kan på papperet, men aldrig i verkligheten, förringa Koliegii ersättningsanspråk, hvilket, förr eller sednare, oundvikligen måste at statsverket eller Riksgälds-kontoret gäldas. Kammar-rätten har fordrat, att hufvudboken borde vara stödd på Krigs-kassörens kassa-räkning, oell Rikets Ständers Revisorer äska, att. en specifik kassa-räkning måtte i hufvudboken inrymmas.
Prop. förslagne; 5:o att Riksg:sKont. befullmiiktigas att, i den mån det årliga behofvet för jernvägsarbetets möjligast skyndsamma verkställande klafver, utfärda obligationer, löpande med högst 5 proc:s ränta, hvaraf minst 1 proc. till amortering af kapitalet, och oupsägbara å långifvarens sida, samt att, på afgifvande reqvisitioner, tillhandahålla Statsverket de, mot de utfärdade obligationerne, uplånade medlen; ö:o att arbetet å den beslutade jernvägen emellan Stockholm och Götheborg skall börja så snart de förberedande undersökningsåtgärderne blifvit verkställde och K. M. fastställt byggnadsämnen, men sednast om våren 1856, och sedermera oafbrutet fortsättas med all tillgänglig arbetskraft; 7:0 att R. St:r icke ställa anslaget till jernvägar i något sammanhang med den blifvande bränvinsskatten; men deremot upskjuta att fatta beslut öfver den föreslagna årliga amorteringssumman, till dess definitivt beslut blifvit af R. St:r fattadt i afseende å bränvins-lagstiftningen; 8:o att R. St:r icke nu fatta något bestämdt beslut i afseende på den, af K. BI. föreslagna, grundsats: ”att hädanefter icke några jernvägs-slam-linier i Sverige må utföras annorlunda än medelst Statens omedelbara försorg”; 9:o att R. St:r, f. n., icke yttra något omdöme, huruvida en eller annan s. k. bi-bana bör företrädesvis, genom anslag af Statsmedel, understödjas; samt 10:o att StatsUtsk. i öfrigt må föreslå de lämpliga’ vilkor, hvarpå R. St:r till K. BI. öfverlemna verkställigheten af de beslut om jernvägars anläggande, som komma att fattas. Jag anhåller att detta mitt anförande må få åtfölja Gr. Rosens motion till StatsUtsk. Gr. von Rosen: Lika med Hr Hjärne hembär jag Svenska Regeringen min underd. tacksamhet för det hon genom den K.
Hvad dernäst angick användandet af Ädelforss egendom, bestående af Ädelfors* Bruksgård med dervid varande verk, inrätt - 8 Kongl. Ulaj.ts Nailiga Propos. N.-o Jo. ningar och effecter, samt derunder lydande hemman och lägenheter, äfvensom Pauliströms Jernbruk med underliggande hemman och tillhörigheter, har Kongl. Maj:t icke ansett nödigt eller för Kronan förmonligt, att denna egendom för Kronans räkning förbehållos, likasom Kongl. Maj:t vid öfvervägande af hvad Kammar-Collegium i dess underdåniga utlåtande framställt, rörande försäljningen af Ädelforss Bruksgård och dertill hörande egor, verk, inrättningar och inventarier, med skyldighet för köparen till arbetets bedrifvande i grufvorna, icke funnit någon anledning förekomma, att, serdeles sedan den öfriga Guldverkets betydliga egendom blifvit frånskild och allmogens skyldigheter till verket upphört, någon skulle med antagliga vilkor vara benägen att häruti ingå, men likväl, till närmare utrönande deraf, lemnat hvar och en öppet, att, intill nu inträffande Riksmöte, med dess anmälan i ämnet till Kongl. Maj:t inkomma, hvarom i Allmänna Tidningarna nödig underrättelse blifvit allmänheten meddelad. På grund häraf, och enär jemväl, i följd af berörda kungörande, någon anmälan icke hos Kongl. Maj:t blifvit gjord, vill Kongl. Maj:t Rikets nu församlade Ständer, genom deras Statsutskott, härmed i Nåder föreslå, att de för Guldverks-driften vid verket varande byggnader, inventarier och effecter, samt de der - Kongl. Maj.ts Rådiga Propos. R.-o 3o. • vid befintliga för egendomens skötsel, nödiga inventarier, äfvensom Pauliströms Bruk med Sågoch Mjölqvarn, samt derunder lydande hemman och lägenheter, Räsa N:o i och 2, | Mantal Frälse och \
» O, Gud! » skrek hon till o c h rusade in i den uppvärmda, bekväma salongen. » Något har händt Kurt, något har händt! O, låt sända bud till Granhof för att höra efter! Klockan är sju, precis sju, » sade hon och fäste sina stirrande ögon på den eleganta pendylens urtafla, som ville hon där läsa tydningen på sin hemska gåta, därpå sjönk hon bleknande ned med en tung suck mot soffans mörkröda, svällande sidenkuddar. » Klockan är sju, precis sju, » upprepade äfven Malla mekaniskt. » Ack, pappa, låt någon rida till Granhof och höra efter. » Klockan elfva på kvällen återkom det ridande budet från Granhof, där man blifvit utom sig af ångest, då man hört, att Kurt ej kommit fram ännu, han bade vid half sextiden begifvit sig öfver sjön till Broby, Lottys hem, han valde den vägen som genare, isen bar, och han var säker skridskogångare. Så hade man från Granhof gett sig ut på isen, en liten sorglig karavan med ispikar, båtshakar, kälkar och bräder, och de irrande dansande lyktorna visade de på stranden oroligt väntande, hvar de skarpa järnen i Kurts skridskor skurit de runor i isen, s o m nu söktes och följdes med klappande hjärtan o c h ängslande aningar o m en sorglig lösning. Långt ut på sjön såg man, hur de brinnande punkterna stannade, de höjdes, de sänktes, aflägsnades ännu mer, de bildade grupp, de skildes och irrade kring, tills de återflöto tillsammans i klunga; rå Islog man därute, uppgaf man försöket, eller hr.de något blifvit funnet? Något? Det gick en rysning genom de väntande vid dessa ord. Nu rörde sig åter ljuspunkterna, och så skred tåget sakta, utan ett ord, tillbaka mot land. Lyktorna lyste dunklare, rörelserna voro mera dämpade. » Fort efter doktorn, de äro här o m en halftimme, » ropade någon, och då läkaren kom, kunde han endast konstatera, att lifvet flytt.
Statslånefondens utestående fordringar af omkring 0,000,000 R:dr, hvilka emellertid fortfarande skulle af Riksbanken förvaltas, och derå möjligen uppkommande förluster icke skola drabba jernvägsfonden, utan, såsom redan är bestämdt, Statsverket, för hvars räkning lånet blifvit upptaget, behöfde då icke, såsom i annat fall vore nödvändigt, till fullo indrifvas före 1860 års utgång; utan kunde anstånd härmed beviljas, så att återbetalningen af dessa medel — hvarå räntan efter 1860 års slut, då 12,000,OOO-lånet blifvit tillfullo betaldt, borde, genom bortfallandet af den nu för dessa lån beräknade provisionen, nedsättas till likhet med den vanliga diskonträntan — komme, i mån af behof och öfriga omständigheter. att fördelas på åren 1860 —1863. 3:o. Jernvägsfonden, eller de tillgångar, hvarmed jernvägsarbetena skola besörjas, skulle komma att ordnas på ett lämpligare sätt, än eljest kunde ske; enär medlen till en del endast efter hand komme alt inflyta, då deremot vid indragningen af ett större utländskt lån nästan alltid händer, att för tillfället betydliga öfverskott uppkomma, hvilka då, till undvikande af ränteförlust, för en kort tid utsläppas i lånerörelsen och sålunda föranleda eller åtminstone bidraga till dessa hastiga omvexlingar i kapitaltillgången, som på aflfärslifvet utöfva ett så menligt inflytande. Innan Kongl. Maj:t nu öfvergår till frågan om Sveriges egen delaktighet i den ifrågavarande upplåningen, vare sig såsom deltagare i det amorteringslån, hvilket borde på främmande ort upptagas, eller mera direkt i form af ett s. k. inhemskt fondsystem, vill Kongl. Maj:t i korthet antyda skälen för Sin öfvertygelse, att dessa åtgärder erbjuda en lika enkel, som i alla hänseenden fördelaktig utväg att förstärka en inrättning, hvars fullkomliga och oförminskade säkerhet utgör en lifsfråga för hela landet, nemligen: Rikets Ständers Bank.
Delningen måtte dessutom vara skadlig för ett svagare folk och utfaller så ojemnt, att då man afräknar hvad som åtgår till Den 13 Maj f. tu 54o hand tverkspersona len m. m., så får Carlskrona station endast 83,ooo r:dr b:co, du deremot Stockholms station, eller det s. k. lilla vapnet, erhåller 131,000 r:dr. 3:o Att det alltför otillräckliga anslaget till exercis ej måtte delas emellan de olika beståndsdelarna af vapnet. Jag anhåller, att StatsUlsk. ville antaga såsom ett axiom, att om vår flottas bela officersoch underofficers-corps samt gemenskap kunna bringas till jemförlighet med ”gamla pura” sjömän, så skola de, när så fordras, vid bandhafvandet af både stora och små fartyg, visa sig värdig* fäderneslandet. Den delning, som Utsk. uppgjort, utfaller dessutom sfi, att då 20,000 r:dr årligen afgå till den alltid i tjenst varande corvetten, som hufvudsak ligast är utrustad för de yngre oflicerarnes öfning och hvilken öfning säkerligen gör dem fullkomligt skicklige till befäl på enkel kanonslup eller joll, så återstår ej mera än 5,000 r:dr för att öfva den s. k. stora flottan. Jag anhåller derjemte på det aldrahögsta, alt Utsk. ville bifalla hela den summa af 90,000 r:dr, som Regeringen begärt, såvida man önskar, alt fäderneslandet i behofvets eller farans stund skall hafva gagn och ära af sin flotta. Norrige gifver 6i,y5o r:dr till öfning af flottan, och proportionen emellan Sverige och Norrige i detta hänseende är ofvan visad.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMurskalken föreslog, att detta mål måtte punktvis till pröfning företagas. Grefve Horn, Claes Fredrik: Sedan Ridderskapet och Adeln i sista Plenum förkastat StatsUtskottets förslag till instruktion för Rikets Ständers Revisorer, skulle jag anse det vara en betänklig inconsequence, om Ridderskapet och Adeln biföll ifrågavarande Utlåtande, emedan det i allt innehåller sådane grundsatser, -som Ridderskapet och Adeln ogillat vid pröfningen af den föreslagna Jnstructionen. För öfrigt upptager detta Utlåtande, som innefattar svar på gjorde anmärkningar vid ett föregående, ingenting, som lortjenar uppmärksamhet. Det är der - Den 18 J a n u a r i i f. m. 267 före bäst att lemna det utan afseende; och jag anhåller om proposition, alt det genast må läggas lill handlingarne, såsom icke förtjenande att upptaga Ridderskapets och Adelns tid. Herr Ribbing., Arvid: I den del af Utskottets Utlåtande, som rörer principfrågan och instructionen för Revisorerne, synes mig Utskottet hafva yttrat sig på ett sådant sätt, att Utlåtandet bör förkastas. Deremot finnas deruti flere andre punkter, som förtjena en närmare granskning och kanske äfven bifall. Jag hemställer derföre, om det icke är bäst att, såsom Herr Grefven och LandtMarskalken föreslagit, Utlåtandet föredrages punktevis. Hans Excellence Herr Grefvert och LandtMarskalken hemställde ånyo, om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att förevarande mål finge punktvis tili pröfning och afgörande företagas. Ropades Ja. Grefve Horn: Jag nödgas förnya min anhållan om proposition på Utlåtandets läggande till handlingarne. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: I afseende på första punkten af Utlåtandet gäller Grefve Horns anmärkning, att den deruti enoncerade princip blifvit af Piidderskadet och Adeln ogillad vid pröfningen af Utskottets förslag till Instruction för Rikets a68 Den 18 Januarii f. ra.
Konungen äger att i brottmål göra nåd, mildra lifsstraff' samt återgifva ära &c. Deraf, alt Konungen äger göra nåd, följer ej, att icke Domaremagten äger rätt alt leuterera, alt skärpa, att sätta in i fängelse på bekännelse o. s. v. Dessa rättigheter äro länkar i samma kedja, till motvigt mot den grundsalls, alt ingen oskyldig skall dö - 120 Den 9 Februari i e. m. mas. De äro för Domaremagten oundgängliga rättigheter, på det att denna grundsalts ej skall leda till för stor frihet och säkerhet för den brottslige. Att bortrycka en länk i denna kedja och lemna den ifrån Domaremagten i allmänhet till Konungen synes mig ändamålslöst. Jag tror således, att domstolarne i gemen, och i synnerhet HofRätterna, höra bibehållas vid deras rätt att leuterera, så väl som alt skärpa. Eljest skulle på samma skäl Kongl. Maj:ts rätt att göra nåd, draga alla brottmål under Kongl. Maj:ts pröfning. Herr Hjerta, Gustaf: HofRätternas leuteralionsrätt har ej tillkommit iföldafconstitutionella eller icke constitutionella regeringssätt, utan af den enkla omständighet, att Hof Rätten, vid dess första inrättning, var Konungens högsta Nämnd. Vår Grundlag år 1809 gaf samma rätt åt Kongl. Maj:t i dess Högsta Domstol. Här är således nu tydeligen fråga om att rätta eli förseelse, som man begeck år 1809, då man ej borttog från HofRätterna samma rättighet, som man gaf åt Konungen i 25 §. RegeringsFormen. Den lyder sålunda: Konungen äger att i brottmål göra nåd, mildra lifsstraffj samt återgifva ära och till Kronan förverkadt gods; dock må öfver ansökningar derom Högsta Domstolen höras, och Konungen sina beslut i StatsRådet fatta. För min del kan jag ej fatta vådan Den 9 Februarii e. m. tat deraf, att HofRätternas leuterationsrätt upphör, då den naturligast ulöfvas af Konungen, i egenskap af Högsta Domaren, sedan Han deröfver hort Högsta Domstolen.