Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ilr Hjärne har sökt ådagalägga orik-v tigheten i mitt yttrande, att det ej vore möjligt på förhand I) c 11 i Septembe r. 7 bedöma, hnruvida en kungsgård eller kronolägenhet kunde med mera förmån för staten försäljas, än utarrenderas; men jag hemställer till LIr Hjärne, huru detta bedömande är möjligt, då hvarken arrendesumman, sorn å arrendeauetion skulle bjudas, eller skatteköpeskillingen,som å försal jningsauetion erbjöds, äro kända. I allmänhet gäller det som en regel, att räntan af köpeskillingen jemte grundräntan, som naturligtvis skulle jorden åsättas, i händelse af dess försäljning, blir högre än en arrendesumma; oell det kommer deraf, att man betalar naturligtvis mera för äganderätten till en jord, än för besittningen deraf för vissa år. Det lärer således slå fast, hvad jag yttrat om Utskrs ifrågavar. förslag, och den undersökning om hvarje arrendeledig kungsgård och kronolägenhet, som, i händelse af bifall till samma förslag, skulle verkställas, komme icke att grunda sig på några i ringaste måtto säkra uppgifter. — Det har ej varit min mening att ingå i någon fullständig och vidlyftig discussion om nyttan i allmänhet af kungsgårdars och kronolägenheters försäljande. Jag är enskildt öfvertygad om riktigheten häraf och stödjer denna tanka derpå, att staten ej bör vara jordbrukare eller äga jord att utarrendera, för att deraf få inkomster till sina behof. Jorden, med undantag naturligtvis af den, som till lustslott för K. Familjen, boställen eller andra allmänna behof erfordras, hör innehafvas under full äganderätt af en sjelfständig jordbrukareclass, hvars interesse det alltid är och skall blifva att sköta den väl och uppdrifva den .till största bördighet. Ett ytterligare skäl till min tanka i detta ämne förekommer äfven, det nemi., att bestyret och kostnaden för förvaltningen i och för denna jord försvunne; och jag tror, att man t. o. m. skulle kunna derigenom indraga en eller annan embetsman; syner, besigtningar, tilltal för arrendevilkorens öfverträdande m. m. upphörde, och It.
Stockholm den 11 Augusti 1851. Konslilutions-Ulshotlets Memorial, JYs 26. 3 Reservationer anmäldes af Herr Biskopen Hallström och Herr Domprosten Reuterdahl. Herr Professoren Lindgren afgaf följande reservation: »Mot Utskottets beslut, att för Rikets Ständer framlägga förevarande voteringsproposition, finnér jag mig af grundlag,ens tydliga och bestämda ordalydelse i 56 och 81 §§ R. F. föranläten att afgifva min reservation. Utskottet har nemligen här föreslagit Ständerna, att votera mellan ett af Utskottet frarnlagdt grundlagsändrings-förslags antagande till (ivila elier dess förkastande, oaktadt de åberopade grundlags-paragraferna ovilkorligen förbjuda Ständerna att öfver ett af Utskottet väckt grundlags-ändrings-försiag vid första Riksdagen »beslutav, och den 56 § tydligen gifver vid handen, att af hvarje sådant förslag en återstod måste finnas qvar till nästkommande Ständers antagande eller förkastande. Visserligen har ett förfarande, sådant som det nu vidtagna, någon praxis från föregående riksdagar att, om ej till sitt försvar, åtminstone till sin ursäkt, åberopa. Men fordne grundlagsöfverträdelser mätte ej kunna rättfärdiga och än mindre anses böra framkalla nya. Men — frågar man — hvad annat bade väl Utskottet i ifrågavarande fall att göra? Två stånd hafva ju förklarat Utskottets första alternativ sub. JY° 1 i memorialet 9 för hvarken nödigt eller nyttigt, och de två andra hafva detsamma till hvilande antagit. Dessa oförenliga skiljaktigheter, jemförliga med dem mellan Nej och Ja, kunna ju ej slitas annat än genom votering? Jag svarar, alt lyckligtvis finnas äfven två andra utvägar, af hvilka jag anser Utskottet företrädesvis hafva bordt vidtaga den ena; den nemligen, att förklara frågan för förfallen. Ett besynnerligt yrkande, torde mången invända, just af den, som, enligt hvad jag ofvan angifvit vara min åsigt, anser intet af Utskottet väckt grundlags-ändrings-försiag kunna vid första riksdagen spårlöst försvinna!
Pensions-inrättning, Tullstal ens, om beviljande af ett årligt anslag af Tullverkets medel till. 11. 201. 11. 202. X. B. 79, 117, 134- A. 150. XI. E. 401. Pensionsoch löneregleringen för Statens Embetsoch Tjenstemän, om tillsättande af ett särskildt Utskott för behandling af frågan rörande. II. 433, 471. A. 476 Pensions rätt för Gymnastik-lärare vid offentliga läroverk, angående. II. 186 U. 187. X. B. 79, 117, 134- A. 149. XI. U. 4. A. 7. U. 120. 129. E. 401. — för Häradshöfd ingar, å Allmänna Indragningsstaten, angående. II. 74. R. 75. X. B. 79, 517, 134, 149. XI. E. 401. — tor Öfverjägmästare» A. II. Pensionsstat, med förslag till sådan vid Riksgälds-Kontoret, äfvensom expektans-stat vid f. d. General-Assistans-kontoret. XI. B. 446. A. 459. Pensionsstaterne. Se Riks-statens Nionde Hufvud-Titel. Pensions-väsendet. Se Pensionerings-väsendet. Permittering af hälften af Arméen emellan mötestiderna och då annan aktiv tjenstgöring icke ifrågakommer, angående. II. 353, 564. R. 568 lil. B 505. 614- A. 670- Persedlars fort skaffa litle. Se Truppers. Persedlar, ränte-. Se Ränte-persedlar. Personliga skvdds-a.fgiften, angående dess användande till folkundervisningens befrämjande. Se Skydds-afgiften, personliga.
Och af oljo skolen I gifva ett bath, nämliga ju hvart tionde bath af en cor, och det tionde af homer; ty tio bath göra ett homer; Och ju ett lamb af tuhundrad får af hjordenom utaf Israels hjordemark till spisoffer, och bränneoffer, och tackoffer, till försoning för dem, säger Herren Herren. Allt folket i landena skall bära sådana häfoffer till Förstan i Israel. Och Försten skall offra sin bränneoffer, spisoffer och drickoffer, på högtiderna, nymånadom och Sabbather, och uppå alla Israels hus stora högtidom; dertill göra syndoffer och spisoffer, bränneoffer och tackoffer, till försoning för Israels hus. Detta säger Herren Herren: På första dagen i första månadenom skall du taga en ung stut, den utan vank är, och skära helgedomen. Och Presten skall taga af syndoffrens blod, och bestänka dermed dörrträn af huset, och all fyra hörnen af altaret, samt med dörrträn till porten åt inre gårdenom. Alltså skall du ock göra på sjunde dagen i månadenom, om någrom hände vara förledd, och förtaga sig af ovetenhet; på det I mågen skära huset. På fjortonde dagen i första månadenom skolen I hålla Passah, och heligt hålla i sju dagar, och äta osyradt bröd. Och på samma dagen skall Försten offra för sig, och för allt folket i landena, en stut till syndoffer. Men i de sju dagar af högtidene skall han hvar dag göra Herranom bränneoffer, ju sju stutar och sju vädrar, de der utan vank äro, och ju en getabock till syndoffer. Men till spisoffer skall han ju offra ett epha till hvar stut, och ett epha till hvar vädur, och ju ett hin oljo till hvart epha. På femtonde dagen i sjunde månadenom skall han hålla heligt i sju dagar efter hvarannan, lika som de andra sju dagar, och rätt så hållat med syndoffer, bränneoffer, spisoffer, och med oljo. Detta säger Herren Herren: Den porten på inra gården, som österut ligger, skall i de sex söknadagar tillsluten vara; men om Sabbathsdagen, och i nymånadenom, skall man upplåta honom.
Leonna, som dessa veckor, glömsk af sin väns varningar, lefvat i fantasins drömverld, hade i tankarne njutit så många nöjen med Ottilia denna instundande sommar. Medan onkeln vore borta, skulle Ottilia vara på Grönskog; medtagande böcker och arbete, skulle de då vandra hand i hand omkring i de vackra nejderna, för att sedan sätta sig under trädens gröna hvalf och: «vid bäckens sorl och aspens susning, få lemna sig åt den berusning, som väcks af sympathi och skaldens tjusningsgåfva» och kanske, så hviskade en blyg anande stämma, skall en tredje person någon gång deltaga i denna njutning. Nu voro med ens alla dessa sköna hägringar — foster af en liflig inbillning, — bortjagade af verklighetens nordanvind. Helt oförmodadt erhöll man på Grönskog besök af unga Nordenskans. Leonna var högst nyfiken att få veta anledningen, ty hon kände honom nog, för att begripa, det sådant ej skedde utan giltig orsak. Det var ju endast några veckor, sedan han var der på begrafningen. Han skulle resa tillbaka morgonen derpå. Leonna bad att få åtfölja honom till Rönnbacka, som låg invid vägen. Fadren gaf sitt bifall, och Petter kunde så mycket mindre neka, som han fått löfte om häst för hemresan; likväl sade han ganska bestämdt, att hon skulle vara i ordning på klockslaget fem, eljest reste han ifrån henne. Han hade förut betingat sig hästen till klockan åtta. «Hvad kan vara orsaken till denna Petters brådska nu,» tänkte Leonna. «Kanhända vill han betaga mig all håg att följa med honom en annan gång. Nå den är visst icke stor, och vore det ej för Ottilias skull, så» Leonna vågade ej tillsluta sina ögon hela natten, af farhåga att försofva sig, och på bestämdt klockslag satt hon jemte brodren i slädan. Måhända ha sällan — o att vi kunde säga aldrig — tvenne syskon som så sällan träffades, haft mindre att säga hvarandra, än dessa båda. Ett uthållande yrväder gjorde resan ännu otrefligare, men var tillika ett godt skäl, hvarföre de kunde sitta insvepta och tysta, när den ena var lika litet hågad för meddelande som den andra.
StatsUtskottets Memorial N:o 211. 3 § 92, angående de för sjöförsvarets behof under sednaste riksdag beviljade och i Riksgälds-kontoret ännu innestående anslag, innefattar enahanda föreskrift rörande utbetalningen deraf, som 103 § i nu gällande reglemente. § 93, angående återstående beloppen af de under samma riksdag särskildt anvisade medel för fortskyndande af sockne-karteverket samt skiftenas och afvittringarnes befrämjande, motsvarar samma reglementes 110 och 112 §§. § 94, angående det med hela sitt belopp ännu i Riksgälds-kontoret innestående anslaget till målkäril och vigter åt kronobagerierna, innefattar samma stadgande, som sednare punkten af nu gällande reglementes 113 §. § 95, angående anslagen till ny lokal för Teknologiska institutet, innehåller enahanda stadgande, som 114- § i oftanämnda reglemente, dock med afdrag af de utaf dessa anslag hittills verkställda utbetalningar. § 96, angående de till läro-apparater vid Tekniska skolan i Malmö samt till aflöning m. fl. utgifter vid Skeppsbyggeri-institutet i Carlskrona anslagna medel, upptager hvad utaf dertill, enligt 115 § af samma reglemente, beviljade anslag ännu icke blifvit uthetaldt. § 97, angående det vander sednast förflutna riksdag beviljade och i Riksgälds-kontoret innestående anslaget till slöjd-expositioner, är hufvudsakligen lika lydande med nu gällande reglementes 116 §. § 98, angående återstoden af anslaget till vetenskapliga undersökningar rörande fiskcrierna, motsvarar och öfverensstämmer med 117 § i samma reglemente. § 99, angående återstående beloppet utaf det under sednaste riksdag beviljade anslag till geologiska undersökningar och geognostiska kartor, innehåller i afseende på detta belopp samma ^stadgande som det då utfärdade reglementes 118 §. § 100, angående anslag till ett boningshus på Landtbruks-akademiens experimentalfält, är hufvudsakligen lika lydande med samma reglementes 119 §. § 101, angående återstoden af innevarande års anslag till aflöning för Allmänna vägoch vattenbyggnads-styrelsen och dess Hj ens tebiträden, motsvarar l:a mom. af 122 § i nu gällande reglemente. § 102, angående de under sednaste riksdag, enligt det då utfärdade reglementets 131—138 §§ beviljade, men ännu icke utbekomna stats-bidrag förväganläggningar och vägförbättringar, hamnbyggnader samt strömrensningar och vattenaftappningsföretag, innehåller de i afseende på utbetalningen af dessa statsbidrags återstående belopp hittills gällande föreskrifter. § 103, angående återstoden af det vid samma riksdag beviljade anslag för beskattningsväsendets förenkling samt de nya jordeböckernas afslutande och granskning, motsvarar det sednast utfärdade reglementets 141 §
Jag hoppas att ingen måtte sLöta sig vid denna rättighet att välja både till första och tili andra kammaren, som jag föreslår; jag har dels dertill varit bunden genom voteringen i förstärkt Utsk., som förhindrar alla classval, och dels anser jag det vara fullkomligen riktigt att äfven vid valen till första kammaren både den högre bildningen och den högre förmögenheten må närvara; den förres moraliska inflytande behöfves till ledning, och den sednare bar sjelf så många äfven materiella intressen att bevaka, bådas rösträtt blir ju i alla fall så jemförelsevis obetydlig. Och tycker man den ändå för någon individ eller någon dass blifva väl stor, så tinnes ju genast den ganska lätta utvägen, att på rösltariffen till första kammaren göra de nummer lägre, som bestämma denna rösträtt för hög. Const.Utsk:s förslag har, bland andra stora förtjenster, tlen obestridliga i afseende på dess uppställning, att det utgör ett klart och fullständigt uppgjordt schema, hvari man blott behöfver tillskjuta här ett tal, der ett annat, än en kort mening, an en annan, för att lätt, och utan att rubba det hela, dock åstadkomma en den mest genomgripande förändi ing. Med det att jag nu slutar att tala om andra kamma - D e n 19 A p r i l f. ra. •79 rens organisation, önskar jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att det tvåkammar-systeme jag föreslår, viii synes hafva mycken likhet med närvar, representationsform i så måtto, att äfven, enligt milt systeme, adel och prester å ena sidan, och borgare och bönder å den andra, komma att utgöra tvlinne emot hvarandra uppställda stridande elementer.
För bedömande, huruvida och i hvad mån postverket må kunna bestrida större eller mindre del al den kostnad, som Statsverket eljest, enligt ofvanstående beräkning, skulle för befordringsväsendet årligen fä vidkännas med 421,500 ll:dr, får Komitén upplysa att, på sätt af Bil. N:o 9 närmare inhemtas, postverkets nuvarande intrader endast lemna en tillgång härtill af 50,000 R:dr, hvadan det bristande finge af andra medel fyllas med 371,500 R:dr. Då emellertid den dagliga postförbindelse, som komme att ega rum icke allenast ii postvägarne, utan, såsom Komitén antager, jemväl å jernvägarne, otvifvelaktigt snart måste hafva till följd en lifiigare postbefordring äfven å bipostvägarne, samt härtill kommer, att posterna å dessa vägar torde, såsom Komitén antydt, böra befordras på ett säkrare och ändamålsenligare sätt, än det nuvarande, samt i allmänhet inrättas så, att 1 å 2 resande må kunna åtfölja och paketförsändning till samtlige postanstalter kunna ega rum, har Komitén ansett sig böra upplysningsvis gifva tillkänna att, enligt den kostnadsberäkning, som innefattas i Bil. N:o 10, skulle, för beredande af framgång åt nyssomförmälde vigtiga förbättringar i postväsendet, tagas i anspråk
Den 19 Julli e.mZ 58? Dessa Assignationer numereras och anteknas i en dertill inrättad Cassa-Bok samt af Kamereraren afföras £ deas VexelBancoräkning under den dag, de emot be? hörigt qvitto uttagas. Till förekommande af allt för vidlyftig Assignering på Banken, må det va-i ra Directionen öppet, att till Kamereraren, om så nödigt pröfvas, assignera 2 å 300 R:dr till bestridande af min< dre och dageligen förefallande smärre anordnande utgifter. Dessa medel redovisas af Kamereraren vid första Sessionen i hvarje månad. 7 $• Inkommande RedogörelSvarar mot 7 § ser öfverlemnas till Kamererarens handläggning, efter de föreskrifter, som Directio» nen vid hvarje fall pröfvat nödige, sedan de blifvit i Directionen föredragne och uti Protocollet antek-nade. 38ö Den xg Julii e. m. 8 §• Ansökning om Lån utur Svarar mot 8 någon af de under Directionens vård ställde Cassör och Fonder, ingifves till Secreteraren, hvilken, sedan ansökningen blifvit uti Diarium antecknad, samt jemte BilagOr öfverlemnad till K.amererarens och Fiscalens åt« gärder, har att sedan desse Tjenstemäns utlåtanden inkommit , alltsammans hos Directionen vid dess nästa sammankomst föredraga. Dessa utlåtanden böra inom 8 dagar för hvardera af ofvannämnde Tjenstemän vara till Secreteraren aflemnade och finner Directionen, vid 6kedd föredragning, att så väl behörig säkerhet, enligt LåneReglementet är stäld, som ock att det sökta Lånet ej öfverstiger hvad på Fanten utlånas får; samt att tillgång för lånets utassignerande då är eller snart kan blifva, så skall det lån som beviljas, i förra fallet, genast anordnas och i det senare, Den i g juiri e. m. 389 lemnäs Sökanden i mån af Cassans tillgångar.
Mörner har anfört, alt om den föreslagna jemkningen skulle blifva rättvis, borde all jord undersökas och upskatlas af samma personer efter en och samma värderingsgrund. För min del anser jag icke frågan vara, alt en allmän skalterifning skulle öfvergå fäderneslandets jord, utan den, att genom en billig fördelning af de skatter, som utgå från jordnäringen, ändra det missförhållande, alt en del hemman nedtryckas af skattebördor, under det en annan del är derifrån nästan alldeles befriad. Om det ena hemmanet vid bestämmandet af skattebeloppet blir litet högre eller lägre värderad! än det andra, det år en bisak, och det står icke i mensklig förmåga att hinna en fullkomlig rättvisa, men hvad som står i menniskomakt är alt söka på billighetens väg ändra allt för skårande missförhållanden i samhället, och det är denna väg som jag önskade alt R. St. måtte beträda genom antagande af ifrågavar:de förslag. 158 Den 6 Augusti. Gr. Björnstjerna: Gr. Mörner måtte icke med tilli äcklig upmärksamhet hafva genomläst ifrågavar:de betänk, då han påstått, all den deri förordade skatlefördelningen vore detsamma som alt hvälfva skatterna från den ena jorden på den andra. Jag för min del kan icke inse att man sålunda förfar, då man stadgar, att den ena jordegaren, som får sin skatt minskad, skall ål den andre, som får sig skatt eller högre sådan ålagd, inbetala eli efter skattebeloppen lämpadt kapital, som fullkomligt ersätter den sednare för den åtagna skatten. Gr. Sparre har framhållit fördelen af all i lid söka undanrödja alla anledningar till en möjligen i framliden utbrytande revolution, hvilken sannolikt skulle utan ersättning för de deruppå lidande införa en lika beskattning på all jordegendom. Jag tror alt det icke en gäng dertill behöfdes en revolution, en förändrad representatation skulle kunua föra ett sådant förhållande med sig.
Bonniers förlag äfven föreligger i svensk öfversättning — då författarinnan, ehuru tyska till börden, är i äktenskap förenad m e d en svensk man, den kände skriftställaren Ola Hanson, o c h då tvänne af de sex psykologiska kvinnoporträtt, som tecknas för att belysa hennes egendomliga ståndpunkt i den brännande kvinnofrågan, framställa oss så nära stående personligheter s o m A n n e Charlotte Edgren-Leffler o c h Sonja Kovalewsky. Detta korta omnämnande afser på intet vis att vara något uttalande för eller m o t författarinnans teorier, utan vill blott påkalla våra bildade läsarinnors uppmärksamhet för det i hvarje händelse läsvärda arbetet, o c h anföra vi därför endast följande korta utdrag, s o m i sig kan sägas sammanfatta bokens tendens: » Kvinnan är så väl i andligt s o m kroppsligt hänseende snarlik en kapsel öfver ett tomrum, hvilket först måste utfyllas af mannen. H o n vet intet o m sig själf, hon vet intet o m mannen, hon känner ingenting o m lifvets stora, tysta oföränderlighet — lifvets djupa hemligheter uppenbaras för henne endast g e n o m hennes samlif m e d mannen. Men ett behof h o s vår tids kvinnor — o c h ofta hos I DU N vår tids bästa kvinnor — går just ut på att undvara mannen. Och kvinnan, som af den oföränderliga naturen blifvit afsedd att vara ett käril, ur hvilket ett innehåll växer upp, vill nu i stället vara ett innehåll, ur hvilket likväl intet kan växa, ty det innehåll, med hvilket hon försöker fylla sin tomhet, är ett främmande, oorganiskt, förståndsmässigt innehåll. Det tragiska i denna villfarelse, innebär ingenting storslaget, den är endast tröstlös, sorglig och tärande, o c h liksom den är t o m och ihålig i sig själf, så meddelar den åt kvinnan, som hemfaller åt den, en tomhet, i hvilken hon försmäktar. Likväl känner kvinnan, o c h särskildt den produktiva kvinnan, ofta en okuflig längtan efter denna tomhet, o c h mannen blir för henne så väl till det inre som till det yttre lika främmande, som om han vore en varelse från en annan värld. » 215 Teater.
Bland de punkter, söm sålunda i sistnämnda afseende ansetts förtjena någon uppmärksamhet förekommer först det i motionen anmärkta förhållandet, att Staten nu måste betala tolag på tolag och tolag på handelsoch sjöfarts-afgiften, hvilken anmärkning Utskottet, såsom det vill synas, tror sig hafva vederlagt med en strof af följande lydelse: »Godtgörelsen lill Handelsoch Sjöfarts-fonden erlägges såsom ett fixt anslag af tulluppbörden i sin helhet utan förändring, såvida icke tullinkomsterna brutto skulle komma att öfverstiga 15,000,000 Riksdaler; och att Staten betalar tolag för handelsoch sjöfarts-afgiften och för tolagen sjelf, kan med lika litet skäl sägas, som att tolags-ersättningen utgår på de öfriga afkortningar och förvaltningskostnader, hvilka, af Rikets Ständer vid nästlidne riksdag förslagsvis beräknade till 4,600,000 Riksdaler, af de samfällda tullmedlen utanordnas.» — Emot Utskottets resonemang i detta afseende nödgas jag emellertid erinra, hvad jag eljest så gerna skulle hafva önskat få anse såsom öfverflödigt, att det omförmälda beloppet af tullverkets förvaltningskostnader, såsom äfven före tolags-regleringen inbegripet i den egentliga tullen och ingående i brutto-tuliuppbörds-beräkningen, icke verkat någon ändring i sistnämnde beräkning, hvarföre ock, då förhållandet med handelsoch sjöfarts-afgiften och tolagen varit i delta afseende alldeles motsatt, den af Utskottet gjorda sammanställningen icke låter försvara sig. Att vidare än som i motionen skett bevisa påståendet, att Staten måste, utom den vid regleringen beräknade tolags-ersättningen betala tolag äfven för tilläggs-afgifterna, sedan dessa numera ingå bland tulluppbörden och sålunda med sitt belopp öka summan af denna, förefaller mig så, som om jag skulle vilja framlägga bevis för t. ex. den satsen, att 2 till 10 gör 12; och jag öfverlemnar derföre gerna, utan vidare ordande, den saken till hvars och ens bedömande; viss som jag är, att den icke kan, genom hvilken bevisning som helst, blifva klarare än den i sig sjelf är. Beträdande
Sala stad lill åker, äng och mulbete donerade; äfvensom staden, genom öfverlåtelse!! af Silfver-Verket, erhållit disposition af Grufvejorden; varande stadens hela egoområde, genom KammarCollegii Utslag den 18 Julii 182C, faststäldt, Grufvejorden till - 9 i5/i6 mantal Tomtejorden lill - 3a — och Bergmästarens Boställe till 1 3/i6 *— eller tillhopa - 42h/8 mantal deraf hvarken de donerade hemmanens eller stadens öfriga jord hittills varit till Soldathåll indelad; Och som, enligt Kongl, transporten å Sala Silfververk af den 20 Januarii 1682, samt bekräftelsen derå den 9 Sept; 1741, Bergslaget eller Sala stad vore i åtnjutande af frihet, bland annat, från Båtsmansrote ring, hvilken frihet staden sig ytterligare förbehållit i det om Silfververkets drifvande med Staten senast upprättade samt så val af Rikets Ständer s-om af Kongl. Maj:t, medelst Dess Nådiga Bref af den 3,1 October 1829, stadfästade conlract, hvaruti, så länge det vore gällande, rubbning icke finge ega rum, kunde något deltagande i städernes Båtsmanshåll, lika litet för jord sorn för hus eller borgerlig rörelse, Sala stad hädanefter mera än hittills åläggas; alt, genom den undersökning, som af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Elfsborgs Län blifvit verkställd, i anledning af det med Boras stad befindlliga förhållande, att de staden underlagde 82 .1/2 förmedlade hemman, genom Kongl. Brefvet den 8 Julii 1798, blifvit befnade fran -allt annat deltagande i anskaffandet af stadens Båtsmän samt deras legartde, lönande och utredande, än att, i likhet med hvad från äldre tider vanligt varit, till understöd i stadens Båtsmanshåll, åi ligen betala åtta Statssamt Occon. Utsk. Betänkande N:o jS, claier silfverinjrnt med två Rdr 3a sk.