Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men att, på säll som nu skett, låta nåd gä för rätt, tyckes innebära antingen en tvekan angående sakens verkliga förhållande eller ett tyst medgifvande af den gjorda anmärkningens svigtande beskaffenhet. Utskottet har ganska rigtigt anmärkt, att betydande olägenheter kunna för oss uppstå derigenom, alt en utländning besitter fast egendom i Sverige, och en bestämdare lagstiftning i delta afseende torde ej vara obehöflig. Likväl bör denna, med hänseende Kons li'lulions-Ulsh o Hets Memorial N:o ii. 51 lill civilisationens framsteg i allmänhet och det samband som nu för liden förefinnes emellan den bildade verldens alla nationer, ej inskränkas så, all icke, under vissa förhållanden, denna rättighet alt besina last egendom må inedgifvas, älven ulan erhållen medborgare-rätt. — All Hans Excellens, f. d. Justitie-Stats-Minislern tyckes egnat föga uppmärksamhet åt Sländernas år 1851 aflåtna underdåniga skrifvelse, affaltad i så beslämda ordalag, som dessa, ’’alt utländsk man, sorn hädanefter vill i Riket sig bosätta, ”för alt bruka och besitta fast egendom, icke må dertill erhålla tillstånd, innan han ''blifvit till Svensk medborgare antagen,” kan således hafva egt sina goda skäl, med hänseende lill åtskilliga möjligen förekommande fall. Om ett sådant ovilkorlig! lagstadgande blifvit påbudet, skulle en utländning, som vore arftagare till Svensk fastighet, antingen tvingas alt blifva Svensk undersåte eller alt afstå från arfvet. Vore denne arftagare omyndig, blelve förhållandet ännu mer kränkande. Men denna skrifvelse är dessutom behäftad med otydlighet. Man skulle nemligen kunna förstå den sä, att om främlingen icke ville bosätta sitj i Riket, skulle han der fä ega faslighet, ulan medborgare-rätt. Af hittills meddelade tillåtelser hafva inga synnerliga olägenheter ännu försports, hvarföre man bör antaga all de meddelats personer, sorn varit fullt värdige att desamma erhålla. 1 afseende på Norrmän, torde väl svårligen någon anmärkning böra göras, då det snarare synes lämplig( att underlätta förbrödringen, än att försvåra densamma.
Jag ger dem mat och pengar ungefär som man kastar köttben åt hundar; jag vämjes vid sjelfva deras snikna begär, och vore det inte derför, att jag sjelf behöfver sola mig i deras korta tacksamhet, kunde jag lika gerna skicka bort dem med en spark. Jag vet inte hvem som är uslast, de eller jag.» Under dessa ord gömde sig en ödslig smärta, men deraf märkte doktorinnan ingenting; hon kände sig endast tillbakastött af yttrandets råhet. Att det fins menniskor så fanatiskt sanningsälskande, att de beljuga sig sjelfve, derom hade hon ingen aning. Selma kastade sig på soffan igen och strök med handen öfver sin panna i det hon lutade sig tillbaka med en min af trötthet. »Jag kan inte lefva utan vänlighet», sade hon, »derför köper jag den ... det är hela affären. För penningar får man allt, allt!» »Inte allt; inte kärlek», svarade Elvira känslosamt. Selma bara skrattade smått, men svarade ingenting. Det var någonting af förakt som spelade kring hennes mun. Hon såg icke upp. »Det är ändå besynnerligt att se hur anlagen kunna vara nedlagda hos en från begynnelsen», sade hon efter en stund, medan Elvira gick omkring i rummet, »jag mins att då jag var hos farbror och faster i verlden – i Richards hem, du vet – så brukade jag alltid gömma de kakor jag fick till kaffet, under förevändning att jag ville ha dem till »natta-mat», som vi brukade säga i skolan. Så gömde jag dag för dag under hela veckan. Faster skrattade åt min barnslighet, men lät mig ha mina kakor. Kan du gissa hvad jag gjorde med dem?» »Nej.» »Jo du, jag hade funnit ett riktigt näste till gammalt hus någonstädes ut åt fäladen. Der bodde ett gammalt folk med en hel kull ungar omkring sig. De hade allaredan släppt ut en eller två kullar förut, ty både han och hon hade varit gifta en gång förr, – men maken till ungar har jag då aldrig sett. Smutsiga och ... ah, du kan göra dig ett begrepp derom! Nå, de der små odjuren skulle naturligtvis ha mina kakor. – Föräldrarne voro nästan aldrig hemma; afkomman fick sköta sig sjelf liksom grodyngel.
Hvarken Herr Crusenstolpe med all sin sinnrikhet, eller Herrarne Printzensköld och Munck af Rosenschöld hafva kunnat uppgifva något sådant. Jag skall åtminstone teckna mitt namn såsom en protest emot ett beslut, hvilket stödjer sig på ett factum, som ej är riktigt. Herr Lefren^ Johan Pehr: För min del instämmer jag helt och hållet med Grefve von Schwerin, och jag vågar vördsamt underställa, om ej Ridderskapet och Adeln, med förtroende till Grefven, som i detta ämne bland oss har främsta kunskaperna, behagade antaga hans mening, hvarigenom vi kunde undslippa votering. Hans Excellence Herr Grefven och EandtMar skalken förnyade den af honom nyss gjorde Voterings-proposition, hvilken af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Voteringen börjades klockan 12 på dagen; och befunnos vid voteringens slut klockan 1 e. m., sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öf - Den 13 November f. m. 219 rige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 68. Nej — 86. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att pröfningen och afgörandet af BancoUtskottets ofvanberörde Utlåtande således komme att uppskjutas, endast intilldess Statsoch Bancolltskoltens ofvannämnde Jemkningsförslag till RiksStånden inkommit.
När jag å ena sidan nitälskar för trygghet och säkerhet vid penninge-transactioner och är öfvertygad, att derförutan intet Iand kan vinna den inre styrka och det oberoende utom hvilket det ej kan sägas vara ett lyckligt land, är det å den andra klart, att jag skall erkänna Statens skyldighet, att skydda deras rätt, som ej sjelfve förmå det — neni-, ligen de omyndige men jag tror att detta skydd kan äga rum och blifva verksamt utan att idéen om förmånsrätt för dem bibehålles, eller som är det samma, utan att göra intrång i de myndiga-s rättigheter. beti bcbrUarii. 4*9 År jag lycklig hog* att hafva funnit ett annan och s örre ga räntie skall ofelbart med» gifvas, att det allmänna vunne vid förändringen. En tid gåfs då min ansag nödvändigt alfe all Oeconomisk styrelse lades i Embetsman nens händer. Vår tid predikat eh annan lära och andra Staters exempel hafva befästat öfVertygelsen i detta fall Jag är af den mening, att CommUhåUtéef Vid alla de fall der de billigen kunna anlitaS, bereda trygghet och ordning vid handhåfvart* de af folkets oeconömiska angelägenheter, öcfl mig vill det synas, som nyttan deraf är obestridlig då håga är om löcal-inrättnirtgar ^ åt sådana Communautéer skulle jag vilja öfverlemna vården om de omyndiges gods» oelt bibehålla förmyndare endast för uppsigtett Öfver myndlingens fysiska och moraliska bild* ning, samt den nödiga tillsynen att hah af sin, genom arf, gåfva eller testamente bekomntt éS! gendom, erhåller, ett passande underhåll* Jag föreslår således* att stadgandet i i? Cap. 8 $ HandelsBalken och dermed gemenskap ägande föreskrifter örn förmånsrätt i fast egendom för Barnarf» kyrkooch fattighus^ medel samt uppbörd af hvad namn
Åf den i5 dennes: N:o a36. Öfver väckt motion, angående sättet att bereda utväg till sysselsättning för häktade och bysalle personer. Föredrogs ånyo och bifölls Enpedi - lions-Ulskottets den 15 dennes aflåtne, samt den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande, öfver ett af Borgmästaren J. Hagander till Utskottet reniilteradt förslag, att Bihanget till Riks-* Ståndens Protocoll väl må , såsom hittills, utgifvas, ehuru till vida mindre antal exemplar ; men att derjemte serskilt skulle upprättas, tryckas och utgifvas, ett sammandrag af de vigtigaste bland Konungens Propositioner och Piiksens Ständers Beslut , rörande Religions-vården, Allmänna Undervisningen, Stals-Oeconomien, Lagstiftningen m. m.; äfvensom att allt, hvad anginginge Statens utgifter, inkomster och penninge-verk, borde i Tabellarisk form meddelas. Herr Den so November e, m. 401 Herr Grefven o c h L ;i ndt Marskalken anmodade Herrar Eieclorer, att innan nästa Plenum utse en Ledamot i ExpeditionsUtskottet efter Grefve Hård , Carl Gustaf, som , med Herr Grefven» och Lundt-Marskalkens tillstånd, från Riksdagen aljest. Upplästes och ladts på hordet följande från nedannämnde Utskott inkomne •Utlåtanden : Från StatsBancooch LaeUt O s ko t ten : Af den 14 dennes : l\r:o 607. I anledning af väsk te frågor om stadgande af 'liqvidations grund vid gäldande af Skulder i Banco-mynt. Från StatsUtskottet: Af den 18. dennes: N:o6ro. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkande i fråga om ersättning af Staten för Svenska medborgares lidne förluster genom uppbringningar.
4 Förstärkta Ståts-Utskottets Memorial> N'.o 33 g. tantlena N:ris 4o och ig3, anser elen af Kongl, Majit äskade tillökning nti Riks-Archivels Stat af 2,5oo R:dr, till löner åt 2ine tjenstemän och en vaktmästare vid Afdelningen för den Historiska forskningen, äfvensom till arfvoden åt biträdande personer, för närvarande icke böra bifallas, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner nej, kommer berörde anslag att beviljas. Med 73 ja emot 46 nej är berörde löne-belopp afslaget. 4:de Voteringen. (enligt egde punkten.) Den> som bifaller, att anslaget till Minister-Staten skall utgå med det af Stats-Utskottet föreslagna belopp af 200,000 R:dr, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; Vinner nej, bestämmes samma anslag till 266,666 R:dr 3a sk. Voteringen har utfallit med 71 ja och 4§ nej, och har således anslaget för Minister-Staten blifvit bestämdt till 200,000 R:dr, 5:te Voteringen. (enligt io:de punkten.) Den, som bifaller, att de embetsoch tjenstemän uti Kongl. Kammnr-Collegium, som lagligen finnas beiättigade att undfå afsked med lönernas bibehållande, må ega att å Indragnings-Slaten uppbära hela beloppet af den aflöning, de, i följd af beslutet om tillökning deruti, åtnjuta, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner nej, kommer berörde tillägg lill beslutet om tillökadt löneanslag för Kongl. Kammar-Collegium alt förfalla. Förstärkta Stats-Utskottets Memorial, N:o 33g. 5 Sorn voteringen utfallit med 5g ja och 6o nej; så är hvad i ja-propositionen upplages icke beviljadt, utan förfaller. 6:te Voteringen. (enligt urte punkten.)
Också kunde ingen vara mera intagen af, mera tacksam för den fina uppmärksamheten i detta bemötande, än kronprinsessan; och ännu sedan sällheten i deras husliga lif blef skakad af vidunderliga tilldragelser; ännu sedan Gustaf, förirrande sig bland politiska och moraliska utsväfningar, vårdslösade sin gemål; ännu sedan den vederstyggligaste missgerning aflägsnat henne i förtid från den thron, hon delat med Gustaf, var det långt mindre den, än honom hon saknade, och den frejdade konungen, med sina lysande egenskaper och sina mörka skuggor, stod ännu lika älskad, lika tillbedd för Sophia Magdalenas slocknande minne, då hon drog sin sista andedrägt på Ulriksdahl 1813, som 1766, då hon, stödd vid hans arm, tog i ögonsigte första gången detta lustslotts herrliga omgifningar, Sveriges Richmond i grannskapet af Sveden. NITTONDE KAPITLET. Maskeraderna på Bollhuset besöktes rätt ofta af prinsarne och försummades aldrig af Badin. Denne var nu en helt annan person, än när han som barn först gjorde läsarens bekantskap. Sedan drottningen ändrat åsigter i afseende på hans uppfostran: sedan hans olater blifvit agade, hans okynne tuktadt, hans lynne kufvadt: sedan, med ett ord, Lovisa Ulrika upphört att finna nöje i en afrikansk hofnarrs orgelbundna uppförande, och i stället satte värde på sin Schweitziske föreläsares förstånd; skulle hon kanske hafva alldeles glömt sin neger, om icke denne begagnat den tillåtelse, honom af gammalt blifvit lemnad och som icke blifvit återkallad, att när som helst, oanmäld, göra besök hos alla medlemmarna af konungahuset.
Skulle likväl de flesta af dem, sorn yttrat sig mot antagandet af en viss proportion, vilja öfvergå till den Den 24 Juli fira. 127 mening, Frih. Palmstjerna uttryckt, att, da metalliska cassan minskas till ett visst belopp utöfver minimum, Bancostyrelsen skall vidtaga åtgärder till fondens förstärkning, så har jag intet deremot. R.open på propos. förnyades. Frih. Palmstjerna: Jag är icke så lycklig som Hr v. Hartmansdorff, att de skäl, som blifvit framställda, kunnat verka på min öfvertygelse; och i fall min mening ej vinner afseende, vill jag, hellre än att ingå på Gr. Grönli jelms propos., votera för Utsk:s förslag, derest votering i denna fråga kommer att för sig gå. Gr. Cronhjelm: Jag ber att få nämna, att i den propos. jag haft äran uppläsa, Bancostyrelsen just fått de friaste händer och att i densamma icke 2^ millioner, utan hellre 2 millioner blifvit antagna såsom minimum, med rättighet för Bancostyrelsen att, sä tidigt den finner nödigt, vidtaga åtgärder till fondens förstärkning, i anseende till vetskapen derom, att ett annat RiksSt. fattat ett sådant beslut, eller för att undvika ytterligare splittring af opinionerna. Hr Bosén bl ad: Jag erkänner visserligen, att om man håller sig strängt till bokstafven, saknar Frih. Palmstjerna icke anledning till den farhåga, han yttrat i anledning af ordalagen i Gr. Cronhjelnis propos.; men jag erkänner tillika, att jag anser den casus, då en blifvande Bancostyrelse skulle blifva satt i den ifrågaställda förlägenheten, vara lika så otrolig som vinsten af en qvatern på lotteriet, och för min del voterar jag hellre för propositionen, sådan den är, än för en, som bestämmer, att Bancostyrelsen, då silfvercassan stiger till 5oo,ooo r:dr högre belopp, skall börja uppköpa silfver. Frih. K an t zo u: Jag finnér, att afseende bör fastasvid Frih. Palmstjernas anmärkning, och täger mig friheten föreslå, att R.
Jag kan ej fatta, alt något fördöljande kan ske ouppsåtligen, ty det ligger i begreppet af sjelfva ordet ”fördölja'1, alt det måtte vara uppsåtligen, och således ar delta ord alldeles öfverflödigt. Icke eller kan jag finna, att någon ledamot af Statsrådet kau lili skyldig kand till något ansvar, så vidt det icke är bevist att lian dertill gjort sig skyldig, och sålunda mäste äfven ordet ”bevisligen” här vara öfverflödigt, eljest skulle man i fråga om hvarje brott böra stadga, att den sorn bevisligen begär det eller det brottet, gör sig derför lill ansvar skyldig. Ordet ”bevisligen” finnes icke i något lagstadgande, ty det är tydligt, att ingen kan straffas för ett brott, ulan alt förut vara öfverbevist om brottslighet, hvadan endast sjelfva förbrytelsen omtalas, med tillägg, att den som begär densamma, får undergå det bestämda straffet, och på ett annat ställe i lagen afliandlas, hvad som med laga bevis förstås. Jag föreslår alltså ali 2 inom. mätte erhålla följande lydelse: ”Till samma straff vare den ledamot af Statsrådet skyldig, hvilken genom tillstyrkande eller underlåtenhet att föreställning göra, när han finner sådant å förde vara, eller, genom fördöljande af någon upplysning, befrämjar eller vållar sådant lagstrid i <*t steg, sorn, enligt 110 § af Reg.F., såsom förräderi anses bör.” Hr von Hartmansdorff: Ståndet lärer vid genomläs ning af denria § finna, alt lagstiftaren här för 3:ne särskilda händelser stadgat samma straff. Första händelsen iir, då Statsrådets ledamöter föra Regeringen och med väld söka öfverändakasta regeringssättet. Hvarföre lalas der ej 0111 list och svek? Andra händelsen är, huru förhållas skall med deras ansvarighet, när de icke föra Regeringen. Men dervid omförinälas 3:ne förhållanden, nemi. örn Statsråden tillstyrkt det som är lagstridigt, eller underlåtit att göra föreställningar deremot, när de funnit något sådant å förde vara, eller om de slutligen förlegat hvad de vetat.
Utskottet har likväl godtyckligen förklarat alla Innehafvarne »f FilialDisconternas Assignationer böra genast Dm r 7 Martu, /. m. 63 få dem betalte; då deremot Fordringsägare för 3 ProcentsScdlar, och pä Afskrilningsräkningen, böra ätnöjas med en , på tern ärs tid utställd betalning , samt böra all Ränta förlora. Till skäl for ett sådant tillstyr Rande åberopar Utskottet en nödvändig omsorg för allmänt väl: och vi böra då tillse, huru dermed sig förhåller. Begreppen om allmänt väl kunna vara olika, och kunna förändras; men Nationen synes vara berättigad att tro på de begrepp, som i sista RiksdagsBeslut voio antagne. Der förklarades, att allmänt väl fordrade, det RörelseCapitalet förblef så stort det var; och derpå gafs Nationen det mäst högtidliga löfte. Att RörelseCapitalet nu är lika stort, som det vid sista Riksdags slut var, lärer väl ändå icke kunna sägas ; ty om också de ansenliga Summor, som till Banquen ingått i Räntor för Fastighets~ och EffectLån, samt vinst af RiksDisconten , icke få anses såsom förlorade för RörelseCapitalet; om man ej får antaga, att mera än 600,coo R:dr Banco af Malmö Disconts fordringar blifvit, sedan sista Riksdag, mera indrifne än utlånfe; så kan man Icke neka skälig trovärdighet åt den uppgift en Ledamot i CanalDisconten , Herr CommerceRådet Santesson, lemnat Allmänheten derom, att blott sedan Maji Månad 1816 har CanalDisconten förminskat sitt Utlåningsbelopp med icke mindre än 1,300,000 R:dr Banco. Götheborgs Discont har under samma tid likaledes med ansenliga Summor förminskat dess Utlåningar; 64 Dm t 7 Martil, f. m. och blott genom jemnförelse med TullSpecialer» ne på varor, som inkommit från Finland mera, än som dit utgått, finner man en bevisad anledning att ändå betydligare Summor af vårt Pappersmynt blifvit dit öfverflyttade.
Motioner i detta afseende äro väckte af: a) Riksdagsmannen Johannes Nilsson från Malmöhus Län, hvilken, — jemte åberopande af Kongl. Maj:ts Nådiga Resolution den 30 Juni 1837, hvarigenom Kongl. Maj:t, med fastställande af vederbörande Embetsmyndigheters meddelade beslut, ogillat en af åtskillige innehafvare utaf hemman i Fleringe by al Malmöhus Län, gjord ansökning om befrielse lrän dem ålagd skyldighet att forsla den sä kallade Tyska posten, — anfört, att det efter motionärens förmenande icke vore rättvist, att ifrågavarande, »med rustning besvärade hemman, skulle lör lika lag skjutslega lramskalia posten, sorn de hemman, hvilka för samma ändamål åtnjöte särskilde privilegier, de sednare vore nemligen tvä hemman om en soh.at, dä de ldrre, oaktadt sin postfönngsskyldighet, skulle för hvarje hemman underhålla så val karl, sorn häst och mundering.” Och har motionären derlore hemstäbt att de med rustningsskyldighet besvärade posthemman måtte, pa det att en billig och rättvis jemkning kunde erhållas, tillförsäkras förhöjd postskjlitslega af 24 sk. banko per mil.” b) Riksdagsmannen Pehr Byström fran Jemtlands Län. Denne motionär har förmält, att de postskjutsskyldige i Lillherrdals socken uti Herjeådalen hade sig ålagd en extra postföring till de Landstats-fjenstemän, hvilka ej bodde invid allmänna postvägen, samt att denna postföring, för hvilken ersättning ej erhölles, l(ih, lill II. Sl. Bral. 1S33 $ ISSI. Ilcsv - och Ekon.-lflsk. Betänk., I\':o 94. kunde årligen beräknas till 260 mil; och liar motionären hemställt, att. med afseende å nämnde förhållande, legan för så väl ordinarie, som extra ordinarie postföring i Herjeådalen måtte bestämmas till lika belopp för hvarje häst, som för reservskjutsen vore stadgad.
Till och med i England, der Jurvmän döma, har man ansett nödigt att bestämma vissa reglor, som desse, i afseende på bevisningen, 6 LagUtsiottets Betärilande N:o 163. böra följa, Ått så verkligen förhåller sig, finner iqan vid jemförelse af 4:e Boken 27m Cap. samt 3:e Boken 23:e Cap, i Blackstones Commentaries 011 the Laws of England. Utskottet har ansett stadgandet om tilltalad persons insättande på bekännelse utgöra en undantagslag, hvilande på den åsigt, att Domarens öfvertygelse om den tilltalades skuld bör vara tillräcklig grund att qvarhålla honom i fängelse. En sådan åsigt torde dock svårligen kunna försvaras, helst då man derjemte, såsom hos oss är fallet, antager, att icke Domarens öfvertygelse, utan en bevisning, som framstår uti vissa på förhand bestämda former, måste ligga till grund för beslutet om någons fällande eller Ingifvande. Hvarföre skall Domarens öfvertygelse vara tillräcklig grund, att qvarhålla en tilltalad, måhända för lifstiden, i fängelse, då densamma likväl är otillräcklig för att fälla honom till det lindrigaste ansvar? Jag för min del vågar dock bestrida, att Domarens öfvertygelse om den tilltalades skuld, i något fall, utgör giltigt skäl för hans insättande på bekännelse, ty vilkoren derföre äro: 1:0 alt han skall i det närmaste vara öfvertygad ora ett groft brott, således mera än halft bevis förekomma emot honom; 2:0 att hans vanart och ondska göra hans vistande på fri fot vådligt. Dessa tvänne omständigheter, isynnerhet den senare, lära icke kunna hänföras tiil Domarens öfvertygelse. Bevisen om någons ondska och vanart finnas i hans föregående lefnad; de bestå uti facta, som helt och hållet ligga utom Domarens öfvertygelse. Insättning på bekännelse utgör, enligt min tanka, ett moment i processen, hvarföre stadgandet derom icke bör betraktas isoleradt, utan i sammanhang med bevisnings-theorien och rättegångs-proceduren i brottmål.
Utskottet inser jemväl angelägenheten för den dagliga undervisningen i och praktiska handläggningen af kirurgiska operationer, att professorn i kirurgien vid nämnde institut, lika med de öfriga professorerna derstädes, erhåller till sitt biträde en adjunkt. Då Utskottet emedlertid anser att, innan sig visat, hvilka resultater af de nya beställningarnes inrättande kunna vinnas, löner på stat icke lämpligen böra uppföras, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer må för en professor i den pathologiska anatomien och för en adjunkt i kirurgien vid Karolinska mediko-kirurgiska institutet å stat uppföra såsom arfvoden, för den förre 1,600 r:dr och för den sednare 400 r:dr årligen, att utgå under den tid nästa stats-reglering omfattar. 26:o. Uti en från Borgaie-ståndet remitterad motion, har hr Brinck, A. M. begärt, att Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 1,600 r:dr för inrättande af en profession till bibringande af undervisning i dea veneriska sjukdomens behandling, med skyldighet för innehafvaren deraf att vissa timmar i veckan hålla offentliga föreläsningar i detta ämne, samt derjemte föreslagit den bestämmelse, att en läkare icke skulle anses behörigen legitimerad, innan han företett nämnde professors bevis, att han minst 2 månader, såsom medicineeller kirurgie-kandidat, auskulterat vid Stockholms kurhus och lika lång tid, såsom inedicine-licentiat eller kirurgie-magister biträdt vid sjukvården derstädes. Som tillfälle för närvarande ej torde saknas för unge läkare att inhemta de för behandlingen af ifrågavarande sjukdom erforderliga kunskaper, har Utskottet, helst stats-verkets tillgångar tagits i anspråk för så många andra för läkare-vården och den medicinska undervisningen maktpåliggande behof, funnit sig böra afstyrka Rikets Ständers bifall till förevarande motion. Barnbörds-husen. 27 :o Till inrättande af en ny undervisnings-anstalt för barnmorskor 24 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 73. har Kongl. Maj:t älskat cn summa af 2,150 r:dr ärligen, att på ordinarie stat uppföras.