Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon förde sin man in till konvalescenten; Richard stannade der ute. »Det var fasligt så familjärt, att ligga der i skumrasket och låta konversera sig af en sådan – flax. Då kunde du minsann skratta! Han måtte allt vara bra intressant», sade patronen i den lilla förstugan. »Du glömmer att vi äro uppvuxna barn ihop», svarade hon skarpt och öppnade dörren till sin fars rum. »Ja det kan ju alltid vara – en täckmantel», mumlade han. Selma svarade ej. Efter en stund kom Richard och lemnade henne ett litet bref från Elvira, hvilket legat inuti hans. Men han aflägsnade sig strax. »Såå, herrskapet håller sig med gemensam korrespondens också», sade patronen, som sett att brefvet var öppet. »Det är ett par rader från Richards fästmö. Men efter du är så intresserad af det, så kan du läsa det först; jag har inte alls brådtom», svarade Selma med ett leende af vrede och räckte honom brefvet. »Nej gubevars, det var inte min mening», sade patronen urskuldande och sköt hennes hand tillbaka, »läs du ditt bref. Det var inte alls min mening. – Jaså han är förlofvad?» Selma teg och läste sin biljett. Patronen gick fram och tillbaka på golfvet med fundersam min. Ibland kastade han en skygg blick på Selma, som satt och såg ond ut. Då och då sökte han indraga henne i det samtal han förde med fadern; men hon svarade kort, med en viss kylig artighet, som var den högsta grad af fientlighet, till hvilken hon någonsin lät det komma. Patronen formligen våndades, icke blott af hennes onåd, utan ock i känslan af att ha begått en orättvisa: den unge mannen var ju förlofvad! »Men du, är det nyttigt att vi stanna inne hos svärfar så länge? Ska’ vi inte gå in en stund?» sade patronen slutligen, efter en längre tystnad. Han tyckte mycket om att säga »svärfar», det var liksom om det gjort honom sjelf några år yngre. »Jo, låt oss gå in», svarade Selma liknöjdt, »jag tänker att Mätta har qvällsmaten färdig.» De gingo således in i salen.
905 att vara allmänt fattligt, och tillika på det närmaste intressera hvar medborgare, försäkrar sig sjelit om att hnna ett grundeligt bedömande, då tiden medgifver den lugna granskning, sorn nödvändigt förutsätter ett mer än flyktigt genomögnande. Att det förvånat Utskottet att finna de till indragning £öre*lagoa Collegier och Verk beskrifva® såsomdyrbara värn emot despotism och förtryck, torde ej finnas underligt, när man erinrar sig, Btt Sverige, tid efter erman, fått vidkännas flere brådstörtade omhvälfningar i sitt Regeringssätt, ifrån souveraine monarki till så godt sorn anarki, och derifrån till ett nästan lika tillstånd tillbaka, utan att Collegierna, såsom med allt detta icke ägande något rakt sammanhang, försport deraf någon skakning inom sig, eller förlorat någon del af den lugna, fattning, hvarmed de varit vane att uträtta fina dagliga sysslor, utan att de ens haft någon aning om dessa hastiga öfvergångar, mycket mindre fått tid att öfverlägga om deremot vidtagande medelj ja utan att de hvarken tyckts ingjuta hos de souveraina Regeringarne någon synnerlig betänklighet, eller hos de så kallåde fria någon utmärkt tillgifvenhet, hvadan de ock af bägge dalarne, med kallsinnighet, blifvit lemnade i ro på sina gamla ställen, utan att man ansett dem hafva något med tidens händelseratt skaffa. Både Collegierna och Beredningen äro dessutom inrättade af Regenterne sjelfva, och det i tider då dessas makt var temligen oinskränkt, således förmodeligen icke i än - jod Serskildta Utskottets Betänk anden. damål att skapa motvigter mot maktens in* flytelse.
Det är således för mig så mycket mindre hinder att instämma i hvad 2:ne föregående talare yrkat, nemligen afslag å Betänk:t i sin helhet, som jag med dem delar den öfvertygelse, att dfi man nu har en skogsstyrelse, synes det lämpligast att en fråga af det omfång, som denna, framställes af skogsstyrelsen och icke på grund af en enskild motionärs hemställan. Jag Den 24 Oktober f. m. 343 forenar mig således med dem, som yrkat afslag å Betänk:t i sin helhet. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till, och dels afslag å förevide Betänk.; och finge H. Exc., med anledning af yrkandet på bifall till Betänkit, förklara, att då 53:dje §:n B.F. och 34:de g:n ILO. innehöllo, att Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:t egde att uptaga alla hos R. St:r väckta frågor, hörande till den s. k. ekonomiska lagstiftningen, 6amt uti 2:dra mom;t af37:de g:n K.O. stadgades, att intet Utsk., med undantag af Konst.- och Banko-Utsk:n, samt uti upgifvet fall äfven StatsUtskrt, egde rätt att väcka frågor till afgörande i R.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Hög. loflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm eftermiddagen den 1 April 1823. S. D. Vid förnyad föredragning, ej mindre af Statsoch BancoUtskottens den 25 sistledne Februari under N:o 20 meddeldte, och den I sist - Den i April, 55 sistledne Mars förmiddagen på bordet lagde Betänkande, angående förändring i tiden och sättet för indrifningen af Götha CanaiBolagsGötheborgs samt Malmö £. d. DiscontVerks ännu utestående fordringar, ån ock af bemålte Utskotts, den 24 sistledne Mars under N:o 5r af» gifne, samt den 20 i samma månad eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtande, i anledning af de hos, Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet, vid Utskottens första Betänkande, gjorde anmärkningar; stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: lj Att de i Utskottens första Betänkande upptagne i:sta, 2:dra, 5:dje, 5:te, 6:te, g:de, g:de och ix;te punkterne af Ridderskapet och Adeln gillades. 2) Att 7:de punkten bifölls, med den förändring, att de tvenne så kallade respit-månaderne icke borde afdragas på låntagares ytterligare rått till omsättning uppå 6 månader. 5J Att 4;de punkten ansågs böra förfalla; 4) Att io:de punkten gillades; med det förbehåll, att de beslut Riksens Ständer, i afseende på öfver-råntans beräkning, framdeles vid denna Riksdag komma att fatta, äfven bor., de för låntagare i FilialDisconterne lånda till efterrättelse, Ut supra. S, D. Föredrogos å nyo och biföllos Stats. lii dd, o. Ad, Prof. 5 Band. 5. Den i April e, m.
Statsrådets öfrige ledamöter voro väl ock i allmänhet af lika tankar med föredraganden, men ansågo, hvad särskilt angick den för hittils förbjudne ylleväfnader föreslagna klassifikation efter tygets bredd, densamma icke utgöra någon tillförlitlig måttstock på varans finlek, enär äfven de finare väfnadsslagen kunde, om det enskilta intresset sådant fordrade, komma att tillverkas af den mindre bredden och de för den större föreslagna högre tullbestämmelser alltså derigenom lätteligen kringgås, hvadan ock då fråga nu vore om öfvergång från förbud till införselsrätt mot viss afgift, dervid vederbörande näringsidkares skäliga önskningar icke borde lemnäs utan afseende, desse statsrådsledamöter, under instämmande i allt öfrigt uti de af föredragande departementschefen afgifna förslag och tillstyrkanden, för deras del hemstälde, att den klassifikation och de tullafgifter, som Norrköpings fabrikssocietet för de ifrågavarande väfnadsslagen i underdånighet föreslagit, måtte af Kongl. Majrt godkännas. Kongl. Maj:t, som, lika med föredraganden och statsrådets öfrige ledamöter, ansåg tullvärdena ändamålsenligen kunna ur tulltaxan uteslutas, täcktes, med godkännande af statsrådets tillstyrkande i denna del, i nåder förordna, att med anledning häraf tolagen för framtiden skulle, utan ändring i det olika förhållande, hvarefter den å särskilta orter utgår, och med bibehållande af stapelstädernes rätt att densamma sjelfve uppbära och använda, beräknas till så stor procent å tullafgifterna, att det hvarje stad drigenom tillfallande belopp ungefärligen motsvarade medeltalet af hvad staden under de sista fem åren efter hittills följd grund i tolagsinkomster tillflutit, likväl med den försäkran, att samma inkomster ej skulle komma att undergå minskning af den omständigheten, att tullafgifterna framdeles kunde varda nedsatta, samt med dervid fogad föreskrift, att, intilldess de i berörda afseende erforderliga utredningar hunnit uppgöras och pröfvas, tolagsberäkningen finge fortfarande grundas på de i 1843 års taxa utsatta tullvärden; och behagade Kongl. Maj:t till hvad föredragande departements - Kongl. Majtts Nåd.
Upbröis Herrar Electorernes lista kill rval af en ledamot uii allmänna Beswärsoch Oeconsmiä, Ilthkottet efter Herr von KÖolr, och bcfannö der» till hnfwa blifwir utwaid 8t!0 2IO7 Herr 6ustaflkjö!äz 6uliak, öfwer» ste, R. S. O. Herr L.andt-Marftalken kiklkannagaf, arr sid efter annan sa mänga ledigheter bland Eleekokerne sig yppat, att dä bertill lädcS be som med wederbörlig permission bortrest, wore nu mera E» lectorerne icke fnlltalige akt wälja. De werklige ledigheterne anmälte Herr Landr-Marffalken wars följande, nemligen efter N-'o Zi Grefwe kosle,LarlBammarhette. Zi Friherre Wsclikmeilisr, Ljecliert sZuKak äVilkslm. FHrstk Del. z8L Den l Iumi» N.o 67 Friherre kalbltLki, ^äam. 249 Friherre ^clellvärö, R.einhol6. 109 Herr Lillfe till Aspenäs, LrzntkiL. löz Herr klolll, ^ke. Maior. 446 Herr lOetkervvooä, Fullmägtjg Friherre (^ösrström, 621!, OfwerstcLieutcnank. IZI4 Herr WH6enl^'e1m, Lric Willielm, Major. 1768 Herr Zckmitterlörv, IllsnninZ Llrriliian, Ofwerste^ieulenant.
M:t jemväl redan i Nåder meddelade sådana, på vunnen utredning grundade föreskrifter, hvarigenom befrielse åstadkommits för allmogen, dels inom Höks härad af Hallands län från densamma förut åliggande arbets-skyldighet till två under Laholms Kungsladugård hörande fisken, dels ock inom Ahrstads och Faurås härader af nämnde län från utgående årliga afgiften till staden Falkenberg, såsom innehafvare af dervarande Kungs-laxfiske. E. K. M:t har i den Nådiga Propositionen vidare täckts förklara, att, då om Ridö hofstall-äng i Nyköpings län nu gällande arrende år 1870 tilländaginge, E. K. M:t ville, uppå derom af Kongl. Kammar-kollegium skeende anmälan, taga under Nådig pröfning, i sammanhang med frågan om hofstall-ängeus ånyo för-arrenderande, huruvida den blifvande arrendatorn skulle vid de för närvarande till berörde äng utgående hjelpe-dagsverken bibehållas, eller om de borde från arrendet skiljas och innehafva ren af de arbetsskyldige hemmanen i stället förpligtas att för samma dagsverken lösen efter markegång erlägga; äfvensom att, då, i följd af Kammar-advokat-fiskals-embetets anförda besvär öfver E. K. M:ts Befallningshatvandes i Östergöthlands län utslag den 12 Juli 1843, angående rättighet för arrendatorn af det på 30 år utarrenderade, till Statsverket indragna, f. d. Ofverste-löjtnants-bostället Kungs-Norrby i nämnda län, att tillgodonjuta hjelpedagsverkeu från vissa inom boställets rågång belägna hemman, denna fråga ännu utgjorde föremål för laga behandling, E. K. M:t funne någon åtgärd i afseende på dessa hjelpedagsverken icke för närvarande böra ega rum; hvarjemte och på det att hemmanen i Tuna Ofvanbro fjerding af Stora Kopparbergs län måtte kunna befrias från utgörande in natura af de 688j-| (eller, såsom de hos Kongl.
- Genast härefter ankom frän det Högwördige Preste-Ständet en Deputation, hwars Ordförande, Herr Bistoppen Doctor Weigmsn, uppläste twänne Preste-Ständets ProtocollsUtdrag ; det ena, rörande utkorelsen af Fursten af Ponte-Corvo till Sweriges Kron-Ppins; och det andra , rörande en dylik remist ttll Constitutions-Utstottet, som redän frän BorgareStändet blifwit tillkännagifwen. Sedan Deportationen blifwit beswarad och afträdtyttrade sig Herr käblman, Otto klleftric: att dä, genom det nu af Ridderskapet och Adeln fattade beslut, hans enstildta listigaste önskningar blifwit uppfylldawille han allenast ödmjukeligen till 96 Den 21 Augusti. till Ridderffapet och Adeln hemställa, om icke med det ffyndesammaste borde föranstaltas om Wal-Actens uppsättande, pä det Ridderffapets och Adelns Ledamöter, hwaraf en ganska stor del wore sinnade att för sina angelägenheters skull, fran Riksdagen sig begifwa, mätte äga tillfälle att denna Act desiförinnan underteckna; hwarjemte Herr llälllman, i enlighet med Borgareoch Preste-SLändens fattade beslut, tillstyrkte remisi titt Constitutions-Utskottet, i afseende pä de öfriga, wid detta tillfälle, särskildt nödiga kubllciZ. Herr Baron och Landt-Marskalken förmälte sig redan hafwa haft denna hemställan i beredskap, och gjorde derefter följande Proposition: Bifaller Högloft. Ridderffapet och Adeln, r anledning af den nu gjorda utkorelse, att ät Constitutions-Wffottet mä uppdragas, att ffyndesamt inkomma med förslag till Wal-Act, Successions-Ordning, och Thronföljare-försäkran, med bibehällande af de senast för Ätterna af samma egenskap,antagne hufwudgrunder? Bifölls.
\ id sådant förhållande och då frågan om och hvilka åtgärder må från Rikets Ständers sida vidtagas för vinnande af det utaf motionären åsyftade ändamål, för närvarande är under handläggning af annat Rikets Ständers Utskott, hvar* Betänkande i ämnet, stödt pä de ytterligare upplysningar, som dels af sednaste Revisions-berättelse dels eljest kunna vinnas, är att förvänta, anser sig Utskottet böra hemställa, det Rikets Ständer måtte förklara, att Herr Palanders yrkande i fråga om porto för utländska tidningar icke nu påkallar något särskildt beslut. Stockholm den 1 Maj 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 1 Maj 1860, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å Betänkandet N:o 24, angående skatt för hundar. A( särskilda lill Utskottet ankomna protokolls-utdrag för den 4 och 7 sistlidno April har Utskottet inhemtat, att omlörmälda Betänkande blifvit af Ridderskapel och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden bifallet, men att PresteSlandet, som godkänt Utskottets tillstyrkan att Herr Roos’ i ämnet väckta förslag icke mätte vinna Rikets Ständers bilall, deremot alslagit hvad Utskottet i ölrigt hemställt, dels i fräga om rättighet för hvarje särskild stad och församling å landet att ålägga inom kommunen boende person, som innehar hund, en årlig till kommunen ingående skatt, icke öfverstigande Fem Riksdaler Riksmynt för hvarje hund, dels om underdånig framställning att Kongl. Maj:t måtte täckas utfärda Nådig författning i ämnet samt dervid meddela de närmare föreskrifter, som finnas af behofvet påkallade. I anledning hära! får Utskottet inbjuda Preste-Ståndet att, med frånträdande af sitt skiljaktiga beslut, antaga Utskottets i denna fråga afgifna, af de öfriga Riks-Stånden godkända förslag. Stockholm den 1 Maj 1860. Bih. till R. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Juli 1860, kl. 2 e. tn.
StatsUtskotfets den, 3 dennes under N'o j35 afgifne, samt den 5, derpå följde förmiddagen på bordet lagde Utlåtande, angående rättighet för Bergsman, att lösa Kronans Persedeloch TiondeTackjern. Herr von Hartmansdorff, Augnft: Emot StatsUtskoiiets förslag att vederbörande räntgifvare skulle blifva berättigade med penningar lösa. Kronans persedlar och tionde tackjern, har jag icke något ait anmärka Alen det synes mig hafva bordt höra till, fullständigheten af Utskottets framställning att ieke, öfverlemna bestämmandet Ben 7 Maji e. m. i6å 3? lösningsprisets belopp endast åt Kongl. Kammaroch Bergs-Collegierne samt Kongl. StatsContoiret. Då andra skattskyldiga äga att deltaga med Statens Embetsman i markegångssättningarne, så synes det vara billigt, att Bergsmän också komma i åtnjutande af en lika beskaffad rättighet, och att ej Embetsman allena utsätta värdet i deras skattepersedlar, Jag hemställer således om icke återremiss vöre af nöden, för att få ämnet fullständigt utredt i dettef afseende. Hans Excellence Herr Grefve. Mörner % Adolf Goran: I anledning af den, anmärkning, Herr von Hartmansdorff' nu gjort, får jag äran upplysa, att då nämde Gollegier och StatsContoiret bestämma lösningspriset för Hammarskatten, sker det efter uppgift från Landsorterne på de der gångbara priser. Det blifver således blott en beräkningssak, som ej beror af Collegiernes absoluta vilja, utan på uppgiften, om Landsorternes priser, af hvilka ett medium ta ges. Då nu årets gångbara priser utgöra grunden för Hammarskattens belopp i penningar, och då detta^ bestämmes efter ett medium af hvad jernet gäller i Landsorterne, så synes all annan omväg öfverflödig, i afseende på sättet att bestämma lös* ningspriset. Herr von Hartmansdorff\ Om den. utväg, som Hans Excellence Herr Grefvs Mörner omnämnt, för prisets bestämmande å ifrågavarande tackjern, verkeligen, vore. för ändamålet tillräck - 164 Den !
1,800 R:dr allt B:ko samt en betydlig del af kassans kapital, eller 48,600 R:dr, hvilka dock hira vara uppsagde, ännu löpte med en ränta endast af 4^ procent, kassans öfverskott likväl för i år vore beräknadt till 1,274 R:dr 42 sk. 11 rst. Det kunde således säkert, utan öfverdrift, under påföljande år beräknas till 3,200 å 3,300 R:dr B:ko. Om nu än, på sätt blifvit föreslaget, tryckningen af de äldre Protokollen finge fortfara med ett anslag af 400 R:dr B:ko årligen, samt det af Friherre Stjernstedt begärda anslag af 400 R:dr B:ko beviljades för genealogiernas granskning, och dessutom de af Hr von Francken föreslagna löneförhöjningar, uppgående måhända till 1,000 R:dr B:ko, eller tillsammans 1,800 R:dr B:ko nya utgifter, så skulle i allt fall Riddarhus-kassan kunna afsätta minst 1,500 R:dr B:ko årligen till ränta och amortissement; och då kapitations-afgifl.en, som vore i stigande, kunde kalkyleras till omkr. 2,500 R:dr B:ko årligen, deraf skäligen icke mer än 500 R:dr per medium erfordrades för smärre reparationer, torde, utan rubbning af Riddarhus-kassans kapital och utan några utomordentliga åtgärder, ett belopp af 3,500 R:dr B:ko årligen kunna användas såsom ränta och amortering af den skuld, reparationsfonden kunde blifva nödsakad att upptaga antingen från Riddarhus-kassan, i form af förskott, hvilket måhända vore det lämpligaste, eller emot särskilda obligationer. Enligt denna kalkyl — ehuru Hr Grefven visserligen icke ville utgifva den såsom fullt tillförlitlig och som dessutom icke för närvarande kunde med något slags säkerhet uppgöras innan man kände, hvilka ytterligare utgifter komme att på Riddarhuskassan anvisas — syntes det likväl Hr Grefven, som någon så stor fara ännu icke vore för handen, hvilken påkallade ett så utomordentligt steg, som det af Hr Ehrenhoff föreslagna.
han slutligen den B. St. Mars nämnda år sett sig föranlåten att uppsända handlingarna till Rådstugurätten, der de öfriga Ledamöterne, hvilka öfvervarit föredragningen, samma dag beslutat dom, som den 31 i nyssnämnda månad afkunnats; men att, då, oberäknadt de af Referenten här ofvan omförmälda göromål, uti hvilka, med undantag af brandsyner och ledamotskap i Afdelningen för tullmål, Ordföranden måste deltaga lika med Justitieklassens öfrige Rådmän, protokolls-justeringen i Andra Afdelningen och föredragningen af alla brottmål, hvilka under vintermånaderna vore flera än under öfrige tider af året, ålåge Ordföranden ensam, han förväntade, det Kongl. Hofrätten i dessa omständigheter skulle finna giltigt skäl för öfverklagade dröjsmålet med förutnämnda måls afgörande. Kongl. Hofrätten har i detta mål meddelat Utslag den 16 sistlidne Maj af innehåll: att enär en af Rådmännen, sedan det ifrågavarande målet till afgörande öfverlemnades, icke deltagit i detsammas vidare behandling, och de tre, som afgifvit gemensam förklaring, ej innehaft handlingarna längre tid än som kunde anses hafva varit af nöden för att erhålla tillbörlig kännedom om desammas innehåll, och hvilken tid icke öfverskridit det antal dagar, som de i sådant afseende enligt lag ägt att be gagna, blefve desse fyra Rådmän från åtalet frikände; samt att, ehuru emot de öfrige förekomme, att Referenten, fastän handlingarna i målet, efter detsammas öfverlemnande till pröfning, blifvit honom tillstälda den 28 Februari 1857, han likväl icke förr än den 2 Januari 1858 föredragit målet till afgörande, och att Ordföranden, som derefter haft handlingarna till påseende, icke återstält dem inom den i lag föreskrifna tid; Kongl Hofrätten funne, med afseende på de af desse ledamöter uppgifna orsaker till anmärkta dröjsmålet, något ansvar i följd af åtalet icke heller böra dem ådömas. Det må nu vara sannt, att, då här varit fråga om allenast ett mål och visserligen icke så lång tid med doms utgifvande fördröjts, som eljest ofta varit förhållandet, Kongl. Hofrättens
Tjenstemännen vid Banko-diskontverket antagas och konstitueras af Fullmägtige, efter af Direktionen afgifvet förslag; och ega Fullmägtige, när så fordras, ifrån tjensten och densamma åtföljande förmåner entlediga den, med hvilken Direktionen finner verket icke vara belåtet. Vaktbetjeningen tilloch afsättes af Direktionen. Ombudsman, Kamererare och Kassör skola för den uppbörd, som kan blifva dero anförtrodd, ställa af Direktionen godkänd borgen eller annan säkerhet, Ombudsmannen till belopp af 7,500 R:dr R:mt, samt Kamererare och Kassör hvardera till belopp af 6,000 R:dr nämnda mynt. Alla lånedokumenter, hypoMom. 6. Alla lånedokumenter, hypotheker och kontanta penningar förvaras theker och kontanta penningar förvaras under tre lås, hvartill två af Styrelsens under tre lås, hvartill två af Direktionens ledamöter och Kamereraren hafva hvar sin ledamöter och Kamererare^ hafva hvar sin nyckel. nyckel. I afseende på uppställningen af 78 § får Utskottet, med erinran om förut motiverade ordförändring i flera momenter, anföra: Genom öfverlemnandet i 5 mom. åt Fullmägtige att bestämma arfvodesbeloppet, är afsedt att kunna, i fall omständigheterna sådant medgifva, förminska den utgift, vikariat för Banko-ombud nu ådrager Lånekontor. Enligt mom. 7 eger hvardera Direktionen att åt de komiterade, som af Fullmägtige ibland Bankens t.jenstemanna-personal utses för besörjande af Lånekontorens angelägenheter i Stockholm, vid hvarje års slut bestämma arfvoden, med afseende å omfånget af de göromål, som under året komiterade ålegat.
Ej må i mät för böter tagas den sakfälldes enda fasta egendom, hvaraf han sin nödiga bergning häfver; ej nödig bostad; ej till jordbruket nödiga lösören eller hvad den sakfällde eljest till sin närings bedrifvande be höfner; ej nödiga gångoch sängkläder för den sakfällde, hans hustru, och oförsörjda barn; ej heller af det förråd, som i huset finnes, hvad till hans och hans husfolks underhåll i en månads tid erfordras. 10 g. Saknas hos den, som blifvit till böter fälld, tillgång till deras fulla gäldande; då skola böterna, utom i de fall, som i 11 g detta Kap. och 7 g 4 Kap. nämnas, till fängelse vid vatten och bröd förvandlas. För qvinna, som hafvande är eller barn ammar, eller för den, som yngre är än aderton år. ege fängelse vid vatten ochj..bröd ej rum. Samma lag vare, om någon finnes ej kunna, utan våda för helsan, sådant fängelse undergå. I dessa fall skall den bötfällde hållas i annat fängelse tre gånger så lång tid, som han eljest skolat fängelse vid vatten och bröd undergå. 12 §. Skola böter förvandlas, de der genom flera domar ålagda äro; varde den förvandling efter böternas sammanräknade belopp gjord, på sätt i 10 eller 11 § sägs. Har någon del af böterna redan blifvit till fängelsestraff förvandlad; vare den förvandling förfallen och förvandling af samtliga böterna verkställd, såsom nu nämndt är. Lag samma vare, om till verkställighet på en gång förekomma särskilda fängelsestraff, hvartill böter efter 10 eller 11 § förvandlade blifvit. 13 §. Om förvandling af böter efter 10, 11 eller 12 § förordne Konungens Befallningshafvande. 14 §. Är straff beroende af värdet å viss egendom; gäfle det värde egendomen hade å den tid brottet föröfvades. 13 §. Särskilda straff' för embetsmän äro: 1. Afsättning, hvarmed i de fall, som i lagen utsatta äro, förenas den påföljd, att den dömde förklaras ovärdig alt i rikets tjenst vidare nyttjas. 4 Lag-Utskottets Betänkande JM 35. 2.