Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Båtsman eller Soldat, om förhöjning af ersättningen för kost och inqvartering under lag och marcher åt. XI. B. 268, 287- A. 290. Båtsraansbeklädnaden åren 1849 —1851, om användandet af de å Statsanslaget för densamma uppkomna behållningen. III. 43. B. 55. XI. B. 20. A. 76. E. 116. Båtsmansindelningen i Blekinge län, om grunden för utgörande af de dertill anslagne öfverskottsoch reserv-räntor. Båtsmansroteringen, om lindring i denna och dermed sammanhang egande frågor. XI. B. 151, 266, 270- A. 278. E. 331- _ C — 41 Båtsmanstorp, om befrielse för Rotehållare på Gottland att anlägga. XI. B. 132, 134, 149. A. 150. Båtsmanstorp^ flyttning från en rotedel till en annan, om tillstånd till. V. B. 415. A. 577. Bänkmansfördelning, angående uppgjord. I. 25. Bänkmansval. Se Val. Bankmannen, ledigheter ibland. Se Afsägelse!-. Böcker, om borttagande af tullsatsen för på Svenska tryckta. II. R. 309. Se vidare Bevillnings-Ulskottets Memorial N:o 10 Böda Kronopark, om upphäfvande af vissa förbud rörande. Bördsrätt i Stad, om upphörande af. I. 179. II. 183. Se vidare Lag-Utskottets Memorial N:o 12. Bördsrättens afskaffande m. m. angående. I. 177. R. 193. Se vidare Lag-LTt,skottets Memorial N:o 12. Böters oell förbrutet döindt gods ingående till staten, angående. II. 151, 506. R. 511. XI. B. 436. A. 440.
Jag vidhåller således min mening om oformligbeten af det sätt hvarpå SlatsUtsk. behandlat denna fråga, men dä jag finner mig i afseende härå äga så ringa sympatier inom Ståndet, sorn den redan förutgångna öfverläggningen utvisar, vill jag icke vidare ingå i någon vidare utveckling af mina åsigter i ämnet, utan öfverlemnar saken, sådan den nu är utredd, till Ståndets afgörande. 196 Den 26 Juni f. m. Hr Blomstedt, Christian Jakob: Den af Ilr Gr. Platen npgjorda och till Rikets nu församlade Ständer öfverlenmade plan för reorganisation af Sveriges sjö-försvar, påkallar visserligen liera väsendteliga erinringar; men dä bemälde plan i sin helhet, icke egenteligen är föremål för nuvaride öfverläggning, så anser jag mindre lämpligt alt vid detta tillfälle uptaga Ståndets dyrbara lid med desammas framställande, hvarföre jag endast vill hålla mig till hvad som blifvit yllradt i afseende på formfrägan. Gr. Platen äfvensom Hr Fåhraeus hafva anfört, att det sätt på hvilket SlatsUtsk. förfarit uti lista punkten af dess utlåt, inkräktar på Konungens prerogativer, och således bör ogillas. Denna åsigt kan jag för min del på intet vis biträda. Och till skäl härför ber jag fä afgifva följande korta yttrande. Vid 1840 och 1841 årens riksdag funno då församlade Ständer, i och för beviljande af ytterligare anslag till sjö-försvaret, det vara angeläget att en viss plan för sjö-försvarets ordnande bestämdes, och sedermera konseqvent följdes, i hvilket afseende ock 11. St. uti underd. skrifvelse d. 19 Dec. 1840, jemte framställning af dess åsigter i ämnet, anhöllo: det K. M. täcktes låta upgöra och för R. St. vid nästa riksdag, i nåder framlägga en fullständig plan för sjöförsvarets ordnande i öfverensstämmelse med hvad Sveriges läge påkallade. — Förutsättande således R.
R:dr såsom bestämdt minimibelopp af lön för en examinerad folkskolelärare, utan uttalade den åsigt att nämnde belopp vore det mål, som man, vid bestämmandet af grunderna för folkskolelärarnes aflöning borde söka uppnå. Detta yttrande bar blifvit missförstådt och så ullydt, som 0111 dermed menats ett maxium af lönebelopp. Tillika har det visat sig, alt den vid sistlidna riksdag vidtagna åtgärd att anslå 80,000 R:dr till löneförbättring åt de folkskolelärare, som icke hafva 400 R:dr i lön, oberäknad! husrum och vedbrand, icke baft så allmän verkan, som man hoppats. Vid innevarande riksdag hafva också talri' 1 re framställningar än någonsin gjorts om lönens fastställande till minst 400 R:di De sistlidet år lill Ecklesiaslik-deparlementet inkomna tabeller utvisa äfven att < 1 ganska stor och i sjelfva verket största delen af examinerade folkskolelärare hafyv mindre än detta belopp. Stats-UtsTcottets Utlåtande N:o 139. lil Vid sådana förhållanden och då den stadgade folkskolelärarelönen nied obetydligt tillägg förblifvit oförändrad alltsedan 1842, under det nästan alla andra Ijenstemän vunnit en af de under liden betydligt förändrade prisförhållandena påkallad förbättring i sina lönevilkor, synes tiden vara inne alt vidtaga en genomgripande åtgärd till afhjelpande af dessa missförhållanden. Alt folkskoleläraren, med hänseende till den bildning lian måst förvärfva och till den stora viglen af bans befattning, bör aflönas bättre än en vanlig arbetare, synes obestridligt. Den första och mest ingripande åtgärden bör, elter Utskottets tanke, vara utstakandet al en gräns under hvilken en examinerad folkskolelärares lön ej får sjunka — beroende det sedan på församlingarnes goda vilja och önskan att behålla en duglig lärare, att öka detta lönebelopp. Det som i främsta rummet påkallar Statens ingripande är nemligen förhandenvarande nöd.
Går vattendrag genom samfälda egor och kan der qvarn eller annat slikt vattenverk byggas; njute hvar sin lott deri efter som han i samhälligheten del eger. Går ström, å eller bäck emellan två byar eller hemman och ega de bägge del i qvarnställe, njute hälften hvar. § 2. Vill den, som eger ena sidan af vattendrag eller lott i samfäldt qvarnställe, bygga vattenverk, som ej å ena sidan fullkomnas kan, eller då lägenheten är sådan, att ej hvarje delegare kan särskildt vattenverk bygga; bjude då andra sidans egare eller öfrige delegare i samfälligheten att gemensamt med sig verket bygga och nyttja: sämjas de ej derom, pröfve Rätten, om verket kan byggas utan skada för den eller dem, som deri ej deltaga vilja, och gifve, i ty fall, till byggnaden lof, sätte ock ut med hvad vilkor den, som bygger, verket begagna må. § 3. Ej må man vattenverk så bygga eller begagna, att annans jegen dom ofvan eller nedan af uppdämning men lider. § 4. Den, som egande rätt halver i vatten, der kungsåder, segelled eller båtled är, håfve ej våld att den stänga, utan lemne vattnet öppet, Uih. till R. St. N:o 50. der det djupast är, till en tredjedel för kungsåder, till minst tolf alnar för segelled och till minst åtta alnar för båtled. Finnes i vatten flottled för timmer eller annat, varde ock den öppen lemnad att framgent begagnas till storlek och på sätt, som af ålder brukligt varit eller stadgadt varder. I de läll nu sagda äro, njute dock vattenverk den rätt dem förunnad blifvit. § S. Nu är vattenverk lagligen bygdt: är det sådant, att det genom uppdämning kan å annans egendom men göra; då skall å verket flodlucka så inrättad vara, att tjenlig utväg för vattnets aflopp derigenom beredes; och hålle den, som verket häfver, den lucka öppen, när det nödigt finnes. Den, som sågqvarn häfver, värde, att spån ej skada gör i vattendrag eller på åker eller äng. § 6.
R:dr, hvilket belopp blifvit i förenämnda underdåniga generalförslag tillökadt med 4,100 R:dr för anläggning af ny inkörsväg till staden. Slats-Utskotlets Utlåtande, N:o 163. I afseende på berörde väganläggning har Utskottet af tillgänglige handlingar inhcmtat, att redan år 1846 åtskillige egendomsegare i granskapet af Calmar uti till Konungens Befallningshafvande i länet ingifven skrift erbjudit sig att utföra den föreslagna inkörsvägen, emot vilkor att få uppbära bropenningar efter då gällande taxa, intilldess hela anläggningskostnaden med ränta derå sålunda blifvit ersatt, men hvilket erbjudande förfallit, sedan staden, deröfver hörd, förklarat sig villig att sjelf arbetet utföra. Då någon verkställighet likväl icke följt, hafva nämnde egendomsegare under den 12 Maj och 18 September nästlidet år förnyat deras 1846 gjorda anbud med begäran, att detsamma malte till slutlig pröfning företagas. Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande; och enär en hamn vid Calmar redan finnes, som synes motsvara det hufvudsakliga behofvet, samt de förbättringar derå, hvilka kunna pröfvas nödiga, lära böra bekostas af staden medelst de inkomster, densamma af handel och sjöfart uppbär, saknar Utskottet skäl att tillstyrka serskildt anslag af statsmedel för ifrågavarande ändamål.
Vid enahanda ansvar må ej heller under marknad brännvin i minut försäljas hos andra, än dem, som antingen ega rättighet att på stället utminutera brännvin, eller dertill hädanefter erhålla Konungens Befallningshafvandes i länet, serskildt för hvarje marknad, meddelta tillståndsbref, och hvilkas antal alltid hör blifva så inskränkt, som behofvet möjligen medgifver. Då vid marknad, auktion eiler annan sammankomst brännvinsminutering med serskildt tillstånd eger rum, skall alltid den utminuterande med af Konungens Befallningshafvande utfärdadt tillståndsbref i original vara försedd, vid äfventyr, att minuteringen eljest såsom oloflig anses. §. 49. Beträdes någon, under den tid, lian är under tilltal för olollig brännvinsförsäljning, med fortsättning af samma förbrytelse, skall han, för hvarje gång stämning derföre uttages och honom delgifves, plikta det belopp, som för den olofliga brännvinsförsäljningen, efter dess serskilda art och beskaffenhet, blifvit bestämdt. §. 50. Den, som bevisligen försäljer brännvin till en person, hvilken redan är synbarligen öfverlastad, bote 10 R:dr första resan, och sedermera 20 R:dr för hvarje gång, sådan förbrytelse förnyas. 662 Expeditions-Utskottets Förslag till rind. Skrifvelse, N:o 199. §• 51. A näringsställen i städerna skall, dä minuteringen af brännvin der är tillåten, dörren icke vara läst; och må, vid ansvar, som för oloflig brännvinsförsäljning, utminuteringen icke annorstädes än i krogrummet företagas. På gästgifvaregårdar och andra tillåtna brännvinsminuteringsställen å landet må, då brännvinsminutering utöfvas, dörren till skänkrummet icke heller vara läst. §. 52. Ej må någon, som utminuterar brännvin, ega rätt till utbekommande af fordringar för det brännvin, lian sålunda utlemnat på räkning eller kredit. §. 53.
Propos:n lemnar bestämmandet till framtida pröfning, anslaget nu likväl måtle medgifvas och lill den af Universitetets målsmän föreslagna, Theoretisk Medicin och MedicinalLagfarenhet omfattande lärostol anvisas; enär det torde på grund af de här nedan omförmälda förhållanden kunna förutses och antagas, att sådant blifver, förr eller sednare, den ifrågasatta Professionens, af bebofvet länge påkallade verksamhetssyftemål. Den ifrågav. upsatsen lyder som följer: »Den nya lärostol, uti den theoretiska och offentliga Medicinen, hvilken blifvit af Medicinska Fakulteten i Upsala föreslagen och af Consistorium Academicum förordad, är alldeles nödvändig för denna Fakultets bestånd, för Medicinens vetenskapliga syftning och för väckandet och underhållandet af Läkarecorpsens önskan, att Fakulteten måtto behålla sin plats vid Universitetet. Utan sökandet efter att vetenskapligt förstå sig sjelf, sin bestämmelse och sitt förhållande till den högre kulturen och dess mål, kan ingen kunskapsart, huru stor och betydelserik den äfven för samhällets praktiska lif må vara, fylla sin plats vid Universiteter, der trifvas och förkofra sig. Ehvar detta sökande ej nog lifligt äger rum, upkommer ett med mer eller mindre kraft yttradt begär att emancipera sig ifrån kulturens gemensamhet. Att ett sådant emancipationsbegär någorstädes inom Svenska Medicinen nu finnes, torde väl hvar och en, som icke är alldeles okunnig om ställningen inom detta bildningsområde, veta; men icke alla känna huruvida det äfven är djupt och genomgripande. I yttersta grad bedröfligt vore det, om hvad som skall vara vetenskap och som tillegnar sig dess namn, någonsin skulle urarta till ett tomt och ofruktbart pedanteri; och icke mindro olyckligt vore det, om den praktiska bildningen å sin sida skulle söka att uti en från den verkliga kulturens makt ytterligt emanciperad routine vinna frihet för sin utveckling. Man vill dock i det längsta undvika att tro så dystra och allt hopp nedslående förhållanden äga uti tänkesättet en allmännare och djupare rot.
619 Nära % år förflyter således, utan att lian får begagna brännvins-brännings-rättigheten, ehuru han för hela året måste erlägga skatt; härvid h&x Anders Joachimsson från Östergöthland anmärkt, att vid åbo-ombyte j hans hemort betalar vanligen den afträdande brännvinsskatt för 2 ■§■ månader, och tillträdaren för den återståen-: de tiden, som nu blifvit ifrågaställd, Memorial af cinders Nilsson från Malmöhus Län, deruti haq yttrar: att brännvins-brännings-tillverkniug fpr landtnianpa rörelsen är af största nytta, heldst då densamma icke qtöfvas af andra än hemmansegare och verkliga hemmansbrukare. Men på mångå ställen händer, att så kallade hemman, eller torpare, som antingen ega eljer bebo Krono-gatehus eller hemmansegors jord, tillegna sig brännvinsbrännings-rättighet, pä så sätt, att de vid Mantalsoch Skattskrifnings-mötet förete ett af en hemmansåbo å en hemmansdel utgifvet arrende-contract. Allt detta är endast pro forma; ty denna tillskapade Arrendator sätter aldrig plog i jord å den egendom, han såmedelst arrenderat, och såsom en följd deraf hvarken sår eller skördar; Och, som Anders Nilsson anser en sådan brännvins-tillveTkning högst förderflig och skadlig, så påstår han, att den aldrig {nätte vara tillåten. 6io Besv. och Ekon. Utsk. Betänkaniien, Uti ett ämne, som, allt sedan början af förra århundradet, vid alla Riksdagar blifvit omtvistade, och som framkallat alla derom utfärdade särskilda författningar, hafva nu i nyo blifvit ingifne ofvan anförde talrika motioner, hviika sinsimellan blifvit jemförde, utgå utur så olika synpuncter och leda till så olika resuhater, att någon allmän öfverensstämmelse dem emellan icke kan utfinnas. Detta inhemlas äfven af Hederv.
de ha sitt trygga bo. Men han som tog mitt hjertas tro, han tog ock all min ro. Och minsta lilla fågel, han har sin vinterkost. Mitt hjerta det har ingenting, när det blir snö och frost. Doktorn hade stält sig hän vid ett af rummets tvenne fönster. Han blickade genom rutan, som började immas, ut i den höstliga trädgården, der dimman och skymningen redan hängde ned mellan grenarne. En kvinna, med öfverkroppen insvept i en sjal och en svart baschlik kring hufvudet, kom in genom grinden och skred långsamt upp emot huset. Hon hade just nått halfvägs, då sången begynte. Hon tvärstannade och lyssnade. Vid sidan af gången växte en grupp försenade astrar: hon sträckte handen ned, bröt en af blommorna, samt blef stående halft bortvänd och ryckte långsamt det ena blombladet efter det andra löst och lät dem ett efter ett falla till marken. När sången slutade, kastade hon den nakna stjelken bort och fortsatte lugnt sin gång upp mot huset. Men då hade doktorn redan lemnat sin plats vid fönstret och kom emot henne ned utför den glastäckta verandans trappa. De möttes ute på gången och togo hvarandra i hand. «Välkommen, Mathilda,» sade han. «Är du ensam? «Åhnej, min bror kommer strax efter. Han gick bara ett ärende in i byn.» Han såg på henne. «Du har det inte bra? Jag ser det på dig.» «Är du doktor i dag,» afböjde hon leende. «Nej, det är inte doktorn som talar,» genmälte han mildt och allvarligt. «Du ser så sorgsen ut.» Hon skakade stumt på hufvudet. «Jag stod och såg, när du kom — derinne bakom fönstret,» tillade han, «medan Johanna sjöng. Det såg ut, som om det fans ett eller annat samband mellan dig och min gamla dumma visa.» Hon stod och blickade förbi honom ut i den grå luften. «Ja,» svarade hon kort, «den väckte i mig ett gammalt minne.» «Minne!» utbrast han med ett litet bittert skratt. «Har du minnen! Sådana minnen!» «Det ha väl de flesta.» «Ja,» sade han, som förut. «Alla kanske — utom du.»
Rörande beliofvet för industriens lättnad, derigenom att Staten skulle åtaga sig denna stora risk, utan någon slags ersättning, får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt ehuru lågt man, t. ex. i England har nedsatt postportoafgiften, så är den likväl i Sverige betydligt lägre. Postporto är i England 4 penningar nian afseende på distancens längd, och det utgör ungefärligen 10 sk. b:co i svenskt mynt, för hvilken afgift, man här kan få bref till Umeå och Luleå. Således är afgiften hos oss i allmänhet lägre än i England, der postporto eljest är lägre än i något land, som jag känner. Risken är dessutom allt för stor med den nu öfverhand tagade liberalismen på vägarne. Det lärer kunna intygas af en domare i orten, som jag för en liten stund sedan såg här närvarande, att da_ en stor bördesumma skulle nedsändas till en större egendom i Östergöthland, så fann sig egaren nödsakad, att sjelf begifva sig dit eller genom sitt ombud medföra penningarne. Hade nu de ifrågavande 140,000 r:drne blifvit sändne i recommenderadt bref, och detta bref blifvit röfvadt, så hade Statens hela inkomst af postverket gått förlorad för detta bref, utan att Staten för denna risk hade någon fördel. Jag mäste således vidblifva, ehuru jag anser, att det kan vara samma inadvertens i betänk., och Den 17 Juni. 121 att man borde hafva ställt assurancen högre, så tillstyrker jag bifall till hvad Ulsk. föreslagit, såsom en god början till ersättning för alla bref, som under Statens ansvar försändas och kunna blifva bortröfvade, och det mätte icke vara obilligt. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Här är sagdt alt utrikes ansvarar icke bankoverket för de summor, som i bref med Postverkets anstalter skickas ifrån en ort till en annan, och att Staten gör det alls icke; att likväl postporto är ganska dyr utrikes och jemförelse vis billig här i riket, och att således utrikes en mängd förmåner för correspondencen saknas, som Staten beredt inom Sverige.
DiscontBorgenärernes i Lagen förvarade rättigheter vidkännas någon inskränkning, genom Lagstiftande Magtens mellankomst som utredningsman , dä en sådan åtgärd är af Utskotten tydligen visad som oundvikligen nödvändig och som påtagligen medförande den enda möjlighet för Fordringsägaren, att utbekomma den rätt hvarå han skäligen kan göra anspråk. Men jag finner tillika, att en serskilt utredning för hvarje af de banquetoutterade Verken, är déo oundvikliga grund, hvarpå alla åtgärder måste stödas, om de skola medföra en anledning att i ett så magtpåliggande ämne kunna med den i sådant fall nödvändiga säkerhet tillvägabringa något stadgande : Jag nödgas således anmärka, såsom en bekymrande brist i Utskottens Betänkande, att säker beräkning af tillgångar i Götha CanalDi scOnts fordringar göres tvifvelaktig; och jag finner en ögonskenlig orättvisa i den till 172 Den 17 Martil, e. m. banquerouftedagen upplupna Räntans afskrifning 5 då Utskotten utrönt och förklarat Innehafvare af DiscontPapper ej kunna i Liqvid påräkna utbekommande af full Valuta , måste åtminstone alla vederfaras lika rätt , och då Ränta är en lika välgrundad fordran, sorn sjelfva Capitalet , så visar sig ingen billig anledn ng för den af Utskotten föreslagna Ränteförlusten, hvilken skulle åstadkomma ett våldsamt intrång i den enskilta Äganderätten ; och synes ett afsteg ifrån allmänna Lagens stadgande, som jag för min del anser oförenligt med den samvetsgranna rättvisa, som vid alla tillfällen måste vara Lagstiftningens ögonmärke. Jag hade derföre trott , att Assignationer och TreprocentsSedlar , med å de sednare, tillden dag då betalning upphörde, upp. lupne Ränta , samt Skulderne till Banquen och AfskrifningsRäkningens belopp , bordt utgöra hvarje Disconts serskilda Skuldsumma, till hvars balancerande säkra Fordringarne uppfördes ; då af skilnaden emellan Fordringarne och Skulderne den rabatt blifvit synlig , som på detta sätt lika drabbat hvarje Fordringsägare i en Discont, Banquen inberäknad.
Men FolkRepresentanlen vid de Urtima Riksdagarne äger framkomma med så många motioner han Den 9 Mars f. ro. 187 behagar, hvilket gör dessa Riksdagar ganska långvariga och kostsamma och äfven verkar dertill, att Regeringen afhålles från sammankallande af en annan behöflig Urtima Riksdag, vid hvilken lika många frågor till pröfning och afgörande förekomma, som vid en Lagtima. Hittills varande förhållande hindrar derföre Lagstiftande Makten att uppfylla sitt ändamål och göra sin tillbörliga nytta. Om Utskottets förslag blir antagit, sättes den möjligen i stånd, att göra någon. Jag är till den grad öfvertygad om nödvändigheten af en Representations oftare sammanträden, att jag anser årliga, utan någon motions-rätt, kunna vara nyttigare, än hvart 5:te år med motionsrätt. Jag skulle derföre heldre önskat, att Utskottet tillstyrkt Lagtima Riksdagars sammanträden hvart 3:dje år, om man dertill kunde påräkna Styrelsens bifall, utan hvilket en förändring icke är verkställbar. Jag instämmer likväl i de utaf några UtskottsLedamöter framställda anmärkningar. Isynnerhet anser jag det vara af vigt, att Rikets Ständer vid Urtima Riksdagar skola granska sina Fullmägtiges förhållande. I Utskottets förslag är visserligen icke hinder lagdt för ConstitutionsUlskottet, att vid Urtima Riksdagar afgöra frågor om vägrade propositioner och hvart remitteras skall. Jag skulle äfven instämma i den anmärkning, att ConstitutionsUtskottet vid Urtima Riksdagarne bör få granska Konungens Råd - Den 9 Mars f. m. gifvares handlingar; men jag tror, alt representationen mäste göra en concession för att vinna det åsyftade ändamålet, ty möjligen skulle, om man stadgade att Konungens Rådgifvares handlingar äfven vid Urtima Riksdagar borde granskas, dessa Rådgifvare blifva mindre benägna att tillstyrka Urtima Riksdagar då de blefvo nödiga.
”Allika,” del i Prosten Sondcns reservation förekommande förslag, ”ali lullen ä tillika bestämmes lill älla öre per med en särskild föreskrift så lydande: Allika, blandad med sä mycket bränvin, alt den icke är tyngre än vallen, förlullas sd, som holle den halfva sin vigt alkohol. I alia öfriga delar ansågs detta Utlåtande å Presle-Slåndets sida icke erfordra annan åtgärd, än alt läggas till handlingarna. N:o 28, i anledning af Biks-Slåndons skiljaktiga beslut, angående Tullbevillningcn. Utskottets vid artikeln ”Socker" å sidan IG förekommande yttrande gillades, och godkändes samtlige i della Memorial föreslagne volerings-proposilioner, med förklarande, alt Presle-ståndet vidblifvit sina, i sammanhang med voterings-proposilionerna N:ris IG, 17, 22, 25, 24, 25, 2G, 27, och 28 omförmälda beslut. Frän Vällofl. ISorgare-Sländet. S. D. Å nyo föredrogs Sammansalla Bankooch Lag-Utskollels Betänkande, N:o 1, i anledning af dels Kongl. Majlis nådiga Proposition om antagande af en författning, angående ränta vid försträckning på viss kort lid, dels ock enskild motion i ämnet. Härvid förekommo: 1 :o Utskottets hemställan, sidan G, Afslogs, hvaremot Kongl. Maj.ts nådiga Proposition i ämnet bifölls. och 2:o yttrandet, sidan 8, Godkändes. S. D. Till Slats-Ulskoltel remitterades en af Vice-Talmannen, Herr Schwan, med anledning af 56 § ltiksdags-ordningen, väckt motion om en pension å allmänna Indragnnings-slaten till aflidne Justitie Borgmästaren, m. m.