Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
J e t var en välsignad sak att det där • fattiga folket miste sitt sjuka barn, » sade Beda Ström till sin man, som satt och lackade in julklappar, » när jag fick höra det, tänkte jag strax: det är då riktigt som hade de fått en julklapp af vår Herre! » » Hm — hvem vet o m de taga det så, » svarade mannen litet kärft, » jag har aldrig hört dem säga ett knotande ord och p o j - ken, stackaren, såg alltid nöjd ut med sin värld. » » Nöjd, » upprepade hon, » ja, det kunde han väl vara, så länge han inte begrep sitt elände — hade han bara fått lefva några år till, skulle man nog fått se på annat. Nog tycker jag att de föräldrarne böra vara glada och ur fullaste hjärtan erkänna, att det bästa har skett. » » Skulle du ansett det för en glädje, o m lille Gusten dött i influensan i fjol, » frå- gade han och de vackra, uttrycksfulla ögonen fäste sig skarpt på hennes unga, sorglösa ansikte, » skulle du tackat vår Herre och känt dig till mods, som hade du fått en kärkommen gåfva? » » Det blir ju en helt annan sak, » tog hon ifrigt till, » Gusten är ingen krympling och vi äro inte fattiga. Man skall väl tänka på omständigheterna. » » Naturligtvis — det blir en helt annan sak med oss, » — han slängde några paket i en närstående korg, som var nästan bräddfylld med julgåfvor — » så, nu må det vara slut för denna gången. » Hon ordnade med van hand de upptrafvade sakerna på skrifbordet. » Slut, visst inte, Ingas docka, Bertils bilderbok, Güstens - trumpet ligga j u där uppradade. Så tokigt, du tycks ha glömt något för hvar och e n! » » Jag har ingenting glömt, » gentog han allvarsamt, » men jag tycker, som sanningen är, att de få alldeles för mycket. De må- ste bli nöjda m e d mindre. Småsakerna där kunna få bli till hugnad för den där flickungen, som mistat sin bror. Jag är inte säker på, att hon har förstånd till att resonnera så klokt som du. » » Å h Gösta! » utbrast hon och den djupa rodnaden visade, att hennes lifliga natur träffats på en känslig punkt.
Jag liar uti milt förslag icke ingått i sådana detaljer. Jag har blott yttrat, för det första, att R. St. skulle förklara bankens giundfond icke böra förstärkas med någon del af bankens sedan sista riksdag besparda medel. Detta ämne ligger alldeles inom föremålet för den öfvei läggning R. o. Ad. nu har för handen. Den andra frågan är den, alt den vinst, banken utöfver förenämnda grundfond äger, skulle användas till allmänt nyttiga arbeten och allmänna behof. Delta måtte också ligga inom ämnet för öfverläggningen, enär BancoUtsk. sagt alt de skulle användas lill statsverkets behof. Hvad som menas med statsverkets behof år icke om förmäld t, men hvad man vet Ur det, alt de öfriga Slanden redan på f. m. beslutat alt icke använda medlen för statsverkets behof. Då måtte del val vara tillåtet för R. o. Ad. alt säga hvartill dessa penningar skola användas. Vidare har jag, för det tredje, föreslagit, alt De ii 21 November c. m. utbetalningen nf bankens vinstmedel skulle ske nied ^:delar för 1841 oell ^idel för de öfriga åren. Derigenom vore man förvissad, att icke mer än det belopp, hvartill banken bar tillgång eller som lian årligen inbekommer från allmänbeten, äler utbetalades, så att någon strypning icke kunde komma i fråga Den sista punkten innehåller ingenting annat, än att Ståndet skulle förbehålla sig att närmare besluta öfver dessa medels användande och rörtde conlrollen öfver förvaltningen deraf efter inhemtade utlåtanden från vederbör. Utskott. Viii samma tillfälle blefve det också öppet lenmadt för R. o. Ad. att bestämma huru mycket som borde tillfalla Staten för extra-slatsregleringen; likasom alt anslå huru mycket som skulle användas till canaler, strötnrensningar och dylikt. I stället för att nu taga af statsverkets medel för att rensa elfvarna i Norrbottens län och för att dika ut myror på Gottland, vore det mera lämpligt alt taga sådana medel af bankens besparda vinst, och att låta statsmedlen gå till försvarsverket och andra statsbehof.
Efter det dröjsmål, som frivilligt eller ofrivilligt tillintetgjort nationens förhoppningar att se åtminstone elt steg tagas framåt i denna fråga efter en riksdag af 10 månader, tyckes det vara väl mycket att äfven vilja försvåra den utväg, som Const.Utsk. nu föreslagit, att åtminstone få frågan utredd, så alt fastän vi, i materiell hänseende eller hvad tiden beträffar, stått på ungefärligen samma punkt vid nästa riksdag som nu, vi åtminstone hade kunnat erhålla ett medel heredt att möjligen kunna komma framåt i denna fråga, så vidt icke samma förlamande anda, som vid denna riksdag mäklat tillintetgöra flera angelägna, för fäderneslandet högvigtiga frågors afgörande, också dä förmår alt göra sig gällande. Att elt afslag från R. o. Ad. på detta betänkande, eller på det förslag Hr Lagerhjelm framställt, skulle af mången, C46 Den 22 Maj. och måhända med skäl, tydas såsom ett doldt, om också illa doldt sätt att söka qväfva äfven denna förhoppning hos folket, det vågar jag förklara måste blifva följden. Jag anhåller att få instämma uti det förslag, som Ilr Lagerhjelm framställt. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Jemte del jag anhåller att fa förena mig uti hvad här redan är yttradt emot den första delen af Utsk:s förslag, ber jag att dertill få lägga, att någon skrifvelse i denna fråga omöjligen kan i RiksSlui justeras förr än i samma plenum, der det blir factiskt afgjordt, om något representationsförslag blir hvilande till nästa riksdag, och det vore högst olämpligt att R. St., samma dag de med full visshet veta om något representationsförslag hlifver hvilande eller icke, likväl skulle i en skrifvelse lill K.
Angående denne tillstyrkan, hafva åtskilliga anmärkningar förekommit: inom Ridderskapet och Adeln af en Ledamot, att vid betraktande af det utaf Utskottet föreslagne sätt för åstadkommande af tillökningen, densamma i sjelfva verket kunde föga skada Banken, men att, om man hyllade den grundsatts, att ej öka låne-rörelsen, borde man isynnerhet förhindra en sådan ökning af den låne-rörelsegren, som är otjenligast eller fastighet s-belåningen; af en annan Ledamot, som bestridt den tillstyrkta tillökningen, så vida icke ifrågavarande låne-rörelse till Riksgälds-Contoret öfverflyttas, och yrkat, att Utskottet, i det nya Betänkandet, måtte vid denna låne-rörelses utsträckning fästa det bestämda vilkor, att Banken, erhåller gångbara Statspapper till det belopp, som det blifvande reglementet kommer att föreskrifva; inom P res te-Ståndet: af en Ledamot, att den af Utskottet föreslagne tillökning, hvilken till någon del blott funnes på papperet, icke vore så tilltagen, att derigenom det skuldsatta jordbruket kunde beredas någon väsentligare fördel; af flere Ledamöter, att deremot under närvarande förhållanden, Bankens lånerörelse icke bör förökas, vare sig fastigheter eller annan väg; att den nu tillstyrkta förhöjningen vore ett förbiseende af Bankens fördel, enär de medel, som utgå emot pant af fastighet, svårligen kunna i behofvets stund realiseras; att nämnde belåning inleder allmogen i en skuldsätt - 20 BancoUtskottets-, Utlåtande, N:o 44- ning, hvaraf endast primitive låntagaren har någon fördel, samt att Bankens förmåga att upprätthålla realisationen och myntvärdet minskas genom en sådan tillökning; inom Borgare-Ståndet, som, på grund af flerfalldige emot denne punkt gjorde anmärkningar, återremitterat densamma, med förklarande, det Ståndet ogillade det deri upptagne förslag, att Rikets Ständer må uti Circulations-Capitalet, emot inteckning i fast egendom på landet och i städerna, bevilja tillökning af En Million R:dr Banco; samt inom Bonde-Ståndet af flere Ledamöter, alt fonden för fastigheters belåning måtte förhöjas, hvarigenom en hjelp bereddes det tryckta jordbruket, och att en sådan förhöjning måtte åstadkommas, dels genom räntornas åter utlåning, dels medelst anvisning af 1,400,000 R:dr af den upplupna Banco-vinsten samt dels, på det sätt, att ett belopp, motsvarande de s. k. silfverlånen , förskottsvis finge användas och de å nämnde lån inflytande capitai-afbetalningar ingå lill gäldande af förskottet.
Ett i det närmaste härmed lika förhållande inträffar i afseende på egor, sora ligga i så kalladt tegskifte. Detta delningssätt verkställdes efter allt för inskränkta åsigter, för att medföra ali den möjliga nytta, som för landets odling och egoskiften kan vinnas. Delegarnes rättighet att fördela jorden i så många skiiten de helst önskade, jemte den allmänt rådande tankan, att ett egoslag icke borde lemnäs i vederlag för ett annat, åstadkom jordens fördelning i en mängd från hvarannan skiljda mindre lotter, hvaraf åter den följd uppkommit, att de spridda egolotterna icke utan svårighet kuuna inhägnas, och således att den ene grannen sättes i beroende af den andres brukningssätt, hvartill dessutom kommer att, i anseende till egornes obeqväma läge, mycken tid och arbete onödigtvis förspilles. På dessa jemte flera skäl, hvilkas upprepande här torde vara öfverflödigt, anse Utskotten sig höra tillstyrka, att vitsord tili erhållande af laga skifte i egor, som i tegskifte ligga, må hädanefter som hittills ega rum. Hvad åter beträffar den händelse, då laga skifte af en eller flera delägare sökes, der förut fastställt storskifte linnes, så, ehuru Utskotten, å ena sidan, gilla den grundsats, alt en jordegare bör ega rättighet att, så vidt utan andras förnärmande ske kan, komma i åtnjutande af en fri och obehindrad dispositionsrätt öfver den jord han eger, finna Utskotten likväl, å den andra sidan, behofvet af ett correctiv mot missbruk med en sådan rättighet. Huruvida det likväl må vara lämpligt att öfverlemna åt pluraliteten af jordegare, ehvad den beräknas efter personer eller efter egoandel, att bestämma om skifte skall ske eller icke, anse Utskotten vara tvifvel underkastadt.
Cassa nu bestämda afgifter från och med nästa års början skola utgöras; 2:o att deremot tjenstemäns och vaklbetjentes vid f. d. GeneralAssistance-Contorct efterlemnade enkor och barn, som, enligt det för dervarande Enkeoch Pupill-cassa nu gällande reglemente, redan äro eller framdeles varda till pension från samma Gassa berättigade, skola sedermera, under de i berörde reglemente stadgade vilkor, af Riksgälds-Contorets Enkeoch Pupill-cassa uppbära de dem tillkommande pensioner; 3:o att dessa pensioner hädanefter icke få, under någon förevänning, minskas under de i åberopade reglemente fastställde belopp; 4:n att, derest omförmälde 2:ne Pensions-cassors förenade tillgångar framdeles skulle medgifva någon tillökning i derifrån utgående pensioner, skola dåvarande pensions-berättigade enkor och barn efter redan afgångna eller nu lefvande delegare i f. d. General-Assistance-Contorets Enkeoch Pupill-cassa komma i åtnjutande af en sådan tillökning uti samma mön, som enkorne och barnen efter öfrige delegare uti den sammanslagna pensions-cassan, och således alltid varda bibehållne vid deras, i förhållande till förstbemälde delegares löneoch afgifts-belopp, nu egande högre pensions-rätt; 5:o att nuvarande delegare i Enkeoch Pupill-cassan vid f. d. General-Assistance-Contoret skola vara berättigade att, i likhet med hvad för delegarne i Riksgälds-Contorets enahanda Cassa är eller varder stadgadt, efter Cassornes förening, deltaga i deras gemensamma förvaltning; men kunna icke åläggas högre bidrag, i berörde hänseende, än dem, som de, enligt gällande reglemente, nu utgöra; och 6:0 alt sedan Cassorne blifvit sammanslagne, bör, till rättelse vid deras framtida förvaltning, ett gemensamt och med de i Stats-Utskottels Utlåtande j N.o tS3.
Hon skrifver: » En sällskapspapegoja, som helt ung kom i mina händer, tillägnade sig först några vackra toner från en solfågels sång. Hon hade bhfvit mycket tam, och när jag ropade på henne, kom hon alltid och satte sig på min axel eller hand. När jag sedan fick ett par sebrafinkar, lärde hon deras trumpettoner och glömde bort solfågelns. Jag skaffade därför undan sebrafinkarna igen, så att hon icke kom i beröring med något annat lefvande väsen än med mig, och snart lade hon bort trumpetandet igen. Men huru stor var icke min förvåning och glädje, när hon kort därefter öfverraskade mig med orden: » Kära » Missé », som jag kallade min papegoja, och: » Kom lilla Missé, kom, kom, » som hon till en början uttalade helt blygt och därunder ständigt vände sig om, liksom för att se, om jag hade hört dem. Dessa ord voro just de, med hvilka jag, isynnerhet om morgnarne, alltid hälsade henne, utan att jag likväl haft för afsikt att lära henne dem, då jag ju alls icke visste, att hon kunde lära sig tala Snart därefter pladdrade hon också. » O, du kära lilla Missé, » » Kära lilla hjärta, kom och gif mig en kyss. » Riktigt nöjsamt är det att höra och se henne, när jag håller fram fingret åt henne. Detta tycks utgöra hennes högsta lycka, ty fingret blir kysst och besjunget; hon flyger bort, kommer tillbaka, hackar och biter på fingret och upprepar denna lek otaligt många gånger, under det hon framsäger de anförda orden. » En annan tysk dam hade en sällskapspapegoja, som på frågan; » Hans, hvar är du? » svarade: » Här är jag, » och så kom flygande och satte sig på sin härskarinnas axel eller finger, hvarefter han upprepade orden: » Hans hvar är du? Här är jag, » » O, du kära sockergryn, » hvilka fraser med synbart nöje upprepades flera gånger. I Bulletin de la Société impériale dacclimalation de France förekom för några år sedan följande meddelande af herr Jules Delong: » Bland prydnadsfåglar ställer jag i främsta rummet sällskapspapegojan.
(U.-A.) En af Rikets Herrar, II. Exc. Herr Grefve Fleming, Glaes, har uti ett, af H. R. o. A. till Utskottet remitteradt Anföraade, föreslagit, 1:0 att, då ännu icke funnes någon särskild grundelig och fullständig Historia örn de märkvärdiga 37 år, under hvilka Konung Carl XI antingen sjelf förde Rikets Styrelse, eller densamma var uppdragen åt dess Förmyndare; R. Sttr måtte hos K. M:t i underd. anhålla, det K. M:t täcktes utse någon skicklig person, att författa en fullständig Historia om nämnde Regeringstid , att tryckas på det Allmännas bekostnad och efter en uppgjord plan, hvarigenom sysselsättningen dermed icke skulle räcka längre, än 8 högst 10 år, under hvilken tid Författaren, då han uppvisade hvarje af de första delarne färdig, skulle erhålla en belöning af 5oo R:dr och för den sista, då arbetet vore fullbordadt, Ettusende; yrkande H. Exc. Herr Grefven tillika, med afseende på de vidsträckta kunskaper, de ihärdiga mödor och de snillegåfvor, som dén Historiska stilen begärde, samt i anseende till den Betänkanden, N:o i3g. 265 lorrtä tid af hälsa oell krafter sorn merendels vore menniskan förlänad, att K. M:ts Nådiga uppmärksamhet måtte fästns dervid, att icke de närmaste Auctoriteter, af hvilka den utsedde Författaren möjeligen berodde, måtte under långa tider, ja liela år, rycka honom ifrån den befattning han sig åtagit, för att begagnas i värf, soin af andra kunde bestridas.
Majits dom den 12 April 1796 Lagmansrättens dom i så måtto fastställdes, att" bönderne, hvilka genom Hofrättens å deras sida laga kraft vunna dom blifvit ålagdt att penningeräntan elter tre daler silfvermynt på riksdalern räknad, ifrån och med 1777 betala, skulle de persedlar af jordeboksräntan, som med förvandling utgöras, antingen in natura lefverera eller efter hvarje års markegång i orten med penningar lösa och. i förra fallet, efter erhållen anvisning, föra persedelräntan inom lagsagan, på sätt författningarne derom stadgade. I denna rättegång biel' således ingen ting afgjordt om äganderätten till de inom Himble härad belägna hemman, som i egenskap af krono voro både med jord och ränta till Tripp försålda. Men genom den laga kraft, sorn emot Tripps arfvingar åkommit Lagmansrättens dom, hvari den af Häradsrätten arfvingarna fråndörnda rättigheten att uppsäga och antaga åboar icke blifvit återställd, lärer denna rättighet böra anses för arfvingarna förlorad, tillika med den dem afhända, och utan sådan uppsägningsoch antagningsrätt kraftlösa befogenheten att, i likhet med hvarje annan jordägare, genom fritt aftal med sina landbönder uppgöra vilkoren för dessas bruknings,och besittningsrätt. De å Tripps arfvingars köpegods år 1791 befintlige landbonden erhöllo, genom utgången af denna tvist, framför sina företrädare och framför alla öfriga åboar på köpegods (af Kronan försålda kronohemman), enahanda besittningsrätt, som kronoåboar nu mera tillkommer, men sorn dem ingalunda tillkom vid den tid. då de omtvistade hemmanen af Drottning Christina till Adrian Tripp försåldes.
Resolution omtalas, ibland de föreslagna vilkoren, att pä billiga vilkor posten skall föras äfvensom trupper och deras materiel mot billiga afgifter skola fortskaffas. Der nämnes också omaltlinier af elektriska telegrafer skola inrättas på det allmännas bekostnad. Saken är således icke på något sätt obekant eller icke underställd Regeringens bepröfvande, och dä man sedermera uti den, år 1848 meddelade oktroj finner att K. M. infört en del af dessa bestämmelser, oaktadt R. St. icke hade uptagit dem bland sina vilkor för garantiens meddelande, så tror jag, alt äfven om man antager att denna oktroj har förfallit, man dock af hvad förut i ärendet blifvit vidgjort kan hafva tillräcklig ledning för att vara förvissad, att saken icke lärer blifva förbisedd af den auktoritet, som i sista hand skall handlägga och afgöra målet. Att detta Stånd skulle ingå i alla möjliga föreskrifter, som kunna finnas nödiga, det har jag redan flera gånger sagt, att jag skulle anse vara både vågadt och troligen misslyckadt, enär åtskilligt ändock dervid skulle blifva förbisedt eller uteglömdt. Då är det mycket bättre att lemna fria händer åt Regeringen än att reglementera allt för mycket, och jag kan således icke Den 28 Augusti e. m. 539 biträda de åsigter, som här blifvit yttrade, alt införa ännu flera nya sladganden, som hvarken finnas uti de af Ständerne vid sistförflutna riksdag antagne vilkor eller blifvit af någon motionär föreslagne, utan först här nu motioneras, hvilket jag icke anser vara rätta ordningen. Gr. Lagerbjelke: Hvad först beträffar lagligheten afifrågavar. förslag, så föreställer jag mig det vara lemligen gifvet, att när R. St. å ena sidan gifva åtskilliga fördelar ät eli bolag, de å andra sidan kunna tillförsäkra sig vissa rättigheter, och då StatsUtsk. gifvit förslag till båda delarne, så måste det äfven vara hvar och en ledamots af detta Stånd rättighet, att icke vara nöjd med de fördelar och rättigheter, sorn StatsUtsk. har förunnat Slaten, utan önska andra och flere. Något annat har jag icke helier gjort.
Allmännast brukas jorden så att halfva åkern sås och vexelvis andra Alften är i träde. Undantag härifrån gifvas, derigenom att cirkulationsrt>k är antaget; men dessa undantag äro få, ej derföre att aHmogen icke 6 inselnyttan af denna hos possessionater antagna metod; ulan derföre att fodertillgången ej hunnit uppdrifvas till den höjd att tillräckliga gödningsämnen finnas; i saknad af hvilka cirkulationsbruket mera skadar än gagnar. De i allmänhet brukliga sädesslagen äro, hvete, råg, korn, bafra, arter, bönor och blandsäd, samt af rotfrukter: rofvor och potates; sädesslagen 1 denna proportion att på jord för utsäde af io å 12 tunnor, det vanliga för ett mantal sås omkring 1 tunna hvete, 6 tunnor råg, 2 tunnor korn, § tunna ärter, il tunna blandsäd och bönor och 1 tunna bafra; deraf man efter ia tunnors utsäde torde kunna beräkna till exempel. 1 tunna hvete å 12, kornet , nied afdrag af utsädet . 11 t:r é 6 tunnor råg å 8 kornet d:o . 43 — 2 tunnor korn å 7 d:o d:o 12 — i tunna ärter & 8 d:o d:o 3 — 16 kap:r il tunna blandsäd och bönor å 7 d:o d:o 9 — 1 tunna hafra a 6 d:o d;o 5 — ___. Summa 82 l:r 16 kap^ Potates, som allmännast planteras i dertill anslagne täppor, eller å nyod' lingar, eller å trädesåkern, så att dertill intet användes af den till säds frambringande för året ämnade jord, odlas till den grad alt den gör stort bidrag till föda för både menniskor och kreatur, användes ej obetydligt till bränvin** bränning, och försäljes lill flere tusende tunnor. Rofvor brukas obetydligt och sås i trädesgärdet. Lin och hampa sås väl, men afkaslningen är på långt när icke motsvarande ortens behof.
16 lod strömming. 8 jumfrur ärter. 9 lod kornmjöl. 2jii. rågmjöl. 21 jumfrur sur mjölk. £ kappe potatis. ^ kanna surkål. 8 lod salt. narén. 9^ H. bröd. 8 lod fläsk. 16 lod färskt kött. 16 lod salt kött. 8 lod salt strömming. 10 jumfrur ärter. 28|- lod kornmjöl. 2i ii. rågmjöl. 21 jumfrur sur mjölk. 16 lod ben till soppkokning, 8£ lod salt. 1849 års stat, på försök antagen för Länsfängelser. För vecka: 4 lod salt fläsk. 16 lod salt kött. 8 lod färskt kött. 16 lod ben. 24 lod sill eller strömming. 21 jumfrur sur mjölk. 2^ ii. rågmjöl. 1 ii. kornmjöl. 3 jumfrur ärter, f kappe potatis, kanna surkål. 9 lod salt. ii. bröd. 4 lod salt fläsk 16 lod salt kött. 8 lod färskt kött. 16 lod ben. 24 lod sill. 21 jumfrur sur mjölk. 2jii. rågmjöl. 1 ii. kornmjöl. 10 jumfrur ärter. 9 lod salt. 7} H. bröd. 1845 års stat för qvinkön: För vecka. 16 lod färskt kött. 2 lod hvetemjöl. 28 lod råggryn. 1 //. 4 lod korngryn. kappe potatis. 7 lod smör. 7 //. bröd. 4 lod sall fläsk. 1 //. sall kött. 3 jumfrur ärter. 13 lod sylta. I hufvud hvitkål eller 3 jumfrur surkål IG lod sill. -j*0- tunna kålrötter. 3-fkr kannor svagdricka. 2 lod sirap. 8 lod salt. Grönsaker för 5 rst.. 1849 års stat för qvinkön: Villier». För vecka. 12 lod larskt kött. 22 lod kornmjöl. 'A kappe potatis. 2|- K. rågmjöl. 7 lod smör. 7 //. bröd. 3i\ kannor dricka. 8 lod salt.
Dito $emte Dito @jette Dito ^jmarförutan De, font ega att fjelfroe eller genom DmbuD iDfa be* rörDe IjanDel, för fymarjc perfon (fola erlägga: <3BiD refor till Norrige 9\:Dr 5: — D:o till titrifeé ort . — 30: — bentia afgift (fall uppbäras af 2anDS*@ecreterarcn, Då pajt meDDelas, o$ i behörig orDning reDomifaS, enligt Den kontroll, forn af rceDerböranDe kmbetSroerf fommer att bejfämmaS. ©farfarlar, ©tranDftttarc eller 5iffare, utan SorDbruf, i §em klamer: $ör(ta klaren 9f:Dr 5 SlnDra Dito — 3 £tebje Dito — l: 24. §jerDe
Nationen eger genom sin representation enligt våra grundlagar andra medel i sina händer, fullt tillräckliga att visa kraften af en yttrad nationalvilja, hvilken alltid i de rätta ögonblicken uttalar sig — och om ej Regeringsformen i detta enskilda fall, med sin ordalydelse, lägger hinder i vägen för Konungen att i strid med den andra statsmagtens önskan — blifva regent i utländsk stat, så försvinner vådligheten deraf genom de svårigheter, hvarmed utöfningen af denna rätt är förbunden, då, enligt 39 § Regeringsformen, Konungen ej eger att befatta sig med riksstyrelsen eller utöfva den konungsliga magten så länge han utom sina riken vistas, och enligt 91 §, som stadjrar huru förhållas bör om Konungen öfver tolf månader vistas utom 'riket, hvartill med skäl kan läggas den stora betänkligheten att emot nationens allmänna tänkesätt ådraga sig ett motstånd af den allena beskattande statsmagten. De förslag till förändringar i Regeringsformen, som Rikets Ständers Konstitutions-Utskott kan finna sig föranlåtet att göra, måste, med aktgifvande på en noggrann beräkning af de båda statsmagternas inbördes förhållande till hvarandra, ej allenast vara rättfärdigade af förhanden varande 4 KonstitutionsUtskottets Memorial N:o 9. omständigheter, utan framkallade af ett oemotståndligt behof, grundad på en redan vunnen erfarenhet och en mogen pröfning af hvad rikets väl kräfver. Då Utskottet likväl uti bevekelsegrunden till detta sitt förslag icke kunnat framvisa något som helst symptom till nödvändigheten eller nyttan deraf att förnya en framställning till Kongl. Majit uti ett ärende, som tills vidare hvilar under Kongl. Majits pröfning, ej heller gifvit skäl för de påtvingande omständigheter, som kunnat föranleda till en Rikets Ständers åtgärd i denna rigtning, — anser jag att detta Utskottets förslag till förändring eller tillägg till 12 § Regeringsformen, om det skulle vinna Rikets