Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då fosterlandets söner fått bra betaldt för sin spannmål, så hunna de möjligen sedan i öfverströmmande välvilja känna sig böjda att uppmuntra den fosterländska literaturen genom att köpa någon bok af Sigurd, den gode småländske författaren, som så utmärkt befordrar matsmältningen. Och dock måste man medge, att den djupa likgiltigheten varit i mycket berättigad. Den poesi vi haft har med få undantag länge varit af den mest blodfattiga och lungsiktiga beskaffenhet. Och då är det ej att undra på, om man börjat tycka, att det ej tjänar något till. att pyssla om denna sjukling, utan så godt låta lungsotspatienten dö. Så inte är det några goda konjukturer för nye diktare. Men ändå har det nu på samma gång som vårsolen kommit tvenne samlingar lyrik, hvilkas titelblad bära nya namn ut i världen — ■ således två, ty om Per Weilands » Brytningar » kan man väl i ali korthet säga, att det hvarken är lyrik eller någon annan känd diktart. Om nu desse författare hade varit båda fullt utvecklade eller båda endast » lofvande », då hade det kunnat vara af intresse att ställa dem sida vid sida och i samma totalvy granska och teckna deras.2 24 NY LYRIK. respektive diktarfysionomier. Men nu skulle den ene alltför mycket lida härpå, han skulle förlora ännu mer, än då man ser dem hvar för sig. Ty Gustaf Fröding är den, som dragit den allmänna uppmärksamheten till sig och det med rätta. Han kom med sin dragharmonika och precis som " Nils Utterman token och spelmansfanten, han satt med sitt bälgspel vid landsvägskanten för dudeli! dudeli! dej! Fröding är i viss mån identisk med denne Nils Utterman, vid hvars spel ej blott " rockskjörten flaxade, förkläden slängde, och flätorna flögo och kjolarne svängde ", utan där man ock hörde, hur en räf stämde in i den lustiga låten och en uf skrek uhu! ifrån Brynbärsbråten. Det är just konsten det att kunna locka naturen själf in i spelet. Såsom titeln och inledningssången ge tillkänna, har Gustaf Fröding ännu ett instrument — åtminstone ett, ty jag är böjd att tillerkänna honom fler.
Obs ervall on sMedel äro på lika sätt ibland de InkomstTitlar, som, både i anseende till sin beskaffenhet och sitt belopp, äro bland de Inkomster, hvilka synas icke hafva bordt underkastas någon högre beräkning. De hafva allt sedan 1809 varit upptagna till blott i5oo R:dr, såsom' af ganska oviss beskaffenhet, Det medgifves nu äfven, att förhållandet är enahanda, men det oaktadt har man höjt BeräkningsAnsIaget ifrån i5oo till a5oo Riksdaler. Det torde vara svårt att inse skälet härtill. DjeknePenningame i PVesterbotten äro en ännu obetydligare Inkomst. Uti 1816 års Stat äro de, lika med de föregående åren, upptagne till 5o R:dr. De uppgifvas nu vara i stigande, och hafva derföre blifvit förhöjde till 75 R:dr. Jag bekänner att jag ej annat kan än förundra mig öfver StalsUtskottels nog - Den a Marlii. 57 granhet att fästa sig vid ett så obetydligt föremål. Nummer-Lotterie-Meälen äro bibehållna vid samma beräkning, sorn i 1816 års Stat, eller till 60,000 R:dr. De hade likväl samma år ej gått högre än till 27,182 JR:dr, och det är. endast genom öfverskottcn af i8i3 och 1814 års Inkomst, som ett medium för 4 år uppkommer af 77,666 R:dr. Då det gifves för Staten tvänne sätt att förlora på Lotteri, nemligen derigenom att ingen eller blott några få spela, eller derigenom att Dragningarne slutas med förlust, bekänner jag att sedan man sett exemplet af en sådan minskning, som den, hvilken uppkom för år 1816, skulle jag hafva trott, att detta Anslag kunnat tåla någon nedsättning. Fond till Svea ock Götha IIof'Rätters aflöning, är ett annat slags Inkomst, uti hvilket ingen ting är säkert, mer än den afgift Banquen årligen tillskjuter, och som går till 166 R:dr 3a sk.
Dfmaitberörba jlabgaitbe gäder ocf för ada ftajjor, Ijmilfa njuta mer ån $ent för l)unbrabe af beråd utlånte mebel, få att enahanda afbrag af räntan, t anfeenbe tid bein, ofelbart ffad ega ruin; dorf ttnbautagad härifrån ©pär* SSaitfer, $olf|fole Sif alla öfriga S(ftie Sif infatta fapital i trollhätte gamla ®(uf!ir>crfb4n)ggnab, för hmilfa tolf procent af jfottgl. 3Jtaj:t och Grottan årligen betalaö, eit åttonbebel af famina ränta. 4:o Sill fåbait Seanllntng flad påförad och upphärad i bett ort, ber affall* uingeu och toiitfteu utbelad, famt berefter i manlig orbning rebowifad. II) <3eu)illnittg af testamenten, (Såfmor, /ibei-Kommisser, 2lrf oel) JTtntb. § 36. l:o gröt testamente, ©åfioa, och ^ibei*Äontmifj af löd och fajl egenbont, fapital och forbrittgar, flad, bå bet giftta uppgår i märbe till (Stt tufen 9tifd Seftatneitte eller ©aftöa af årlig ränta eller affouift, utan egaitberätt tilt fjelfu>a egeitbonteit, mare Semillning Swå procent af fapital Sif arfbntebel i toö eller faft egettbotit, fapital od) forbrittgar, font tillfalla attbra arfwingar, än i rätt upp Diifémpitt; efterlefmaitbe ntafaö rätt i boet lifwäl från afgift unbatttagen. 5:o Sif $ibei
Nu emedan den anmärkta olägenheten härigenom är afhulpen och alt anledning till förvillelse för köpare undanröjd, samt ändamålet att vid auktion å utmätt fastighet få densamma till högsta möjliga pris försåld, till ej mindre gäldenärens än borgenärens fördel, säkrast vinnes genom försäljning i uppoch afslag, enär vid detta fösäljningssätt den ena spekulanten ej kan utröna, hvad den andra föresatt sig att bjuda, och derföre heldre betalar egendomens rätta värde, än, under afbidan på afslagssummans ytterligare nedsättning, äfventyrar, att annan köpare kommer honom i förväg: ty och 12 Lag-Utskottets Betänkande, N.o 21. då annat försaljningssätt än nu omförmälta må följas, derest alla de, hvilkas rättäri fråga, derom sig förena; får Utskottet, med tillkännagifvande, att sist församlade Ständer, på enahanda grunder, afslagit då gjord framställning i samma syftning, som den ifrågavarande, vördsamt tillstyrka, att Olaus Ericssons förevarande motion icke mätte vinna Rikets Ständers bifall. Stockholm den 14 Februari 1848. STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1848. Lag-Ulskollets Memorial, -N:> 22, 23. i N:o 22. Ant. till Exp.-Utsk. den 17 Febr., fcl. 2 e. m. Vördsamt Memorial! Sedan Heder v. Bonde-ståndet Lill Lag-utskottets behandling remitterat el t af riksdagsfullmäktigen Petter Pehrsson från Jönköpings län ingifvet memorial, deri blifvit yrkadt det stadgas mätte, att för alla länsmän skola utfärdas sådana fullmakter, att de icke utan laga ransakning och dom kunna afsättas; men Utskottet, enligt dess under N:o 4 afgifna utlåtande, ansett denna fråga icke kunna hänföras till de ämnen, som ligga inom
Banko-utskottets utlåtanden: N:o 24, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående serskilda jemnkningar uti det af Kongl. Maj:! och Rikets Ständer antagna m y n tsystem. Återremitterades. och N:o 25, i fråga om tillverkning och utgifning från banken af sedlar ä 16, 12 och 8 skillingar samt 14 och 10 skillingar kopparmynt. Bifölls. S. D. Prot.-utdrag den 4 Mars 1848. 233 S. D. Till Ståts-utskottet remitterades en af herr Norinj med åberopande af riksdags-ordningens 5G §, väckt motion derom, att Rikets Ständer böra till Kongl. Majit afläta underdånig skrifvelse, med begäran att krigs-kollegiuin och öfriga embets-verk, för hvilkas utgifter stats-medel användas, måtte i nåder förständigas att icke ifrån hufvud-kassorna reqvirera större belopp af medel, än som för närmaste framtidens utbetalningar kunna kalkuleras erforderlige. Från Hederv. Bonde-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades Banko-utskottets utlåtande N:o 24, i anledning af Kongl. Majis nådiga proposition, angående serskilde jeinkningar uti det af Kongl. Majit och Rikets Ständer antagna myntsystem. S. D. Vid föredragning af Rikets Ständers elektorers protokoll den 1 dennes, eldigt hvilket, vid samma dag anstäldt val, kammar-rådet och häradshöfdingen S. L. Theorell blifvit utsedd tili Rikets Ständers justitiae-omhudsinan och hofiätls-rådet och riddaren af Kongl, nordstjerneorden grefve C. G. D. Mörner blifvit vald Lill justitice-oinhudsmannens suppleant, beslöt Ståndet att, för behörig expedition, öfverlemna berörde protokoll till Expedition s-utskottet.
Då man i andra länder bemödar sig att genom majoraters stiftande motverka eller ersätta den förskingring, jordegendomen medelst styckning undergår; så synes förfäktarne af närv:de förslag dels alldeles icke anse sådant önskligt, än mindre sannolikt, dels, i sitt nit för förslagets genomförande, förgäta, att sådant hos oss icke kan ega rum, sedan genom K. Eörordnm d. 27 April 1810, det blifvit förbudet att om vilkoren för fast egendom sträcka något förordnande längre än till förste emottagarens och dess makas lifstid eller om äganderätten vidare, än till utnämnande af emottagarens nästa efterträdare. När härtill kommer, att Utsk., om det, emot all min förmodan, haft för afsigt att befrämja jordegendomens bibehållande inom slägterne, likväl stannat på halfva vägen — samt att dess förslag bland jordstyckningens vänner äger sina flesta och ifrigaste försvarare; så finner jag, i allt detta, endast nya skäl att icke, för min del, biträda detsamma. Jag tillstyrker alltså afslag på denna del af Betänk. 22 Den 3 Juni. Propos. till bifall å Utsk:s uti förevide mora. af 3:dje punkten afgifna förslag till författning oell förordning blef nu framstäld oeh besvarad med starka Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Hr Carlheim Gyllenskjöld begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande vot:s-propos. Den som bifaller det i LagUtskis Utlåt. N:o 3,2 uti 3:dje punkten Litt. C. afgifna förslag till författning oeh förordning, röst ai Ja, den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslår R. o. Ad. förenämnde förslag. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sålunda: Ja — 50, Nej — 21.
Lag, da tredje mans rätt derigenom ej röres, sa farock hädanefter som hittils pä en hwar ankomma, at wid afhandlingar göra sädane förbehäll, som befästa den rätt och säkerhet, hwilken derwid warit afsedd; pa hwilka grunder jag desto häldre tilstyrker bifall til det afgifne Betänkandet, som den af en annan wärd Ledamot gjorde jemnförelsen emellan förbindelsen, ar ostadt och oförändradr återställa anförtrodt gods, och at betala penningar, icke kan i mitt omdöme anses wara säa^uat eller tillämplig. Här Den 29 Mars. e. m. 1349 Härefter gjorde Herr Grefwen och Landt, marskalken proposition til bifall a Stats-Utffotlers urlakande/ hwilken med Ja beswarades. ^usteraöss följande: Utdrag af krotocollet, hållet i Högloft. Ridderffapets och Adelns?lenum den 29 Mars iFio. S. D. Föredrogs a nyo och bifölls Allmänna BeswärsochO-conomiss Utffotters den 24 Mars pä bordet lagda krotocolls-Utdrag af den ro sistlidne, innehgllande Utffvttets utlärande/ sä wäl öfwer Herr Ofwersten och Riddaren KKren^ranLts förflag til en Inrättning af et Akerbrnks-Ooll^ium, som Herr lvlanneretrilus, dels rörande en Revition öfwer Oeconomijka Författningar/ dels til inrättande af större och mindre Hushålls-Sällskapet': och skulle de öfrige respiÄive Standen härom genom Utdrag af ^rotocollet manligen underrättas. l^It supra. Utdrag af ?rotocoIIet, häller i Högloft.
I allt fall fick ej vid detta uppdrags utförande allt afseende på lag och statsförfattning åsidosättas; men angelägnare kunde dock ingen gläns vara att hålla i helgd, än den, som bestämmer Reringens andel i makten att slifla allmän civil och kriminallag. Och så länge denna af grundlagen bestämda gräns består, och sättet för utöfning af hvardera lagstiftande statsmaktens deltagande i den civila och kriminella lagstiftningen ej heller blifvit i grundlagen ändradt; förekommer det oemotsägligt, att ett uppdrag till vidtagande af förändringar i kriminallag ej kan annorlunda af ena statsmakten åt den andra gifvas, än på det föreskrifna sältet, nemligen genom R. St. Just. Ombudsm. St. Just. Ombudsm. Emi.-Berättelse för år 48A9. elt lagförslag, som utgör dea enas beslut och till den andras samtycke öfverlemnas. Då nu det i fråga varande uppdraget, icke i denna ordning eller i form af lagförslag gifvet af Ständerna, likväl blifvit af Regeringen så begagnadt, att i den utkomna författningen stadgades straff till lif, ära och gods — förvisning från riket för alltid samt mistning af svensk undersåtes rätt och förmån — eller landsflykt på vissa år •—■ allt för åtgärder, hvilka förut ej äro i lag med straff belagda; lärer det väl icke kunna bestridas, att Ständernes uppdrag blifvit af Regeringen missforstådt, och att den lag, som sålunda utkommit, var ogiltig. Den blef imedlertid af Högsta Domstolen vid särskilda tillfällen, såsom nämd t är, tillämpad och dödsdomar och landsflykt derpå grundade. Jag har till försvar för giltigheten af denna och dylika författningar hört anföras det i 88 §. Regeringsformen gillia stadgande, att de lagförklaringar, som genom Högsta Domstolen imellan riksdagarna utkomma, kunna af Rikets Ständer ogillas, hvarefter de icke gälla. Häraf arrser man följa, att när, efter en lagförklarings utfärdande, en riksdag förflutit, utan att denna förklaring blifvit af Ständerna ogillad, det ej mer skall af Ständerna bero att utan Konungens samtycke göra den kraftlös.
Han kunde ej förstå, hvart den ledde. Han försökte tro, att den ledde till en garderob, men det såg ej ut så. Det fans bestämdt ett annat rum innanför, och han tänkte ett ögonblick att gå dit för att se efter. Då hörde han kvinnans röst: – Nå, bor jag inte bra här? Hon stod framför honom halfklädd, med bara armar och bröst. Och med en hastig rörelse drog han henne ner i sitt knä och kysste hennes hals, i det han svarade: – Utmärkt! När han vaknade, var klockan redan nära nio, genom den tunna gardinen föll dagern in i rummet, och han såg i ett enda hastigt ögonkast kläderna, som lågo i oordning, bordet med dess hvita duk och den släckta lampan, och till sist stannade hans blick på den hvita dörren med dess fönster och det irriterande, snedt hängande, smutsiga förhänget. Åter förnam han samma obestämda känsla af fruktan, och han kände samma lukt, som aftonen förut slagit emot honom, när han trädde in. Han sprang hastigt upp och klädde sig med en känsla af äckel. Men han kunde ej få sina ögon från den där dörren. Till hvad pris som hälst skulle han veta, hvad den betydde. Emellertid hade kvinnan vaknat och gjorde en framställan om penningar. Han gaf henne, hvad hon begärde, och gick fram till kommoden för att tvätta sig. Då fick han en idé. – Kan jag få mina skor borstade? sade han med en blick på resorkängorna, som voro smutsiga efter nattens promenad. Hon tog dem och gick, halfklädd som hon var och med håret i oordning, fram till den lilla dörren. Han kände, huru det klack till inom honom, men utan att göra min af att gifva akt på henne, fortfor han att torka sitt ansigte med handduken. När hon öppnade dörren, passade han på och tittade öfver handduken dit in. Därinnanför var ett litet trångt rum, taket gick i en halfbåge, och ljuset insläpptes genom ett fyrkantigt fönster, som tycktes till hälften sitta i taket. En oerhördt vidrig stank, som han nu visste, hvar den kom ifrån, slog in och nästan fylde rummet, där han befann sig. Han såg koppar, söndriga talrikar, klädespersedlar, några par skor, och ett hörn af en spis, där man tycktes hafva gjort upp eld.
St:s föreskrift, af förvaltande verk utgifne räntebärande obligationer eller aktiebref af sådane korporationer eller bolag, Den 17 Maj. 41 sorn allmänt äro ansedda för alt vara solida, än ock ali samma obligationer inlösa — allt ulan, såsom i nu gällande reglemente är stadgadt, begränsning af summan eller bestämdt minimum för den ränta hvarmed nämnde obligationer skola löpa; c) ali den nu fastställda maximisumman af 50,000 r:dr b:co för lån mot namn och personlig borgen må borttagas samt dessa lån med högst 0,000 r:dr på en band ställas på ett års förfallotid med rättighet för l)irekt:n att derå bevilja omsättning med £:del om året, hvarvid tillika den Direkt:n för dessa lån nu åliggande solidariska ansvarighet skulle försvinna; hvarförutan, lill lättnad för sökande af län mot säkerhet af fast pant, är föreslaget, att åtkomst handlingarne icke behöfva företes i original, ulan kunna ingifvas i bestyrkta afskrifter, äfvensom, i likhet med hvad arméens sednast församlade fullmäktige framställt och K. M. uti Dess d. 11 sisth Febr. för lån utur arméens pensions-kassa utfärdade reglemente i 4 moni. af 7 §. i nåder fastställt, lånesökande, i st. f. alt anskaffa bevis af domstol, att han, då inteckning beviljades, ej var förmyndare, eller af landskontor att han ej är uppbördsman, må äga afgifva en särskild skriftlig försäkran på ära och tro, det han icke innehafver förmånsrätt ägande medel under förvaltning och värd. Jemte det Ulsk. upprättat och hårhos vördsamt öfverlemnar en jemförelse mellan låne-reglementets nuvar. stadganden och de deri föreslagna förändringar, bar Ulsk., för egen del, skolat afgifva det yttrande, att Ulsk., lika med Direktm, nogsamt inser, att de mångdubblade utvägar till erhållande af lån, som uppkommit genom de i sednare åren bildade större kredilanstalter, måste föranleda och redan föranled t beständig svårighet både för de flesta allmänna kassor och för sjelfva R.
De motiver, sorn motionären anfört, äro vis serligen att tänka på, men bland dem synes mig minst tala för bans förslag, det att de lägre åklagarnes bötesandelar till en del skulle tjena till förbättring i vilkoren, för de högre åklagarne, som nu icke hafva några löner. Jag tror icko, att t. ex. Länsmännen nu hafva för mycket hvarken af lön eller böter i följd af Den 8 December. 511 anställda åtal. Ilvad det angår att polisen här i staden är bättre nu än förr, så lemnar jag derhän, huruvida den förändring i afseende på bötes-andelarne, som blifvit vidtagna deri, kan hafva så stor del, snarare skulle jag tro att orsaken ligger i den noggranhet, hvarmed polistjenstemännen utses och i den, om jag icke missminner mig, betydliga tillökningen af deras antal. Hr von Koch: Jag vill blott taga mig friheten nämna nå gra ord för att söka undanrödja de betänkligheter, som upstått i anledn. deraf att en ledamot fattat min mening så som om jag skulle velat taga af hvad som nu tillfaller lägre tjenstemän för att förbättra de högres v i likör. Det har aldrig kunnat falla mig in att föreslå någon så beskaffad reglering för våra åklagare och jag har ingalunda gjort det. Mitt förslag går ut på, att icke allenast alla de bötesandelar, som hittills hafva tillfallit åklagarne, utan dessutom allt hvad som tillfallit alla målsegande och dessutom Kronan skulle användas såsom en högst behöflig förbättring af våra åklagare. De s. k. högre tjenstemän, på hvars otillräckliga aflöning jag ock bort fästa upmärksamhet, äro AdvokatFiskalerne i HofR:ne och i ett par af Gollegierna, nemi. KammarColkm och KammarRm. Den tillökning som för dessa 5 embetsman kunde komma i fråga, skulle troligen högst utgöra 10,000 R:dr b:ko för dem alla. Men Kronans andel i böterna har ensamt utgjort efter 10 å rs medeltal 45,000 R:dr b:ko.
Missiver lör Adjunkter alt biträda Pastorer eller Komministrar i embetet, älvensom förordnande» för Vakansoch Nådårs predikanter samt vice Pastorer och vice Komministrar; Observationer, som angå Kronans räntor eller härröra från redogörelse för disponerade medel; Onera, allmänna; se Ansökningar; Pensionskassor, i alla dem rörande frågor; Permissionssedlar, som af Officerare ulgifvas för Korporafer samt Soldater och Båtsmän, när de i sina angelägenheter ej resa utom länet; PrestaH ester; Prestval, fullmagter och voteringssedlar dervid; men i mål angående öfverklagade olagligbeter vid prestval, då desamma icke innefatta någon förbrytelse, utan mera för civila än kriminela äro alt anse, fordras stämpel, som vid andra rättegångar stadgadt är; Protokoll hos Kornmunalstyrelse å landet och i städerna, vid Landsting samt hos Kyrkostämma, Kyrkoråd och Skolråd, jemte utdrag derur; Qoil tenscr; Ransakningar; Redogörelse för disponerade medel; Resepass lill och ifrån riksdagar, så väl som till resor i embetsärende»; Resolutioner, kommunikationsoch inhibitions-, då de ej å särskildt blad skrifvas; Revisionssaker, handlingar deri, som för parts räkning frän Hof-Rätt lill Kongl. Majit insändas; Riddareoch Kotnmendörs-bref, som i följd af under fälttåg skedd utnämning meddelas; Riksgäldskontoret i dess egenskap af uppbördsverk : Räntor, Kronans: ransakningar, observationer och förklaringar, som angå dessa och uppbördsmäns i samma mål anförda besvär:
Men det som bryr mitt sinne är spörsmålet hur man skall uppsätta en biljett d’amour till en så ålderstigen dam, som min sköna vid Kniperthor. Konungen fick åter skälmen i ögat och räckte Grothusen pennan. – Stå där vid bordsändan och skrif, så skall jag diktera! Konungen funderade en stund därefter begynte han: – Ädelesta dam. En smutsig krigsbuss som jag törs visst inte tigga om en audiens hos en så ädel dam som madame, men den ädela damen kunde väl gunstigt skicka sitt konterfej, men snart, för min kung säjer att snart här alla skall utgå att stupa, så att det brådskar svåra med konterfejet ... Grothusen skrattade och skref och skrattade, och allt emellanåt talade han om räkenskaperna och statens affärer och Gjörtzen. När biljetten var färdig, vek han den samman och kysste den konungsliga vännens hand, och icke långt efteråt gick han på gatan ned mot Kniperthor. Då hände det slutligen en dag att Müllern, som sent omsider också anländt till Stralsund, satt med Grothusen och arbetade i konungens förmak. En lakej öppnade dörren och anmälde: – Herr baron Georg Heinrich von Görtz! Enögd, chevaleresk, med pärlemorfäste på kammarvärjan och ordnar på den dyrbara sammetsdräkten steg Gjörtzen öfver tröskeln. Han fattade Grothusens och den konfysa Müllerns händer och lade dem på sitt bröst. På det sättet blefvo de tre enögda herrarna stående framför hvarandra. – Säg mig uppriktigt, – sade Gjörtzen och pekade med hufvudet mot konungens slutna dörr. – Hur länge är det egentligen sedan vår hjälte sist badade? Grothusen svarade: – Låt mig si! Han badade sista gången förliden sommar i Demotica ... Men han låter ibland öfverhälla sig med isvatten ... Om sådant kan excellensen godt skämta med honom. Men en sak vill jag råda. Tala inte onödigtvis om de svenske! Gjörtzen slöt ögat och nickade samt gick in till konungen. En lätt skugga drog öfver Grothusens barkade panna och han mumlade till Müllern:
B. 3i5. XIX. A. 56. — N:o 9o. 1 anledning af återremiss å N:o 4<>* XVIII. B. 3i5. XIX. A. 56. — N:o gr. med förslag till åtskilliga förändringar i 4 Art. N:o g2. i anledning af BankoCommissarien Erik Fänts ansökning, att, vid afskedstagande få såsom pension uppbära det årliga aflöningsbelopp, som tilkommer dess innehafvande tjenstegrad. XIX. B. 213. A. 245. — N:o g3. med hemställan om ett årligt understöd till aflidne Vaktmästaren vid BankoDiskonten E. Cale'ns Enka. XIX. B. 213. A. 245. — N:o g4- i anledning af Herr Bruncronas, G. A, motion, om bestämmande af en prasscriptionstid för de gamla sedlarnes gångbarhet. XIX. B. 2i3, 245. A. 316. •— N:o g5. angående af Bankens Husdrängar sökt arfvode såsom ersättning för den minskning i arbetsförtjenst, som ( äg ) de, genom upphörande af den så kallade sedelhvitstämplingen, måst vidkännas. XIX. B. 2i3. A. 245. BankoUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden! N:o 96. i anledning af så väl Herr Rosenblads, B., motion, angående grunderne för befordringar inom BankoVerket, som, i sammanhang dermed, företagen granskning af stadgandena i itsta och 2:dra Afdelningarne af Art. 3 i i83o års BankoReglemente. XIX. B. 2i3. A. 245. — N.‘o 97. i anledning af Herr Grefve Frölichs motion, angående dels inskränkning i utgifning af smärre sedlar från Banken, dels inlösen förskottsvis genom Banken af Provincialoch Actie-Bankers smärre sedlar. XIX. B. 3o6.