Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På hemvägen var Henck i ett bättre lynne än han hade varit på länge. »Det är för pelsens skull,» sade han till sig själf. »Om jag hade varit klok, skulle jag för längesen ha skaffat mig en pels på kredit. Den skulle ha stärkt mitt själfförtroende och höjt mig i människornas aktning. Man kan inte betala så små honorar åt en doktor i pels som åt en doktor i vanlig öfverrock med uppslitna knapphål. Det är tråkigt, att jag inte har kommit att tänka på det förut. Nu är det för sent.» Han gick ett slag genom Kungsträdgården. Det var redan mörkt, det hade börjat snöa på nytt, och de bekanta han mötte kände icke igen honom. »Hvem vet för öfrigt, om det är för sent?» fortsatte Henck för sig själf. »Jag är inte gammal ännu, och jag kan ha misstagit mig i fråga om min hälsa. Jag är fattig som en liten räf i skogen; men det var också John Richardt för inte länge sedan. Min hustru har varit kall och ovänlig mot mig på senare tider. Hon skulle säkert börja älska mig på nytt, om jag kunde förtjäna mera pengar och om jag vore klädd i pels. Det har förefallit mig, som om hon tyckte mera om John, sedan han skaffade sig pels, än hon gjorde förut. Hon var visst en smula förtjust i honom som ung flicka också; men han friade aldrig till henne, han sade tvärtom till henne och till alla människor, att han aldrig skulle våga gifta sig på mindre än tio tusen om året. Men jag vågade; och Ellen var en fattig flicka och ville gärna bli gift. Jag tror inte att hon var kär i mig på det sättet, att jag skulle ha kunnat förföra henne om jag hade velat. Men det ville jag ju inte heller; hur skulle jag ha kunnat drömma om en sådan kärlek? Det har jag inte gjort sedan jag var sexton år och för första gången såg ’Faust’ på operan, med Arnoldson. Men jag är likväl säker på att hon tyckte om mig den första tiden vi voro gifta; man misstar sig inte på sådant. Hvarför skulle hon inte kunna göra det än en gång? Under den första tiden efter vårt giftermål sade hon alltid elakheter åt John, så ofta de träffade hvarandra. Men så bildade han ett bolag och bjöd oss på teatern ibland och skaffade sig en pels.
Emellertid hade komiterade funnit, att absoluta styrkan hos det Svenska puddelstålet, beräknad efter stängernas ursprungliga genomskärningsyta, visat sig vara betydligt större än hos jernet, sa att då, i medeltal räknadt, jernet brustit vid en belastning af 710 per qvadrat decimallinea, det hårdaste stål för att afslitas erfordrat en kraft af omkring 1,250 ft för hvarje qvadrat decimallinea af dess genomskärning; att äfven stålet, för att erhålla en anmärkningsvärd permanent förlängning, erfordrat en desto större belastning ju hårdare det varit; men att der - 8 Stats-Uts kottets Utlåtande N:o 67. emot tänjbarheten hos jernet är mycket större, så att bristningsytans storlek hos detsamma i medeltal endast varit 41 procent af stängernas ursprungliga genomskärningsarea, då den hos hårdaste puddelstålet stigit till 70 procent af samma area. Af de införskrifna Engelska jernsorterna hade dittills blifvit undersökta några stänger | tums rundjern från det berömda jernverket Lowmoor, hvars tillverkningar i England betalas lika högt med våra bättre jernsorter, och någon väsendtlig skilnad, med afseende å styrka och tänjbarhet, emellan detta jern och det Svenska puddeljernet hade icke visat sig. Komiterade hade jemväl låtit uthyfla, Stänger, dels från yttre delen af ett vid det nyssnämnda Engelska jernverket Lowmoor tillverkadt hjulband, dels från hufvudet, mellanstycket, eller det så kallade »steget», samt foten af en, Staten tillhörig, Engelsk jernvägsskena, och hade alla dessa stänger derefter blifvit vällda och utvalsade till \ tum fyrkant samt slutligen profvade i sträckmachin. Hjulbandsjernet hade dervid i medeltal brustit vid en belastning af 788 W per qvadrat decimallinea, och brottytans storlek hade varit omkring 65 procent af den ursprungliga.
Om vigten af ett studium bör mätas efter det inflytande det haft på mensklighetens utveckling, så bör man tillse hvad naturstudiet och hvad philosophien i detta afseende uträttat. I denna sednare vetenskapen mötes man af det förunderliga förhållandet, att den tyckes aldrig gjort något bestämdt framsteg. Plato och Aristoteles, som skrefvo för öfver 20 sekler sedan, kunna ännu studeras i jemnbredd med Kant, Fichte, Schelling och Hegel. Om philosophien verkligen gjort säkra och bestämda framsteg, skulle sådant icke kunna äga rum. Naturstudiet deremot erbjuder en helt annan tafla. När der en villfarelse blifvit riktigt vederlagd, kan den aldrig vidare upträda, utan när sanningen väl blifvit insedd, qvarstår den orubbad. Här finnes ett bestämdt framåtskridande. Denna naturvetenskapernas utveckling gick väl under medeltiden ganska trögt. Dess fria verksamhet hindrades af hvarjehanda fördomar och förföljelser, Ken 3 December e. m. 133 hvarigenom den tvangs att insvepa sig i mystiska formler, hvilka sedermera icke kunde tydas af adepterne, utan fattades ofta omklädnaden såsom det väsendtliga. Först sedan Bacon skrifvit sitt Novum Organum, och sedan en riklig plan för naturens studium blifvit utkastad, först då kunde några egentliga framsteg ske och först då började menskligheten känna verkningarne af de nya vetenskaperna. Men deras underbara verkningar på mensklighetens civilisation hafva egentligen uppenbarat sig på sednare tider. Sedan Schéele och Lavoisier slitit de sista banden emellan chemien och aichemien samt skingrat den fördomens dimma, som omhvärfde detta studium, så har på icke stort mera än halft sekel chemien, i förening med physiken, nästan alldeles omskapat verldens utseende. Hvad förut icke ens kunde anas, hvad de Orientaliska sagornas lifligaste phantasie icke kunde updikta, det framstår nu såsom verklighet. Odens korpar voro sengångare emot våra elektriska telegrafer. Hvad vår Nordiska saga tilldelar endast en OfverGud, står nu hvarje enskild menniska till buds, och det i vida högre grad.
Utgifningstid: hvarje Iduns fredag. 70 öro p r n o n p. - r a d. N uttall. V i r c h o w. Zelia Nuttall är n ä m l i g e n en verkligt framstående auktoritet på d e n amerikanska f ornf or skn ingens fält o c h åtnjuter sedan l ä n g e stadgadt rykte i n o m de lärdas värld. IDUN 262 Och hoppfull lider och glad försakar! Sök ut för dem ett förtroget namn: Det kan blott vara en moders famn! Z. Topelius. Säg mig det renaste band, det bästa, Som kan på jorden ett hjärta fästa; Säg mig en kärlek, som tålig vakar Carl Snoilsky, hvilken u n d e r flere år, som kändt, var bosatt i D r e s d e n, där äfven fru Nuttall m i m e r a liar sitt hemvist. » M e d amerikansk ihärdighet o c h sydländsk entusiasm har h o n ägnat sigåt det m ö d o s a m m a värfvet att h o p l e t a de spridda dragen till en bild af de g a m l a aztekernas konst, industri o c h andliga odling, » skrifver en hennes biograf. Fru Nuttall insåg genast denna kartas stora värde f ö r sin vetenskap o c h lät fotografiskt afbilda densamma. D e n n a af bildning var i fjol-utställd på Chicagoutställningen o c h förevisades äfven nu inför Amerikanistkongressens deltagare. V i d a r e har hon i Florens funnit ett m e x i k a n s k t manuskript af allra största intresse, en kort efter eröfringen verkställd samling af bildningar af alla de aztekiska religionsceremonierna, o r d n a d e efter d e n tid på året, d å dessa fester firades. D e t är hufvudsakligen m e d l e d n i n g af detta fynd, h o n » p å ett lika enkelt s o m sinnrikt sätt » nu lyckats lösa det ytterst svåra problemet rörande den fornmexikanska tideräkningen.
Vid ofvanomförmälda förhållande, och ehuru Utskottet godkänner vigten af de skäl, hvilka blifvit anförde till grund för David Anderssons ifrågavarande motion, anser Utskottet, enär frågan sålunda synes utgöra föremål för Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet, sig likväl nu böra vördsamt hemställa: alt motionen icke måtte lill någon Rikets Siäolers särskilda åtgärd föranleda. Stockholm den 16 April 1837. Sammansätta Lagsamt Allm. Besvärso. Ekon.-Utskottets Betunk. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 20 April 18S7, kl. G e. m. Betänkande, i anledning af räckt motion om Jörbud Jör kringresande komedian ler all vid marknader samt å sönoch helgedag ar anställa förevisningar. Gustaf Jonsson från Calmar län har uli elt lill Hedervärda Bonde-slåndel ingifvet memorial, hvaröfver Lag-ulskoUels utlåtande blifvit infordradt, anfört, att kringresande komedianter och gyckelmakare genom sina föreställningar vid marknader, samt å sönoch helgedagar oftast åstadkomma till oordning ledande folksamlingar, hvilka oordningar, med deraf följande lättare tillfällen lill brotts begående, kronobetjent, eller den del eljest tillhörde, svårligen kunde hindra eller förekomma. Alt tillnarra sig den enfaldiga eller lättsinniga allmogens penningar vore dylika personers hulvudsyfle. Till förekommande af slika oordenlligheter samt för att upprätthålla sabbatens helgd föreslår motionären: att dylika kringresande komedianter hädanefter icke mätte tillåtas alt anställa spel eller förevisningar vid landtmarknader, eller å sönoch helgedagar, vid älventyr, alt den eller de, som deremot bryta, skulle fällas till ett vite af minst 150 R:dr lii ksmynt för den som verkställde förevisningar, och 100 Riksdaler samma mynt för den som lokal dertill upplät. Till öfverläggning i detta ämne hafva, enligt 43 § Riksdags-Ordningen, deputerade. från såväl Lag-utskottet sorn Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet samnianträdl; och får sammansatta Utskottet sitt utlåtande nu afgifva.
Ehuru jag tror, att mycket af hvad man påbördat dig, är osant, ville jag likväl för din egen och Bellas skull gerna höra huru det förhöll sig. Jag ville gerna kunna tillbakavisa beskyllningarna och rätta misstagen; derför måste jag få veta allt. Hanna hade tigande åhört henne och det kostade henne mycken sjelfbeherskning att ej än en gång afbryta. Hvarför bråka menniskorna så mycket med mig, kunna de ej låta mig vara i fred? tänkte hon, och trotset växte. Men orden för Bellas skull, kommo det att mjukna och gjorde henne tankfull. Jag skall gerna omtala allt för dig, tant, sade hon nästan ödmjukt. Du har rätt att få veta det, du är ju Bellas mor. Och så följde berättelsen om hela aftonen hos Enestams, under det hon öppet såg fru Palmfelt i ögonen. Hon beskref sin ovänlighet mot Lilli, sitt vårdslösa sätt och sin brist på sällskapsvett. Hon framhöll ingenting, som kunnat rättfärdiga henne, tvärtom omtalade hon med sträng noggrannhet hvarje ful tanke, hvarje ovänligt ord hon kunde påminna sig. Det oaktadt kände sig fru Palmfelt lugnad. Hanna hade visserligen felat mot några af etikettens regler, men detta var i hennes ögon af liten betydelse. Hon kunde icke, oaktadt den strängaste granskning, finna något verkligt fult och ovärdigt i hennes uppförande, något för hvars skull hon behöft vara orolig för Bella. Tack för din uppriktighet, sade hon vänligt, då Hanna slutat, jag visste ju att sqvallret öfverdrifvit. Men du förstår, mitt barn, att jag bör ha litet reda på det inflytande, åt hvilket jag så oförbehållsamt anförtrott min flicka. Etiketten är visserligen i och för sig en formsak, men så länge vi sjelfva äro outvecklade och utan erfarenhet, böra vi icke sätta oss till doms öfver rådande seder och bruk. Bland kamraterna var det isynnerhet Jenny, som med missnöje och afund såg Bellas växande tillgifvenhet för Hanna. De kunde aldrig rätt med hvarandra, de två, de drabbade ständigt ihop. Jennys grunda, tanklösa natur var icke i stånd att uppfatta det sant originela och djupt reflekterande hos Hanna; hon tog det som råhet och som skrytsam öfverlägsenhet.
”Kors, i all verldens dagar, kusin är då raffineradt märkvärdig att stafva och lägga ihop! Icke hvarken vill eller vågar jag svära på att detta precist var det namnet, som jag hörde, men nog klingar det bra lika”9. ”Förlåt, min bästa Lena, jag glömmer ju totalt, medan vi prata om de här obetydligheterna, att jag stjäl bort din dyrbara tid ... Farväl, min hjertans vän – var säker att, om jag i något kan vara dig till tjenst, du alltid bör räkna på mig! Och blir lille David någonsin sjuk, skall min man släppa allting för att komma hit.” Och knappt gifvande sig tid att afhöra värdinnans tacksägelse och afskedshelsning, skyndade doktorinnan, nästan qväfd af sina många idéer och kombinationer, ut på gatan, likväl i högsta grad harmsen öfver att den intime vännen ej var till finnandes. Major von Otter hade blifvit beordrad åt annat håll ... Men se – hvem kommer der rakt emot henne, om icke en annan vän, tillhörande hennes fiskpartier, men icke hennes förtroligaste umgänge. Vi våga dock icke namngifna honom, ty efter den dag, som i dag var, blef han aldrig tåld af doktorinnan. Faran af riksvigtiga samtal i fria luften och faran af att icke bevara hvad ekot meddelat. – Hurudan fru Marin efter en kort frånvaro fann ställningen. – Armfelt lemnar Strömstad. ”Ödmjukaste tjenare, fru doktorinna – så tidigt ute på visitronden ... Vågar man taga sig friheten fråga om någonting märkligt är å bane?” ”Kanhända herr öfverstlöjtnant ... Kom, låt oss göra ett slag öfver bron, så skall jag säga er en sak.” ”Med förtjusning! Om man har en ledig timma, kan man omöjligt agreablare använda den ... Nåväl, man säger således – ty allt hvad ni har den godheten att meddela börjar vanligen med: Man säger ...” ”Ja, visst!” svarade doktorinnan skrattande. ”Personnagen man är så beqväm: den komprometterar ingen.
Banken borde ju förr ju hellre öfvertaga Discontlnrättningarna, på det sitt, att han utbetalte alla Actieägare dess Capitaler; att en HufvudDiscont blefve i Stockholm, en i Götheborg, och en i Malmö, desse sednare som Filialer af HufvudDisconten; all annan indragning af Disconterna, på hvad sätt det ock skedde, skulle förorsaka stor villervalla, och manga personers förstörelse och undergång; hvarföre min tanka vore, att de blefvo, som de varit, omsättningar och Lån gjordes som förut, med den skillnad, att af de nu varande Directeurer en bortgick, och i dess ställe en från Banken insattes, som då med de andra bevakade Bankens säkerhet och rättigheter. Då införsel af främmande varor inskrän* kes, så blifva ovedersägligen Capitaler, e-' mot säkerhet, att för rörelsen tillgå, då de inlöste Actier äfven sätta Fonder i omlopp; och då nu Banken eller Staten igenom de betydliga inkomster, som af Disconterna föl. 6$P Den 16 Maj. ja, erhåller en ny stor vinst; så kunde den användas till Landets uppodlingar, nyttiga inrättningar och utlåningar till Landtbruket, Penninge-ägaren funne då mindre lägenhet att på högre än laglig procent utlemna eller använda sina penningar; ockrandet måste något förfalla, Capitalisten måste då antingen sjelf till nyttiga företag använda sina Capitaler, eller lemna dem tili näringar* na emot säkerhet i Jord, som då till verksam nytta för det Allmänna användes. O, För att befordra Åkerbruket och gifva Landtman lust och möjlighet till odling, måste dess producter finna afgång och ett* säkert värde af dem söka vinnas, hvilket jag tror, om ej alldeles fullkomligt, dock er, hålles, om nu varande Ständer gåfvo Regeringen medel att årligen uppköpa åtmindstone 300,000 tunnor Säd, i alla Rikets provinser, på följande sätt; Att prisen på alla sorter Spannmål skulle till nästa Riksdag bestämmas efter hvart och ett Läns Markegångstaxa, dock så, att inköpspriset för Kronan , å tunna Råg och Korn, blefve 16 sk.
Enligt de i Nåder meddelte handlingarne, skulle för Strömsholms Kongl. Lust-Slotts underhåll erfordras, dels tillökning i den årliga underhålls-summan, med 4>°00 R;dr dels ett anslag af 89,500 R:.dr för en gång, att till reparationer och nybyggnader användas, och finnes jemväl, att till Beljeniugens Löner, Slotts-Trädgårdarnes underhållande, Byggnader och Reparationer, Ved till eldning för Rummens och Meublernes conservation m. nr. är på Stat anslaget årligen 67 Tunnor Spannmål, och 1,466 R:dr 18 sk. 8 r:st i Penningar, utom hvad af Allmänna Indragnings-Staten till Löner och Pensioner utgår. Då nu sålunda medel för d,e oundgängligaste kostnaderne till vidmagthållandet af Strömsholms Kongl. Lust-Slott och Byggnader äro anslagne, samt
Da foreslog niiddelsskolens bestyrer en samnieiislutning af begge skoler, og trods iilegen modstaiid fra bekyinrede forsldre, trods forsikringer om, a t deres dötre ei skiilde besöge den skole, koni forbindelsen istand, pigeskolen nedlagdes, der blev bekjeiidtgjort, at fra det nye skoleårs begyndelse liavde pigerne adgang til den koiniinale fzellesskoles alle klasser, lsrerinder engageredes, og da da-gen kom, iiidfandt der sig piger i nizengdevis, og de bekyinrede forsldre blev snart fsllesskolens bedste venner og beskytteye, og liar åbent og srligt bekjendt sin blindlied fra f ö ~. ~Hvordan kunde vi me, at det skulde arte sig ' så »,. siger de til sin iindskyldning. Skolen, der liar bestået so111 fcellesskole i ve1 5 år, taeller inelleni 160-180 elever, fordelte pli 9 ' klasser - pigerne er dog foipligtede til 10 ars skolegang, det vi1 sige, 2 br .. i sidste klasse, - star under en ove: ' laerers bestyrelse og afslutter ined niiddelskoleeksamen. G y m nasialuddannelse ii&amp; söges i en anden by. Det engere tilsyn med pigerne ndföres af en dertil ansat inspektrice, der liar at p$se, a t ' pigerne ei overanstraelges, so111 liar at vzre opnierksoin p&amp; deres vaesen. og opförsel, Iielbred o. s. v., og skride iiid oin foriiödeiit. '
på det inmutaren må kunna med säkerhet beräkna när han eger att i nyssnämnda ändamål sig inställa; och Kongl. Maj.-ts Nåd. Proposition, N:o 92. 7 4:o att föreskrifterna i 8 § om hvad mutsedel bör innehålla blifvit i så måtto förenklade, att der endast upptagits den för alla inmutare af så väl nyupptäckta, som ödelagda grufvor gemensamma skyldigheten att till allmän kännedom låta mutsedeln i kyrkan inom viss tid kungöras. Att ålägga Bergmästaren härutöfver i mutsedeln lemna inmutaren underrättelse om allt hvad han i hvarje fall för bevarande af sin inmutningsrätt har att iakttaga, skulle icke allenast vara att belasta mutsedeln med en onödig vidlyftighet, enär det är i sjelfva lagen, som inmutaren rätteligen bör söka en sådan underrättelse, utan det skulle äfven vara skadligt i så måtto, att det kunde föranleda till tvifvel och osäkerhet om den lagliga påföljden för en inträffad försummelse å inmutarens sida, så ofta Bergmästarens i mutsedeln gifna föreskrifter befunnos felaktiga eller mindre fullständiga. På grund häraf och då dessutom skyldigheten att dels kommunicera mutsedeln med jordegaren för att lemna honom tillfälle att i arbetet, om han vill, deltaga, och dels ställa borgen för den skada, jordens innehafvare af gruf-anläggningen kan tillskyndas, efter min åsigt icke hör få någon tillämplighet på dem, som anmäla sig till återupptagande af äldre med behörigt utmål försedda grufvor, enär dylika inmutare hittills haft den frihet, vid hvilken de jemväl hädanefter synas höra bibehållas, att inträda i förra grufve-egarens alla förvärfvade rättigheter till både grufva och mark, utan någon åt jordegaren medgifven rätt att genom nya anspråk derför lägga hinder i vägen, har jag ansett fullgörandet af berörde åliggande, der sådant kan komma i fråga, mera lämpligt böra göras till vilkor för rättigheten, att, med stöd af den erhållna mutsedeln, påbörja något grufve-arbete, hvadan de nödiga föreskrifterna härom i stället blifvit i 3 kap. upptagne.
Då blef hon så glad, så glad, och lopp straxt till för att bryta liljan; men i detsamma var den försvunnen, och syntes åter ett stycke längre bort. Nu vardt konunga-dottern öfvermåttan ifrig, och lyssnade icke mer till sin styf-systers rop, utan bara sprang; men hvar gång hon ville taga liljan, var den genast sin kos, och syntes straxt åter något bättre fram. Så gick det en lång stund, och prinsessan kom längre och längre in i djupa skogen; men allt syntes liljan och försvann, och flyttade sig åter, och för hvarje gång lyste den ännu mycket högre och skönare än tillförene. Prinsessan kom så omsider till ett högt berg, och vid hon nu såg uppåt bergs-höjden, då stod blomman öfverst på sjelfva åsen, och skimrade så hvit och fager som den klaraste stjerna. Konunga-dottern begynte nu klättra uppföre berget, och brydde sig hvarken om stockar eller stenar som lågo i vägen, så ifrig var hon. Vid hon så ändteligen kom upp på bergs-toppen, se, då flyttade liljan icke längre, utan stod qvar, och prinsessan lutade sig ned och bröt henne, och gömde henne vid sin barm, och var så innerligen glad, att hon dervid glömde både sin styf-syster och allt annat i hela verlden. Det led så en lång stund, och konunga-dottern blef inte mätt på att betrakta den sköna blomman. Då rann henne plötsligt i tankarne, hvad hennes styf-moder skulle säga, när hon kom hem, och hade varit så länge borta. Hon såg sig derföre omkring, för att vända åter till kungs-gården. Men vid hon nu blickade tillbaka, se, då hade solen gått ned, och blott en strimma af dagen dröjde ännu på bergs-höjden; men der nedanföre stod skogen så mörk och skumm, att hon icke tröstade finna väg derigenom. Nu blef konunga-dottern mycket ledsen, ty hon såg sig ingen annan råd, än att stanna öfver natten der hon var.
Rikets Ständer hafva till pröfning förehaft delta ärende och dervid tagit kännedom af samtlige till frågan hörande handlingar; och hafva Rikets Ständer, med afseende å de i den nådiga Propositionen anförda förhållanden och på de vilkor, som deri blifvit föreslagna, funnit sig höra till E. K. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning lemna bifall; i följd hvaraf Rikets Ständer jemväl beslutat, dels att å Riks-statens fjerde Hufvudtitel skola, under anslaget för indelta kavallerioch infanteri regementena, uppföras årliga anslag till belopp af 575 R:dr R.mt, att utgå till arrendatorerne af Näs kungsgård och Mölnarbo tullqvarn, samt af 150 R:dr samma mynt till Dal-regementets hoställsfond, eller tillsammans 725 R:dr, dels ock att, enär de vid kungsgården byggnadsskyldige böra tillgodonjuta befrielse från kungsgårdshjelpens utgörande från och med samma tid, bevillning blifvit dom påförd, eller med 1862 års början, ett extra anslag för åren 1862 och 1863, med tillhopa 1,450 R:dr R:mt, skall Irån Riksgäldskontoret utgå, att för nu oinlörmälda ändamål användas. Hvilket Rikets Ständer härmed fä i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 28 Mars 1863. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Mars 1863. Preste-Ståndet den 26 Borgare-Ståndet den 26 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga SkriJveise, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående öfverlåtande till staden Christianstad af en Kronan tillhörig tomtplats derstädes. (Stats-Utskottels Utlåtande N:o 61.) S. A. K.