Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Vid föredragning af Stats-utskottets den 2 dennes e m. på bordet lagda utlåtande, N:o 36, i anledning af väckta motioner om anslag för bildande af arbetsoch straff-kolonier, blef detta utlåtande, på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-utskottets den 2 dennes e. m. på bordet lagda betänkande, N:o 14_, i anledning af väckta motioner om rättighet för fordringsegare att bos Konungens befallningshafvande erhålla så kalladt promotorial i lagsöknings-mål. 48 Prot -utdrag den 5 Februari 4848. S. D. Remitterades till Bevillning s-utskottet ett denna dag af herr HjertaLars, afgifvet anförande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse med förslag till förnyad tull-taxa. Från Hög v. Prf.ste-ståndet. S. D. På gjord proposition af H. H. Erke-biskopen och talmannen beslöt ståndet, att, med anledning af 109 § regerings-formen och 80 § riksdags-ordningen, underdånig skrifvelse skulle till Kongl. Maj:t aflåtas, med anhållan om riksdagens förlängning en månad, räknad från den 23 dennes; och skulle i följd häraf Expeditions-utskottet anmodas att förslag till den underdåniga skrifvelsen i delta ämne uppsätta. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets utlåtande N:o 14, i anledning af väckt motion om förändring i sättet för fångars forslande. S. D. Föredrogs Bevillnings-utskottets memorial, N:o 6, med öfverlemnande af det betänkande, som af den af Kongl. Maj:t i fråga om bränvins-bränningen och dess beskattning nedsatta kommitté' blifvit afgifvet; Ståndet, som ansåg detta ärende för närvarande icke erfordra någon dess åtgärd, lade memorialet lill handlingarne. S. D.
Instruktionen den 5 Februari 1811 och i följd hvaraf de Halländska utsockne frälsehemmanen samma år till extra rotering indelades. När hemmanen blefvo extra roterade, befriades de från erläggande af utskrifningspenningar, hvilka dittills i Halland erlagts af allmogen å skatte-, kronooch utsocknefrälsehemman med 2 daler silfvermynt för hvarje utskrifningsgilld person, och den in - Stafs-Utskottets Utlåtande, N:o 221. 19 komst, som dymedelst från Skåne och Halland påräknades till ett belopp af 15,000 Rdr årligen, uteslöts ur 1812 års riksstat. Emedlertid hade Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 10 Augusti 1812, anhållit, att den verkställda extra roteringen måtte varda ånyo öfversedd och, der den skulle finnas ojemn i förhållande till ganda roteringen. derefter blifva jemkad, ehvad underdåniga besvär deröfver blifvit anförda eller icke, och under den 8 Augusti 1815 anhöllo Rikets Ständer ånyo om jemkning, samt uppgåfvo de grunder, som Ständerna ansågo dervid böra följas. Vid 1823 års riksdag tillkännagaf sedermera Kongl. Majit, genom nådig skrifvelse af den 20 Mars, att Krigsoch Kammar-kollegierne hade, uti deras infordrade underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers sistnämnda skrifvelse, varit af olika tankar, angående rotejemkningen, i anseende hvartill och då de af Ständerne vid 1S15 års riksdag uppgifna grunder icke voro med fullkomlig tydlighet bestämda, Kongl. Majit öfverlemnade handlingarne till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet och ville, sedan Rikets Ständer sig i ämnet utlåtit, utfärda föreskrifter till roterings-jemkningens definitiva verkställighet.
Det är afgjordt redan nu, och ingen makt på jorden kan däri ändra, hvad som är väsentligt. Men när jag på middagen skall gå hem till de mina, snöres mitt hjärta samman af förtviflan, och med känslan af en brottsling, som går och rufvar öfver ett icke utfördt dåd, träder jag öfver hemmets tröskel. Jag förstår ingenting, vet ingenting, utom det, att jag icke törs, icke kan tala om denna sak med min hustru. Jag kan icke bära hennes förstenade ansiktsuttryck, icke den tystnad, som skall följa på några enkla ord, hvilka säga henne denna alldagliga sak. Ty denna alldagliga sak betyder för oss allt, och hon skall förstå det bättre än jag, som icke kan tänka för någon, ej ens för mig själf. Jag vet icke, hur jag undvikit henne. Men jag har sagt henne godnatt, och bakom mig, där jag sitter vid mitt skrifbord, känner jag ögon, som betrakta mig, känner som händer, hvilka sträckas ut för att gripa min arm, och jag fruktar morgondagen, den därefter följande dagen, alla dagar och år, som skola komma eller afbrytas. Jag vet blott, att jag är uppsagd, och nu erfar jag en ny smärta, som är brutal och stark och vill kväfva mig. Och för första gången på länge känner jag med förvåning, att jag kan frukta för framtiden. Jag har talat vid min hustru, och allt är nu öfver. Men dessförinnan ... De dagar, som gått, kan jag icke skilja åt i mitt minne. Jag vet bara, att jag en dag, plötsligt och utan yttre anledning, kände mig tindrande glad. Hur en sådan känsla kunnat dyka upp inom mig, förstår jag icke. Jag vet blott, att jag en dag gick på promenaden utåt Strandvägen, iförd ljus halsduk och hatt, nya handskar och käpp, njutande af solskenet, som sam i luften, islossningen, värmen, plasket af takdroppet och de små båtarna, som börjat ånga fram mellan Stockholms kajer. Inom mig jublade tanken: »jag är fri». Jag glömde all sorg och tvekan, glömde omsorgen om de mina, glömde framtiden, visste blott, att om ett par månader var jag en fri man, och ingen tidningspacke skulle på morgonen tränga på mig sitt närgångna sällskap.
Nto ioo> rörande yrkad rättighet för Extra Roteringsskyldige, att anställa legning inom Bevärings-åldern, fann Bonde-Ståhdet för godt> att samma Utlåtande afsla. S. D. Constitutiöns-Utskottets Memorial* Nto 26, angående Herr F. L. Rosenqvists af Akershult anmälde anmärkningsanledning, i afseende på de Mechaniska Verkstaden vid Motala beviljade låne-Understöd , ladeS tili Handlingarne. r68 Prof i Utdrag den 15 Maji 1829* Den 15 Maji 1329. Från Högloft* Ridderskapet och Adeln, Sj D. Remitterades till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeco~ nomie. Utskotten: Friherre Ridderstolpes, fredric] Än förahde i anledning af Utskottens, under N:o I3, afgifne, samt den 7 dennes f. m. till Utskotten återremitterade Utlåtande i fråga om sättet och vilkoret för Kruts transporterande genom landet för Bergslagernes behof. Från Högvördige Preste» Ståndet, S. D. På grund af gjorda anmärkningar återremitterades Stats-Utskottets Utlåtande, N:o ioi, i anledning af Rikets Ständers Revisorers år 1827 gjorda anmälan, angående försäljningen af 5 stycken Kronan tillhörige krigsskepp och redogörelsen för derföre in-' flumé medel - Prof. Utdrag deri 15 och 19 Maji 1899.' 69 Från Hedervärda BondeStåndet. S. D. Vid nu anstäldt val till Elecfo: xér för väljandet af Cotnitterade till Tryckfrihetens vård, utsåg Bonde-Ståndet till Electorer: Daniel Andersson från Carlstads Län; Lars Larsson från Skaraborgs Län Pehr Nilsson från Stora Kopparbergs Län, Eric Carlsson från Upsala Län , Eric Olsson från Örebro Län och Jan Larsson från Vester-Norrlands Län; samt till Suppleanter: 1:0 Lars Pehrsson från Vesterås Län , ®ch 2:0 Eric Svensson från Götheborgs och Bohus Län , Hvaröfver utdrag a£ Protocollet skulle expedieras. Den 19 Maji.
Men det är just den äktenskapligt-menskliga motsvarigheten härtill, som yttrar sig i dubbelsphären af Äktenskaps-kärlek och Barn-kärlek, – öfverallt, hvarest denna dubbelsphär är lika innerligt förenad i menskligt mått, som dess urbild är förenad i gudomligt. Sannt är, tyvärr, att den sednare kärleken kan finnas utan den förra; eller äfven i blott utvändiga, ja disharmoniska och således olyckliga äktenskaps-förhållanden. Den kan finnas till och med hos elaka menniskor; och bör då ej endast anses för en naturdrift, som äfven hos dem fortfar; ty den är tillika en för dem bevarad möjlighet till räddning: emedan barnens sphär har i sig sjelf, eller ursprungligen, den egenskap, att vara en rymd, inom hvilken allt är impregneradt af en från Guds närmaste grannskap utflödande oskyldighet och fridfullhet, genom hvilken föräldrarna på ett ljuft sätt beröras till förbättrande väckelser. En slik åtskillnad mellan Äktenskaps-kärlekens och Barnkärlekens sphärer är dock alltid en abnormitet, ett genom Synden uppkommet, eller något, som icke borde tillvara; och att den sistnämnda kärleken har sin upprinnelse från den förstnämnda, är icke dessmindre visst. Också skönjes deras ursprungliga inre enhet deraf, att ehvar den förra verkligen är, der är jemväl den sednare tillstädes i lika verklighet; äfvenledes deraf, att känsel-sinnet, om än under förändrade modificationer, spelar i Barnkärleken samma role, som i Äktenskapskärleken. Hvilket, först och främst, alla mödrar nogsamt veta; men sedermera ock fäderne, förmedelst dem. Qvinnan är nämligen den, som omedelbarast och först känner sig berörd och genomträngd af Barnkärlekens inflytelser. Genom henne, och (när äktenskapet är ett verkligt) i mån af sin kärlek till henne, gripes mannen af samma inflytelser: ungefär sammalunda, som han ock genom henne mottager den lefvande känslan af äktenskapskärlek, hvilken känsla är hos henne en ursprunglig; då deremot hos honom, före hans förening med henne, finnes blotta begreppet af denna kärlek, – beledsagadt af någon mer eller mindre sväfvande fantasibild.
Läkare saint tjenlige rums anskaffande för Appareillens placerande; men då Utskottet tillika anser detta anslag icke böra fortfara längre, än intill dess att en säker erfarenhet hunnit förvärfvas om dess gagnelighet; så hemställer Utskottet tillika j att summan blott till nästa Riksdag beviljas, med vilkor, att SiindhetsCollegium fortfarande vakar öfver Inrättningens behöriga vidmagthållande och ändamålsenliga användande* d) Såsom nödig befunnen förhöjning i anslaget till Farsoters och smittosamma sjukdomars botande, i hvilket anslag bristen per medium af åren 1824, 1825, 1826 och 1827 utgjort 2822 R;dr årligen, har K. M:t begärt uppförandet på SundhetsGolIegii Stat af 3ooo R:dr. Förslagsvis och emot redovisning vöro före 1823 års Riksdag på MedicinalStaten uppförde 8000 R:dr* till kostnader vid Farsoters och smittosamma sjukdo2 B. 2 H. 7 go Stats-Utskottets mars hämmande samt till frie medicamenter för fattige sjuka, hvarunder tillika voro inbegripne nödige utgifter till Curhuset i Vadstena samt hvad förut serskildt varit bestådt till Ambulatoriska Curhus i Provinserne; men emedan Vadstena Curhus ansågs kunna underhållas af den i Östergöthlands Län inflytande Curhus-afgiften och hvad i lika afseende inflöte i dé öfriga Länen jemväl borde förslå till fyllande af beliofven vid de Ambulatoriska Curhusen, ansågo R. St:r detta Anslag böra med 2000 R:dr förminskas och således hädanefter utgå med endast 6000 R:dr. Enligt Räkenskaperné öfver berörde Anslag, hvaraf utgå':
Med hemställan, att Riksens Ständers Beslut öfver Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Utlåtande Nm 115 ej må expe~ dieras, 2:0 f anledning af väckt fråga om en förändring i Utskottets förslag till underdånig Skrifvelse N:q 12j. Ut supra, SP. Föredrogos å nyo och biföllos föl-^ jande från nedannämnde Utskott inkomnt, samt den 25 sistledne Augusti eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtanden ; Frän Siats-Utskottet; Af den 19 sistlidne Augusti; N:o 425- Om tillökt antal löner inom Stats-Expeditionerne af Kongl, Maj;ts Canzli. N:o 429, Rörande granskningen af Wada stena Kiigsmanshus-Caisas Räkenskaper, loj Ditt i September e. m. Af dan 12 sistlidne Augusti: 29dmt3s.a di '• i»b lie - « ,ai>iQlo^3 tbisvn61 N:o 43^i. Rörande anstånd med betalningens erläggande för erhållen undsättnings säd från allmänna Magazinslnrättningens förråd. N:o 433- Angående eftergift och afskrifning för åtskilige äldre ännu obetalte undsättnings-spannemåls-skulder i Wermlands Län. Från Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten. Af den 19 sistlidne Augusti: N:o 426. I anledning af väckt fråga om rättighet för vederbörande, att med penningar gälda dagsverken till Kungsgårdar. Om nya grunders bestämmande för Roteringen i Upland. Från Banco-Utskotteti Af den 16 sistlidne Augusti: N:o 48* I anledning af förrättad Revision ofver f. d. RiksDiscontVerkets utredning och Räkenskaper för år 1822. Från Allmänna Besvärsoch Oeconomi!-Utskottet t
Hamilton, Hugo: Sedan StatsUtsk., efter min öfvertygelse, på ganska goda grunder stannat i det slut, att det till - 218 Den 21 Mars f. m. styrkt det af K. M:t äskade belopp för Hans andre sons framtida hofhållning, äfvensom sättet för dess anslående, får jag upriktigt bekänna, och det får icke förtänkas mig, att jag helst hade önskat, det frågan fått stanna dervid inom detta Stånd, samt att grunden hade fått blifva ovidrörd, och icke så att säga uprörd. Icke derföre att jag erkänner hvad sorn på så mångå ställen blifvit med en slags acklamation påstådt, eller att denna fråga vore ömtåligare än alla andra; ty för den sjelfständige representanten finnes icke någon ömtålig fråga, så länge grundlagen tillåter honom att fritt yttra sig öfver alla frågor, som inom den samma äro förutsedda. Sådan är den nu förevarande, och jag anser den icke vara ömtålig, emedan den, efter min öfvertygelse är klar och hvilande på helt och hållet naturliga och enkla förhållanden. Denna öfvertygelse stödjer jag derpå, att jag ingalunda i likhet med motionärerne anser hvarje anslag till andra medlemmar af det Regerande huset än Konungens och Thronföljarens familjer sakna all rättsgrund. Detta är icke min tanke. Då man pålägger en Prins särskilda förpligtelser inom samhället i oell för dettas egen skull, bör man också föreställa sig att Han har grundade anspråk, och rättsgrundade anspråk på att erhålla någon ersättning derför. Prinsar inom ett Kungahus, hvilka äro arfsberättigade, äro sannerligen icke till blott för att vara privata personer; utan de äro till för att försäkra landet om den kontiunitet inom dess förvaltning, som just ligger till grund för den monarkiska principen. Visserligen ansågs valmonarkien länge vara den rätta; men den har småningom bringat stater och folk till upplysning om dess felaktighet. Der den icke det gjort, har den åstadkommit långvariga skakningar och sådana menliga följder, att den numera blifvit utstruken ur Statsläran.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Febr. 1845. Preste-Ståndet den 12 Borgare-Ståndet den |5 Bonde-Ståndet den i5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ersättning till Capitaine-Lieutenanten August Gossel/nans sterbhusdelegare för hans i lifstiden hafde kostnader, under en för allmänt ändamål företagen resa till Södra America.
Majlis, den 9 dennes f. m. på bordet lagde , Nådiga Proposition, angående medel för undsättningar vid inträffande svårare missväxtår, tillika med de i|anledning deraf afgifne yttranden; 30 Trot. Utdr. d. ii Oct. i834. BancoUtskottet: Herr Rosenblads, Bernhard, denna dag afgifne anförande, innefattande ålskiJlige förslag i afseende^på det blifvande Banco-Reglementet; Lag Utskottet: Kongl. Maj:ts, den g dennes f. m. på bordet lagde, Nådiga Proposition, angående ändring i 5 Cap. 1 § Missgernings-Balken, tillika med de i anledning deraf afgifne yttranden. S. D. Då nu ånyo föredrogos Kongl. Maj:ts, den g dennes på bordet lagde, Nådiga Skrifvelse!-; 1) angående upphörande af de på Öland utgående så kallade Borgholms Garnisons Service-medel, och 2) angående rättighet för hemmans-egare på Gottland att få erlägga penningelösen för deras ränte-tjära, beslöt Ridderskapei och Adeln alt samina INadiga Skrifvelter skulle Stats-Utskottet meddelas» Från H ö g v ö r d i g e Preste-Standet. Föredrogs ånyo Bevillningsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 5, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N.o 3, angående grunderne för förändrade föreskrifter om bränvinsbränningen och hvad dermed har gemenskap, i sammanhang hvarmed äfven Hedervärda Bonde-Ståndets, genom Protocolls-Utdrag af den 6 dennes, meddelade inbjudning togs i '■.■•öfvervägande; Preste-Ståndet, som i öfrigt biföll Utlåtandet N:o 5, fattade vid serskilda punkter följande beslut:
Jag yrkar derföre att den till spanmålscreditivet föreslagna summan måtte höjas från 100,000 r:dr till 400,0no r:dr och anhåller derföre om återremiss af Utsk:ns betänkande. Frih. Roye: Jag ber en värd talare, Gr. von Platen, til - Den 34 April e. m. lala mig att göra några nnmärkntr vid lians framställning. Han fordrar ali vi, af livad lian nu utur betänk, uppläst, skulle inhemta ett förhållande, suni alldeles icke deråt upplyses. Betänk, underrättar oss derom, att Statsoch Ekon.- Ulsktn tillstyrkt, att det, sorn är qvar på 18Jo års spnnmulscreditiv, må af K. M. få användas; men aldrig ett enda ord linues der, sorn säger oss, att denna behållning utgör Joo,000 r:dr. Det är således förlåtligt om man tviflar derpå. Äfven anhåller jag att fä göra en anmärkn. vid den utväg, sorn man säger sig hafva gifvit Regerm för att undsätta de nödlidande i lanxlet, derigenom att man lemnat Regerm medel till allmänna arbeten. Lika med Frih. Sprengtporten betviflar jag icke, att ju arbetena komma till verkställighet och att arbetsförtjenst derigenom beredes den nödställda allmogen; men det är likväl någonting helt annat för arbetaren att få penningar, än alt få tillgång på säd, och det kan hända, att om Regertn icke fogat anstalt om ntt har finnes spanmål i landet, så kari arbetaren vara i lika stor nöd ändå, han må hafva huru mycket penningar sora helst. Regertn måste derföre bereda tillgång på spanmål, icke genom alt sjelf uppköpa, inen’ genom alt lemna förskott åt handlande, sorn vilja införskrifva säden; och det är för ett sådant ändamål som creditivet fordras.
N:o 42 återremitterades. Vid förnyad föredragning af Oecon.-IJtskrs d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 43) i anledn. af väckt motion, att jordoch strandägares rätt till hafsfiske måtte uti den under utarbetning varande nya fiskeristadgan blifva bibebehållen, blef samma utlåt, af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs Oecon.-Utsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda betänk. N:o 44) i anledn. af vackt fråga om utsättande af belöning för författandet af en ny cateehes för menige man. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Utsk. anser sig icke kunna tillstyrka bifall till förslaget om belöning för författandet af en lärobok i Cbristendomen för menige man; och såsom skäl uppger Utsk. följande: Först att till författandet af en sådan lärobok skulle erfordras ”en egen förmåga och ”inre kallelse, en kallelse, som, der den finnes, hemtar he”la sin bevekelsegrund från sjelfva ämnets värde, men, der ”den saknas, af inga yttre medel kan uppväckas.” Jag medger visserligen, att man ej kan genom belöning åstadkomma förmåga, der den saknas; men jag tror, att man kan väcka förmågan till verksamhet genom belöning. Jag bar också alltid tyckt mig finna en vida verksammare inre kallelse till de större prestlägenheterna än lill de mindre, och tror derföre, att en belöning skulle vara en god väckelse för den inre kallelsen äfven till författandet af en lärobok i Christenaomen. Vidare säger Utsk.: ”att motionären icke uppgifvet hvilken sorn borde pröfva ett sådant förslag, eller på ”hvars omdöme belöningens tilldelande skulle grunda sig.” Men jag liar hänskjutit delta lill K. M., emedan det var 4>4 Den 10 Maj c. m. K. M., sorn skulle utsätta belöningen och följakleligen pröfva de inkommande täflingsskrifterna; och jag hyser det förtroende till K. M., att K.
Jag tror deremot, att just häruti ligger ett bevis för det värde boställsjord har såsom aflöningsmedel; ty det skulle icke hafva kunnat vara omöjligt att, derest t. ex. Biskopen i Lund varit från början aflönad på annat sätt än med boställsjord, man i dag hade fått öfverlägga om förökning af hans lön i st. f. förminskning. Samma talare har sagt, att Presterskapet framför allt borde vara befriadt från de jordiska bestyr, som åtfölja innehafvandet af boställen. Jag tror icke att i detta påstående ligger någon sanning. Jag tror nemi., att styrkan af det band, som förenar Presten med allmogen, är i hög grad beroende af gemensamhet i yrke, och att en god Prest bör vara en föresyn för församlingen så väl i afseende på jordisk som andlig verksamhet. En talare på samma sida har äfven sagt, att man skulle anse Biskoparne såsom ett slags stats-lyx. Jag tror, att så länge Staten och Kyrkan äro förenade, så länge måste äfven Kyrkans höga platser vara af en stor betydenhet i verldsligt afseende. Ett annat förhållande vore, om de vore skiljda från hvarandra; då kunde naturligtvis icke sådana förhållanden, som nu äga rum, upkomma. Jag vill icke längre pröfva B. o. Ad:s tålamod. Jag uprepar blott, det jag icke tror, att man bör gifva denna fråga en sådan vigt eller en sådan éclat, att man öfverlemnar dess utredning åt K. M. Jag fortfar derföre att yrka afslag å Betänk:t. Många ledamöter hördes ropa på propos. Gr. Björnstjerna: Jag skulle icke ånyo begärt ordet, om ej Ordf:den i Ekon.Utsk. tillvitat mig, att icke hafva läst Betänk:t. Han grundar denna förebråelse derpå, att jag åberopat en kalkyl, nvilken han ansett oriktig, då Biskoparnes inkomster deri äro beräknade efter 4 proc. af boställenas taxeringsvärde. Jag hemställer dock till Erih. Åkerhjelm sjelf, om han tror, att det finnes någon Biskop, som har mer än 4 proc. af dessa sina praebenden?
* För att deltaga i nationernas framgång på denna den allmänna uplysningens och arbetets väg, är undervisning i de grundsanningar, som i praktiska lifvet finna sin tillämpning, oumbärlig ända hos handarb et arein oumbärlig i hvarje land, som icke vill stanna efter, att endast fostra slafvar åt mörkret. Så är slöjdidkarens ställning i vår tid redan i grunden skiljd från förra tiders. Det förädlingsarbete, genom hvilket idogheten bereder för menniskans behof de råämnen, hvilka naturen lemnar, men som icke kunna begagnas i deras naturliga form, var länge bundet inom en träng krets af enahanda, så väl till råämnen, som idoghetens alster. Delta arbete kuode då ofta utföras genom endast färdigheter, sorn voro innötta af åren, och aflöste hvarandra i samma spår, utom hvilket ingen väg kunde finnas, der endast vanan var ledare. Den nya tiden har ordnat detta annorlunda. Ban ställer allestädes begreppet i spetsen för arbetet, och hvad sorn främst utmärker denna tids slöjd är, att vetenskapen upmärksamt leder dess rörelser, och att konsten gläder sig att kunna teckna med handtverkarens hand. Den 3) December e. in - fil Med dessa krafter banar nu slöjden ouphörligen nya vägar, der den maschinmässiga, omdömeslösa färdigheten ej kona af stället; och tydligt är, att det land, hvars konstflit icke följer denna tidens riktning framåt, är ovilkorligen dönult alt gå tillhaka. 1 samma mån som menniskosnillel och vetenskaper ouphörligen skapa machiner, att iklädas det tyngsta arbetet, den osjäliga verksamheten, i samma mån som dessa machiners välde utvidgas med hvarje dag, ändra sig ock förhållande derhän, att arbetarens möda endast derigenom kan mäla sig med machinens kraft, att menniskan sjelf uphör att vara machin, derigenom att hennes förständsgåfvor med fullt lif biträda handen, alt omdömet och kunskapen hjelpa ögat att fullt se och leda, och att känslan, hyfsad, renad, förädlad, utvecklar sig i det andliga, i lifvet hos tingen, hvilka handen i konstens tjenst skapar, med smak och skönhet till allt högre förädling.