Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
December 1737, dessa brott bedömdes olika emot hvad Lagen i allmänhet utstakade och derföre, när slöldens värde icke vore högre, än att elen i vanliga fall kunnat försonas med snatteribot, bestraffades svårare än annan tjufnad till ringa värde, äfven utan att beräkna kroppspliktens fördubbling; och att, så vida de till ofvannämnde brott skyldige personer, i öfverensstämmelse med ordalydelsen i 1787 års Kongl. Bref, skolat, efter det stulnas värde 26 sk. 8 r:st., umgälla brottet med två par spö hvardera, men hvarken det emot nämnde straff, enligt anvisningen i 5 Kap. r 5- Straff balken, högst beräknade penningebelopp, eller det stulnas dubbla värde öfverstigit 10 daler silfvermynt, den deremot, vid tillämpning af 4 §• samma Kap. och Balk, svarande bestraffning rätteligen utgjort blott fyra dagars fängelse vid vatten och bröd, hvarutöfver kroppsplikten af denna art i förevarande fall icke lagligen kunnat stadgas. Och har Kongl. llofRätten i dessa mål, der AdvokalFiskalsEmbetet emot vederbörande, hvilka för ofvanomförmälda beslut voro ansvarige, påstått tillämpning af 1 Kap. 12 §. Rättegångsbalken, under den 3o Augusti sistlidna år meddelat serskilda Utslag, som, lika lydande, innehålla, att ehuru den af AdvokatFiskalsEmbetet yrkade förvandling af ifrågavarande böter ingalunda varit stridande emot föreskrifterna i Kongl. Brefvet den 20 December 1787 och, enär de brottsliges bestraffning derigenom skulle blifvit lindrigare, bordt äga rum; Likväl och som Domstolen af 54 i? St. Just. Ombndsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. ordalydelsen i åberopade och öfriga ämnet rörande Författningar kunnat äga skälig anledning till klandrade beslutet, ansåge Kongl. HofRätten, det vederbörande, emot hvilka åtal i dessa mål blifvit fördt, icke gjort sig till något ansvar lagligen skyldige.
När hon inte gjorde det då, så borde hon gjort det sedan, då han talade till henne efter försoningen med föräldrarne. Du har försteget framför mig deri, att du »vågar tänka hvarje tanke till slut», säger du. Jag betviflar att du tänkt ofvanstående tanke längre, än till hvad som varit angenämt för Wilhelm, och äfven för Ellen – till en tid. Låt oss inte kifva som barn utan tänka lugnt! Kan du öfverbevisa mig om, att jag har orätt, så skall jag ge efter. Kan det vara någon nytta, någon ett helt menniskolif motsvarande nytta med, att Ellen låter brännmärka sig som en »fallen qvinna» och låter utstöta sig af verlden, som slår upp sina portar på vid gafvel för Wilhelm, då skall jag erkänna mig besegrad. Det är just när man rör vid den punkten, din teori syns mig vacklande. Hvad rätt har Wilhelm att begära, att Ellen skall låta verlden stämpla henne med något, som för en qvinna anses lika vanhedrande som ett förfalskningsbrott eller en stöld för en man? Är det ärligt spel att begära ett så ohyggligt stort offer, der han sjelf ej har det minsta att äfventyra? Det omskapar icke samhället att en individ bryter med det och kallar öfver sig dess dom. Hvad vore så nyttan??? Exemplet? Bah! Om ett barn ser ett annat få blodig rygg när det stulit frukt, är det ett exempel som är lockande? Äfven om ifrågavarande unge skulle inbilla sig, att frukten vore så särdeles rar Att jag, förra gången jag läste igenom den historien, icke nämde något om allt detta, kom ej af, att jag då tänkte annorlunda än nu, men då jag ej kunde tilltro mig att rubba din åsigt, ville jag slå in i din tankegång, på det att du ur konstnärlig synpunkt måtte få fram så mycket som möjligt af din teori. (Du ser att jag sätter din personlighet högt öfver din teori!) Att jag nu kom fram med min åsigt, var derför, att nu tyckte jag mig ej kunna misstänkas för ett inverkningsförsök, när berättelsen var nästan färdigskrifven. Och så kommer du ändå med »förmyndarton». Jag vill vara ilsken, men – uppriktigt sagdt: jag kan inte.
Riksdag anvisade särkilda kreditiv för cholera-kostnader 60,363: 41. 3. Dito dito för dito å de vid 1840 och 1841 samt 1844—1845 års Riksdagar beviljade mindre kreditiver 33,400: Transport: 93,763: 41. 3. — 37 - Transport: 93,763: 41. 3. saini att de, före preskriptionstidens slut, icke infriade Riksgälds-sedlarne motsvarande belopp utaf den i Riksgälds-kontorets räkenskaper upptagna behållning å delta verks räkning N:o 2 i Rikets Ständers Rank 275,219: 14. — 368,983: 7. 3. Deremot och med tillämpning af Rikets Ständers, i afseende på förändringen al bokföringssättet vid Riksgälds-kontoret, meddelade sladganden, har den för år 1848 utgående allmänna bevillning blifvit uti meranämnde hufvudbok uppdebiterad med den summa, hvartill denna statsinkomst i då gällande Bevillningsförordning beräknades, eller R:dr 1,730,000: hvaraf ett belopp af 1,670,942 R:dr 33 sk. 3 rst. finnes utbalanseradt såsom Riksgälds-kontorets fordran vid 1848 års slut. Likaså har, i öfverensstämmelse med åberopade stadganden, uti samma års hufvudbok upptagits det, vid sednaste Riksdag, för tillfälliga statsutgifter anvisade, fastän först under detta år till Riksgälds-kontoret öfverleinnade, belopp utaf Salpeter fondens kapital-behållning 200,000: — -— Vid jemförandet af de, på sätt här ofvan införda tabeller utvisa, inom linien /orda skulder och tillgångar belinnes, att de sålunda bokförda skulderna öfver stego tillgångarna vid 1846 års slut med R:dr 2,520,431: 15. — samt vid 1848 års slut med 2,764,974: 37. I.
Oxie m. fl. häraders Brandstods-bolag B:ko R:dr 11,357,670 63/256 8 Torna m. fl. häraders Brandstodsbolag» » 8,407,530 — 74,388 4 Färs och Frosta häraders » 6,057,600 — 25,312 Ljunits och Herrestads häraders » » 1,514,510 — 2,599 37 4 Luggude härads » » 6.408,910 — 37,714 33 5 Rönnebergs och Onsjö häraders » » 5,164,100 — 31,573 45 Såsom allmänna anstalter lill penningcrörelscns underlättande äro att nämna Rikets Ständers Lånekontor i Malmö, Skånska Ilypotheks-Förcningen och den fortsatta Skånska Privat-Banken. Rikets Ständers Lånekontor i Malmö, hvars låncdistrikt utgöres af Malmöhus, Christianstads och Blekinge Län, disponerar följande fonder: a) till lån emot säkerhet af namn, med rättighet till lånens omsättning B:ko R:dr 1,000,000, b) till lån emot hypothck af aktier och publika papper » » 50,000. c) till utlåning för handel och näringar emot hypothck af enskildes löpande förskrifningar, äfvensom till diskontering af accepterade inrikes vcxlar » » 300,000. Varande dock detta belopp, hvars otillräcklighet att motsvara behofvet alltför ofta gifvit sig tillkänna, till följd 31 häraf, genom Öfvcrflyttning frän Riksbanken, pä särskilde tider ökadt med 30,000 till 100,000 Riksdaler. d.) till Kassa-kreditiv ät enskilde personer » » 400,000. dock som, crdigt nu gällande Banko-reglemente, rättighet lemnats
Friherre von Essen, Reinhold Jacob, Possessionat. b Ribbing, Conrad, Löjtnant, b Palmstierna, Henrik Magnus Alexander, Öfver ste-Löjtnant. b von Nolcken, Erik Axel, Löjtnant. b Rudenschöld, fullm. Friherre Åkerhielm af Mar grettelund, Johan Carl, Landshöfding. b Ridderstolpe, Johan Gustaf, Possessionat. b Åkerhielm af Blombacka, Hans Samuel Knut, f. d. Landshöfding. » Diurklou, Nils Gabriel, Kammarherre. b Stierneld, Gustaf Nils Algernon Adolf, En af Rikets Herrar, f. d. Stats-Minister för Utrikes Ärendena. b von Roxendorff, fullm. Herr Mörner, Axel Gu staf, Kapten. » Lagerfeldt, Israel Carl Adam, Hofmarskalk. b Manderström, Christofer Rutger Ludvig, En af Rikets Herrar, Stats-Minister för Utrikes Ärendena. b Adelsvärd, Theodor, Possessionat. b Hierta, Ernst Fredrik Josefsson, e. o. Kam marskrifvare. b De Geer till Leufsta, Carl Emanuel, Posses sionat. b Falkenberg, Henrik Gabriel David, Kabinetts Kammarherre. » von Saltza, fullm. Herr von Krusenstjerna, Ed vard Wilhelm, Major. b Klinckowström, Rudolf Mauritz) Öfverste. Friherre Marks von Wurtenberg, Gotthard Wilhelm Ulrik Eugéne, Possessionat. » 267. « Ehrensvärd, Adolf Fredrik Wilhelm, Löjtnant. » 268. » Wrangel von Brehmer, Johan Wolmar, Kam marherre. » 272. » Hermelin, Claés Fredrik Samuel, Possessionat. » 275. » Sprengtporten, Jacob Wilhelm, General-Löjt nant. » 276. » Löwen, Johan Axel Casimir, Kammarjunkare.
Till Banko-Utskottet remitterades nedannäinnde den 7 dennes på bordet lagda motioner, nemligen: l:o Herr Lagerhjelins, Per, om användande af Bankens öfverskottsmedel, dels till lån emot viss ränta, dels tili lättande af kommunikationerne inom riket, m. m.; 2:o Herr von Tiar Imans dorffs, August, om beredande af lättad lånetillgång för näringarne, genom bildande af en uppoch afskrifningsräkning i Rikets Ständers Bank. S. D. Ånyo föredrogs och remitterades till Bancosamt Lag-Utskotten Herr Stråles, Nils Willielm, den 7 dennes f. m. på bordet lagda motion med förslag till lag för enskilda Banker, tillika med de i ämnet denna dag afgifna yttranden. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet nedannämnde den 7 dennes på bordet lagda motioner, nemligen: l:o Grefve Spens, Carl Gustaf, om förändringar i 5 §. af Ansvarighetslagen för Stats-Rådets ledamöter; 2:o Friherre Cederströms, Anders, om upphäfvande af 2 Cap. 3, 5 och 6 §. §. Giftermåls-Balken, jemte ett denna dag i ämnet afgifvet yttrande; 3:o Densammes om förändringar och tillägg i 3 Cap. 10 §. samt 5 Cap. 1 §. Giftermåls-Balken och 8 Cap. 2 §. Ärfda-Balken, tillika med ett denna dag i ämnet afgifvet yttrande; 4:o Densammes om förändring i 8 Cap. 3 §. 1 mom. Ilandels-Balken, tillika med ett denna dag i ämnet afgifvet yttrande; 5:o Densammes om förändring i 5 Cap. 1 och 2 §. §. Missgernings-Bal ken, tillika med de i ämnet denna dag afgifne yttranden; 6:0 Densammes om ett tillägg till 59 Cap. 7 §. Missgernings-Balken, tillika med ett denna dag i samma ämne afgifvet yttrande; 7:o Densammes örn upphäfvande af sista mom. i 17 Cap. 37 §.
Hvad Hr von Hartmansdorff yttrat om de gräliga ledamöterne, tror jag redan blifvit vederlagdt af Hr Hjerta, hvarföre jag ej vidare behöfver uppehålla mig dervid, än alt yttra, att det ju ingalunda är sagdt, att man i den nya församlingen skall få in personer, som äro besvärliga och gräliga, om man icke kan neka att några ledamöter af sådan beskaffenhet i den nuvarande representationen finnas, och vi få icke bedomina det tillkommande af det nuvarande. I öfrigt anser jag mig så af Frih. Hamilton förekommen, att jag icke vill besvära R. o. Ad. att nu höra ytterligare förklaringar, och jag hoppas endast, att den utveckling saken fått, måtte vid snart förestående voteringen visa en liten, om än aldrig så obetydligt större majoritet för detta Gr. Anckarsvärds förslag, än den, som i går företedde sig för de s. k. Reformvännernes. Gr. Horn: Jag begärde ordet, egentligen för att vördsamt till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, huruvida det förslag till gemensam tanka, som Hr Hjerta yrkal, skulle kunna framställas, enligt hvad Hr Gr. o. Landtm, förut yttrat. Jag tyckte mig nemi. märka, att Hr Hjerta åsyftade framställandet af ett sådant förslag, att R. o. Ad. skulle förklara, det Ståndet icke afstode sin bördsrätt till deltagande i representationen. Men efter jag har ordet, ber jag att få bemöta ett yttrande af en värd ledamot här midt emot, Hr Frih. Hamilton, som fästat sig vid ett uttryck af mig, då han sagt, att det vore en högst oriktig benämning att kalla en samhällsförändring för revolution, då denna förändring kan beredas Den 1 i Mars f. m. 123 på ett lagligt sätt. Frih:n ansåg nemi. att vår grundlag medgifver alt i laglig väg föreslå och besluta en tola! förändring af samhällsförfattningen, sådan den nu är föreslagen.
Till Ladugårdarnes förkofran bör ej människors förderf bidraga, och denna förkofran tycks deraf böra anses vara blott skenbar; att Sverige kunde exportera af sin Boskapsafvel den tid då Brännvinsbränning var okänd, hvilket nu förhåller sig snarare tvärtom. I öfrigt hemställer jag till de deruti sakkunnigare, att bestämma det Minimum, som kan anses utgöra verkliga behofvet i fråga om Brännvinsbränning. Grefve Hamilton, Gustaf Wathier: I härn delse de af flere värde Ledamöter emot Utskottets Betänkande gjorda Armärkningar skulle, som jag förmodar, föranleda till detsammas återremitterande, torde det tillåtas mig få yttra den önskan, att när Utskottet inkommer med sitt ytterligare Betänkande i ämnet, Utskottet då ville upplysa, huru många de äro i hela Riket, som nu innehafva och nyttja (vänne 90 kannors pannor. Man blir sedermera närmare i tillfälle att kunna bedömma, huruvida deras andel är så stort, att någon förändring af nu gällande Författningar erfordras, eller af någon nödvändighet påkallas. 43* Den 24 Martii, e. nu Grefve von Lantingshausen, Albrecht: Då frågan här förevar om Brännvinsbränningens fortfarande eller inställande , var jag af sjukdom hindrad att vara tillstädes, och får således nu reservera mig emot det då vidtagna beslut. I afseende åter på de reglementariska föreskrifierne, hvarom nu egentligen är fråga, instämmer jag i den serskilda mening, Herr Prosten Säve innom Utskottet yttrat. Om •derföre Betänkandet blifver till Utskottet återremitteradt, skulle jag önska att anledning der^ till hämtades ifrån de grunder , Herr Prosten Säve uppgifvit, och icke ilrån hvad jag här hört af åtskilliga framställas. |ag vill väl medgifva, att en större pannerymd kan vara förmonligare för en del Possessionater, som kunna förvandla flera tusende tunnor Spannmål i Brännvin, till skada för det
Uti en hos Bonde-ståndet väckt och derifrån till Stats-utskottet remitterad motion hafva riksdagsfullmäktige Olaus Eriksson, Johannes Nilsson, Tobias Lind, Lars Rasmusson och Erik Christensson från Götheborgs och Bohus län velat fästa Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet å de anmärkningsvärda förhållandena med de Kongl, och Hvitfeldtska stipendii-hemmanen i Bohns län, hvilkas 600 åboer, sied torpare och tjenstefolk utgörande 6000 personer, ehuru alla svenska medbor - StaU-UhkofteU Utlåtande, fho 278, 97 ‘gare, likväl, enligt motionärernes förmenande, ieke åtnjöto skydd af svensk lag, hvadan och då flerfaldiga försök, att bringa reda i dessa förhållanden, hittills fruktlöst aflupit, tiden nu vore inne att högljudt öfverklaga de ännu fortgående ingreppen i denna allmoges rättigheter och yrka en genomgripande reform i dess beklagansvärda ställning. Fru Margarelha Hvitfeldt hade nemligen på 16G0:talet testamenterat tili Götheborgs gymnasium 146 hela hemman, med föreskrift, dels att inkomsten deraf skulle användas till underhåll åt 30 fattige gymnasister från Bohus län, dels att åboerne å de 140 mantal, som voro så kallade arbetshemman och ät hvilka åboer hon gaf evärdelig, okräukbar besittningsrätt, icke skulle betungas med andra utskylder än grundränta och nödige dagsverken för skötseln af hufvudgårdarne Sundsby och Åby. Konung Carl XI hade sedermera reducerat tredjedelen af godset, men återskänkt detsamma under frälserätt, med någon ändring i dess bestämmelse. 0- aktadt åboernes arbetsskyldighet, enligt donaiionsbrefvets innehåll, ingalunda bordt vara tryckande, då vid hufvudgårdarne, tillhopa sex mantal, funnos en mängd jordtorpare, hade styrelsen eller det så kallade kuratelet öfver denna stiftelse likväl af bönderna utpressat ej mindre än 42,840 mansoch 9,800 öke-dagsverken, hvilka sedermera till en del förvandlats i penningar och riktat disponenterna.
Landshöfdingen utgjorde en embetsmyndighet eller vore Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, samt, i öfverensstämmelse med sistnämnde Författning, Landskamereraren, i fråga om ”förslager till sådana beställningar, hvarvid uppbörd eller räkningsgörande äro förknippade,” desto heldre måste yttra sig, som, när 1752 års Kongl. Fördelning utfärdades, det till och med var förordnadt, att de personer, hvilka till uppbörds och räkenskapstjenster blefvo föreslagna, skulle förut examineras och till deras skicklighet pröfvas af Landskamereraren, som stöde i ansvar och egde hafva inseende, huru de sina tjenster förrättade; så ansåge Kollegium Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes förfarande, att vid ifrågakomne förslagets upprättande icke tillkalla Landskamereraren eller inhemta hans mening, stå i fullkomlig strid med författningarne, som ingalunda läto Landssekreterarens och Landskamererarens biträde åt Landshöfdingen i embets-åtgärder bero på Landshöfdingen egen uppskattning af sitt behof deraf och sitt förtroende till dem, utan oförtydbart gjorde det till Landshöfdingen ovilkorliga pligt, att icke i något mål fatta beslut, utan att hafva öfverlagt med den föredragande och kontrasignerande tjenstemannen; och följde jemväl häraf, enligt kollegii tanke, obehörigheten af Kongl. Majrts Befallningshafvande, att i det mål, hvarom nu var fråga, hafva sökt undertrycka Landskamererarens åsigt och hindra den att komma till Kongl. Majrts kännedom, genom förbudet att låta reservationen bifogas expeditionen, heldst förslags-handlingarne voro ofullständiga om de ej buro vittne om alla de personers mening, som voro berättigade att vid förslagets upprättande deltaga. Yid underdåniga föredragningen af detta mål har föredragande Statsrådet Herr Fåhreeus väl, lika med Kammar-kollegium, ansett, att Landshöfdingen, vid upprättande af ifrågakomne förslaget, bordt inhemta LandsBih. till R. St.
Mine Hrr! det är dock af ej obetydlig vigt, att inom hufvudstaden finnes en polis, organiserad på ett emot behofvet svarande sätt. Jag anser således att, då K. M., i enlighet med öfverståthållare-embetets tillstyrkan, föreslagit att nya löner måtte varda 352 Den 24 Mars. å slat uppförda, nemi. till 4 exekulionsbeljente 433: 16, för en kanslist 300, för 2 undervaklmästare 100, celi för 4 vaktknektar 214 med förhöjning till de nuvar. för under lönerna inbegripna 4 tunnor spanmål i den mån statspriset öfverstiger 7 r:dr, summa 1047: 16. Jag måste säga, att hela denna tillökning är så liten, och dock af så mycken vigt, all jag anhåller om ålerremiss af Utsk:s betänk, samt att den K. proposm måtte blifva tillstyrkt i denna del. R. o. Ad. ansåg de emot denna punkt gjorde anmärkn:r föranleda till ålerremiss. 4:de punkten, ang:de ersättning at kamercraren och förste notarien vid öfverståthållare-enibetetj för förminskade löneförmåner. Ilr von Hartmansdorff: Jag vill egentligen fästa mig vid de skäl, sorn StatsUlsk. bär anfört. Det har ej best rid t anslagets nödvändighet, utan blott förklarat, att som de medel, hvilka skulle ersättas, varit af tillfällig beskaffenhet, så borde ingen ersättning lemnäs. Om denna åsigt låter något på deras sida som böra utgifva ersättningen, så frågar jag deremot, om satsen är billig, sedd frän deras sida, som mistat sina inkomster. För tjenstemannen är det likgiltigt om penningarna komma frän den ena eller andra kassakistan. Det väsendtliga för honom är, att lian får dem, emedan han lefver deraf. Om nu tillgångarna borttagas utan hans förvållande; hvarföre skall han ej undfå ersättning derföre?
Regerings-Formen omföl mäles, och i afseende å hvilken beslutande-rätten är Kongl. Maj:t enssm förbehållen, har Expeditions-Utskötlet ansett sig, uti det skrif ve Isti-förslag rörande denna fråga, Utskottet bitr hos till Rikets Ständer öfver lemmar, böra, i stallet för de an - Expcclitions-Utskottels Memorial, N.-o 3o. 29 förde uttrycken, begagna följande: få Rikets Ständer underdånigst anhålla, att i och 6 §§. af Kongl. Förordningen den 19 Februari i8ir måtte upphäfvas.” ; Hvilket Expeditions-Ulskottet får hos Rikets Ständer vördsamt anmäla.. Stockholm den 25 Januari 184 * - N:o 30. Memorial till Rikets Ständeri anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslutj rörande Utskottets förslag till underdånig skrifvelse N:o ig t. Då vid föredragning af Expedilions-Utskottets förslag till underdånig skrifvelse N:o 191, angående vidtagande förändringar uti Bålsmans-roteringens utgörande på landet, Högloft.
Jag bar kufvat ärelystnadens och vapenstyrkans retelse)', och gjort dem till lydiga bundsförvand - Kongl. Maj.ts Tal lill Rikets Ständer. 67 ter åt Lagarne. Mera medlare än Monark, mera vårdare af Lagen än lien skare, liar J ag sökt att upprätthålla alla lagliga och lagstiftande rättigheter, utan att dervid förlora ur sigte Konungamagtens moraliska kraft. Med ett ord: Jag har offrat allt åt de båda Rikenas förening och välgång. Öfvertygade om deras gemensamma behof, hafva Svenskar och Norrmän upphört att utgjuta hvarandras blod och förstöra hvarandras egendom. Jag har sökt att hos det uppväxande slägtet bereda de egenskaper, utom livi!ka kraften hos medborgaren förloras. Dessa egenskaper äro sanning och rättvisa, och genom dem skall Scand ina vien förblifva oberoende. Vid helgden af den lagbundna myndighet, hvarmed de Styrande beklädas, äro Folkens ära och trefnad fästade. Sedan Jag gifvit stadga åt Edra politiska rättigheter, har Grundlagens upprätthållande varit föremål för Min hela omtanka. Jag har bevarat den orubbad. Freden och lugnet äro hvad Mina bemödanden hafva eftersträfvat, och för att vinna dessa lyckliga följder, har Jag ställt Thronell i Nationens sköte och åt dess värn anförtrott den. Under endrägtens lyckliga inflytande kunna Vi hädanefter förbättra Vår allmän - \ 68 Kongl. Maj.ts Tal till Rikets Ständer. na Lag och genom ett klart och tydligt uttryck af dess mening lätta dess verkställighet. Denna klarhet, lika påkallad af de rättsökande, som af domarena sjelfva, skall åt alla lenina en ny säkerhet, och lagkunliige mäns mogna granskning gifva en ledning ut de beslut, som vid nästa Riksmöte i detta vigtiga ämne komma att fattas. Det är förnämligast på arfsoch egande-rätten, samt på inteckningars säkerhet, sorn vi höre fästa Vår uppmärksamhet. Borgenärer och gäldenärer ega gemensamt behof af tillräcklig bestämdhet i detta afseende, uti den omarbetade Lagen. Jag upprepar hvad Jag redan vid ett annat tillfälle yttrat:
Utskottet har icke kunnat undgå att finna denna lagstiftning i hög grad olämplig och föråldrad. Det dermed afsedda syfte, att förhindra ett lättsinnigt brytande al äktenskapets yttre band, så länge det till sitt inre väsende ännu icke är upplöst, samt återbringa tillfälligt oeniga makar till frid och försonlighet, synes kunna vinnas på annat sätt än genom en lagstiftning, som så blottställer ena makan och — hvad måhända är än värre — förlänger de bedröfligaste exempel för barnen, hvilkas sorgfälliga uppfostran dock är ett bland äktenskapets vigtigaste momenter. Icke såsom skulle Utskottet vilja förkorta den nu vanliga tid för skilnads vinnande i detta fall. — Det är tvärtom just af tiden, — sjelfpröfningens väckare, — som Utskottet anser det säkraste resultat i detta hänseende vara att förvänta. — Ett års skilnad till säng och säte har Utskottet derföre ansett vara det säkraste korrektiv. Det oaktadt har dock Utskottet icke förbisett vigten af en varning, gifven af religionens tolk, — den nemligen, som närmast bör känna makarnas husliga lif och bör anses kunna på dem öfva det största inflytande. Förslag i sådant syfte är derföre af Utskottet framstäldt. Äfvenledes har Utskottet bibehållit varningen inför Kyrkorådet, hvars medlemmar, såsom i orten bosatte, äfven böra antagas personligen känna begge makarna och deras inbördes förhållanden och hvarigenom någon större offentlighet åt makarnes oenighet icke kan anses gifvas, — en omständighet, sorn, der den eger rum, onekligen mer förbittrar än förbättrar. Men, lika med Lag-kommittéen och Lag-beredningen, kan Utskottet ingalunda finna nödigt eller ens lämpligt att bibehålla den nu brukliga varningen inför Domkapitlet. Ser man rätt pa stadgandet i Kyrkolagens 16 Kap 11 §, skall man ock finna att makarnes inställande för Domkapitlet mer afser ett förhör än en varning. Der heter nemligen att om med Pastors varning intet uträttas, skola makarna »stämmas till Domkapitlet, och saken der tillbörligen ransakas och förhöras» Denna föreskrift om ransakning och förhör inför