Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa olägenheter äro i det underdåniga utlåtande, som af vederbörande embetsverk, blifvit i ämnet afgifvet och i Utskottets Betänkande anföres, korteligen framställde. Bland dem omnämner Utskottet en del och först såsom väsendtiigast den olägenheten, »att Domare och en del andra Einbetsmän finge vidkännas en ökad utgift derigenom att de nödgades sjelfvé bekosta papper till de expeditioner, sorn nu skrifvas å stämpladt papper». Denna olägenhet menar Utskottet vara undanröjd genom den åsigt, sorn blifvit af den ende reservanten i o ni förut lii de embetsverk uttalad, att »någon rättighet att kostnadsfritt erhålla skrifpapper icke blifvit vederbörande Domare eiler andra Einbetsmän tillförsäkrad, utan de af nämnda5 fördel endast på sådan grund kommit i åtnjutande, att man betraktat stämpelpapperets anskaffande på Statens bekostnad såsom en oundgänglig kontroll å stärnpelafgiftcns ordentliga utgörande samt att en sådan de enskildes förmån icke bör hindra en för Statsverket fördelaktig förändring.» Om nu än berörda rättighet icke blifvit genom uttrycklig författning domare och andre einbetsmän tillförsäkrad, så ålägger dem icke heller någon författning skyldigheten att sjelfve bekosta ifrågavarande papper. Huruvida den omnämnda förmånen haft sin enda grund i Statens bekostande af skrifstämpelpapper, kan sä mycket mer sättas i fråga Som i de embetsverk, t. ex. Stats-depärteménten, i hvilka expeditionerna numera icke skrifvas pä stämpladt papper, äfvensom i åtskilliga embetsverk, hvarest sådant ännu eger rum. skrifpapperct bekostas af 23 BiviUnings-Vlikotleti Belänkanclt N-n 7. Staten. Hvad angar den satsen, att enskildes förmån icke bör hindra en för Statsverket fördelaktig förändring, så medgifves densamma gerna; men derigenom upphäfves icke Statens skyldighet att lemna den enskilde ersättning för en åtnjuten men mistad förmån, som grundat sig antingen på författning eller gammal häfd. Eller månne
Bonde-Ståndet berörde dagar i anledning af Nils Månssons Motion förefallit, och hvarvid blifvit föreslagit, att äfven för de andre a:ne Ofrälse-Stånden hus borde inköpas eiler uppbyggas, så vida, så väl för dem som för Hederv. BondeStåndet samt Rikets Ständers Utskott, någre publike Byggnader ieke skulle kunna komma att upplåtas m. m. Stats-Utskottet inser väl å ena sidan ej allenast de många olägenheter, sorn otvif - i38 StatsUtskottets Betänkanden. velagtigt måste blifva en följd deraf att 3:ne af de Resp. Riks-Stånden äro i saknad af ständige rum för deras Sammanträden under Riksdagarne, samt att för Rikets Höglofl. Ständers Utskott jemte Cancellie och Archiver bestämda lägenheter icke alltid äro att med visshet påräkna, utan ock angelägenheten deraf, att desse brister må kunna aflijelpas, antingen genom inköp af hus eller genom öfverlåtelse af sådane publike byggnader, hvilka icke äro för andra ändamål förut begagnade; men då å den andra ej i förhand kan bedömas, huruvida i följd af nu väckte frågor om indragning af visse Verk och Inrättningar, eller ock på annat sätt, afpassadt utrymme framdeles torde beredas för Rikets Höglofl. Ständer och deras Utskotts behof, anser Stats-Utskottet, förrän desse frågor af Rikets Höglofl. Ständer blifvit afgjorde, tiden icke vara inne att meddela hufvudsakligt yttrande öfver den väckte Motionen; äfvensom i öfrigt Stats-Utskottet trott sig böra anmäla att Utskottet icke är i tillfälle att föreslå någon fond, deraf medel till inköp eller uppbyggande af de nödige ansedde husen skulle kunna anvisas. Hvilket Rikets Höglofl. Ständers bepröfvande vördsamligen underställes. Stockholm d. i4 Febr. 1823. Ankom den 3 Mars :8a3. Utlåtande, i anledning af de utaf afledne Commerce-Rådet J.
af vår berättelse, varit gift i fem år, och en liten baronessa, den lilla älskliga, ljuslockiga Wanda har blifvit nog gammal för att en dag med det största intresse höra dadda berätta, att Gud om natten hade kommit till hennes mamma med en liten bror. » Ja, men fy då, dadda, hva ' du va ' stygg, som inte väckte mig, så jag fick se Gud! » utbrast lilla Vanda förnumstigt. Lillans allra käraste leksak var en liten silkesmjuk kissunge med de allra djupblåaste ögon och en den mest förtjusande lilla nos. Salarna och rummen i hela den eleganta våningen genljödo hela dagen af Vandas förtjusta jubelrop åt » tisses » alla krumsprång och lekfulla rörelser. Men en dag blef det svår sorg: kisse blef sjuk. Då baronen på middagen kom hem efter en flere timmars viktig rådplägning på slottet med fursten och sina ämbetsbröder — det var kort före utbrottet af kriget 1866 mellan Österrike och Preussen, och det gällde för de. smärre tyska staterna att afgöra den för hela deras framtida väl eller ve viktiga frågan om att sluta sig till den ene eller den andre af de båda kämpande parterna — fann han sin lilla älskling alldeles upplöst i sorg. » Pappa, pappa! » ropade hon mot fadern, och tårarna runno tätt, tätt utför det lilla våta, blossande ansiktet, » tisse ä ' suk — tisse ä ' suk! » » Det var för väl att du kom hem, Edvin, » sade friherrinnan tyst; » jag har varit alldeles rådlös med henne en stund — hon tar så förfärligt illa vid sig, att jag är riktigt orolig. Jag har försökt allt möjligt för att distrahera henne, men ingenting hjälper. Hennes lilla varma hjärta måtte pinas alldeles outsägligt af att hennes kära lekkamrat mår illa, och nyss var hon så utom sig, att hon fick ett anfall nästan som af spasmer. Hvad i all världen ska ' vi ta oss till? » » Si så, min lilla flicka! » sade baronen; » gråt inte nu, ska ' du få en annan kissunge i stället, och pappa och mamma och lillan ska ' fara och se på de många granna soldaterna ute på Grüne Wiese och på alla de vackra häst.
Stander framföra den underdåniga anhållan, att till ali - niänj kännedom och efterrättelse mätte i Nåder kungjordt vaida),] att denna Författning ej vida - 58 Underdåniga Skrifvelser. re får tillämpas; lärandes ktingörelseme om ansvar med halsjern för sopors utkastande och sandhemtning å otillåtne ställen, samt derom, att den sorn vid färdande, emot förbud, å svag is drunknat, ej må i kyrkogård begrafvas, hvilka kungörelser äro i flera hänseenden stridande emot ofvannämnde allmänna grunder, jemväl böra upphäfvas, och-, i deras ställe, andre med rätts-principer närmare öfverensstämmande stadganden blifva påbudne för de fall, de pröfva* nödige och lagligen kunna ega rum. Vidkommande sedermera förbudet af den 3o November 1820 emot bildandet af Talare sällskap; så enär, enligt ordalydelsen uti 86 §. Begerings-Formen: ”hvarje svensk mati eger rättighet, att, utan några af den offenteliga magten i förväg lagde hinder, skrifteligen meddela sina tankar, att sedermera endast inför Laglig domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att icke i annat fall derföre kunna straffas, än om detta innehall strider emot tydlig Lag, gifven att bevara allmänt lugn, utan all återhålla allmän upplysning," finna Riksens Ständer, det rättigheten för svensk man, att, under enahanda vilkor, muntligen. yttra sina tankar så nära öfverensstämmer med grundlagens anda uti nämnde §., att något förbud deremot icke bör ega rum, Det har icke eller undfallit Riksens Ständers uppmärksamhet, att ett Talare-sällskap kan medföra väsendteliga fördelar, genom meddelande af ömsesidiga upplysningar, genom bildandet af denna sarnfunds-anda, sorn på en gång utgår ifrån ett varmt nit för fäderneslandets sanna bästa, och utgör grund - Underdåniga Skrifvelser. 59 valen för dess bestånd, genom en utvecklad färdighet, att sannt och bestämdt uttrycka tankar samt sluteligen genom offenteligheten, sorn borttager all farhåga för olofliga afsigter och hemliga stämplingar.
Det myckna skräpet — frukten af illa använda penningar — den ömkliga bordsservisen, öfverflödet på gamla trasiga tapisserier, de gamla defekta lampetterna, från hvilka förgyllningen blifvit bortnött, draget från dörrar och fönster, fordringsegarnes ringningar, fröknarnas familjedräkt, nattröja och tofflor, å la hotel garni - inför allt detta kunde icke ens de \ ömmaste känslor stå vid sig. Och det är minsann ej att undra på. Hvem som helst har ej lust att i sitt hem kroka upp hängmattor för en lat och oduglig kvinnas ständiga bruk. Jag tror nog, att fröknarna Simaise komma att förblifva ogifta. De hade dock ett lika präktigt som sällsynt tillfälle under pariserkommunen. Familjen hade flytt undan till en liten rätt framåtgående stad, full af advokater, notarier och agenter. Man hade nätt och jämt kommit dit, då pappa Simaise började söka arbete. Hans rykte som bildhuggare gjorde honom härvidlag god tjänst, och emedan det på ett torg i staden redan fanns ett arbete af honom, kom en af traktens nqtabiliteter till honom och beställde sin byst. Genast krokade mamma Simaise upp sin hängmatta i ett hörn af atelieren, och fröknarna begynnte anordna små festligheter. De gjorde genast stor lycka. Där var det ej så noga. Fattigdomen syntes som en följd af flykten, familjens lefnadssätt kunde förefalla berättigadt. D e unga damerna generade sig ju ej för att när som helst själfva göra sig lustiga öfver familjens torftiga belägenhet. Man hade j u rest ut, utan att föra någonting med sig. Och från det inneslutna Paris gick det ej för sig att få något. För dem blef denna omständighet endast ett behag mera. Man kunde j u komma att tänka på kringresande ziguenerskor, som göra sin toalett i en lada och förfriska sig vid den Förslag till matordning för veckan 2 — 8 febr. Finare bord. S ö n d a g: (Stor middag). Recept.
Rikets Ständers åren 1881 och 1883 lörsainlade Herrar Revisorer hafva tillstyrkt, att full decharge måtte Banko-fullmägtige tilldelas för Bankens förvaltning intill 1832 års utgång, äfvensom för de beslut och åtgärder, Fullmägtige till den 13 sistlidne September vidtagit och hvarför redovisning innefattas i Fullmägtiges protokoll. Då bemalde Herrar Revisorer uti de af dem, angående den verkställda granskningen, afgifna berättelser upptagit det hufvudsakliga af hvad under ofvanberörde tidrymd förekommit, hafva Fullmägtige uti den berättelse, de nu, med anledning af 20 § i Banko reglementet af den 21 Augusti 1831, aflemna, ansett sig endast böra, med åberopande af förstnämnde berättelser vid omförmälandet af sådana ärenden, som föranledt till fortsatt redovisning, fästa uppmärksamhet å de efter den 13 nyssberörde September behandlade vigtigare ärenden. § 1. De inom Ofver-styrelsens personal inträffade förändringar äro omnämnde Öfver-styrelsenS uti Herrar Revisorers berättelser af 1831 och 1833 § 1. personal. § 2. Till Fullmägtige äro inlemnade följande till Höglofl. utskottet ställda beBerättelser till rättelser, hvilka härjemte bifogas, nemligen;- utskottet. l;o af Direktionerna öfver Bankosamt Handelsoch NäringS-diskonterna i Stockholm, Låne-kontoren i Götheborg, Malmö och Wisby, om dessa Diskont-inrätt ningars rörelse; 2:o af Bankens Under-styrelse, angående den samma styrelse äfvensom Departemental-styrelsen åliggande förvaltning, samt 3:o af Bankens Fiskals-embete, angående de till samma embetes befattning hörande ämnen. .. ... § 3- Ofver förment lidande vid befordringar eller andra Bankens embetsoch Besvär icke ettitjenstemän eiler betjente rörande, af Fullmägtige vidtagna åtgärder och beslut äro förde, besvär icke anförda.
Jag känner många Familier, som med möda på sina Torp äga deras uppehälle, och hvilka äro i det medellösa tillstånd, att de icke kunna umbära en så obetydlig Summa sorn ifrågavarande afgift utgör, Sjelfve kunna vi val åtaga oss ett sammanskott, men jag anser det icke lämpligt, att vi ålägga andra någon Skatt. Fi iherre Anckarsvärd, Carl Hinric: Hvad Herr Strussenfelt anfört kan val vara rigtigt; men då vi här representera de hemmavarande af Ståndet, och de undgå att bidraga till vårt underhåll vid Riksdagen på sätt de öfrige Stånden i afseende å deras Fullmägtige måste göra, är väl det minsta vi af vära hemmavarande Medbroder kunna fordra, att de deltaga i underhållandet af det Hus hvarest vi haiva våra rådplägningar. I afseende å terminen för afgiftens utgö - I2Ö Dm i April. rande, förenar jag mig med Herr Påhlman, emedan jag anser det vi ej kunna utsträcka vårt beslut längre, än till nästa Riksdag. Herr Berghman: För att undvika den obehagliga Capitationg-afgiftens fortsättande och till vinnande af nödige medel till Reparationens verkställande, får jag föreslå, att Ridderskapef och Adeln hos Kongl. Maj:t göra underdånig föreställning om Riddaihus Cassans oförmögenhet, att bestrida ifrågavarande Reparationer, och fördenskull anhålla att afgiften tili Riddarhus-Cas. san, för Introductioner måtte förhöjas. Många yrkade på proposition i enlighet med hvad Herr Påhlman och Friherre Anckarsvärd föreslagit. Grefve Spens, Carl Gustaf: I anseende till flera af de yttranden jag hört, vill jag påminna om , att jag ej förklarat mig emot afgiften, utan blott emot lagligheten af det sätt, hvarpå man vill ålägga den. Herr Påhlman har så väl utredt de skäl, hvarpå han , om jag icke minnes orden orätt, icke heller anser den föreslagna åtgärden så alldeles laglig, att jag blott åberopar de grunder han anfort, såsom skäl hvarföre jag ej kan förena mig med hans tanka att denna olaglighet bör ske.
Jag vill blott nämna, att jag är bosatt nära Calmar, hvilken stad varit skonad ifrån kolera, och jag har mig specielt bekant, att under det spärrningen hölls som strängast, flere personer icke desto mindre lyckats inkomma till staden och undgå de vaktandes sprgfälliga upmärksamhet. Spärrningen kan således icke antagas hafva varit orsaken dertill, att koleran inom denna stad icke utbrutit. Om så varit, hvarföre skulle då icke Carlshamn, jemte andra städer i grannskapet, som 7 II. 32 498 Den 31 Maj f. m. varit lika strängt spärrade som Calmar, undgått smittan? Jag tror således, att från R. St:r till K. M. bör afgå en skrifvelse, uttryckande hufvudsakligen de åsigter, som i Betänk, innehålles. Jag tror nemi., att R. St:r böra i underd:het anhålla, att den största möjliga lindring bör medgifvas i afseende på den utrikes sjöfarten, och att spärrningarne inom landet måtte förbjudas. Frågan blir derefter, om R,- o. Ad. bör uttrycka denna åsigt genom bifall till Utsk:s Betänk, eller, såsom Hr Ekströmer tillstyrkt, antaga PresteSt:s beslut. Jag vill fästa upmärksamheten vid ett uttryck, som förefinnes i PresteSt:s beslut, och som möjligen skulle tillintetgöra bela kraften och verkan af hvad man söker med en sådan skrifvelse. Der står nemi., att man skulle anhålla, att K. M. ville vidtaga alla sådana ändringar, hvilka, utan att minska den dermed afsedda trygghet mot sjukdomen etc. Sannerligen jag fattar, huru detta skall förstås. Det är gifvet, att ju längre tid, som föreskrifvas för karantänen, dess större blir tryggheten, och den aldraminsta inskränkning i tiden derför skulle ju alltså hafva minskad trygghet till följd. Då detta vilkor står utsatt i PresteShs förslag, befarar jag att det skall kunna missförstås derhän, att det tillintetgör hela afsigten med den underd. skrifvelsen.
Uplästes ett ifrän Skars-Utstottet af den i Julii inkommit Betänkande, angäende RiksgjäldsContorets dispositions rättighet öfwer de frän Kongl. Krigs-Collegium till Contorek aflemnade behällninZar af Armäens organisations-, allmänna hingstme? dels, 58 Deir Z Iulu dels, Artilleri Exercitie medels samt Skånska hingst prämie Castor. Lades pä bordel. Uplastes eli ifrån det sammansatte Bcwillningsoch Oeconomi^ Utskottet af den Z<o Junii inkommit Memorial i anledning af Kongl, Maj.ts Nådiga Pcoposition rörande Tullwerket, Uti hwilket Memorial pä omstandigt anförda skäl, Ukffo!- tet förestår, att Kongl. Maj:ts Ngdiga förordning onr Landt-Tullarnes uphäfwande i Riket mä framgent äga bestånd, i stöd af den ofelbara och waragriga warkstallighet, som Kongs. Majst äl Standernes önffan welat gifma, och med ben tillagda underdäniga anhållan hos Kongl. Majst det matte till skydd för Fabriquerne och till hämmande af ett oförsynt lurendrägeri, Tullbekjeningen frän Stadsbommarne förflyttas till Musten och gransen, samt att åtminstone en del af de medel och den personal som wid Landtullarncs bewakning gagnas, mätts till refcbeivakning anwandas. Hwad äter anqinge fördelningen af Statens ersätlnintz för den inkomst, som af Landt-tullen warit a» pärakna, hafwa sammansatte Utffotten ansett detta ämne till Bewillnings-Utskottet böra öfwerwerlemnas, art i särskild artikel af Bewillnings förordningen utstaka grunderne för Landt-lulls ersättningens utgjörande. Detta Memorial, ätföljdt af Prolocolls-Ukdrag innehållande gure Ledamöters särflildle pklranden inom Utskottet, kades pä bordet. Uplä - Den Z Juli!.
Majrts nyssomförmälda beslut, undföll det icke Kongl. Maj:ts uppmärksamhet, hurusom ibland de flera förslag till ett ordnadt myntsystem, som tid efter annan blifvit framställda, de, som afsett decimalräkningens införande, rättvisligen tillvunnit sig många anhängare, och att, bland åtskilliga härvid uppgifna alternativer, räkne-enhetens indelning i iooidelar erbjöd väsendtliga fördelar, så väl med hänsigt till enkelhet och lättnad vid räkenskapsföring, enär i all räkning skulle erfordras endast 2lne kolumner och vid serskilda summors sammanräknande blott behöfde användas enkel addition med de tvänne sista ziffrornas frånskiljande, för att finna det i slutsumman ingående belopp af hvardera myntsorten, som ock i anseende till detta systems öfverensstämmelse med bruket inom de flesta civiliserade länder; men Kongl. Majit trodde Sig, det oaktadt, böra lemna företräde åt Rikets Ständers ofvanberörde förslag, enär let af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer gifven Stockholms Slott den zo Decem - Bih. till Rik. St. Proposition, N:o 52. detsamma i afseende på verkställigheten syntes vara förenadt med ett, jemförelsevis till fördelarna af förändringen, ringare mått af kostnader och besvär, än införandet af den från förra räknesättet mera afvikande tiooch hundradetalsräkningen. De utlåtanden angående sättet för det vid sistförflulna riksdag antagna myntsystemets tillämpning i afseende på allmänna räkenskapers förändring m. m., hvilka sedermera till Kongl. Maj:t inkommit, utveckla emedlertid förhållanden, på grund hvaraf det kan antagas, att decimalräkningens införande hvarken åstadkommer betydligare kostnader eller företer andra och större svårigheter, än som skulle uppkomma vid tillämpningen af förstnämnda myntsystem, helst om samtidig verkställighet komme alt beredas åt det förslag i afseende på hemmansräntornas föi enkling och nya jordeböckers upprättande, om antagande hvaraf Kongl. Maj:t beslutat att vid denna riksdag hos rikets Ständer göra framställning.
För öfrigt hafva Rikets Stänner ansett, att aktier icke böra få utställas till innehafvaren, utan endast till viss person eller firma; att åtminstone ett visst antal delegare böra vara svenska medborgare; och att updgift på delegarne skall af banken hållas tillgänglig för en hvar, som önskar kännedom om de personer, af hvilka bolaget utgöres; hvilka föreskrifter torde vara af någon betydelse med afseende på den moraliska garanti, hvilken otvifvelaktigt ligger i bolags-intresseuternas personlighet. Hänvisande till de stadganden, som bilagda lagförslag innehåller, få Rikets Ständer i öfrigt endast i underdånighet anmärka följande: Den del af sedelutgifvande bankers grundfond, som skall nedläggas i grundfondshypothek, kan af dessa banker rörliggöras genom egna banksedlar, som till motsvarande belopp få utgifvas och för hvilkas inlösen är stadgad förmånsrätt i berörde-del af grundfonden, som för, sedlarae skall utgöra säkerhet. Någon sådan säkerhet ifrågakommer ej för banker utan rätt att utgifva egna banksedlar; och då dessa blefve i sin rörelse alltför inskränkta, om de ej finge deri använda största delen af det sammanskjutna aktiekapitalet, hafva Rikets Ständer ansett det vara tillräckligt, om allenast tio procent af grundfonden undautagas från affärsverksamheten och i förvar nedsättas. Men då sedelutgifvande banker kunna, i händelse af tillfälligt behof för sedelinlösen, med vederbörligt tillstånd få, äfven utan bankens upphörande och utredning, taga grundfondshypotheken i anspråk, finnes deremot intet skäl för ett dylikt medgifvande åt banker utan egen sedelutgifning, utan böra de af dem deponerade säkerheter ovilkorligen reserveras åt fordringsegarne, för den händelse, att vid en utredning andra tillgångar till dessas fulla förnöjande saknas.
Och lät utropa och säga i Nineve, af Konungens och hans väldigas befallning, alltså: Det skall hvarken menniska eller djur, hvarken fä eller får något smaka; och man skall intet hafva dem i bet, eller låta dem vatten dricka; Och skola taga säcker om sig, både folk och fä, och ropa stadeliga till Gud; och hvar och en vände sig ifrå sinom onda väg, och ifrå sina händers ondsko. Ho vet? Gud måtte omvända sig, och ångra det, och vända sig ifrå sine grymma vrede, att vi icke förgås. Då nu Gud såg deras gerningar, att de omvände sig ifrå sinom onda väg, ångrade Gudi det onda, som han talat hade att han dem göra ville; och gjorde det intet. Det förtröt Jona ganska storliga, och vardt vred; Och bad till Herran, och sade: Ack! Herre, det är det som jag sade, då jag ännu var i mitt land; derföre jag ock ville det förekomma, och fly till hafs; ty jag vet att du äst en nådelig Gud, barmhertig, långmodig, och af stor mildhet, och låter dig ångra det onda. Så tag då nu mina själ ifrå mig, Herre; ty jag vill heldre vara död, än lefva. Men Herren sade: Menar du, att du skäliga vredgas? Och Jona gick utu staden, och satte sig östan för staden, och gjorde sig der ena hyddo; der satte han sig neder i skuggan, tilldess han måtte se hvad stadenom vederfaras skulle. Men Herren Gud förskaffade en kurbits; den växte öfver Jona, att hon skulle skygga öfver hans hufvud, och vederqvicka honom i hans vedermödo; och Jona gladdes fast öfver den kurbitsen. Men Gud förskaffade en matk om morgonen, då morgonrodnen uppgick; han åt kurbitsen, så att hon förtorkades. Men då solen uppgången var, förskaffade Gud ett torrt östanväder, och solen stack Jona uppå hufvudet, så att han vanmägtig vardt. Då önskade han sine själ döden, och sade: Jag ville heldre vara död, än lefvandes.
i en af sina komiska glansrollcr, fru BoniEfteråt, när hon ånyo fått riktigt fotvard i det franska lustspelet » Duvals skilsfäste i lifvet och hon första gången trädde mässa. » utom sjukrummets väggar, möttes hennes Fröken Ahlanders teaterbana har städse öga af den nyss framsprungna sommaren kännetecknats af en mindre vanlig helgju— det var i juni månad — och det tycktes tenhet, emedan hon redan tidigt blef flythenne, som om natur och människor, luft tad in i det rollfack, hvartill hennes begåfoch skyar tedde sig i ett ljus, klarare och ning afgjordt hänvisade henne: äldre, koskönare än någonsin tillförene. miska och ampra kvinnor, från den respektVänners röster nådde åter hennes öra, ingifvande snabbtalningsmaskin, SOM heter och helsad af deras handtryckningar, gick svärmor, och så hela skalan igenom ned till hon ånyo ut i lifvet, tacksam och glad, med. den trälande tjänstekvinnan med sin bittra skärpt andlig syn och hörsel, som stundom och drastiska syn på lifvet. Bredvid dessa den får, hvilken känt luftdraget från dö- figurer har hon äfven a t t framvisa ett galdens vinge. leri af älskvärda gamla kvinnor, varma och Det blir ett utslag af hennes egen inneblida som mild höstsol, där de med bindboende lifsglädje och käckhet, då hon i mössa på det hvita håret OCH stickstrumnästa vecka på sin recettafton visar sig för pa i handen se på lifsföreteelserna med den teatervännerna, dels som den dråpliga fru fridsälla ålderdomens optimism. Bonivard i » Duvals skilsmässa », dels som E t t talande bevis på smidigheten i henden hurtiga och hjärtcgoda fru Monika i nes konstnärsnaturell äro de vidt skilda ty» Evas systrar ». Utan risk a t t spå orätt kan per, hon under de senaste åren framställt.