Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes mig verkeligen förnuftigt, att den person, hvilken Riksens Ständer ansett näst den till Justitieombudsman utvalda, äga deras mästa förtroende att bekläda detta Embete, och den de således dertill befullmägtigat i händelse af den förres afgång, äfven böra vid ett Bil. till Ridd. 0. Ad. Pr, IX Band, 8 Dtn 23 Octobcr f m. inträffadt frånfälle af JustiticeObudsmanen, intaga bans plats. Hvad de suppositioner beträffar att den af Riksens Ständer utvalde Suppleant under återstoden af Riksmötet efter valet, kunde dertill gjordt sig ovärdig, så synes den mindre möjelig än att Justitieombudsmannen doga dagen före Riksdagens utblåsande eller samma morgon innan det skedt, då tiden icke rnedgåfve förrättande af något nytt val utaf Ständerne» Med Grundlagens anda torde detta Suppleantens inträdande således äfven vara förenligt, då det icke någorstädes är stadgadt att Riksens Ständer godtyckligt kunna endtlediga Justitieombudsmannen utan endast finnes föreskrifvit ett bestämdt sätt, nemligen genom nytt vals anställande hvarje Riksdag; derföre synes icke heller en Suppleant, som af Riksens Ständer blifvit utnämnd och befullmägtigad att efterträda Justitieombudsmannen om han dör innan nafla Riksdag, godtyckeligt kunna beröfvas denna rättighet. Dessutom då man lärer nödgas erkänna att schismer mer eller mindre ofta vid dessa val äga ruin, torde det icke vara i enlighet med Grundlagens anda, som söker att förebygga dem, i detta fall genom ett onödigt val dem åstadkomma. Ett helt annat förhållande är om Justitieombudsmannen dör under varande Riksdag, innan nytt val skedt, ty emedan detta val ovilkorligt skall förrättas, är upphörandet af Suppleantens rätt att efterträda vid början af en Riksdag, tom föreskrifves af Den 23 Ortober J. m. no jj Grundlagens ord innan ndjla Riksdag" andan af Grundlagen i fullkomlig harinonie med desa bokstaf.
Utsk. bar enligt af motionären bifogad tabell uppgifvit, att lotsar finnas, som äga i årliga inkomster från 70 ralr lill 10 r:dr. Denna uppgift må vara sann i afseende på de districler, som af motionären blifvit särskildt uppgifne, men delta bevisar dock ingenting; ty lotsarne hafva andra fördelar än de, hvilka genom lotsning dem tillkomma och hvaraf Utsk. kunnat komma i kännedom, om det härutinnan vändt sig till K.. Kammarcoll. Således lärer någon löneförhöjning icke böra komma i fråga, utan mäste lotsverket bekosta sig sjelf medelst åtnjutande af de förmåner som lotsarne i allmänhet kunna påräkna i trakten der de bo. Jag linner denna sak så mycket mindre behöflig nu, sedan en värd ledamot här förklarat sig vara medlem af en comité, som har till föremål att undersöka lotsstatens lönevillkor, samt sålunda genom delta tillkännagifvande låtit förstå, att just hvad Utsk. genom R. Sfs und. tillstyrkan åsyfiat, redan har trädl i verket. Jag tillstyrker på dessa skäl, all R. o. Ad. måste afslå betänk. Frih. Palmstjerna: Jag kan icke med Frih. Cederström instämma i yrkande på afslag af ifrågavar. betänk., enär jag erkänner, att en del lotsars villkor äro särdeles knappa. De lotsar nemi. hvilka ej äga hemman, utan äro inqvarlerade inhyses hos hemmansägare, hafva så små tillgångar, att deras bergning är ganska äfventyrlig. Jag instämmer derföre med Utsk. deruti, att en undersökning måtte äga rum, hvilken jag genom Hr Virgins tillkännagifvande hört äfven redan lärer af K. M. vara anbefalld. Mitt förslag är endast, att R. o. Ad. måtte fatta det beslut, att K. M., efter skedd undersökning om förhållandet med lotsstatens lönevillkor, täcktes taga detta ämne i nådigt bepröfvande.
Direktionen, ehuru densamma betviflade uppgiften att lagman Stenberg i lifstiden uppburit liqvid för det af Kjellsson upptagna län, är 1842 vid Götheborgs rådhusrätt reservationsvis bevakat krafvel i derstädes då anhängiga konkursoch urarfvamålet efter lagman Stenberg, samt, i följd af konkursdomen, i September månad 1843, hos kämnersrätten i Götheborg utverkat stämning å sysslomannen i Stenbergs urarfva bo, fältkamereraren A. Ekström, med påstående, att Lånekontoret måtte för sin fordran tillerkännas rättighet till betalning i den ordning rådhusrättens dom innehölle; men sedan Halländers sterbhusdelegare, på grund af Kongl. Götha Hofrätts ofvanberörda utslag, till Lånekontoret erlagt full liqvid för lånet, har Direktionen mäst medgifva, att det vid kämnersrätten i Götheborg mot Ekström framställda stämningspåstående fick förfalla, hvarvid Kämnersrätten, enligt numera laga kraftvunnen dom, låtit bero. Att likväl lagmannen Stenberg redan i Februari månad 1834 från låntagaren Kjellsson verkligen erhållit medel till liqviderande af det lån Hollanders sterbhusdel egare sedermera nödsakats inbetala, är, genom numera företedda och af Direktionen öfver Lånekontoret i Götheborg jemväl till riktigheten vitsordade handlingar, fulleligen ådagalagdt. Sålunda har, enligt ett af lagmannen Stenberg under den 1 Mars 1834 till borgmästaren L.
Skrifvelser'. fall till Expeditions-Utskottets i Memorial af förlidne gårdag gjorde hemställan, om antagande af enCantzIist utöfver den i Riksdags-Ordningen för Utskottet bestämda Betjening, under vilkor att dess arfvode beräknas från antagningsdagen. N:o a. Uppläst och godkänd hos samtlige Riks-Stånden. den 6 Februari 1833. Riksens Ständers underdåniga skrifvelse, angående tryckningskostnaden f år Propositionen om Siats-Verkets tillstånd och behof. Stormäktigste Allernådigste Konung! Sedan Riksens Ständers Stats-Utskott fått emottaga E. K. M:s nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, samt låtit till trycket särskildt befordra densamma, för att till RiksStånden utdelas; si få Riksens Ständer i underdånighet anhålla, att vederbörande, som besörjer Riksdagg-utgifterne, må anbefallas att den belöpande tryckningskostnaden i vanlig ordning utbetala. Riksens Ständer framhärda med djup vördnad, nit och trohet etc. N:o 3. Riksens Ständers anderd. Addrcss till Kongl. Maj:t, med lyckönskning ofver II. K. H. Kronprinsens förestående förmälning med 6 XJnderd. Skrifvelser. II. K. H. Prinsessan Josephina af Leuchtenberg. S. A. K. Med de känslor af undersåtlig vördnad och tacksamhet, Riksens Ständer alltid för E. K. M. upprigtigt tolkat, förena sig i dag de af den lifligaste glädje. En önskan, länge hyst af hvarje Fäderneslandets van, närmad till verkställighet, då E. K. M. med egen saknad tillät Sin Herr Son att besöka främmande länder, har vunnit sin fullbordan; och E. K. M. har i nåder behagat tillkännagifva för Folkets vid Riksmötet samlade Ombud, att vår älskade Kronprins är trolofvad med en Prinsessa, värd sin höga bestämmelse. Segersäll, beundrad, lycklig genom den Sonliga kärleken och Skandinaviens tillgifvenhet, har E. K.
M. gifven décharge ingalunda kan afskära lör den andra statsmagten dess konstitutionella riilt att granska den ifrågav:de åtgärden, så vida ej, på framställning af Konst.-Ulsk:t, denna statsmakt sjelf redan meddelat décharge, hvilket likväl i förevarande fall egt rum. Frih. Stjernstedt: Det har af tvenne ledamöter blifvit påpekad!, att dessa räkenskaper hafva förkommit efter 1861 års revision. Detta är ganska riktigt, men om R. St:r vilja se räkenskaperne, så är ingenting lättare, ty de kunna ju lä afskrifvas ånyo genom Sekreterarens i Stats-Kontoret försorg, hvarigenom Stats-lltsk:t komme i tillfälle att ånyo behandla denna fråga. Hvad principen vidkommer, så hafva revisorerne visserligen betänkt, att, genom denna décharge, deras konstitutionella granskningsrätt möjligen skulle kunna afskäras, men ingen af dem har satt i fråga, att användandet af dessa medel icke varit riktigt, ulan hafva de blott ansett sig ej böra ingå i någon detalj-granskning. Jag ber att få vidblifva mitt yrkande om återremiss, på det att Stats-Utsk:t må kunna komma i tillfälle att taga båda frågorna i öfvervägande. Gr. Mörner: Det förhållande, hvarpå Frih. Gripenstedt syftat, att nemligen K. M. understundom anordnat ett mindre betydligt belopp af möjligen 1000 rdr eller så omkring, i uppgifvet ändamål att användas till smärre nådegåfvor, är, enligt min tanka, af belt annan art, än det, hvarom nu är fråga, och tror jag lörstberörde mindre betydliga anordningar aldrig ansetts af beskaffenhet att några revisorer funnit sig föranlåtne derpå fästa afseende, eller att derå påkalla R. Stms uppmärksamhet. Helt annorlunda gestaltar sig saken, då det blir fråga om en större summa eller om ett af K. M. äskadt och af R. St:r vid föregående riksdag, för visst bestämdt ändamål beviljadt stats - 132 Den 14 Jaunari f. m. anslag; öfver deltas behöriga användande påkallas, såsom mig synes, ovilkorligen granskning från revisorernes sida.
De hade talat så mycket om Hilmas besök, att de slutligen knappt kunde tala om något annat. Och de hade hållit på snart i sex veckor. Brukspatronen var den enda af familjen, som någonsin sett »Hilma», fru Lindes fina svägerska från Stockholm. Men nu hade Karl skrifvit: »jag kommer och hälsar på er på hemvägen från utlandet, Hilma kommer med.» Det där skref han, som om det varit den enklaste sak i värl.den Och det var det ju egentligen. Hilma var hans hustru, och han kunde naturligtvis inte gissa, att hennes ankomst behöfde vända upp och ned på systerns hem, hon kunde värkligen ta emot »hvem som hälst», det hade han sagt henne otaliga gånger, under den tid han bodde hos dem, innan han gifte sig, och äfven sedermera, ty Karl brukade komma ner och hälsa på dem en gång hvart annat, hvart tredje år. Men Hilma hade aldrig varit med, och fast fru Linde hvar gång beklagande sagt: »Käre Karl, hvarför få vi aldrig se din hustru hos oss», hade hon dock inom sig varit glad öfver att så ej varit förhållandet. Och nu kände hon sig häpen och orolig vid tanken på svägerskans besök. De hade ingenting att bjuda henne på, de voro så enkla och hon var van vid så mycken lyx, hade en af de allra elegantaste våningar i Stockholm, ja, inte för att fru Linde sett den, men det sade ju alla. Fru Linde brukade vanligtvis skryta med sin »enkelhet», men nu, då det plötsligen bragtes i utsikt att Hilma skulle komma, vaknade hennes fåfänga och intalade henne, att särskilda anstalter voro af nöden. Elin, yngsta dottern, tröstade med »att morbror Karl ju var så nöjd med allting på Sjövik», och som hon ganska riktigt anmärkte, »han var ju också van vid den fina våningen och lyxen.» — Ja, Karl ja, han är alltid snäll. Men Hilma, hon har nog helt andra pretentioner. — Ja, hvilket som, inföll brukspatronen, så få de hålla till godo med, hvad vi ha att bjuda, vi ha ju inte skickat efter dem, och äro de inte nöjda, få de gå i leken.
Och förbehåll» att Räkenskaperne af dem skulle föras och Sedermera» enligt gällande Författningar» Lagutskottets Beiänkandih, vid Wallborgsmässo Socknestiiiumå af För* samliiigarne granskas, hvarom allt EkonoiniUtskottets vid nämnde Riksdag afgifne beli af samtlige RiksStånden bifallne Betänkande lemnar underrättelse* och svnes det häraf följa , att någon annan oell större ansvarsskyldighet i afseende på förvaltningen af Kvrkörnes medel icke bör kun t *' • r* ha åläggas Presterskapet i oftanäitmde Provincer, än hvad Skånska Presterskapet vid hyssnämnde Riksdag sig åtagit. Beträffande dernäst yrkandet, att PreSterkapet i de Så kallade skäperne icke måtte utöfva ett större inflytande i afseende på val till Kyrkovätdar, ali annorstädes t så hafva väl Utskotten, å ena sidan insett lämpligheten deraf, att enahanda förhållande och lika föreskrifter i detta afseende vöro gällande öfver hela Riket; inell som, å den andra, 1 betraktande kommit» att Kyrkovärdariie icke äro att aiise såsom de der skola controllera» Utan endast biträda Pastor i afseende pä förvaltningen af Kyrkornes medel Och Räkenskapernes Uppgörande» och det östridigt skall bereda Pastor mera lätthet» då lian till biträde för sig ar berättigad att föreslå personer, som ega hans Förtroende, tio Utskotten Författningarnes föreskrift i delilia anmärkte omständighet böla förblifva gällande* Till följe af hvad nu ahfördt blifvit, hafva Utskotten ansett de gjordé anmärkhingarne icke föranleda till någon ändring go LagVtskottets T> et inkan/lett. i det återremitterade Betänkandet» hvilket är af HÖgv. Preslåndet afslaget, samt af Vällofl. BorgareStåirdet och Ilederv. BondeStåndet bifallet. Stockholm den 5 December i8a3. Ankom d. 7 Deo. 1023. Riksens Högloft.
”Parterne äga väl”ja etc. , 7*4 Den 14 Juli. f. m. Att i 5 §. 4 Momeqt^t efter orden: icke åtskiljas innan, det återstående af momentet skulle utgå oell i dess stalie inforas: ”densamma häröfver med Ja och Nej rös”tat. Till den åklagades fällande fordras “mindst två tredjedelar af rösterna, i annat ”fall vare han frikänd.’’ Samt att till befordrande af bättre ordning inom de stadgar TryckfrihetsLag^n innefattar, 8rde Momentet i 5:te §. måtta Hyttas imellan det 6:te och 7:de. 11:0 Från ConstitutionsUtskottet, af' den 13 Juli, innehållande förslag till ett så lydande tillägg vid slutet af 60 §. RegeringsFornien: ”Uteslutande Privilegier i Tio högst ”Femton är, för nya uppfinningar, eller nya ”eller betydligen förbättrade Mellinder i ”Konst eller Näiingsfång vare likväl Konungen obetaget alt, efter vedcrbörandes liö”rande, bevilba.” Hvilket förslag Utskottet anmaler till den lie handling 56 §. RegeringsForinen föresk lifver. - « 12:0 Fian ConstitutionsUtskottet, af deri 12 Juli, hvaruti Utskottet föreslår följ inde tillägg i 46:te och 56‘te §.§. Riksdagsordningen. Den 46 §• föreslås alt begynnas med en sa lydande ny mening: ”Under motionstiden böra mindst tvänne plena i veckan ikällas, sä vida ej Ståndet derom Den 14 Juli. /. m. 7*5 ”annorlunda beslutar.” Skolandes denna §. för öfrigt föiblifva oförändrad, men i sammanhang härmed i 56 §.
Ekman och Kammarskrifvaren C. A. Forssberg. Hr Cederschiöld: Ehuru den nu föredragna punkten nied afseende på utgiftens belopp, visserligen icke är af någon särdeles vigt för sjelfva Statsverket, är den deremot af så mycket större vigt för de personer som den angår, emedan deras välfärd är derpå uti icke ringa mån beroende. Jag anser äfven att om R. St. skulle bifalla det utlåt., som från StatsUtsk. inkommit, R. St. skulle genom ett sådant bifall fatta ett beslut, rakt stridande emot det, som i samma ämne fattades vid sista Riksdag. Man har här vid åtskilliga tillfällen åberopat, och jag instämmer äfven deruti, att Kungsord bör ega bestånd; men jag hemställer till en hvar, om icke samma förhållande bör ega rum med R. Sins ord. Hvad som är lofvadi vid en Riksdag, bör väl icke brytas vid nästa. Jag lägger dock icke StatsUtsk. till last, att saken erhållit en sådan utgång, som den fått; ty då den slöra mängd af allmänt vigtiga ämnen, som der förekomma, på ett högst ansträngande sålt tager StatsUtsk:s ledamöters tid och upmärksamhel i anspråk, är det ganska naturligt alt de uti en fråga, för det allmänna af så föga vigt, som denna, hufvudsakligen mäst grunda sitt beslut på de uplysningar, som meddelats af de Stals-kont:s tjenstemän, hvilka äro hos Utsk. lill dess biträde anställde. Vid detta tillfälle befunno sig dock desse tjenstemän uti en ganska obehaglig ställning. De voro jäfvige, emedan det just var för att höja och reglera deras egen aflöning, som de här ifrågayar:de tjenstemännen beröfvades den aflöning de innehade. Då en fullständig uplysning om verkliga förhållandet ej kunnat meddelas, utan att derigenom visa att Stats-kont. förfarit i strid mot Ständernas beslut, så måste det ock erkännas att Stats-kont:s tjenstemän befunnit sig uti en mer än vanligt kinkig belägenhet, då de skulle fullgöra sitt åliggande, att uti denna punkt tillhandagå Utsk. med nödiga uplysningar. Huru de lyckats fullgöra detta sitt åliggande visar Retänk.
Värdet af det, sorn borttages, kan vara högst obetydligt, dock bör gerningeu ej lemnäs ulan ansvarspåföljd, enär hon är sådan, att boskapens egare ej kan thy förutan betryggas deremot, emedan de ute å marken betande kreaturen alltid äro åtkomliga för tjufven. Men då denna gerning kan verkställas på ett så obetydligt djur, som ett får eller en get, så är naturligtvis skadan, sorn derigenom tillskyndas djurens egare, så obetydlig, att hon knappt" kan värderas. Vid sådant förhållande kan intet straff vara lämpligare, än det våra förståndiga förfäder först stadgade. Det drabbade icke den felaktige för någon längre tid, var icke förstörande för hans timliga välfärd, såsom ett långvarigt fängelsestraff skulle blifva. Men det var tillräckligt afskräckande för att afhålla frän gerningens förnyande. Vi få ej förbise, Mine Hrr, att detta brott kan begås under omständigheter, som äro i hög D en 12 Augusti e. m. 319 grad mildrande. Föreställom oss t. ex. en fattig qvinna, som mjölkat annans får eller get, för att sålunda skaffa näring åt sina hungrande barn. Skall,nu denna fattiga moder, hvars förseelse är så ringa, icke få umgälla henne med det lindriga straff, sorn vår gamla lag i thy fall bestämmer, utan i stället under flera månader sitta i fängelse, urstånd att under tiden sörja för harneus uppehälle. Hvem skulle imedlertid försörja dem? Troligtvis socknen. Detblefve då menigheten, som finge böta för hennes förseelse. Ar sådant lämpligt, är sådant förståndigt? Jag kan således icke finna annat, än att det gamla straffet är bättre och förtjent att bibehållas, samt anhåller derföre, att R. o. Ad. mätte återförvisa §:n till Utsk:s förnyade handläggning. Om den mening gör sig gällande, som Ståndet på f. m. uttalade, att nemi. spö- och risstraffet skulle bibehållas, så kan jag icke inse, hvarföre icke andra skamstraff, som icke svida i skinnet, skulle bibehållas, och till dessa hörer mjölkstäfvan. Gr.
Jag förnyar min anhållan oni propus. på Frih. Raabs förslag. Frih. Cederström, Anders: För deni af R. o. Ad:s ledamöter, sorn bevistade sisll. riksdag, torde det vara bekant, att förevarande författning då undergick hufvudsakliga förändringar till förmån för tulltjenstemännen och utvidgande af deras rättigheter, hvad anginge undersökningars anställande, till upptäckande af till införsel otillåtet eller lullförsni 1 ladt gods. Föreskriften att husvisitation skulle ske inom 48 limmar efter det godset inkommit, blef då upphäfven, och ehuru rättigheten att göra tullvisitationer öfver hela landet, hvar som helst, medgafs, fästades dock dervid del villkor, att hvarje visitation skulle förrättas af inom districtet boende tulltjensteman, hvadan alltså ingen sådan ägde rätt att, utom det honom anvisade district, i ett främmande tuIIvisitation anställa. Jag var då, likasom nu, emot denna utsträckning, emedan jag tror, all den snarare leder ifrån än till det åsyftade ändamålet; men skulle nu ytterligare en förändring i den gällande författningen göras, hvarigenom tulltjenstemännen tillädes rättighet alt, äfven utom sitt district, göra visitationer, då tror jag att följden skulle bli, att snart sagdt ingen, åtminstone en ganska ringa bevakning, skulle komma alt äga rum vid kusten, enär det för tulltjenstemännen, hvilka äga rätt att uppbära en stor del af böterna, vore en vigtig fördel att få godset in i landet, för att sedermera på de ställen, dit det kommer, få anställa beslag. Om tullbevakningen vid kuslerne vore så sträng, alt icke något lurendrejeri der med fördel kunde äga rum, så blefve naturligtvis tulltjeustemännens intrader just genom deras nit förminskade; då deremot om denna kustbevakning är ringa, och tjenstemännen genom efterspaning få reda på hvar godset slutligen stannar, så skola de deraf skörda en ganska stor vinst, hvarföre jag ej kan ingå på Frih. Raabs förslag.
Allmänna Beswars, och Oes conomie»Utffoltet, uli Prskocolls-Utdrag af den rr siikki» - 742 Dey 17 April. lidne tillstyrkt, rörande föreflagne förändringar i de hittills gällande inrättningarne med Mätt, Mäl och Wigt, blef af Borgarc-Ständet gilladt. vt supra. Lx iUralocallo. ik. D. Valerius. Utdrag af Pro^ocollet, hällit uti Borgare-Ständets Plcrum ivid Riksdagen i Stockholm den i Martil 18 0. S. D. VilladeS Högloft. Stats-Utffottets Betänkande af den 22 December nästlidne är, i sammanhang med desi ytterligare uilätande af den 2z dennes, rörande Krono-Fiffen, Qwarnar, Färjor, Broar, med flera utarrenderade mindre Äro»o-Lägenheter. vt supra. vx krotocollo is. D. Valerius. Utdrag af Protokollet, hällit uti Borgare-StändetS Plenum wid Riksdagen i Stockholm dcn 2 Marti! D. Under öfwerläggningen om Stats-Utstottets förnyade Finance , och Bewillnings-Förflag af den 2 sistl. Februari! anmärktes, att de till f. d. Konungens underhäll anflagne 66,6d6 Rd. Z2 si. funnos upförde tia afdragande pä Wäxel-tillgängen och säledes syntes beräknade i Hamburger Banco; hwarföre, och till förekommande af allt misitag, Borgare-Ständet ansäg nödigt, att härwid tydligen förklarades, det berörde underhälls-summa borde enligt Riksens Ständers beslut i Swenflt Bankomynt utgä; Öch skulle härom de Respektive Med-Ständen samt Statsutskottet wördsamt och wänligen underrättas, vt supra. Lx Urotocoll» is. v. Valerius.
''Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande emot denna Reg.Form eller Rikets allmänna lag, åligge det då Statsrådets ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra/’ Den sednare punkten sammanhänger äfven med den nu upplästa, och jag torde derföre få äfven uppläsa den: "Der någon särskild mening icke blifvit till prot. anförd, ansés de närvar, hafva styrkt Konungen till det beslut Han fattat. För rådslagen skola Statsrådets ledamöter vara ansvarige, såsom i 106 §:n derom vidare stadgas." Utsk, har föreslagit följande ordalag: ’’Skulle någonsin inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande emot Rikets grundlag, eller allmän lag, eller Rikets sannskyldiga nytta, åligge det då etc. De ord, sorn äro tillagda, äro: Rikets sannskyldiga nytta. Således har Utsk. velat, att dessa ord skola innefattas under samma ansvars-påföljd, som de hvilka stodo i den gamla redactionenAnsvars-påföljden enligt 106 §:n, som här är åberopad, är åtal inför Riksrätt. Deremot är ansvaret efter 107 §:n, der Rikets sannskyldiga nytta oraförmäles, anmälan lill entledigande. Sistnämnda § innehåller nemi.: ""Skulle Const.Utsk. anmärka, alt Statsrådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg icke iakttagit Rikets - Den aG September. 633 kets sannskyldiga nytta” etc. R. o. Ad. finner således, att Coust.Utsk. har i fråga om Rikets sannskyldiga nytta åsyftat ett annat och strängare ansvar än det som förut finnes i grundlagen stadgadt. Är sådant med skäl gjordt? Man kan visserligen säga, att Rikets sannskyldiga nytta kan på annat sätt, än genom en bestämd lag-§:s öfverträdande, äfventyras och stor skada derigenom vallas. Men då en Iag-§:s öfverträdelse kan bestämdt af domstol pröfvas, så kan hon deremot icke bestämdt afgöra hvad som är