Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befatte Sig ej med Rikets styrelse eller nLöfve den Konungsliga makten, så länge Han utom Sina Riken vistas, utan före Stats-Rådet, under sådan Konungens frånvaro, Regeringen i Hans namn, med all den rätt, som denna Regerings-Form Konungen tillägger; dock må ej Stats-Rådet någonsin Adeligt stånd och värdighet förläna, eller till Grefligt och Friherrligt stånd upphöja, eller Riddarevärdighet utdela; äfvensom alla lediga Sysslor endast tills vidare kunna förvaltas af dem, sorn Stats-Radet dertill förordnar. Huru förhåll as skall, derest' Konungen längre lid än Tolf månader ur Riket blifver, derom varder i 91 §. stadgadt. §. 40. Blifver Konungen så sjuk, att Han icke Regerings-Arendena vårdar, förvalte Stats-Rådet styrelsen, på det sätt, som i föregående §. bestämmes. §.41. Konung vare myndig vid fyllda Aderton år. Dör Konung innan Thronföljaren denna ålder uppnått, föres styrelsen af Stats-Rådet med Konungslig makt och myndighet i Konungens namn, intill dess Riksens Ständer sammankomma, och den Förmyndare-Styrelse, Riksens Ständer förordna, Regeringen tillträdt, ställande sig §. 39. Vill Konungen utom Sverige och Norrige resa, meddele han Stats-Rådet in Pleno denna sin föresats och inhemte dess tankar deröfver, på sätt 9 §. omtalar. Besluter Konungen derefter sådan resa och deu verkställer, befatte Sig ej med Rikets styrelse eller utöfve den Konungsliga makten, så länge Han utom sina Riken vistas, utan före Stats-Rådet, under sådan Konungens frånvaro, Regeringen i Hans namn, med all den rätt, sorn denna Regerings-Form Konungen tillägger; dock må ej Stats-Rådet någonsin adeligt stånd oell värdighet förläna, eller till Grefligt och Friherrligt stånd upphöja, eller Riddarevärdighet utdela; äfvensom alla lediga sysslor endast tills vidare kunna förvaltas af dem, som Stats-Rådet dertill förordnar.
Vasateatern hade i lördags på sin spellista upptagit Sudermanns bekanta, verkningsfulla drama » H e m m e t », närmast för att bereda hufvudstaden tillfälle att se fru Hålcanson i Magdas roll, hvilken h o n förut m e d lysande framgång utfört i landsorten. Den bild h o n ger af denna rikt begåfvade, stolt själfmedvetna friluftsnatur, s o m dock. till sist efter ett förtvifladt motstånd kufvas o c h böjes under den konventionella auktoritens o c h den trånga kälkborgarmoralens ok, är också af en helhetens glans o c h en detaljernas skiftning, s o m göra den till en af den begåfvade konstnärinnans .allra bästa skapelser. Varmt var äfven bifallet, s o m den fullsatta premiéresalongen ägnade henne. Såsom fadern, den despotiske gamle militären, hade desslikes hr Svennberg en af sina beaux jours, och godt på sin plats v o r o hr de Wahl s o m den unge prästen, fröken Gottschalk s o m den yngre systern samt fröken Rustan s o m den gamla tantfjollan. Uppsättningen bar s o m vanligt vittne o m hr Molanders fina urskiljning. Programmet k o m m e r helt visst att samla många intresserade hus. Musikföreningens femtionde konsert — den tjugufemte i följd under professor Nerudas dirigentskap — ägde rum förliden tisdag i Musikaliska akademiens stora sal, s o m dagen till ära var smyckad m e d L u d v i g Normans, föreningens ene stiftares, byst, omgifven med en smakfull palmo c h flaggdekoration. På ett den store mästaren, den genialiske dirigenten o c h den lifskraftiga föreningen värdigt sätt utfördes därvid till hofkapellets orkesterackompagnemang Händels enkelt storslagna, af ljus o c h tröstfull religiositet präglade oratorium » Jefta ». D e förnämsta solopartierna, anförtrodda åt grefvinnan Mathilda Taube och fru Dina Edling samt hrr G. F. Lundqvist o c h Salomon Smith, återgåfvos m e d ädel måttfullhet och innerlig känsla.
Nä väl Mina Hrr! nu hafva Stånden sig icke efter hvarandra fogat: det återstod ju för Const.Ulsk. då intet annat val, än alt på grund af 56 § upsläila votenspropos. mellan de gemensamma lankar, som förefunnos och öfver hvilka Const.Ulsk. icke egde rätt alt dömma, huruvida de voro lagligen tilllkomne eller icke; alltnog, de fnnnos och voro såsom Ståndens gemensamma tankar erkände. Const.- Utsk. har således vid delta tillfälle icke gjort annat än ställt sig oftanämnde 56 § i R.F. lill noggrann efterrättelse. Hade Utsk. ingått i pröfning derom, huruvida de respektive Talmännen bordt gifva propos. på dessa tankar, eller icke, hade det varit alt inträda på ett fällt, som för tillfället icke utgjorde föremål för Const - Utsk:s verkningskrets. Jaganhåller vördsamt om bifall på Utsk:s förslag. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. godkände de tili Const.Utsk:s förevar:de mern. föreslagna voter:spropos:r, ropades ja jemte några nej; hvarpå H. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande, samt prot.utdr. rör:de det sålunda fattade beslutet justerades. Föredrogs ånyo BankoUlsk:s d. 25 och 26 sisth Juli på bordet lagda utlåt. N:o 65, i anledn. af återremiss å betänk. N:o 43, med förslag till föreskrifter i afseende å ersättande af uphörd privatbank samt penningerörelsens underlättande i allmänhet. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag anser för min del att Utsk. upställt sitt betänk, något bakfram. Då Utsk. antagit den förutsättning, att 2:dra punkten skulle bifallas, så hade del varit rättare all upsläila betänk, så, att man först föredragit N:o 2, då i händelse punkten N:o 2 bifallits, man kunnat bifalla N:o 1.
Uti sin härofvan omförmälda motion har Herr Bennich, under åberopande hufvudsakligen af den dyra lefnadskostnaden i Jemtland, föreslagit att lönen för Landskamereraren i Jemtlands län måtte höjas till samma belopp, som till Landskamererare i allmänhet utgår, eller från 3,500 R:dr till 4,000 R:dr; varande enahanda förslag inom Preste-Ståndet väckt af Hofpredikanten E. A. Bosenius, hvilken i motion N:o 49, på anförda skäl, dessutom yrkat att jemväl Landskamererarne i Westerbottens, Norrbottens och Gotlands län, hvilka likaledes åtnjöte den lägre landskamererarelönen, måtte tillerkännas en dylik löneförhöjning, äfvensom att Landträntmästare i samtliga nu nämnda län måtte tilläggas enahanda löneförmåner, som tillkomma Landträntmästare i rikets öfriga län, och deras löner således ökas från 2,500 R:dr till 3,000 R:dr. Då, enligt hvad här ofvan blifvit upplyst, frågan om en definitiv reglering af landtstatens löneförmåner är på Kongl. Maj:ts pröfning beroende, kan det ingalunda vara lämpligt att, innan nådigt förslag i ämnet blifvit afgifvet, i enstaka fall företaga en omreglering af landtstatstjenstemännens aflöning; hemställande Utskottet alltså, att ofvanomförmälda motioner icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 17:o.
Skulle Banko-Utskottet emot förmodan 'tfiljä företaga något , som ernat föreskrefne punkter strider , äger hvarje dess Ledamot den rättigheten' att utan afseende på den i Banko-Utskottet aflagde Tysthets-Eden , sådant i sitt Stånd anmäla ; Och den Ledamot, som något häremot stridande proponerar , eller befordra söker , bör vara Dess Stånds förtroende , samt dess Säte och Stämma i Banko-Utskottet, förlustig. Då Kongl. Maj:t i Nåder för-godt finner att Banko Utskottet någon Proposition meddela, rörande sådane mål som hemliga hållas böra , och Utskottet ej skulle finna sig förut genom denna Instruktion berättigad att den med Riksens Stänj ders rätt afgöra, åligge det Utskottet, att, sedan Banko-Fullmägtige blifvit hörde , i allmänna ordalag , och utan hemlighetens uppdagande, Riksens Ständer om den erhållne Propositionen un2 derrätta, för att vid hvart och ett sådant fall serskildt begära Riksens Ständers tillstånd , att med deras rätt förordna om de ämnen som , i Kongl. Maj:ts Propositioner innefattas. 9- §• Till vinnande af fullkomlig^fverensstämmelse emellan de föreskrifter sorn gemensamt böra gälla för Riksens Ständers Bankooch Riksgälds[Verk, skola sådane föreskrifter, innan de till Full - y —i Banko-Utskottets 'Betunkantlen. 665 Fullmagtiges efterrättelse utfärdas, serskildt inför Riksens Ständers Statsoch Banko-Utskott undergå justering , sålunda: Att, enär sammanträde af Båda Utskotten ej lämpligen kan äga rum, ettdera af Utskotten föreslår redactionen af det Stadgande, som skall tjena till efterrättelse för Styrelseme af båda Verken, hvilket Förslag, försedt med justering3-påsknft af Ordföranden i samma Utskott, communiceras det andra Utskottet, då, i händelse Förslaget jemväl derstädes godkännes*^ ett lika lydande exemplar , påfecknadt afr Dess Ordförande, aflemnas till det Utskott der Förslaget blifvit uppsatt.
Jag yttrade dä den åsigt, alt man, med afseende å den tullafgift, som var bestämd för artikeln talg, icke måtte nedsätta tullsatsen å stearinljus så lågt som den sedan blef bestämd, dels derföre att den Ryska talgen är belagd med en ej obetydlig utförselstull och 510 Den 2:5, F et>re ar-i f. m. dels emedan man, vid tillverkandet af stearin, icke af denna produkt erhåller mera än hälften af råämnets vigt. Denna min åsigt bestreds af llr Gripenstedt. Pä samma gång förklarade jag likväl dä, att om artikeln talg finge tullfritt införas, sä hade jag intet emot att tullen ä stearin och stearinljus nedsattes så lågt som lät sig göra för att blott motväga utförseltullen från Ryssland på råämnet. Jag finner nu med verklig tillfredsställelse, att, på sätt jag då yrkade, artikeln talg nu blifvit föreslagen lill tullfrihet. Jag finner ock visserligen att tullen på stearin och, stearinljus är nedsatt sä lågt, att i sjelfva verket någon egentlig skyddstull icke kan beräknas om man tager i betraktande att nyssnämnde utförseltull å talg i Ryssland är elfva kopek silfver per pud, som gör ungefär 1 sk. 4 runst. per skålp, och att när detta afräknas, skyddet för den inhemska tillverkningen icke utgör mer än 2 å 3 proc. af varans värde; men jag hoppas dock att det icke skall blifva omöjligt att kämpa mot konkurrensen äfven med detta ringa skydd, i en sä beskaffad tillverkning. Jag anhåller nemi. äfven att vid detta tillfälle fä fästa upmärksamhelen deruppå, att man kan indela industriella tillverkningar i tvenne stora kategorier af väsendtlig skiljaktighet, i afseende på den konsideration som de kunna förtjena vid tull-lagstiftningen. Den ena består af dem, som egentligen endast bero pä vetenskapliga forskningar och deras tillämpning samt på egande af kapital; den andra omfattar sådana, i hvilka arbetarnes slöjdskicklighet är hufvudsaken, och utgör det vigtigaste kapitalet.
Hennes hår är glänsande och nästan svart, och gör hennes hy af rosor och liljor så mycket mera bländande. Hennes ögon de skönaste man kan se, hafva ingen afgjord färg, man har svårt att säga om de äro blå, bruna eller grå; men sjelfva byggnaden deraf och deras ovanliga glans och liflighet gör dem alldeles ojemnförliga. Hvarje af hennes anletsdrag är grekiskt skönt, och af en fullkomlig regelbundenhet. Dock – nu först kommer jag ihåg – du har ju sett henne! och jag sitter här och målar henne för dig. Ja det får gå. Nu står hennes porträtt här, det kan icke utstrykas utan att omskrifva hela brefvet, och dertill har jag hvarken tid eller lust; jag skyndar nu att afmåla hennes syster som du icke har sett: Mathilda, sjutton år gammal, är liten till vexten, men de späda formerna hafva redan en rundning, en fyllighet, ett behag som vore hon skapad att föreställa en Hebe. Om hennes stora, godhetsfulla och tillika eldiga; ljusbruna ögon har jag redan talat. – Ack bror! när bruna ögon äro vackra, öfverträffa de vida de blå i glans och uttrycksfullhet. Om Sophies panna synes fordra ett diadêm till prydnad, synes Mathildas deremot, kransad af kanstanjebruna lockar, bäst prydas af en blomsterkrans. Hennes friska hy, hennes elfenbenshvita tänder, som framlysa när hon öppnar den lilla röda munnen hvilken, tillsluten, liknar ett körsbär, gifva henne utseende af en, under den fria himmelen uppvuxen törnros, om man icke i detsamma hos henne varseblef en hemlig trånad, ett drag af melankoli oaktadt munnens fridfulla leende, som bevisar att den friska törnrosen ändå uppvuxit i drifhus. Sophie tyckes befalla vördnad, Mathilda tyckes bedja om kärlek. Den förra synes skapad att herrska, den sednare att älska. Sophie bländar vid första åsynen; med en sjelfständig mine blickar hon omkring sig och hvar hon rigtar sin blick, tänder den ett hjerta. Mathilda, mindre bländande, men derföre icke mindre behaglig, liknar en späd ranka som blott behöfver en stam att slingra sig omkring för att aldrig mer ryckas derifrån.
Riksdag föreslagne och sedermera i de särskilda Hof-Rätterne införda förändringar i organisationen af deras Ijenstemanna-personal vunnit bekräftelse af den erfarenhet, som under den derefter förflutna tiden kunnat förvärfvas; hvarföre ock denna organisation blifvit tagen till grund för den reglering af lönerna, sorn vid denna Riksdag är af Kongl. Maj:t föreslagen. Genom samma organisation skulle registrators-befattningarne och kanslist-tjenslerna, hvilka sednare hufvudsakligen varit afsedde för renskrifning af Hof-Rätternes expeditioner, äfvensom proto-notarieoch vice advokatfiskals-sysslorne komma att indragas, tillika med det på Götha Hof-Rätts stat uppförda arfvode af 75 R:dr åt en läkare för biträde vid förekommande medikolegala frågor, hvaremot antalet af ordinarie Notarier ökades till IS 1 Svea och Götha Hof-Rätter och till 6 i Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge samt ytterligare anställdes i förstnämnde två Hof-Rätter 5 och i Skånska Hof-Rätten 2 e. o. Notarier, de der skulle med särskilda arfvoden förses. Dessutom komme Arkivarier med bestämd lön alt i alla Hof-Rätlerne anlagas samt Svea och Götha Hof-Rätter hvardera erhålla ytterligare en Fiskal och till sin uppassning en HofRatts-post, jemte det medel skulle anvisas tiil arfvoden åt adjungerade ledamöter och till erforderlige biträden dels åt Sekreterarne och Fiskalerne i stället för de nuvarande Kanslisterne och dels åt Advokat-fiskalerne, Aktuarierne och Arkivarierne. I afseende å sportlerne, äro de af kommitterade för fördelningen deraf framställda grunder i så måtto af Kongl. Maj:t godkände, att vid upprättandet af för - Slals-Ulshollels Ullålande M 42.
— Det finnes ty värr familjer, hvars medlemmar blifvit liksom sammanföste af ett vindkast från olika väderstreck, och detta är fallet med den Bärendorfska. Det är alltid för den styrande husmodern en kinkig sak att förena och sammanhålla de olika parterne till ett godt gemensamt ändamål — ungdomens bildning. Dertill fordras ett moraliskt mod, christligt sinne och en öppen karakter; allt detta äger ej lagmanskan. Det valspråk hon antagit heter: «les manières sont tout» och hon gör det ena falska steget efter det andra på en bana, som bör vandras med stadiga steg, ty en husmoders kall är ansvarsfullt.» «Bärendorf sjelf, fastän min systerson, har jag alltför litet sett i det husliga lifvet, — han var alltid upptagen af göromål eller förströelser i och utom hus; nog vet jag, att bördsstolthet och yttre glans var hans svagaste sida, men aldrig hade jag förmodat den urarta till den småaktiga prålsjuka, som visar sig i tillbyggnaden på Johanneshof. Utan kostnad har ej sådant aflupit. Huru förnuftsenligare, att spara denna summa, tills han kunnat åstadkomma något solidare. «Hade jag ej rätt, vis-à-vis Emma?» frågade hon sedan. «Stackars barn! hos henne ligger något godt. Vill min goda Elise åtaga sig flickan, om jag kan öfvertala föräldrarne att lemna henne hos mig på några år?» Ett ja, syntes sväfva på den tillfrågades läppar, men en annan tanke färgade hennes kinder. Hon tvekade att svara. Friherrinnan såg på henne litet förvånad; Elise blef detta varse och sade bedjande: «Misstyd icke min tvekan, nådig fru, det har inträffat omständigheter som — hvaröfver jag vill förklara mig i morgon. Friherrinnan, som hedrat mig med sin godhet, sitt dyrbara förtroende, har de största anspråk på mitt — men kanske är det bättre nu; jag kan då inhemta friherrinnans moderliga råd» Hon lemnade henne fröken Z—s bref, hvaruti hon lyckönskade henne till bekantskapen med en man, som vunnit familjens bifall och aktning. Elise hade vid mottagandet trott, att detta beröm gällde lagman Bärendorf, men insåg snart sin villa.
Konungarna på jordene hade intet trott det, eller alla menniskor på verldene, att ovännen och fienden skulle igenom Jerusalems portar kommit. Men det är skedt för hans Propheters synder, och för hans Presters missgerningars skull, hvilka derinne utgöto de rättfärdigas blod. De gingo hit och dit på gatomen, lika som blinde, och voro besölade i blod; och kunde ock ej komma vid deras kläder; Utan ropade till dem: Viker undan, I orene, viker, viker, kommer vid ingen ting; ty de skydde vid dem, och flydde för dem, så att man ock sade ibland Hedningarna: De blifva der icke länge. Derföre hafver Herrans vrede förstrött dem, och vill icke mer se uppå dem, efter de icke ärade Presterna, och icke voro barmhertige öfver de äldsta. Likväl gapade vår ögon efter fåfängelig hjelp, tilldess de trötte vordo, då vi vänte efter ett folk, som oss dock intet hjelpa kunde. Man jagade oss, så att vi icke gå torde på vårom gatom; då kom ock vår ände, våra dagar äro ute, vår ände är kommen. Våre förföljare voro snarare än örnar under himmelen; på bergomen hafva de förföljt oss, och i öknene vaktat efter oss. Herrans smorde, som vår tröst var, är fången vorden i deras kulor, då de oss förstörde, på hvilken vi tröste, att vi under hans skugga ibland Hedningarna lefva skulle. Ja, fröjda dig, och var glad, du dotter Edom, som bor i Uz lande; ty kalken skall ock komma öfver dig; du måste också drucken och blottad varda. Men din ondska hafver en ända, du dotter Zion; han skall icke mer låta bortföra dig; men dina ondsko, du dotter Edom, skall han hemsöka, och upptäcka dina synder. Tänk uppå, Herre, huru oss går; skåda och se uppå vår smälek. Vårt arf är främmandom till del vordet, och vår hus utländskom. Vi äre faderlöse, och hafvom ingen fader våra mödrar äro såsom enkor. Vattnet, som oss tillhörde, måste vi dricka för penningar, vår egen ved måste vi betala.
Du har således fyllt ditt tjugufemte år och du är redan så gammal och stadgad, att de sanningar du snart har bekanta icke böra modfälla dig alltför mycket. Hade du förut fått veta dem, så hade det kanske skadligt ingripit i din verksamhet, du hade kanske börjat grubbla öfver sådant, till hvilket du, min Harald, är alldeles oskyldig. Ty en yngling är dock en vekare natur och af helt annan art än en man. Ja sanningen måste fram. Min pligt emot dig, som jag så högt älskat, fordrar det. Vi hade varit gifta i fem år och lyckligt var vårt gifte så väl de åren, som allt framgent. Väl saknade vi barn, men detta hindrade ej vår sällhet. Då jag en gång halft på alfvar, halft på skämt förebrådde mig, för det jag ej skänkt honom någon arfvinge, kysste Gustaf mig på pannan och sade: «den lycka barn ge kan visst vara stor, men jag kan icke fatta en högre lycka, än den jag äger; du är för mig nog, du är för mig allt.» Hade jag haft något vemod, så blåste han med sådana ord bort detta vemod. Vi voro lyckliga. Vi sutto en afton i vår trefliga boning i köpingen på Rügen, då en postiljon inträder med ett bref. Samma bref finner du här inom. Läs det! Harald öppnade det gamla, sammanvikta brefvet och läste det med rysning, ty han kände stilen: «Herr Doktor! Jag har hört, att ni är en god menniska; nu står det i er makt att rädda ett menniskolif. Låt undersöka den klippholme, som ligger söder om den långa och smala lilla ön, som bör synas ifrån er köping midtfram åt vester. Der skall ni djupt inne i en håla, hvars ingång är nästan förborgad; finna ett barn. En skurk har satt det dit; en annan skurk, som af den förre skurken är i beroende, har lemnat er denna underrättelse. Era forskningar efter oss båda äro onödige. När detta bref är hos er, hafva vi redan lemnat Stralsund, dit vi dessutom ankommit med falska pass. En välmenande skurk. Det räckte länge, innan Harald tog handen ifrån sin brännande panna och fortsatte brefvet: Vi undersökte klippholmen och lyckades slutligen finna hålan.
Någon nytta skulle visserligen kunna följa deraf, om, på sätt Hr Cederschiöld nämnt, representanternas yttranden blefve tillgängliga för medlemmar af de andra Stånden, så att man deraf kunde inhemta uplvsningar till ledning i frågor som skulle afgöras, och jag vore således i detta afseende mera benägen att understödja motförslaget i den punkten, att frågan måtte remitteras till vederbörligt Utsk., för att i riktig ordning behandlas, och på det ändamålet måtte vinnas. Om också någon liten tid dertill skulle åtgå, så är det Val icke så förskräckligt brodtom. Vi hafva under så många år uthärdat att våra yttranden blifvit vanställda, så att nog kunna vi uthärda det en eller par månader till, derpå lida vi ingenting, representanterne mätte väl hafva tillräckligt mod och lugn för att oberoende af dessa framställningar ändå sköta sitt kall. åtminstone i början af Riksdagen, odi då kunde tilläfventyrs, om saken behandlas inom Utsk., förslag framställas, som kunde bidraga till ändamålet, hvaremot det af Erih. Raab framställda icke synes mig till ändamålet ledande. Oni således R. o. Ad. skulle besluta att dela frågan, såsom Erih. Raab föreslagit, så måste jag för min del afstyrka bifall till Frih. Raabs, föi-slag och deremot tillstyrka remiss till Utsk. af Hr Cederschiölds hvilket är så mycket mera nödvändigt som Hr Cederschiölds förslag, sådant det nu är framställdt, icke kan bifallas annorlunda än sedan det blifvit undersökt och ordentligt förslag blifvit af Utsk. framställdt, ty i dess nämnde skick hr det icke antagligt. Hr Cederschiöld: Jag tror att Frih. Raab begått ett miss tag då han yttrade, att det står R. o. Ad. fritt att antaga så många Kanslister som helst. Jag är visserligen icke i tillfälle att för ögonblicket upgifva den g i Grundlagen, som handlar om Kanslisters antagande, men om mitt minne icke felar, tror jag att antalet finnes der bestämdt.
Maj:ts Befallningshafvande tillåtas. Genom den gräns emellan Executiva och Domaremagterna, sorn uti LagUtskoU 346 -Den 17 April. e. ni. tets nyss upplästa Protocoll-Utdrag finnes upp dragen, tror jag att all sammanblandning emellan dessa båda myndigheter skall vara förekommen, och endast åt Utsökningsmål beredd en skyndsammare fart, hvilken, både i anseende till målens natur och den allmänna crediten, är af yttersta vigt. Beträffande dernäst den af mig föreslagna förklaringen af 1798 års ConcoursStadga , lärer den vara så mycket mera nödig, sora löpande Sedlars egenskap, efter praescriptionstiden för bysättning, verkligen blit vit af Dom* stolarne olika bestämd, samt ConcoursFörfattningens stadgande härom olika förstådt och tolkadt. Så väl sjelfva ordalydelsen och primitiva naturen af en förskrifning, utgilven till innehafvare!!, eller till viss man och ordres , som äfven de i öfrigt i ConcoursStadgan lagda grunder syras mig böra föranleda till den princip, att sådane förskrifningar , äfven efter bysättningstidens förlopp, bibehålla deras löpande egenskap, och aldrig i något fall betraktas såsom skuldsedlar till viss man. Jag har endast trott mig böra upplysningsvis nämna detta, och öfverlemnar för öfrigt alltsammans till Hffglofl. Ridderskapets och Adelns eget upplysta bedömmande Herr Stråle, Nilr Wilhelm: Hvad angår den ytterligare utsträckning af Kongl. Maj ts Befallningshafvandes befattning uti Utsökningsmål, som Herr Lagerheim ansett böra vidta' gas, tror jag för min del att densamma icke kan äga rum, utan att rubba de hittills stad - Den 17 April, e. m. 347 gade gränsor för Executiva och Bomaremagterna.