Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Efter iakttagne afdrag af uppkomrie besparingar eiler beslutade innehallningar, och utan beräkning af de för Strömsholms kanals ombyggnad anvisade och afsätta medel, finnas för närvarande utaf de vid 1840 och 1841 års riksdag beviljade lån och extra statsanslag här nedan uppgifna summor annu i Riksgalds-kontoret innestående, nemligen: utaf anslaget 100,000 r:dr för häradshäktenas ombyggande R:dr 65,500: utaf anslaget, 130,000 r:dr, för fängelsebyggnader i städerna utom Stockholm 111,000: utaf det utan återbetalnings-skyldjghet anslagna belopp, 15,000 r:dr, för hamnanläggningen vid Åhus „ 1,000: Transport R:dr 177,500: Siats-Utskottets Memorial, N:o 3, 19 Transport R:dr 177,500: utaf anslaget, 200,000 r:dr, för vägomläggningar och väg förbätt ringar „ 290: utaf anslaget, 120,000 r:dr, för vattenaftappnings-arbeten inom norra och nordvestra delarne af riket „ 2,000: utaf det med 50,000 r:dr beviljade låneunderstöd för myr utdikningar på Gottland 4,505: utaf 1849, 1850 och 1851 års anslag för skeppsbyggeriinstitutet i Carlskrona „ 2,253: 30, — Utgörande dessa innestående anslagsoch låne-summor ett sammanräknadt belopp af R:dr 186,548: 30.
Oberedda: alla slag . 208 38 6 — beredda dito 585 29 — Pennor, Skrif-, beredda och formerade 100 R:d. v. 16 32 — 58 32 Perlemor: arbetad 1 S — 24 — lil 24 Per/or: oäkta, Glas, , . 1 % — 8 227 8 andra slag . 1 lod — 2 70 38 —■ Piphufvuden: al Sjöskum, monterade 100 R:d. v. IS 16 159 32 fl — andra slag 100 R:d, v. & 16 — 229 40 Saffran .. 1 — 8 — 117 8 Salpeter: Ghil is k etc 1 Lffi — 4 — 99 4: —i Skriftaflor af sten 1 W — 6 164 — Spetsar, Uddar och Blonder 1 % 6 12 — 1,325 j 1, Transport 77,943140 6] — 37,040 39 Bil. till Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N\o 50. 11 Nedsättning Forh5jning å qvantiteten För tull berak ningen. uti årliga tullinkomsten. ä qvantitetcn för tull beräkningen. uti årliga tullinkomsten. Stenkol 1 Tunna — 10 — 7,477 —. Strumpor: Redgarns100 Rid. v. 5 — 182 20 — Linneoch Ylle100 Rid. v. 13 16 — 1,774 . - Strumpstickor af Stål. , . 1 _ 18 — 147 18 Säckar 100 Rid. v. 8 16 — 215 12 TallJ:
utan att erforderlig åtgärd till betryggande af Kronans rätt blifvit vidtagen, samt Kammarrätts-rådet Lindberg, jemte Stats-rådet af Wingård, följaktligen icke kunde undgå att hvardera, i mån af sin försummelse, ansvara för den förlust å dessa hemman, som för Kronan uppkommit antingen genom vanhäfd under Ekendahl besittningstid eller genom uteblifven betalning af afgälden till och med det arrendeår, under hvars lopp Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, på sätt ofvan är nämndt, föranlåtits att hemmanen å Kronans vägnar öfvertaga; blefve, jemlikt åberopade lagrum och författningar, i första rummet Lindberg och, derest tillgång hos honom saknades, Stats-rådet af Wingård ålagdt att ersätta ej mindre de oguldne arrendeafgifter och krono-utskylder, som, enligt kontrakterna, bordt, intill midfastan år 1837, utaf hemmanen Elfvetorp komma Kronan till godo och jemväl blifvit, sedan konkurs efter Arrendatorn Ekendahl yppats, till betalning fastställde, men icke kunde af konkursmassan gäldas, utan ock det belopp, hvartill blifvande nybyggnad, husröta eller annan vanhäfd å hemmanen, vid den tid de af Kronan på förberörde sätt öf vertogos, kunde vid laga syn hafva blifvit uppskattade, likaledes i den mån fastställd betalning derför af konkursmassan icke erhölles, hvilka samtliga ersättningar skulle, Stats-Utskottets Utlåtande M 225. 13 efter konkursens slutliga utredning, till siffran bestämmas genom behörig uträkning af Lands-kontoret i Wermlands län. Sådan uträkning hade den 15 Mars 1853 blifvit afslutad och upptoge: Utskylder och arrende-medel för åren 1831, 1832, 1833, 1834 och 1835, tillsammans utgörande, enligt Svea Hof-rätts dom i Ekendahls konkurs den 19 Mars 1838, B:ko R:dr 605: 42. 10. minskadt arrende för år 1836, enligt Ölme Ilärads-rätts utslag den 6
Vid 47-'de S a) att värdshus vid Bruk och Herregårdar böra anses lika med andra krogar och på samma sätt beskattas; 'ev.-j Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsl-.s Utlåtande N:o 8. i i b) att orden: ”vid andra tillfällen än vid måiltiderne” böra utgå; c) att denna §. bör förändras på följande sätt: ”Uti öppna salubodar j bodkamrar och på Apotheken må icke bränvin i minut försäljas _, skänkas, utdelas &c.;” d) att i andra Mom. bör tilläggas: ”attili egaren ankommande resande och &c.” Vid 48:de a) att stadgandet för landet bör förändras till likhet med livad för städerne är föreskrifvet; b) att orden: ”ej eller af hvem det vara må j bränvin i större partiböra utgå; c) att i meningen: ”utom till resande och vägfarande eller vid måltider,” ordet eller bör utgå; d) att ordet Predikodagar bör tilläggas; e) att denna §. bör börjas sålunda: ”Vid kyrkor pålandet och inom en fjerdedels mil deromkring må på Gästgifvaregårdar bränvin ej säljas/’ m. m.; Q att stadgandet, att krog vid kyrkor på landet och en fjerdedels mil deromkring ej får finnas, bör upplifvas; g} att i senare Momentet ordet: ”Gudstjensterne” bör utbytas mot orden: ”sä väl Sönsom Helgedagar;” t) att det är olämpligt, att Gästgifvare för oloflig bränvins-försäljning skall mista näringsrättigheten; ty då Gästgifveriet icke kan skiljas från hemmanet, skola resande och vägfarande komma att sakna tillgång på bränvin; men, i stället för rättighetens förlust, böra bölerne höjas; i) att i denna §. föreskrift saknas för den händelse Landskyrka är belägen i stad eller inom en fjerdedels mil derifrån.
Beträffande det af motionären i Borgare-Ståndet jemväl väckta förslaget om spridning af krigsdugliga gevär inom åtskilliga af rikets provinser, har Utskottet, då Kongl. Maj:t såvä\ vid nästlidne som vid innevarande riksdag äskat särskilda anslag för anskaffande af gevär såsom ersättning för de målskjutningsgevär, som skulle skarpskytteföreningarne tillhandahållas, trott sig deraf ega anledning antaga, att någon vidare utdelning af krigsdugliga gevär icke för den när - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. 53 mäste framtiden af tillgångarne medgifves; hvadan Utskottet icke kunnat berörda förslag understödja. Vidare och då Rikets sednast församlade Ständer medgifvit, att äldre exercisgevär finge för längre tid skarpskytteföreningarne tillhandahållas äfvensom föreningarne berättigades att å dessa gevär göra de förbättringar, hvartill anledning kunde förefinnas, har det af en motionär inom Bonde-Ståndet föreslagna stadgandet om föreningarnes befrielse från skyldigheten att återlemna dylika gevär synts Utskottet icke vara af behof påkalladt, likasom det af samme motionär väckta förslag om kostnadsfritt upplåtande af exercisplatser icke torde böra föranleda någon Rikets Ständers åtgärd. Beträffande åter sättet för vidare utdelning af dylika exercisgevär, lärer Kongl. Maj:t icke underlåta tillse, att de, derest icke väsendtligt hinder derför möta, från närmaste förråd vederbörande föreningar tillhandahållas. Enligt hvad Utskottet inhemtat är Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förändring i grunderna för beväringsinrättningen och om bildande af landstorm, af samtliga Riks-Stånden till Lag-Utskottet remitterad och vid sådant förhållande lärer icke Stats-Utskottet tillkomma att meddela yttrande hvarken om det af flere motionärer framställda förslag angående skarpskytts befrielse från all beväringsexercis eller om de af en motionär i Bonde-Ståndet föreslagna allmänna grunder för nationalförsvarets ordnande.
Till Fullmäktige för ett Stånd 'i Banken och Riksgälds-Contoret samt till Revisorer öfver Stats-Verket, Banken och Riksgälds-Contoret, skola ej andre väljas, än sådane af Ståndets Ledamöter, hvilka kunna i detsamma vara Riksdagsmän och Ledamöter af Utskott. Ej eller må dertill utses någon person, som, vid ett eller flere af dessa Verk, är redovisande, njuter lön eller annan inkomst. Sker vid Revisors val annorlunda, skola Revisorerne om en annan persons utseende, i föreskrifven ordning, skyndsamt föranstalta. la vara sex af hvarje Riks-Slåod, böra emellan riksdagarne sammanträda så ofta, att hvarje revision må kunna omfatta tvänne års afslutade räkenskaper, och tage derföre alltid revisions-förrättningen sin början den 15 September; skolande så väl Riksens Ständer, sorn afgående revisorer, i likstämmighet härmed, utsätta tiden till nästföljande revision, till hvilken revisorerne böra af Konungen kallas. Och må ingen revision öfverskrida en tid af tre månader. Med revisorernas röstberäkning förhålles enligt de uti 58: §. utstakade grunder. §■ 01. De genom dödsfall eller af andra tillfälligheter uppkomna ledigheter af fullmäktige eller revisorer må, när så fordras, emellan riksdagarne ersättas genom nya val af de Stånd, der ledigbeterna inträffat, på det sätt Stånden, hvart för sig, lämpligast finner. §. 62. l:o. Till Fullmäktige för ett Stånd i Banken och Riksgälds-Kontoret samt till Revisorer öfver Stats-Verket, Banken och Riksgälds-Kontoret, skola ej andre väljas, än sådane af Ståndets ledamöter, hvilka kunna i detsamma vara riksdagsmän och ledamöter af Utskott. Ej eller må dertill utses någon person, sorn, vid ett eller flere af dessa Verk, är redovisande, njuter lön eller annan inkomst. Sker vid revisors val annorlunda, skola revisorerne om en annan persons utseende, i föreskrifven ordning, skyndsamt föranstalta. 56 Förslag till ändring i Grundlag. — Riksdags-Ordn. 2:o.
Också hade jag trott, att, då Hr Henschens motion endast åsyftar att vi i detta hänseende skulle komma i likställighet med de förhållanden, som finnas i det med oss förenade Norge, nämnde motion skulle få en bättre utgång, än den nu erhållit hos Lag-Utsk:t. Utsk:t har, för att slippa ifrån den obehagliga pröfningen af denna fråga, på det sätt affärdat motionären, att det säger att de öfverklagade författningarne blifvit antagna för kort tid sedan och först efter långvariga och ifriga strider emellan hvarandra skarpt motsatta meningar. Sanntär visserligen att de lagar, hvilkas upphäfvande här blifvit yrkadt, tillkommit efter allvarliga strider, men dessa strider, som nu fortgått nära ett 30-tal af år, kunna icke afstadna förr än den naturliga rättigheten att fritt få bekänna sin religion blifvit tillerkänd hvar man. För en och hvar som oförvilladt vili bedöma frågan, måste vara klart att staten icke eger annat att fordra än att hvarje dess medlem skall vara en lugn och laglydig medborgare; men att staten icke kan och icke bör föreskrifva mig hvad jag bör tänka och tro. Historiens vittnesbörd ådagalägger att straffbestämmelser i detta fall icke tjena till något, och just religionstvång åstadkom reformationen. Den Heliga Skrift skall vara grunden för min tro, men att söka binda menniskans öfvertygelse och söka qvarhålla henne vid en kyrka, på hvilken hon icke tror, hvad är det annat än skrymteri"? Dessa åsigter blelvo redan af 1809 års män uttalade, och vid behandlingen af I6:de §:n Regerings-Formen yttrade en ledamot, att man icke borde införa några band, emedan erfarenheten visat att alla sådana bestämmelser antingen alstra fanatiska sekter eller ock vålla skrymteri. Det måste för hvar och en, som är mån om sitt fäderneslands ära och anseende, vara förnärmande, att Sverige hos utländningen anses i detta afseende såsom ett nästan barbariskt Dea 22 Juli. 571 land. Här är endast begärdt, att man måtte inhibera dessa för 2 år sedan stiftade författningar, hvilka äro felaktiga. Gr.
Om flottan skall provianteras, så sker det ofelbart nyss förrän hafvet blifver rent, det sker under isoch käl-lossningen, då man icke kan föra spanmåi till sjös, utan endast landvägen, hvilket kostar mycket. Alltså komma lifsmedlen att väsentligen tagas i Rlekinge och Christianstads län, eller i de båda, hvarest prisen f. n. äro högst, efter de upgifter, som nu finnas. Detta kunde hjelpas, om vi hade någon utsigt alt få spanmåi ifrån andra länder; men i England är brist på säd och priset derpå så högt, att vi nästan postdagligen se huru uplopp derigenom föranledas än i den ena staden och än i den andra. I Frankrike är skörden misslyckad och på samma sätt i Holland och Relgien. I Preussen är dyr tid och i Pohlen har utförseln blifvit förbjuden. I Danmark gäller säden mer än hos oss. Tillgång från Ryska hamnar kunna vi ej påräkna, om fiendtliga flottor lägga sig i vägen. Då vet jag icke hvar vi skola hemta födoämnen. Man omtalar utförselförbud såsom nödhjelp, men ett sådant ingriper likasom bränningsförbudet i landtmannens beräkningar, och störer derjemte förtroendet till oss hos utlänningen. I alla fall Den 4 Februari e. m. 335 hjelper icke ett utförselsförbud, utan det torde snarare blifva menligt. Förer man ut säden, så är klart att derför kommer antingen att indragas silfver lill Banken, såsom förhållandet var åren 1847 oell 1848 eller också minskar det den nttagning af silfver, som eljest skolat ega rum. Förbjuder man deremot utförseln och bränner upp säden inom landet, så har man hvarken silfver i Banken eller bröd i landet. Endast i förening med bränvinsbränningens inställande kan ett utförselsförbud gagna. Några talare, hvaribland Landshöfd. i Jönköpings län, hafva förtörnats öfver Utsk:s obetänksamhet att våga ifrågaställa det inrikes oroligheter kunna blifva följden af en hungersnöd. Utsk. har i detta fall endast åberopat verkliga händelser, som förliden ■ höst inträffat i Blekinge.
Yärfvar man folk i Riket till främmande krigstjenst; dömes till fängelse i högst sex månader eller böter. 26 §. Den, som förleder eller hjelper krigsman till rymning, dömes, om det sker i krigstid, till fängelse i högst sex månader eller straffarbete från och med sex månader till och med två år, och, om det sker i fredstid, till böter eller fängelse i högst sex månader. 27 §. Förgriper sig någon, med våld eller annan misshandel, å främmande Stats Regent, medan han här i Riket vistas; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. Sker slik förgripelse å främmande Makts sändebud här i Riket; då må, om för lika våld eller misshandel i allmänhet, straffarbete ådömas bort, straffarbetet, der högsta strafftiden är bestämd till tio år, förhöjas till sådant arbete på lifstid, och eljest till två år utöfver den för hvarje fall bestämda högsta strafftiden: är brottet i allmänhet med fängelse eller böter belagdt; må till straffarbete i högst två år dömas. Sker dråp, som i 14 Kap. 4 eller 5 § sägs, å någon af de personer nu nämnda äro; miste dråparen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid. 28 §. Talar eller skrifver man smädligen mot person, som i 27 § nämnd är, eller förgriper man sig mot honom med hotelse eller annan missfirmlig gerning; dömes högst till straffarbete i två år. 29 §. Ej må brott, som i 27 eller 28 § sägs, der ej dråp skett, åtalas af allmän åklagare, utan att Konungen dertill lof gifver. 30 §. Lag samma vare, om någon till straffarbete efter 7 § förfallen är. 65 9 Kap. Om Majestätsbrott; så ock om brott emot Riksstyrelse eller Rikets Ständer. 1 §. Förgriper sig någon mot Konungen med våld eller annan misshandel å hans person; miste lifvet. 2 §. Förgripelse, som i 1 § sägs, mot Drottning, Enkedrottning eller Thronföljare, varde med straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år belagd. 3 §.
Piano, tidn. och daglig post finnas. Sv. t. » Qoåthem », Fellingsbrox) .r. m 24] [1361] Lektionstiden lämpas elevens önskan. efter [lgsiO] och bo i eget h u s, vilja de ej flytta, ibland våra vänner finnes ingen familj, som b a r d e t så, att vi kunna b o h o s dera. V i äro hela dagen i affären och äta alla mål h e m m a. H v a d skola vi göra? K u n n a vi hyra rum hos alldeles främmande, utan att det väcker elakt prat? (Världen är j u så ond). Eller måste vi fortfarande vara sona fågelungar, de där ej fä m m i boet, m e n ej heller kunna flyga_därur, ej i brist på kraft, utan för det bittra ordet: Det passar sig i n t e! O m svar bedes till tre rådlösa systrar. P å jorden i mina blomkrukor uppträda i år en mängd s m å hvita, masklika varelser. D e tyckas vara helt Iefnadslustiga. V e t någon, hvar m a n kan få köpa en » Mahernia »? Jag tror, att dessa växter äro mycket rara. Anna-Stina-Lisa. V i l l någon hjälpsam ha godheten sända m i g ett trefligt näsduksmonogram M. A. under a d r. H u r u stort årligt belopp skall ett 36-arigt fruntimmer inbetala till Lifränteoch Kapjtalförsäkringsanstalten för att bereda sig en ärlig lifränta af 500 k r. (O b s. Utan återbetalningskyldighet vid tidigare dödsfall), a) v i d fyllda 5 0 å r b) » * 55 » Prwtfwerant. Svar. Stahres patenterade sjfllfbindare. A li. O m ni menar manliga inträdessökande, j a! Kvinliga måste ba afgångsbetyg från högre elementarläroverk för flickor. Dessa, järnte läkarebetyg, prestbetyg och tillstånd från målsman, (därest sökande är omyndig) insändas till Telegrafstyrelsen inom den tid, som utsatts för dylik ansökan. Endast begräjisadt antal elever antagas till hvarje kurs.
Utskottet tillstyrker således, det Rikets Ständer måtte medgifva, att de rustande vid indelta kavalleriet, med ofvan omförmälda undantag, må från och med nästkommande år befrias från skyldigheten att, in natura eller medelst passevolans-afgift, underhålla ryttarehästarne så väl vid möten och mönstringar, som under marcherna mellan mötesoch mönstrings-ställena samt • sqvadronernas samlingsplatser, och att detta bestyr i stället må öfvertagas och bekostas af Statsverket; Och torde, om Rikets Ständer härtill lemna bifall, deraf blifva en följd, att den i nu gällande Riks-stat förekommande, men uti Utskottets betänkande N:o 33, med anledning af förevarande Nådiga Proposition, tills vidare uteslutna inkomst-titeln »Fourage-afgift af indelta kavalleriet», vej vidare bland Statsverkets inkomster upptages. Hvad särskildt beträffar den ersättning, som, i följd af nu föreslagna förändring, skulle, enligt hvad den Kongl. Propositionen innehåller, tillkomma så väl regementenas och korpsernas lönings-fonder och musik-kassor för uppkommande minskning i dit anslagna vakans-afgiften, som de rustande för nummer, hvilka åtagit sig hingsthållning, har Utskottet ansett att, i sammanhang med frågan om fourage-passevolans-afgiftens upphörande, äfven borde afgöras, huruvida denna ersättning skall utgå med en gång för alla bestämdt penninge-belopp eller efter markegång; och då vakans-afgifterna vid ifrågavarande regementen och korpser i allmänhet erläggas med visst belopp i penningar, torde Rikets Ständer för sin del besluta, att den ersättning, hvarom nu är fråga, bör på samma sätt utgå samt, i öfverensstämmelse med de vid ränte-förenklingen tillämpade grunder, beräknas efter fouragerings-persedlarnes medel-markegångspris för de 20 åren 1834—1853.
Hrr Sandströmer och v. Troil hafva redan yttrat allt, hvad som behöfver sägas, rör:de det faktiska af denna fråga, och genom denna utredning är tydligen ådalagdt, alt Utsk:s förslag leder derhän: att K. M. skulle blifva tvungen, att till Stats-kont:s aflöning använda åtskilliga poster, hvilka åtminstone efter mitt omdöme icke böra för detta ändamål beräknas såsom inkomst. Dessa poster hafva flera gånger blifvit upräknade och återfinnas under mom. litt. g, h, i och k, uti Utsk:s betänk, pag. 7. Jag betviflar ingalunda, att ju icke StatsUtsk. insett effekten af sitt förslag, men jag anser det illa, åtminstone oegentlig!, om man, för att vinna en större besparing på 9:de hufvudtiteln upställer sin beräkning på ett sådant sätt, att K. M. nödgas använda besparingar, som höra till 7:de hufvudtiteln, i och för Stats-konl:s aflöning. Rättast vore väl, att icke tillgripa en besparing på ett håll, blott för att få reservera den på ett annat, utan låta den ordinarie utgift, hvars behöflighet man medgifver, äfven få motsvaras af en ordinarie inkomst. På dessa skäl anhåller äfven jag om återremiss af denna punkt för vinnande af rättelse i öfverensstämmelse med Hrr Sandströmers och v. Troils yttrade åsigter. Hr Sandströmer: I anledn. af Frih. Palmstjernas anmärkn. emot mitt förra yttrande anhåller jag att endast få tillägga några ord för att ytterligare söka framställa frågan ur dess rätta synpunkt. Då Utsk. yttrat den åsigt, att K. M. för ärendernas gång inom Statskont. bör ega att disponera hitintills tillgängliga medel, till så stort belopp, att någon inskränkning i hvad, K. M. funnet nödigt, f. n. icke skall ega rum, så måste deraf följa, att alla de tillgångar, hvilka upkomma i följd af den förändring med Statsregleringen, som Utsk. här föreslagit, verkligen böra vara af beskaffenhet, att K. 31. kan använda dem i och för Stats-kont:s aflöning.
— Ni förstår mig icke, ser jag, » afbröt han sig småleende, när han såg, hur jag med stor energi skakade mitt hufvud; » det bästa sättet att lära förstå andras lif är ej heller en styckad berättelse om det, som skall ses i sin helhet. L e f en tid bland oss, se och hör utan fordom, så skall det hela kanske förefalla er mindre underligt än nu. Men här ha vi nu ungdomens glada festtåg! Nu ut alle man till festen i skogen! » » Är det skolungdomen, åtföljd af lärarepersonalen? » sporde jag ifrigt. » Ni unge mastodont-diminutiv, som blifvit hitspolad! » skrattade han och skakade mig skämtsamt vid skuldrorna. Men jag blef stött, förebar illamående och begaf mig till mitt rum, i mitt sinne besluten att grundligt granska detta lättlynta folks skollokaler, material och undervisningssystem och sedan skrifva en kritik öfver allt deri, som afvek från det vi hade hos oss der hemma. Jag drog till med nog starka färger på denna punkt för att imponera på mina åhörare, och jag slutade mitt anförande med att betona, huru som våra städer med hvarje år växte, utbredde sig, uppslöko gamla, lummiga trädgårdar och bördiga fält, klättrade uppåt klippor och anekterade delar af sjelfva hafvet samt med magnetisk kraft drogo till sig landtfolket, hvilket de omskapade till en lägre klass. » Se, sådana äro städerna i mitt fosterland, och dertill äro de prydda med statyer öfver män, hvilkas namn inläras i våra skolor, samt med slottslika fängelser, lasarett och fattighus, och det är för dessa städer, som jag nu ber eder tömma denna skål! » Man hade i början lyssnat med spändt intresse och med samma irriterande småleende som alltid, då jag framhöll våra företräden; men nu hade, då jag slutat mitt tal, männens leende förbytt sig i dystert allvar, och qvinnorna voro likbleka. Ingen gjorde min af att vilja dricka för våra städers storhet och lif.
Endast några städer hafva i sina privilegier tillstånd till upptagande af tolag, och denna till ett ojemnförligt lågt belopp, emot hvad nu sker, samt anvisad till särskilda ändamål, hvilka nu mera till stor del icke med tolagsafgifterna afses. Största beloppet af all tolag har tid efter annan, på särskilda städers ansökningar, blifvit genom flera K. Bref och Resolutioner dem tillagdt, äfvensom någongång genom tulltaxorna. 182.6 års tulltaxa företer ett bland de märkvärdigaste exempel, huru icke allenast tolag kan genom ett. enda stadgande i en tulltaxa förhöjas, utan äfven huru Regeringen i ett land, der folket tror, att det sig sjelf beskattar, genom ett enda penndrag kan lägga skatt på folket. Uti tulltaxorna före år 1826 voro alla varuvärden beräknade och utsatta uti R:dr Hambi Btco samt tolagsafgifterna stadgade till vissa proc. i R:dr Svenskt B:co på detta värde i Hamb. B:co. K. M. befallde dock Ar 1826, att alla uti tulltaxan upptagna värden skulle beräknas uti Den 7 April. Svenskt B:co samt tolagsafgifterna beräknas efter samma procentbelopp som förut. Följden deraf var, att då tolagen fick beräknas med samma proc. på en till siffran vida högre summa än förut, blef tolagen höjd i samma proportion, som då existerade emellan siffrorna för en summa, uttryckt i Svenskt B:co, och siffrorna för samma summa, uttryckt i Hamb. B:co. Det finnes ingen stad, som icke för rättigheten till tolag kan förebära åtskilliga K. Resolutioner, gifna långt efter städernas anläggande och privilegierande. Äfven sedan införandet af 1809 års statsskick hafva många K. Resolutioner om tolag tillkommit; och om BorgareSt. yrkar ett strängt iakttagande af den princip, att tolagen är en privilegii-fråga, måste deraf blifva en ovilkorlig följd, att städerna skola lill statscassan återbära all den tolag, som dem tillflutit till följd af alla K. Bref efter år 1809, enär Regeringen efter denna tid, emot 114 §•