Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förslug till (indrin g nr i Grundlag arne. 21 4:o. Ingen må för Städerna till Riksdagsman utses, som icke minst tre år före den dag, hvartill Riksdagen blifvit pålyst, varit Magistratsperson eller Borgare i Staden; och beräknas denna tid från Tjensteeller Rorgare-edens afläggande. 5.0. Fjerdeparlsegare i Fahlu Rergslag ega att inom sig tili Riksdagsman i BorgareStåndet utse lin Fullmäktig, som icke til! annat Riks-Sländ hörer och ej någon beställning i Rikets tjenst innehafver. Valet verkställes pä öfligl sätt inför Magistraten i Fahlun, och rösterna beräknas efter Fjerdeparts Grufvedelarne. Ingen vare härvid valbar, sorn icke i nämnde Rergslag varit Fjerdepartsegare minst tre är före den dag, hvartill Riksdagen blifvit pålyst, och är inom Länet bosatt. 0:o. Utom Fahlu Rergslag, ege ock de öfriga Bergsbruken, hvarunder inbegripas alla af Styrelsen öfver Bergverken privilegierade Inrättningar, till förädling af Mineral-rikets produkter, att, inom sig, till Borgare-Ståndet utse Fern Fullmäktige, sorn ej till annat Riks-Slånd höra, och ej någon beställning i Rikets tjenst innehafva, och hvarvid, med förbehåll af den, i 18 §, alla Christna Trosförvandter tillerkända valrätt, i öfrigt ingen må välja, om han ej valbar är. Med valen förhålles sålunda, att Stj - ärn. För Städerna må ingen till Riksdagsman nises, som icke minst tre år före den dag, hvartill Riksdagen blifvit pälyst, varit, enligt 1:0. momentet a/ denna §, valberättigad i Staden; och beräknas denna lid från tjensteeller borgare-eds alläggande eller från del utÖ/ningen af yrke börjat eller egandeoch besittningsrätt lill hus, tomt eller jord i Staden blifvit förvärf vad.
Redan detta är mycket vunnet; men Den 24 Januari f. m. 165 långt ifrån att förneka, har jag tvertoin i milt anförande till StatsRåds-prot. tydligen framställt vigten och den stora fördelen deraf, att samma Bevärings-manskap under 2:ne år vapenöfvades. Skulle R. St. finnas benägne att härtill lemna bifall, så vore sannerligen ett stort steg uttaget till våra försvarsk^afters lyftande; men så länge man med skäl kan frukta afslag till en sådan framställning, har jag ansett nödvändigt att åtminstone den årsklass, som vid fiendtligt inbrott först bör vara redo att utgå, erhåller så pass mycken vapen-färdighet, att det ej måste undergå en rekrytskola i soldatens enklaste bildningsgrunder, och delta på samma gång sorn det skall träda under fiendens ögon. Efter en någorlunda inhemtad rekrythildning kunna visserligen de kyrkoparader, som äfven af mig blifvit föreslagnc, lända till ganska god nytta, såsom underhållande det en gång lärda, men utan densamma, skola alla dylika parader endast urarta till en fåfäng och tidsödande barnlek. Hr Gr:n (adlar att dessa kyrkoparader blifvit så lösligt omnämnde uti den Kongl. Propos:n, men Ilr Gr:n torde tillåta mig erinra, att ordnandet deraf tillkommer K. M. i kommandoväg och torde näppeligen blifva föremål för Stiindernes afgörande. Någon vidare utveckling af delta ämne var icke af nöden förr än Ständerne pröfvat och godkänt hvad röride Bevärings-manskapets förlängda vapenöfningar blifvit af K. M. föreslaget. Hr Gr:n anmärker med rätta, att för krigsbehof erfordras en betydlig tross, likasom hästar, fältoch posilions-artilleri nt. m. Det har också utgjort krigs-styrelsens oaflåtliga omtanke att, i män af våra tillgångar och så långt R. Stis benägenhet kunnat anlitas, söka anskaffa den för vår Aimée erforderliga materiel. Med de anslag som under sednaste år börjat af R. St. beviljas är redan mycket undangjoidt.
Till anmärkningen, att ett färre antal väljande skulle infinna sig vid val å Söknedag, än vid val å Helgedag, kan äfven läggas den, att, på de orter, der afståndet från kyrkan är långt, skulle sådant isynnerhet vara att befara; hvaremot med skäl kan anmärkas att förrättningar af så verldslig natur, som erfarenheten visat dessa val oftast vara, icke borde inskränka firandet af de få Helgedagar, som Allmänheten i dessa orter bevistar. Jag hemställer derföre vördsammast, om man ej skulle kunna antaga den medelväg att utsätta prestvalsförrättningen till antingen dagen före, eller dagen efter en helgedag, derigenom vunnes, att man slapp göra särskild resa inom de vidsträcktare Församlingar såsom i Norrland, der man ofta använder 3:ne dagar till hvarje kyrkofärd, nemligen den första att resa till Kyrkan, den andra att vistas på stället, och den tredje till hemresan. Hvad angår den i 19 §. af 5 Artikeln Frälse-eller Landtbonde!- förunnade valrätt, så instämmer jag fullkomligen deri, att endast själavårdens begagnande borde antagas som grund för rösträttigheten, så vidt detta kunde med äganderättens helgd förenas. Vidkommande Magistratspersons och KronoBe - i38 Den i5 Junii f. m. tjents närvaro vid prestval, beklagar jag, att deraf skall kunna befaras något menligt inflytande på valet, men vågar ej neka att så verkligen är, och att erfarenheten visat det. Bästa correctivet mot missbruken i detta afseende vore visst, om Herr Cederschjolds förslag angående sluten votering kunde verkställas. Då detta Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, torde komma att återremitteras, anhåller jag att få fästa Utskottens uppmärksamhet på en ytterligare anmärkning, nemligen om den föreslagne straffbestämningen för Prestman, som beträdes med röstvärfning och löneaccords uppgörande före valet. Utskotten hafva varit i val emellan antagande af antingen en strängare eller lindrigare straffbestämmelse, och antagit den sednare, synnerligast af det ganska goda skäl, att
Revisions-Berättelserna utvisa nemligen, att vinsten på det hela uppgått: År 1844 till R:dr 20,300: 5. 11. „ 1845 „ 50,219:39. — ,1846 .• „ 65,539:22. — tillsammans B:ko R:dr 136,059:18.11. samt att sedan Bankens vid 1843 års slut, enligt Fullmäktiges Berättelse till sednaste Banko-Utskott, befintliga hela förlagsfordran R:dr 53,828:47.10. blifvit godtgjord och bruket derutöfver, enligt sednaste Revisisions-Berättelse, till Banken lefverera! , „ 55,265: 36. 9. 109,094:36. 7. brukets rudimaterier, förråder och lösa inventarier, som, jemte utestående fordringar vid 1846 års utgång, uppgingo till R'dr 114,070:21. 9. men vid 1843 års slut utgjorde. „ 87,105:39. I anledning af de anmärkningar, som utaf näslförutgående Banko-Utskott blifvit framställde mot Tumba bruks styrelse och förvaltning, samt hvad i detta hänseende uti Rikets Ständers åren 1845 och 1847 församlade Revisororers Berättelse förekommit, får Utskottet, efter noggrann pröfning af de utaf Fullmäktige från sednaste Riksdag vidtagne åtgärder i denna del af deras befattning, meddela följande yttrande: Genom Protokolls-utdrag af den 15 Mars 1845 har Rikets då församlade Ständers Banko Utskott, dels, i anledning af byggmästaren L. G. Slå/iles anställande såsom mekanikus eller verkmästare vid bruket med högre aflöning, än den för pappersmästaren anslagne samt åliggande bland annat, att öfver - Bih. till B. St.
Hur var hans dygd ej ren, ej deras handling skön! O. s. v. Man bör, mera än hittills skett, lägga märke till, att den gamla, antikiserande skolan från förra århundradet var en af Runebergs literära utgångspunkter. Denna omständighet motiverar den främmande hållning, Runeberg vid sitt första inträde i literaturen intog gent emot de nya skolorna, den Götiska såväl som den Fosforistiska. Han upptäckte väl snart, såsom hans estetiska uppsatser utvisa, äfven den Gustavianska skolans Akilleshäl, dess i grunden prosaiska uppfattning af poesien som en gren af vältaligheten och moralen. Men han bibehöll detta oaktadt, såsom äfven märkes, en viss förkärlek för gustavianernas urbana snillealster, deras formella öfverlägsenhet, klara åskådlighet och egentlighet i uttrycket. Hans egen sångmö bar ju den klassiska skönhetens äkta märke på sin panna: lugnet, beherskningen, den enkla natursanningen. Det blir sålunda väl förklarligt, hurusom Runeberg skulle till en början kunna föga uppskatta de skolor som undanträngt den Gamla, utan att i dennas ställe sätta något liknande, mera fulländadt. Runeberg representerar i sitt tidigare skedeföreträdesvis den antikt plastiska riktningen i poesien. Han är bildhuggaren-poeten. Bildstoden intager genom sin fulländade form, sin fasta hållning, sin klara fläckfria renhet. Sådan framträdde skaldekonsten ursprungligen hos Runeberg. Huru annorlunda i Götiska och Fosforistiska skolorna: Tegnérs lysande färgspel, Atterboms svärmiska klangspel! Ett genombrott af romantiska element egde framdeles rum hos Runeberg (begynnande i Nadeschda). Men huru olika uppenbara sig likväl ej dessa element hos honom och hans svenska skaldebröder, äfven när de behandla liknande ämnen! Man jemföre blott följande. Tegnér: Kung Ring han satt i högbänk om julen och drack mjöd, Hos honom satt hans drottning så hvit och rosenröd. Som vår och höst dem båda man såg bredvid hvarann, Hon var den friska våren, den kulna höst var han. Runeberg: Satt hög å sin konungastol Hugstore Fjalar, Gautiods Kung. Hans blick, Klarnad i vunna segrars fröjder, Skimrade ung än under hans silfverhår. Jul kommit; det dracks i hans borg,
Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29. 21 Genom nu framlagda redovisning för den laneoch krediUv-rörelse, Banken för närvarande bedrifver, inhemtas, att lånen på guld och silfver, på koppai’, jern och andra vågförde effecter samt på tackjern icke ärt» inskränkte inom vissa bestämda maximi-belopp. I följd häraf och af de orsaker i öfrigt, som omnämnas i Utskottets Memorial, N:o 17, har hela beloppet af de under sednare åren till Banken influtna kapital-afbetalningar och vinstmedel blifvit i låne-rörelsen medtagne och sålunda icke lemna! någon disponibel tillgång för allmänna behof, under det att låne-rörelsen stigit till den höjd, att, efter hvad 1843 års bokslut utvisar, Bankens fordringar i Låneoch kreditiv-rörelsen betydligt öfverskjuta utelöpande Sedel-stocken, på sätt Utskottet här nedan vidare kommer i tillfälle alt utveckla. Detta förhållande har emedlertid gifvit Utskottet anledning alt taga under närmare bepröfvande den af flere motionärer uttalade åsigt om angelägenheten att bestämma ett maximum för hvarje gren af Bankens lånerörelse. En sådan åtgärd skulle medföra den fördel, att sedelstocken jemväl kunde i så måtto bestämmas, att densamma icke ökades annorlunda än i följd af metallisk valutas invexling; men innan Utskottet vidare yttrar sig i fråga om ett maximum för Bankens låne-rörelse, har Utskottet bort tillse, huruvida någon eller några grenar af denna låne-rörelse böra och kunna från Banken afskiljas eller ock helt och hållet upphöra. I sådant afseende får Utskottet först fästa uppmärksamhet å utlå ningen mot pant af Låne-Banko-Obligationer.
Då Kommittéen emellertid förordat det östra alternativet för Norra stambanans sträckning från Sala till Gefle-Dala jernväg vid Robertsholm, och då dertill kommer, att anläggningskostnaden för det sistnämda alternativet af Föreningsbanan, som utgår från Brovallen, är öfver 700,000 R:dr mindre än för linien från Avesta, så anser sig Kommittéen icke behöfva anföra andra skäl för att föreslå, det Föreningsbanans ut gångspunkt må förläggas vid Brovallen. Ifrån Broarne är linien utstakad förbi Engelsbergs bruk, der den sammanträffar med Norbergs jernväg, och går vidare utmed sjön Ämänningens norra strand öfver Strömsholms kanal vid Ennora sund förbi Bastmora, Gunnilbo kyrka, nära Ferna, Östanfors och Nyhammars bruk till Björkasjön i grannskapet af Linde och vidare till Frövi station på Köping-Hults jernväg. Sammanräknade längden för hela banan emellan Brovallen och Frövi är 9 mil 25250 fot, samt kostar i anläggning 7,172,498 R:dr, inberäknad den förut beskrifna linien emellan Brovallen och Broarne. De lokalsvårigheter, som förekomma på denna linie, hafva förorsakat de betydliga afvikelserna från den räta linien emellan ändpunkterna, såsom kartan utvisar. I förening med en del af Köping-Hults jernväg samt banan emellan Orebro och Halsberg, bildar denna linie en förbindelse emellan Norra och Vestra stambanorna af 14 mil 12490 fots längd, hvaremot afståndet emellan Brovallen och Halsberg öfver Stockholm utgör 33 mil 3790 fot. En besparing i väglängd af icke mindre än 18 mil 27300 uppkommer således genom den nu föreslagna, föreningsbanan, all den trafik tillgodo, som från Gefle-Dala jernväg eller norra trakterna af Westerås län kan komma att söka sig väg till vestra och södra Sverge eller tvärtom. Då afståndet 103 från Frövi öfver Örebro och Vestra stambanan till Stockholm blifver ungefär lika med den ifrån samma ställe till Sala och Upsala, så följer deraf, att hela trakten utmed föreningsbanan ifrån Frövi till Sala på denna får sin kortaste jern vägsförbindelse med hufvudstaden.
Mången läkrtre har ock sedan med råd och d&amp;d framjat kvinnans striifvande att vinna en gagnande och viilsignelserik verksamhet, vare sig inom hemmet eller darutanför si is on^ uppfostrarinna, sjukvkrderska, liikare, eller helt enkelt ut.öfvare af ett yrke för sjalff örsörjning. Det höga anseende den svenske läkaren i allmauhet &amp; L njuter såsom karakter, förbjuder oss ocksi, att tillskrifva honom det ofvan anförds, om en sk lag sedlig ståndpunkt vittnande uttalandet om kvinnans uppgift. Vi hafva sökt förklaringen p&amp; annat håll. Det slog oss vid första genomläsningen af det ofta nämnda yth&amp;det, att det biide till form och innehåll rijjde en n i r a fiBndskap till de populära, sentimentalt vetenskqdiga dussinarbeten, som smycka bokmarknaden i %das grosse VIi.terlanid&gt;t. &amp; i närmare granskning öfvertygade oss, att det måste ara ur en sådan lcälla, som det anförda yttrandet hämtats och, efter en flyktig bearbetning af sveiisk hancl. kommit att ingk i afhandlingen om kvinnans däktlif, kanske utan att bearbetaren gjort sig reda för hela dess innebörd. Det piiminner s8 starkt, detta, yttrande, om den gode fader Klenekes och andra a. 181 med honom likasinnade samt, i afseende p&amp; kviiinans uppgift, s&amp; hjäi&amp;ns inskränkta tyska f örfattares iskiidningssätt, att det ytterligare styrkt oss. i tron p&amp; dess germaniska ursprung. *) Lugna i förvissningen, att v i r uppfattning ar riktig, g&amp; vi tillbakn ' till var text för att närmare skärskida dess innehiill. När förf. förmenar, att det är kvinnans uppgift att gdraga ' mannen till sig)), vill m m i förstone gärna tro, att han menar m nzcm, eller bättre, den nucn, som hon älskar och till hvilken hon sjalf k ä h e r sig drigen. Pistaendet hade. d&amp; ' haft en viss giltighet, ehnru det alltid vittnar om.
Uti ett fritt land, der hvarje menniska har rättig' heten att försörja sig och således utrymme för verksamheten icke saknas, ej heller band blifvit lagde på industrien, eller framtvingade förhållanden uppstått som fordra skydd; är en öfverbefolkning lill och med under hög men jemn fördelad beskattning och efter hand rninskadt utrymme till jordägan en chimere. Enligt Roms första agrariska lag, fick ju hvarje medborgare nöja sig med två Jugera, ungefärligen ett Svensk1 Tunneland. Enligt den andra, tillkommen i Republikens början, odJ efterlefvad ganska länge,äfven hvad angick de eröfrade länderne, sam1 åberopad uti alla de sednare tvisterne inom samhället, kunde en R°" mersk Borgare icke äga mer än Sju Jugera, ungefärligen 3|:dels Tunt1' Iand; men sedan den samvetsgranna omsorg för gemensamma välståU' det der upphört, som föranledde, att en af Staten erbjuden belöning a 5o Jugera ädelt afslogs, såsom utgörande större lott än man lagligen kunde besitta, så blef efter hand stora rikedomar, i bredd med armod of' saken till inre skakningar och mångfalldiga bekymmer uti delta samhälle som flera andra. Det blir alltid en dårskap, att i våra dagar tro sig kunna regenerera - . — *7 — rei^a samhällena genom en ny fördelning af gemensamma egendomen, ehuru satsen nyligen icke saknat förespråkare, äfvensom den, att genom gemensamt arbete för gemensam räkning och alla arfsanspråks upphäfvande; samhällena skulle kunna vinna en annan sällhet än den, som fordom vanns och nu äfven njutits i Paraguaij.
Den ädelhet, hvarmed Sveriges Rikes Ständer alltid gjort anslag åt dem, som gagnat Fäderneslandet, äfven då de Ietnnat dess tjenst, kom - Ven 12 Julii f m, 631 mer mig att tro, det Riksens Stånder vid detta tillfälle göra ett undantag från hvad FÖrfattningarne i allmänhet stadga såsom vilkor för pensions-åtnjutande; och jag hemställer, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna det vara med sina tänkesätt öfverensstämmande, att bifalla det begärda anslaget, hvars belopp för ett helt Rike ej är af betydenhet, men hvilket, just derigenom att det år ett af Nationen gjordt anslag, innefattar ett bevis på Nationens aktning för snillet och den utmärkta medborgerliga förtjensten. Desse tänkesätt hedra på en gång Svenska Folket, och gagna den person, hvarom nu år fråga, och hvilken derigenom sättes i till. fålle att fortfarande blifva Fäderneslandet nyttigt genom Tänkarens mödor och Medborgarens efterdöme. Grefve von Schwerin: Jag börjar med att förklara, det jag tror Ridderskapet och Adeln bör bevilja återremiss. Det år opinionen , som skall afgöra den framställda frågan, och jag tycker, att de, hvilka icke dela lika åsigt med dem, som önskat återremiss, åtminstone icke böra neka dem tillfället att få styrka sin opinion. StatsUtskottet har ej kunnat handla på annat sått, ån det gjort. Det var icke Utskottet tillståndigt, att ti']styrka annat, ån hvad L<garne föranleda till; Utskottet fick icke äga en opinion om personen, då det var fråga om en utgift. Jag har hört talas om snillets och kraftens anspråk på Nationens upp» mårksamhet. Jag värderar dessa egenskaper; men i en constitulionel Stat tror jag dc-t egent - 632 Den 12 Julii f. m. ligen blött vara caracteren och försakelse-förmågan, som kunna påkalla medborgares erkånsamhet. Jag för min del ser resignation uti Herr Jårtas offentliga lefnad.
De fall undantagne, då någon utan rättighet eller serskildt tillstånd, eller utan föregången behörig anmälan idkar bran vinsbränning eller omdistiliering af bränvin, eller då bränvinsbrännings-redskap linnas af större innehåll elier högre klass eller annan beskaffenhet, än hvartill egaren sig anmält och är berättigad, må, vid skeende beslag hos någon till bränvinsbränning eller omdistiliering berättigad och behörigen antecknad, tillverkningen icke inställas, utan åiigge beslagaren att ofördröjligen anmäla förhållandet bos Kongl. Majlis befallningshafvande, på hvars pröfning ankonime, om tillverkningen skall inställas, samt redskapen förseglas och sned qvarstad beläggas. Vid beslag må icke i något fali hos den, som är till bränvinsbränning berättigad, brön vinseller ångpanna utbrytas och jemte annan redskap egaren fråntagas, innan, efter föregånget laga åtal, förste domstol i målet förklarat redskapen förbruten, utan ege åklagaren blott, vid af honom gjordt beslag, att, till förekommande af förblandning eller förkylning, märka panna och öfriga redskap, medelst påslående af en tjenlig stämpel. Eeslagare, som under den tid, bränvinsbränning är tillåten, vill undersöka rymden af en i bruk varande panna, vare skyldig afbida tiden, då den afrunnit. Ingen må, vid 33 r:dr 16 sk. bot, vägra beslagare att på ofvannämnda ställen visitation företaga. Beslagare vare icke helier något ansvar för visitationen underkastad, oansedt någon förbrytelse icke upptäckes, såvida visita» lionen icke företages emellan kl. 9 om aftonen och 5 om morgonen, då, i händelse någon för bry te ise icke skulle finnas vara begången, beslagaren bote 33 r:dr 16 sk., bränneri-egarens ensak. Våldföras vid dessa och dylika tillfällen kronoeller stadsbetjente eller andre tillförordnade beslagare, eiler sker våld i anledning af redan gjordt beslag, eller föröfva beslagare sjelfve våld i oträngdt mål, gånge dermed, såsom allmänna lagen för slika fall utstakar.
Om ej någon upplysning häruti kan vinnas, så torde R. o. Ad. finna, att en återremiss af utlåt, är i afseende på summeringen nödvändig. Skulle nu äfven denna upplysning här kunna lemnäs, så anser jag likväl en återremiss nödig, ty jag kan ej inse orsaken och ändamålet med dessa 90,000 r-.dr, så vida ej man vill inskränka sig till hvad Hr von Hartmansdorff mot mig anfört, nemi., allom anslaget ej är tillräckligt för ändamålet, så är man åtminstone ett godt stycke på vägen. Det1 medgifver jag visserligen, och jag vill ej utlåta mig i afseende på ändamålet i öfrigt, huruvida den nya skolmetoden har företäde framför den andra till dön grad, sorn motsvarar kostnaderna; men jag vill endast att det för R. St. af StätsUtsk. skall utredas, att det ändamål, som Utsk. tillkännagifvit sig afse med detta anslag och tillkännagifvit skola vinnas med anklaget, alt det verkligen äfven blir vunnet, om R. 8t. bevilja ett' sådant anslag. Här tyckes likväl alt Frih. Tersmeden tillkännagifvit, att StalsUlsk:s utlåt, skulle vara öfverensstämmande med de grunder, sorn äro intagna i stalsråds-prot. öfver ecclesiastik-ärenden, hvilket är bifogadt den K. proposm. Jag har då sett efter i delta prot., och der säges att det fordras, för att, på sätt Utsk. säger, ernå ett slutligt ordnande af elementar-iärover/een, (hvilket Utsk. anser med 90,000 r:dr kunna göras), 125,000 r:dr, hvaraf 60,000 skulle beräknas inflyta af skolungdomens afgifter. StatsUtsk. har, efter hvad Frih. Tersmeden och Hr Silfverstolpe upplyst, ansett dessa afgifter vara för höga och deras totalbelopp böra 410 Den 0 Maj e. m minskas med 25,000 r.dr. 25,000 r:dr från 60,000 återstå 35,000.
Ständer wille anförtro ät sina blifvande Full - 128 Den 6 September. Fullmägtige öfwer tryckfriheten och uti Banken och Riksgälds-Contoiret, att till nästa Riksdag utarbeta ett fullständigt indragnings-fbrstag, att dä underställa Riksens Högloft. Ständers granskning och bcstut. Winner denna min af nit för Statens bcständ wäckte motion, Högloft. Riddcrffapcts och A^lns bl» fall, torde de öfrige respcctivc Med-Ständen äfwen der» vm böra »vänligen underrättas. ^accrb bl. lerkmesten. Remitterades till Stats - Utskottet. Herr blorstengtolpe, buster?, för» »nadr stg med Herr 1"er8meci^n med den förändring, att om nägon nytta af detta fö stag skulle ästadkom» mot, sä borde det redan wid denna Riksdag bringas tilt ivrrkställighet. Friherre 8 tsöi, Lo-stt? b.u6viZ, yttrade stg hafwa ärnat säga det samma, som Herr bloist N8n,lp>-; förslaget till ind>agningarna borde förmoceligcu ännu wid denna Riksdag kunna Medhinnas. Wl borde känna ej blott Utgifterna, utan äf» wcn tillgängarna och Utwägarna att fylla bchofwen. Hawen anhöll Friherre Ll^el, att en ^»biesu mätte lipgöras öfwer alla de Embeten och tjenster, som tillkommit sedan fastställandet af 1696 ärs Stat, samt en lista med namn och caraccere pä alla de personer, som af Skaten ätnjuta pension.
Men då det dervid icke undfallit Kongl Maj:ts uppmärksamhet, att Hemman och Lägenheter, hvilka, enligt deras natur, borde draga ordinarie Rotering, likväl, genom detta senare beslut, blefve från allt Roteringsbesvär frikände, under det att största delen af Rikets jord nu mera måste vidkännas antingen ordinarie eller extra Rotering, och Kongl. Majit ansett denna ojemna fördelning af ett allmänt onus framdeles böra rättas, desto hellre, som den Eotefrihets. afgift, hvilken oroterade Hemman enligt Bevillnings-Förordningen utgöra, så länge de rotefriheten åtnjuta, icke kan anses motsvara den tunga, Roteringen medför, hade Kongl, Majit funnit lämpligt ålägga de till jemkning i extra Roteringen förordnade Comiterade, att icke allenast upprätta längder öfver förenämnde Hemman och Lägenheter, utan ock desamma uti ordinarie Rotar indela, efter enahanda grunder, som vid det gamla Roteringsverkets uppgörande blifvit inom Länen följde, jemförde med dem, som för extra Roteringarne blifvit stadgade; och på det ali noggrannhet vid indelningen måtte iakttagas, samt control! derå vinnas, hade det blifvit Hemmansegarne öppet lemnadt att, om de så åstundade, öfver Comiterade* åtgärder, underdåniga besvär få anföra. 84 tfats. samt Allm. Besy .o.Oep..TJtsk. Utl.N:oiS. Herr Friherren, sorn derjemte upplyser, att desge, af Kongl. Maj:t nödige pröfvade, förberedande åtgärder, i afseende å en blifvande Rotering af för närvarande oroterade Hemman och Lägenheter, icke medfört någon serskild kostnad för Statsverket, samt a(t