Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sig till pröfning och afgörande föredragas. Ilr von Troil, Samuel Gust.: Sedan jag begärde ordet hafva flere talare så fullständigt utredt de olägenheter, som skulle uppstå af att genast frigifva kolhandeln, att jag dertill bar intet alt tillägga. Jag ber endast alt för R. o. Ad. få omnämna, att Utsk. har yttrat: ”att Rikets sednast församlade Ständer, uti den till K. 31. om jernhandteringen i Riket allåtna und. skrifvelse!), hafva, rörande kolhandelns Digifvande, yttrat, att del vore för denna, liksom för hvarje annan industri, angeläget, att den, så fort som möjligt, befrias från de tryckande band, som ända till de sista tiderna förqväft omtankan för införande af eu bättre hushållning, i afseende å denna för hela landet vigtiga näring; alt förbud för ägare af skog att få till sin största fördel, sjelf sköta och använda densamma, liksom all annan dess rättfångna egendom, ej annat kunde än förslöa hans håg att vårda den, och att detta utan tvifvel har varit samt ännu är den förnämsta orsaken till den liknöjdhet för all bättre hushållning, som hittills dervid ägt rum; alt det välmenta syfte, som legat till grund för delta alltför länge följda förmyndaresystem, sålunda alldeles förfelats, så att det vore hög tid att frångå detsamma öfver allt, der det lagligen kunde ske; att R. Den 29 Januari e. m. 003 St. härvid icke förbisett, att hinder för ett allmänt frigifvande af kolhandeln i vissa fall möta i lagligen contraherade förhållanden, uti hvilka det icke vore 11.
I anledning af väckt fråga om löners anslående åt LandsFiscaler, Föredrogs å nyo StatsUtskollets den i5 sisllidne Julii under N:o 208 afgifne, och den 7 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående Allmänna Magazinslnrättningens förvaltning, samt fortgången af detta Verks utredning; och skulle detsamma, uppå begäran af Herr Hjerta, Guslaf, och Grefve Spens, Carl Gustaf, jemlikt 49 §. Riksdagsordningen, ytterligare hvila på bordet. Föredrogs å nyo StatsUtskollets d. 15 sisllidne Julii under N:o 209 afgifne, samt 166 Den 14 Augusti e. m. den 7 dennes e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Proposition om afskrifning af förra MagazinsFondens äldre fordringar för uudsättningsspannmål m. m. Grefve SpenSj Carl Gustafj och Herr Rosenqvist, Fredrik Leonharda anhöllo, att detta Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att berörde anhållan icke kunde, jemlikt 49 §> RiksdagsOrdningen, förvägras. Föredrogs å nyo och gillades Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 7 sisth Julii under N:o 54 afgifne, och d. 7 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, 1 anledning af väckt fråga om rättighet för innehafvare af Danviks Hospitals Hemman, att dem uppbjuda och inteckna låta. Företogs till pröfning StatsLagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens d. 7 sisth Julii under N:o 55 afgifne, och d. 7 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om utfärdande af ändringar eller tillägg i gällande författningar. Den 14 Augusti c. m. 167 Harr Danckwardt, Magnus Georg:
Då man talar om den ansvarighet, som i denna § innehålles, så måste man tänka sig förhållandet emellan hypotheksbanken och de särskilda hypotheksföreningarne. Det är klart, att om det blott blir en hypolheksbank och icke en privatbank, så kan den icke utgifva flere förbindelser än den mottagit teckning för af de särskilda föreningarne. Om en dylik förening anmält sig för inträde till 1 million, så utlemnar icke hypotheksbanken lån till denna förening för mer än 1 million, och på samma sätt med alla. Hypotheksbanken har således alltid fått förbindelser till lika belopp, som den har utlemnat lån. Derjemte får man komma ihåg att hvarje hypoteksförening har sitt särskilda reglemente, och i detta reglemente tager jag för afgjordt att föreskrift kommer att införas att alla hypotheksföreningarnes ledamöter ansvara solidariskt. Jag anser således för min del, att något sådant förhållande aldrig kan inträffa, som Gr. Mörner förutsatt, så framt man icke tillåter hypotheksbanken att drifva särskild lånerörelse, på sätt 10:de §:n antydde, hvilken dock icke blef antagen, utan återremitterad, under yrkande, att den mätte afslås. Jag har således icke något skäl, att yrka återremiss å förevarande g, utan anser, att det är nödigt, att mom:t qvarstår, hvarföre jag anhåller om bifall. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Efter min öfvertygelse har det icke varit komiterades mening att göra ansvarigheten så omfattande, som Frih. Raab i sin framställning trott. Jag anser, att man hvarken kan eller bör fordra af de särskilda hypotheksföreningarne, att de med hvarandra skola ingå en fullkomligt solidarisk ansvarighet, en för alla och alla för en, emedan det vore stridande emot förut gällande princip. Hvad som här blifvit gjordt, har icke varit något annat, än att man stadgat likasom en högre potens af den institution, som förut fanns.
Instructionen varit i alla delar öfverensstämmande med föremålet för den af Konungen i Nåder anbefalde Expeditionen, och då hvarken Ansvarighets-lagen eller Regeringsformen bestämdt upptager något sådant fall , sorn det emot Herr Friherre Cederström anmärkte, men det icke tillkomme Domaren att för tillfället stifta ny Lag, och Riks-Rätten tillhörde att döma öfver hvad som. verkeligen handt, utan afseende på möjligheter, som icke inträffat, hvarförutan tredje mans rätt icke mera vore i fråga, sedan Handelshuset Skotte erkänt sig vara liqvideradt, fann Herr Contre-Amiralen ingen anledning till ansvar för Herr General-Adjutanten i de mot honom anmärkte omständigheter. I fråga åter om den af Herr Friherre Cederström mot mig anmärkte politiska reflexion, var Herr Contre-Amiralen af enahanda mening med Herr Bergs-Råd et Robson. Herrar Justitia’-Råderne, Friherre Kurk och Grefve Hamilton instämde till alla delar med bemäldte Bergs-Råd. Herr Justitiae-Rådet Blom förklarade, det Herr General-Adjutanten icke skäligen borde föras till last de delar' af den klandrade Instructionen, som hufvudsakligen öf - 1003 Riksens Sländers verensstämma med 1S16 års Instruclion ; men för hvad Herr General-Adjutanten derifrån afvikit, samt för den såsom Commando-måi tillstyrkte föreskrift, rörande till Svensk hamn destinerade Handels-fartygs uppbringande till närmaste Stapelstad eller Tullkammare och deras ställande under Domstol derstädes, ansåg Herr Justitiae-Rådet, på de af Tit. Robson anförde skäl, Herr General-Ydjutanten, jemte ersättnings-skyldiåhet, förfallen till förlust af tre månaders arfvode , och om de anmärkte politiska åsigterne, var Herr J ustitiae-Rådet äfven af samma tanka, som Tit, Robson. Herr Justitiae-Rådet Poppius förenade sig i allo med Tit. Robson.
Den 5 Sep tember. 195 Slutligen uplästes och lades till handlingarne ankomne prot.- utdr. från de Öfrige RiksStm från och med den 4 sisth Juli till och med den 31 sisth Augusti. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 2 e. m. In fidem prolocolli Albert Munck. Lördagen den 5 September 1857. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 5 prot.-utdr. för d. 2 dennes. Hr Ehrenhoff, Gust. Herman: I enlighet med § 15 Riddarh.Ordn:n får jag härmed hos H. R. o. Ad. anmäla, att Frih. Carl Fredrik Axel Bror von Bl ixen-Finecke hos Riddarh.Utsk. anmält sig till erhållande af Riksdagsmannapollett; men som bemälde Frih. är å genealogierna uptagen såsom Hofjägmästare hos H. M. Konungen af Danmark, så har Riddarh.Utsk., i stöd af g 7 mom. 4 af Riddarh.Ordnm, vägrat honom pollett. Det nämnda mom. lyder sålunda: »Adelsman, som sig emot främmande Öfverhet med trooch huldhetsed förpliglat, så framt han ej dertill förut erhållit Konungen Nåd. tillstånd, etc.» Utsk. förmodade att Frih. von Blixen-Finecke, då han blifvit utnämnd till Hofjägmästare hos Konungen i Danmark, också hade med trooch huldhetsed förpligtat sig mot Danska Kronan, och att han således borde, innan pollett kunde honom meddelas, förete bevis, att han dertill förut erhållit K. M:s Nåd. tillstånd, eller att han är fri från sin trooch huldhetsed till Konungen af Danmark; hvilket förhållande jag ansett mig böra för R. o. Ad. tillkännagifva.
Och jag tror att man lättare oell säkrare komme att fortgå på denna liana, om man ej i början förhastar sig och tager första steget alltför långt. Att den summa af 25 mill., som jag föreslagit, är lämpad efter de, till hvilka den metalliska kassan under sednare tider upstigit. ber jag att få konstatera medelst hänvisande till de härom af Banken afgifne summariska upgifterna. Så se vi t. ex. 1840 upgick den metalliska kassan till omkr. 25,500,000 rdr. Jag har således ansett, att, då den metalliska kassan upgått till .25,000,000, detta kunde anses varn ett normalt tillstånd, under hvilket indragningen lämpligast kunde försiggå. Jag anhåller således, att Hr Gr. o. Landtm, mätte framställa propos. om bifall till Hr Nordströms reservation, med den modifikation, jag tagit inig friheten framställa. 1844 1850 185 4 1850 21,000,000 „ 12,000,000 „ 19,500 000 „ 26,000,000 „ 5 2,000,000 „ Sedermera föll den 1857 till Hr Björnstjerna, Oskar Magnus: De skid, som anförts för indragandet af ! -rdrs-sedlarne., äro hufvudsakligast trenne. Man Den 28 Ja 11 nerf. l:o) att sparsamheten hos allmänheten skulle derigenom befordras: 2:o) att möjligheten af en penninge-omstörtning skall genom silfrets utsläppande i rörelsen aflägsnas; och 3:o) att, i fall en sådan penninge-omstörtning komme att cga rum. skulle förlusten förminskas derigenom, att det utelöpande sillret hos allmänheten blefve i behåll. Hvad det första angar, eller att sparsamheten skulle befordras, om silfver komme i rörelsen, så inser jag ej rätt, huru detta skull» tillgå.
Bestå de den föregående pröfning, till hvilken jag vördsamt hänskjuter dem, så är min slutföljd rigtig; hvarom icke, må den gerna, såsom ett misstag af mig, falla med dem. Jag har trott, att, så heligt hvarje förbehåll i aftal måste aktas; så helig är också den regel, att intet förbehåll får sträckas utöfver den fråga, hvari det är gjordt; eller gifvas annan syftning, än det hade, då det gjordes; jag har trott, att två aldrig kunna conlrahera om den tredjes rätt, samt att denna regel har lika kraft, i afseende på Kronan, som på hvarje enskild man; jag har trott, att samma rättsgrund bör följas i fördelning af gemensamma bördor, som i fördelning af gemensamma fördelar; och att följaktligen alldeles samma rätt, som den delägare har, hvilken, till exempel i liqvid, eller i arfskifte, eller i ägodelning kan bevisa, att han lidit orätt, derigenom, att han i fördelarne fått för litet; samma rätt han har, att begära sin fyllnad af de andra delägarne, hvilka bekommit hvad honom bordt tilldelas; alldeles samma rätt har Den ri December f. tu. 65 har också den delägare i gemensam börda, som kan bevisa, att han lidit orätt, derigenom att af bördan honom blifvit för mycket ålagd t; den rättighet, nemligen, alt af de andra fordra att de på sig öfvertaga, hvad dem bordt åläggas; emedan, i alla sådana frågor, den enas skyldighet måste gå i bredd med den andras rätt. Jag har trott, att frågor af denna beskaffenhet, om de också få namn af allmänna ekonomiska, dock äro, i kraft af deras natur, enskille rättsfrågor, med hvilka Sveriges constitutionellaRegering aldrig kan taga annan befattning, än den, att tillåta och anbefalla jemkning, der den behöfs; samt att Regeringen föl jak tel i gen aldrig hvarken kunnat eller kan bevilja något ensidigt beskydd åt den ena delägaren, emot den andras rättsfordran, eller på dess bekostnad; och jag skulle sluteligen och framför allt också tro, att af alla sätt alt göra sig en ledsam rättsfråga qvitt, gifveS intet sämre, än att ägna den åt hopens och slumpens afgörande.
Sag ftabgabc tib, bet tefe förut fått åtujutaä; mare o ef tåntagaren i betta fatt Berätttgab tilt taga ränta för Moppet af pmarje år3 afbrag ifrån bett tib, bå bet rätteligen öorbt pottorn tittgoboBeräfnaS. ^Domare od) (Syfccutorcr åtigge att, bå rättegång etter tagföfntng uppftår, ftätla ftg ftabganbet pärom titt noga efterrättetfc; ocp ffatt i ®ont etter Utftag, font utfärbaS, föreffvift em taft* tagaubc af föregåenbe ftabganbe mebbetaö. 3:o Utföfes åter forbratt i (SottcttrS, åtigge bet Borgenärer att Bepörigcn ftprfa, bet •23cmttlntngS •l:o Söetuiftning ittgoreö tuibarc af ©uflitbe SSattfcr titcb fycnt procent af bett artiga Benådning, font ide öfiucrftigcr Ser för tjuubrabet, inett ntcb femton procent af bet Belopp, fiuarttlt Befattningen för äret benttöfmer uppgår, allt Be Blifiutt contant tittffjntet. ‘2:o Sif atta öfriga StcttCsSöolag, Siporia tioner, Socicteter, Siler!, epppoffefös od) anbra attntänna ^tvättningar titeb $yctit procent af utbetutngen. 5:o Sif infatte capital t Streit fätte gamla 0(uf]tocrfSsBpggitab, för froitfa Solf procent af övoitgl. S>iaj:t ocf) bronan årligen Betalao, en fjerbcbcl af fantilia ränta. 4:o Stf Scrn^ontorct, Stre Sufeube fRtföbalcr.
Det lärer nemi. vara klart, att då man ansett sig böra förbjuda Högsta Domstolens ledamöter att tillika innehafva annat civilt embete, man icke kunnat vilja medgifva dem rättigheten att bekläda någon annan tjenstebefattning. Meningen har således påtagligen varit, att förhindra dem ifrån att tillika med Just.råds-embetet innehafva någon annan tjenst, af hvad beskaffenhet som helst. Till grund för detta förbud finnas 2:ne skäl. Först och främst böra nemi. ledamöterne af Högsta Domstolen kunna odeladt egna hela sin tid och all sin omtanka åt det dem anförtrodda högst maktpåliggande embete; ty pä dettas oväldiga och samvetsgranna utöfvande äro, ej allenast den enskilde samhällsmedlemmens lif och välfärd, utan äfven hela Statens bestånd beroende. För det andra skulle innehafvandet af en annan tjenstebefattning kunna i jäfsafseende blifva hindcrligt för, eller ock i annat afseende menligt inverka på utöfningen af det vigtiga domare-embetet i högsta instansen. Då desse skäl äro mer än tillräckligt gilltige, för att utestänga Högsta Domstolens ledamöter ifrån alt tillika innehafva andra befattningar uti Statens tjenst, så synes det mig, sorn Den 24 Augusti f. m. 383 desse skal borde i ännu högre grad hindra bemäldc ledamöter att emottaga och bestrida sådane befattningar, för hvilka aflöningen icke erhålles utaf Staten, utan antingen af bolag och corporationer, eller utaf enskilde. De menliga följderne häraf ligga nemi. i öppen dag.
Men då detta icke skett, icke heller vidale lärer kunna sättas i fråga, och behofvet likväl högt påknliar, att något, för ändamålets vinnande, skyndsamt företages, lager jag mig friheten föreslå: att afdelmrrgens förslag, att äfven städernes jord må efter Bevillningsgrund i oteras, måtte såsom ett interimsförslag antagas, och såsom sådant hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas; men att de Ilögloflige Utskotten derjemte täcktes tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Majrt lika underdånigt derom anhålla, att de förvaltande Verken måtte åläggas, alt, så skyndsamt som möjligt, tjll verkställighet befordra Rikets Ständers begäran vid sistlidne Riksdag, att den städernes jord, som är af natur att bara ordinarie rotering, må på det mest ändamålsenliga och minst kostsamma sätt varda uppmätt, graderad och roterad efler de grunder, som inom hvarje province öro gällande, och med de jemkningar deruti, som Rikets Ständer då föreslogo, på det att denna rotering, så skyndsamt som möjligt, må lomma till ett jemlikt förhållande med öfriga roteringen i Riket. De större släderne, hvaribland Stockholm och Götheborg i synnerhet, komma i alla fall alt för sina luis och tomter samt borgerliga rörelse bära eri högst betydande del af städernes ordinarie JBåtsmansrotering; det synes derföre vara med rättvisa och billighet förenligt, att städernes jord roteras efter en mera allmän grund än efter bevilfningen, som nödvändigt skall drabba tyngre för de större städerne, der den ofta högt uppskattas, utan att tillskynda sine innehafvare någon motsvarande reel fördel, hvaremot jorden uti en stor del mindre städer lern nar deras Borgare rik ersättning för nä ringar ries otillräcklighet att dem törsörja; då deremot Borgarne uti de nämnde större städer, känna tyngden af deras näringars förfall, utan att ega ersättning uti jord, men elef oaktadt, såsom varande inom högre dass, få utgöra drygare skatter. Slutligen får jag förklara, alt då jag inom afdelningen icke sökt att göra Götheborgs stads privilegier mot ea Statssamt Ocean. Utsi.
Härvid torde jag få anmärka, att E. o. Ad. var det Stånd, som sist fattade sitt beslut i frågan; och jag vill minnas att i 2 Stånd föreföll häröfver ingen discussion. Kan för öfrigt något nytt skäl anföras, på grund hvaraf E. o. Ad. må kunna frångå sitt beslut, så skall det ej vara mig emot.; men då sådant icke inträffat, tror jag ej det är Ståndet värdigt att ena stunden fatta ett beslut och andra stunden ett annat. Låtom derföre Först. Utsk:s voteringssedlar afgöra frågan. Hr Hjerta: Med största aktning för Gr. at Ugglas’ öfver tygelse måste jag bekänna, att jag icke fattar orsaken, hvarföre Gr:n, då han erkänner de öfriga Stms beslut nyttigast, icke önskar att E. o. Ad. må, genom frångående af sitt förra beslut, få det nyttigaste verkställdt, i stället för att hänskjuta frågan till ett lotteri uti Först. Utsk. Den härefter till antagande af Utsk:s inbjudning framställda proposm besvarades med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han' ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Uppå sedermera framställd propos. fann R. o. Ad., att till följd häraf, 3Esta, 32:dra och 34:de votens-proposma, jemte Esta alternativet af 35:te voter:s-propos:n, hade förfallit, samt blefvo 33:dje och 35:te voter:s-propos:na, med uteslutande af Esta alternativet i den sednare, af E o. Ad. godkända, för den händelse att den till BoudeSt. ställda inbjudningen icke skulle antagas. 8:0 Vick; yttrande, arne »Ankare» samt »Draggar», »Armbullar», »Hammare», »Raderjern», »Skeppskran» och »Smedjesläd».
Samt vid åtskilliga handtverk och slöjder, måste vara högst utomordentliga och må hända alltid af den art, att de endast genom sin egen natur dertill föranleda, utan att något särskildt förbud är af nöden Efter säkra beräkningar åtgår mindst omkring 550,000 Tunnor Spannmål eller ett motsvarande qvantum jordfrukter årligen till sådana behof för Ladugårdarna, som utan afseende på mindre eller större skörd af säd, måste användas, såsom vid kors kalfning, för kreaturs gödning, vid fårskötseln och i synnerhet at svin.— Dessa 350,000 Tunnor mäste af sämre och bättre-säd nyttjas, om ej val underhållne Ladugårdar skola försämras; och det kan i alla fall tagas för afgjordt, att om ock å ena sidan detta qvantum bespares, mer för mindre å den andra förloras, Till Lränvinsbränning användt lemnar samma qvantum Spannmål ä endast 12 kannor efter Tunnan, 4,200,000 kannor, sorn efter r E;d. kannan gör en suparna af lika manga Riksdaler, och med draiiken har man för Ladugårdarna vunnit i det närmaste samina förmon, som af sjelfva Spannemålen varit att förvän - Den 50 Junti - 823 förvänta, viii, hvilket förhållande tillverkningens inställande hämmar en production af 4,200,000 R:ds värde; Och man kan deraf sluta, hvilka förmoner skola uppkomma i den man tillgången af Säd medgifver en utvidgad Bränvins-bränning, sorn förökar Ladugårdens producter och isynnerhet bidrager att fortskynda inhemska tillgångenaf fläsk, oberäknad all den vinst Jordbruket hämtar af den spillning, sona härigenom erhålles
Klang ... der ljöd klockan! Hon hade låtit dörren till tamburen stå öppen. Snabbt och ljudlöst ilade hon dit ut, med en tjufs hela säkerhet lade hon handen om dörrlåset, och i ett enda tag hade hon öppnat. En tystnad bara. Det var blott köksdörren som stängdes. Hon såg ut. Ingen der. »Hvem ringde?» ropade hon inåt köket. »Ringde det?» sade kökspigan och öppnade dörren, »det tänkte jag inte på. Frun hade ju sagt att ...» »Javisst. Jag hör sjelf efter», svarade hon med en nervös darrning i rösten. Och så stängde hon dörren igen, vred om nyckeln och återvände till matrummet. Hvad hennes hjerta kommit att bulta! Hon lade handen deröfver, liksom för att lugna dess slag. Hon gick förbi spegeln in mot salongen. En hög, bredaxlad gestalt — ett friskt, rödlett ansigte — två långa gula mustascher, djerft strukna åt sidan »Karl!» Med ett enda språng var hon i hans armar, men hon kastade sitt hufvud tillbaka; med starka händer, som stämpar stödda mot hans axlar, höll hon sig ifrån honom. Hon bara såg och såg, fråssande af den robusta manligheten i hans stort tilltagna drag; hennes blick klängde sig fast vid hans, det glänste och glittrade i dess mörka speglar, af solig, jublande lidelse. Fuktiga, röda läppar lyste. Vacker kunde hon väl vara, men med sin egen sydländska skönhet; vacker endast i sol, ful så fort den drog bort, ful i hvardaglighetens gråa belysning. Med ens släppte hon af sitt tag och lät sig med uppåtvändt, leende ansigte kyssas gång på gång, i det hon tillslöt ögonen som för en hagelstorm. »Men Karl, hur kom du in?» sade hon slutligen flämtande, andlöst — i det hon tog hans arm för att gå till bords. »Jag lurade dig; jag gick bakvägen upp i köket och narrade Hanna att gå upp för stora trappan och ringa.» »Skurk der!» »Jag ville se din min.» »På ryggen?» »I spegeln, du Kuggad! Hvad?» Ett muntert, tvåstämmigt skratt och så ännu en kyss innan man ringde på pigan.
Den 2j Maj f. m. *’Då detta missförhållande emellan inkomster och utgifter, i ,JUtsk:s tanke, synes kunna afhöjas derigenom alt lullvisitatio"nen Liefve förflyttad närmare gränsen emot Norrige, heiri’’ställer Utsk., att R, St. hos K. M. i tind. anhålla det nödiga åtgärder för detta ändamåls vinnande måtte varda i ''nåder anbefallda.” Här stannar Utsk. åter uti ett otydligt oell obestämdt tillstyrkande. När R. St. hos K. M. begära eji åtgärd, bör den vara bestämdt uppgifven och bestämdt motiverad, eller är det icke förnuftsenlig! att derom göra anhållan hos K. M, utan endast ledande till klander af kommande Ständer, som kunna finna tullhevakningen ställd eri eller en half mil för långt ifrån eller för nära till grän*- sen, med ett ord ledande till ett annat förhållande emellan Statsmakterna, än som borde äga rum. 1 öfrigt lärer det yara ganska problematiskt, huruvida någon fördel vunnes derigenom, att man förläde tullbevakpinggn i närheten af Norrska gränsen, der underhållskostnaden och svårigheten alt få dugliga tjenstemän, som vilja nedsätta sig i en föga bebodd trakt, skulle för Tullverket medföra vida större utgifter, än då bevakoingsstationerne förblifva desamma som förut. Uti 54 §tn tillstyrkas R. St., ”att hos K. M. i und. be”gära, det de angtde underhållet af Kronans hus och byggnader i hufvudsladen gällande författningar mätte varda •'genomsedda och förtydligade, på det ej hädanefter må inträffa, att kostnader, hvilka boställsinnehafvare böra vidkännas, komma att drabba statsverket.” I de författningar, sorn angå landsh.-residenshusen, bade Utsk. kunnat inhemta speciella underrättelser om de mindre reparationer, som åligga boställshafvare och dem hvilka af statsverket skola bekostas. Deraf hade man lätt kunnat komma till ti11— lämpningen och ett bestämdt utlåt, i delta afseende.