Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle något af Districts-Direclionen tillämnadt mått och steg synas Läns-Directionen vara af den beskaffenhet, att det måste bestämdt afrådas, utnämne den 4> i Districtet boende personer att förstärka Districts-Directionen i och för beslutet om denna angelägenhet, hvarpå detsamma må definitift afgöras; 8:0 att, derest en Districts-Direction skulle, genom tillfällig minskning i de för Skolan påräknade inkomster, behöfva medel för Skolans nödige utgifter, Läns-Directionen må, uppå anmälan derom, meddela den sådane af det åt Läns-Directionerne lemnade creditiv på Riksgälds-Contoret; men att anmälan derom genast borde göras hos församlingarne, sorn då egde besluta, huru återbetalning inom ett års tid må till vägabringas, samt förordna om den förändring i Skolans organisation, som, till följd af förhållandena, komme alt ega rum; 9:0 att räkenskaperne borde granskas af Revisorer, som vid allmän sockenstämma för hvarje år utvaldes; 10:0 att en berättelse om Skolans tillstånd och förvaltning borde årligen efter föregången revision af Districts-Direclionen genom Läns-Directionerne insändas till Stats-Secreteraren för Undervisnings-ärendena, samt tryckas, jemte Revisions-Berättelsen, i någon Länets eller närmast* Läns Tidning; Statssamt Allm. Bcsv.- och Oecon.-Utsk. Betankande N.o 3f - '5 11:0 att Folkskolorna i öfrigt icke skulle slå under någon Embelsmannaeller Ecclesiastikmyndighet; 12:0 att, så vida någon Läns-Skole-Direction icke behörigen till Riksgälds-ContOret återbetalade hvad som å Creditivet blifvit lyftadt, Riksgälds-Conlorels Fullmägtige egde att derom göra påminnelse, samt, i händelse beloppet icke inom sex månader derefter funnes inbetaldt, låta det hos Direclionen utsöka.
Dä likväl dessa förslag, hvilka ännu äro pä Rikets Ständers pröfning beroende, icke stå i omedelbart sammanhang med bevillnings-titeln, har Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit yttradt, skolat hemställa, att personliga skyddsafgiften må såsom bevillningsgrund bibehållas till oförändrade belopp af 40 Öre för man och 20 öre för qvinna, Rikets Ständer dock obetaget att om denna afgifts användande för vissa ändamål särskildt besluta. Art. II. A) Bevillning af fast egendom. § 2. Uti motionen N:o 229, innefattande förslag till åtskilliga ändringar och tillägg i Bevillnings-stadgan, har hos Höglofliga Ridderskapct och Adeln Herr Stuart, C. G., hemställt, att uttrycket ”jordbruksfastighet” måtte förtydligas eller helst utbytas mot annan lämpligare och den rätta meningen mera bestämdt angifvande benämning eller omskrifning: men dä emellertid något missförstånd om rätta betydelsen af ifrågavarande uttryck, Utskottet veterligen, icke egt rnm samt motionären ej heller uppgifvit annan lämpligare eller mera exakt benämning, har Utskottet ansett sig å berörda anmärkning icke böra fästa afseende. Inom Vällofliga Borgare-Ståndet har Herr H. P. W. Gahn, uti motionen N:o 297, bland annat, fästat uppmärksamhet derå, att intet särskildt stadgande funnes för värdering och taxering af privata personer och bolag tillhörande jernvägar, till följd hvaraf man på dylika anläggningar sökt tillämpa det för all annan fastighet gällande stadgande i § 2, men dervid kommit till den absurditet, att nödgas värdera sjelfva jernvägen med dertill hörande jord styckevis, per aln eller i delar af mil, allt efter som delar deraf befunnits inom olika taxeringsdistrikt, enär ingen bevillningsberedning eller taxeringskomité ansett sig befogad att taga befattning ined någon fastighet utom sitt distrikt. I afseende på sjelfva värderingssättet hade också helt olika åsigter gjort sig gällande, i det man dels värderat sjelfva jernvä Bilu till R. St.
Hr Brakel: Sedan Hr Gyllenskjöld har uptagit såsom sitt förslag l:ste, 2:dra och 4:de momme i det af mig framställda förslag och de sålunda skulle komma under R. o. Ad:s omröstning, anhåller jag att dessa mom:r måtte blifva uplästa innan beslut fattas. Gr. Björnstjerna: Om jag icke fattat orätt, så har Hr Gyllenskjöld frångått sitt förslag och uptagit Hr Brakels. Jag anhåller blifva uplyst om förhållandet är sådant. Hr Brakel: Såvidt jag kunnat upfalta Hr Gyllenskjölds mening, har han frångått sitt förslag hvad] mom. beträffar, och uptagit mitt förslag i l:sta, 3:dje och 4:de morarna, hvilka innehålla precist detsamma som Hr Gyllenskjölds förslag i 1 mom. med den skilnad endast, alt mitt är litet utförligare än Hr Gyllenskjölds. Hr Carlheim Gyllenskjöld: Jag anhåller alt få fästa Ståndets upmärksamhel derpå att Hr Brakel begått eli misstag, då han förmenat det jag frångått mitt förslag, till l:sla mom. Jag vidhåller del så lydande: ”R. o. Ad. representeras enl. den Ridd.Ordn., som, af R. o. Ad. antagen samt af Konungen gillad och fastställd är.” Hr Brakels förslag innehöll deremot endast ”R. o. Ad. representeras enl. Ridd.Ordn.” Jag kunde gerna medgifva, att denna lydelse vore bättre och äfven för min del antaga densamma, om icke i de följande §§:ne hade, rörande alla de öfriga Stånden, funnits stadgadt, att hvarderas valordning skulle af Ståndet upgöras och af Konungen fastställas. Jag anser nödvändigt alt i detta afseende likhet förefinnes mellan Adeln och Med - 344 Den 28 Maje. m. Stånden. Deremot har jag, beträffande 2:dra, 3:dje och 4:de momme såsom mitt eget uplagil Hr Brakels förslag.
Civilstatens pensions-kassa 4,360: Arméens pensions-kassa 18,720: Amiralitets-Krigsmans-kassan 1,720: Wadstena Krigsmanshus-kassa 40,800: Tillökning 104,566: 32, deraf ersättning för hemmansränlor och kronotionde. Amiralitets-Krigsmans-kassan, 1849 års anslag 6,000: — Ersättning för Rusthållsm. fl. afgiftcr 12,366: 32. Tillökning genom öfverflyttning från Femte hufvudtiteln af Armoch Lastpenningar 3,000: Invalidhusfonden: Ersättning för indragna hemmansränlor och arrenden. Förslagsanslag S:r Allmänna Indragnings-staten. Af de under denna litel enligt 1849 års riksstat uppförde anslag upptagas här hvad som för närvarande utgår 363,563: 47. 9. Tillökning: Statsrådet Ehrenstams enka . Kontre-Amiralen von Sydows d:o . Biskopen Franzéns enka Landshöfdingen von Hedenbergs enka Dito Friherre Nauckhoffs enka . Dito Virgius enka Dito Sandelhjeims enka Öfverste-löjtnant Dnnckers enka Professoren Thorilds enka Dito Cronstrands d:o Collega Scholae Eklunds enka , . Regements-läkaren Freeses d:o Provincial-läkaren Hartmans d:o . H. Exc. Justitie-Statsministern m. m. Törnebladhs dotter Hofkapellmästare:! Ha>ffners dotter . Ö fverste-löj tnan ten Nordencreutz’s döttrar Professoreu Palmstedt 1,000: Dito Limnell ^50: Dito Sandberg 750: Dito Pasch 600: För 4 Skol-lärare vid flottans stationer, å 166: 32. Iönetillökning . Iironovärde. Markegång förslagsvis. Spannmål. Indelt. Mått. 000: — 500: — Doktor Nybleaus 250: — F. d.
Friherre 8tae1 von lckollstgin började anföra hwad han ansage läfom hirfwiidsakeliga älyftningen af hang diktamen, dä dek samma bl'f af Friherre Legerström, stustolptt, begärt pä bordel. Friherre Leöerkröm, ^sacob, anmärkte, alt Friherre 8tael5 diktamen innefaiiade twanne ämnen, den ena angående förbättrad köniiigSsiat för Hof Rätterna och det andra angående Diöcontrörelsen, samt att Riksdagsordningen sörlöde, att rtt och samma memorial finge innehålla s:ne äunu-n, hwarföre han ansäge der simma icke i desi närwarande Mck kunna as Ridderffapet och Adeln nptagas. Lörsta Del. N s Z2. 4-8 Den 3 Junti. Ilplästes ett Dicka,ne» af Herr vakilmsn, Lars polian, sä lydande; Till Protokollet: S-dan jag förgäfweS wänkat akt nägon Riksdagsman med mera anspråk pä upmärksamhet skulle anmäla ett ämne af sä stort och wigkigt inflytande, som penninge conjuncturen i wärt Iand, anser jag mig äligga, akt efter min lilla förmåga »värka eftertanka, dit ät, och utber mig derwid det skonsamma omdöme, hwartill en god afsigt berättigar. En lika sä bedröflig som klar sanning är den, att Bankens depositions attester uphöra representera och aequivalera mynt, sä lange detta ejärhalles, enär attesterne i Banque» upwisas. Sedan Rikets Ständer 1809, autoriserat Banquen, att pä nationens garantie eller credit, i rörelsen ukgifwa attester ä mänga millioner R:dr, som alldrig blistvit insatta och till hwars realisation wid påfordran icke medel eller valuta funnos, förwandlades natnrligtwis besia sedlar frän mynrrepresentanker till creditpapper.
Hans borgenärer utgöras oftast af andra affärsmän, hvilka således sjelfva ega ett intresse af accordet, emedan en driftig och duglig gäldenär såmedelst hillver återställd i sin affärs-verksamhet och hans borgenärer genom accordet få ett hastigt, för deras egen kredit och rörelse nyttigt slut, och derefter kunna, såsom erfarenheten ofta bekräftat, till cessionänten åter inträda i nya, genom konkursen afbrutna, affärsförhållanden, hvilket åter högst sällan torde vara händelsen vid konkurser af jordbrukare, embetsman eller andra icke affärsmän, hvilka t. ex. genom oförståndiga egendomsköp, öfverdådigt lefnadssätt, vingleri i penninge-affärer, börsspel i bränvin och spanmål o. s. v., kommit på obestånd. Jag anhåller om remiss till LagUtslct. 2:o. Då författnme, ang:de utsökning och utmätning af fordringar, införsel i lön eller afkomst of egendom, qvarstad, bysättning m. m„ äro i hög grad i behof af förenkling oell förändring, föreslår jag, att med uphiifvande af samtlige i dessa ämnen nu gällande stadganden, Lagberedn:s förslag till Utsökn.Bälk 1, 2, 8, 4, 5, 0, 8, 9 och 10 kap. måtte varda, efter behörig granskning af LagU,tsk:t, antagna såsom lag uti de deri afliandlade ämnen. Hvaremot jag anser 7 kap. i nämnde förslag om bysättnirig och reseförbud kunna helt och hållet utgå. Om deremot Högloft. LagUtsk:t icke skulle anse tid pch omständigheter medgifva en fullständig granskning vid innev:de Riksdag af nyssberörde förslag, föreslår jag att 11. St:r måtte hos K. M. i underdånighet anhålla att, efter granskning genom sakkunnige personer af nu gällande lag och författmr i de till utsöknings-viisendet hörande ämnen, samt de till förändring dori at Lagkornitéen och Lagberedningen afgitna lördag, K. M. måtte till IL härnäst församl. St:.r aflåta nåd. Propos. till ny lag attg:de utsökning. 3:o.
Jag vill icke bestrida, att äfven för Financeoell Ecclesiastique-ärenderne särskilta Ministrar borde finnas, och att följagteligen 2:ne andra Stats-Råd kunde dertill förvandlas; men jag har icke velat yrka detta derföre, att jag anser Stats-Secreterarne för dessa Expeditioner äga mera tid och tillfälle än de för Inrikes Civiloch Krigsärenderne att sträcka sin omtanka till hela vidden af de ämnen, som tillhöra deras Expeditioner. Det kunde också måhända vara likgiltigt, om StatsRådets Ledamöter kallades Stats-Råd eller Ministrar, blott att hufvudändamålet vunnes, att, isynnerhet för Inrikes Civiloch Krigsärender, någon viss Ledamot uti Stats-Rådet ägde närmare tillsyn samt rättighet och skyldighet till anmälan af det, som inom hvars och ens befattning kunde leda till allmänn nytta. Bilaga B till Exped. 219 Jag har blifvit vidlöftig utan att vara fullständig. Jag tillägger derföre endast, att jag till Höglofi. Constitutions-Utskottets upplysta pröfning hemställer, om hufvudsyftemålet af mitt förslag, på det sätt jag uppgifvit eller med de förändringar Höglofi. Utskottet finner för godt att föreslå, bör och kan vinnas. Min afsigt har egenteligen varit att väcka frågan för att af upplystare Män utredas. Örebro den 5 October 1810. J. Mannerstam. Bilaga B till Exped. Utdrag af Rrotocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 8 Octoler 1810. Ett af Herr Häradshöfdingen Mannerstam ingifvet Memorial om inrättande af 2:ne nya Stats-Ministrar samt en Departemental Styrelse företogs.
Aberg And:s., som, jemte det han yttrat, att Norriges Export-handel vöre betydligare och större, än Sveriges, fastän , genom clirnatets hårdhet, Landets ofruktbarhet och brist på Fabriker, Norrmännen vore i behof af flera slags Irnport-vaxor, dem vi kunde umbära , har förklarat, att då, af sistnämnde orsaker, Norrige tj skulle vara underkastadt sådana inskränkningar eller förbud emot införsel af utländska varor, hvilka här i Riket blifvit ansedde såsom nödvändiga, till förekommande af våra Fabrikers undergång och National industriens undergräfvande , han ansåg Gränse - Tullarnas afskafFande blifva i flera afseenden förderfligt för Sverige, så länge bägge Rikenas Oeconotniska Lagar, Statistik och förhållande till hvarandra vore så olika, som de för det närvarande äro, hvarförutan, i händelse från Norrige till Sverige skulle fritt och obehindradt få införas de Import varor , hvilka här i Riket kunde vara tillåtna, en betydlig förlust, så väl för det allmänna, som för Svenska Flandlandfi och Skepps-Redare skulle uppkomma, derigenom, att både Sjö-Tullen för sådana varor då komma Den 5 Juli. att tillfalla Norrska Stats-Cassan, och handelsförtjensten stadna hos Norrmännen, hvilka, i allt fall, genom deras Lands geografiska läge och de mindre Tull-umgälder der erlades, ansägos vara i tillfälle, att, som orden lyda, uttränga de Svenska Handlande. I afseende på Landt-Tulls Inrättningen
Föreskriften var ock sådan tillförene, men vid 18 54 års riksdag vidtog man dea förändring, jag anmärkt, derföre att man trodde sig genom detta stadgande gifva tullbetjeningen en ytterligare uppmaning att gripa godsägaren; men denna uppmaning, om den behöfves, har beslagaren ändock deri , att om han icke griper godsägaren, får han blott sin andel i godsets värde, men några böter kunna icke då tillfalla honom; och jag kan således icke gilla motivet för den förändring i afseende på beslagarens andel, som i835 års förordning gjort. Jag kan icke tillerkänna Kronan någon rättighet att göra sig en vinning af beslagen, ty Kronan bör blott godtgöras de kostnader, som erfordras för beslagens laga behandling. Tullfiscalen skall t. ex. hafva 12 proc. af de beslagsmål han vid domstol utför o. s. v. Det är derföre nödigt att Kronan åtnjuter någon andel, såsom af inkomsten, men de öfriga böra tillfalla beslagaren, hvilkens nit och verksamhet kati vara vida större, om han å kusten gör beslag å olofl. infördt gods, utan att han förmår gripa godsägaren, ty denne kastar varupackan ifrån sig och springer, hvaremot tull bet jenten icke kan fullfölja honom, utan måste försäkra sig om packan och åsidosätta godsägarens gripande. I annat fa 11 finnas alltid någre andre af lullförsnillarne tillstädes, som 72 De 11 i A p ri 1 e. ra. berga varorna, och tulltjenstemannen går möjligen i mistning båiJe af varorna och godsägaren. Deremot löper han vida mindre äfventyr vid en husvisitation, men har säkrare åtkomst till godsägaren och får likväl j| på sin andel. Jag skulle äfven önska ett tillägg vid samma 27 § af innehåll, att beslagareandelen alltid befriades från bevillning. Jag medgifver visserligen, att detta stadgande egentligen borde finnas uti bevilln.förordningen, men jag har icke varit i tillfälle att begära detsammas införande derstädes och jag tror icke något hinder vara att det införes här.
Svaret derpå blifver: en grufva öfvergifves antingen emedan fyndigheten anses vara utbruten, eller emedan conjuncturen icke är lönande för den del af Bergshandleringen, som hon med råämne skulle förse. I förra händelsen måsteden, som upptager henne, genom försökningsarbeten på djupet söka efter ny fyndighet, och om han deruti lyckas, blir uppfinningen ny. I sednare händelsen och om den i Grufvan qvarvarande Malmtillgången är känd, kan jordägaren lika lätt, som någon annan dertill Den 29 December e. m. förskaffa sig uppfinnarerätt, och vill han det icke, bör malmlillgångcn icke derföre blifva obegagnad. Om, på sätt Grefve Posse föreslagit, det skulle blifva stadgadt, att ingen utan jordägarens medgifvande må äga rätt alt laga mutsedel, eller anställa sprängning eller brytning på närmare afstånd från åbyggnad, vare sig mangård eller uthus, än 5oo famnar, kunde det väl mer än en gång hända, att en malmtillgång, som vore af flerfaldigt större värde än de byggnader, hvilkas närbelägenhet hindrade dess upptagande, för alltid blefve obegagnad; och ehuru liårdt det för mången kan synas, vågar jag tro, att det praetium affectionis en Bostad kan äga, bör vika för det allmänna bästa, då Byggnaden eller dess flyttning i sådant fall betalas mera och icke mindre än den är värd. Likaledes anser jag, att en allmän farväg bör på Grufveägares bekostnad få flyttas, om det för ett Grufvearbetes fortdrift eller de vägfarandes säkerhet blir nödigt. Då det Betänkande af Herrar Comitterade till BergsFörfattningarnes öfverseende, som Motionairen uppgifvit dem hafva aflemnat, mig vetterligen icke är hvarken allmängjordt eller Kongl. Bergscollegium meddeladt, bör jag erkänna, att jag om inne - Den 29 December e. m. hållet af samma Betänkande icke liar någon kännedom. Om jag med ett ämne af, måhända, för Höglofl.
— Detta har man icke sagt, och derigenom har det handt, att en af föregående lalarne, han, sorn måhända mest af oss alla följer ärendena inom detta Hus, nemi. Ilr von Hartmansdorff, begått det misstaget att icke erinra sig, det allt hvad han anmärkt rör:de Utrikes-departementet och den här föreslagna aflöning än till ett och än till ett annat departement], är blott sådana saker, som Utsk. egenmyndigt Öfverflyttat från handelsoch sjöfartsfonden, hvilken öfverflyttning dock 3:ne Stånd afslagit, i följd hvaraf jag hoppas att Utsk., efter erhållen återremiss af detta betänk., vidtager de förändringar i sitt afgifvande nya, som instämma med Ståndens beslut. Vidare får jag göra den anmärkn. vid fördelningen af extrautgiftsmedlen, att det är högst olämpligt att verkställa den på särskilda titlar, särdeles när anslaget nedsättes, som nu skett. Uti den högst sparsamma stat, som fanns före 180g, utgjorde likväl extra-utgiftsanslaget i5o,ooo r:dr i silfver, motsvarande 4°°!°oo r:dr b:co; nu är detta anslag nedsatt till 5o,ooo r:dr.
Sednast har jag hört en värd ledamot yrka, att StatsUtsk. borde ånyo taga i betraktande frågan om anslag till minislercassan, hvilken fråga talaren ansett Utsk. utan egentliga grunder hafva förbigått, enär Statsministern för utrikes ärendena till StatsUtsk. aflemnade skrifvelse kunnat vara tillräcklig anledn. att ånyo upptaga frågan. Jag erkänner visserligen att de till StatsUtsk. aflemnade upplysningarna kunnat vara en anledn. att ånyo upptaga frågan, ehuru dessa upplysningar inom Utsk. icke kunnat anses tillräckliga. Men då Utsk. uti betänk. N:o 4o förklarat, att intet hinder möter att vid extra-statsreglerm taga frågan i öfvervägande, såvida anledn. dertill gåfves, så är jag glad alt nu dessa anledutr äro oss gifna; ty jag förmodar att StatsUtsk. finner sig föranlåtet att med allvar betrakta denna fråga, och jag vill inom StatsUtsk. särskildt understödja den värde talarens förslag att afhjelpa denna cabineltscassans brist, emedan jag anser oförenligt med ordning inom Ulrikes-departementet, att, då man känner bristen, icke afhjelpa densamma. Ett sådant förhållande kan jag ingalunda gilla. Jag har alltsedan första början af denna frågas handläggning inom StatsUtsk., och äfven inom detta Stånd, yttrat att det vore angeläget att få denna sak reglerad. Om, såsom den värde talaren yt Ira t, det blir för StatsUtsk. möjligt att för sig närmare utreda detta förhållande; så vill jag icke betvifla att det icke på ett eiler annat sätt kommer att ske antingen genom extra-anslag eller ock på det sätt, att Ständerne förklara denna brist för Rikets gäld och öfverlemna till Riksg.cont. att liqvidera densamma. Frih. Hamilton, Hugo: Efter det yttrande StatsUtskls 444 Den a8 Not em ber f. ra. ordfor. nu afgifvit, och då jag måste hysa det förtroende till denna värda ledamot, alt han ej utan skäl uttalat sin förhoppning alt hans här yttrade åsigter älven skola blifva de inom StatsUtsk. gällande, har jag löga eller intet att tillägga.
Huru utgörandet af dessa medel må pä samhällsmedlemmarne genom skattebidrag fördelas, det få R. St. sjelfve vid bevilln:s-förordn:ns förfallande besörja, och dermed har K. M. visserligen icke att skaffa, hvarom ä min sida aldrig någon åsyftning varit framkastad. Till tulltaxa, bränvinsförfattning m. fl. afgifvas ju deremot vid hvarje riksdag nådige förslag af Regeringen till R. St. Jag måste således fortfarande tro att en analogi förefinnes emellan det af mig anförda exempel och förevar, ämne, anhällandes jag, såsom förut, om bifall till betänk. Hr von Hohenhausen: Jag skall blott med några få ord förlänga diskussionen. Jag har begärt ordet egentligen i anledn. af hvad Gr. Gyldenstolpe yttrat dels i afseende pä de fluktuationer i penningerörelsen sorn af såväl privatbankerna som Riksbanken åstadkonnnas, dels ock med hänseende till hvad han anfört om omöjligheten för privatbankerne att kunna röra sig med annat än egna tryckta sedlar. Hvad del första beträffar, tror jag mig i mitt förra anförande hafva sagt att den naturliga fluktuation, som föranleder penningestockens förökande eller förminskande, icke kan på något sätt förekommas och att det vore enfaldigt att tro det, på sätt Grefven yttrat sig om förevar, betänk. Men det är icke till följd af sådana fluktuationer som man framställt klagomål emot privatbankerna, ulan det är de våldsamma och brådstörtande indragningar, hvartill privatbankerna stundom af deras eget intresse drifvas, som man önskar måtte kunna förekommas. Sådant kan numera icke inträffa med R. St:s bank och man bör äfven kunna förhindra det hos privatbanker. Det är en sådan för landet nyttig kontroll öfver privatbankernas rörelse, som man bör söka vinna ulan att man derföre behöfver förutsätta att man kan ernå ett mål, som visserligen är omöjligt alt upphinna.
Barnens undervisning öfvervakades hufvudsakligen af fadern, som, själf vetenskapsman och historieforskare och med brinnande håg för studier, sökte leda deras håg däråt. Han var en af de få män på sin tid, som omfattade tanken på kvinnans själfständiga verksamhet och inplantade den i sina döttrars sinnen. Efter faderns död flyttade familjen först till Skara och sedan till Upsala i och för sönernas studier. Några år senare upplöstes dock det trängre familjebandet, och Ida Guldbrands länge närda begär efter en vidsträcktare verksamhet tog nu ut sin rätt. Till en början biträdde hon med undervisningen vid Stockholms idiothem, men kallades snart att förestå ekonomien vid Konradsbergs hospital. I början af år 1887 antogs hon till sin nuvarande ansvarsfulla befattning. Hon hade under sin föregående verksamhet lyckats fästa uppmärksamhet vid sig för sina gedigna egenskaper, och de år, hon hittills tillbragt på den nya plats, dit hennes varma människokärlek ställt henne, ha stadgat såväl förmännens höga tankar om henne som alla de lidandes sanna tacksamhet, hvilka gifvits under hennes vård. sitt eget lif. Varmhjärtade svenska kvinnor skola helt visst icke glömma, att, då tillfälle gifves, äfven praktiskt stöda den vackra institution, som heter Stockholms sjukhem, och som i så hög grad gjort sig förtjänt af allt det understöd, hvaraf den kan vara i behof. (Dodellen. agnett stannar, porten öppnas, festens brottning ualfas trappan. 3frått marmorffpita sfulbror glibcr Ijubtöst bäfnerfappan. I ?är är luften pann od; mättab » taf päuuFtsbofter bltba, (Dd; tjoit ser en lunb t troptsf fägring prunfa » ib sin stba. Ser — o nej, tjon tjar ej öga för ben praft, som hopen tjusar; Detta själfinebpettta löje, som ben röba läppen (rasar, S ä g e r: " Detta är mitt lifsluft, öbet efter gammal » ana Cänber ljus od; fastar frisfa blommor på mitt jämna barta. " Upp b,on ilar till triumfer nteb en fot s å lätt som fläften.