Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då kom Ellida in, bärande en bricka, hvilkens upptinande egenskap var märkvärdig. Med blygsam säkerhet placerade hon den på ett afröjdt bord, tog därpå alla fruarna i hand och frågade hur det stod till, damerna stego upp, nego ett litet grand och sade hjärtligt och förtroligt: — Hur mår Ellida efter i går? Pärsson är rädd, att det var tröttsamt, så sent som tåget kommer. Få vi säga honom att Ellida är kry? Och medan fruarna drucko kaffe med dopp och islemonad och synbarligen funno sig hemmastadda genom Ellidas närvaro, konverserade denna mycket vidlyftigt. Hon talade om, att tre själar vunnits och att det luterska mötet minsann stod sig bredvid metodistmötet i Blue Point, där egentligen bara två »fallit till», och det var då alldeles tvärsäkert, fast metodisterna försökte att göra så stort nummer af det. — Ja, är det inte märkvärdigt, att metodisterna alltid skryta så illa, sade fru Andersson och torkade sina af kaffet röda, våtvarma läppar — jag tycker det är ju mycket bättre att säga som saken är. Fru Pettersson skrattade ett torrt, försmädligt skratt. — Inte vill metodisterna göra det, kära Tilda! — Är det sannt, inföll fru Hjelm, som hela tiden plågsamt känt sin underlägsenhet, att pastor Linde sökt sig tillbaka till Blue Point? Fruarna blickade litet osäkra på fru Gustafsson, alla prästerliga affärer voro till en viss grad hemligheter. — Jaha, sade denna lakoniskt. — Jag tyckte så mycket om hans fru jag såg henne aldrig mer än den enda gången hos herrskapet för många år sedan. Nu blefvo fruarna ännu osäkrare, och deras anförarinna sade ett lika kort: — Ne-hej, det vet jag. Fru Gustafsson visste allt, men hon förstod att tiga. När fästmön ändtligen dragit sig tillbaka, talade fruarna om hvarandra: — Hvad misses Hjelm är lycklig, som har den Ellida. — Ja, så fin som Ellida är sedan. — Tror jag det, Ellida är en fin flicka, och Pärsson ville egentligen inte att hon skulle ta kondition, men hon tycker, hon inte ska förakta sitt stånd. — Det är mycket rätt, inföll fru Gustafsson i en ton, som motsades hon — och hon är precis lika god som någon af oss.
I afseende på anmärkningen rörande de af Tumba utgående dryga Pastoralier, samt det i Berättelsen till Rikets Ständer serskildt omförraälda förhållande, att Fulimägtige år i832 icke fästat afseende på en Bruks - G5 — Bruksförvaltarens hemställan att, vid tillfälle af dåvarande Kyrkoherde-ledighet, nedsätta Pastoralierne; anser jag mig, under erkännande att dessa äro både högst dryga, och troligen vida öfverstigande hvad lagligen kunnat åläggas, böra upplysa och erindra, att i83o års då gällande Banco-Reglemente upptager pag. 179 från Begl. af år 1823 en så lydande uttryckelig föreskrift: ”Kyrkoherden i Botkyrko och Salems församlingar äfvensom Capellanen och Innehafvare!! af Klockareoch Organistbeställningarne, bibehållas vid sina, efter ingångna öfverenskominelser ägande och i Banco-Reglementet af år 1823 utstakade Löneinkomster af Tumba Egendom”; vid hvilket förhållande, och då en i så genereia ordalag affattad föreskrift icke lät sig hänföra blott till Lägenheternes för tillfället varande innehafvare, Fullmägtige funno det vara dem genom Reglementet betaget, att kunna fästa afseende å den af Bruksförvaltaren gjorda hemställan. 8:0 Med afseende derå att Brukets Räkenskaper upptaga såsom kostnad för Tidningar och en Calender, år j 833 R:dr ^2: 24> —, och år 1834- R:dr 3i : 8. — hafva Herrar Revisorer förklarat sig anse kostnader af denna egenskap icke vara af nöden, och böra åtminstone nedsättas, om icke helt och hållet indragas. Jemte det jag får upplysa alt den ifrågavarande Utgiften för året 1835 befinnes vara nedsatt Lill R:dr 28: 24. — tror jag för min del, i likhet med hvad Bruksförvaltaren i sin förklaring (Bil.
Proposition N:o 34. 11 Skogs-slyrelsén afgifvet förslag till Förordning i afseende på åtgärder till flygsandens dämpande, uttalade nemligen Chefen för Finans-departementet den åsigt, att, i likhet med hvad Kammar-kollegium hemställt, såsom grundsats i allmänhet borde stadgas, alt innan Staten sjelf toge vård om flygsandsfält och derå nedlade kostnader, dessa fält borde tillhöra Staten under full eganderätl; men då, för vinnande af detta ändamål, en tillämpning af den allmänna expropriationslagen syntes vara att utsträcka verkan af denria lag utöfver den gräns, söm dermed afsåges, ehuru å andra sidan omsorgen om det allmännas och andras väl syntes fordra en inskränkning i den enskildes frihet att efter behag handhafva sådana fält, hvarifrån stundom oberäknelig skada genom flygsand kunde uppstå, och en lag derföre borde finnas, som till förekommande deraf förpligtade egare af flygsandsfält att, så framt han ville behålla denna mark, ställa sig till efterrättelse de föreskrifter och iakttaga de åtgärder, som för ändamålet voro nödvändiga, hemställde föredragande Departements-chefen, att, innan Eders Kongl. Maj:t till slutlig pröfning företoge förslaget till förordning angående åtgärder för flygsandens dämpande, handiingarne i målet måtte till Juslitie-departementet öfverlemnas, för att genom detta Departement måtte utarbetas och till nådigt bepröfvande framställas ett lörslag till författning angående skyldighet för hvar och en alt, till förekommande af allmän och enskild skada, taga behörig värd om honom tillhörigt flygsandsfält eller att i annan händelse, der så påfordrades, för åstadkommande af dylik vård, sådant fält emot den ersättning, som pröfvades skälig, till Kronan för alltid afträda; och täcktes Eders Kongl. Maj:t bifalla denna underdåniga hemställan. Lika med Chefen för Finans-departementet, anser älven jag den skada, som genom vanvård af flygsandsfält kan uppstå för det allmänna, vara ett tillräckligt motiv för att ur rättslig synpunkt försvara ett stadgande i ofvannämnda syfte.
Under förutsättning att detta förslag antages, skulle 2:dra mom:t helt och hållet kunna utgå. Hr Cederschiöld, Rob. Teofr.: Mig har det förefallit högst besynnerligt, att man här intagit ett stadgande, hvarigenom det skulle förbjudas att klaga öfver ett beslut, som af landstinget blifvit fattadt. Det strider helt och hållet mot den princip, som hittills alltid blifvit följd, att det nemi. skall vara hvars och ens rättighet att klaga öfver hvarje olagligt beslut. Då det deremot förefaller mig mindre lämpligt, att genast öfverlemna åt K. M. att ingå i bepröfvande af de inlemnade besvärsskrifterna, skulle jag, 234 Den 15 Oktober. på det besvären först måtte hos K. M:s Befhrde undergå någon pröfning, vilja föreslå ett tillägg till ifrågav:de g af följande lydelse: »Besvär mot landstingets beslut må inom 8 dagar anföras hos K. M:s Befhide». Gr. af Ugglas: Jag tror ej det lönar mödan, att mycket vidlyftigt ingå i denna fråga, emedan den redan är af 3:ne Stånd afgjord. I motsatt fall skulle jag vilja upträda mot begge de här afgifna förslagen. Att vilja utsträcka rättigheten att besvära sig sa långt, som de begge siste värde talarne tyckas önska, vore att införa en särdeles stor långsamhet och tröghet i ärendernas expedierande, hvarföre jag för min del motsätter mig desamma och anhåller att §:n måtte bifallas oförändrad. Gr. Sparre: Då R. o. Ad. vid fråga om gällande kraften af andra myndigheters beslut t. ex. socknestämmans, allmänna rådstugans o. fl. a., redau antagit den grundsatsen, i olikhet med hvad detta förslag innehåller, att besvär öfver dessa myndigheters beslut skulle hos K. M. tillåtas, i långt vidsträcktare mån än denna § antyder, så lärer väl konseqvensen fordra, att denna grundsats äfven här göres gällande. På den grund yrkar jag bifall å Hr v, Köchs i detta afside framställda förslag, såsom mest öfverensstämmande med R. o. Ad:ns vid dylika frågor förut fattade beslut. Hr Hjärne:
De i berörde tabell lemnade upgifter äro enl. mitt tycke påtagligen i de flesta fall alldeles osannolika; men man skulle aldrig hafva lemnat dem, derest det varit fråga om att tillämpa en författning, som man erkände vara rättvis. När man deremot har en obillig och orättvis lag, så vänjer man sig" så småningom vid alla möjliga slags bedrägerier. Man gör då oriktiga upgifter, som fördragas, emedan man ej vill preja ut den yttersta skarfven af den skattdragande, men föranleder till många olägenheter. Vill man här i landet saipla statistiska upgifter, ang:de folkets förmögenhet, så blifva de alltid oriktiga, derföre att knappt någon ärligt upgifver hvad han äger, så länge vårt BevillmsUtsk. skänker oss sina barbariska förslag till BevillmsFörordn. och dessa godkännas, enär de flesta finna ämnet tråkigt. Det är detta, som Hr Hjertås tabell lägger i dagen, eller att den nuvarule BevillmsFörordmn måste leda till bedrägerier, och det är naturligt att detta skall inträffa mest med de klasser, som finna sig hårdast tryckta af minimi-afgifterna. Jag skulle således önska att, i likhet med hvad Gr. af Ugglas framställde vid förra Riksdagen, då det striddes om denna sak och då han medgaf riktigheten af den princip som jagförfäktade, att alla minimi-tariffer så väl för land som stad utströkos ur BevillmsFörordmn. I afseende på den andra frågan, som torde blifva föremål för särskild propos., eller, huruvida, derest R. o. Ad. icke borttager minimi-afgifterna, det åtminstene icke vore skäl att förblifva vid den nedsättning deri, som vid förra Riksdagen beviljades, så har man visserligen upgifvit, att då denna nedsättning beslöts, skedde det under förutsättning att upgifterna skulle blifva riktigare, men att emellertid sådant icke inträffat, utan att de förra upgifterna fortfarande bibehållits. Men, mine Ilrr, detsamma har efter hvad man säkrare vet, ligt rum i afseende å de nu med hälften af förra Den 28 Mars f. in. 491 bevillnings-proc:n belagda jordegendomarne.
Jag vill på sin höjd tro, att den pluralitet, som i nämnde Utsk. medverkat till resultatet, endast förbisett det allmännas sanna interesse, och hoppas i följd deraf, att detta förbiseende skall af nationens öfriga representanter, af de Högh Stånden i möjligaste måtto rättas. Uti hvad sora rör aflöningen af personalen oell dennas högst nödiga öfning, m. m., för hvilka årliga anslag äro begärda, förekomma såsom af StatsUtsk. afstyrkta: 1:0 De un der lön en för Presidenten uti K. K rigsColltm begripna 3o4 t:r spannmål. Presidentsbefattningen uti ett embetsverk, hvars göromål äro så magtpåliggande och af så vidt omfattande natur som bemälde Collegii, kan icke annat än i hög grad medföra ansvar och arbete för innehafvare!) af densamma. Lö-. ren bör således vara i förhållande dertill och i öfverensstämmelse med öfriga Presidenters. Då nu dessa under sina löner äga spannmål, bör väl Presidenten i KrigsColkm ej vara den förutan, eller, om man anser, att spannmålsberäk-1 ningen i allmänhet småningom bör upphöra och således icke heller inbegripas uti ifrågavar. lön, torde väl åtminstone en ersättning, svarande emot det belopp, hvartill förhöjningen uppgår, derför böra beredas. KrigsColltm har förut ägt 6 civila ledamöter å stat. Committeracle för verkets organisation funno 5 civila ledamöter nödiga, hvaremot vice ordförande-platsen indrogs; men K. M. inskränkte antalet till 4> emot det att de, för betydligen tillökta och trägna göromål, skulle erhålla nu ifrågaställda arfvoden. Dessa arfvoden lära icke egentligen kunna anses gravera statsverket, ej heller cassafonderna, hvarifrån de utgå, emedan de tagas af sådana räntemedel, hvilka inflyta genom cassornas omsorgsfulla förvaltning samt utgå för a3o Den a6 Maj f. ra. cassornas ändamål, då de utgöra aflöning för bestyren med dertill hörande ärenden.
Äfven anser jag lärn - Den 6 April e. m. 329 peligt, till förekommande af hotande olyckor, att i Halland ett understöd, dubbelt mot hvad Rikets Ständer 1823 anslogo åt nämnde Province, mätte den förunnas; och vore äfven nyttigt, om Konungens Befallningshafvande i Halland hördes, i hvad molin Provincen i och för Flygsanden tarfvade hjelp. Jag kan och bör så myckel mer fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet dervid, som det vanlottade Halland har så stora sandfält, och genom SkiftesStadgans tillämpning, i sitt nuvarande skick, det lätt kunde hända hvad man redan någon gång sett, att flere Hemman blifva alldeles öfverhöljda af flygsand. Jag tror, att man bör vara uppmärksam på sådant i ett Stadgande, som bör gälla för hela Riket. I 11 Cap. 1 §. tycker jag, att i stället för orden: förrän om Lotternes läge afgjordt varderj borde stå: Ågograderingen bör föregå Lotternas läge. Af alltsammans är Ägograderingen det, som mest verkar på Skiftet. Det vore lyckligt, om här funnos agronomer, som voro kännare af jordens beskaffenhet, och kunde på ett enkelt sätt tillvägabringa denna gradering. Jag känner ingenting bättre i den vägen, än en af Landshöfdingen af Wingård författad bok om jordnomenclaturen. Der finnes uti Tabellarisk form upptaget, huru man bör gå till väga, för att verkställa en 33o Den 6 April e. m. gradering enligt principe. Man vill annars ofta göra favör åt mången, då den fattige blir lidande. Med tillhjelp af en sådan gradering, skulle jordens uppskattning gå lättare, än man kan tro. Jag är öfvertygad, att Herr af Wingård icke skall underlåta att meddela Utskotten den omnämnda boken, och om Utskotten behaga taga kännedom deraf, äfvensom af det project jag i denna väg inlemnade vid 1823 års Riksdag, hoppas jag, att det icke skall försvåra utan snarare betydligt lätta Utskottens arbete. 12 Cap. 8 §. lyder sålunda:
„ Edelstam, Fabian, Lagman, R. W. 0 71 „ „ af Tuneld, Carl Erik, Statscommissarie, R. N. O. 70 „ Vidare företogs val af frenne suppleanter till R. o. Adis fullmäktige uti R. St:s Riksg.cont.; och befunnos, vid valförrättningens slut och sedan lottning om ordningen verkställts emellan dem som erhållit lika röster, dertill hafva blifvit utsedde: Frih. Cederström, Jacob, President, C. S. O. m. St. K. 84 röster. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold, Lector 74 » , Printzensköld, Carl, Protocolls-secreterare 74 » II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 1 på dagen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 5 Maj 1841 • Plenum kl. 9 f. m. Justerades pleni-prot. för den 27 sistl. Mars f. m. Hr af Tuneld, Carl Erik, hade inlemnat följande: I anseende till min trägna tjenstgöring såsom ledamot af K. Stats-cont., får jag, med betygande af min vördnadsfulla erkänsla för det af H. R. o. Ad. mig visade förtroende, / 4 Den 5 Maj. då jag nasti, plenidag valdes till en bland suppleanterne för R. St:s bancofullmäktige, härmedelst afsäga mig en sådan befattning. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: I anledn. af den utaf Hr af Tuneld inlemnade nu upplästa afsägelseskriften får jag äran fästa uppmärksamheten derpå, alt oansedt Hr af Tuneld sålunda afsagt sig det erhållna förtroendet, bör dock afgöras huruvida Hr af Tuneld varit valgild eller icke, och, derest R. o. Ad. anser Hr af Tuneld icke hafva varit valgild, huruvida hela valet hör ogillas eller blott i afseende på de röster, som tillfallit honom. Hr Munck af Rosenschöld uppläste derefter följande : Vid det af H. R. o.
Embetsberättelse den 15 Nov. 1845. 21 irs-.o af den 18 April 1845, om anslag till befrämjande af slöjdexpositioner (165). Sedan Kommerskollegium, efter det Direktionerna för Teknologiska Institutet i Stockholm och Chalmerska slöjdskolan i Göteborg blifvit hörde, inkommit med anbefaldt underdånigt förslag, angående sättet för anslagets användande, samt hvad för verkställigheten af expositionerna iakttagas borde, har Kongl. Maj:t, vid underdånig föredragning häraf, under den 20 November 1846 meddelat vederbörande nödiga föreskrifter i ämnet. 118:o af den 22 Februari 1845, i fråga om restitution af bränvinsbränningsbevillning (lil). Med gillande af ifrågavarande af Rikets Ständer anmälda beslut, har Kongl. Maj:t, till vederbörandes efterrättelse, låtit detsamma intaga uLi Kongl. Maj:ts den 13 Juni 1845 utfärdade nådiga Förordning angående vilkoren för bränvinstillverkningen i riket. 119:o af den 22 April 1845, om åtgärder till sillfiskets upphjelpande i Bohus läns skärgård (166). Denna Rikets Ständers skrifvelse öfverlemnades lill Vetenskaps-Akademien alt tagas i öfvervägande vid afgifvande af infordradt underdånigt förslag till särskilda stadganden, som i ett nytt reglemente för fiskerierna borde intagas; och hvilket förslag nu är beroende på Kongl. Majrts nådiga pröfning. 12@:o af den 7 Maj 1845, angående sättet för återbetalningen af lån af allmänna medel för vattenaftappningar och odlingar (176). Kongl.
— 276 — I dessa grundlagens stadganden förekommer sålunda intet, som häntyder på att någon slags bevillning, icke en gång den, som för liqviderande af rikets gäld tillskjutes, skall ingå till Riksgälds-kontoret omedelbart, eller afskild ifrån den öfriga kronouppbörden. Grundlagen föreskrifver blott, att alla statsmedel skola vara under Konungens disposition för att till de af Rikets Ständer pröfvade behof anordnas. Om således det här ofvan åberopade, af Kammar-kollegium och Stats-kontoret utfärdade cirkulär af den 22 Maj 1789 vore undanröjdt, funnes vidare icke något hinder för att Stats-kontoret kunde, likasom före detta cirkulärs utfärdande, uppbära statsverkets samtlige ordinarie och extra ordinarie inkomster, och således äfven den allmänna bevillningen. Det är lätt att inse till hvilken ordning, reda och förenkling uti statsförvaltningen samt uppbördsoch redogörelseverket en sådan förändring skulle leda. Riksgäldskontoret blefve frikalladt ifrån allt besvär med kontrollen öfver Läns-styrelser och Kronans embetsman, hvad den allmänna bevillningen angår. Läns-styrelserna skulle då, med hänseende till uppbördsräkenskaper och rapporter, endast hafva att göra med Stats-kontoret, på sätt äfven äldre författningar föreskrifva. Detta sednare embetsverk blefve också i tillfälle att lättare öfverskåda det hela och att bättre och säkrare än nu uti sin.berättelse till Kongl. Majit för hvarje riksdag lemna utredning öfver statsverkets tillstånd, utom det att en sådan o.egentlighet icke kunde vidare uppstå, att det ena af statens uppbördsverk vore försedt med god kassa, under det att det andra funne sig i förlägenhet, utan att likväl det förra ägde rätt att med ett enda öre bispringa det sednare. Riksgälds-kontoret finge hufvudsakligen egna sina omsorger åt handhafvandet af statens gäld, hvilket bestyr numera blifvit af den vigt och omfattning, att detsamma bör taga Fullmäktiges hela uppmärksamhet i anspråk.
Räften. 11 ) 25,000 30,000 domten — 130,000 - 500 — gabrifsbpggnab mib dufl» gatan äBagmifaten. 5 — 60,000 60,000 — domten — 150,000 8,000 — Setesljage ä utmarlen — 600 — 98,500 ©umma 7,600 149,500 Stnmär!» l:o. den ffattffplbiges fatttt egenbomens beffaffenljet, qvarterets namn od) Ifufets etter gärbens nummer böra mara af 2:o. ©eban 'Jpröfmng8»tomnuttéen ftutat fin förrättning, bör, genom Sanbstontorets förforg, frän nätnnbe Sommittés fä att dajertngstängben atttib för Ijmarje uppffattab fafttgljet innelfälter tittförtitlig uppgift pä bet roerttiga upp» (1) I (i r l:o. od) Satt f&v nv 18 ♦ . berebningen Sif SE o 5 c r i it g S Eoraten tillgör ©tabén. Drbfövattbe aftemnab. b Sängb i SEaycringgtängbcn införab be föränbringar i uppffattningbWärbet, font af tpröfningbdomnuttéen bliftoit beftntabe, flattningbtuärbet. r gorm it Sen ffattffglbige. SS c g g <1 P° -S -tres_ B *-c o g p cr cT C£> p (Sgeitbomen. hem» mans 9Jiebbc(abe offtctela utgifter 5lf SBemUning^ 53 c 3 3 ro t-i g ö g o o 3 s~ 3 5 P3 O cr cr ^ ro £3 ♦ cr "o: «-{ 2* CO <50 n^ffatta ä jorbbntfS* faftigljct. 4 V, 2,000 — —•
Uppläst och godkändt hos Ridd. oell Adeln den 5 Juni 184** Preste-Slåndet den 5 Borgare-Ståndet den 5 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående anstalter jör en förbättrad fångvård. (Stats-, Lat;- samt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Bet. N:o 89, Uti. N:j 162 och Mein. N:o 194.) S. A. K. Uti Dess Nådiga Proposition angående Stals-verkels tillstånd och behof, har E. K. M. äskat ett extra Slats-anslag af 270,000 R:dr, att successivt, i nion af behof vet, utgå för Läns-fangelsei nes ombyggnad eller förbättring och deras förseende med celler; och då härförutan hos Rikets Ständer fråga före-: kommit, huruvida icke jemväl mera utsträckta anstalter för en förbättrad Fångvård vore af nöden, hafva Rikets Ständer detta ämne i dess helhet öfvervägat, samt få nu, med anledning deraf, i underdånighet anmäla följande. Det är kändt, att brottens antal årligen stigit och att fång-personalen har, under de senaste åren, ökats i en progression, som måste väcka det allvarligaste bekymmer. Under det Slaten fått vidkännas mångdubll ide kostnader för fångarnes vård och underhåll, hafva anfallen emot säkerheten till person och egendom fortfarit, med en allt mer och mer utbildad förslagenhet och förökad djerfhet. De verkande orsakerne till detta beklagliga och oroande förhållande äro mångahanda. Visserligen bör detta samhällsonda kunna motverkas genom en förbättrad brottmåls-lagstiftning och sorgfälligare anstalter att befordra sann religiositet, allmän moralisk och intellectuel bildning samt beredande af tillfälle till utvidgad ekonomisk verksamhet; men en djupt ingripande orsak dertill ingenfinnes äfven i det sätt, hvarpå de brottslige behandlas, sedan de blifvit föremål för åtal och bestraffning.
Jag finner, att R. o. Ad. redan bifallit detta förslag; jag trodde, att det blef återremitleradt förra gången, då det bär var föremål för Ståndets öfverläggning; och då Ulsk. vidblifvit sitt beslut, förutser jag den utgång saken får och afstår från den begärda upläsningen. R. o. Ad. vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut, och lade förövande Mein. till handlingarna. 8 IL 28 434 Den 22 Juni, Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 14 och 21 dennes på bordet lagda Utlåt. Nio 144, i ani. af väckt motion om anslag af allmänna medel till en pensions-inrättning för fruntimmer, som sysselsatt sig med barua-undervisning. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 14 och 21 dennes på bordet lagda Utlåt. Nio 145, i ani. af K. M;s Nåd. skrifvelse i fråga om Calmar läns fördelning i 2 län. Sedan, uppå förfrågan af Frih. Raab, Adam Christian, underl. Riddar!).-Sekret, uplyst, att enl. ankommet prot:s-utdr. BorgareSt. bifallit StatsUtsk:s förevar:de Utlåt., men att de öfriga RiksStins i ämnet fattade beslut icke ännu blifvit R. o. Ad. meddelade, anförde Frih. Raab: Såsom den ende här närvande Calmar-bo, har jag ansett mig skyldig att yttra några ord i afseende å denna fråga. De moliver Utsk. anfört såsom skäl för sitt afstyrkande af ifrågavaride begäran, om anslag till Calmar läns delning, synes mig i sanning icke fullt tillfredsställande. Man kan om denna fråga säga på samma sätt som om den nyss afgjorda, angide helgonskylden, eller att den skall återkomma från Riksdag till Riksdag, emedan det är billighets-skäl som lala för densamma. Jag ber att i R. o. Adis minne få återkalla, att K. M. redan vid 1840 års Riksdag föreslog R. St., att bevilja anslag för nämnde ändamål: och vid alla derpå följande