Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståndet, som antagit Utskottets förslag, angående lika giftooch arfsrätt, antog ock nu Irsta alternativet af den förändrade lydelsen af 4 och 5 §§. i 17 Cap. Ärfda-Balken samt 8 Cap. 3 §. 1 mom. Jorda-Balken. Nro 114, i anledning af väckt motion om ändring af föreskrifterna i 9 Cap. Handels-Balken, angående ränta af försträckta penningar eller varor. Bifölls. Nro 115, i anledning af väckta motioner om stadgande af skyldighet för gäldenär att, i brist af annan tillgång, med arbete aftjena sin skuld. Bifölls. N:o 116, i anledning af väckta motioner om nedsättning i underhållet för bysatt gäldenär. Bifölls. Nro 117, i anledning af väckt motion, angående vilkorliga utmätningsresolutioner. Bifölls. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo följande Constitutions-Utskottets memorial: Nro 32, angående en ifrån Bonde-Ståndet remitterad anmärknings-anled ning. Godkändes. Prot. Utdr. d. g Sept■ 1840. och N:o 33, angående ytterligare framställda anmärknings-anledningar, med afseende på Stats-Rådets bristande fulltalighet. Återremitterades. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnde bordlagda Utlåtanden och Memorial: N:o 288, i anledning af väckta motioner om upphörande af dagsverksskyldigheten till kungsgårdar och boställen. Bijölls. N:o 290, i anledning af väckt motion om afskrifning af åtskilliga Kongl. Krigs-Collegii Artilleri-afdelnings i Mariebergs egendom intecknade capitalskulder. Bifölls. N:o 292, med svar å erhållna återremisser å Utlåtandet N:o 145, i anledning af väckt motion om upphörande af begrafningshjelps aftjenande. Utlåtandena N:ris 145 och 292, godkändes.
Ståuden antaga voter.-propos:n i dess närvarande skick, skola de påtvinga PresteSt:t ett beslut, som det aldrig fattat. PI. XI. 21 322 Den 23 Oktober f. m. Följaktligen hemställer jag, att Nej-propos:n måtte ändras i enlighet med PresteSt:ts beslut, samt erhålla följande lydelse: »Vinner Nej, kommer, i enlighet med PresteSt:ts beslut, postföringsskyldigheten, i den mån K. M:t finner sådant lämpligen kunna ske, att från jordbruket skiljas, emot åliggande för posthemmanen att fullgöra de onera, från hvilka de hittills varit, i sin egenskap af posthemman, befriade; — samt att, såsom följd deraf, posthemmanen tillförbindas att, i likhet med andra i skjutslag indelade hemman, deltaga i det allmänna skjutsningsbesväret, såsom detta kommer att utgöras; oell att å Itiksstatens 7:de Hufvudtitel anvisas och ställas till K. Mits disposition ett årligt reservationsanslag af 70,000 rdr rmt att till Postverket utgå såsom ersättning för den ökade kostnad, som genom postskjutslegans höjande komme att upstå; med bemyndigande tillika för Poststyrelsen att använda de besparingar, som å detta anslag kunna göras, till ordnande å postvägar af gemensam befordran af post och resande; öfverlemnande till K. M:t att bestämma de reglementariska föreskrifter, hvilka för denna trafik kunna befinnas nödige.» Vid Ja-propos:n torde endast ordet »hufvudsaklig» böra uteslutas. Hr Montgomery: I följd af brådskan att erhålla detta Mern. färdigt och aflemuadt till tryckning, kom jag icke i tillfälle att få dervid afgifva den reservation, hvilken jag annars, i fullkomlig öfverensstämmelse med den af Gr. Lagerbjelke nu gjorda framställning, skulle hafva detsamma bifogat. Afven jag anser att det skulle vara ett ganska vådligt prejudikat att låta 3 Stånd påtvinga det 4:de ett beslut, som det aldrig fattat; och anhåller om bifall till Gr. Lagerbjelkes förslag. Hr Hjärne:
»Jo, när man så börjar tala, så är det någonting som säger: ’kom mig inte för när’ – och som är så irriterande, derför att det är så öfverflödigt.» »Men Richard, hur kan du bli ond för rakt ingen ting? Det har inte fallit mig in en tanke på, att jag behöfde hålla dig på afstånd.» »Nej, det kan väl hända att det inte är med afsigt, men det är så ändå, och det pinar mig. Jag skulle icke tänka på om du vore en pojke eller hvad för något som helst, om det inte vore för din egen ton. Som just nu. Det kommer någonting i sjelfva tonen, någonting skyggt, tillbakadraget. Du talar lågt, stelt, liksom du skulle hålla hela samtalet nere vid fryspunkten, – nej, det är inte det! – men det är någonting som inte är naturligt. Du har en stark altröst, som talar raskt och tydligt, men då blir det någonting dimmigt, beslöjadt; det der, som jag inte kan fördra’. Det är någonting liksom: ’akta dig, du talar med en qvinna’. Och så är det i blicken också. Du, som annars ser folk så rakt i ansigtet, du ser ned, eller åt sidan ... det skall vara så lugnt och likgiltigt. – Åh, men det är så fruntimmersaktigt! Hvad skall det vara bra för? I mina ögon är du en menniska, rätt och slätt, och inte ett dugg annat; hvad skall så det der tjena till?» »Men Richard. Just det, att du är så fasligt häftig och misstrogen, gör att man känner sig skygg.» Han for upp på golfvet och gick ett slag, innan han svarade. Hon höll på sin panna med ena handen; det värkte så. »Ja, nu är det värre», sade han nervöst, »och nu är det min skull.» Hon skrattade. »Seså, sätt dig nu bara.» »Vill du ha ett ättikomslag?» »Nej, det vill jag inte. Men jag vill en gång för alla ha ett slut på det här bråket.» Han kom och kastade sig på stolen.
Bomullsfabrikater af Ostindisk bomull, tillverkade i England, gå till Ostindien åter. En Mr. Cowell har i den berättelse, som Parlaments-Commissionen afgaf öfver bomullsfaktorierna, jemfört uppgifter och räkningar ifrån etthundradefemtioett så kallade Cottonmills, som tillsammans sysselsatte 48,645 arbetare. Resultatet var, att oaktadt de fallande prisen på fabrikaterna, (ett fall, som dessutom motsvaras af fallet på de förnämsta lifsfömödenheter), en bomullsspinnare nu förtjenar mer än för tio år tillbaka, och med mindre arbete. Så mycket har den ojemförligt större quantiteten af den producerade varan verkat; hvadan kalkulatören ock anser sig fullt berättigad till den slutsats, att förbättringar i machinerna måste öka både fabriksägarens och arbetarens profit 73. Det kan i alla fall ej nekas, att den folkmängd, som hitintills så hastigt uppvext kring machinerna, visar en ovanligt stor proportion af nöd, okunnighet och förderf, – att sjelfva systemet har en tendens till ytterligheter, som ännu ej funnit någon moralisk regulator, – att det midtemot en stor rikedom aflar af sig ett stort armod, – att det ökar hopen af de fattiga och således lutar till de mindres, de svagares förtryck 74, – att sjelfva den rikedom det hastigt föder, lättare än någon annan vexlar och förtär sig sjelf; då i ett land, som innom sig samkat handelsväldet öfver verlden, hvarje handelns skifte skapar och tillintetgör stora förmögenheter och verkar på tusentals arbetares uppehälle för dagen. Det är ett högt spel med mensklig lycka; och att det ingen ting respekterar, visar bäst dess förhållande till barnen. Under det i den nya manufakturbefolkningen England fått ett rörelseelement, som redan visat stora politiska verkningar, har dess jordbrukande befolkning mer än någon annan förblifvit vid gamla förhållanden. I Edinburgh Review för April 1836 75 yttras: England, under alla dess senare framsteg i odling och rikedom, har förblifvit stationärt i afseende på de ekonomiska förhållandena emellan jordägare och arbetare.
Augusti', art infordra Directionens af allmänna Brandförsäkrin-sWerket bestänka utlåtande: om. och huruwida Directionen will tillåta, alt alla uti Contoiret innestäende Brandförsäkringsmebei, för hwilka Obligationer af RiksgäldsContoiret blifwit mfärdade, genast omsattas emot andra Obligationer pä minst fyra är och med Z procents ärlig ränta; och att lika beskaffade Obligationer äfwen meddelas .för de summor ä hwilka Bancomttester och Ränterie-quitteneer till RiksgäldsContoiret än wida, re inlämnas; och hwarjemre Directionen borde till» kännagifwas och uttryckeligen förklaras, akt i händelse Directionen icke skulle wilja härutinnan inga, RiksgäldsContoiret icke godtgör någon ranta i Brandförsäkrings-medlen längre än till den sista October innewarande är, wid hwilken Lid den befattning med upbörden af allmänna Brandsörfäkrings-medlen, RiksgäldsConkoiret hittills haft, äfwen kommer att aldeles uphöra, sä att Directionen sjelf härom får föranstalta Mm dä Directionen uti Dest unds/d. 24 Augusti - Den 18 November. 9*9 .gusti till Herrar Fullmägtige aflärne strifwelfe hara icke lämnat något bestämdt sivar. utan endast med äberopande af Författuingarne för allmänna BrandförfäkriugsJnrättningen, anfört hwad som more gagnelig! för berörde Werk, sa anmodade StatsUtstottet enligt Bilagan (Lik. H.) under d, 2 Sept. Herrar Fullmägtige, att lämna Directionen del af de wilker, pä hwilka StatsUkffottet ansett Contoiret hä, danefter böra fortfara, med upbörden och förräntandet af allmänna BrandförfäkringsFonden med förilarande, att därest
' S. D. Till afgörande föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den J5 Maji afgifne och den 21 på bordel lagde Utlåtande No 117, i anledning af de anmärkningar, som blifvit inom tvenne Riks-Stånd gjorde vid Utskottets Betänkande, angående väckt fråga om förändring uti g §:n af Kongl. Seglaiions-Ordningen den 15 Junii 1774; Och fann Borgare-Ståndet, som redan förut gilladt Utskottets förra Betänkande i ämnet, godt att oförändradt vid detta sitt beslut förblifva. S. D Då nuå nyo föredrogs Allmänna Besvärs®ob Ekonomi-Utskottets den 15 denneS afgifne Utlåtande N:o 11 j, i anledning af inom 486 Prot. Uldr. d. 57 Maji 1818» Hedervärda Bonde-Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande föreslagne ändringar och förbättringär Uti Sicjutsväsendet, fann. Borgare-Ståndet något vidare ej dervid vara att tillgöra, än att berörde Utlåtande skulle läggas till Handlingarne. S. D. Riksens Ständers Stats-Utskotts den 13 Maji afgifne och den 21 på bordet lagde Betänkande Nio 243 , i afseende på de under Kongl. Commerce-Collegii förvaltning stående fonder och medel, biet nu, vid förnyad föredragning , återremitterade till Utskottet, i anseende till de emot samma Betänkande gjorde anmärkningar. S. D. Biföllos, vick förnyad föredragning, nedännämnde Utskotts Betänkanden: Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens N:o 147, angående Kongl. Maj:ts Nådiga Prop®- sition till Riksens Ständer, i anledning af förekommen fråga, om Båtsmans-Boteringens införande UFärentuna Härad af Stockholms Län. N:o 248, öfver Herr C. A. Gyllenrams Memori-1 al , om Pensioners anslående till understöd för Embetsoch Tjenstemän, som hafva flere Barn. Lag-UtsVattetS:
Maj:ts Befallningshafvande vitsordadt; samt att Kasten den 21 Maj 1836 i nåder blifvit utnämnd till Öfver-Jägmästare i Upsala län med en lön af 1,000 R:dr Banko, efter hvilken befattnings tillträdande, i Juni månad samma år, han, enligt Lans-styrelsens betyg, rättfärdigat sitt förvärfvade anseende för utmärkt skicklighet samt oförtrutet nit; men, kort eft,er ett af honom anordnadt vargskall i sistlidne Januari månad, träffats af ett slaganfall med åtföljande lamhet i venstra armen och benet, till följd hvaraf Öfver-Jägmästaren Kasten, enligt vederbörande läkares intyg, «icke allenast är urståndsatt att sin tjenst för närvarande bestrida, utan ock blir oförmögen att framdeles uppfylla alla tjensten åliggande göromål.» Under sådana förhållanden har Öfver-Jägmästaren Kasten i underdånighet sökt rättighet till en framtida pension, motsvarande hans ofvanberörda lön, eller till belopp af 1,000 Riksdaler Banko årligen; och till stöd för denna underdåniga ansökning om pensionsrätt, hvilken rätt icke är Skogsoch Jägeri-statens tjenstemän tillförsäkrad, ehuru deras ansträngande göromål icke allenast fordra full styrka och rörlighet, utan äfven vid många tillfällen äro för helsan blottställande, hafva tillförordnade chefen för Skogs-Institutet samt Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium anfört, ej mindre att Ofver-Jägmästaren Kasten är den äldste bland Rikets examinerade skogstjensteman, än äfven att hans förtjenstfulla verksamhet omfattar så väl skogshushållningens praktiska som vetenskapliga del, samt att behofvet synes högeligen fordra tillsättandet af en verksam person till ifrågavarande, särdeles mödosamma befattning, hvilken det alltså vore önskligt att Kasten utan kännbar uppoffring kunde sättas i tillfälle att lemna, då han nu mera icke lärer kunna påräkna att blifva för densamma vidare tjenstbar.
Hvad mig sjelf rörer, så är det icke här i landet jag först kom i beröring med homöopathien, utan i utlandet, hvarest jag vistades consecutivt i 11 år. Det var derstädes jag genom egen. erfarenhet biet' öfvertygad om förträffligheten af denna läkemethod; hvad jag deraf i utlandet förnam, ingaf mig den värma derföre, att jag icke kunde undgå att göra den framställning, hvarmed jag nu vid trenne Riksdagar uptriidt. Om det tillåtes mig att åberopa min egen, ehuru obetydliga erfarenhet, så får jag nämna, att jag på ett ställe varit roed der en epidemisk sjukdom rasade med sådan fart, att jag såg en bataljon, som på sjunde dagen efter farsotens utbrott fördes till paraden af en fanjunkare, sedan allt. öfverbefäl sju knat. Det slutade dermed, att nästan alla de, sorn tillfrisknade, hade derför att tacka en Fransysk homöopathisk läkare, hvilken fiek behandla dem vid ett sjukhus, sorn han förestod. Jag^ har således verkligen haft tillfälle se något i större skala i den vägen, och man må derför icke förtänka mig, om jag fått intresse för denna läkemethod. Frih. Cederström har begått ett säkerligen ofrivilligt misstag, då han, i sin ifver att få min motion afslagen, sade, att jag begärt 40,000 rdr. Förhållandet är, att jag föreslagit alternativt för ett sjukhus 30,000 rdr eller för en poly klinik 10,000 rdr, hvaremot Hr Frib:n behagat slå ihop båda summorna. Frih. von Duben: Med anledning af Hr von Qvanten» yttrade önskan om det ifrågasatta anslagets beviljande för att få utrönt, huru med homöopathien hänger tillsammans, om hon är sann eller osann, anhåller jag blott att få tillägga, det jag är honom tacksam för det han gifvit mig tillfälle uplysa, att detta experiment redan för länge sedan är gjordt i andra länder, hvarföre Svenska Staten icke torde behöfva ytterligare spilla penningar derpå. Frih. Creutz, Steffan:
Dubbelfönsterna äro redan insatta och brysselmattor betäcka golfvet, men utanför tjuter höststormen, med sin fuktiga andedrägt blåsande omkring de gulnade löfven. Rummet är inredt med en sansad lyx, som visar att man hvarken behöfver spara eller önskar pråla. Vid en enda blick på de två personerna ser man, att det är efter middagen, att den gamla frun, med glasögon på näsan och bok i handen, strider mot sömnen, fast hon sitter der så styf och rak, man ser också att den unga befinner sig så innerligt väl, der hon tryckt sig upp i soffhörnet med fötterna uppdragna i kjolarne och boken i knät. Hon läser icke längre, men hon tänker på hvad hon läst. Det är ett intelligent ansigte, men mest anmärkningsvärdt genom sina fina kinder och långa ögonhår. Ögonen äro fästade på mattan och hon tänker öfver hvad hon läst, eller hvad hon tror, att författaren velat säga, hvilket kanske icke är alldeles det samma. I dessa skildringar, som man beskyller för att vara kalla och omoraliska, tycker hon sig ändå höra slagen af ett varmt hjerta, och under höljet af djerf realism tror hon sig skymta ett begär att hålla sig ren, hvilket gör, att hon icke känner sig kastad tillbaka från dessa skizzer af den instinkt, som annars håller henne från beröringen med allt lågt och osedligt, och som ibland tvingat henne att med blygsel öfver både författaren, som skrifvit, och sig sjelf, som läst, slunga månget modernt arbete långt bort, för att aldrig mera återtaga det. Här förekomma visserligen enstaka simpla uttryck, som stötte henne på samma sätt som en felaktigt anslagen ton i ett vackert stycke, en sådan som röjer nybörjaren eller brist på gehör; men det var icke formen han tänkte på, utan något som låg bakom. Det var denna poesi, helt omedveten, halft dold, som finnes i all verklighet, för den som har öra derför. Denna poesi fans der, kanske mot författarens vilja – eller kanske den fans i hennes sinne som läst. Detta sinne var lättrörligt, hennes tankar en qvinnas och deras slutkonst ologisk, kanske var det också det som gjorde, att hon dömde så mildt.
Den offentliga skolan bör derföre ej blott stå öppen för alla; dess undervisning bör äfven vara lämpad efter allas behof af allmän bildning, den bör utvisa kunskapernes hufvud■vägar. Hitintills har den vetenskapliga sidan stått alltför mycket tillbaka för den linguistiska och på denna sednare de lefvande språken för de döda. Läroämnen föredragas, som endast gagna på vissa platser i samhället, under det andra, för allmän bildning beböfliga, eftersättas. Ett nödigt samband saknas emellan Elementar-läroverkets serskilda delar, likasom emellan detta och Academien. Skolans form hindrar ej mindre en noggrannare disciplin, än de individuella anlagens utveckling, och de lärjungar, sorn afgå på olika stadier, hafva ej erhållit de i allmänhet mest behöflige kunskaperne, t. ex. den yngling, som ur Lärdoms-skolan afgår till ett närande yrke. Efter att sålunda hafva sökt att i korthet antyda de orsaker, hvarföre en reorganisation af Elementar-Läroverket måste anses vara af bebofvet påkallad, få Rikets Ständer i underdånighet framlägga de åsigter rörande ifrågavarande reorganisation, hvilka hos Rikets Ständer gjort sig gällande och afse nedannämnde omständigheter, nemligen: l:o Skalornas förening. Våra Elementar-Läroverk bestå af 2:ne väsendtligt skiljda delar, Lärdomsoch Apologist-skolan, af hvilka den förra åter är afdelad i den så kallade Nederskolan och Gymnasium. Hvad först beträffar de båda huf\ ud sia gen af skolor, så härflyta af deras åtskiljande betydande olägenheter. Gossen insattes nemligen redan i spädare ålder, ut in möjlighet för målsmannen att då rådfråga hans förmåga oeh fallenhet, af til ifäliiga an ledningar, i den ena eller andra skolan och fortsätter der sin väg längre elfer kortare tid, dock alltid för länge, om han blifvit införd på en för sig olämplig bana. Månget lofvande anlag går sålunda förloradt, eller tvingas att, efter missledda studier, återbörda, ehuru ofta alltför sent, på en annan väg. Expeditions -Utskottets Förslug till und.
»Jo bevars», svarade jag, »och stynget var nästan lika skarpt, som det jag vid samma tid fick i ett Helsingforsblad.» Jag mins ej nu om jag vid den tiden verkligen redan haft en skarp recension i någon Helsingfors-tidning. Men om icke så var, talade jag sannerligen profetiskt, ty då en liten tid derefter Pål Wärning kom ut, blefvo utlåtelserna derifrån öfver det »simpla och underliga sällskap», hvaruti jag infört läsaren så stränga, att både Dagligt Allehanda och Aftonbladet ansågo sig behöfva taga den stackars skärgårdsynglingen under sitt hägn, och på det viset kom Pål sig ändå upp i verlden och gjorde mig en gång en vida större tjenst än någon enda af alla mina förnämare hjeltar kunnat göra. 1867 på eftersommaren befunno vi oss, min man och jag, under en resa, stadda på besök på en landtlig kyrkogård, der jag hade en liten graf att återse. Aftonen började att falla öfver oss, och vi hade just fått höra att värden i det hus, som vi ärnat taga i anspråk för ett nattläger, och som så rigtigt gerna blifvit oss beviljadt, nyligen dödt. Att då besvära hans enka kunde ej komma i fråga. Gästgifvaregården var mycket långt borta, och der stodo vi nu, till på köpet med vagn, kusk och hästar, alltsammans lege-gods från Wenersborg, dit vi hade fyra mil tillbaka, och dertill var en tät regnby i antågande. Då framträdde från en af portarne der något arbete pågick, en ung »herreman», som väl förstått vår förlägenhet, och presenterade sig som Pål Wärning. Jag tyckte skämtet var föga passande, men ändrade snart tankar då han med vinnande godmodighet tillade: »Jag säger Pål Wärning, emedan också jag är en skärgårdsyngliug från samma trakt som han, och emedan jag haft ungefär samma öden och liksom han slutat med en liten handel, fast jag kommit att bli landthandlare. Jag bor derborta.» Han visade på ett icke synnerligen långt aflägset, hyggligt hus och slutade med orden: »Min hustru heter icke Nora såsom Påls, men hon är också född i skärgården, och skall med glädje mottaga herrskapet med hvad huset förmår.»
»Ack, bara den här förskräckliga timmen väl vore öfverstånden», sade Dina till Maria och gäspade högt. »Jag skall säga dig något sedan.» »Kan du inte säga det nu?» frågade Maria tillbaka. »Nej, klockan fattas bara en half minut, innan Laxen kommer. (Laxen var flickornas öknamn på läraren i svenska, docenten Berg.) Men sedan! — Det är någon, som jag har sett!» »Hvem?» frågade Maria nyfiket. »M.? — B.? Säg mig hvem det är?» Dina skakade på hufvudet, smålog skälmaktigt och såg svärmisk ut i ögonen. »Åh nej, en annan, — en alldeles ny!» Hon suckade. »Tyst, der ha vi Laxen.» Läraren kom raskt in i rummet, och alla flickorna stego upp. Det var en medelålders man med ett rödfläckigt ansigte, hvari en stubbig hårväxt gaf ett ovisst intryck af, huruvida hans skägg kom eller gick. Han hade stripigt hår, små genomträngande ögon, som sågo både bestämda och humoristiska ut, och bar glasögon. Han bröt starkt på norrländska och talade med en hård, hastig röst. Då han kommit upp i katedern, satte han sig till rätta och tog upp ett papper, hvarpå han hade skrifvit upp sina anmärkningar öfver de olika kriorna, torkade sina glasögon, såg upp och sade: »Nå så skola vi väl börja då! Berta Anderson har skrifvit.» Berta skälfde. Hon kände sig hjelplös som en båt på oceanen. »Berta Anderson har skrifvit, — hm, — hm, ’om nystafning’ och tycks vilja försvara det gamla stafsättet, men då bör man också stafva rätt efter sin metod: ’heller’ med ’e’, och inte med ’ä.’ — Hur vill ni försvara det?» Berta tänkte visst icke alls på att försvara det. Hon tittade ned på pulpeten och såg skyldig ut. »Och så tror jag, att man tills vidare bör hålla på ett och annat kommatecken», fortfor läraren. »Det fins på denna, en och half sida långa uppsats, som omfattar försvaret för det gamla stafsättet, icke ett enda vare sig komma, frågetecken eller punkt.
Öfverlåtandet, mot betalning, åt kringresande Theater-sällskap af denna rättighet, så länge den var enkan Stenborg och hennes dotter uteslutande förbehållen, tillskyndade dem en inkomst, hvaraf de hade nödtorftigt uppehälle; men sedan anläggandet af enskilda theatrar och uppförandet af skådespel mot inträdes-afgift, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers uttryckta önskan, blifvit en rättighet ge - 62 Stats-Utskottets Utlåtande M 167. mensam för alla, som ville den begagna, bade, i följd häraf, Stenborgs efterlemnade dotter, på gamla dagar, kommit i nödställd belägenhet och vore för sitt uppehälle beroende af enskildes välgörenhet; — i anledning hvaraf motionären, som ansåge, att Staten, med afseende å dessa förhållanden, vore pligtig att i någon mån understödja den behöfvande dottren till en af landets största sceniska artister, hemstäilt, att en årlig pension af 400 R:dr R:mt måtte Carolina Stenborg af allmänna medel beviljas. Som förevarande framställning grundar sig på ett rättsanspråk, hvilket det icke tillkommer Rikets Ständer att pröfva, hemställer Utskottet, att motionen icke måtte till någon åtgärd föranleda. 88:0. Inom samma Riks-stånd har Herr F. A. Cederschiöld, med hvilken Herr C. A. Bogeman, uti ett särskildt afgifvet yttrande, förenat sig, — jemte erinran om framlidne Medicine Doktorn, Chir. Mag.