Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan likväl Höglofl. Eidd. o. Adeln vid sednaste Eiksdag, då redan kunde förutses, att ifrågavarande fonds tillgångar ej kunde blifva tillräckliga för bekostandet af de förestående reparationerna, beslutit, att från och med 1858 och tills vidare öka den årliga Kapitations-afgiften från 1 Rdr Bko till 5 Edr Ernt, om hvilken förhöjda afgifts uppbärande ock, i anledning af Ridd. o. Adelns underdåniga anhållan, Nådig Kungörelse blifvit af K. Maj:t under den 5 Februari 1858 utfärdad, hyste Riddarhus-Direktionen den förhoppning, att, om vid detta stadgande finge förblifva, samt Eidd o. Adeln, som vid sednaste Eiksdag beslöt, att hvad utöfver reparations-fondens tillgångar intill nästa Eiksdag funnes för reparationen af grundmurarne under Eiddarhus-byggnaden behöfligt, finge af Riddarhus-kassan eller någon annan under Direktionens förvaltning stående fond, förskjutas till reparations-fonden, att tills vidare särskildt bokföras, intilldess framdeles beslut kunde fattas om anslående af medel till ersättning för förskotten, behagade medgifva, att dylika låne-transaktioner äfven vid framdeles förefallande behof finge uppgöras, Reparations-fondens skulder, jemte de framtida reparations-kostnaderna, skola småningom kunna med de inflytande förhöjda kapitations-afgifterna betäckas.
Dessa skäl med flera hafva förmått Hospitals-direktionen att i samråd med en af Serafimer-ordens-gillet öfversänd Arkitekt utse ny plats för hospitalet straxt utanför Wisby stadsmur, och att underställa gillets pröfning ett af denne Arkitekt uppgjord ritning till nybyggnad, beräknad för minst 30 patienter, och för möjlighet af ytterligare utvidgning, jemte kostnadsförslag. Detta kostnads förslag uppgående till 128,000 R:dr bör, då flera inskränkningar i anseende till byggnadsmaterialier, kostnad för värmeapparat m. m. torde kunna göras, icke kunna öfverskridas. Och får jag på ofvan anförda skäl hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, att för en ny hospitalsbyggnad vid Wisby, beräknad för minst 30 patienter, måtte beviljas en summa af 128,000 R:dr. Men skulle anläggning af hospital med detta ringare antal patienter anses olämplig, vågar jag hemställa att ett större hospital för 100 patienter der må anläggas, och får i detta fall föreslå en byggnadssumma, motsvarande den för Wexiö nybyggda hospital använda eller omkring 210,000 R:dr. Ritningar och nödiga handlingar torde få af mig tillhandahållas Statsutskottet, till hvilket jag anhåller att denna motion måtte remitteras. Stockholm den 29 November 1862. L. A. Anjou. Af Prosten C. G. Berlin: Om anslag till lön för en Regements pastor vid Husar-regementet Konung Carl XV. Såsom representant för Lunds stift har jag af vederbörande Regements-chef blifvit gjord uppmärksam på ett missförhållande, som eger rum vid husarregemen - Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 119. 239 tet “Konung Carl XV samt anmodad att genom väckandet af en motion söka undanrödja det anmärkta missförhållandet. Det är från sekler tillbaka ett särdeles vackert och utmärkande drag för den Svenska krigshären, att samtlige dess regementer, de indelde så väl som de värfvade äro försedde med Regementspastorer, bataljonseller esqvadronspredikanter.
Det torde derför knappast vara tvifvel underkastadt, det den äfven finnes på Novaja Semlja, om vi ock hittills ej sett den derstädes. På Spetsbergen hade man före 1872 endast träffat enstaka exemplar af denna fogel, men nämnda år upptäckte vi till vår glada öfverraskning ett verkligt ripfjell i granskapet af vår vinterkoloni, strax söder om 80:de breddgraden. Det utgjorde förmodligen tillhåll för ett tusental foglar, åtminstone skötos på detta ställe under vinterns lopp ett par hundra stycken. Troligen häcka de derstädes under stenar om sommaren, och der tillbringa de vintern, vissa tider helt säkert i en sorts dvala, inkrupna bland stenarne. Spetsbergsripans lefnadssätt är således vidt skildt från de skandinaviska ripornas, och köttets smak är äfven olika. Fogeln är nämligen ytterst fet, och dess kött står i smak midt emellan orrfogel och fet gås.71 Man kan häraf inse, att det bör vara mycket läckert. Ripfjell. Mosselbay på Spetsbergen, efter fotografi tagen af A. Envall den 21 juni 1873. När jag under hösten 1872 återkom från en längre utflygt längs stranden af Wijdebay, mötte jag en af våra skyttar, som hade i handen en hvit, med svarta fläckar tecknad fogel, hvilken han visade mig såsom »en mycket stor ripa». Han begick dock härvid ett svårt ornitologiskt misstag, ty det var ej en ripa, utan en annan, om vintern med den lika tecknad fogelart, nämligen fjellugglan, fångstmännens isörn (Strix nyctea L.). Den häckar och öfvervintrar tydligen vid Ripfjellet, hvilket den tyckes betrakta som sin hönsgård. I sjelfva verket är roffogelns teckning så förvillande lik bytets, att detta knappast torde veta att akta sig. På Spetsbergen är fjellugglan dock mycket sällsynt, men på Novaja Semlja och Asiens nordkust – der lem meln, som saknas på Spetsbergen, förekommer i stora skaror – är den allmän.
Å hvarje sådan låda, äfvensom å hvarje sådant konvolut, skall vara anbringad en särskild stämpel, af lämplig storlek och förfärdigad af tjenligt papper, hvilken bör genom Riksgälds-kontorets försorg anskaffas ecb mot den afgift, som svarar emot stämpelns åtryckta valör, tobaksfabrikanter eller varuegare tillhandahållas. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 KIHANti ULL s^mnniiBoa wnssaBVÄsioNiai PROTOKOLL V1I> Lagtima Riksdagen I Itocklmlm Åren 1859 »ela 1860. SJETTE SAJtllilJUCiKlW. lhU ifd(‘Siiins<‘u: Banko-Utskottets Memorial' Utlåtanden och Betänkandes JJÖMOTOfll ii ■ H< Banko-Utskottets Memorial N:o 1. 1 A:o 1. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Nov. 1859, kl. 10 f. ra. Memorial med hemställan om ar frodén till Notarier och Kanslister. Banko-Utskottet, sorn beslutat att lor den förberedande behandlingen af de Utskottet tillhörande ärenden fördela sig på två Afdelningar och att såsom Notarier & Afdelningarne anställa de två Kanslister, som Utskottet, jemlikt 24 § 1 mom. Riksdags-Ordningen, eger antaga, får, af sådan anledning och då för Kansligöromålen i öfrigt erfordras två Kanslister, härigenom vördsamt hemställa, att från och med denna dag lå använda 2 Notarieoch 2 Kanslist-arfvoden. Stockholm den 1 November 1859. På Högloft. Ridderskapets och Adelns vägnar W. F. Tersmeden. P& Vällofl. BorgareStåndets vägnar Robert Ditzinger. F. Riehter. På Högvördiga PresteStåndets vägnar Isr. Bergman. På Hedervärda BondeStåndets vägnar Olaus Ericsson. Bih. till R. St.
Ingenting af detta stötte henne. Hon erfor endast en viss förlägenhet som inför något, man gjorde mer af än det var värdt. Hon gick framåt som i en dröm. Var en omvändelse värkligen ej mer än så? Hon erfor icke heller nu något särskildt, sökte blott hålla fast, nästan envist stadigt, känslan af att vilja offra. Litet emellanåt kom en aflägsen olust i stämningen; en fråga svepte i hast genom medvetandet: hvem är egentligen Gud, och hvad månne han vill? Men hon slöt ögonen och frammanade alla orden, och de värkade som vaggsånger. Hur sällsamt tyst öfverallt. Träden stodo så svarta och otillgängliga, och från daggvått gräs och löf stego mäktiga dofter, som värkade berusande ... Åh, alla dessa små rostgula, sorgsna ljusögon — och däruppe på den kupiga rundeln evigt samma hvita, spetsstråliga, gnistrande och flammande — ack, gäckade det icke hvar trånad, det väckte Hon fortfor att gå ensam på vida sträckor och hörde intet utom det lätta skrapande ljudet af sina egna fotsulor. Hvad allt såg kallt, förnämt och slutet ut. Naturen frågade minsann icke efter henne. Hon kunde gråta eller jubla, ängslas till bleka döden ... dö, dö, dö tusen gånger, lika sommarrusande skulle alla örter ånga, lika liknöjdt dämpadt små knastrande kvistar och däfna blad falla, och stjärnorna skulle fortsätta att i evighet blinka och glimma storögdt klara och kalla. Men i den döda tystnaden blef minnet af de innerliga rösterna, blickars blå eld, hänryckta leenden ... orden, gråten — hetare och hetare ... Skratt, klang af mansröster och aning om cigarrlukt i rymden väckte henne brådstörtadt. — Se icke på detaljer människa, skorrade Pryhls brumbas — kan du inte för en gång se helt och bredt på det, se något stort i den här gigantiska affärsandan — ett moment i framåtskridandet — lyfter ju släktet till lättare existens, mänskligare tillvaro — människa, kan du inte se hur dessa millioner nervösa myror, som göra pangar och stupa och dö, kan du inte se den stora uppgift de ha, hva?
Mits derutinnan gjorda Nådiga framställning bifalla; och få Rikets Ständer, såsom svar derå, detta sitt beslut hos E. K. Mit i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Förslag till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2ii Okt. 1887. Preste-ståndet den 31 Borgare-ståndet den 31 Bonde-ståndet den 4 No v. — Fikets Ständers underdåniga Skrif velse, angående Jörändradt säll för utgörandet af krono-tionde, anslagen lill Kyrkoherdarne i Nöbbelöfs och Oltorps pastorater i Malmöhus län. (Stats-Utsk:s Uti. N:o 134.) S. A. K. Hos Rikets Ständer liar blifvit tramstäldt, hurusom Kyrkoherdarne i Oltarps och Nöbbelöfs pastoraler i Malmöhus län, del sednare innefattande Nöbbelöfs och Felestads socknar, i äldre tider erhållit anslag af den från församlingen utgående kronotionde, hvilken Kyrkoherdarne allthitintilis uppburit på samina sätt som deni tillkommande terlialtionde, eller efter räkning på marken med hvar 15:de kärfve, men att, enär dessa anslag af tionde ursprungligen blifvit paslorerne förlänta lill en behöflig förbättring af deras då för tiden ringa löne-inkomsler, och församlingarne deremot, sedan landet blifvit uppodladt oell befolkningen ökats, numera lemnade sina själasörjare en tillräcklig inkomst, ifrågavarande förläningar af kronans spanmål ej vidare vöre för vederbörande Kyrkoherdar befintliga, utan kunde till Statsverket återgå, destohellre som tiondens utgörande efter räkning på marken vore särdeles betungande för församlingsboerne. hvilka äfven syntes hafva skäliga anspråk alt fä utgöra kronotionde!) efter samma grunder som tiondegifvare inom öfriga delar af riket.
Det Den ia Februari! f. m. 20 J lyder sålunda: vilja Riksens Ständer hellrej än att tillsätta flera Utskottj remittera sådana mål, sorn till visst Utskott icke höra, antingen till Besvärsoch OeconomieUtskottet, eller till något af de öfriga förut tillsatta Utskott, vare samina Utskott pligtigt, att med dess Utlåtande, i enlighet med erhållen remiss, inkomma, och bestärnine sjelfva ämnets beskaffenhet efter Grundlagen, men icke den hvarje särskilt Utskott i allmänhet uppdragne befattning, huruledes ett mål, i enlighet med Riksens Ständers deröfver tillhöriga beslutanderätt, bör afgöras. I den egenskapen är det, som jag trodde att ConstitulionsUlskottet kunde och borde handlägga detta mål, sedan det af ett RiksStånd blifvit remitteradt. Den siste talaren har förmenat, att ändamålet ej kunde vinnas med Herr Bexells motion, utan genom ändring i Grundlagen, emedan deruti ej finnes bestämdt utsatt, på hvad tid valen skola företagas. Jag skall utbedja mig att få fästa Riddersknpets och Adelns uppmärksamhet på fordna tiders förhållanden. I 1723 års Riksdagsordning står, att Riksdagen skall börjas i medlet af Januarii månad, ocb valen ske i medlet af föregående September. Men jag förmodar, alt 1809 års Lagstiftare ej ville binda Ständerne till någon viss tid, utan förbehålla dem rättigheten att bestämma val-liden efter som erfarenheten kunde erfordra. Derföre hafva dessa visa lagstiftare med ett Den 12 Februarii f. rn. mera allmänt stadgande Lämnat Ständerna rättighet att i RiksdagBeslutet gifva alla nödige föreskrifter, i afseende på valen, och att sålunda äfven kunna till deras företagande bestämma, t. ex. 3 eller 4 månader, eiler blott 3o dagar före Riksdagens början.
Då likväl den nu ifrågaställde återremisseu af ingressen skulle kunna tydas såsom ett ogillande af densamma, så får jag hemställa att H. Exc. Hr Gr. och Landtm, måtte framställa propos. på bifall. Gr. Mörner: Det updrag, som blifvit LagUtsk:t gifvet, att jemka innehållet af ifrågavide kan. enligt min uppfattning, omöjligen innefatta ett updrag att tillintetgöra R. o. Adins beslut uti de delar, i afs:de å hvilka det Höglofl Ståndet uttryckligen beH. VIII. H 163 P en 17 J n (). strunt, att en eller annan g skall uphäfvas. En slik jemkningsåtgärd skulle icke vara annat, än att belt simpelt utstryka härstädes fattade beslut. Då jag för min del likväl anser, att detta skulle vara en något för långt utsträckt jemkning, får jag, för att uti hvad på mig beror söka förekomma möjligheten deraf, på förband nedlägga min protest mot ett sådant förfaringssätt. Gr. Sparre: Ehvad beslut 11. o. Ad. än kommer att fatta i alside på de gg, som blifvit återremitterade, så är dock utom allt tvifvel, att de gg, som blifvit i ingressen upräknade, komma att uphäfvas. Mot sjelfva saken hafva nemligen i denna del inga invändningar blifvit framställda. Hvad som i berörde hänseende egentligen upkallat stridiga åsigter, är förändringen från »dag» till oting.» Då jag således icke kan inse, att någon förändring är behöflig, och Utsk:t dessutom, på sätt jag förut nämnt, erhållit bemyndigande att verkställa nödige modifikationer, får jag fortfarande påyrka bifall. Gr. Lagerbjelke: Så vidt jag kan förstå, måtte det väl icke vara af ingressen utan genom Ståndens beslut i afside å gg:ne, som för handen varande fråga afgöres. Det är således besluten vid 8:de, 9:de, 1 0:de m. fl. gg, som bestämma afgöraudet.
Derigenom skulle länestyreisen, häradsrätterne och häradsboerne sjelfve slippa mycket besvär, och hvar och en få hvad han oundgängligen behöfde, i stället för alt vid knapp tillgång på en skog få hälften af årsbehofvet, eller nödgas fara något år efter en obetydlig utdelning och ett annat få mera än han verkligen behöfver. Utskln synas hafva ansett häradsallmänningarna såsom häradets gemensamma tillhörighet; så är det icke efter nu gällande lagar. De äro Statens tillhörighet, och bevis derpå kan hemtas deraf, att ingen jord är upplåten till enskilda eller corporationer utan skatt derför. För häradsallmänningarna erlägges ingen skatt, men väl för de hemman eller lägenheter, som anläggas på allmänningarna, och då går skatten derför till statscassan, icke till bäradscassan. Om allmänningarne vore häradets, huru kunde Kronan eller Slaten i första rummet uttaga af utsyningsbeloppet till Kronans boställen och låta enskilde få hvad som öfverblifver? Så har likväl tillgått i alla tider, och denna lag gäller ännu. Se alla skogsordningar! 1824 års circulär bjuder äfven, att K. M. vill pröfva om någon allmänning skulle kunna lemnäs till häradets egen disposition, innan sådant tilläts; men af hvad här ofvan blifvit anfördt synes klart, att man gjort olyckliga prof nog, huru det skulle gå med skogarna, om de lemnades i intressenternes händer, för att vilja ännu fortfara med sådana prof. Likväl medgifver jag, att afkastningen af allmänningarna bör tillfalla häradet, med förbehåll att hvad skogarnes skötsel kostar forst aftages. Då R. St. vid 1823 års riksdag öfverlemnat reglerandet af skogshushållningens införande på Statens skogar åt K. M., så anser jag icke R. St. värdigt att återtaga sina ord nu, isynnerhet som de af K.
Af äldre handlingar rörande detta ämne har Utskottet inhemtat, att landsskvlden sedan omkring år 900 omtalas såsom en skatt, den Harald Hårfager, såsom enväldig öfver hela Norrige, pålade all odaljord, hvartill han förklarade sig ensam egare; och att sedermera, efter enväldets afskaffande under Håkan Adalstens Fostre, landsskylden utgjort den skatt, som egaren af jorden (odalbonde!) eller jorddrotten) uppbar af sin landtbonde (lejlending). Enligt hvad handlingarne vidare utvisa, blefvo härefter genom Konung Olofs handfästning och presterskapets privilegier af 1336, hemman af kronan anslagne såsom bidrag till presternes underhåll och befiiade från annan skatt, än landsskyld till presten. Bien ett ännu större antal odalgods skänktes småningom till presterskapet af enskilde personer, för erhållande af grafplats i kyrkan, för själamessor m. m. Landsskylden utgick i malt, råg, korn, smör, kor, gäss, hudar och skinn m. 11. olika persedlar; dock utgjorde maltet största räntan. All säd skulle betalas in natura, utom i missvext-år, då af Amtmannen oell Biskopen skulle sättas en taxa, hvarefter landsskylds-räntan borde utgöras. Dessa föreskrifter, angående iandsskyids-skattens utgörande, bibehöllos sedermera oförändrade i de efter denna lid upprättade jordeböcker. Ifrån äldsta tider skulle således landsskylden betalas in natura; och efter Bohus läns afträdande till Svenska Kronan stadgades, uti fredsfördraget i Roeskilde den 26 Februari 1658 och derefter genom fredstraktaten i Köpenhamn den 27 Maj 1660, att alla stånden, andeliga och verldslig», skulle varda vid deras dittills åtnjutna privilegier och friheter bibehållna; hvarefter, genom flera särskilda Kongl, resolutioner samt presterskapets privilegier den 16 Oktober 1723, dess rättigheter blifvit stadfästade i afseende på annexoch mensal-hemman och den af dem utgående landsskylden, hvilka rättigheter och privilegier finnas ytterligare skyddade af 114 § i Regeringsformen.
Han hade försport, att hans rival grefve * * * spets dött ogift, men sedan hade alla underrättelser härifrån af brutits, eme dan doktorn vid denna tid rest till Brasilien, der han erhållit anställning som kejsarens lif — medikus, från hvilken befattning han nu tagit afsked för att återvända hem i arfsangelägenheter. » Vid ankomsten hit underrättade han sig genast om allt, som rörde oss, och hade jag icke tillfälligtvis träffat honom utanför kyrkan, skulle han ändock icke rest, förr än han besökt oss och fått se och tala vid dig. Nu vet du allt och har således intet att förebrå mig, » slöt friherrinnan. » Nej, nej, jag förebrår dig ingenting, men Axel vill och kan jag icke träffa! Jag reser redan i morgon bittida till tant G. på landet och går nu att packa, » sade Ebba energiskt och reste sig upp. » Hvad tänker du på, det går icke an. Doktorn skulle anse det som en omotiverad ogranlagenhet. » » Hur kan du säga så, mamma! » utbrast Ebba och föll i nervös gråt. » Inser du då icke, att om jag också skulle blunda för det förödmjukande i min ställning och låta min qvinliga stolthet fara, så återstår dock medvetandet, att jag icke handlat som jag bort mot Axel, då jag öfvertalades att bryta mitt ord till honom. O, tror du icke, att jag lidit af detta mer än någon anar, fast ingen märkt det! Det är det förödmjukande i att jag känner mig brottslig, som gör att jag icke har mod att återse honom, äfven om jag läste förlåtelse i hans blickar, » sade Ebba i dämpad patetisk ton. » Kära barn, tag ditt förnuft till fånga och » Vi få väl se, om jag får råda! » Och en vecka derefter gjorde verkligen de pikanta små brefven, innehållande ett par kort sammanbundna med skära silkesband sin rond » Ja, men jag känner det oaktadt samvetsinom societeten. På det ena lästes Ebbas och på det andra förebråelser. Den gången borde jag icke ha lydt dig utan mitt hjerta, » sade Ebba och log doktorns namn. » Kors, att hon ändtligen blef förlofvad! » genom tårarne, under det hon smekte sin mors sade damerna. hand.
Den, som gillar Utskottets förslag, att bland Jern, smidt eller valsadt, bör upptagas artikeln Smältstycken med 14 R:dr värde, 3 R:dr 24 sk. inoch 32 sk. utförselstull per Sk© St. v., voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer rubriken Smältstycken att ur Taxan uteslutas. 7i Éevillnings-Utskottets Memorial, N',o 41. Bandoch PlattPresteoch Bonde-Stånden hafva godkänt Utskottets underl tums tjock-y Utlåtandet N:o 30 afgifne förslag i dess helhet, angående lek, Bult-och a ~jenna ariikel nemligen, att den bör förbindas till införsel ler-samt Aanksnu. ’ , nö , , .. > _ ... de rundt eller kan-oc*1 asattas 10 sk. o r:st. ullorselstull per Sk w St. v. Bor tigt, knipocA/yr-gare-Ståndet har likaledes stadgat, att förbud bör ega ram kant-, af ^ tum och mot införsel; men bestämt 8 sk. utförselstull; hvaremot derunder, ‘5’Aar-^ij(jerskapet Adeln ansett artikeln böra tillåtas lill och klippjern, a f_införsei emot 5 R:dr per Sk© St. v. samt vara fri från tull panneplalar f tum . 1 tjocka och deröfver^1"- utfoisel. samt af 12 tums I händelse dessa stridiga beslut icke kunna samman bredd och de7-ö/-jemkas sålunda, att Ridderskapet och Adeln samt BorgarercrStåndet frånträda sina ömsesidiga beslut och förena sig med Presteoch Bonde-Stånden, utan omröstning blir nödig, föreslår Utskottet alt först må voteras angående införseln sålunda: 153». Den, som godkänner Utskottets af trenne Riks-Slånd gillade förslag, att Jern: smult eller valsadt:
Herr Zanders, angående förändring i vilkoren för ett till brandskadade i Norrköping, af Stats-medlen beviljadt lån (tillika med det an-^ förande Herr Forssberg , i anledning af denna motion, afgifvit,) 3:o Herr Hembergs, angående uppförande af fyrhåkar å de delar af Rikets kuster, der sådaue äro nödvändige, och Herr Maechels, angående inrättande afen fvrbåk å Ölands norra udde, samt 4:o Herr Lejfflers, angående arfvode till städernes borgare för biträde vid syner, besigtningar, värderingar och förslag för Kronans räkning, och Herr Justelii, angående skjuts och dag-tractamente till Magistratspersoner och handtverkare vid krono-besigtningar, (tillika med de flere yttranden, som i desse ämnen äro afgifne); till Bevillnings-Utskottet: 1:0 Herr Levinsangående bran vins-bränningen, beskattningen derå, och controler dervid, och 2:0 Herr Hahns, angående befrielse ifrån, eller lindring uti personel? och näring åtföljande kronoutskylder för invånare uti städerna Umeå, Piteå och Luleå, med undantag af det handlande Borgerskapet derstädes, Fröt. Utdr. d. 2q Fcbiuarii ) 8j4- % till Banco-Utskottet: 1:0 Herr Hahns, angående förslitne Bancosedlars invéxling, 2:0 Herr Vedbergs, derom, att enskildes assignalioner på Banken ej må tillåtas å mindre summor än ioo Rdr Banco (jemte hvad lieie Ståndets Herrar Ledamöter, i anledning af denna motion, yttrat), och 3:o Herr Vijks} angående belänings-rält å varor vid Handels-disconten i Götheborg, (tillika med hvad i detta ämne inom Ståndet vidare är anförd!;) till Lag-Utskottet : 1:0 Ileir Levins,-angående tillägg vid ia:te Cap.
Dessutom, då ej all skuld vore bevislig, detta blefve troligen på sin höjd den inteknade, så kunde den händelsen inträffa, att mången med en mindre men bevislig skuld odi kanske ägande öfverskjutande fordringar, för hvilka han undandrog sig beviljning,. kom att njuta afdrag, under det att en annan med större men obevislig skuld belastad, ej njöt nå got. Månne ej detta skulle verka en rättmätig harm hos alla, som befunno sig i sednare för. hållandet. Jag kan således ej annat ån i detta afseende till alla delar förena mig med Herr Grefve lagerbjelke och de Herrar som instämt i dess till BevillningsUtskottets Protocoll afgifne Reservation, I afseende på hvad under dagens disrussion, i ämnet blifvit yttradt; vill jag endast tillåta mig a;ne anmärkningar. 2 Ledamöter hafva önskat hela Bevillnings-summans fördelande på Lån, Städer, Härader o. s. v. Utan att ingå i någon undersökning af sjelfva systemet, vill jag endast anmärka, att de härföre nödige ansedde Statistiska upplysningar ej inskränka sig till en allmän öfversigt af hvarje Läns m. m. hufvudnäringar o. s. v., utan omfatta en fullständig på noggrann skattläggning, refning och värdering grundad undersökning af hvarje jordlapps eller annan fastighets-värde och afkastning o. s. v. Upplysningsvis torde jag få anföranågra facta från andra länder, der detta system till en del blifvit Len 12 Maji f, rn. följdt. I Frankrike infördes vid Revolutionens början såsom en oföränderlig hufvudskatt La Rente Fonciere, Grund-räntan, som ålades alla fastigheter, beräknad efter 20 procent af bibehållna afkastningen. Genast uppstod klagomål öfver ojemn fördelning. En ny Jordeboks-cadastres upprättande öfver liela Riket anbefaldes der hvarje fastighet efter den noggrannaste un. dersökning skulle till sitt rätta värde införas. Nära 3o år hafva förflutit, 5o millioner francs äro i detta ändamål uppoffrade och knappast mer än ^ af Riket är ännu på detta sätt skattlagd: men likväl hafva klagomål redan uppstådt inom de