Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att Allmänna Magazins-Inrättningens försträckte Spannemål, till underdånig följd af Kongl. Maj:ts, till Kongl. Statskontoret den 10 April 1828, aflåtne Nådiga Bref, i räkning uppförts till enahanda pris med den upphandlade, och alltså, för inalles t. samt att, af uppbördsmännens besparde afgångs-procent blifvit inlöste Tillsammans disponible Tillgång till undsättningens besörjande . Af nämnde disponible tillgång bar blifvit försåldt till olika pris . utborgadt till stadgade undsättningspris . Transport Öfverlåtelsen 57,812: 9. 4- — 47,381 4^ O 1 Summa | 114,975 2o| 1,275,821) 261 6 Vidkommande åter anslagen oell tillgångarne, jemte resultatet af deras användande på det hela; hafva de utgjort i penningar: Crediti vFonden B:co R:dr 1,000,000. af MagazinsFonden 520,029: 3. 8. Värdet af öfverblefne Spannemålen har, beräknadt efter 1829 års Markegångspris, uppgått till 79,266: 21. 2. 1. hvarefter såsom förlust ä undsättningsföretaget uppföres: Transportbristcr m. m 24,516: i\. 3. ) Transport Skillnaden emellan åsatte uthorgnii! gs-prisen och de pris hvartill Spannemålen antingen blifvit försåld, eller ansetts vara värd vid behållningarneS öfverlåtande på f. d.
till, en att att allmänna källa — om till s t y r k a Så ryckt framåt att kriget och sundhet att o c k, enligt mångas vändigt » opinionen uppfattningen, k e n, till d e n n u v a r a n d e, Med D e t lider den kanske mer än t i o år s å h a s t i g t den barbariska var för m e n i n g, ett » nödlångt ha vi hunnit: b i d r a g a till att afskyder Suttner från tro på så s a n t i sitt b r ö s t o c h e n s m u l a mänsklighetens utvecklingsmöjlighet i gör ännu djupare d e t, att a f: » Ned en af med vapnen! » jag minns förening ej h v e m — Till sist Pierson fann hon dock (Dresden), hvilken en d o c k e g e n t l i g e n b e r o d d e p å, att hustru, s o m läst manuskriptet, i händelse herr Piersons funnit vårt En förläggare lyckliga det så land Bertha daste, sin politiker och först verkställa fattarinnan han taga det. emellertid manuskriptet icke. manuskriptet D e t t a tillät förAntingen sådant det skulle var eller kunde familj krigare tog n ä m l i g e n att af göras men hämtat var och hans fadern hvarken stoffet hennes tre ångra trettio detta. tyska s k ä l att T y b o k e n har redan uppleft sina upplagor, är öfversatt till alla Någon föreslagit, att åstadkommande ökad i spridning. naturligtvis på det till far, denna general bröder äfven hennes man 3 3 års v. ålder Suttner, Förut hade damer i den högre societeten o c h tankefattigt öfver lif. Mannen, o c h b l. t y c k s lefva i det lyckligaste äktenskap, fastän barnlös, och bebor, när hon icke tillslott Harm annsdorf i Österrike. kvinnor att bara under känner hon i det Men n ö j a sig m e d sin dylika egen flesta omständigheter s o m sin plikt o c h sin mest energiska arbete göra, lifsuppgift för fredsidén verka för hela mänsklighetens l y c k a. v.
Föredrogos ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkanden och Memorial: N:o 13, i anledning af väckt fråga derom, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla om vidtagande af skyndsamma åtgärder till lugnande af de separatistiska rörelserna inom kyrkan, och upphörande af förföljelser emot dem, som i borgerligt afseende föra en stilla och oförvitlig vandel, bifölls; N:o 14, i anledning af väckt motion om ändring af 8 8 i Kongl. Förordningen om kyrkoråd den 29 Augusti 1843, bifölls; N:o 15, i anledning af väckta motioner om ändringar uti Kongl. Stadgan den 13 April 1808 om jagt och djurfång, bifölls; N:o 16, i anledning af återremiss af Utskottens Betänkande, N:o 5, öfver väckta frågor om förändring eller förklaring' af gällande stadganden, angående skyldighet att bygga och underhålla prestgård, tingshus och häradsfängelse. Lades till handlingarne. 352 Prot.-Utdrag den 11 Augusti 1854. N:o 17, i anledning af återremiss af Utskottens Betänkande, N:o 6, öfver väckta motioner om förändring af nu gällande stadganden, angående"llyttningstid för tjenstefolk. Lades till handlingarne. N:o 18, i anledning af väckt motion om förnyelse af stadgandet i 52 § af Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 29 Juni 1752, angående rättighet för Allmogen att till Rikets städer få till försäljning afföra den afvel och de varor, dess hemman af sig kasta, bifölls; och N:o 19, i anledning af väckta frågor om ändringar och tillägg i Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 samt Kongl.
Johan Olof Wallins stämma hade för alltid tystnat, och om Josef Wallin i Klara hörde jag visserligen någon gång talas, liksom om doktor Liljenwaldh i Maria och hofpredikanten Winter i Katarina, men i deras kyrkor kom jag aldrig, och om deras verksamhet känner jag ingenting. Min mor förde mig alltid till Storkyrkan, men jag kan ej erinra mig, att jag någonsin hörde gamle doktor Hagberg ocb ej heller hans efterträdare som pastor primarius, doktor Zacharias Pettersson. Den, hvars predikningar min mor däremot aldrig försummade, var en ung pastorsadjunkt, magister Wennström, hvilken sedan vardt kyrkoherde i Falun. Han var på sin tid mycket omtyckt som predikant, och då han uppträdde i predikstolen, måste man infinna sig tidigt i kyrkan, till och med om så var i aftonsången, hvilken då började klockan två och sedan kloekan fyra. D å satt man och frös i den stora kyrkan. Värmledning visste man icke af, lika litet som gasbelysning. Under den mörka årstiden upplystes kyrkorna af tjocka, gamla vaxljus, hvilkas lågor flämtade för luftdraget och osade rätt starkt. Men högtidligt var det, tyckte jag, och ännu femtio år efteråt erinrar jag mig, i hvilken högtidsstämning jag vid min moders hand trädde in genom södra dörren åt kyrkogården, kastade en blick af dels beundran, dels fruktan åt Sankt Göran och draken, som då hade sin plats strax innanför den ingången, och fördes fram till predikstolsgången, där min mor hade bänkplats. Stundom kommo vi i så god tid, att jag fick gå fram och beundra det rika altarskåpet, » sjustaken » och den stora taflan «Yttersta domen », hvilken senare skrämde mig ännu mera än Sankt Gö- ran och draken. Vid grinden till stora ingången såg jag under lång tid en gosse, som tycktes tillhöra kyrkan oeh var väl känd af alla kyrkbesö- kanden i den församlingen. Han biträdde kyrkobetjäningen och visade sig mycket på- passlig och nitisk. Sedermera erfor jag af min bror, att samme gosse kommit in på gymnasium oeh skulle studera till präst. Han har nu i nära tre årtionden varit och är fortfarande prost och kyrkoherde i Malmö.
Det lärer ej kunna förnekas af någon ledamot, som har insigler i denna metier, alt soldaten börjar med klädseln. Hans första utgångspunkt är att kläda sig. Om nu en så beskaffad enkel soldatdrägt kunde införas och genom beväringssyslemet göras så allmän, att den blefve hela Svenska allmogens drägt, så att allmogen blott behöfile sälta geväret på axeln och kasta remtygen på sig för alt hafva sin soldatdrägt i ordning; så tror jag att detta, i ett land sådant som vårt, vore det mest ändamålsenliga. Nu synes det mig likväl, i afseende på det speciella fall, som bär är i fråga, att 3o,ooo r:dr lill beväringsförråderis completterande är af så liten vigt och så litet inflytande, att det alltför gerna kunde besparas för andra fall. Hvad beträffar den sednare punkten eller de 3o,8i4 i-.dr 11 sk. 4 rist., som äro afsedda för en, på grund af folkökningen beräknad, stigande beväringsnumerär af 5oo man, så motsätter jag mig ej densamma. Frih. Sprengtporten! Jag får endast, i anledn. af den anmärka., sorn Gr. Anckarsvärd framställt emot Utskls tillstyrkande af 3o,ooo rldr för att complettera beväringsförrådet, nämna, alt skälet hvarföre Utsk. tillstyrkt detta anslag är det, att R. St. vid 1835 års riksdag biföllo, att i - 8o Den 18 Mars. nån <Jot allmänna förrådet, hvilket en!, den af K. M. uppgjorda och af 11. St. antagna och gillade plan skulle innehålla persedlar för i5,ooo beväringsynglingar, linge utlagas persedlar för att användas för de tjenstgörande beväringsynglingarne. Det ar denna brist i det complelta förrådet, som TJtsk. nu, på grund af K. M:s framställning, föreslagit R. St. att fylla genom beviljande af ett anslag af 3o,ooo i:dr. Hr Lefrdn, Joli. Pehr: Jag begärde ordet för alt lemna ungefär!, samma upplysning, som Frih.
Jag nämner detta, endast för att freda StatsUtsk. från den förebråelsen att äfven i detta afseende hafva begått ett misstag, och då jag ansett mig böra redogöra för den åsigt, nr hvilken StatsUtsk. uppfattat frågan, vill jag likväl icke motsätta mig den åtgärd R. o. Ad, kan anse lämpligen böra vidtagas. Jag får blott upprepa, att jag anser saken snarast kunna bringas till målet, om R. o. Ad, genom prot.utdr. inbjuder BorgareSt, att förena sig uti R. o. Ad:s beslut; börandes inbjudningen ske till BorgareSt, hellie än till BondeSt., derföre att det förra Ståndets behandling af denna fråga icke är så bestämd som det sednare Ståndets, Frih. Cederström: Jag skulle tro, alt man skulle kunna undvika återremiss och hastigare komma till slutlig öfvertygelse derom, att hvarken Borgare-eller BondeSim, då frågan ånyo för dem blifver utredd, kunna vidblifva ett beslut alt söka rubba ett af föreg:de Ständer fattadt beslut om ifrågavar. K. lustslotts öfverlåtelse på Konungens lifstid till K. M:s fria disposition, Dm nemi. R. o. Ad, ogillar votei :s-pi oposma och genom prot.utdr. meddelar de öfriga Stånden sitt beslut, grundadt derpå att R. St, redan vid t8i8 års riksdag till K. M. på haus lifstid öfverlåtit Rosersbergs K. lustslott, jemte ett årligt underhålls.anslag af 2000 r:dr, så lärer följden blifva den att de öfriga Stånden finna, att någon votering icke kan komma i fråga, Hr von Hartmansdorff: Jag skulle äfven tro attén 13 fj, 5q Den 16 September f. m. inbjudning till BorgareSt. i delta hänseende vore öfverflodig ocb mindre passande, enär man bör antaga, alten livar, som blifver upplyst om sina misstag, rättar dem ulan påminnelse.
Platthet, långrandigt reflekterande hit och dit, klumpig lek med delikata ämnen och öfver allt detta — för att använda ett af herr Rings älsklingsord — ett » dam » af hvardaglighet, ett tråkighetens » töcken », aldrig genombrutet af en enda stråle af talang — sådant är innehållet på några ytterst få undantag när. har författaren inlagt en rätt tilltalande protest mot det Wirsénska barmhertighetsidealet med ränteberäk * ning i en annan verld. I ett annat stycke, som endast bär ett utropstecken till öfverskrift, möter oss en smula känsla i en relativt ledig iorm. Några stycken äro passabla bitvis. Men för öfrigt! Läs blott det triviala » Skyltfönster » eller den klumpiga » Silhuetten », skildrande det intressanta mötet mellan » en täck gestalt » och några » suddar » och slutandemed, » att man sams tycks bli *. Las » Uppriktighet » och » Endragt » — smakfulla saker! — den genomprosaiska » Kär-leksnytta », den tillgjorda » Farväl », den löjliga » Dryckessången » med dess spasmodiska försök till humor! Ögna igenom » Lust », der » den jordiska kärleken » prisas för sin » läckerhet » och nöjet förherrligas, nöjet » Att slatas af armar, som förr slutit andra, Att kyssas af mun af en annans varm. » Lika gerna kunde man ju glädjas t. ex. åt att dricka ur orena glas? Las — ja läs boken, om ni orkar, och ni skall med mig förvånas öfver möjligheten att skrifva och ge ut en sådan genomtarflig produkt som den redan kanske allt för långt afhandlade diktsamlingen. Jag vill ej söka gissa, hvad som kan hafva förledt herr Ring att i vår tid af öfverpro-duktion, då så godt som hvarannan menniska skrifver eller skrifvit vers och ofta rätt skaplig sådan, tro sig ega någon speciell kallelse i den vägen. Jag uppepar, att jag tror honom ha handlat fullkomligt naivt. Hans eget öra kände sig 6mekt af de nya och okända tonfallen, som följde sina egna lagar, och så tänkte han förstås, att andras öron ej borde vara sämre konstruerade än hans.
Memorial af med hvarandra gemenskap egande syftning blifvit öfverlemnade, nemligen Från Hoglojlige Rid der skap et och Adeln: 1:0 Herr v. Beckers, Carl Johan, hvaraf inhemtas, att han, som redan vid 1823 ars Riksmöte framställt nödvändigheten, sä väl för Staten, som för Jordbruket enskildt, af Spannmälsuppköp och upplag för allmänna medel, vid inträlfande ymnig årsväxt och då Spannmålspriset nedsjönke till ett visst minimum, men utan att Rikets Ständer då deråt lemnat uppmärksamhet, nu ater påkallat den för samma ämne. Motionairen har i detta afseende uppdragit en mörk tafla af de efter 1826 års missväxt inträffade, för det allmänna och Landtmannen i synnerhet olyckliga förhållanden, ej mindre genom ett hastigt uppjagande af Spannmålspri - l4 StatsOec.-UtsL TJtl. N:o 114* sen till en utomordentlig höjd, än genom deras omedelbart derpäföljande fall under allt skäligt värde. Enligt hvad erfarenheten skall vid handen gifvit, hade köpmännen haft lika litet att afyttra, då Spannmålsreqvisitioner skett, som de visat sig föga angelägne att köpa, då anbud, äfven till de lägsta pris, blifvit dem gjorde; och då derföre emot nöd, omvexlande med vanvärde, bägge delarna i sina verkningar lika förderriige, enda säkra correctivet, i Motionairens tanka, är, att Spannmålsupplag, inköpta till ett medelpris under öfverflödig tillgång, finnas att afyttra med skälig förhöjning i behofvets stund, har Motionairen, som anser Staten böra mellankomma, der enskild kraft tryter, föreslagit en inrättning, hvilken, till visst en gång för alla bestämdt minimipris, i goda år skulle uppköpa landets öfverlopps - spannmål, eller åtminstone någon del deraf, för att, i svåra år afyttra den till högre, men blott på inrättningens bestånd, ej på dess vinst, beräknade pris. Vid bestämmandet af detta pris borde man, för att ej öfverhopas af Spannmål, sänka sig så lågt, som jordbruket möjligen kunde tåla, t. ex. till ungefärligen 5.2
Den erfarenhet man kan åberopa för nyttan af ett sådant tvång, är således åtminstone icke långvarig, och huruvida den klassiska bildningen kati hafva under dessa 6 år i något hänsende höjt sig, lärer med största skäl kunna betviflas. Man har anfört England som exempel på ett land, der den klassiska bildningen uträttar så ofantligt mycket godt. Jag bar sjelf besökt Oxford och jag bekänner, att det var med en sorglig känsla jag erfor undervisningssätt^ i de der befintliga s k. colleges, ett slags med galler försedda klosterbyggnader, som snarare likna fängelser än de öppna Akademier, der Greklands filosofer bildade sina lärjungar. Undervisningen är här inskränkt till latin, grekiska, hebreiska, malhematik samt theologi efter gammal testamentisk eller puritansk mening. Om den moderna vetenskapligheten meddelas ingen kännedom. Och månne det icke är hufvudsakligen genom en sådan uppfostran åt Englands statsmän, jurister och prester, som man allt hitintills kunnat i England bibehålla dessa gamla apparater och sedvänjor från medeltiden, hvilka i det öfriga Europa anses löjliga och hvilka i en så väsendtlig mån tillbakahålla hvarje reform i både lagstiftning och lagskipning jemte denna stela formalism i hvad Den 57 Mars e, m. 43» som rörer rättegångar och afhandlingar man och man emellan, som ännu utgöra en så tryckande börda för Engelska folket. Men den förevarande frågan rörer sig icke derom, huruvida för den högre bildningen det må vara af mer eller mindre vigt att förvärfva kännedom om grekiska språket, utan derom, huruvida det för Staten är mera angeläget att genom skolundervisningen bildas skicklige embetsman och medborgare med användbara insigter, eller att ynglingar i skolan läsa Xenophon om »de 10,000 grekernas återtåg» eller några rapsodier i Homer, hvarmed de sedermera under sin återstående lifstid aldrig ämna sysselsätta sig.
Vår ryske värd berättade, att samojeder från långt aflägsna trakter brukade vallfärda till dessa ställen för att der offra och göra löften. Köttet af de offrade djuren åt man sjelf, benen ströddes på offerhögen och gudarne beströkos med det offrade djurets blod. Jag förklarade genast, att jag önskade besöka ett sådant ställe. Men länge ville ingen af de här varande ryssarne tjena mig som vägvisare. Slutligen erbjöd sig dock en ung man att ledsaga mig till ett ställe på Waigatsch-ön, der jag kunde få se hvad jag önskade. Med anledning häraf gjorde jag följande dag i en af ångsluparne, åtföljd af dr Almqvist, löjtnant Hovgaard, kapten Nilsson och min ryske vägvisare, en utflygt till andra stranden af Jugor-sundet. Offerhögen var belägen på högsta punkten af Waigatsch-öns sydvestra udde och bildade en naturlig kulle, som höjde sig ett par meter öfver den omgifvande slätten. Denna afslutades mot hafvet med en tvärbrant stupa. Landet var jemnt, men uppsteg småningom till en höjd af 18 meter öfver hafvet. Grunden utgjordes af sibirisk kalk i upprättstående lager, strykande från öster till vester, och på vissa ställen innehållande försteningar snarlika dem från Gotland. Här och der funnos grunda insänkningar i slätten, täckta med en ganska rik, jemn grön gräsväxt. De högländta, torra delarne prålade åter med en ytterst yppig blomstermatta af gula och hvita saxifragor, blåa erithrichier, polemonier och parryor samt gula chrysosplenier m. m. Dessa sistnämnda, vanligen helt oansenliga blommor, äro härstädes så yppiga, att de bilda en vigtig del af blomstertäcket. Skog saknas helt och hållet. Äfven buskarne blifva knappast alnshöga och detta endast på skyddade ställen, i dalsänkningar och vid foten af branta mot söder vettande sluttningar. Offerhögen bildade ett stenröse några få meter i qvadrat, beläget på en särskild upphöjning af slätten. Bland stenarne träffade man: Gudar från offerhögen. 1/12 af nat. storl. 1.
Så flackade vi härs och tvärs en tid, lefde äkta, oförfalskadt konstnärslif, målade både likt och olikt — det var en tid med stora vidder, härliga vyer och sol och luft och leende — en tid, som aldrig kommer åter! Men så dog min far, jag måste resa hem, och vi skildes på ett år. Men, Gud vet hvad som hände honom det året! För när jag våren därpå träffade honom i Paris tillsammans med Birger och Edelfelt, var han till den grad förändrad, att jag tviflade på, att det var samma person. Du kan aldrig tänka dig, hvilka uppträden jag nu fick bevittna! Excentrisk, extravagant hade han ju alltid varit, men nu var han rent af galen. Ja, galen! Komplett vansinnig. Hvar han hållit till det där året, var omöjligt få veta. Han hade kommit till Paris strax före mig, ingen visste hvarifrån. — • J a g har ofta tänkt sedan, att det var nå- gon olycklig kärlek med i spelet, men det yttrade sig inte på det viset. — Det året han fick idén att sluta upp att måla, slog han sig på politiken och blef socialist och nihilist, och Gud vet allt hvad för » list ' uan då va ', han kom till och med in i politiska sällskaper i Paris, men det gick lyckligtvis öfver. — Herre Gud, frisinnade ä ' vi allihop, men, hm, ser du, för en artist får konsten lof att inta främsta rummet! — De där dumheterna — jag talar ur konstnärssynpunkt — kommo inte nu, inte heller minskad arbetslust — tvärt om, det var rent af otroligt, hur han målade. Det blef en riktig mani. Och nu var det inte längre skisser, utan nästan ängsligt, minutiöst utarbetade dukar. Då och då fick han ett anfall af sitt gamla sätt och föll in i ett riktigt » klatschmanér », klämde 6 ur tuberna direkt på duken och målade i hastigheten med bara fingrarne, kom med de vildaste färgblandningar, motiver, toner och framför allt ljuseffekter — och förstörde se ' n alltsammans! » L. drog andan och såg på mig; det syntes, att hans egna ord grepo honom.
kan val inte hj8lpas. Det ä r ledsamt, lilla fröken känner oss och har sytt s&amp; lange &amp; t oss, men om man inte kan f i sydt när man ' behöfver ssn, konsulinnan sAg upphettad och ledsen ut. " Jag vet inte hur jag skall bära mig Atn, sade frökeu StAl. " Jag har inte mer an fem arbeterskor, d e t ' ä r alltid s i svArt att .hinna il brsdaste sasongen. " " Ah, de kunna ju sitta uppe en liten smulan, sade fröken Edith; som börjat bladdra i bazaren och som genast uppfattade en viss liten obeslutsamhet i fröken StAls rOst. " Jag sitter uppe till elfva, tolf hvar-. enda kvall, och det mAr jag inte det ringaste illa af. " Vid dessa ord knöts en liten hand i rummet utanför och höjdesmed en hotande Atbörd mot dörren. " O! om jag hade dig ensam i en skog, " mumlade Olga. Hon brydde sig icke om att lyssna l h g r e, hon började att surra ursinnigtmed maskinen, hon visste nu hur det skulle g&amp;. Äfven hon hade uppfattat förtindringen i fröken Stals röst. Men det samlade sig bittra. tArar under hennes ögonlock; ett par af dem droppade p i det bl&amp;. lifvet. " Jag bryr mig inte om det - jag skulle vilja gr8t.a smalt bly p&amp; det, och branna upp hvarenda trasa som skall p&amp; Innocensen ", sade hon i sitt af harm sjudande sinne. Konferensen derinne var slut, damerna hade afl8gsnat sig och frö- .ken Stil kom in. " Vi f&amp;r lof att ha en klädning till färdig i morgon kvall ",. sade hon. " Det kunde inte hjälpas. Hur mycket fattas det p i Olgas. lif? " " Det är bara hoptrAckladtn, svarade Olga, som fördjupat sig i: tanken p&amp; det svarta derhemma i dragkistlAdan. " Bara trAckladt1 " utropade fröken Stal och röck haftigt det blA. lifvet till sig.
Jag är viss på att få Kamrater, ja. Om Viktor kunde komma ifrån och mycket noga var hon i valet af mina kamrater. 22 ANNA (glad). protokollen. Då vill jag skrifva för dig och bli din hjälp med KARL (kysser hennes händer och ler). Dessa små rosenfingrar med bläckfläckar! Nej, ANNA (drar sina händer tillbaka). De äro skapade för arbete så väl som dina. KARL (stolt). såra min hederskänsla! (Varmt.) Jag vill arbeta för dig, jag vill bära dig på mina händer! (Han vill omfamna henne.) ANNA Min hustru arbeta! Nej. Det skulle sannerligen de äro skapade för kyssar. rodnande ifrån honom). (afbrytande, drar sig tala om det för dig. Karl, det är något, som oroar mig. Jag måste KARL. Hvad då, min älskade? ANNA. Ellen KARL. Ellen? Kan hon oroa någon människa? 23 ANNA. och toaletter. Ja. Hon tänker inte på annat än sina nöjen KARL (skrattar). så ung och vacker. Jag tycker, hon är i sin fulla rätt därtill; hon är ANNA. märkt, att konsul Ahls Nej, Karl, du får ej skratta. Har du då inte KARL (lifligt). parti för lilla Ella! Ahls? Hvad säger du? Det vore ju ett briljant ANNA (häftigt). lockat Viktor? Du sade ju nyss själf KARL. är nödvändigt! Det duger inte för honom lefva på nom ju inte synnerligen; men jag har aldrig hört Att Viktor bör undvika hans sällskap. Ja, det Han, som för ett så oordentligt lif han, som det viset! Men Ahls nå ja jag känner honågot ofördelaktigt om honom. (Anna ser förvånad ut.) Nej, Anna, jag försäkrar dig det! Tror du annars jag ville, det Ellen? Åh, långt därifrån! Enligt min uppfattning är han en hederlig, duglig man och Ellen tycker om honom, så därtill rik, elegant. Hvad vill du mer? Och om 24 ANNA (häftigt). hon inte kan högakta! Så kan hon aldrig bli lycklig med en man, som KARL (förvånad) ger dig anledning? (Ser forskande på henne. Hon slår kära Anna. Högakta? Det var ett strängt ord, Anna. Hvad