Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Redogörelsen för grui~dtadiariie i Nordaus, Ingersolls, Henry Georges och Herbert Speiicei-s olika sociala system, ar i all sin korthet mästerlig. Förfins egen lifsåskådning imdertryckes icke, utan står ren och klar för läsaren och ger denne samma känsla af trygghet soni friimlingeii erfar, då han vid en saker vigvisares hand fardas genom okända trakter. Sjelfständiga och erfarna läsare torde val ej i allt sluta sig till förfins åsigter - sarskildt ined afseende på de Spencerska teorierna. Men att läsa en god bok, med motstånd * i vissa punkter, stegrar intresset och ökar ej siillan behallningen. I vår tanke ar, som sagdt, hr Eks bok en af de värdefullaste som. den svenska literaturen p&amp; mycket länge haft att bjuda. Vi anbefalla den p % det varmaste till alla, soni vilja göra sig förtrogna med, och bilda sig ett klart omdöme om de sociala frågor, som uppröra vår tid. Alldeles sarskildt uppmana vi till behjertande af det htonde. kapitlet, som framhaller svenskarnes öfverdåd och den dermed följande frestelsen att lefva på andras tillghgar och genom bedrägligt förfarande halla uppe ett oförtjent anseende. Förf. påpekar huru vdra skriftställare skona detta national-lyte, hvaremot i Norge en Bjnrnson, en Lie m. fl. behörigen straffat detta skadedyr: ?. Föräldrar och uppfostrare hafva mycket att lära af den skarpsynte och rensinnade författaren. Charlotte Koren. Fra fer og nu. - Hans Skjabne. A. Cammerineyer. Denna hos oss okända förf. intager i den norska iiovelliteraturen en aktad plats mellan partierna likasom fru Aubert. Hennes diktning. ar ren och anspråkslös samt kan med trygghet såväl läsas i familjen som sättas i händerna på ungdonien. För vår del stalla vi främst den val berättade historien oskal det lykkes hende3 Hufvudpersonen,. den unga flickan, är friskt och naturligt skildrad. Sjelfva hennes öfverdrifna offervillighet för brodern ar hos karaktärer af denna art naturlig.
Stockholm den 22 April i845* Reservationer 1:0 af Herr Printzensköld, som, på de skäl, Herr Friherre Palmstjernas reservation vid Betänkandet N:o 82 innehåller och hvilka blifvit af flere Ledamöter inom Riks-Stånden åberopade, reserverade sig emot den föreslagna inskränkningen i uppbördstiden; 2:0 Af Herr C. J. Kock, som ansåg Uppbördens början icke hafva bordt framflyttas längre än till den 1 Februari. Stats-j Bev.- samt Allm. Bes%.~ och Ekon.-UIskottens Betänkande, N.-o lil. 3 M flit. Ank. till Exp.-Utsk. 3. 23 April, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion, angående förändring i tiden för Krono-Uppbördsstämmorna på Gottland. (I. A). Sedan Utskotten, uti Betänkandet N:o 52, tillstyrkt Rikets Ständer att i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit hemställa, det Krono-Uppbördsstänimorna hädanefter må utsättas ifrån början af Mars till slutet af April månader, samt tiden för summariska redovisningens afgifvande framflyttas till den 1 Juni; men Ilögvörd. Preste-Slåndet och Vällofl. Borgare-Ståndet återremitterat samma betänkande, på grund af deremot gjorde anmärkningar, innefattande, bland annat, att Upbördsstämmorna på Gottland icke borde taga sin början förr än i slutet af April eller till och med i medlet af Maj; så har inom sistnämnde Stånd Herr P. H. Lindström, uti serskild, med anledning af 56 §.
Utsk. har i sitt betänk, lemnat ett anslag åt Ahus-hamn, vid utloppet af Helge-a, som löper förbi Christianstads fästning och stad. Utsk. har eroottagit 4 motiöner, hvaribland 2, den ena af representanten för Christianstads borgerskap, och den andra, afen BondeSt:s representant från trakten omkring Christianstad, afse hamnen vid Ahus, samt 2, den ena af representanten för Cimbritshamns stad och den andra af en RondeSt. tillhörande riksdagsman från trakten omkring Cimbritshamn, röra anslag för hamnanläggning vid Cimbritshamn. Utsk. har förklarat, att icke tillgångar finnas för att bestrida utgifterna för begge dessa hamnanläggningar. Utsk. har derefter medgifvit ett anslag för hamnanläggningen vid Ahus af i5,ooo r:dr jemte ett lån af 20,000, emot det att Christianstads stad åtoge sig hamnanläggningens utförande, men utsatt det villkor, alt om staden ej gjorde det, skulle medlen öfverflyttas på Cimbritshamn! hamnanläggning. Jag ser deraf, att Utsk. varit i ett slags tvehågsenhet om hvilken hamn, som borde äga företräde, men slutligen stannat vid Åhus. Jag anser mig icke här böra på förhand förklara min enskilda lanke 0111 hvilkendera hamnen bör hafva företräde, men jag tror att Utsk. måhända har ännu svårare alt bestämma detta företräde, hvarföre jag tillstyrker, att, efter den återreroiss, Den a5 November e. m. 3:9 sorn na torde öga rum, Utsk. matte fösta behörig uppmärksamhet på vigten att gifva den företrädet, som förtjena!' det. Min enskilda tanke måhända skulle stanna för Alius, men jag tror, alt om den summa, sorn Utsk. anslår för hamnanläggningen, stiilies till K. M:s disposition, och Konungen, efter hållna undersökningen, kan fä bestämma ut hvilken hamnanläggning penningnrne skola anvisas; så är man säkrare alt icke misstag skall äga rum. Detta är så mycket v ig ti - gare, som jag tror att icke orternas enskilda ställning dervid bör komma i (Våga.
N-.o 17. jj Transport 730,820:11. 5. efter så lång tids förlopp, bestämdt utreda förhållandet härmed, skulle fordra mycken tid; hvarföre Utskottet ansett sistnämnde föga betydliga post (endast med förändring till helt runstycke för undvikande af brutet tal) böra afskrifvas; men då resten, R:dr xo: 12. 11., såsom en Bankens verkliga fordran qvarstå, för att godtgöras allt i den mon några af de sedan år 1802 ej presenterade Obligationerne företes till räntas uttagande eller till omsättning. 7:0 Anticipationer å BancoStatens Löner. — (Till följe af en under den 3o Aug. 1773 meddelad Re Transport 730,621: 38. 14 BancoUtskotta s Bet inkan dt K:o jy. Transport 7 3o,6a i i 38.51* solution, tillätes en livar* af Banco - Staten , att , så-* som förskott af Banken för lifstiden, kulina disponera ett qvartal, i ett för allt * af sitt innehafvaiidé lön. —- Sådaiié änticipalioner debiteras ä denna Räkning till dess en Tjensteman, Betjent eller Pensionstagare dör, då utaf dess innehållne begrafningshjelp, som utgör ett halft urs lön, endast hälften utbekommes, och andra hälften användes till Bankens ersättning.
Denna votering har utfallit med 72 Ja och 47 Nej; och då således Ja vunnit, hafva Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionens innehåll. 4:de voteringen (8:de punkten). Den som bifaller Utskottets af två Stånd gillade förslag, att införsels-tullen å »Fisk, saltad eller inlagd:» »Kabiljo, Långor och Torsk,» skall bestämmas till 1 R:dr 6 sk. tunnan, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålies å denna artikel nu stadgade tull, 2 R:dr 12 sk. tunnan. Omröstningen har utfallit med 63 Ja och 56 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. 5:te voteringen (9:de punkten). Den som vill att, på sätt Utskottet föreslagit och två Stånd beslutat, införselstullen å »Fisk, saltad eller inlagd:» »Lax,» bestämmes till 1 R:dr 16 sk. tunnan, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer denna tull fortfarande att utgå med 2 R:dr 32 sk. per tunna. Som denna omröstning utfallit med 62 Ja och 57 Nej, hafva Rikets Ständer alltså beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionens innehåll. Den som till kontra-proposition i hufvud-voteringen rörande artikeln »Fisk, saltad eller inlagd: Sill,» antager Preste-Ståndets beslut, att införsels-tullen härå skall förblifva 30 sk. per tunna, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages, till kontra-proposition, Bonde-Ståndets beslut, att Sill skall vara vid införsel tullfri. Voteringen har utfallit med 57 Ja och 62 Nej; i följd hvaraf till kontra-proposition vid hufvud-voteringen antagits Bonde-Ståndets beslut. Stals-Vtskoltets Memorial, N:o 316. 3 7:de voteringen (11 :te punkten).
Under erinran orri angelägenheten att, i sådant fall, uttryckligen förklarades, huruvida den stadgade amorterings-procenten skulle utgå af det förskrifna eller af det verkligen upplånta kapital-beloppet, hafva flere bland de ledamöter, som yttrat sig i ämnet, förordat, alt det förra, eller det i obligationerne förskrifna kapitalet, måtte antagas såsom grund för amorlerings-procentens bestämmande. Den vid sjunde momentet tillagda bestämmelsen, rörande tiden för de i samma och tvänne föregående moment intagna stadgandens tillämpning, har ansetts dels icke behöflig och derföre böra uteslutas, dels möjligen kunna föranleda den uppfattning af dess mening, att Rikets Ständer, innan ett upptaget lån blifvit återbetaldt, egde förändra de i afseende pä detsamma gällande belalningsvilkor jemte andra stadganden. Med anledning af hvad sålunda blifvit vttradt och anmärkt, får Utskottet upplysa och förklara, alt, hvad först beträffar åberopandet af grundlagens föreskrift om tillskjutande genom särskild bevillning af hvad som erfordras för betalningen af Riksgälds—kon torets gäld, har Utskottet, vid föreslåendet af de stadganden, som i det återremitterade momentet innefattas, visserligen icke förbisett denna föreskrift, fastän Utskottet trott sig lika litet vid detta som vid andra tillfällen, då anslag å Riksgälds-kontoret anvisats, behöfva uppgifva den tillgång, deraf anslaget skall bestridas. Men då den i ofvan åberopade grundlags-§ omförmälda särskilda bevillning, eller den så kallade allmänna bevillningen, måste utgå och användas till betalande af Riks - Slals-Utskottets Utlåtande, M 540. 13 gälds-kontorels skulder, så bar, efter det fråga härom väckts, Regeringsformens 66 § blifvit åberopad i det nya förslag lill ifrågavarande stadgande, som här nedan framställes.
Matilda har vant sig vid mörkret, och hon kan se, hur hans ansikte ljusnar och hur ungt och dristigt hans ögon le. Med sänkt, melodisk stämma ger han henne några råd om hvilka ställen i den Heliga Skrift, hon bör hålla sig till för att blifva öfvertygad om Kristi guddom. De dagar, som nu följde, voro underliga dågar. Själf kunde Matilda aldrig bestämma deras rätta färg, hvad hon kände, tänkte, trodde eller gjorde för att få de rätta tankarna, de rätta känslorna. Hon bad, hon läste bibeln och alla religiösa böcker hon kom öfver — beständigt hungrade hon efter att pröfva, efter att få veta mer, gripas af något nytt. Hon gaf spändt akt på sitt lynne, sitt väsen, sina ord — men allt på ett besynnerligt mekaniskt sätt. Inga direkta tvifvel brände henne, endast en nyfiken oro, hur allt detta skulle aflöpa, hur hon skulle blifva omvänd, när det månde ske, och hon iakttog sig själf, sina själsrörelser stickande klart. Ibland kunde hon stanna för den stora frågan: när har allt detta skett, hur har det kommit hithän med mig? Och hon visste det icke. Det var helt enkelt ett faktum, att hon nu skulle blifva omvänd. Trots att hon ännu tviflade, plötsligt kunde kastas ut i en rymd af tomhet, som isade henne: Hvem var denna makt? Lefde han? Var det icke ett gränslöst gyckelspel? — fans dock något, hon icke förmådde sönderdela, icke uttala, icke ens känna som en positiv, styrkande känsla; något som var som Anden, sväfvande öfver vattnet; som en varm luftvåg — icke för synen, icke att taga på men att uppsuga med hvarje fin nerv, hvarje por; något som liknade hvad vissa mödrar erfara af evigt böljande ömhet och daglig svartsjuk, obestämd otrygghet — något af allt detta och mycket mer, och som drog henne med en lifslängtans allvar. Hon tänkte nu icke blott på Atle, när hon tänkte på himmelen. I det hela tänkte hon icke så mycket på himmelen och döden.
elak. det förlåter jag dig aldrig, Och nu, nu torde MILDE. gamle väns skull. Betänk dig, barn, och skrif under för din VIOLA. Jag har betänkt mig i fem år, farbror. Oscar har dock älskat dig och älskar dig ännu. Älska mig, han, som med förtjusning skulle VIOLA. MILDE. ha kastat bort mig åt första bästa vällusting, af tacksamhet att det fans någon som fann behag i min obetydliga person! Det är inte sant! OSCAR. VIOLA. Murre också är osanning? Inte sant! Kanske att Mirras helsning till OSCAR. VIOLA. Slagen! Slagen på alla håll! Men jag vämjs att tala vidare. Ödet har hämnats mig. I samma stund fängelsets portar öppnas för dig öppnas friheten för mig. Då äro vi qvitt, och ur spillrorna af min krossade lycka skall jag försöka uppresa ett tempel, tillräckligt högt för att min son der ska' kunna bedja för sin felaktige far. _________ Nionde Scenen. DE FÖRRE. IDA. IDA (en 12 års flicka, kommer från vemter 2). han är alldeles blå i ansigtet och kippar så besynnerligt efter andan. Frun, frun! Jag vet inte hvad det är åt Alf; af Ida.) Mitt barn! (Skyndar ut till venster 2, åtföljd REKTORSKAN (till Milde). VIOLA. blyga viol? Nå, hvad säger nu herr kamrern om sin MILDE. det förlåter jag er aldrig. (Skyndar efter Viola). Mamma! Hvad ha vi gjort? OSCAR. Jag säger som hon: Att ni gjort henne elak, Mitt samvete är fullkomligt lugnt. Bindel efter bindel har ryckts bort från mina REKTORSKAN (för sig). OSCAR. REKTORSKAN. ögon och nu ser jag blott allt för klart. här hvad stund som helst. Det är ingen tid att förlora, och hur OSCAR. Min Gud! Klockan är 7. Alm kan vara Hvad har jag gjort? Hvad har jag gjort? Arma Viola! (Stöder sig förkrossad mot dörrposten till Violas rum.) Och jag, som ingenting anat, ingenting sett!
Om nu i hvarje län det finnes flera landtmarknader, hvilkas pris kunna jeraföras med torgpriserna i vissa städer, under och mellan marknaderna derstädes, så mäste deraf säkerhet kunna uppkomma. Det är möjligt att i somliga län, t. ex. Gottlands och Kronobergs med blott en enda stad, större svårigheter kunna uppstå, att få säkra medelpris, än i d& öfriga; men de utgöra undantag. Hr von Hohenhausen: Det sätt, hvarpå deputerade vid markegångssätlningen förfara, är just det, som Hr von Hartmansdorff nu omnämnt. Det är efter de kända förhållandena med priserna och uppgifterna på skörden, som de göra sina bestämmelser. Dervid tages äfven i beräkning den skörd, som finnes qvar sedan förra året, med ett ord, det är många omständigheter, sorn måste lagas i öfvervägande. Nu göras likväl dessa uppgifter både af räntetagare och räntegifvare och sålunda blifver förhållandet uti konflikten mellan dem utredt och bestämdt, eller ock efter reciproka styrkan af räntetagare och räntegifvare afgjord. Det plägar ofta inträffa att de sednare utgöra flertalet och i vissa län hafva de alltid denna öfvervigt. Ytterligare vill jag nämna, att det är just vid bestämmandet af de verkliga priserna angeläget, att icke taga i betraktande hvarken de låga priser som för slösäd å torgen betalas, eller de höga priser, som vårtiden eger rum å auctioner på kredit å landtmannavaror, emedan de behöfvande, som vårtiden måste förskaffa sig dem, dä alltid få betala dem mycket högre än eljest. Vid markegångssätlningen är landshm ordkde, men har ingen rösträt» -eli jag tror det skall blifva svårt att vid dessa förrätt - 92 Den 2 Augusti. ningar hafva en ordf:de med rösträtt, emedan han i flesta fall skulle komma att emsam bestämma priset, emedan han alltid har två partier, som stå emot hvarandra. Det förhåller sig helt olika vid vexelkursens bestämmande å börsen, ty det är der säljare och köpare, sorn öfverenskomma om priset, hvilket såsom den dagens kurs noteras och kungöres.
med det härtigliga paret af Edinburgs dotter, drottning Victorias sondotter, då har vår rumäniska fröken och hela hennes släkt svurit att hämnas. Sådant är ju i och för sig icke vackert, men som det, gudnås, alltför sällan händer, a t t; man ser det vackra budet » glömma och förlåta » följas af världens barn, så skulle man möjligen kunnat öfverse med det agg, som vederbörande kände, därest detsamma icke hade tagit sig ett så öfverhöfvan simpelt uttryck. Fröken Helena och hennes ärade familj ha nämligen tagit sig före att skicka till den blifvande bruden och hennes föräldrar en gång i veckan ett af de bref, som den unge prinsen under den gamla förlofningen hade skickat till sin första trolofvade!! Historien har väckt skandal, såsom man väl kan förstå. Den skulle så ha gjort i den enklaste borgerliga krets, hvad skulle den då ej göra här! Den har till och med fått en politisk karaktär och föranledt en diplomatisk notväxling — således ännu mera skrifverier. Men allt skrifveri är fördömligt (tidningsäfven! ), och den gamle inkvisitionsdomaren i Frankrike, som » icke begärde mer än tre skrifna rader af hvilken anklagad som hälst för att låta hänga honom », hade nog ej orätt. Tanken på hvad som möjligen komma kan, fästefolk eller andra förälskade, som lä- sen detta, och akten eder för att skrifva bref! De kunna komma rasande surt efter, så söta de äro. Och hvad säger ej Tegnér — riktigt nog om något helt annat: skriveriet Skrif aldrig svenska, Hammarspik, och annat språk ej häller! Renholm. Stockholms Tivoli. u i resetiden, då bland våra talrika läsare från alla skilda kanter af Sverige helt visst många aflägga sin lilla årsvisit i hufvudstaden, vilja vi ej försumma att påpeka ett af dess förnämsta förlustelseetablissement, som år från år under en energisk och förtänksam styrelse allt mer ryckt sig upp till den rang, det nu innehar. Stockholms Tivoli är redan genom sitt sällsynt sköna läge och förtjusande Djurgårdsnatur en af hufvudstadens förnämsta sevärdheter, och konsten har här räckt naturen handen och lyckligt utvecklat de befintliga resurserna.
Den förutsättning, som Ur Printzensköld gjort förstår jag icke; ty, skulle den kunna göras i afseende på införandet af ordet upsåtligen, så vore detta likväl ej annat, än den förutsättning, som ligger (ill grund för hvarje edgång, huru den än må vara styliserad. Men i den mån edsformuläret göres för edgångaren möjligt att hålla, i samma män kan denna förutsättning anses undanröjd. För att göra edsformuläret riktigt bör det således författas sådant ali jag kan upfylla det, och det kan jag icke då här står att jag skall efter bästa förstånd påföra hvarje skattskyldig person den beskattning som han bör vidkännas, su, (d. v. s, på det sältet), att hvarken kronan eller de skattskyldige förnärmas, ty då har jag sagt att jag skall använda mitt hästa förstånd till att göra en omöjlighet; orden efter bästa förstånd hafva här fått en rakt motsatt betydelse, emot den jag med dessa ord åsyftade i min motion; och jag, som svurit pä en lögn, har gjort mig skyldig till del förskräckliga ansvar, som är fästadt vid edsbroltet. Hr Printzensköld: Frih. Alströmer fortfar att missförstå innehållet af edsformuläret. lag kan icke föreställa mig annat än att, när man svärjer pä all man efter bästa förstånd skall påföra hvarje skattskyldig hvad han bör betala, så att hvarken han eller kronan förnärmas i deras rätt, så har man också lofvat att alltid, icke allenast upsåtligen göra orätt, ulan så långt förmågan sig sträcker, upsåtligen göra rätt. Domaren svärjer ju på att han skall uti alla domar rätt göra. Denna ed är absolut, men ingen domare är derföre så ofelbar, att han icke kan misstaga sig om lagens rätta mening och förstånd, och om eden skulle lyda så, att han lofvade 502 Den 16 Maj. att icke upsålligen göra orätt, så skulle ban icke kunna straffas efter gällande lag, itali han felade af någon annan orsak, ehuru Rättegångsbalken talar, ieke allenast om elakt upsät, utan äfven om vårdslöshet och oförstånd, m. m.
Friherre Falkenberg. Fullmäktig 0. M. Björnstierna. L. S. N:o 267. Friherre Ehrenswärd. Fullmäktig Gustaf Fahnehjelm. S. N:o 275. J. W. Sprengtporten. L. S. N:o 282. Reinhold Rudbeck. Louis De Geer. N:o 338. Wilh. Fr. Tersmeden. Ludv. v. Platen. Friherre Gyllenhaal. Fullmäktig C. A. Liljencrantz. L. s. N:o 390. Johan Nordenfalk. L. S. N:o 392. Gustaf Peyron. Friherre Ridderstolpe. Fullmäktig Rudolf Cederström. L. s. N:o 245. Carl Lagerfelt. l. s. N:o 262. W. Klinckowström, N:o 272. Carl Hermelin. l. s. N:o 276. Axel Löwen. N:o 311. Gust. af Ugglas. Friherre af Wetterstedt. Fullmägtig C. A. Manderström. L. S. N:o 343. Friherre Nauckhoff. Fullmäktig C. Drake. L. s. N:o 370. J. G. Paykull. R. von Kraemer. Friherre von Hochschild. Fullmäktig Gust. Fr. v. Rosen. Georg af Schmidt. L, S. 84 0ttfåbag8 Nordenskiöld. Friherre Bergenstråhle. Fullmäktig G. Törnebladh. l. s. N:o 401. F. Braunerhjelm. Toh. Lilliehöök. Gust. Ribbing. Axel Roos af Hjelmsäter. Herr Eketrä. Fullmäktig Erling Ribbing. Herr Rääf af Småland. Fullmäktig Aug. W. Stiernstedt. L. S. N:o 220. Conr. B. Fitinghoff. L. s. N:o 236. Axel Anrep. L. S. N:o 263. C. Planting Gyllenbåga. Herr Grubbe. Fullmäktig C. B.
Utdrag af Protokollet hällit bos Bonde»Ständet den 22 No, wcmber 1809. S. D. Wid granskning as Allmänna Bcswärs, »ch Oreon om je.Ul,kottetS afgifne betänkande angäende åtskilliga förändringar Uti Kongl. Förordningen den 24 Februarii 5748, om förlag wid Bergs, och Bruks» hantteringen, har Bonde Ständet beftutit, att ärendet skulle bemäldte Utskott aterförwisaS, med de anmärk, »ingar emot Betänkandet, som af Ständer gjorde blifIvlt; Hwarom de öfrige Nespective Riks.Ständen wörd» samt och wänligen nnderrättas skutte. Lx krotocollo §..L. IrLgLrai,. S« D. Den 7 December. 425 S. D. Bonde.Ständer har gillat ConstitutionsUtskottetS, den 1Z innewarande manad afailne sörftag til! Jnstruclion för Riksens Ständers Justitie Om» budsnmn med milkor, att widare anmärkningar kill dcH ftrbärirande fä göras nästa Riksdag om sä tars, was, och under förbehåll, att Uti 24 §. Uktryckeligen bestämmes det antal biträdande och betjente, som Ut» sköller uti Dest afgifne Betänkande» ansett wara af nöden. Härom skulle de öfrige Respeciive Stånden ge, nom Protoeolls,Utdrag wördsamt och »vänligen under, rätras. Lx krotocollo 8. L. 'kräLsräk. Utdrag as Protocollet hällik hos Bonde»S«anvet den 24 No, wembcr 1809. S. D. Företog Bonde-Ständet, i anledning af Högloft. Ridderskap-! och Adelns begäran, till ytterligare granskning ben af Expeditions
Och som desse förändringar icke innefatta någon rubbning i de af Utskotten föreslagne och af samtlige Stånden gillade grunder, för conti olen å tillverkning af bränvinsbränningsredskap; alltså hemställa Utskotten, om icke Ridderskapet och Adeln sarnt Bonde-Ståndet skulle finna för godt att de tvänne öfrige Ståndens beslut i denna del biträda; 1 sammanhang hvarmed Utskotten föreslå, att 14 §• må erhålla följande redaction: ”Då bränvinsredskap förfärdigas på bruk, i stad, köping eller på landet, vare den, som redskapen tillverkat, vid bot af 33 R:dr 16 sk., skyldig, innan han brän vinsredskapen ifrån sig lemnar, ej mindre att förse panna och hatt, äfven som då löst bröst, reclificator eller mäskvärmare tillhöra redskapen, desse sistnämnde apparater med stämpel af sitt namn, hemvist och årtalet, då den förfärdigats, än ock att besörja, det de varda uppmätte och stämplade af dertill förordnade Landtmätare eller Justerare. Då förändring af brän vinsredskap, genom nya bottnars eller aftappningsrörs insättande, hattens ändring till form eller rymd, anbringande af mäskvärmare eller rectificator, eller annorledes vidtages, skall redskapen å nyo af Justeraren mätas, och, om rymden undergått förändring, å nyo stämplas; och den förra stämpeln utplånas samt nytt mätningsoch stämplings-bevis uttagas; och vare den, sorn ändringen verksläfk, skyldig alt, på sätt och vid ansvar, som i i mom. stadgas, om uppmätningen oeh stämplingen föranstalta. Å bränvinspannor af tackjern, som hädanefter gjutas, bör pannerymden och bruksstämpeln jemte årtalet utsättas i pannans öfre kant, vid ansvar för Bruks-egaren, som ofvan stadgadt är.” r8 § Hederv. Bonde-Ståndet bär förändrat början af denna §, på följande säll; ”Landtmätare eller Justerare, hvilka, för alt mäta -och stämpla brändt»/*. lill R. St.