Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har derunder ej kunnat undgå att erkänna det nit, Justitie-ombudsmannen i embetet ådagalaggt, och den noggranna uppmärksamhet, hvarmed han följt angelägenheter af allmännare vigt. Och det är derföre som Utskottet anser sig hafva grundad anledning till det förklarande: att Justitie-ombudsmannen motsvarat det vigtiga förtroende, honom varit lemnadt. Stockholm den 21 Januari 1851. Reservationer: Af Herr Grefve Sparre E. ”Jag har icke med min röst bidragit till det beslut, hvarigenom en slags förebråelse för bristande grannlagenhet vid utöfvandet af den Justitie-ombudsmannen åliggande granskning af lagskipningen blifvit den nuvarande Justitie-ombudsmannen tilldelad; så mycket mindre, som 6 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 4. jag, sjelf domare och således underkastad denna granskning, kunnat befara att vid bedömandet deraf, icke hafva ansetts fullt ojäfvig.” Af Herr Cederschöld R. T. ”Da jag nu går att afgifva min reservation mot åtskilliga delar af Lag-Utskottets utlåtande öfver Rikets Ständers Justitieombudsmans berättelser, anser jag mig först böra tillkännagifva, att några af de frågor, som uti samma berättelser afhandlas, efter min åsigt äro de vigligaste af alla, som tillhöra Utskottets handläggning; och hoppas jag att denna min åsigt må blifva en tillfyllestgörande förklaringsgrund för den utförlighet, hvarmed samma frågor af mig blifvit afhandlade. Min skiljaktighet från Utskottet består deruti, alt jag ansett ett bestämdt yttrande böra afgifvas, dels om bristerna uti lagskipningens närvarande tillstånd och om medlen att dem afhjelpa, dels om domarens behörighet att pröfva en författnings giltighet såsom Jag, samt dels om Justitie-ombudsmannens rättighet att yttra sin åsigt om domstolsbesluts öfverensstämmelse med, eller stridighet mot klar lag. Rörande hvardera af dessa 3:ne frågor särskildt, skall jag nu afgifva mitt yttrande i den ordning, de här blifvit framställde; och jag börjar således med den om bristerna uti lagskipningens närvarande tillstånd och om medlen att dem afhjelpa. l:o.
Då andra Barmhertighetsverk mera allmänt och af hvar och en bunna utöfvas, men så icke är förhållandet med denna, emedan en serskildt Inrättning, serskilda kunskaper och måhända serskilda gåfvor för hennes utförande erfordras; då liela Riket icke eger mer än en sådan Inrättning; då, efter hvad mig sagt är, iden - Den a5 Maji. samma stå lediga flera tomma rum, der man linnde begagna en undervisning, som icke kostar mer att meddela till ökadt antal elever, än till de redan varande; då slutligen det underhåll, som för en elev fordras, är så ringa, att med ett årligt tillökadt anslag at endast 2,000 R:dr icke mindre än de i3 befintlige ledige platserne lära kunna fyllas; så, och derest detta uppgifna förhållande är grundadt, hvarom StatsUtskottet säkerligen är i tillfälle att erhålla tillförlitlig kunskap, vågar jag ödmjukast hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna skäl att tillstyrka detta tillökade årliga anslag af 2,000 R:Jr under en tid, då visserligen det allmänna öfverflödet på kläder och föda, samt tillfälle att med ett ringa arbete förtjena sitt uppehälle, troligtvis gör icke allenast tillskott till mångå andra Barrnhertighets-inrättningar öfverflödigt, utan jemväl kunde föranleda till indragningar. Uppå derefter af Hans Excellence Hr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef Herr Ribbings Anförande, såsom innefattande anmärkning vid StåtsUtskottets under N:o 144 afgifne, och den 23 dennes till Utskottet återremitterade, Utlåtande, angående regleringen af utgifterne under RiksStatens Sjette HufvudTitel, för Milda Stiftelser, remitteradt till StatsUtskottet. i3* ig6 Den a5 Maji. Upplästes följande från Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet inkomne Utlåtanden: Af den i3 dennes. N:o lii. Öfver väckt Motion om bestämda föreskrifter för befordringar inom Postverket och till derunder lydande befattningar.
Majrt göra underdånig framställning om reglering af Författnings-utdelningen i allmän - Den 21 April e. m. het, på det Kongl. Majrt., efter pröfning af förhållandet och orsaken till dröjsmålet, måtte komma i tillfälle att vidtaga nödiga åtgärder till rättelse och till den säkerhet samt controll för framtiden i afseende på Förordnings-utdelningens skyndsamhet och rigtighet, som sakens vigt fordrar. Men detta ändamål kan icke vinnas, såsom Utskotten hemställt, genom återställandet af Årstrycks-utdelningen på gamla sättet. Skälen äro: 1:0 Då Utskotten hemställt, att Rådstufvuoch Kämners.Rätter hädanefter må erhålla tilldelning af Årstrycket, så hafva Utskotten i sjelfva verket icke tillstyrkt annat än hvad som redan är stadgadt och alltid ägt rum. Det är förut visadt, att städerna böra erhålla exemplar af Årstrycket för Rådstufvuoch KämnersRätter, och då, detta oaktadt, klagomål rörande bristande utdelning kunnat inträffa, så måste sådant visa, att orsaken igenfinnes i den felaktiga utdelningen af Årstrycket, och icke i den omständigheten, att Magistraterne, jemte 4 & 2 exemplars tilldelning af Årstrycket, undfå ett exemplar af FörfattningsSamlingen. Ty om, enligt Utskottens hemställan, tilldelningen återställdes på sin förra fot, och städerne berättigades till 5 å 3 exemplar af Årstrycket, så kunde ju dessa exemplar uteblifva af samma skäl, som de, hvilka nu äro anslagne, dem icke tillhandakommit. Ilo Den 21 April e. m. Månne det derföre icke är vida lämpligare, att saken får vara sådan som den är, och att städerne, jemte de 4 ä 2 exemplar af Årstrycket, hvartill de äro berättigade, tillika må få behålla sitt exemplar af FörfattningsSamlingen, hvilken, utom det, att hon innefattar ett repertorium af alla vidtagne Rege rings-beslut under året med sitt fullständiga Sak-registerj äfven utgör en controil på Årstryckets fullständiga utdelning.
»2:o 4844 den 44 Ocloher för beloppet 4,000 Rdr Banko med 6 procents »ränta förnyad. »3:o 48441 den 42 Ocloher för beloppet 3000 Rdr Banko med ränta — »— —; varande denna inteckning till säkerhet för återstående beloppet 1000 Rdr »Banko jemte ränta den 19 Juni 1851 förnyad; »4:o 4845 den 44 Februari 4000 Rdr Banko med fem procents ränta — »5:o 4848 den 45 Mars uti hela egendomen Bruksegaren Selim Heijkensköld »eller hans rättsinnehafvare till säkerhet för sammanräknade beloppet Tjugutusen Rdr »Banko med sex procents ränta utaf tvänne af G. Sjöquist den 31 December 1846 »samt den 2 Januari 1847 utgifna skuldebref; hvilken inteckning blifvit den 19 Juni »1851 förnyad för då återstående Fyratusen Rdr Banko med ränta; »6:o 4854 den 4 Januari beloppet 5000 R:dr Banko med 6 proc. »ränta »7:o 4852 den 29 April uti hela egendomen till säkerhet för sammanräknade be»loppet Tjuguåtta lusen R:dr Banko med 6 procents ränta af åtta särskilda utaf Carl »J. Bergman till Brukspatronen G. Sjöqvist eller Ordres den 15 Mars samma år i »återstående köpeskilling utgifna samt med Littås A, B, C, D, E, F, G och H beteck - 116 »nade skuldebref; gällande Litt. A med förmånsrätt till betalning framför B, B framför C, C framför D, D framför E, E framför F, F framför G, och G framför II. »Flere inteckningar uti omförmälda egendom öro icke meddelade eller sökta och »på fastställelse beroende.» — Uti skriftligt yttrande öfver angifvelsen förmälte
Antingen måste jag säga, alla medlemmarne hafva en presumtiv rätt i boet och beloppet bestämmes vid dödsfallet, eller de hafva redan sina andelar, men komma deraf icke i besittning förrän vid mannens och fadrens frånfälle. Man har påstått att äkenskapet är ett kontrakt. Detta är alt befläcka äktenskapets heliga betydelse. Man har sagt att jag gift mig med beräkning på en viss andel i boet. Om så vore, skulle jag genom förord betingat mig den. Har jag det ej, sä har jag underkastat mig lagstiftningens stadganden. Och månne icke barnen äfven gjort beräkning på arfvet. Huru mångå aftal äro ej slutna under beräkning derpå; huru mången son har ej köpt hemmanet af sina föräldrar i beräkning på en större lott, som undgår honom genom den nya lagen och han har haft skäl till en sådan beräkning; lian har med skäl kunnat anse sig såsom presumtiv ägare af en viss andel i familjeregendomen. Arfvejordssystemet visar att hos oss en viss samfällighet emellan familjens medlemmar äger rum i afseende på arfvejorden. De flesta författare i den germaniska rätten, hvaraf den Skandinaviska utgör en del, antaga också en sådan samegendom. Böra giftermålsspekulationer gynnas mera än arfsspekulationer? Jag fordrar jern? 37 C ben 9 Februari f. m. likhet oell förslaget syndar emot denna pricip. Detta är den mening jag redan vid sisth riksdag yttrat och jag vidblifver densamma. Gr. Lagerbjelke, Gust.: För min del anser jag Ulsk. hafva fullkomligt rätt deruti, ali den nya lagen kan föranleda osäkerhet och oreda. Detta sades redan pä förhand af de ledamöter inom della hus, som vid förra riksdagen bestridde lagen. De ledamöter deremot, som förordade den, ansågo då någon sådan våda icke vara för handen. Olägenheterna hafva nu emellertid obestridligen iuträdl och det är lagstiftarens skyldighet att söka, sä vidt möjligt är, afhjelpa dem. Lagen tillämpas nu, efter hvad visadt är, olika på särskildta ställen.
Då jag har mig bekant att trenne Stånd bifallit Betänk., torde det icke löna möda att kosta många ord på detsamma, utan slutar jag med hemställan att R. o. Ad. behagade nu liksom vid föreg:de Riksdag afslå motionen. Sedan härefter lindert. Riddarh.Sekret., på förfrågan af Hr Tersmeden, Pehr Reinh., uplyst att LagUtsk:s förevande Betänk, blifvit af de tre öfrige RiksStm bifallet, anförde Hr Tersmeden: ArfdaBmsXIX kap. 1—3 §§, hvaruti genom det nu föredragna Betänk, föreslås en viss modifikation, ställer i rättsenligt hänseende den ogifta qvinnan på en vida Jägre ståndpunkt än den, som i samma lagrum är tillerkänd enkan och den 15 -åriga gossen. Då den sednare nemi. har rättighet att disponera öfver sjelfförvärfvade medel och enkan har fullt lika rättigheter med den fullmyndiga mannen, så qvarhåller vår lag den ogifta qvinnan i ett beständigt omyndighets-tillstånd. Detta är ej det enda stället i 1734 års lag, hvaruti man finner brist på aktning för qvinnan. I J.B:ns IV. 7 och VI. 4 t. ex. har man ställt den ogifta qvinnan midt emellan öfvermage och vanvetting, en placering, som står i den bjertaste kontrast med den yttre aktning, man vanligen visar henne i det allmänna lifvet. Grunden till detta stadgande ligger i urgammal Svensk sed från de tider, då all egendom utgjordes af vapen och jord, hvilka voro på det närmaste förenade, då familjerna beräknades efter männernas antal, hvilket sjelfva ordet mantal tyckes tillkännagifva, då qvinnan likasom barnet och tjenaren befann sig i ett ofritt tillstånd, och hennes celibat betraktades såsom någonting öfvergående, aldrig såsom någonting permanent. Qvinnan. var sålunda alltid fästad vid familjen, ty från föräldrahuset utgick lion endast, för att direkte ingå i det hus, i hvars styrelse hon skulle komma att verksamt deltaga. I vår tid hafva alla dessa förhållanden på ett väsendtligt sätt förändrat sig.
Om man betraktar invisningar, äro de ej annat , än öfverlåtelse af en fordran hos annan person. Att inskränka deras utgifvande dertill , är icke skäl 5 tr.en då bör också stadgas, att de skola af hvarje innehafvare från man till man transporteras. Sådant är icke förhållandet med löpande invisningar, hvilka gå såsom mynt. Nar vid denna Riksdag fråga först väcktes; om invisningar, talades om att ställa dem under växel-rätt. Men om man läser 1 Art. 1 §. i Växel-stadgan, der det heter, att växel är en penningehandel, eller byte af det ena Landets Ridd. o. Ad, Prat, X Band. 4 5o Den 3 November e. m. eller Stadens mynt emot det andras, som på god tro slates, lärer hvar och en lätt finna, att växel är något helt annat än assignation. Växlar utgifvas mellan Städerna , der handeln är lifiig , handräckningen skyndsam, och der det således är lätt att utfå valutan. Sådant är icke förhållandet på landsbygden. Skulle nu Riksens Ständer i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes i detta afseende utfärda en ny författning , bör väl denna vara af beskaffenhet, att kunna af Kongl. Maj:t genast sanctioneras. Derföre ansågo Utskotten , att om något härutinnan skulle åtgöras, borde förslag till en särskild Lag utarbetas. Då var det isynnerhet 2.‘ne omständigheter i Växel-stadgan, som borde tagas i betraktande. Den lörsta var öfverlåtarens ansvarighet för betalningen; den andra, den höga räntan. Utskotten atslogo den förra omständigheten, och ehuru jag i början yrkade den , fann jag dock sedermera , att detta ej var lämpeligt för närvarande förhållanden i landet, eller kunde såsom Lag stadgas , utan att först förtroendet blifvit fullkomligt återStäldt, Då man betraktar Växel stadgan, finner man den hafva uppkommit medelst handels-coutumer, hvilka, liksom vår 1734 års Lag, så till sägandes, voro skrifna i Folkets hjertan innan de såsom beskrefven Lag blifvit sammanfattade och utgifne.
Det enda, sorn således härvid för Kongl. Majit återstår, är att till Riksens nu församlade Ständer öfverlemna beredandet af den lindring för Embetsoch Tjenstemanna-Corpserne, hvilken .vid sist hällne Riksdag blifvit åsyftad men för hvars i verksättande mött ett hinder, som det hvarken egnat eller ålegat Kongl. Majit att omedelbarligen undanrödja. Kongl. Konungens Nåd. Propositioner'. Kongl. Maj:t förblifver Riksens Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbe, vågen. Datum ut supra. Kongl. Majrts Nådiga Proposition till Riksens Stunder, angående sökt befrielse från Briinvins-Bevillningens utgörande för åren 1S10, 1811 och 1812, af personer å landet, som ej aga eller besitta jord. Gifven Stockholms sr *• Slott den 3 December 1817. Till Kongl. Maj:t hafva, tid efter annan, ifrån Stockholms, Kronobergs, östergotlands, Södermanlands, Stora Kopparbergsoch Vermlands Län inkommit, dels underdåniga Besvär öfver Kongl. Maj:ts oeh Rikets Kammar-Rätts Utslag, hvarigenom flere å landet boende personer , som ej äga eller bruka jord med åsatt hemmantal, blifvit ålagdt, att för 1810 och de nästföljande tvenne åren betala personel Bränvins-bevillnings-afgift, ehvad Bränvinsbränning af dem utöfvas eller icke, dels ock underdåniga ansökningar em förskoning Kfrån denna i sig C, Klintberg. sjelf f>4 Konungen!; Nåd■ Propositioner. sjelf mindre betydliga, men för den torftigaste menighets-klassen likväl känbara afgift.
Men få hennes felaktiga utslag endast i de fall anmärkas, då skulden till dem ligger i lagarna; så är det icke hennes brister och hennes tillstånd, som skola utredas, utan det är lagarnes tillstånd; och när detta befinnes godt, måste lagskipningen lemnäs i fred, ehvad bennes tillstånd är godt eller ej. Efter denna lära skulle den sämsta lagskipning vara klanderfri, när lagarne vore goda, då likväl hennes fel visserligen icke blifva mindre derföre, att det är goda lagar, som hon illa tillämpat, likasom hennes förtjenster icke derföre äro mindre, att det är dåliga lagar, som hon klanderfritt skipat. Men hade jag än anställt mina forskningar i lagskipningen, endast för att upptäcka lagarnes fel; så skulle jag ändock icke, utan uppoffring af min öfvertygelse, kunnat komma derhän, att i det gamla lagverket finna all den oduglighet och förkastlighet, hvarförutan de motståndare icke blifva nöjde, som från denna sida angripit mig, nemligen de, som önska alla utvägar begagnade, för att bereda det länge väntade och bearbetade lagförslagets framgång. Och lika litet kan jag, med dessa ifrare för lagförslaget, finna en ursäkt för lagskipningens misstag uti sjelfva lagens ålderdom, såsom vore den derigenom svårare ') Dessförinnan är det ofelbarheten, som gör sina anspråk gällande; och dessa anspråk äro så inrotade, att man tillvitar dem hvarannan, när man ej mer får ostörd behålla dem för egen räkning. Är det klandrade domslutet icke tillförlitligt; så skall väl, heter det, klandraren i stället vara den, som icke han hafva orätt. Hvilken odling har väl i någon väg fortgått, så länge forskningen kunde afvisas med dylika argumenter? Skulle då, med deras bibehållande, lagskipningen kunna odlas? att förstå, då tvertom just en gammal lag, som ännu fortfar att gälla och användas, synes mig böra i allmänhet vara bättre känd och förstådd, än en helt ny, om hvars mening man ännu icke genom praxis hunnit blifva ense.
Jag får fästa Frih. Stedingks upmärksamliet * derpå, att om R. o. Ad. bifaller betänk, med den af mig föreslagna förändring, och BondeSt. samt måhända äfven PresteSt. fatta likartade beslut, åligger det Utsk. att jemka de olika meningarne, och att inkomma till Stånden med underrättelse härom, hvarvid Utsk. kan tillstyrka en sådan redaktion, som troligen varit dess afsigt, ehuru den icke blifvit nog tydligt uttryckt. — Jag anhåller om propos. till bifall å det af mig upgifna förslag. Frih. von Stedingk: Vi äro alla ense om, att antaga Hr von Hartmansdorffs föreslagna redakt:ns-förändring, äfvensom att gilla hans åsigt, att om 2 Stånd bifalla betänk, i dessa närvar, skick, och ett annat Stånd förenar sig med R. o. Ad., Utsk. tillhör, att jemka de olika åsigter; men möjligen skulle ett Stånd kunna återremittera eller afslå betänk, och då npstå derigenom tre olika beslut. Jag vill likväl icke motsätta mig antagandet af Hr von Hartmansdorffs förslag och afstår således från den begärda återremissen. Hr Printzensköld, Carl: Jag kan icke undgå, att förena mig med Frih. Stedingk i den åsigten, att en återremiss är lämplig i förevar, fall; ty om R. o. Ad. genast antager den af Hr von Hartmansdorff föreslagna redaktion, och något annat RiksStånd förenar sig med R. o. Ad., men de 2 andra Stånden bifalla betänk, sådant det är, så är det visserligen en möjlighet, att Ekon.Utsk. inkommer lill RiksStm med ett jemkningsbetänk., men det kan äfven vara ovisst att så sker, och då återstår för Exp.Utsk. alt reda den svårighet, som derigenom upkommer.
Om nu af ofvan anförda omständigheter följer, att Herr Stats-rådet Lagerstråle, då han den 4 Maj 1858 befordrades till Stats-råd, afgått från det förut ”innehafda” häradshöfddnge-cmbetet, så kaijag ansett det hafva hort såsom anmärkningsvärdt hos Rikets Ständer anmälas, att det vigtiga häradshöfdinge-embetet under den derefter förflutna långa tiden ej blifvit tillsatt, men om, såsom önskligt vöre, Herr Stats-rådet verkligen ännu är innehafvare af meranämnde häradshöfdinge-embete, så hör han i nämnde egenskap upptagas, så väl i Stats-kalendorn, som i ofvannämnde, enligt Kongl. Maj:ts nådiga befallning utgifne matrikel, på det att desse genom trycket till allmänheten utgifne officicla handlingar ej längre må i berörde afseende innehålla missledande uppgifter. Slutligen får jag förklara, att, om, såsom rättast synes vara, Konstitutionsutskottet, i betraktande af de gjorda anmärkningarries sammanlagda vigt och betydenhet hör, i fråga om tillämpning af 107 § Regerings-formen, afgifva ett bestämdt tilleller afstyrkande, som, i öfverensstämmelse med 49 § Riksdags-ordningen, må kunna i Riks-Stånden till antagande eller förkastande framställas, jag,— tinder instämmande i öfrigt uti det af Herr Professor Lindgren uttalade,omdöme om rådgifvare-personalens allvarliga bemödande att upprätthålla grundlagarnas helgd och befordra ”rikets sannskyldiga nytta”, — anser de af "Utskottet gjorda anmärkningar icke vara af beskaffenhet att påkalla tillämpning af 107 § Regeringsformen emot någon af Konungens rådgifvare.” Af Friherre B. Cederström: ”Då 12 § Riksdags-ordningen innehåller, att ”Ridderskap^! och Adeln infinner sig till Riksdag”, innefattas häruti, enligt min uppfattning, ej blott en lågstadgad rättighet, men jemväl en stark moralisk förpligtelse till ut öfvande af detta samhällsvigtiga kall. Skulle sådant likväl af Ståndets ledamöter samfäldt försummas, åstadkommes derigenom en fullkomlig upplösning af vårt gällande konstitutionela statsskick.
Stånd anslagit medel för upbyggande af en fästning, men 2 Stånd sagt att denna fästning skall anläggas vid Waxholm och det 3:dje vid Fredriksborg, kan man väl icke säga, att 3 Stånd äro ense derom att fästningen skall upföras vid Waxholm. Så har man hittills sett saken och måste äfven framgent så göra, såvida man icke vill att 2 Stånd skola förqväfva det 3:dje Ståndets grundlagsenliga rätt att få sin mening pröfvad. Jag kan således icke finna annat än att BondeSt. har fullkomligt grunlaasenlig rätt att få sitt beslut in i voter:spropos:n, och iag kan icke inse hvarföre 11. o. Ad. skall försöka att förnärma denna BondeSt:s rättighet, hvilken jag tror mig nu hafva bevisat vara grundlagsenlig; och anhåller således, att den voterrspropos., hvaruti BondeStts beslut blifvit intaget, måtte godkännas. Gr. Sparre: Det förhåller sig verkligen så som den siste talaren sagt, att frågan är derom, huruvida Stånden äro ense om vägsträckningen eller icke, NB. såvida vägen går til! en punkt vid Götha kanal, ty längre kunna besluten icke anses vara öfverensstämmande. Nu är förhållandet, såsom vi alla veta, att vid sista Riksdagen beviljade R. St:r anslag till en jernväg, som utgående från Götheborg skulle genom Westergöthland och Nerike ledas till Stockholm. Denna väg är redan påbörjad, och K. M. har uti Bref under Aug. månad sisth år benämndt densamma vestra banan. För fortsättandet af denna väg till Örebro, men utan att begagna samma namn eller ens samma ord som R. St:r vid sednaste Riksdag användt, hafva R. o. Ad. samt PresteSt. beviljat anslag. BorgareSt. har beviljat 7,600,000 Rdr för fortsättande af samma väg till och förbi Götha kanal, och BondeSt. 5,210,000 Rdr för samma ändamål. Gr.
£t:r tillfätma* gifroit, att anflagen till görfroarsrocrfctS ijlånbfättanbc ocf) upprättfiållanbe i cfc motfroarat befiofroct. Dm, på fått bär grificrrc Ankarsvärd begärt, en flräng ' ttnberföfning af fiuSfiåltningen meb be till görfroaröwerfet anfiagne mebel borbe föregå UtfFottctS utlåtanbe, angåenbe bet af Ä'. filiant nu äjlabe ferjfilbta anflag till görfroarS* roerfetS iftånbfäftanbe, få borbe ben, f&r att funna göras beroifanbe, antingen för anflagcnS otillräcfligfiet eller otfför bcraS tillräcfligfiet, under förutfättning af orbentlig fiuS* fållning, firäcfaS roiba längre tillbata än till be år font framgått feban ftfia RifSbag — en tmberföfning, firoit* fen, fåfom omfattanbe alla be mångfallbiga tilt ÄrigS*fD?a* terieln fiöranbe olifa perfeblar, irfc ffulle funna fiitma roerf* Italias imber ben tib lltjfottet ägbe att beråt lemna, odf> font torbe funna anfeö ntinbre nöbig, enär iemroäl förrå* bens perfcbelböcfcr unbergå fpeciel granjTning af Å. Äam* mar*Rättcit. 33 c t ä tt f a it b e n, 9J:o 155. XI Utffottct ()ar berfore nobgat? infFränfa ftitc ttnberfÖf* niitgar titt berebaitbet af egen öfroertygclfc eili gbrfwarös werfetö nänoaranbe tittjiånb. 3 Betta änbamål bafwanå* gre af UtjTottetJ
Stånd särskilt; ty så snart frågan ej är af Grundlags natur kunna Stånden i detta hänseende besluta, oberoende af hvarandra* Då likväl målet nu blifvit behandladt, på sätt som skett, och ConstitutionsUtskottet ej är sa öfverhopadt af göromål, att det ju icke Iean medhinna ännu mera, tror jag det vore skäl, att dit förvisa ärendet, icke derföre, att saken bör såsom en Constitutions-fråga betraktas, utan i kraft af 34 §• Riksdagsordningen, som. stadgar, att Riksens Ständer kunna remittera ett mål, sorn ej bestämdt tillhör något visst Utskotts handläggning, till hvad Utskott dem godt synes. Af sådan orsak föreslår jag, att Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Skrifvelse måtte,1 jemte det nu uppläste Betänkandet, varda tilt Ridd. och Ad. Proh VIII Baud. 31 482 Den 30 September e. m. Constitutions - Utskottet remitteradt, samt att de öfrige RiksStånden genom Protocolls-Ut* drag inbjudas, att sig uti enahanda beslut förena* Grefve Posse, Arvid: Det är endast i ariledning af den anmärkning, den siste varde Talaren framställt derom, att Utskotten ej in* kommit med detta Betänkande inom den i 44 k. Riksdagsordningen föreskrifnä tid, som jag anhåller få yttra några ord, emedan jag medgifver rigtigheten af anmärkningen, och ansér mig derföre skyldig) att förklara orsaken till Utskottens förfarande i denna omständighets Då remisser! från Pespective RiksStåndeii ankom till Utskotten, Lief den till utarbetning af en viss afdelning öfverlemnad. Denna upptog målet* och afgaf förslag till Reglemente» Derföre kunde en vägran att behandla målet icke inöm åtta dagar till Piksens Ständer inkomma. fSTär åfdelningens Utlåtande sedermera förekom i Utskotten, blef detsamma afslaget, och underrättelsen derom inom åtta dita dagar derefter till Riksens Ständer aflemnad.