Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
D e yngsta åtnjöto samma förmån; men enligt min fars åsigt var det de skolbildade syskonens pligt att hjelpa mig, som nu stod för tur. Sanningen bjuder mig Idun utkommer t hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar for ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — tillägga, att han ej hade någon öfverdrifven vördnad för den tidens flickskolor. En af bröderna — han var för klen till annat arbete — lärde mig läsa, men emedan jag då ej var mer än fyra år gammal, minnes jag ej hans metod, och som hans helsa tidtals kräfde, att han under månader vistades i Danmark hos berömde läkare, gick jag på egen hand, uppmuntrad af far och mor, vidare på kunskapens väg, der för mig idel rosor växte, så vida jag ej för läsningen försummade det arbete, " jag hade att utföra i det stora landthushållet. Ty strängt arbete inom och utom hus, med sysslor i de vidlyftiga trädgårdarne, på åker och äng, med lin och ull, spanad, väfnad, söm och mycket annat upptog för små och stora veckans sex arbetsdagar; läsningen tillhörde egentligen söndagen, sedan denna konst var inhemtad nämligen. K o m så den dag, då föräldrarne ansågo det vara tid för mig att lära skrifva. Min bror var då död, alla de andra äldre syskonen voro förhindrade att handleda mig, ty utom det dagliga arbetet, tillkom det oss flickor » att någorlunda ledigt uppträda i sällskapslifvet » i hemmet, der vi esomoftast sågo tillfälliga eller inbjudna gäster af alla samhällsklasser. Men om jag för min del hade » s. k. savoir vivre » (också ett af vilkoren), vågar jag ej påstå. Skrifva skulle tioåringen i alla fall lära, och så spatserade jag en vinter till en i grannskapet boende halt åbo, hvilken, på grund af detta sitt kroppslyte, i yngre dagar egnat sig åt skolan. Du gamle, hederlige Nils Kerstensson, hvad skulle du säga, om du stode upp ibland oss och skådade våra skolbarns lärdom!
Del anmärkta tryckfelet torde också vara uppenbart, och någon annan upplysning i ämnet synes icke erfordras. R. o. Ad. biföll 5 § med den rättelse, att i stället för ”embetsmethoden” skulle införas ”arbelsmethoden.” § 6. ... Hr von Hohenhausen: Afven i denna § har ett skrif fel insmugit sig. Genom borttagande efter orden ”hos Ordföranden” af orden, han elter Ordföranden, skulle stadgandet endast referera sig till Ordföranden, men ej till de andra Fullmäktige; men sådan har meningen alldeles icke varit och skulle leda lill förvillelse, hvarföre jag föreslår, att § aulages på sätt 7 § i nuvarande ausv.lag innehåller. Hr von Hartmansdorff: Jag är hufvudsakligen före kommen af Hr von Hohenhausen, men om ledamöter af Ståndet icke hafva nu gällande ansvarighetslag till hands, sä skall jag uppläsa den 7 § deraf, sä lydande: ”Reser Fullmäktig bort, utan behörigen skedd anmälan hos Ordföranden, eller lian eller Ordföranden” etc. När nu rättelse bör vidtagas, så hemställer jag, om ej det kunde fä heta: ”Reser Fullmäktig bort utan behörigen skedd anmälan hos Ordföranden, eller den förre eller Ordföranden” etc. Hr von Hohenhausen: Jag vill visserligen icke bestrida, att det förslag, som Hr von Hartmansdorff nu gjort, är till svenskan bättre redigeradt, än den gamla §; men jag hemställer, om ej ett antagande deraf skulle föranleda till tidsutdrägt, innan alla Stånden kommo lill ett beslut, ty troligen göres ej hos Medstånden samma förslag, som det Hr von Hartmansdorff framställt, hvarföre jag hemställer, att de gamla ordalagen mätte bibehållas. Hr von Hartmansdorff: Jag har visserligen ingenting emot Hr von Hohenhausens framställning. Men jag har vändt mig till en ledamot i PresteSt., för att genom honom vinna rättelse derstädes i de ordalag, som jag här uppgifvit. Hvilketdera som beslutas, så blifver det rätt. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.:
Direktörs-tjenst vid härvarande Kongl. General-postkontors afdelning för ankommande poster, lian då, med hänseende å hans höga alder och långvariga tjenstetid, måtte berättigas Motioner i Borgare-Ståndet 1863» ,f\s 88. 185 berättigas, under sin återstående lifstid, utom de honom tillkoriimande 1,800 R:dr R:mt äfvenledes såsom pension få uppbära mera omförmälde honom personelt å Kongl. Postverkets Jndragningsstat tillagde 2,5S1 R:dr 50 öre R:mt, eller tillsammans 4,381 R:dr 50 öre Rint. Jag anhåller vördsammast om remiss å denna min motion, jemte åtföljande fem (5) bilagor, till llöglofliga Stats-Utskottet. Stockholm den 26 November 1862. F. A. Rinman. m m* Af Herr DfllllllOm anslag till beredande af kostnadsfri sjukvård för fattige sjuke vid länens offentliga sjukhus. Vid 1739 års riksdag beslöto Rikets Ständer att bereda fond till ett sjukhus i hufvudstaden genom stamböcker, kollekter och insamlingar vid barndop och bröllop. Härigenom kom Serafimer-lazarettet till stånd, så att det kunde öppnas 1752. Som detta likväl i högst ringa mån kunde gagna de aflägsna provinsernas invånare, beslöto Rikets Ständer vid 1765 års riksdag, att de orter, som redan förskaffat sig egna lazarettshus eller inom kort skulle med sådan inrättning varda försedde, måtte till understöd behålla de insamlingar, som från länen till lazarettet i Stockholm årligen utgått. Sålunda grundlädes länslazaretten och inrymde med få undantag i samma lokaler, som länshospitalen, samt åtnjöto en årlig andel af de öfverskott hospitalsfonden lemnade. På några få ställen lingö de understöd genom enskilda donationer. Ett belopp af 5000 R:dr ställdes till Sundhets-kollegii förfogande att efter behof utdelas till lazaretten, men detta indrogs 1818. Och genom Kongl. Brefvet den 29 Okt.
Ständer åsyfta en vidsträktare omfattning och medföra så betydliga kostnader, att Riksens Ständer, med afseende å Stateris tillgångar samt dp manga och dryga behof, som dessutom nu måste fyllas, ej funnit möjligt bevilja de härtill uppgifne betydliga Summor, sorn för Borgholms Sloti* och Byggnaders försättande i tillbörligt skick skulle uppgå till icke mindre än 71,953 Ridr 22 sk. 4 r. , utom Underhållskostnaden, första året 41,07g Ridr 15 sk. g r:st. och sedermera årligen 34,412 R:dr 31 skill. 8 r:st-, samt till Arbets-lnrättningens i Wad - Underdåniga Skrifve!seri 503 stena i ordning bringande och underhållande jemte aflöning för Styrelsen , Tjenst-män och Bevakning första året 44,172 B:dr 40 sk. a r:st. och hvarje påföljande år 30,227 R:dr 2 sk. 4 r:st. Riksens Ständer tro, att, ehuru å eria sidan angeläget må vara, det sådäna ställen icke saknas, der lättingar och för mindre brottsligheter, dömde personer kunna hållas till arbete för att bidraga till sitt underhåll och tvingas till förbättring , måste likväl anstalterne härutinnan lämpas efter tillgången af nödiga taiedel för kostnaderne, samt för öfrigt äfven afseende göras å andra omständigheter, sora lemna tillfälle för en med ändamålets befordran förenlig inskränkning i utgifterne. Betraktande ärendet ur dessa synpunkter, hafva Riksens Ständer öfvervagat om ej, genom begagnande af redan tillvarande Inrättningar med den utvidgning, som finnes nödig, ofvannämnda betydliga kostnader må kunna besparas , hvarvid Riksens Ständer funnit , att Carlskrona Arbetsinrättning torde kunna tillökas genom upplåtande eller inköp af tjenlige husoch tomt-platser för nödigt utrymme, och, derest den likväl ej blifver tillräcklig för behofvet, den lägenhet härtill begagnas, sorn Marstrand lem nar.
Sedan gamla honan lagt sig, och de gamla hannarne bortflyttat, infinna sig förra årets ungar, af hvilka hannarne kallas »helsingar» och honorna »skröjor.» Dessa äro ännu till fortplantning oförmögne, och qvarstadna här i skärgården under hela Maj och Juni månader, då de med framgång kunna jagas; men efter denna tid flyttar äfven största delen af ungfogeln härifrån, och de få, hvilka möjligen kunna ännu någon kortare tid här qvarstadna, kunna åtminstone ej blifva föremål för någon lönande jagt. Denna, eller andra årets ungfogel, är emellertid just den verkliga ungfogel af detta slägte, som bör få skattas. Den motsvarar i allo ungfogeln af t. ex. orre och tjäder i Augusti första året, hvilken ännu ingen satt i fråga eller kan sätta i fråga, att icke menniskan skall ega sig till gagn använda. Första vilkoret för att ett absolut förbud mot all vårjagt skall vara ändamålsenligt och praktiskt nyttigt, är väl att jägaren genom att spara sitt skott om våren, erhåller rikligare ersättning uti ymnig tillgång under hösten. Detta är dock, hvad beträffar ejderfogeln i denna skärgård, alldeles omöjligt, då densamma, både till följd af sin egen natur och skärgårdarnes beskaffenhet, här endast såsom sträckfogel uppehåller sig just den tid, som han blifvit förbjuden, och, då han blifver tillåten, ej mera finnes här. Ett helt annat förhållande eger rum i afseende å ejderfogeln i Nordsjön vid Norges kuster, der dess fridlysande under vårtiden visat sig gagneligt. Fogeln är nemligen i dessa trakter, »stapnfogel» det vill säga: han finnes der hela året om, hvadan det är ganska naturligt, att man, för hvad som på våren sparats, får desto rikare ersättning om hösten. Vid våra Östersjökuster deremot har ejdern aldrig varit stannfogel; ej heller 128 Motioner i Preste-Slåndet 1865. N:o 56. kan den genom mensidiga lagar tvingas ombyta sin natur af flyttfogel.
än tillförehe; sorn äfven genom utvidgning af lin-productionen i andra Rikets landskaper till den grad, att ett och annat års linskörd varit för ortens behof tillräcklig, och denna varas afsättning dit från Hufvudstaden således ej kunnat ,äga rum. Kongl. Commeree-Coilegium, sorn årligen erhållit uppgifter på Stockholms Handlande och deras Betjening, äfvensom, från och med 1829, på den bevillning, som i och för handels-rörelsen härstädes blifvit erlagd, har i dess afgifne utlåtande yttrat sig af dessa uppgifter ej finna anledning dertill, att handelsrörelsen i Stockholm under ifrågavarande period undergått någon anmärkningsvärd förändring; ty ehuru antalet af Handlande öfver hufvud varit nugot högre år 1827, än under de påföljande åren, har likväl deremot antalet af Ilandels-Betjening under de sednare åren varit icke obetydligt större, än år 1827; och har Kongl. Commerce-Collegium tillika anmärkt, hurusom berörde förhållande med antalet af de Handlande utvisar, att den af Borgerskapet yttrade klagan, att, i följd af friare åsigter vidhe - 52 handlingen af Burskapsfrågor, de Handlandes antal öfverdrifvet ökat sig, åtminstone för denna tidrymd är ogrundad, hvad Stockholm angår. Till något annat omdöme om handelns afeller tilltagande i allmänhet inom Hufvudstaden under ifråga varande år, tror jag mig ieke eller hafva anledning.
Redan vid i8i5 års Riksdag fattade Ridderskapet och Adeln, i anledning af min derom väckte motion, det beslut, att hos Kongl. Maj:t borde i underdånighet anhållas om ProductPlacatets och förklaringens deröfver livilande intilldess att inhemska produetionen kunde föranleda till behof af den Utländska handelns utvidgande. Jag hemställer således, om icke Ridderskapet och Adeln, jemte bifall till Friherre Edelcrantz’s särskilta tanka i fråga om Trädvaruhandeln, så mycket hällre behagade nu förnya sitt beslut om ProductPlacatets och förklaringens deröfver upphäfvande eller hvilande, som de orsaker, hvilka j8i5 dertill föranledde, snarare blifvit ökade, än minskade; och vår export på allt sätt bör uppmuntras, till fyllande af våra behof och förbättring af vårt mynt. 192 Den 18 Junii f. m. Det kan icke sättas i fråga, att ju Kongl. Maj:t af vanlig vård och omtanka för Rikets väl, genom underhandling med främmande magter, söker bereda alla de fördelar, som genom reciprocitet stå att vinnas, och det är således öfverflödigt att derom något nämna. Det skulle tvärtom kunna snarare vara hinderligt för ändamålets vinnande, om reciprocitet såsom ett bestämt vilkor utsattes. Derunder kunde innefattas en alltför vidsträckt mening. Exempelvis ber jag få nämna, att, om man, med reciprocitet i handelsförhållandet med England, menar fordran, att deras så kallade Navigationsact skulle upphäfvas , så bör man troligen icke på sekler må hända påtänka någon förändring. Jag tviflar ganska mycket, att vi kunna tillbjuda Engelsmännen några handelsfördelar, som skulle förmå dem att upphäfva sin Navigationsact, så länge de åtminstone icke ändra det system, som de, i afseende på herraväldet öfver håfven, och öfvervigt i verldshandel!!, för sin sjömagt och handel sedan längre tider följt. Jag anhåller derföre om proposition i likhet med Ridderskapets och Adelns, vid i8i5 års Riksdag, i denna fråga fattade beslut.
Hade åter saken på annat sätt kunnat genom min åtgärd förfalla, såsom derigenom, att jag nedlagt mitt embete, och såmedelst undandragit mig att utföra den; onekligen hade jag då varit skyldig att nedlägga embetet heldre än utföra en orättvis talan, hvars afstyrande af mig berodde. Skulle åter sakens nedläggande, efter det den var hos domstol anhängig, hafva till ingenting annat gagnat, än att den blifvit mig förutan pröfvad, så kunde väl detta onyttiga förfarande icke heller vara för mig någon skyldighet. Och skulle ändamålet lika litet vunnits genom embetets nedläggande, och följden deraf endast blifvit, att min efterträdare fullgjort, hvad jag undandragit mig; då kunde väl embetets frånträdande icke härmed motifveras. Var jag eljest skyldig att behålla det, af samma skäl som jag det emottagit; så hade det icke kunnat ursäktas, att jag onödigtvis uppoffrade det, eller ock hade det lika mycket ålegat en efterträdare som mig, att resignera, i fall han funnit sig icke kunna gilla Konstitutionsutskottets ifrågavarande remiss; och följden hade kunnat vara, att denna remiss dock aldrig blifvit efterkommen, och endast Justitiä-Ombudsmans-embetet fått stå ledigt. I stället för denna ändamålsvidriga utväg, var jag skyldig ått välja den, som jag fann ändamålsenlig: att utföra åtalet på det sätt, som skett. Jag har dervid icke underlåtit att eftersinna, huruvida möjligen något annat sätt kunnat vara lämpligare. Ett hade varit att på Svarandernes första förklaring ingenting annat svara, än att den vore tillräckligen vederlagd genom sjelfva remissen, och lemna saken dermed till afgörande. Då hade jag gifvit mig ut för remissens anhängare; och en hvar, som ogillade den, skulle antingen håfva så ansett mig eller ock trott, att jag ville så anses. De åter, sorn gillade remissen, hade genom detta mitt förfaraiide blifvit berättigade att tillvita mig en så oförsvarlig liknöjdhet i förfäktandet af deras sak, att de icke ens varit skyldige att antaga, det jag handlade på god tro, då jag ingenting försökte till undanrödjande af delosidans anmärkningar, hvilka visserligen icke voro i remissen vederlagda.
Borgare-Ståndet har bifallit 3:e punktens l:a moment och afslagit 2:a momentet samt. lagt de öfriga rnomenterna af samma punkt till handlingarne, men återremitterat »ingressen» till denna punkt. Bonde-Ståndet, som jemväl till Utskottet återremitterat »ingressen»' angående vissa föreslagna jernvägars antagande och bestämmande såsom stamoch statsbanor, hvilka således borde genom statens försorg och på allmän bekostnad anläggas och fullbordas, har bifallit meranämnde punkts l:a, 2:a och 4:e momenter, med uteslutande från 2:a punkten af de der förekommande orden »i granskapet af Storvik belägen»; men deremot har Bonde-Ståndet afslagit de öfriga 3:ne rnomenterna af samma punkt. Då följaktligen allenast Borgareoch Bonde-Stånden bifallit ett enda och sistnämnde Stånd ensamt 2:ne utaf de momenter, som den punkt, hvarom nu är fråga, innefattar, så och enär de i samma momenter gjorda framställningar, likasom hvad Utskottet uti förevarande punkts 3:ne sista momenter tillstyrkt, af de öfriga Riks-slånden dels förklarats hafva förfallit, dels afslagits OGh dels lagts till handlingarne, anser Utskottet hvarken de erhållna återremisserna å ingressen till denna punkt eller Riks-ståndens för öfrigt rörande densamma meddelade skiljaktiga beslut föranleda något vidare yttrande eller någon ytterligare åtgärd å Utskottets sida, helst sagde beslut icke ega någon inverkan på Statsoch Riksgälds-verkens utgifter under den tid innevarande Riksdags statsreglering kommer alt omfatta. Preste-Ståndet, hvilket, likasom Borgareoch Bonde-Stånden, godkänt Utskottets, angående ett särskildt anslag för undersöknings-kostnadernas bestridande, i 19:de punkten gjorda hemställan, endast med den förändring, alt förstnämnde
Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. 36 Prot.-utdrag den 1i December I8i 7. S. D. Efter föredragning bifölls Allmänna Besvärsock Ekonomiutskottets memorial N:o 1., om antagande af en notarie och två kanslister, utöfver hvad riksdagsordningen medgifver. S. D. Remitterades till Stats-utskottet: l-'o Pehr Sahlströms från Stockholms län motion om fortfarande odlings-anslag till nästa riksdag af 50,000 r:dr årligen; 2:o samme riksdagsmans motion, angående fortfarande årligt anslag för vägförbättringar m. m.; samt 3:o Sven Jonssons från Jemtlands län motion om stats-anslag till myrornas i Herjeådalen aftappande; Lag-utskottet: l:o Petter Perssons från Jönköpings län motion, angående lagmansrätternes upphörande; 2:o Adolf Fredrikssons från Upsala län motion i samma ämne; 3:o A. J.
Såsom här förut varit många gånger yltradl och visadt, har Consl.Utsk:s arbete egentligen gått ut på att utveckla och förbättra bestående förhållanden. Enl. dem ega de 3 första Stånden, * utan de andras deltagande, att bestämma ordningen för sina val. För närvarande går det olika till inom alla 3 Stånden. För Ad. skall beslut fattas af Ståndet och Konungen sanktionera detsamma; Den 31 Maj e. m. 411 i PresteSt. ega Stiften utan Konungens samtycke afgöra saken, och i BorgareSt. ega städerna, men med Konungens sanktion, alt göra det. Det sätt som f. n. sålunda finnes inom Presteoch BorgareSl:n är vida mindre betryggande, än det som Utsk. föreslagit. Ulsk. har, just derföre, att Utsk. jnsåg olämpligheten af den närvande olikheten Stånden emellan, för sättet af dessa vallagars upgörande, ansett ali frågan borde för alla Stånden ordnas på samma sätt som den nu är ordnad för B. o. Ad., eller att dessa lagar bestämmas genom Ståndens beslut och Konungens sanktion. Då sjelfva valrätten och valbarheten äro i grundlagen bestämda, torde det vara i alla hänseenden bäst att öfverlemna upgörandet af det formella af valen åt Stånden sjelfva. Det formella af valen innesluter i sig en mängd detaljbestämmelser, hvilka svårligen kunna af de öfriga Stånden bestämmas, ulan bäst upgöras af Ståndet sjelft. Dessa detaljbestämmelser äro äfven af den natur alt de svårligen kunna undgå att då och då behöfva rättas, allt efter inträffande förändrade förhållanden. Denna rättelse blir lättare verkställd, bättre, som man säger, apterad efter förhållandena, om Ståndet får sjelft afgöra frågan. Jag tror således att det i princip är rättast såsom Utsk. framställt saken. Om äfven man skulle antaga att Frih. Hamilton i mer eller mindre grad hade rätt i sin framställning i afseende på sjelfva saken, så gör den form hvarunder han framställt denna gemensamma tanke, såvidt jag kan förstå, det omöjligt all antaga densamma.
St. för framtiden skulle anse sig böra beträda en annan och sparsammare bana än hittills, vid understöds beviljande åt de städer, som af olyckor hemsökas, bör åtminstone icke vid samma Riksdag någon orättvisa eller mannamån emellan den ena och den andra staden ega rum; och då, på sätt den siste värde talaren medgifvit, staden Örebro för återupbyggandet af den nedbrunna delen erhållit ett belopp af 300,000 R:dr, deraf, för tomtregleringens verkställande, 25,000 R:dr såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet och 25,000 R:dr såsom lån, synes mig icke med billighet och rättvisa öfverensstämmande, alt åt den nu ifrågavar:de staden lemna endast 66,666 R:dr 32 sk. såsom byggnadslån, samt, i och för tomtregleringens verkställande, icke något anslag, utan blott ett lån af 10,000 R:dr. — Jemförelse:! emellan Jönköping och Lidköping finner jag icke kunna anföras såsom skäl för Ulsk:s Utlåt., ty det är onekligen en betydlig skillnad emellan dessa begge städer. Då jag tager i betraktande att Jönköping varit hemsökt icke allenast 2:ne gånger af större eldsvådor, utan äfven 2:ne gånger af en härjande farsot, hvilken med förkärlek herskat uti delta samhälle, samt då härtill kommer det dyra priset på byggnads-materialier, sten m. m. d., hvars begagnande utgör vilkoret för åtnjutandet af det här ifrågasatte lånet, synes mig Jönköping just vid jemförelse med Lidköping vara berättigad lill ett större understöd, än det StatsUtsk. nu föreslagit. Hvad serskildt angar tomtregleringen, sä, enär en sådan reglering icke af staden, på eget beråd, upgöres, utan underställes K. M:s ompröfning, kan det äfven ur denna synpunkt vara skäl, att lemna sådana bidrag, att tomtregleringen, enär densamma, till följe af den timade eldsvådan, är (ill en icke obetydlig del nödvändig, må blifva fullkomlig samt omfatta större delen af staden.
När t. ex., i följd af förvecklingar med främmande makter, vår egen säkerhet hotas, och vi, inom oss sjelfva, sakna medel alt upprätthålla vårt oberoende, då, men också endast då, lärer skuldsättning få anses nödvändig. Yi stå dock för närvarande icke på denna punkt. Jag hoppas att vi aldrig skola komma dit, och denna grund har, så vidt jag kunnat fatta, Utskottet icke heller angifvit. såsom skäl för dess tillstyrkande af det föreslagna nya kredit-systemet. Man säger i stället att de betydliga tillgångar, som man genom detta system vill framkalla, äro ämnade att användas endast till sådana, för Staten nyttiga ändamål, såsom anläggande af jernvägar, m. m. d., genom hvilka den allmänna national-välmågan skulle höjas och att, enär de medel, hvarmed så väl ränta å skulden, som dess amorterande borde besörjas, skulle tagas från den betydliga stats-inkomst, hvilken af en förhöjd bränvins-beskattning vore att påräkna, någon särskild bevillning för skuldens amorterande följaktligen icke ifrågakommer; hvarjemte den i främmande länder, men särdeles uti England och Frankrike vunna erfarenhet om förträffligheten af dessa länders kredit-system, hvilka hufvudsakligen skulle hafva bidragit till civilisationen derstädes och framkallat den industriel verksamhet, som i dessa länder är rådande, jemväl skulle uppmana oss att härutinnan taga dessa länder till föredöme. Må man dock besinna, hvilken omätlig skillnad förefinnes emellan dem och oss. Hvem kan dessutom med bestämd het påstå, att just det skuldsättnings-system, som i dessa länder blifvit följdt, varit orsaken till dessa länders framåtskridande? Jag vågar tro, att andra omständigheter, såsom de tillgångar och hjelpmedel, hvarmed en rik natur försett dessa länder, dertill förnämligast bidragit. Redan uti begreppet skuldsättning, som är rätta benämningen på det system, man vill införa, ligger något nedslående. Hvarje omtänksam enskild undviker den, om Slals-Ulskollels Betänkande, Jts 272. 29 om det är möjligt. Bör då icke denna regel följas äfven af Staten, som skall vara uttrycket af högsta omtänksamhet?