Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från Köpenhamn.» Fru Philips böjde på hufvudet med ett obestämbart leende och blef liggande; och redaktören tog plats. Midt framför sig på andra sidan bordet hade han stockholmsförfattarinnan. Man tycktes ha afbrutit sig midt i något vid hans inträde; ty alla suto och sågo afvaktande ut, och fru Montelin hostade till, som för att upptaga en tråd, hvilken hon måst låta falla. Hon satt upprätt i stolen, stel och korrekt, och lekte med sin pincenez, betraktade någon obestämd punkt mellan tékopparne samt slog med ett par fingrar då och då mot bordkanten takten till sina tankar. Redaktören betraktade med vördnad denna märkvärdiga kvinna, som brutit mark för så många af tidens ädlaste idéer: – Hon hade ett litet hufvud och ett rätlinigt ansigte samt en kullrig panna under ett ljust, i midten benadt och åt sidorna slätkammadt hår. «Ja, dä var alltså dä, ja ,» begynte hon omsider igen referatet af sin nya, af landets alla frisinnade element med spänning motsedda novell «Brutna band». Församlingen satt just i sitt andäktigaste lyssnande, då plötsligt värden, lektorn Otto Amnell, kom in från sidorummet, hög och axelbred, i modernt kort bonjour, med välfriseradt hår och små sirliga spetsade mustascher och två sorglösa bruna ögon och med något visst öfver hela sin i stort tilltagna person, som kräfde luft och armbågsrum och hvilket ögonblick som helst kunde urladda sig. «Men hör nu, Nenni, här är ju mörkt som i graf ah, pardon!» – han hade fått en obeskriflig blick af lilla fru Nenni, gick på tåspetsarne öfver rummet, satte sig stillsamt i en stol, lade sig till med samma min som det öfriga sällskapet och lyssnade med ett intresse, som säkerligen var alltför intensivt i sitt uttryck, i thy att fru Nenni betraktade honom med gränslös ovilja. Han krämtade en smula, blinkade nervöst ett tag, vred en smula på mustaschändarne, lade ena underarmen öfver ena knäet och blef så sittande, stirrande ned i golfvet.
Skrifvelse N:o 69- 4:o till högmässotext ä 12:te Söndagen efter Trefaldighetsdag, andra årgången, kunde antagas Matth. 15: 29—31; 5:o andra årgångens aftonsångslext å 15:de Söndagen efter Trefaldighetsdag torde böra utgöras endast af l Cor. 7: 29—31; 6:o till högmässotext å 22:dra Söndagen efter Trefaldighetsdag, andra årgången, kunde anvisas Marc. 4: 21—25; och 7:o aftonsångstexten å 26:te Söndagen efter Trefaldighetsdag, andra årgången, torde böra utgöras endast af Uppenb. 20: 11-—15; men att Rikets Ständer deremot i underdånighet anse, det de hittills i församlingen brukliga, lill episllarne och evangelierna hörande collecter och böner må vid gudstjensten fortfarande bibehållas; — hemställande Rikets Ständer härjemte i underdånighet, om icke i öfverensstämmelse med Preste-Ståndets här ofvan omförmälda åsigt publikationen af de nja texterna lämpligast kunde ske genom Svensk Författningssamling och genom anvisning lill desamma, medelst citation af bibelställena, införd i de års almanachor, då de skola begagnas, samt att, derest de sålunda föreslagna nja predikolexterna varda af E. K. M:t till begagnande i nåder anbefallde, den ändring i nu gällande högmässo-ritual måtte varda föreskri Iven, att sedan presten sjungit eller läst: “Ära vare Gud“ m. m., församlingen sjunger Esta versen af psalmen 24: “Allena Gud i himrnelrik“ etc., hvarpå följer “Herren vare med eder11; äfvensom att, sedan episteln blifvit läst, sjunges en gradualpsalm, och derefter läses eller sjunges af presten dagens af ålder nyttjade evangelium, samt häruppå tron o. s. v., i enlighet med nu varande ritual.
M:t den 4 dennes behagat tillskrifva mig, har till mig blifvit öfverlemnadt af Dess Minister. Jag tror mig böra, utan uppskof, afgifva svar på dess förslag att dellaga i den Kongress, hvars sammanträde i Paris E. M. föreslagit, i ändamål att vara betänkt på sättet att försäkra grunderne för den allmänna fredens bibehållande i Europa. Allt hvad som kan bidraga till ett så önskligt föremål kan ej annat än vinna mitt bifall, och jag får derföre omedel bart till E. M:ts kännedom meddela, att jag emottager Dess inbjudning, och att, om de öfriga Europeiska Makternas medverkan till denna Kongress kan vinnas, jag visst icke derifrån skall undandraga mig. Jag kan så mycket mindre tveka att förena mig med E. M:s högsinnade afsigter, som de Förenade Rikena, hvilka hafva intet att eftersträfva, likasom intet att frukta, vid en sådan Kongress icke skola lifvas af något enskildt intresse, och således kunna med fullkomlig opartiskhet öfverlemna sig åt bedömandet af de säkraste medlen att försäkra folkens allmänna väl, —• att på rättvisa, omfattande och bestående grundsatser grunda fredens bibehållande, — och att söka, med detsamma, att på rättrådigt sätt upprätta de klagomål, som från mera än ett håll högt låtit sig förnimma, med undvikande af att kränka rättigheter, hvilka äro lagligen grundade, och upprätthållna med ett noggrannt iakttagande af deraf härflytande skyldigheter. Om detta mål kunde uppnås genom en gemensam öfverenskommelse, skulle E. M. hafva tillvunnit sig en oförgänglig ära, genom att taga initiativet till ett verk, hvilket skulle medföra välsignelser så väl för de styrande som för folken. Jag skulle anse mig lycklig, i fall omständigheterna kunde tillåta mig att förena mina bemödanden med de öfriga Europas suveräners för fullkomnandet af detta så nyttiga företag, isyn - 310 Den 24 November. nerhet som jag sålunda finge ett tillfälle att personligen förnya försäkringarne om den utmärkta högaktning och den oföränderliga vänskap, hvarmed jag är, Min Hr Broder och Frände, Eders Kejserl. Majestäts gode broder och frände CARL.»
Han ville inställa sig till tjenstgöring och på samma gång kunna inlemna en fullständig rapport öfver en lyckad privat expedition, som ledt till häktandet af en så bemärkt personlighet som konsul Brauner. Genom upptäckten af förfalskningarna inträdde undersökningen i ett för Hammar mindre behagligt skede. Bankoperationerna skulle sättas i främsta rummet och undersökningarna härom ledas af kommissarien sjelf och banktjenstemännen. Hammars expedition skulle skjutas åt sidan, och medan uppmärksamheten toges i anspråk för förfalskningsbrotten, skulle upptäckten af brottslingens öfriga dåd försvåras, ja, kanske tillintetgöras. Penningarna regera verlden. Alla lystra till ropet: penningar! Ej ens detektiva polisen såsom institutionsenhet är fritagen härifrån. Med huru stort intresse den än spanar efter de mera vanligt förekommande brotten såsom mord, mordbrand, inbrott, fickstöld etc., öfverträffas det dock af det intresse, den utvecklar, då den sporras af utsigten att fånga en bedragare eller förfalskare i stort, då brottet rör sig om klingande mynt i hundratuseneller milliontal. Om han vågat, skulle han gerna uppskjutit anmälningen af bankavisen tills han hade fullbordat sin undersökning angående allt som hade samband med Brauners deltagande i mordbrandsanläggningen. Det var föga troligt, att konsuln märkt, att bankaviserna voro försvunna ur portföljens innerficka. Antagligen skulle han först omkring förfallotiden se efter dem, eller kanske då han härnäst ditlade något bevis på ett nytt brott af samma slag. Men karlen kunde väl ej gifva sig till att förfalska en vexel för hvar dag heller!? Deremot kunde detektivens vågspel, att så godt som direkt göra Brauner uppmärksam på att han vore förföljd, förmå denne att sätta sig i säkerhet genom en rymning. Detta finge på inga vilkor ske. Och för att förekomma detta, så måste Hammar, om än med tungt hjerta, yrka på konsulns inmanande i häkte. Detektiven hade hunnit så långt i sina tankar, då han stördes af oroliga röster utanför dörren åt gårdssidan. Han såg ut genom fönstret och såg värdinnan samt Brauners betjent i ifrigt samspråk. Den senare hade ställt ifrån sig en papperskorg, som han förmodligen ämnade tömma i soplåren.
Sedan den inträdande med några glädtign ord och e n hjärtlig omfamning hälsat väninna~i, hälsade hon mig p&amp; ett för den okonstlade människan och framdende porträttniålaxinnan Amalia ~ i n d e ~ r karakteristiskt &amp; satt. Hon erfor näniiigeil knappt mitt namn, - ho11 hade förut hört min väninna t,aln om mig -, förrän hon gick rakt fram till mig, drogmig fram i lampskenet och skärsk&amp;dade ett ögonblick med ett godhjartadt leende mitt ansikte, Imarefter hon med en bekräftande nick klappade mig p&amp; axeln, som om hon velat säga: anu kanna vi hvarann !B. J a g bekänner dock, a t t jag i början af vår bekantskap var en smula föriiiidrad. Denna gamla dam ined sitt så obetydliga, utseende, hos hvilken flärdfriheten och fr&amp;nvaron af hvarje skymt till rartisteris nästan stötte på det prosaiska, och Iivilkens hela företeelse var sk öfvervägande jovialisk, var allts&amp; den populära konstnärinnan och banbrytersgan för de kvinliga artisterna till konstens tempel? Nen ju mer jag lärde känna henne, desto fullare motsvarade ho11 mitt förutfattade begrepp om de tilltalande genrebildernas skaparinna. Vi kommo nu ofta tillsamma~is. An visade hon sig som en trött gammal iiam, livilken lanmat ungclomliglieten långt bakom sig, än bröt ett '. skälmalitigt leende öfver hennes drag, åtföljdt af ett putslustigt infall, lwarmed 11011 b o g vår väninna ned till hvardagslif~~ets små, förliålla~den, som denna gärna lämnade utom samtalet, än talade hon på ett allvarligt, ' distingeradt sätt, än lät hon höra e11 låg, munter llvissling, än gled ett ömt medlidsamt uttryck öfver hennes drag, d&amp; den lidande vä.ninnan lät iiiidslippa sig e11 suck eller lätt jämmer.
Då, efter erhållen del af samtlige respective Riks-Ståndens fattade Beslut, i anledning af förenade Statsoch Banco - Utskottens senaste under den 25 nästledne April afgifne Utlåtande, rörande utredningen af Götha Canal BolagsMalmö- och Götheborgs Disconter, förenade Utskotten erfarit, att desse Beslut i vissa delar äro mer och mindre skiljaktige samt påkalla sarnmanjemkning, hafva Förenade Utskotten, i följd af 73, §. uti Riksdags-Ordningen, härmedelst skolat, jemte utmärkande af sådane skiljaktigheter, tillika föreslå den sammanjämkning, som , till stadgande eller åtminstone till förberedande af ett helt Rikets Höglofl. Ständers Beslut, synes blifva ovillkorligen nödvändig. 3:dje Punkten. Genom denna punkt var af förenade Utskotten föreslaget, att alla af Directionerne öfver Götha Canal Bolagsoch Malmö Disconter |>å Banken drggne, ordentligen bokförde och bland Snits■ och Banko Utskottens Betänkanden. 184S1 allmänheten utelöpande Assignationer skulle, vid uppvisandet, till iulia beloppet med Banco-Sedlar inlösas, så snart kungörelse härom blifvit utfärdad. Samtlige respective Riks Stånden hafva väl instämt deruti, att Assignationerne borde till Inlia beloppet med Contant inlösas; men Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Ronde-Ståndet hafva förklarat, att denna inlösen borde ske med Bancoeller deremot svarande Riksgälds-Sedlar.
Ständer vördsammeligen hemställa, att bemälde Herr Öfver-Coinmissarie, som härvid ådagalagt förnyade vedermälen af dess redan erkända nit och insigter, och på ett hedrande sätt uppfyllt Utskottets önskningar, måtte fördess, med ofvanberörde arbeten hafda möda, undfå ett af de till Riksdags-kostnadernas bestridande anviste medel utgående arfvode af 5oo R:d. Banco. Hvilket Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsammeligen underställes. Stockholm den 5 Dee. 1823. Ankom ilen 11 Dcc. 1823. Riksens Höglofl. Ständers Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts ytterligare Utlåtande, 1 anledning af väckt fråga om Betänkanden. 16g införande här i Riket af Drävvback eller restitution af Tull å rå-ämnen, då de förädlade utföras. Emot Riksens Högloft. Ständers Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts, i anledning af Herr G. R. Prytz’s hemställan: om införande här i Landet af de i England öflige så kallade Drawbacks eller rättigheten för exportcurer, att vid utförsel af inom Riket förädlade varor, återfå den vid införseln af de rå-ämnen, hvarutaf samma varor beredas, erlagde Tull, den i sistl. månad afgifne Utlåtande, hvaruti Utskotten förklarat sig, icke kunna tillstyrka denna inrättning, af den grund, att en så beskaffad förmån skulle här i Sverige ännu vara förtidig och lätteligen ledande till missbruk, enär på sätt allmänt kändt är, liten eller ingen utförsel af sådane inhemska Fabrikater, som tillverkas af utländska rå-ämnen eger rum, hafva tvänne värde Ledamöter, dervid biträdde af flere medlemmar af Vällofl.
Odling» - för etag som äro gemensamma för samfälligheter pä landet, som Öfverstiga den enskilda förmågan; äfvensom för de kostnader till utflyttningar, hvilka vid Enskifte» och Storskiftes-författningar pröfva! nudvändige. Och varder till Rikets Höglo fl. Ständer vördsammeligen hemstäldt, huruvida icke, ge. nom samfäldt antagande af denna förändrade redaction, de skiljaktigheter hvilka de särskildta RiksStåndens beslut framvisa, lempeligatt skulle kunna sammanjemnkas. Äfven de derefter följande Tjugondetred' jt och Tjugondefjerdc Puncterne hafva UtJkot-' 48 Banco - Utsiottets Betttnftanden. ten funnit sig nödsakade, att i ett samman» hang betrakta, da. de med hvarandra jemfört BiksStåndens, med anledning af dem, fattade olika beslut. Frän det öfriga hafva Utskotten dock funnit först böraafsöndras Utlåtander* rie i anledning af förslaget, det icke öfver 2ooo B:dr B:co belopp må till samma låntagare såsom Fastighetslån utgifvas ; hvilket Högvördiga PresteStåndet samt Välloll BorgareStåndet godkänt, men röra nde h v i I kel ämne Högloft. Bidderskapet och Adeln samt Hedervärda BondeStåndet ansett öfverläggnin • gen och afgörande', böra uppskjutas, till dess att de öfrige reg'ementariska stadganden i denna del till pröfning skulle förekomma. Medgifvandet af ett dylikt uppskof rned slutliga afgorandet af denna fråga, förändrar icke heller den ratt och det tillfälle, att de förstnämnde (vänne Siånden ega, att då frågan åter förekommer göra sin nu yttrade mening gällande, och hafva Utskotten sålunda trott sig icke fe'a uti skyldig aktning emot det af tvänne
Hvad åter det sistnämnda exemplet angår, så vet icke blott jag, utan hela den Svenska allmänheten, att vårt land har ett stort antal prestman, som befinner sig i samma predikament som den nyssnämnda vice pastorn, prestman, sorn, under största delen af en lång tjenslgöringslid till församlingarnas belåtenhet fullgjort alla en kyrkoherdes åligganden med hela hans ansvar, utan alt dock vara kompetenta tili kyrkoherdebefordran derföre att de icke tagit en examen, som de af hvarjehanda orsaker, såsom trägen tjenstgöring, svårigheten att erhålla vikarie eller små och tryckande ekonomiska vilkor m. m., varit förhindrade att absolvera, tills en lefnadsperiod inbrutit, som gör lexläsningen till en lika outhärdlig som gagnlös plåga och examensfagandet — t. e. för unga män, som mycket väl kunde vara examinandens söner, eller för personer, som icke hafva ringaste begrepp om eller erfarenhet af pastoralvård, såsom förhållandet är med våra Konsistoriers aldra flesta ledamöter — tili en förödmjukelse, en förnedring, som otvifvelaktig! kännes djupt, i samma mån som verklig duglighet och förtjenst äro för handen. Här hafva vi nu anledningen dertill att inom vårt Prestestånd finnes en så stor mängd komministrar oell deras vederlikar, som aldrig hinner öfver sin innehafvande tjenstemannagrad med Ihy åtföljande små lönevilkor, äfvensom, i en icke ringa män, till den klagan öfver dessa lönevilkor, som så iänge blifvit förd. Denna anledning ligger i pastoral-examens-inrältningen. Skola vi ännu längre låta denna inrättning fortfara, som utgör en verklig skamfläck för vår kyrka, hvilken sålunda förklarar äfven den längsta, oförvitligaste och förijenstfullaste presterliga tjenstgöring till och med i kyrkoherde-embetet såsom varande för befordran till pastorat af noll och intet värde i jemförelse med pastoral-examensbetyg, vore än dessa, hvad de också understundom äro, de aldra uslaste? Är detta vår kyrka värdigt?
Cederströms ord lage någon förebråelse, emot det sätt hvarpå Gr. Mörner handlagt Utsk:s mål, så kan ingen vara närmare än jag till att frikalla honom från en sådan förebråelse, enär jag haft den lyckan att under en kort lid arbeta tillsammans med Gr. Mörner på afdelnm, men jag nödgas att söka vederlägga Hr Gr:ns sista yttrande i afseende på Utsk:s utlåt. Gr:n gjorde en anmärkn. emot Ulsk:s yttrande, ”att Bibliothekarien vid Linköpings Gymnasiioch Stifls-Bibliothek icke är i gällande skolordning ibland skol-lärarne uptagen”. Detärsannt att i nu varande skolordningen finnes han icke, men i den gamla skolordningen der fanns denne Bibliothekarie uptagen och erhöll, i likhet med hvarje tjensteman vid Gymnasium förhöjd tjensteårsberäkning. Delta år således just ett skäl för Utsk. att nu tillstyrka någon ersättning åt Bibliothekarien för hvad han i delta fall gått miste om. Jag fortfar alt yrka bifall till StatsUtsk:s utlåt. Under delta anförande fann H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, sig af illamående föranlåten att aflägsna sig och öfverlemna klubban till främste närvarande ledamoten Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabriel. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad samt Hr Gr. o. Ordföranden framställde propos. till bifall i Utsk:s förevaride utlåt., ropades starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Ordf. förklarade det lian funnit proposin besvarad med öfvervägande Ja. Efter härvid af Gr. Mörner begärd votering uplästes till justering samt godkändes följande voter-.s-propos. Den, som bifaller StatsUtsk:s utlåt. N:o 309, i ani. af erhållne återremisser å betänk.
En annan recension af ungefär samma sort, d. v. s. med samma tendens som hr Brantings, fastän vida menlösare, läsa vi i N:o 46 af Ny Illustrerad Tidning för 1886, undertecknad af Georg Nordensvan. Denna recension har till öfverskrift: Ur ett bref om »Giftas», andra delen, och börjar så: » Du yttrar: »Hvarför kan inte Strindberg skrifva som en menniska? Han som kunde göra bättre saker än vi allihop och slå oss alla ur brädet, om han bara ville!» Du har mycket rätt. Han är den största begåfningen bland oss, och det är derför sorgligt, att han ej är mera rädd om sitt rykte, att han ej alltid tänker på huru talang förpligtar. Den nya delen af »Giftas» kan ej försvaras, hvarken till sin tendens eller till sitt skrifsätt. Tendensen, uttryckt med mer än önsklig skärpa i det olyckliga förordet, är så ensidig och öfverdrifven, att jag tycker man ej ens behöfver påvisa dess haltlöshet Jag lemnar förordet i dess värde. Att de aderton novellerna i allmänhet äro slarfvigt och föga konstnärligt skrifna och att de ej gå upp emot de bästa stycken i arbetets förra del hör man uttalas allmänt – och tyvärr med skäl. Men jag har nu en gång den der böjelsen att bedöma ett arbete efter det bästa det innehåller. I mörkt eller dimmigt hållna målningar är det just ljuspunkterna10, som dra blicken till sig. Och jag vill derför bli den förste, som påminner dig om, att det finns bra saker i denna bok – inte många, det är sannt, men de finnas likväl – och dessa af den mest äkta halt. – Sedan framdragas dessa »bra saker» med de amplaste loford: »värme och poetisk kraft från den första raden till den sista», »det mest nobla konstnärskap» etc. etc. »Och», fortsätter hr Nordensvan, »för min del har jag lätt att för ett par äkta perlor11 af den halt, som dessa båda skizzer ega, glömma hela det öfriga innehållet i boken och dess tendens likaså. Försvarar den gör jag ju inte – långt derifrån.»
Emellertid griper med hvarje år vexelbruket mer och mer omkring sig, och en betydligt utvidgad klöfverodling visar ett bestämdt sträfvande att småningom bereda möjligheten att dertill öfvergå. o Ärliga utsädet per tunnland är af socknarna och städerna uppgifvet: af hvete minst till 16 kappar, högst till 1 tunna; » råg » » 16 » » » 1 tunna; » korn » » 20 » » » 1 tunna 8 kappar; » hafre » »24 » » »2 tunnor; » blandsäd » » 24 » » » 1 tunna 24 kappar; » ärter » » 16 » » » 1 tunna 8 kappar; » potatis minst till 3 tunnor 16 » » »9 tunnor. 16 Westmanlands län. Skördebelopp. Förbrukning. Blandsäden består af hälften korn och hälften hafre. Beträffande utsädet per tunnland af andra rotfrukter än potatis, saint af lin och hampa, äro uppgifterna till Finans-komitén så olika, att icke någon tillförlitlighet kan åt dem lemnäs. Dessa växter begagnas i alla fall så litet inom provinsen, att de ganska väl här kunna uteslutas. Tab. Litt. b. Tunnlandtalet af jord, som begagnas till odling af hvete, råg, korn, hafre, blandsäd, ärter och potatis utgjorde, efter uträkning enligt de uppgifter som till Finans-komitén afgåfvos, år 1858 det i nedanstående tab. Litt. B. utförda. Drager man detta belopp från ofvanstående uppgift om vidden af den odlade jorden, så återstå 75,914 tunnland 21 kappland, hvilka dels ligga i träde, dels användas till odling af lin, rofvor och klöfver samt andra foderväxter. Tab N:o 2. Hela ärliga utsädet såväl som utsädet på tunnland gjorde, eldigt uppgifterna till Finans-komitén, det i tabellen N:o 2 upptagna. Tab Litt. c Skörden, uppskattad i korntal af utsädet, och med dettas afdrag, har af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, enligt de årligen ingångna tredje årsväxtberättelserna, blifvit bedömd på sätt följande tabell Litt.
Fyra procent årlig ränta å det återstående lånekapitalet först beräknas, hvarefter det öfverskju> tande beloppet kommer att såsom afbetalning afgå å lånesumman, intilldess denna blifvit till fullo godtgjord. § 46. I öfverensstämmelse med den af Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer medgifna ytterligare lindring i betalningsvilkoren för det vid 1828—1830 års riksdag beviljade lån å Etthundratjugusju tusen femhundra R:dr till återuppbyggande af staden Borås efter den nämnda stad år 1827 öfvergångna eldsvåda, skola å det, efter 1840 års inbetalning, återstående lånekapitalet, Etthundratjugutre tusen sexhundranittiofem R:dr 25 öre, Två procent årligen till Riksgälds-kontoret erläggas, äfvensom den, efter sistberörda års slut, å detta lån upplupna och vidare upplöpande ränta skall med Fyra procent årligen utgöras. § 47. Det staden Wenersborg, vid 1834 och 1835 års riksdag, beviljade byggnadslån å Tvåhundratjugufem tusen R:dr skall, enligt de efter 1840 års slut gällande förändrade betalningsvilkor, liqvideras medelst erläggande af Sex procent årligen å den ursprungliga lånesumman; af hvilka Sex procent Fyra procent utgöra ränta för det oguldna beloppet och återstoden afräknas å kapitalet. § 48. Sedan ett belopp af 119,100 R:dr redan år 1843, genom utbekomna brandskadeersättningsmedel, blifvit återbetaldt utaf det, för staden Wexiös återuppbyggande efter Bih. till 11. iSt. Prot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 26 Haft. 4 26 Stats-Utskottets Memorial J\S 125. 1838 års eldsvåda, af Kongl. Majit i nåder beviljade och till utgående utaf mindre kreditivet anvisade lån å Etthundrafemtio tusen Ridr; så bör den härefter återstående lånesumraan, Tretiotusen niohundra