Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
123:o af den 14 Januari 1863, angående Postförvaltares arvode för tidningars afsändande och utdelande. (9.) Sedan General-poststyrelsen uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande, med instämmande i Rikets Ständers förslag rörande beräkningsgrunden för ofvanomförmälda poslförvaltarearfvode, hufvudsakligen tillstyrkt nådigt bifall till Rikets Ständers underdåniga framställning, har Kongl. Majit under den 27 Mars 1863 funnit godt i nåder gilla hvad General-poststvrelsen härvid hemställt och föreslagit. 124:o af den 14 Januari 1863 i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår. (7.) Om detta Rikets Ständers beslut har under den 23 Januari 1863 Statskontoret blifvit till kännedom och efterrättelse förständigadt, med föreskrift derjemte att om hvad Rikets Ständer rörande sättet för tillgångarnes användande stadgat aflåta Cirkulärbref till Kongl.j Majtts samtliga Befallningshafvande. l25:o af den 4 Februari 1863, angående Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om afskrifning af Statsverkets äldre undsättningsfordringar inom Westeroch Norrbottens län. (19.) Rikets Ständers i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga förslag härvid fattade beslut har under den 13 Februari 1863 blifvit Statskontoret och Kammar-rätten till kännedom och efterrättelse meddeladt. 126:o af den 18 Februari 1863, angående grunderne för val af Revisorer och Suppleanter till granskning af Bankodiskontverkets i Stockholm räkenskaper och förvaltning för 1863 och följande år intill nästa lagtima Riksdag. (29.) Vid föredragning häraf den 27 Februari 1863 ansågs nämnda skrifvelse då icke erfordra någon åtgärd; men sedermera hafva, på Fullmäktiges i Rikets Ständers Bank underdåniga anmälan om den för år 1863 förestående revision, åtgärder, enligt de grunder Rikets Ständer bestämdt, blifvit i vanlig ordning vidtagna.
Tvisten här synes vända sig deromkring, huruvida ordet ”yrke” skall anses tillräckligt uttrycka den mening, alt den person som sysselsätter sig med hästhandel, skall derföre beskattas, utan afseende derpå, om han derjemte idkar något annat näringsfång, såsom t. ex. jordbruk, eller icke. För min del bar jag ansett det vara nödvändigt, alt lill förekommande af missförstånd tillägga ordet binäring. En talare före mig bar befarat att detta skulle kunna ingifva någon taxerings-comité den idéen, att anse såsom hästhandel all försäljning af hästar, sorn man icke vidare behöfde för egen räkning och på sådan grund uppföra säljaren till bevilln. Skulle någon taxerings-comité kunna så tillämpa författningen, lärer det svårligen förekommas af någotdera stadgandet, men rättelse derutinnan uteblir ej hos högre myndighet. Det föreslagna stadgandet är deremot en följd af den åsigt jag uttalat, att den, som jemte sitt åkerbruk i någon vidsträcktare män befattar sig med hästhandel, bör derföre erlägga skatt. Skulle della icke vara R. o. Adis mening, så ldefve förhållandet naturligtvis olika. Flere ledamöter af Bevilln.Utsk. hafva också gifvit tillkänna, att afsigten vore att de personer, som idka en sä beskaffad häslhandel, skulle slippa ifrägakomne skatt. Jag får dä upplysa alt i den ort, der jag bor, missförstånd af författningen ägt rum, enär åtskilliga förmenat, att en landtman aldrig kunde anses drifva någon bevilln. underkastad hästhandel, huru betydliga affärer han än dermed månde göra. Författningen har likväl blifvit sålunda tillämpad, att alla de personer som särskildt idkat en ordentlig hästhandel genom årliga uppköp inom provinsen eller i Norrige fått derföre erlägga skatt, Dea 8 April f. m. 83 hvaremot de, som inskränkt sig till försäljning af några få hästar eller blott biträdt sina grannar dermed, icke blifvit påförde någon afgift. Vid sådant förhållande kan jag icke inse, att det vore skadligt att antaga det föreslagna tillägget, utan finner jag det tvärtom nyttigt, emedan författningen derigenom blefve sä tydlig, att någon vidare tvekan icke kunde ifrågakomma. ' Hr Bogeman, Carl Adolf:
I livilketdera fallet som helst, skall likväl Nämndemans - Tjensten framdeles blifva långt mindre betungande, än den varit hittills, då en och samma Nämnd måst tre gånger orri året bivista Lagtima Tingen, och vid hvartdera af dem qvarvara flera veckor 5, rad, samt dess emellan bestän. digt varit pligtig, att, efter uppbådning, tillstädes komma vid Urtima Ting. All fråga om arfvode för Nämnden hädanefter bör försvinna. Ingen må, utan laga orsak, kunna undandraga sig att i denna del, som fordrar en så obetydlig enskildt uppoffring, tjena Samhället. Just derigenom , alt en större mängd af landets innevånare, medelst sådana allmänna befattningar, närmare införlifvas med Staten och bringas i ett omedelbarare samband med verkställigheten af dess lagar, skall andan af medborgerlighet allt nrer och mer Väckas och kringspridas. Att bygga nya Tingshus i de Domsagor, der de gamla Tings ställena ej kunna bibehållas , blir för orten en föga kännbar kostnad, när deremot de förra Tingshusen få säljas. Hvad denna första nybyggnad kan komma att kosta öfver försa 1 jnings-summan för de gamla Tingshusen, ersättes snart nog derigenom, att hela Domsagan sedermera underhåller blott ett enda Tingshus, i stället för de flera, som förut tillhört de särskildta Häraderna eller Tingslagen. Om Härads-Rätterne, på sätt ofvan är föreslaget, blifva permanenta, är första orsaken till Rättegångars långsamhet undanröjd; meri det återstår en annan, så länge hvarje tvistemål ändå måste uppehållas för Lagmans-Rättens pröfning. Rikets äldre Lagstiftning kände ej flera, ärr tre Instantier, nemligen Härads-Rätten, LagmansRätten och Räfste. eller Lands-Tiriget, hvilket hölls af Konungen, der han ej var hindrad. Sedan Räfste Tinget blifvit afskaffadt, och Hof-Rätten , såsom tredje Domstol, i stället inrättad, kallades denna Rätt, i i §, af 16 i 5 års Rättegångs Stadga, för Konungens Dom, Nämnd eller Hof.
(R:gs-A.) Sedan ExpeditionsUtskottet uti förenämnde Memorial, framställt nödvändigheten af ytterligare biträde vid correctur-läsningen, såsom enda villkoret för en skyndsam tryckning af Bihanget till RiksStåndens protocoll vid innevarande Riksmöte, enär denna läsning icke skall kunna medhinnas af de 2tne Canzlister, hvilka för sådant ändamål egentligen blifvit vid Utskottet antagne; samt Utskottet i sådant hänseende hemställt, om icke ett anslag af fem R:dr B:co för hvarje dag, räknadt från den 11 sisth Januari, finge utgå till disposition af den personal hvilken Utskottet uppdragit det närmare inseendet öfver tryckningen af nämnde Bihang; så hade, vid föredragningen häraf, hos HÖgv. Prest-Ståndet, Herr Biskopen Doctor Thyselius anfört, att, enär nu R. Högh St:r beslutat tryckningen och utdelningen af Utskottens Betänkanden genom ExpeditionsUtskottets försorg, vanns derigenom mycken tid för Betjeningen vid de öfrige Utskotten, hvarföre ock Herr Biskopen föreslog, att, till besparing af de ändock nog dryga Riksdagskostnaderne, nödigt biträde för ExpeditionsUtskottet kunde requireras från andre Utskott, hvilkas redan antagna Betjening är så talrik, att göromålen dervid genom denna åtgärd ändock icke försummas. 452 Stats-Utskottets Härmed bade sig förenat Herr ContractsProsten Agrell, Herr Professor Gravander och Herr ContractsPi oslen Nordin. Herr Prosten Forslind hade ansett ExpeditionsUtskottets begäran för billig, enär, i händelse hvarje af Utskotten skulle ombesörjt tryckningen af sine Betänkanden, troligen då ett större antal Betjening, i och för detta ändamål, hade måst antagas, och kostnaderne, i stället blifvit drygare, än nu kau föreses, om ExpeditionsUtskottets förslag antages och dess begäran bila lies. Herr Biskopen och vice Talemannen m. m.
Qrdningen är mindre tydlig och bestämd; men de brott, hvarå urbota bestraffningar kunna följa, är icke allenast ganska många, utan ock till deras natur af högst olika beskaffenhet, hvarförutan understundom händt, att verkelig förföljelse mot en utmärkt förtjenst ägt rum. Med anledning häraf, vågar jag för min del föreslå, att 7 §. måtte förblifva alldeles oförändrad, endast med det tillägg, att tillämpningen deraf borde i hvarje fall på Ridderskapets och Adelns Egen pröfning få ankomma. Ropades Nej. Grefve Posse, Clas Fredric.- Då Baron Anckarsvärd framställt de skäl, som förbinda Ridderskapet och Adeln, att vid detta tillfälle ej göra någon tolkning af Riddarhus - Ordningen, hvarigenom Baron Boye skulle mista den Pollett han redan erhållit, hvarmed jag mig före. 64 Den 2 9 November» nar; — så torde det mig icke dess mindre, i anledning af livad sedermera blifvit ordadt, tillåtas få utbedja mig fästa Ridderskapets oell Adels uppmärksamhet på sjelfva Lagens föreskrift» hvilken jag för min del anser så tydelig, att Ba* ron Boye aldrig kan, utan att afvika från dess bokstafveliga innehåll, förnekas bibehållandet af den Pollett han redan erhållit. — Herr Baron Cederström har citerat 11 §. i Riksdags - Ordningen såsom otydlig; men då det just är sam* ma § , som i denna fråga skall tjena till grund för Ridderskapets och Adelns åtgärd, så torde det tillåtas mig få uppläsa det hufvudsakliga af ifrågavarande §. *— ”hvarje Stånd dess pröfnings - rätt förbehållen, ’’så väl i afseende på sådana Medlemmar, hvil”kas Fullinagter ej bii!vit godkände , som dem, 5,emot hvilka, till följe af i g §•» någon anmärkning äger rum, i hvilket senare fall frågan, ”om den är klar och tydlig, hos Ståndet afgö”res, men, då nödiga upplysningar saknas, till ’’laglig åtgärd förvisas”.
De i fråga om dessa artiklar föreslagna voler:s-propos:r N:is 196 och 197, blef af R. o. Ad. godkände. 7:o Kuppar. R. o. Ad., godkände Utsk:s yttrande, att frågan om koppartråds förflyttning fråu hufvudrubriken tråd till koppar borde förfalla. Sedan härefter, i fråga om indelningen af rubriken koppartråd och tullsatserne derå, Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att PresleSt. antagit Utsk:s iubjuduing till R. o. Ad. och PresteSt. att med frånträdande af deras förut fattade beslut, godkänna Utsk:s i ämnet gjorda förslag, blef denna inbjudning äfven af R. o. Ad. antagen och ansågs voter:spropos:n N:o 198 till följd deraf hafva förfallit. 8:o Kopparnickel. Ulsk:s i fråga om denna artikel föreslagna voter:s-propos. N:o 199, godkändes. 9:o Kort, spel-. Utsk:s härom afgifna yttrande godkändes. 10:0 Kreatur. R. o. Ad. godkände den i afseende på denna artikel föreslagna voter:s-propos. N:o 200. ll:o Krita. Utsk:s yttrande om oförändradt bibehållande af denna artikels redaktion godkändes.
Honom tillkommer, att noga upptaga hvad han hörer under sammankomsterne talas och beslutas, äfvensom hvad i öfrigt förelöper, samt att icke uti Protocollet införa något, som han icke sedt, hördt eller annorlunda än han det fattadt: ställande sig till efterrättelse hvad Riddarhusordningen vidare härom stadgar. RiddarhusSecreteraren är ej tillåtit, att för någon annan än Landtmarskalken eller de som i ämnet talat, visa ett ojusteradt Protocoll; åliggandes honom äfven att före justeringen å Riddarhuset för den Ledamot som det åstundar uppläsa dess anförande; och vare en Ledamot obetagit att, vid sättet huru dess tankar blifvit till Protocollet fattade, meddela RiddarhusSecreteraren sina anmärkningar; denna sist - Ben ig juli i e. in; nämde må dock ej dtrrpå göra något vidare afseende, än sorn kan stå tillsammans med hvad i i:sta Momentet föreskrifves. Vill någon Ledamot skrifteligen inlemna 1 hvad han munteligen anfört, kan det honom ej förvägrasj men RiddarhusSecreteraren åligger i sådant fall, att derest olikhet emellan Protocollet, och det inlemnade anförandet skulle finnas, vid Protocollsjusteringen anmäla förhållandet , och anförandet uppläsa. ^5 §. RiddarhusSecreteraren får ej vägra någon Ledamot underrättelse ur PleniProtocollerne för de förflutne Riksdagarne äfvensom ur justerade Protocoller, inlemnade Memorial, eller på bordet lagde munteliga yttranden, ej eller förneka någon Ledamot att deraf taga afskrift. Det samma gäller i afseende på alla Deputations - Svarar mot 3 och 4 §§■ i Directionens Förslag. 4 oo Den 19 .77//a c. m. eller Utskottshandlingar, undantagande Hemliga Utskott tets och ConstitutionsUtskottets samt alla förseglade Handlingar, till hvilka tillträde ej utan vederbörlig tillåtelse lemnäs. 4 §•
Sådant kan dock lätt afböjas, enär det beror af Rikets Ständer alt besluta en, emot förhöjningen i fastighetsvärdena svarande nedsättning i afgiften. Det blifver dock naturligtvis icke möjligt att, på förhand och inan uppskattning efter förut omförmälde grunder första gången egt rum, bedöma resultatet deraf och den förändring i afgiften, som må påkallas. Visserligen skulle med afseende derå kunna stadgas, att, oaktadt ny uppskattning, den då förut befintlige borde tjena till grund för afgifternes erläggande, intilldess, vid utfärdande af ny RevillningsFörordning, Rikets Ständer blefvo i tillfälle att andra föreskrifter meddela; men det synes likväl mindre lämpligt att på dylikt sätt erhålla 2:ne uppskattningsvärden, och möjligen komme den nya uppskattningen icke att motsvara hvad, som åsyftades, om farhågan för påföljderne deraf ej på förhand vore undanröjd. Efter Comiterades åsigt skulle deremot ändamålet lättast vinnas och förändringen genast kunna införas, derest Rikets Ständer, jemte föreskrift om ofvan föreslagne uppskattningsgrund, besluta, att intill påföljande Riksdag sammanlagda beloppet af eganderätts-bevillningen må, oaktadt nya egendomsuppskattningen, förblifva hufvudsakligen oförändradt lika med hvad, det året förut, i tillämpning af nu gällandeRevillningsFörordning, utgjort, samt att, för detta ändamål, afgiften sålunda bestämmes, att. sedan uppskattningen för sig gått, sammanlagda egendomsvärdet, hvaraf eganderätts-bevill - 152 ning bör erläggas, för hvarje Län uppgifves till Rikets Ständers Fullmägtige i RiksgäldsContoret, hvilka ega att låta beräkna taxeringsvärdet för hela Riket och hvad föregående årets bevillningsafgift, derå fördelad, utgör för hvarje 1000 R:drs värde, hvarefter sistnämnde belopp, likväl jemkadt till fullt skillingtal eller, hvad som vore ännu bättre, så, att för hvarje hundrade Riksdaler belöpte fullt eller åtminstone halft skillingtal, skulle blifva den eganderutts-bevillningsafgift, som intill påföljande Riksdagen borde erläggas.
En och annan gång drog det längre ut och då stannade han till middag, ifall Molly hade något godt att bjuda på. I annat fall tog han modern med sig ut på en restaurant. Det var Mollys fasa hvarje gång det led hän emot kl. 5 och hon hörde unga herrns slag på gongongen. Hon hade ett mycket fint öra för om det var han eller frun, som slog. Och hon hade en alldeles förkrossande respekt för unga herrn. Det var derför alltid med ängslan och bäfvan hon inställde sig. »Hvad har du till middag i dag», frågade han. Han såg mycket väl hvilken svår fruktan han ingaf den svarta tjensteanden och det roade honom. När Molly kunde svara: »Oxsvanssoppa, kalfkotlett med blomkål och katrinplommon», var hon ändå vid någorlunda godt mod. Men ibland måste hon med en känsla, som om hon vore en stor brottsling bekänna: »Kokt aborre och saftsoppa» eller något liknande. Och då visste hon hvad som väntade henne. »Kokt aborre? Några små, magra pinnar med ben i? Och saftsoppa! Åt folk som arbetat med hjernan fyra timmar å rad! Nej, min bästa Molly, det duger inte.» Och vänd till modern fortsatte han: »Hvad menar du om att låta hissa oss ner till Pelikanen?» Modern sade aldrig nej. Hon hade en alltför stor svaghet för dessa små källarmiddagar på två-man-hand. Hon var så stolt öfver att få gå ut i sällskap med sonen och bli behandlad alldeles som en kamrat. De betalte alltid hvar för sig. När han inga pengar hade kunde han låna ett par kronor, som han regelbundet återlemnade dagen derpå. Och när han hade pengar föll det honom aldrig in att bjuda; detta gaf frihet åt deras förhållande och gjorde att han icke kände sig ligga modern till last. Emellertid plågade det henne att han, som alltid var så noggrann med att betala igen hvarje lånad krona, icke ville taga betaldt för det arbete han nedlade på bearbetningen af hennes anteckningar. Hon hade en af de första dagarne slagit fram något om att hon icke kunde taga hans tid i anspråk utan att ersätta honom; men han hade svarat med att skämtande anhålla att få räkningen på det arbete hon gjort åt honom före jul.
Strömmens dunkla vatten fräste här och där upp med ett askvitt skum. Han satte sig på en av sofforna i museets trapphus. Tätt nedanför honom drog strömmen av Skeppsholmspromenerande förbi, tätnande och glesnande i hastig växling. Tomas tänkte på Ellen. Hur skulle deras förhållande sluta? Hennes besinningslösa hängivenhet kunde emellanåt nästan oroa honom. Han hade helst velat, att hon i deras förbindelse icke hade sett något annat än han, en vårlig förlustelse för ett ungt och susande blod. Det hade blivit en disig luft, ur vilken gasens lågor lyste fram, omgivna av stora, rödaktiga nebulosor. Tomas fixerade oavbrutet den fil av ansikten, som drog förbi i skenet av den närmaste lyktan. Han kände sig redan som en man med erfarenhet om världen och kvinnorna, och han trodde sig spåra heta och otillåtna drömmar bakom de långfransade ögonlocken i varje blekt flickansikte, som strålade upp i gasens ljus. Nästan varje minut såg han på klockan. Hon närmade sig redan halv nio. Tomas tyckte sig redan känna den frestande kvava luften i det lilla undangömda hotellrum, till vilket han och Ellen så gott som varje afton brukade smyga sig bort, och i vilket den breda, vita sängen nästan upptog halva utrymmet. Klockan hade slagit tio då Tomas kom hem. Ellen vågade icke vara hemifrån längre; hennes mor skulle ha kunnat misstänka något. Familjen satt ännu vid lampan i salen, utom Greta, som hade gått och lagt sig. Det stod ännu dukat åt Tomas; han drack en kopp te och åt ett par smörgåsar. Innan Tomas gick in till sig, såg han in till Greta för att säga godnatt åt henne. Det var redan mörkt i hennes rum. Han hade icke väl kommit innanför dörren, förrän Greta sprang emot honom i blotta linnet och gav honom en kraftig örfil. Därefter hoppade hon upp i sängen, borrade huvudet i kuddarna och började storgråta. Hon hade fått D på sin kria "Om nådemedlen". VI Våren gick. På soliga dagar följde regn, och efter regnet lyste det åter upp. Vårdräkterna blevo allt ljusare och mera sommaraktigt lätta, och de vita narcisserna vissnade bort och glömdes för mandeldoftande klasar av hägg och syren, och solen brände allt hetare på tomma gator och på övergivna hus med tilldragna persienner.
Dahlgren bjuder på en liten herrsupé i sin ungkarlsvå- ning. Tycker du, » tillade han, då hon ingenting svarade eller ens räckte fram sin hand, » att det blir trist att sitta bär ensam, så gå hem till mamma eller hälsa på någon väninna. Jag skulle för resten riktigt gärna ha stannat hemma i kväll, om inte det här kommit. » » Det är så längesedan du var hemma en afton, » sade hon, men afbröt sig, ty gråten satte sig i halsen. » Ja, kära barn, jag kan sannerligen inte rå för det, » sade han litet otåligt. » Du kan väl räcka mig handen till adjö, ändå, » tillade han tämligen kort. Hon beherrskade sig och räckte ut sin hand, men när den kom i hans varma, starka, kände hon en sådan vild lust att hålla honom kvar hos sig. Tänk, om hon skulle locka honom att sända återbud och i stället gå med henne på teatern eller något annat ställe, lika godt hvad! » Johan », sade hon litet skyggt, » är det tvunget. jag menar. kan du inte i stället ha något roligt med mig i dag? » » Jag förstår inte hvad du menar! Du begriper väl, att jag inte kan det, » sade han ovänligt och släppte hennes hand. » Adjö, tag dig nu något för och sitt inte här i mörkret och se ledsen ut! » Han gick. Hon tyckte det var sä synd om sig själf, där hon satt och längtade tillbaka hvart och ett af hans bortdöende steg, tyckte rent af synd om sin stackars lilla hand, som nyss omslutits af den kära, kraftfulla handen, hvars värme ännu dröjde kvar i dess hud. Med en nervös rörelse reste hon sig och gick bort och tände lampan samt försökte arbeta. Men arbetet sjönk ned i knäet igen och tankarne sväfvade oroligt omkring. Från det närvarande till det förflutna, till soliga sommardagar förr i världen, till hemmet, föräldrarne, syskonen. Allt stod så klart för hennes minne och fick en vemodig glans öfver sig. Barndomen, sorglös, trots sina barnsliga sorger, står så gärna i dylika stunder för vår själs ögon som ett förloradt paradis, vid hvars ingång ängeln med det bart huggande svärdet för alltid posterat sig.
Utikottet har trott, det igenom billigheten af den grundsattsen, att all förmögenhet, under hwad form ben ock befinncs, mä lika skatlläggas, skulle sannolikt förebyggas de händelser af söndrade tänkesätt , som Regerings-Formcns 71 Z warit nödsakad förutsätta ; ty när man ej längre beskattar efter Ständ, efter yrken och lefnadssätt, efter drägter och namn, när ärlig Inkomst är Hufwudgrunden för allas ärliga offer ät Staten, dä blifwcr Internet gemensamt, Ständshatct lystadt, owiljan bunden, split och förtryck sakna tillfälle att yttra sig, och intet Riks-Ständ för skäl att undandraga sig deltagande uti den allmänna BewillningS-Summan, -wilken i lika förhällande drabbar - 3i6 Den 2g September. bar hwar och en, som kill sin bergning äger lika Inkomsts belopp, ehwad Ständ han ocksä tillhörer. —^ Mä man icke fä hoppas, att af sä billiga grunder nr allmän kärlek bör upkomma för tvärt ny-r Regerings - System, och att kill winnande af sä stort ändamäl ben granskare , som frän olika ClafcrS olika behof wille söka sig anledning kill bestridande af rättwisan i lika Beskattning af lika Inkomst, skall finna stäk till ett stilla afbidande af den allmänna uplxsnrng, dä ett pä denna omständighet riktadk afseende, kan, I»ä hända, med större säkerhet göras gällande. Imedlertid bör Utskottet wänta sig af hwarje rättwist tänkande Medborgare, att hwad j ökade Utskylder tungt synes falla pä honom, serdeles om han tillhör de förmögnare Claser, ingalunda anses salom en följd af det förcslagne Bewillnings - Systemet. Endast den owisc stadnar wid werka» , utan att eftersinna orsaken, och gifwcr det närwarande ögonblicket en till witelse, som egcnkeligcn tillkommer en framfaren tid. Hwar och en känner, att Bewillnings - Summans storlek icke af Utskottet berodt.
Iliketa nä8t aana manträdande 8tänder allata l^ädig fropoaition derom, att det aälunda lorlröjda eraättningalreloppet, 10,000 Il:dr 8peeie8, mätte varda, med en deremot 8varande gumma i avenakt lraneo, ä llik8-8taten8 3:te Ilulvud-fitel, för fotaoelr f^ringsverketa lrelrof nppsördt, oelr aäaonr 8lläl lrärsör älreropade förvaltningen det ilända lorlrällande, att liera f^rlräkar ä rillet8 ve8tra Ku8t, under de 8edna8t förflutna 10 ären, med 8tor ll08tnad del8 genom n^lr^ggnad tillllommit, del8 lrlifvit vä8endtligen lörändrade i oelr lör ett inlordt förlrättradt l^8ning88ätt, oelr del8, lrvad l^idingena atenkolaf^rar angiell, än vidare llomma att ldrändra8, sör insörande der8täde8 afreverlrereller lentill-1^8ning88ättet, oelr lrvillla alla s^rar sör framtiden mäate erfordra tillökade oelr vida 8törre ärliga utgifter, än tillförene ägt rum. I öfrigt anlröll förvaltningen i underdäniglret, att, da den torlröjda ersättningen för avenaka förära underlräll, enligt fl. f. 8tat8-Nini8tern8 för Iltrikea ltrendenaa uppgift, uti en till förvaltningen oelr 8tat8-Lontoret8 utlätanderenritterad underdånig 8llrifvel86 af den ^ 8i8tlidne Nara, redan tran oelr med den i dull 18^3 lrlifvit af Danka Ilegeringen erlagd, L.ongl.