Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter t*å Riddersk. och Adelns På Prest Ståndets vägnar vägnar Carl Mörner, T A. Lindblom, h. t. Tandtmarikatk. n. v. Talman. På Borgare-Ståndets På Bonde-Ständetå vägnar vägnar H. Schwan , Lars Olsson , h. t. Talman. n. v. Talman. Uppläst hos samfliga Riks-Stånden den 29 Juli* Stormägtigste Allernådigste Konung! Till Riksens Ständers Stats-Utskott hat Eders Kongl. Majit i Nåder täckts till pröfning öfver - Den 29 Juli. öfverlemna handlingarna i målet, rörande en af .Landshöfdingen m. rn. Grefie Ankarsvärd och Kamrnar-Rätts-Rådet Stråle sökt befrielse från ansvarighet för aflidne . Eandt-Rennnästaren von Sydows Ealance, samt askat att oin denna eftergift hos Riksens Ständer anmälan skulle göras. Vid anställd pröfning af detta mai fyäTva val Riksens Ständer funnit Kammar-Rättens öfverklagade Utslag vara på författningarna grundad!: men i anseende tili de af besväranderna anförda bevekande skäl och omständigheter, samt hvad Ringsta Domstolen häröfver anfört, hafva Riksens Ständer funnit sig äga anledning, att den sokre eftergiften och befrielsen från det ålagde ansvaret bevilja; i följe hvaraf den ifrågavarande balancen ina afskrifvas, dock utan att sådant må lända till prae, judicat, hvarken nu eller i framtiden för andra, att söka erhålla en slik eftergift: hvilket heslut härmedelst skulle Eders Kongl. Majit i underdånighet meddelas, jemte lika underdånig anhållan, det måtte Eders Kongl. Majit till vederbörande låta afgå Nådig befallning, att en sådan afskrifning af 2994 R:dr 40 $k. 6 r:st. i Räkenskaperna behörigen Iakttaga. Riksens
Den deri uttalade allmänna satsen är nemi. sådan, att den är ytterst svår att tillämpa, och kan näppeligen erhålla en lycklig lösning i praktiken. Ofta är det äfven händelsen, då en jernväg anlägges, att de, genom hvilkas egor den löper, hafva stor olägenhet, då deremot grannarne uteslutande skörda vinsten, utan att dela obehagen. Jag yrkar derföre afslag å detta mom. Gr. Sparre: Detta mom. utgör, så till sägandes, sjelfva kärnpunkten i förslaget, och, om det afslås, anser jag bifallet till l:sta mom:t hafva varit nästan ändamålslöst. Gagnet af detta stadgande, som står i full öfverensstämmelse med Fransyska lagen, har såväl af mig, som flera andra talare, redan blifvit ådagalagdt, och jag tror icke att de, som, lika med mig, anse en förändring al expropriationslagen nödvändig, kunna motsätta sig dess antagande. Utsk:t har noga öfvervägt de begagnade ordalagen, och jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att det är endast der »synnerlig vinst» uppkommer genom anläggningen, som den skall tagas i beräkning vid ersättningens bestämmande. Till följe af den liberalitet, hvarmed expropriationsnämnden plägar gå till väga, kan man också tryggt antaga att den, i öfverensstämmelse med förslaget, endast beräknar synnerligen betydande vinst, men icke mindre och tillfällig. Om således den afstådda jor den ligger emellan tvenne jernvägsstationen och till följe deraf väl något, men icke särdeles stort, gagn kan förväntas för återstoden, kommer detta mom. säkerligen icke att tillämpas, hvaremot det synes helt naturligt att, om jorden ligger invid en station, detta bör åstadkomma en nedsättning i ersättningen, enär återstoden derigenom kan tillskyndas högst betydliga fördelar. Jag anser förslaget både billigt och nyttigt, och anhåller derföre att det måtte bifallas. Gr. Liljencrants: Jag kan icke underlåta att instämma med den föreg:de värde talaren.
Men, som nämndt är, då jag numera icke så noga kan känna förhållandet, har jag endast velat påpeka att så kan vara fallet. Hvad nu särskildt motionen beträffar, och det försvar Hr Akerman för densamma framställt, så har han sagt, att man egentligen icke begärde någon inblandning mellan Stat och Bank, man åstundade blott ett litet upskof i återgäldandet af Statens skuld till Banken. Börja icke alla bankrutter med att begära upskof med betalandet af sina skulder? Månne icke vid alla tillfällen, då Staten inblandat sina affärer med Banken, man begärt upskof med återbetalningar. Jag har redan i mitt fcregide yttrande erkänt, att vid detta tillfälle skulle icke Banken förlora på åtgärden, men jag har tillika sagt att denna åtgärd, för principens skull, vore vådlig att vidtaga. Hr Akerman har ytterligare sagt, att äfven om EiksgisKont. försäljer till Banken sina obligationer, så blifver det samma sak, eller ett upskof med återbetalning, ehuru på annat sätt. Så är likväl icke förhållandet. Om det förslag jag framställt ginge igenom, så är det klart att t. ex. d. 29 Juni försålde Riksg:sKont. till Banken för en större summa obligationer, och denna transaktion måste alla erkänna vara riktig. Att dessa penningar sedermera af Riksg:sKont. användas till betalning af skulder, deremot kan väl icke eller något sägas. Detta vore en fullt affärsmessig åtgärd, och jag kan icke finna den minsta svårighet för Banken eller Hvpotheks-föreningarne deri, att Banken öfvertager obligationerna, ehuru man förklarat ett stort men ligga deri, att Kont:s Fullmäktige medgifvit Hypolheks-föreningarne att när som helst infria sina obligationer. Detta medgifvande skedde derföre, att då man upsagt 2 mi11:r att betalas d. 1 Aug., var det klart att Hvpotheks-föreningarne icke utan svårighet skulle kunna förskaffa sig denna stora summa just på denna dag.
Förordningen den 6 Februari 1849, jemförd med 5:te punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, komme alt upphöra, emedan grunden för denna vederlags-rätt försvinner, så snart rättigheten att genom testamente förordna om arfvejord medgifves och bröst-arfvinge tillerkännes en bestämd del, en laglott, i testators qvarlåtenskap, utan afseende å dennes åtkomst. I öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit i underdånighet anfördt, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat: l:o en Författning af följande innehåll: Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 93. 203 Allt hvad lag eller särskilda författningar innehålla, angående rättighet alt i börd lösa såld, bortskiftad, pantsatt eller genom testamente gifven fastighet i stad, varder härigenom till all kraft och verkan upphäfdt; kommande dock lösningsrätt tili försåld eller panlevis uppbuden fastighet för viderboende eller nabo ej att ega rum i de iall, då säljare och köpare eller pantgifvare och pantinnehafvare äro med hvarannan i det skyldskaps-förhållande, som i 6 kap. 1 § Jorda-Balken sägs ; och blifva de i 7 kap. I § och 9 kap. 3 § nämnde Balk meddelade bestämmelser i afseende å tiden, inom hvilken viderboende och nabo ega att såld eller pantsatt fastighet i stad lösa, sålunda ändrade, att viderboende eiler nabo, i de fall, då han till lösen är berättigad, åligger att sin talan derom i laga ordning instämma, då lösuings-auspråket angår hus eller tomt, derom köp egt rum, sist inom fjorton dagar ifrån den, då tredje uppbudet å köpet meddelades, och, då fråga är om inlösande af pantsatt hus eller tomt, sist inom lika tid ifrån det egarens rätt att det pantsatta återlösa tilländagåtl. För fattning, angående hvad i testamente gifvas må; så ock om gåfva af fast egendom.
Riksdag fråga blifvit väckt om reglering och förbättring af Landt-Stals-tjenstemännens löner, hvilken fråga vid derefter påföljande Riksdagar å nyo förekommit, utan alt något hufvudsakligt beslut blifvit i ämnet fattad t, samt alt, sedan de för ärendets utredning nödige upplysningar år 1831 af Konungens Befallningshafvande afgifvits, och frågan derefter blifvit af Kammar-Collegium och Stats-Contoret behandlad, densamma vid i84o års Riksdag ånyo förevarit, men då blifvit ytterligare uppskjuten. Som, enligt motionärens tanka, det väl vore de begge Statsmagternes pligt att icke, utan ett noggrannt öfvervägande af behofvet å ena och medlen å andra sidan, besluta ifrågavarande lönereglering, men i betraktande af den långa tidrymd, som redan erfordrats för att få ärendet utredt, befaras kunde, att de öfverklagade olägenheterne af närvarande knappa och olämpliga löningssättet ännu komme att en lång lid fortfara, om ej åtgärd till förebyggande af sådant vidtoges, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Majit i underdånighet begära, ”det en allmän och 12 Statssamt Allm. Besv, o. Ekon.-U(sköttens Utlåtande, N.-o 103. rätlvis reglering af Landl-Slal-tjenslemännens löner matie upprätt as, på tiel alt någon rättelse häruti, så snart soin möjligt, kan tillvägbringas” Sedan Allmänna Besvärsoch Ekonoini-Ulskollen för behandling: af O denna motion med Stats-Utskottet sammanträdt och Utskotten densamma till öfvervägande förehaft, få Utskotten tillkännagifva, att Kongl. Majit, med afseende å angelägenheten af en efter Landtstatspersonalens behof samt dess mödosamma och ansvarsfulla befattningar lämpad lönereglering, uli Nådig Skrifvelse lill Rikets sist församlade Släntler af den 27 Januari i84° afgifvit ett af Kongl.
Några ögonblick, rika på hvad lifvet eger högst att bjuda, en försmak af himmelsk sällhet, försvunno tysta. Då uppreste sig åter Frans. Manligt allvar återspeglade sig i hans drag och gaf styrka åt hans röst, då han långsamt, men fast yttrade: ”Och nu, min mor! min ömma, outsägligt älskade mor! lofva mig, så vidt lugn och frid skola bo i min själ, att icke mera göra så! O, jag begriper alltför väl hvad det kostat, hvad dessa dyra händer arbetat, på det att Frans icke skulle hungra! O, moder! moder! mitt hjerta kunde brista af smärta och salighet, vid anblicken af dessa papper! Nej, de penningarne blifva mig för tunga! Lugna mig med det heliga löftet, att jag får sörja för mig sjelf!” Fru Mannerstedt var nödsakad att gifva efter, och hon befann sig också nu uti ett så utblottadt tillstånd, att endast den uppfinningsrikaste kärlek kunde, i förening med den mest vidsträckta omtanka och de största, ehuru tysta uppoffringar af hennes enskilda tillhörigheter, under loppet af de sista fjorton dagarne hålla det lilla hushållet tillsamman. Hon ville med glädje svida derföre, när Frans var rest, endast det lyckades att dölja förhållandet medan han var hemma. Och det lyckades! De sista återstående timmarne tillbragtes i sköna, kärleksrika samtal, och Frans lät, som ett godt barn, söfva sig af den moderliga ömheten. Han reste, icke till hälften anande, huru dyrt denna sedan skulle få betala dessa trenne så ljufva och lycksaliga månader. För att göra all vidare hjelp umbärlig, antog Frans, vid nästa termins slut, plats såsom informator på ett års tid. Men det blef ett bittert år; ty hans patron, liksom dennes fru, voro ett uppblåst, dumt folk, som inbillade sig att det var förnämt och präktigt samt vittnande om serdeles god ton, att behandla en informator såsom ett slags bättre betjening. Efter denna skärseld återtog Mannerstedt med lättare och spänstigare sinne sina gamla sysselsättningar och mödor, och framgick stadigt och ihärdigt på den bana han valt.
Xär man ser henne, litet trött tillbakalutad mot vagnens mjuka dynor, göra sin promenad en middag ut åt Strandvägen, ser henne omgifcen af all den lyx, rikedomen kan troUa fram, har man svårt att tro} att hon kan hänge sig åt andra intressen än dagens och nöjets. Men så är allt förhållandet! Grefvinnan von Plåten har en vaken blick både för litera-turen och konsten — något som äfven i hög grad intresserade hennes man. Hon tar lifiigt del i alla vår tids andliga intressen, om också hennes ridsto » La Favoriten gör anspråk på en liten del af hennes sympatier. Med ett ord: då vi nu förestält grefvinnan v. Plåten Jor våra läsarinnor och läsare, har det skett för att gifva dem en bild af en qvinna, som på samma gång hon intar den främsta platsen i vår aristokratiska verld också förtjenar den som en fin och nobel personlighet.Meiningarne. (Bref till » Dagens Krönika *. Det artade sig icke bra för Meiningarne i Köpenhamn. Det fans — till att börja med — ett parti, som förklarade det såsom opatriotiskt att se dem på tiljan. Hvarför? Der-för att Meiningarne äro tyskar och derför att Danmark 1864 besegrades af Tyskland. Konseqvent borde således också danska patrioter hålla sig borta från både svenska och engelska teaterpjeser. Emellertid var den storpolitiska agitationen mot de tyska skådespelarne mindre betydelsefull. Värre var, att himlen allierade sig med chauvinistema och sände ned öfver Köpenhamn en sol så brännande, att vi icke under våren på Ur Dagens Krönika. 28många Herrans år sett dess make, en lugn, oföränderlig röt-månadshetta i maj månad. Boken, som slog ut samma dag Meiningarne gåfvo sin första föreställning, blef en oväntad och farlig konkurrent. Likväl ha de i detta nu segrat. De ha under de tre .sista aftname spelat Jungfrun af Orléans för fulla hus. i i runden till denna verkligt stora triumf är, att de komma såsom förkunnare af en ny religion inom konsten.
Utskottet, som ansett det detta mål borde af BondeStåndets enskildta BesvärsUtskott hafva blifvit behandladt, ytirar sig upplysningsvis öfver hufvudsaken , och anser ett deltagande uti Strandridare, byggnadernas och Lastage bryggornas vidmagthållando icke böra Visby stad' åläggas; förmälandes Utskottet sig ännu ytterligare mot slutet icke kunna med detta mål taga någon befattning. 2i:o Från OeconomieUtskottet, af den 13 Juni, i anledning af en utaf Riksdagsfullmägtigen Per Nilsson från Stora Kopparbergs Län, väckt fråga örn Riksens Ständers medverkande till de på Norrska sidan vid gränsen af Kopparbergs Län anlagda GränsTullars afskaffande; förklarandes Utskottet, att som, enligt Norriges, af Hans Kongl. Mai t fastställda och antagna Grundlag, Sveriges Rikes Ständer icke hafva någon rättighet att befatta sig med Norriges angelägenheter, lärer Riksdagsmannen Per Nilsson böra hos Kongl. Maj;t i underdånighet anmäla den Den 19 Juni. e. m• 475 önskan, hvarmed han nu, oriktigt, vändt sjg tili Riksens Ständer. 22:0 Från BancoUtskottet, af den 25 Maj, i anledning af en af Riksdagsmannen Johan Olsson Longberg väckt fråga omupphäfvande i vissa delar af Herrar Revisprernas olver RiksDRcontverkets förvaltning för år 1S14, i afseende på samma Verks administration, meddeldta stadganden; och har Utskottet icke funnit skäl att tillstyrka någon af de af Riksdagsmannen I^ong. berg yrkade förändringar. justerades följande: * Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plenum den ig Juni 1815. S. D. Antog Höglofl.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. måtte instämma i den inbjudning, BondeSt. gjort, och antaga den beskattning, detta Stånd åtagitr sig. Hr Silfverhjelm, Carl Adam: Också jag finnér den beskattning, som Utsk:n föreslagit, vara alldeles orimlig. Sedan man en gång förklarat, att brännvinsbränningen skall tillhöra jordbruket, kan jag ej finna annat än underligt, att man vidtager sådana åtgärder, som skulle undergräfva jordbrukarens välstånd; ty en så beskaffad beskattning som detina skulle medföra denna verkan eller också hafva den följd, att jordbrukaren ej kunde med fördel utöfva brännvinsbränning, utan att den skulle öfvergå till fabriksbräntiing. Jag finner, alt delta är Ulsk:ns mening och äfven katt blifva Ståndens mening; men då bör man icke bör - a 12 Den as Octnbcr f. m. ja med att säga, att brännvinsbränningen tillhör jordbruket och sedan uppgöra detaillerna så, att den ej kan utöfvas af jordbrukaren. Detta är en beskattning, som kommer att direct drabba jordbruket. Man säger väl, att fabrikanten (■kall få sitt igen vid försäljningen, och theorien kan visserligen så uppgöras; men den pracliska sidan visar sig icke så, emedan det icke är den högre tillverkningskostnaden, sorn bestämmer denna varas pris, utan den större eller mindre tillgången derpå. Dessutom lärer det vara hvar och en bekant, att mången landthushållare ej för bok öfver kostnaden vid sin brännvinsbränning, utan utöfvar den derföre, Stt han är öfvertygad, att den är fördelaktig för hans ladugård, Derjemte finnes ännu något annat, som verkar på prisen, nemi. landtmannens förmåga att hålla på sina varor; och jag frågar, om det är rätta sättet att befrämja möjligheten för landtmannen att kunna hålla på sina varor, att pålägga honom en skatt, som skall tvinga honom att för hvad pris som helst försälja sin vara? Jag förenar mig med Frih. Boye i begäran om afslag på denna del af betänk, och instämmande i BondeStrs beslut. Gr. Horn: Det är icke på de grunder, den siste värde talaren anfört, som jag afstyrker Utsk:ns förslag.
Stjernstedt framställt ett förslag, deri han yrkal att R. o. Ad. måtte bestämma pensionsrätten samt att den nu gällande 14 § måtte bibehållas med antagande af ett sådant förbehåll samt några förändringar i fråga om pensionsbeloppen, dem H. Ex. dock icke med tydlighet upfattat. Härvid anmälde sig och yttrade Frih. Stjernstedt: Jag förenar mig i Frih. Palmstjernas förslag i afseende på tjensteoch lefnads-åldern men skiljer mig derifrån beträffande pröfnings-rätten, den jag anser ensamt tillhöra R. o. Ad., sålunda, att Riddarh.Direkt:n bör föreslå en afgående tjenstensteman till erhållande af pension, men R. o. Ad. ensamt derom besluta. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde vidare, att Gr. Lagerbjelke hufvudsakligen instämt med Frih. Palmstjerna, men ansett R. o. Ad. böra förbehålla sig att pröfva huruvida vilkoren för pensions erhållande blifvit ordentligen fullgjorde, samt att Hr von Kraemer och Hr Freidenfelt i sina sednaste yttranden förklarat sig ej vilja bestrida den af Frih. Palmstjerna yrkade förändring. Då härefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. bifölle den af Etsk. föreslagna 13 §. ropades nej, hvarpå H. Ex. hemställde om R. o. Ad. bifölle densamma med den förändring i afseende på åldern och upfyllandet af tjenstemännens åligganden, som Frih. Palmstjerna föreslagit, samt efter denna propos:s besvarande med starka ja, blandade med nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande. Frih. Stjernstedt begärde votering, samt blef af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, anmodad att afgifva sitt förslag till contrapropos. , hvarefter Frih. Stjernstedt yttrade: Mitt förslag till conlra-propos. innehåller Frih. Palmstjernas förslag, med tillägg att sedan Riddar!)
St:s StatsTJtsk. vid denna riksdag aflåtna nåd. propos., ang:de statsverkets tillstånd och behof, bar K. M. i nåder föreslagit, alt statsverkets behållna andel af postmedlen, hvilken alltsedan år i83o utgått med 100,000'r:dr om året, skulle med 5o proc. förhöjas, och således från och med år iözj-1 årligen utgöras med en summa af r:dr i5o,ooo: att till postverkets utgifter likaledes årligen skulle anslås 35o,ooo: Summa r:dr 5oo,ooo: samt att, hvad af postmedlen derutöfver kunde inflyta, måtte få af K. M. disponeras till bestridande af kostnader för post-inrättningens ytterligare förbättring. Af delta förslag skulle måhända den slutsats kunna dragas, att, om icke någon till ökad utgift ledande förbättring vid postverket ägde rum, detta verk, i dess nuvar. skick, skulle kunna underhållas med en summa af 35o,ooo r:dr om året, och allt hvad derutöfver af postmedlen inflöt, , skulle kunna ingå till statsverket, hvars andel af dessa medel, efter det förhållande med postverkets inkomster under de sednare åren, som af en bilaga till K. M:s nåd. propos. inhemlas, följaktligen skulle kunna beräknas till 25o,ooo >:dr om året. Då likväl en sådan slutsats Liefve ganska oriktig, har jag trott mig böra, genom meddelande af några upplysningar i ämnet, undanrödja anledningen dertill. Vid sednaste riksdag beräknade R. St. postverkets utgifter för hvarje år till ett belopp af r:dr 35o,ooo: och statsverkets årliga andel i post-intra derna till 100,000: Summa r:dr 4^0,000: Hvad postmedels-uppbörden derutöfver kunde inbringa, ofverlemnade R. St. till K. M:s nåd. disposition, att användas till post-communicationernas utvidgande och förbättrande samt understöd för diligence-inrättningar.
Cons - Betänkande om Fattigvården i Riket. 97 Commitéen hade väl önskat att, på sätt Riksens Ständer begärt, kunna uppgifva de fattiges antal uti Riket, så väl till dess förhållande vid någon viss tidpunkt, som efter ett medeltal för tio år, enligt den af Riksens Ständer föreslagne indelning i 3me klasser, nemligen 1, orkeslöse , utgamle, bräcklige, med långvarige sjukdomar besvärade och vanvettige, 2. af sig komne men i en eller annan måtto arbetsföre, samt 3. fattiga barn under fjorton år; men Commitéen finner sig icke i stånd att sådant fullgöra, emedan dels från atskillige orter icke några upplysningar i desse delar blifvit lernnade, dels ock från andra, upplysningarne varit i iner eller mindre mån ofullständiga, somlige i sammandrag för hvarje Län eller Stift, eller ock för hvarje till olika Län hörande del af Stiften, andra åter särskildt för hvarje Församling eller blott för en del Församlingar i Länet eller Stiftet, somliga med och andra utan något medeltal för tio år, samt många bland de inkomne underrätelserne omfattat olika tidrymder allt eftersom desamma tidigare eller sednare blifvit meddelade , så att följaktligen hvarken något öfverslag för hela Riket eller någon jemförelse emellan särskilde orter kunnat åstadkommas. Att känna de fattiges antal antingen blott vid 1809 års slut och för de näst derförut förflutna tio år, hvarpå Riksens Ständer i sin underdåniga Skrifvelse den 24 November 1809 egentligen syftat, eller ock i somlige orter vid någon sednare tidpunkt, då uppgifter derifrån inkommit, skulle, i Commitéens tanka, nu vara föga upplysande, enär utan tvifBihang tilt Rikt-St. Prat. Mita Samt. XgSJ. 7 9 8 Betänkande om FattigvårdtH i Riket. vel förhållandet märkligen förändrat sig och de fattiges antal betydligen tilltagit så väl i synnerhet sedan år 1809, som ock efter de sednare olika tider, för hvilka några underrättelser derom från orterna erhållits.
Den trygghet uti Rikets yttre förhållanden, som Konungens visa omsorger boredt och stadfästadt, skall, efter Utskottens tanka, blifva af en sådan lycklig återverkan på Jordbrukets och Näringarnes liflighet samt Handelns jemna gång, att redan derigenom det väsendtligaste botemedlet i Penninge-vaseridefs oreda, det nemligen, som under loppet af tiden gör en långsam, men Säker verkan till trefnad och stigande förkofran, må anses vara funnet: och är det egentligen, med afseende härå, Utskotten trott, att några anstalter, sorn eljest kunde till vidtagande vara iörbehållne utomordentliga förhållanden och tills and af en större våda, under de för han - Statsoch Banko Utskottens Betänkanden245 ilen varande, skulle kunna bespara?; hvarjemte å den andra sidan, de nu gällande httfvudgrunder för Bankens natur och egenskap synas lägga hinder i vägen för ett af de i Nåder framsiäidte förslag. Till de förra våga Utskotten för sin del hänföra frågan om Statens uppträdande såsom Ijiqvidalions-man imellan Enskilde, i afseende på örnsesides Fordringar och Skulder, att ined Siats-Obligatiöner på utsatte villkor, dock efter frivillig öfverenskommelse gäldas; och den om en serskild afgift på Vexlar, att vidtaga, då Coursen öfverstigit ett visst utsatt förhållande eller minimi.belopp. Till den senare åter, att Ba nken skulle uppköpa Jern, för att sedermera om förvandling deraf till metallisk valuta draga försorg, hvilken för Bankens åligganden hittills främmande åtgärd, Utskotten icke heller nu, då Bankens Credit är vacklande, våga tillstyrka, i anseende till det vid all handel fästade begrepp om vansklighet, eller vinst och förlust, enär deremot förtroendet till Bankens styrka och förkofran icke kan hämtas och underhållas af annat, än de afmatta gränsorne för dess verksamhet och. ofelbarheten i de deraf beräknade resultat.