Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har påstått, att Utsk. så förfarit, dä det yttrat, att anspråket lemnades utan afseende. Men häremot har å andra sidan blifvit erinradt, hvad icke heller torde kunna bestridas, att dessa ord hafva en dubbel betydelse, nemi. dels att man förklarar sig ej vilja med saken taga befattning, dels ock att man ogillar densamma. Då orden således kunna på olika sätt tolkas, måste man, för att fä reda pä den rätta betydelsen i förevarande fall, gä tillbaka till de praemisser, hvaraf konklusionen dragits. Då nu dessa praemisser innebära en vederläggning af Hr Printzenskölds anspråk, måste orden i beslutet anses hafva, minst sagdt, en ogillande anstrykning. Man har sagt, att Konungens och Ständernas beslut i denna fråga icke har någon bindande inverkan på Ilr Printzenskölds juridiska rätt. Detta kan väl vara sannt, men jag skulle, lika med Hr Cederschiöld, tro, att då frågan är tvistig, R. Sl:rs beslut dock möjligen kunde vid dennas inför domstol företagna slutliga afgörande åtminstone tynga uti vågskålen. Ingen af de talare, som härstädes sig yttrat, hafva ansett Ständerna höra fälla något utslag öfver Hr Printzenskölds anspråk, hvilket ansetts vara af en helt och hållet juridisk beskaffenhet. Vid sådant förhållande och då det beslut, som StatsUtsk. tillstyrkt R. Sl:r att fatta, torde kunna missförstås, borde de Herrar, hvilka visat benägenhet att ogilla det ifrägavande ersättnings-påståendet, likväl icke motsätta sig en återremiss, på det att Utsk. måtte kunna gifva sitt Utlät, en riktigare form, derigenom att Utsk. förklarade, det Hr Printzenskölds rättsanspråk icke kunde af Utsk. lill pröfning uptagas, utan finge efter befogenhet vid laga domstol anhängiggöras. I sådant hänseende yrkar äfven jag återremiss af Utlåt. Frih. Raab, Carl Adam: Man har nu så länge talat i denna fråga, alt jag tror att man bör vara ganska kort och derföre skall jag ej länge uptaga R. o. Ad:s tid.
Jag betvitlar det, ty om denna ordställning bi - Den 1-4 Maj e. m. 493 bchålles, kommer lion säkerligen att tydas pä ganska olika sätt. I all lagstiftning bör man, sävidt möjligt är, begagna bestämda ordalag, om man af dem vill hafva säker rättelse. DA jag finnér §:n till sin ordaställning mycket obestämd, anhåller jag om återremiss. Gr. Gyldenstolpe: Jag linner den 50 §:n icke stå i sa oskiljaktigt sammanhang med den 112, att R. o. Ad., oberoende af dess beslut vid den förre, ju icke kan bifalla den 112. Den siste talaren har frågat, hvad det rättmätiga är. Jag åter frågar hvad det jemförliga är, ty för att göra en jemförelse måste jag väl hafva något bestämdt, hvarmed jag kan jemföra. Icke bör jag jemföra något pied hvad, som är oriktigt bestämdt. Ar en egendom oriktigt taxerad sä är värdet deraf oriktigt bestämdt, och om jag med detta värde jemför värdet af en annan, kommer jag till en oriktig jemförlighct eller till det godtyckliga och orättmätiga, men derigenom alt i §:n stadgas, alt ingen skall beskattas utöfver det rätta beloppet, blir rättvisa iakttagen. All beskattning är godtycklig, med undantag likväl af beskattningen a embetsmännens löner, ty i fråga om dem behöfver man endast debitera, men skall man beskatta ett lins eller en egendom, blir beskattningen alltid beroende af det värde, som derå sättes. Detta kan icke absolut bestämmas, men söker jag att utforska det rätta värdet, npkommer, hvad Utsk. menar med rättmätiga värdet. Jag tillstyrker således, att II. o. Ad. måtte bifalla §:n och icke antaga orden: ”jemförliga värdet”, hvilket enl. min åsigt blir det orättmätiga. Gr. af Ugglas: Jag kan i sanning icke förstå, att Hr von Hartmansdorff icke kan fatta meningen med det af Utsk. begagnade uttrycket ”rättmätiga värdet”.
118. dito angående öfverlåtelse på Järlåsa församling af Kronans rätt till dana-arf efter Seraphia Lindskog. 119. dito angående anslag till reparationer å de Veterinär-inrättningen i Stockholm tillhörande byggnader och till nya inventarier för densamma. 120. dito angående afsöndring af jord från f. d. Hautboist-bostället Inges hult vid Elfsborgs regemente till plats för en folkskola i Seglora församling af Elfsborgs län. 121. dito angående pension å Rikets Allmänna Indragnings-stat för Registra torn i Svea Hof-rätt Johan Christian Thulin. 122. dito rörande anmäld brist i tillgångarne för Flottans Matrosers och uppfordrade Båtsmäns mathållning sistlidet och innevarande år. 123. dito med förslag till Förordning om egors fredande mot skada af annans hemdjur och om stängsel-skyldighet 124. Skrifvelse, i fråga om eftergift af det f. d. Landshöfdingen i Götheborgs och Bohus län, General-majoren Gillis Edenhjelm ådömda ersättningsansvar för Kronans förlust till följd af Läns-bokhållaren Caspar Langlets bedrägliga förhållande. Proposition, angående ändring af 5:te och 6:te §§ Regerings-formen, i afseende å Stats-rådets sammansättning, dito angående pension för framlidne f. d. Presidenten m. m. Friherre Jacob Cederströms enka. dito angående eftergift till förmån för Misterhults sockens fattigvård af Kronans rätt till dana-arf efter Lena Hansdotter i Sundsholm. Skrifvelse, i anledning af Stats-rådet Carl Hans Ulners underdåniga ansökning om afsked med pension.
Riksd.- Ordn. och förändrad redaction af 56 §. Reg.F. blefvo af R. o. Ad. afslagna. 4o8 Den 24 Mars f. ra. Nytt morn. i 49 §• När utlåtande från RiksSt. till Ulsk. återremitteras, böra alla anmärkningarna, sednast inom S dagar derefter, meddelas Utsk. genom j lister adl prot.utdr., antingen i utförligt transsumt, eller ock af Secreteraren punktvis och i korthet sammanfattade, dock, i sednare händelsen, med öppen rätt för Ståndsledamot att sin särskilda mening in ex tensa skriftligen bifoga, såsom i Sj §. stadgadt är. Underteckn. Ilid d.S ecr e t. anmälde, att detta förslag blifvit bifallet af PresteSt., men afslaget af de tvenne öfriga Stånden. Hr von Hartmansdorff: Det är visserligen likgiltigt, hvad beslut R. o. Ad. fattar, sedan frågan i de öfriga Stånden är afgjord. Men det skulle förmodligen se besynnerligt ut, om R. o. Ad., som redan har denna föreskrift i Ridd.- Oidn., skulle afslå densamma, då fråga är om Riksd.Ordn. Uti Ridd.Ordnts 29 §. står nemi.: "Väcker någon muntligen en fråga, som på bordet lägges eller remitteras, eller med de öfriga RiksSt. communiceras, bör anförandet till prot. dicteras och afskrift deraf till bordet aflemnas innan nästa plenum. Gör någon muntligen sådana anmärkningar vid ett Utsktsbetänk., att de till detsammas återremitterande föranleda, böra de inom åtta dagar vara skriftligen uppsatta och inlemnade till Ri dd, can c e 11 ie t.” Jag tillstyrker således bifall till momentet. Hr Bråkenhjelm: Någon likhet emellan detta föreslagna inom. och den åberopade 29 §. Ridd.Ordn. kan jag icke inse. Hufvudsakligasle förändringen genom det föreslagna mom. i Riksd.Ordn. består deruti, att Secret. skulle vid återremissen punktvis och i korthet sammanfatta de framställda anmärkningarna.
— Af den 11 Maj, om bifall till följande Betänkanden : från OeconomieUts ottet, i:o i anledning af Rådmannen Kjellander Memorial, om rättighet för Magistraterna att utfärda Resepass; q:o om afskaf, fande af den hittills nyttjade Titulatur i aliinänna Skrifter och Handlingar; 5:o rörånde yrkad ändring uti Författningarna angå. ende Hemmansklyfning;— från StatsUtskot. tet, i:o i anledning af Borgmästaren Holms Memorial, om organisation af en Comité till reglering af Statens Embeten och Tjen, Den 2 2 Maj. e. m.' ster; 2’0 om återremissen af Utskottets Betänkande om Ständens och Utskottens Canrzliers aflöning; 5:o om återremissen af Utskottets yttrande, rörande Länsmäns löneförbättning; 4:o i frågan om urgifvande af och kostnadens bestridande till Register öfver Bihangen till 1810 och iSl2 årens Urtima RiksdagsProtoc lier; 5:o angående yr. kad ersättning af Skjuts och Tractamente för Ledamöter i CompromissRätter uti 3evillningsmål. Om återremiss af Lagutskottets Memorial, om hvad iakttagas bör vid Lagsökningar för Skuldfordringsmål, i afse* ende på Skuldsedlarnas aflemnande in originali. Om remiss af en Stån lsLedamots Memorial. Om deltagande i remiss af ett communiceradt Memorial. Om bifall till Lag.; Utskottets Memorial af den 26 April, an« gående Lars Jacobssons yttrande om åtskilliga förmoner för Nämndemän. — Af den 16
M:s nåd, skrifvelse ang:de öfverflyIlning på allm, indraga.staten af de å Nummerlotteriets stat uppförda löner och ständiga arfvoden. Då detta vore en fråga, som ägde sammanhang med statsreglertn, hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade tillåta, att det finge sättas på föredraga. listan till nästa plenum näst efter de mål, hvilka R. o. Aib förut i dag bestämt att främst på föredraga.listan uppföra^. Ropades ja. Företogs till pröfning SlatsUlsk;s den 18 sisth Nov. på bordet lagda utlåt. N:o 364, i anledn. of ålerremiss å utlåt. N:o 3og, angtde afskrifning af fordringar för undsättningsspanmul. Hr af Schmidt, Georg Lars: Då jag under to o lyckliga år varit vittne till de bekymmer och olyckor, sorn en fortfarande missvext inom Westerbottens län förorsakat, och hvaraf följden blifvit den betydliga skuldsättning, som D c ii 2 December e. m. ägt ruin under de fern första åren; så har jag med största glädje oell und. tacksamhet läst K. M:s nåd. propos, tili R. St. ang:de ytterligare afskrifning af skulden. Äfvenledes har K. M. behagat föreslå att dislrict-magaziner skulle inrättas lill afhjelpande isynnerhet af uppkommande brist på utsäde. Jag anhåller vördsamt, att R, o. Ad. läcktes bifalla SlalsUt'k:s betänkande. Hr von Hartmansdorff, A ti g : Jag anhåller först att få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att fråga nu icke är om ilen s. k. Lilljeivalcliska afskrifningen, hvilket mången måhända tror. Denna båga förekommer under JN':o 72 på föredrag!).listan. Vi hatva ännu femtio mål dit, I sjelfva saken torde jag främst få bista Ståndets uppmärksamhet på Ilr Doctor Thomander* reservation, hvilken lyder sålunda: ’’Då Utsk:s förslag blifvit i de respeclive
Ja, konunga-dottern sade att hon ville göra så, ty hon skulle aldrig upphöra att söka efter sin man, så länge hon trådde på jorden. Dermed skildes hon ifrån sin svär-syster med stor kärlek, och begynte nu ensam och allena sin vandring, öfver berg och dal och skog och fält, allt såsom prinsens syster sagt henne vägen. Som det nu blef serla, att hon icke kunde gå längre, blef hon varse ett litet ljus som tindrade på fjället. Då glömde hon alldeles bort sin trötthet, och letade sig fram öfver stockar och stenar, ända till dess hon fann en håla upp i berget, och hålans dörr stod öppen. Der inne kunde hon se hvar en hel hop ~små-troll~, både män och qvinnor, voro samlade omkring elden, och allra längst fram satt en gammal, gammal gumma och pysslade med något smått. Käringen var stygg till utseende, liten till vext, och mycket ålderstigen; och tyckte konunga-dottern sig häraf kunna förstå, att detta var gamla Berta hvarom prinsens syster talat. Hon besinnade sig så icke länge, utan trädde fram i hålan, och helsade med stor ödmjukhet: »god qväll, kära mor!» Då sprungo alla små-trollen upp, och blefvo mycket häpna att få se en ’christen’ menniska. Men berga-qvinnan fick ett fryntligt ansigte, och svarade: ’god qväll igen! Hvad är du för en som kommer och helsar så vackert? Jag har nu suttit här i väl sina femhundrade år; men ännu har ingen, förr än du, gjort mig den hedern och kallat mig ~kära mor~.’ Ja, konunga-dottern sade sitt ärende, och frågade om den gamla qvinnan visste besked om en förtrollad prins, som kallades ~prins~ Hatt ~under jorden~. ’Nej,’ svarade käringen, ’det vet jag inte. Men, eftersom du gjorde mig den hedern och kallade mig kära mor, vill jag ändock hjelpa dig; för du skall veta jag har en syster som är dubbelt så gammal som jag, och kanske hon kan säga någon råd.’ Detta tycktes konunga-dottern vara ett vänligt svar, och hon tackade mycket för den gamla qvinnans goda vilja.
Det var hennes kvinnliga hjärta, hennes varma hjärta, som så fort tog eld och så väl visste att bibehålla sin värme, som sken igenom i allt hvad hon sade och gjorde, oeh som gaf ett säreget behag åt hennes personlighet; det var ett flickhjärta, som brusade upp helt plötsligt i sedlig indignation; då kastade ögonen blixtar, då fanns ej ett spår af ålderdomströtthet hos denna redan brutna kropp, hon talade och • — hur hon talade! Det var så färdigt alltsamman, så man hade velat trycka det, det var tankar, som plötsligt föddes i stundens inspiration, präktiga, jag höll på att säga, manliga tankar. Den öfverlägsna kvinnan trädde i ett nu fram ur sin gömma, och där låg en charme öfver personligheten — lifvets egen charme. V i stå vid hen Tre ting måste en man hålla heliga: sitt tempel, sitt fosterland och sin hustrus hjärta. Till intetdera får han frambära lögn såsom offergåfva, om han vill lycklig varda. f. nes graf icke med känslan af, att vi blott hafva förlorat en röst i den offentliga diskussionen af viktiga samhällsoch tidsfrågor eller en hand, som var färdig att af hjälpa nöd, hvar den än fanns, utan med känslan af att vi ha förlorat en personlighet: ett skönhetsintryck, som satte vår själs intimaste strängar i dallring, är borta. Denna känsla af något eget, af något på sitt eget sätt lefvande, verkande, tjusande, fick man genast man såg henne. Hvem är den där damen? utbrast ofrivilligt en hvar vid inträdet i ett obekant sällskap, där hon var med, och vid mönstringen af de närvarande.
Med ett hopp, som skulle hedrat den skickligaste gycklaren i Bollhuset, svängde han sig derpå upp i fönstret, och, just som mäster Kinkel började svärja och väsnas öfver Anders' långa bortovara, stod denne frisk och färdig utanför på gården. — Hvart djefvulen tog han då vägen? — hördes i nästa ögonblick mäster Kinkels stämma, och blossande af vin och vrede kom han raglande uppför trappan. Då han kommit upp, behöfde ingen svara honom, och han utbrast nu mot mor Kerstin i en sådan störtflod af förbannelser, att någre af de öfrige kunderna, som trängt sig efter honom i trappan, måste träda emellan. — Akta er Kinkel! — skreko de om hvarandre. — Akta er, ty I skolen svära med tolf mans ed, om I anklagen mor Kerstin för sådant groft brott som att ha' hjelpt kronans fånge på flykten, och ingen af oss kunnen I lita på. — Nå, så ska' jag i stället förakta Er allihop och hela skrået till på köpet, — skrek kan i högsta raseri och rusade ned för trapporna och ut på gatan. Mor Kerstin såg efter honom ett ögonblick med gäckande min. — En sådan stympare! — sade hon vänd till borgaren i fårskinnskappan. — Men jag ska' lära honom för en annan gång att komma till en hederlig borgarenka med slika kalumnier och förtal. Derefter intog hon, som om ingenting passerat, på nytt sin tron bakom den af öl och vin nedstänkta skänkhyllan, och snart sorlades och väsnades med vanlig enformighet i det gamla värdshuset “Tre tunnor”. När Anders lemnat Söderport bakom sig och trodde sig vara i säkerhet för vidare förföljelse, var hans första tanke att skaffa sig visshet om, huruvida mor Kerstin talat sanning eller ej. En beskedlig bondqvinna kom emot honom upp för backen med en stor korg på armen, och till henne vände han sig. Röd i synen och anfådd, som han var, af den häftiga rörelsen, var han nära att skrämma slag på henne. Men hans stammande frågor lugnade henne snart, och det var med ett medlidsamt leende hon svarade: — Inte behöfver han, stackare, springa lungsoten på sig för slikt.
M. fann för godt att afslå Ständernas hemställan. Detta har äfven varit orsaken, hvarföre det af Frih. Palmstjerna anmärkta stadgandet i dettajförslag influtit. Gr. Lagerbjelke: Jag ber endast att vid denna § få åberopa den anmärkn., som redan vid 5 § blifvit af mig gjord, ronde uttrycket ”miste embetel” äfvensom den otydlighet, som deraf kan uppkomma. Då nu 8 § föredrogs yttrade sig Ilr von Hartmansdorff: Jag förnyar vid denna § den anmärkn. jag gjorde vid den föregående, ang:de uttrycket ”miste embetel”. Gr. Lagerbjelke: Jag ber att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på det besynnerliga uttryck som i denna § förekommer; det står nemi. ”sker annorlunda genom någon föredragandens åtgärd miste han embetet, utan alt någon tid kunna deruti uter insättas.'"1 Meningen skall väl vara, ”utan att någonsin kunna deruti åter insättas.” För öfrigt gäller här samma anmärkn. som jag förut gjort, i afseende på orden ”miste embetet”. 9 § föredrogs och lemnades utan anmärkning. Vid föredragning af 10 § yttrade sig Hr von Hartmansdorff: Den första raden af denna § lyder som följer: ”Enär någon af de i denna lag omnämnde erabetsmän tilltalas”; hvaremot den sisla raden af föreg:de § lyder sålunda: ”enligt, lag och laga stadgar, lika med annan ledamot af Högsta Domstolen”. Följaktligen nämnas här alla ledamöternc af Högsta Domstolen jemte de särskildt t. f. militäre. När nu den 10 § säger: ”enär någon af de i denna lag omnämnde embetsmän tilltalas”, så innefattar den 10 § äfven alla Just.råder, hvilket naturligtvis icke kan vara meningen. Dessa ord böra derföre ändras till: nät någon af de i denna inledning, eller något annat ord som kan komma att införas efter sorn lagen blifver benämnd eller paragraferad. Slutligen blef 11 § föredragen och lemnad utan anmärkn.
väl mött R R ' ~ gdng på lzyvets st * B Elt h m qvidig viiït med vnckrn, klara blickar, ZG Som, di? ett glad? goddag hon åt dzg nickar, Tycks göra Izflten renare kring dig. Din tro hoa vacker stark och inner&amp;. DZG vet, att fast sia båt hon framåt vickar PK far&amp; ström emellan sk&amp; och prickar, Skall hon dock lagnt och siikert riicda s&amp;. Ty alskvärdt / tje@lös vill holt i d e vara, Hon tror, att herznes viirde det förstnrker, Att hon på veyldens st@ar hitta kan. Men detta &amp; ger ju p&amp; yta78 bnra, Hon ar sd pvinlig, att man k m f l a s t miirker, Att o f a nog hon handar som en ma ?z. En midsommarnattsdröm. (Pyramus och Tisbe: hr Janzon och hr Grip.) 1 &amp; tfva svariitar&amp; NUi graJ So~rt a % sa alskltgt i hvarandms armar, 71th ' Hirr @ @ t det hvarjc kct ' nsligt sinne harmar, Att ödet dewna grynma lott er gaf! Har BåM är hjelten med sin Barska gZaf, Hkr qerft han ryter, och hur ömt hals larmar, Att Lejo~t icke nd&amp;gst sig förbarmar, fWen sänier er och OSS i smir: rtuns haf. Och Tisbe, så jungfrzclikt ve&amp; och öm, WZGY kan da slikt behag i h&amp;9t ega? 1Kcn nzctirlS uselhet af detta döm. Rörstå v i dska em, jag ber &amp; g sBga, val doge Uvem nzc för sddan Py~-a~lrzcs Och he7n för slik en Tisbe döden toge? Gounods Romeo. (Romeo: Arvid Odmnnn.)
F vid Kommitterades Betänkande utvisade nemligen, alt denna bevillning i medeltal för tre år utgjort, omkring 34,000 R:dr Privatbankernas tecknade kapital var vid Bevillning!-Utskottets Betänkande M SO. 29 1858 års slut omkring 25 millioner B:dr. Häraf kunde anlagas vara kontant tillskjutne omkring 8 millioner. Då vinsten å bankrörelse torde böra i medeltal beräknas till 12 ä 15 procent af tillskottet eller till ungefär en million R:dr, utgjorde den vanliga inkomsl-bevillningen härå å 1 procent . Beloppet af Privatbankernas utelöpande sedlar var väl vid slutet af Juni månad 1858 blott omkring 20, men vid slutet af December samma år omkring 25 millioner R:dr. Om ock någon inskränkning skedde i dessa bankers sedelutgifnings-rätt, hvilken, enligt hvad den vid Kommitterades Betänkande fogade tabell litt. G utvisade, mycket olika begagnades, torde dock högsta beloppet af under året utgifna sedlar i medeltal kunna beräknas blifva lika stort som vid 1858 års slut, eller lika stort med grundfonden, 25 millioner. Om bevillnings-afgiften blefve Två för tusen, skulle häraf inflyta » 50.000. eller tillhopa R:mt R:dr 60,000. i bevillning af der sedelutgifvande bankerna. Utskottet, som delar Kommitterades i detta hänseende yttrade åsigter, hemställer att Rikets Ständer måtte godkänna de uti 15 § intagne stadganden. § 16. Den bevillning, som för närvarande, enligt 2 mom. i 10 § af nu gällande Bevillnings-förordning (pag. 20), är ålagd utländningar, hvilka resa omkring här i riket och för egen eller såsom utskickade för andras räkning bjuda ut eller sluta handel om utländska varor, har Utskottet ansett skäligen böra till beloppet fördubblas, du det torde vara en känd sak. att på d^tta sätt särdeles betydliga och vinstgifvande affärer bedrifvas.
Det kan visserligen hända Den 21 Augusti. 355 att någon enda gång någon Kyrkoherde icke är tjenlig lill ordhde i Fattigvårdsstyrelsen, men i allmänhet hoppas jag att Pastorerna äro dertill tjenliga och att om än någon gång, ifall man beslutar att de skola vara ständiga ordf:de, det kunde hända att styrelsens ordf:de vore mindre skicklig, så är det dock säkert att derest de icke äro sjelfskrifne ordf:de, det kommer att hända mångfalldigt flera gånger att lill ordhde utses olämpliga personer. Det händer ganska ofta att det icke finnes herregårdar i församlingen eller också att det finnes herremän, som visa sig icke vilja sysselsätta sig med kommunal-angelägenheter och då hvila alla de kommunala bestyren på allmogen. Jag har mycken aktning för allmogen i allmänhet, är sjelf domare på landet och känner dem ganska väl, men allmogen har ett fel och det är, att den gerna vill snörpa på pungen, hvilket hvar och en nogsamt lärer känna. I de församlingar der ingen större possessionat med stort röstetal finnes, blir förhållandet i sådana saker ofta tyvärr det att de fattige få svälta. Jag har sett sådane exempel. När nu allmogen lika som många andra anser att presten är de fattigas målsman, så blifva de rädda att sätta honom till ordf:de, emedan de vilja hushålla och gifva så litet som möjligt lill de fattiga. Då välja de bland sig sjelfva till ordhde och Pastorn blir på sin höjd ledamot. För närvar, är Pastor icke ledamot i Fattigvårdsstyrelsen men så mycket oftare i den förträffliga sockennämnden. Genom det nu ifrågavande stadgandet skulle Pastor ovilkorligen blifva ledamot, men jag anser icke detta vara tillfyllest, ty, som sagdt är, de kunna välja bland sig till ordhde och han får sitta som ledamot. Det kan inträffa att om en Skolmästare får en hemmansdel så kau han bli vald till ordhde under det Pastor är ledamot hvilket icke vore lämpligt. Således anser jag nödvändigt alt Pastor är sjelfskrifven ordhde i Fattigvårdsstyrelsen. Frih. Palmstjerna:
— i anledning af väckt motion angående fördelningen af den, vid Auctioner å confisquerade varor, utgående fattigprocent. XIV. B. 141. XV. L 282. — i anledning af väckt fråga om nedsättning i Räntan å lån ur publika cassör. XIV. B. 141. XV. A. 282. — angående åtskilliga, genom Kongl. Remisser till Rikets Ständer öfverlemnade Svenska Medborgares reclamationer, i afseende på ersättning för lidne förluster genom Skeppsuppbringningar. XIV. B. 141. XVI. A. 284. XXI. U. 122. XXIII. A. 59. XL. E. 129. — i anledning af Rikets Ständers åren 1825 och 1827 församlade Revisorers afgifne 48o Berättelser om granskningen af RiksgäldsYerket, General-Assistance-Contoret och f. d. FilialDiscont-Inrättningarne. XV. B. 3o5. XVII. U. 217. XXIX. A. 149. StatsUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden angående anslag af medel till fullbordande af de i Hufvudstaden ani agde Correctionslnrättningar. XV. B. 3o5. XVI. A. 233, 288. XIX. E. 82. — i anledning af väckt motion oin skattelösen af Presterskapet i Skåne tillhöriga hemman, som ej äro afBoställsnatur. XV. B. 3o5. XVI. A. 232. — i anledning af väckt fråga om bötesmedels ingående till Statsverket, hvilka förut uppburits af Allmänna BarnhusDirectionen. XV. B. 3o5. XVI. A. 232. — i anledning af väckt motion, 0111 upphäfvande af förbudet mot de å Öland befintliga Kronohemmans försäljande till Skatte. XV. B. 3o6. XVI. A. 232. XXI.