Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan hinder af de i detta reglemente och hittills gällande tjenstgöringsordnng meddelade föreskrifter, rörande sättet och ordningen lör tjenstegöromålens besörjande, ega Fullmägtige deruti besluta och till verkställighet befordra sådana förändringar, hvarigenom, så vidt sig göra låter, utan att nödiga kontroller åsidosättas, den största möjliga enkelhet och skyndsamhet vid ärendenas behandling samt minskning i tjenstemännens antal åstadkommas; egande Fullmägtige derjemte att, under tiden intill nästa riksdag, i den mån förut utgående löner och arfvoden äro eller varda för sådant ändamål författningsenligt' disponibla, använda desamma för de nya eller förändrade göromål, som, för verkställigheten af Fullmägtiges i ofvanberörda hänseende vidtagna beslut, komma att detta verks tjenstemän åläggas. § 241. De hos Fullmägtige förefallande kansli-göromål bestridas af en Sekreterare, en Notarie och Registrator samt en Kanslist. § 242. De med Riksgälds-kontorets dagliga förvaltning förenade göromål och åligganden besörjas, under Fullmägtiges öfverinseende och med redovisningsskyldighet inför dem, af tre Kommissarier. Vid kansli-gör omålen biträdas Kommissarierne af en Notarie och en Kanslist. Sta/s-Ulskottets Memorial N:o 139. 13 Till Kommissnriernes biträde vid uppbörden af Riksgäids-kontorets inkomster och verkställigheten af dess utbetalningar, är hos Kommissariatet anställd en Bokhållare (Kassa-bokhållaren). Riksgäids-kontorets hufvudbok föres och afslntas i det Kommissariatet underlydande Boksluts-kontor, hvarest äfven öfriga räkenskaps-göromål hufvudsakligen förrättas; bestående detta Kontor af en Kamererare, två Bokhållare, en Kammarskrifvare och två Kontorsskrifvare; af hvilka tvänne sistnämnde tjenstemän den ene äf ven skall biträda i nedannämnda Konlor, och den andre dessutom tjenstgöra der Kommissariatet finner hans biträde erforderligt.
Det ginge honom med 2 r:dr, i händelse de icke finge utgifvas af privatbankerne, alldeles som det går honom med 32 sk., 16 sk. och 8 sk. eller med alla desse småsedlar, hvilka privatbankerne icke fä utgifva; nemi. så att lian får Riksbankens mynt i sina händer; ty när de små Riksbankssedlarne icke trängas ur rörelsen af privatbankernes, så blifva de att tillgå. Banken låter dagligen tillverka sädane, och de utvexlas i alla orter. Detta är det enkla förhållandet, och man behöfver icke böja någon klagan öfver den nöd, hvaruti man i sådant fall skulle komma; 12 skillingarnes spridande i landet vederlägger all klagan i det hänseendet. Frih. Hamilton: Jag nödgas begära ordet, för att be svara Hr von Troil, som sade, att hvad jag nämnde om 20 r:drs privalobligalioner på Riksbanken, icke ägde grund, emedan han kände personer, som utgåfvo sådane. Afven jag känner 4 eller 5 personer, som utgifva sådane obligationer häri landet, och om de kunna göra det med vinst, så hvil a r detta troligen på de loenia förhållandena på de ställen der de bo. Att de också kunna göra det med större vinst än privatbankerne, det är klart deraf, att en sådan privat mans obligation endast inlöses pä ett enda ställe i Riket, och kan således hafva en längre curs innan den presenteras till inlösen, än privatbankernes sedlar på samma valeurer, hvilka infrias på 15 å 16 ställen, och icke således göra så länga curser innan de till inlösen företes. Den värde talaren har äfven sagt, alt det skulle vara lättare för folket alt betala kronoutskylderne, om tillräckligt riksmynt funnes i landet. Jag bestrider ingalunda, att icke det vore ganska lyckligt om tillräckligt riksmynt funnes; men detta är beklagligen icke fallet, då 7 millioner r:dr deraf försvunnit.
Då den Grekiska och Romerska är grunden till vår litteratur, bör denna först inbemtas, innan man börjar med nutidens. Vid första ögonkastet tyckes denna sats verkligen innebära någon giltighet; men den försvinner alldeles vid närmare granskning. Innan jag går att uptaga den till vederläggning, vill jag först genom exempel visa, hvart tillämpningen deraf skulle leda i afseende å religionsundervisningen. Barnet skulle först invigas i alla afguderiets mysterier. Alla Indieus, Egyptens, Greklands, Roms och Nordens gudar, halfgudar och djefla r, jemte deras mer eller mindre skandalösa bragder, skulle först inpreglas bos barnet. Sedan man vid en mera framskriden ålder erhållit en någorlunda fullständig kunskap derom, först då finge ynglingen höra omtalas Christi enkla och herrliga lära. Att genast för barnet förkunna denna lära, vore stridande emot gången af religionens historiska utveckling. Hvad vill det i sjelfva ver ket säga att följa civilisationens utveckling? Ar det icke att skåda alla villfarelser och dårskaper, menniskoslägte! varit underkastadt, och huru dessa småningom blifvit skingrade? Men då dessas tal är oändligt, blir äfven deras inlärande oändligt, och torde en menniskoålder dertill svårligen förslå. Skulle satsen i dess fulla konseqvens tillämpas, hunne väl knappast någon med sina studier ända till sin egen tid. Hvarifrån skulle då den komma, hvars kallelse vore att ytterligare framdrifva vetenskaperna och civilisationen? Nu kommer härtill att sanningen är enkel, men lögnen deremot invecklad. Ju närmare en vetenskap kommer sanningen, desto enklare blifva dess satser. Man kan derföre taga för ganska säkert att ett system, som är mycket inveckladt, i sig innebär något falskt. Det är derföre vida lättare att lära vetenskaperna på deras nuvtde ståndpunkt, än i deras fordna skick, då de voro belastade med en mängd villfarelser, hvilka numera blifvit undanröjda. Om t. ex. Berzelius, innan han fått börja sitt studium af chemien, nödgats inhemta alla alchemiens mysterer, skulle han troligen aldrig hunnit till chemien, och de ovärderliga uptäckter han gjort skulle verlden ännu saknat.
General-tullstyrelsen skulle ega tillåta utrikes ifrån kommande fartyg, som äro lastade med lifsförnödenheter elier till införsel lofgiina frösorter, att inklarera och lossa laster i de hamnar eller vid de kanalstationer, dit de vore destinerade, utan afseende på hvilken nation de tillhörde; med vilkor, att tullkammar-föreståndare skulle ega efter lastens behöriga försegling medsända tillräckligt antal tulltjensteman för att vara närvarande vid lossningen, som borde företagas i närvaro af den person å lossningsorten, hvilken kunde blifva för berörda ändamål förordnad antingen af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller General-tullstyrelsen; hvarjemte borde stadgas, att varuemottagaren måste betala alla de resekostnader, som häraf kunde blifva en följd. I anledning af en vid sednaste riksdag väckt enahanda motion anfördes af dåvarande Sammansatta Utskott, hurusom man städse lagt synnerlig vigt uppå att lastade fartyg från utrikes ort ej finge utan trängande nöd inlöpa till annan § Sammans. Bevillningssamt Allm. Besvärsoch Ejionomi-Vlshollels Betänkande N:o S. Svensk plats än stapelstadshamn. Genom 2 § i då gällande Seglationsordning var emellertid medgifvet, att fartyg, som icke innehade last, kunde från utrikes ort direkt inlöpa äfven till annan tullplats, under vilkor att vederbörlig inklarering skedde vid hufvudtullkammaren i distriktet ; och som uti det förslag till ny Tull-stadga, hvilket då var på Kongl. Maj:ts pröfning beroende, denna direkta inseglingsrätt blifvit under enahanda förbehåll utsträckt äfven till de fartyg, hvilkas last endast utgjordes af sådana varor, som vid införsel voro tullfria, och det boivie möta betänklighet att åt mer eller mindre underordnade bevakningstjensteinän öfverlåta de formela inklarerings-expeditionerna, fann Utskottet sig icke i anledning af den gjorda framställningen böra tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd; hvarvid ock Riks-Stånden läto bero.
Det är dessutom klart, att det nuvar:de sättet skall i högst betydlig mån inveckla Statens räkenskaper, och fordra en mängd förvaltningar i och för dessa räntors uppbärande och redovisande, hvaremot, om de direkte ingå till Staten, sådana undvikas. Den tredje frågan är löntagarnes rätt. Man måste medgifva att om de skattdragande hafva uti förevar:de fall en billig fordran på lindring i deras bördor, och Staten icke blott utan olägenhet, kan den bevilja, utan fastmera deraf har lättnad, så bör förändring ske, ulan afseende på den större eller mindre fördel tjenstemannen deraf kan hafva, likväl förutsatt att icke någon enskild persons rätt kränkes, d. v. s. att icke någon af nuvar:de räntetagare, genom en dylik förändring varder i sin rätt förnärmad. I sådant afseende hafva komilerade föreslagit, hvad äfven StatsUtsk. tillstyrkt, att hvar och en, som är i åtnjutande af indeldta hemmans räntor, skall, för sin tjenstetid, dervid bibehållas såvida han sådant åstundar och icke heldre önskar uppbära sin ersättning af Staten. Jag tror för öfrigt att tjenstemännen, om de än vilja bevaka sina egna fördelar, icke böra vara missbelåtne med förändringen helst jag förmodar, att omtankan för deras hushållning sådant fordrar, enär man genom åtnjutandet af indeldt lön icke kan beräkna sina inkomster under året. Dessa inkomster kunna icke förr än vid årets slut bestämmas och fä icke uppbäras förr än längre fram på det kommande; men äfven då kunna omständigheter inträffa, hvarigenom lönens erhållande fördröjes. Tjenstemannen blir dessutom tvungen att, för att komma i besittning af sin lön, underkasta sig bäde kostnader och besvär, samt alt inlåta sig i handelsföretag för afyttrande af de räntor som in natura varda erlagde, men härigenom blir han ock, i afseende å sina löneinkomster, beroende af konjunkturen jemte många andra omständigheter.
Då Herr Tham förklarat, att Riksdagsmannen för Marstrand önskade, att BorgareStåndels heslut i saken äfven måtte blifva Ridderskapels och Adelns; och RiddarliusSecreteraren förklarat att BorgareStåndet beslutat ut in protocollo, anhåller jag att få höra huru protocollet lyder. Den 15 F e b r 11 a r i i f. m. 83 Undertecknad Riddarhus-Secreterare: BorgareStåndets protocollsutdrag, som blifvit eftersökt, liar nu funnits, oeb innehåller: att BorgareStåndet, den io dennes, med ogillande af StatsUtskottets Utlåtande N:o 385, beslutit, att Staden Marstrand må af RiksgåldsContorets medel utbekomma, såsom ersättning för sin från utgjord inqvartering liärledda fordran hos Slaten, en summa af gooo R:dr Banco, hvarigenom Marstrand skall anses vara för omförmälde anspråk till fullo godtgjord. Herr von Hartmansdorff: Anlednin gen till den önskan, Marstrands Riksdagsman yttrat måtte vara frugtan att staden, om den ej får detta, måtte gå misste om alltsammans. För att ej möjligen ådraga staden ett sådant äfventyr skall jag, om Ridderskapet och Adeln vill instämma i BorgareStåndets beslut, icke yrka votering. Friherre Cederström, Jacob: Jag ämnar ej yrka votering för bifall å Utskottets Utlåtande; men om Ridderskapet och Adeln instämmer i BorgareStåndets beslut, skall jag reservera mig emot ett sådant beslut, att, på grund af en Riksdagsfullmäktigs yttrande, Rikets Stander afgöra om en corporations fordran, utan att Fullmägligen visat sig vara särskilt befullmägtigad att i ämnet göra eller låta på stadens vägnar. 6a H. e* 84 Den i5 Februarii f. ra. Herr Hjerta j Gustaf: Jag förenar mig' i den åsigt Friherre Cederström framställt. Det skulle vara oformligt om Rikets Ständer sade, att en stad skulle vara nöjd med | af dess fordran.
I betralitande ak allt. detta, bar Kongl. Alaj:t ej funnit lämpligt, att kör det närvarande i Naclér anbefalla nägon sersliild ätgärd kör insamlandet ak sä beslialkade uppgifter, som ak Liliets 8tänder äsliats, men emedlertid velat, kor cle vidare upplysningar i ämnet, som derak liunna beintas, lemna Liliets8tänder del sk körenämnde, trän Läns-8t^relserne infordrade, yttranden, b villia, kör sädand ändamäl, nu varda tilt Liliets 8tänders Levillnings-bltsliott ökverlemnade. I sammanbang bärmed anser Kongl. !Vlaj:t 8 ig böra kasta Liliets 8tänders uppmärlisambet ä följande, vid tillämpningen alett sersliildt stadgande i sednast utfärdade Levillnings-korordning uppstädda, tvistekräga, kör bvsrs slutliga afgörande Liliets 8tänders mellanliomst kunnits erforderlig. Vid 1842 ärs Vaxerings-kiomite inom lVeder-Lslix svelien ak Norrbottens Län, framställdes ak vederbörande Krono-ombud erinian derom, att, enligt stadgandet uti 148 H. ak gällande Levillnings-Lörvrdning, befrielse till bälkten ak bevillningen, elter 1 i^rtilieln, endast vore medgikven kör dem utaf Allmogen i Westerbottens, Norrbottens oeb jemtlands Län, äfvensom bjelltraliterne i Wester-l^orrlands Län samt diskare i Lobus
Cederström, som börjat att yttra sig mot decimalsystemel, är, eller skulle blifva landtbrukare och ville åt sig göra en spanmålslår, hvars sida vore 8 aln. 3 qv. 3} tuni, höjden 3 aln. 3 qv. 4] tum och bredden 6 aln. 1 qv. | tum, så tror jag alt lian skulle få myckel besvär att uträkna det och sedan han del gjort, så kunde han ändå icke säga huru många tunnor säd denna lår rymde, utan ali förut räkna ut huru mycket en tunna vore i kubikfot. En sådan uträkning, som är besvärlig, kan, enligt decimalsystemet, med 2 enkla multiplikationer verkställas. Ofta har blifvit taladt om svårigheterna all införa deeimalsystemet : jag medgifver visserligen att hvarje förändring medförer sina svårigheter, men i decimalsystemet ligger ej den egentliga svårigheten deruti, ali införa sjelfva decimalsyslemet i mått, mål och vigt, ulan de omtalade svårigheterna hafva bestått deri, såsom t. ex. i Frankrike, att der bestämdes för nationen helt och hållet nya enheter och mälare, som icke på något sålt voro commensurabla med de gamla. När man t. ex. sade 777 metres, så var det icke klart huru mycket detta längdmått var; man kunde ej bestämdt upgifva huru mycket en melre var, och deruti ligger svårigheten för systemets införande att man påtrugade nationen sådane enheter, hvarmed den förut icke hade någon bekantskap. Frih. Palmstjerna har uttryckt sitt klander öfver Ulskis förslag och yttrat att hvad myntenheten förut angår, vore 24 sk. och 2 r:dr bättre enheter hvar för sig, än En-r:drn. Beträffande 24 sk:ns företräde som enhet framför ndrn är jag med honom derom fullt ense, men tror att densammas antagande skulle möta så mycket motstånd, serdeles hos BondeSt. som med kärlek fästat sig vid r:drn, och på denna grund, men icke derföre alt jag ej erkänner 24 skittingen som vida bättre än riksdalern, förordar jag här riksdalern som enhet för myntet.
B:co, med åliggande för honom att, inom årets utgång, inför ^Vitterhets-, Historieoch AntiqvitetsAcademien redogöra för fortgången af sina arbeten samt uppgifva tiden , då han trodde sig hafva fulländat nödiga förberedande åtgärder för arbetets utgifvande från trycket. Då Kongl. Maj:t således pröfvat det ifrågavarande arbetet vara förtjent af allmänt understöd och, enligt hvad nyssåberopade Nådiga Bref gifver vid handen, af det för Lärda Verks utgifvande anvisade anslag så mycket förut blifvit disponeradt, att detsamma härtill icke lemnade tillgång, har Utskottet, med fästadt afseende å den större omfattningen och historiska vigten af samma arbete, ansett sig böra så till vida biträda motionärens förslag, att Utskottet tillstyrker Rikets Ständer att till Kongl. Majits
Lån, desto heldre vara fortjente af afseende, som, enar alla Rikets Innevånare deltaga i Stats-bördor* nes utgörande, och således åfven i kostnaderne för helsö vårdens befordrande, de utan undantag synas bora ega lika rått, att dela frugterne häraf. Hos Utskotten hafva dessutom kommit i betraktande: att de längst i Norr belägne Lånen, åfven såsom Kronobergs och Hallands Lån, lika med andra orter, ofta åro blotlstålde för farsoter och smittosamma sjukdomar, hvilkas utbredande och härjningar endast genom ett skyndsamt Låkare - biträde vid deras utbrott kunna forekommas; att, då besigtning och obduction af dod kropp skall forråttas, en lika skyndsamhet, särdeles under den tid af året, då vårman medverkar till en hastig förruttnelse, erfordras, så vida Domaren, hvilken ofta måste grunda sitt beslut på det härvid utrönte förhållande, icke skall se sig i saknad af erforderlig upplysning, och Lagarnes kraf blifva ouppfyldt; samt att då, såsom hittills, Provincial-Låkare, under Ämbets - Stats-Utskottcts Betänkanden. gS5 förrättningar måst gora reser af 30 mil och derutöfver, härigenom betydliga kostnader till Reseoch Tractaments-penningar för Staten uppkommit. — Det har icke undgått Utskottens uppmärksamhet, att genom Provincial-Låkarnes okande uti ifrågavarande Län, kostnad för Statsverket mäste inträffa, men Utskotten tro hvarken den nya utgiften blifva så särdeles betydlig, enär besparing derigenom vinnes i mindre dryga Rese-kostnader åt Provincial-Läkare, eller afseendet derå bora gå framom de högre föremål, som genom en utvidgad Läkare-vård åsyftas och komma att ernås. Af alla dessa skål finna Utskotten således sig bora tillstyrka, att, utom de i nedannåmnde Lån förut varande Provincial-Låkare, en sådan för hvartdera Lånet måtte antagas och anställas i Sunnerbo Hårad af Kronobergs
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: l:o Carl Nilssons, från Östergöthlands län. om löneförbättring åt e. o. Prestman';' 2:o Jöns Anderssons, från Malmöhus län, om rättighet för arrendatorerne af de så kallade kyrko-hemmanen inom Lunds stift att med penningar lösa arrende-spanmålen: 3;o Per Nilssons, från Malmöhus län, om förändring i sättet för utarrendering af de så kallade akademioch hospitals-hemmanen i Skåne; 4io Pe ter Mårtenssons, från Jönköpings län, om förhöjning i postskjuts-legan, jemte ett skriftligt anförande i samma ämne, med bilaga af Johannes Nilsson, från Malmö hus län; 5:o Olof Lagergrens, från Gottlands län, angående förändrad station för Provincial-läkaren inom Södra härad af nämnde län; 6:o Anders Nilssons, från Hallands län, i fråga om grunden för fattigvårds-bidrags utgörande; ?:o Anders Nilssons, från Hallands län, om förhöjning i skjutslegan inom länet; 8:o David Anderssons, från Hallands län, angående utsträckt rättighet för allmogen och köpingarnes innevånare att med egna fartyg idka sjöfart; 9:o Anders Medins, från Kronobergs län, om förhöjning af reservskjuts-legan; och 62 Prot.-Utdrag den 30 December 1853. 10:o Olof Lindströms, från Westerbottens län, om postbondens berättigande att få åtnjuta väntnings-penningar.
S T O C K II O L M, Tryckt hos Johan Hörberg, 1827. P. betyder Protocoll. B. — Bilagor. 2 A. — Andra Afdelningen. A. A reisen, Salu-, angående den af Städerne utgående, och dess upphörande. Aug. Aug. 2 A. P. 254. Acharius, Professor, angående inköp af dess Örtoch Laf-samling. Julii. P. 108, 58o, 675. Aclier och publike papper i allmänhet, angående deras beläning. Adelig värdighet, angående mera sparsamt utdelande deraf. Mars. P. 584* Adeliga Jungfrustift; se Jungfrustift. Adelsvärd, Friherre Reinhold, yttranden, Fehr. P. 4*3. Juli i. P. 786. Adjutants-arfvode, rörande Chefens för 3:dje CavallerieBrigaden Memorial, om utbekommande af innestående. Junii. Sept. P. 4.92' Adlerbeth, Friherre Jacob, yttranden. Mars. April P. 296. Maji. 4 Adlercreuts, Gustaf, yttranden. Febr. P. 696. B. 785. Adlercreutz, Enkefru Grefvinnan, angående pension för. Julii. P. 1238. Aug. Adress, till Hans Maj:t Konungen, för de välgörande omsorger Kongl. Maj:t i alla Styrelsens grenar haft osparde till folkets sällhet och fäderneslandets upprätthållande. Jan. P. 124,132,148,198,209. Febr. P. 246. B. 101. — till Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen öfver KronPrinsens förestående förmälning. Mars. P. 357. B. 655. Höghet Kronprinsessan vid dess ankomst. Maji. P. 668, 711, 713. Junii. P. 9, 3o, 428. •— till Hennes Maj:t Drottningen vid dess ankomst tillHufvudstaden.
Men då> emellertid Simonstorps och Krokeks socknar utgöra särskilda kvrkoherbergen, der Kronan, enligt räkenskaperne, eger behållen tionde, i den förra 1 tunna 1 yy kappe, i råg och $ korn, samt i den sednare 3 tunnor 27 U kappar råg och lika mycket korn, hafva Kammar-kollegium och Slats-kontoret ansett Kontrakts-prosten berättigad till en tunna spanmål af hvardera sockens kyrkoherberge, hvilken prostetunna från och med 1857 borde honom, på sätt författningaroe förmå, tillgodokomma. Detta ärende har Kongl. Maj:t i nådigt öfvervägande tagit, och vill, jemte förklarande, det Kontrakts-prosten Rundgren är berättigad att, för hvardera af Simonstorps och Krokeks socknar, från kyrkoherbergena derstädes uppbära en prostetunna af Kronans der disponibla tionde-spanmål, i nåder föreslå Rikets Ständer, att detta kronotionde-ansW må från och med innevarande år varda å 8:de Huf O vud-titeln och Klereci-staten uppfördt. hony/. Maj:ts Nåd. De lill delta ärende hörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars behandling frågan varder öfverlemnad; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. 0 S C A ii. L. vi. Anjou. Utdrag af Protokollet öfver Evldesiastik-Ärenden, hållet inför Hann Maj:t Konungen i Statsrådet på Stockholms Slott den 12 Maj 1851. N ärvarande: Mans Excellens, Herr Justitie-Statsministern Gunther, Hans Excellens, Herr Statsministern för trikes ärendena, Friherre Lagerheim, Statsråden: Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou. Almqvist och Friherre af Ugglas. Departements-chefen, Stats-rådet Anjou, uppläste slutligen till justering de, i Öfverensstämmelse med Kongl.
Deremot hafva Riksens Ständer nu, likasom vid sistforflutne Riksdag, funnit samma skäl ännu vara för handen, som år 1815 föranledde till upp. förande å Riks-Staten af 3000 R:dr för ifrågavarande fattigvårds-inrältning; och Riksens titan, der hafva alltså beslutit, att detta belopp må än vidare intill nästa Riksdag få till inrättningen utgå, och sådant vid den blifvande Statsregleringen iagttagas. Riksén* Ständer framhärda etc. Uppl. o. godkänd hos Ridd.o. Ad. d. 17 April 1833. Preste-Ståndet d. 17 Borgare-Ståndet d. 29 — —- Bonde-Siandet d. 92 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ett beviljadt förskott d den summa, som till godtgörande af kostnaderne vid H. K. H. Kronprinsens utrikes resa m. m. framdeles kommer att bestämmas. S. A. K. Riksens Ständer, ian insett nödvändigheten deraf, att, i afräkning på den summa, Riksens Ständer framdeles vilja bestämma, till godtgörande ej mindre af kostnaderne vid H. K. H Kronprinsens sistl. år verkstälde utrikes resa, än 81 TJnderdåniga Shrifvelser, af nödiga utgifter i och för H. K. H:ts förestående förmälning, Tre Hundrade Tusen R:dr Banco må finnas att genast anlita, hafva fördenskuld beslutit, att sådane 300,000 R:dr skola af Riksgälds-Contoiret förskottsvis utbetalas, för att af E. K. M. till H. K. H. Kronprinsen, för ofvanberörde ändamål, i Nåder disponerade varda ; med tillkännagivande af hvilket beslut Riksens Ständer framhärda etc. Uppl. O, godkänd hos Ridd.o. Ad.d. 17. April 1823.'