Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landshöfdingens alla omsorger kunde oupphörligt motverkas och ändamålet af en Landshöfdings tillvarelse skulle försvinna. Det måste således, både enligt Instructionen för Landshöfdingens Ämbetsförvaltning och sakens natur, vara hans förenade skyldighet och rätt, att vid de tillfällen , då han ej personligen kan deltaga i göromålen, antingen föreskrifva de grunder, hvarefter vissa ärender af en allmännare omfattning böra behandlas , eller ock, såsom Landshöfdingen Flach egenteligen gjort, förbehålla sig, att af dem erhålla Revisorers Berättelse, elei, till förekommande af olikhet i omdömen och beslut. Lands-Secreterarens samt LandsKamererarens förbindelse, att å sådane föreskrifter göra afseende, kan, i grund af hvad förberörd! är, icke sättas ifråga; och så länge den händelse vöre af allmänna bruket skyddad, att, vid Lands - Secreterares eiler Lands-Kamererares hinder eller förfall, ämbetet, utan anmälan hos Konungen, förrättas af de sistnämndes närmaste underhafvande, ansåg Herr J ustitias-Rådet Landshöfdingens omsorg för Länestyrelsens behöriga förvaltning under hans frånvaro, desto mer både angelägen och nödvändig, sorn åsidosättandet af en sädén omsorg vöre att anse såsom en försummelse af Landshöfdingens ämbetspligt. Vid närmare granskning af de åtalade foreskrifterne, hvilka Lands-Secreteraren, då han dem utan anmärkning emottagit och utan reservation i Protocollet låtit införa, enligt Herr Justitiae-Rådets öfvertygelse, grundad på 44 §• af Landshöfdinge-Instructionen och Kongl. Förordningen den 27 April 1696, måste anses hafva godkänt, så sträcka de sig icke till andra ärenden, än sådane, somröra Läns-styrelsen i det hela, eller Länets allmänna bästa och förkofran, och således böra bero af hans personliga pröfning och handläggning. Deruti vöre ej något stridande mot författningarne i allmänhet, utan buro de stämpeln af ett nit, som aldrig kunde blifva ladel värd t, då de, med redlighet använde och tillämpade, ej kunnat åstadkomma någon men - Riksens Ständers lig följd, hvarken för det allmänna, eller någon enskild.
Men liksom det för honom bör vara föga angenämt, att måhända långt sedan han måst i annans hand lemna göromålen, ännu alltjemt sjelf uppbära största delen af lönen, så kan det svårligen anses förenadt med billighet och rättvisa mot församlingen och säkert icke vara egnadt att öka dess intresse för kyrkan och det kyrkliga, att den i åratal eller, ofta måhända, årtionden skall med de drygaste af sina afgifter i och för det kyrkliga utgöra en pensionsanstalt åt en otjenstbar gubbe eller sjukling. Detta utgör nu ock den andra sidan af saken: i afseende på församlingen verkar frånvaron af pensioner eller emeriti-löner för åldrige och otjenstbare prestman samt det deraf beroende förhållandet, att desse, på ytterst sällsynta undantag när, till sin död sitta qvar vid sina embeten, ej mindre derutinnan skadligt, att själavården så - Motioner i Preste-Slåndet 1865. N:o 22. 47 lunda ofta under långa tider kommer att skötas af vikarier, af hvilka man ej ens eger rätt att begära detsamma, som af den ordinarie pastor, än äfven så till vida, som den offentliga kyrkan på sådant sätt kommer att kännas öfvervägande såsom en börda eller företrädesvis göra sig påmind och framträda under form af pålagor. Det bör slutligen ej förbises att, funnes emeritilöner, af hvilka prester vid högre ålder eller permanent sjuklighet kunde komma i åtnjutande, skulle sådant, såväl, på en gång till förmån för presten sjelf och till församlingens fromma, bidraga till att högst betydligt minska behofvet af det extra-ordinarie presterskapet, då det ordinarie efter regeln bestode af män, som sjelfva kunde sköta sina befattningar som, redan derföre eller i samma mån den föga behagliga ställningen af adjunkt försvunne och komministerbefattningarne blefve de egentliga expektans-platserna samt derjemte utsigten till tidigare befordran funnes, också ett af de förnämsta skälen till prestbristen vara undanröjdt.
Om man således vill förebrå mig, att jag ståndigt återkommer med dessa upmaningar till sparsamhet, — hvilka kanske också för en och annan icke äro så angenäma att höra —, så kan jag dock icke annat; och jag finner min tröst i medvetandet, att dervid hafva blott ett mål, mitt fosterlands lycka och åra, dess materiella och intellektuella utveckling och framåtskridande. Sedan öfverlåggningen härmed ansetts fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels antagande af inbjudningen och dels afslag derå; hvaruppå II. Exc. framställde propos. å antagande af PresteSt:ts ifrågav:de inbjudning och, då dertill svarades starka ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Gr. Anckarsvärd begärde votering. Uplåstes och godkändes följande voteringspropos. »Den, som antager PresteSt.-ts inbjudning till MedStrn att instämma i PresteSt:ts för dess del fattade beslut att anmoda StatsUtsk:t oförtöfvadt behandla K. M:s nåd. Propos. om anskaffande af medel för fortsättning af Statens jernvågsbyggnader, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. förenämnde inbjudning». Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 116. Nej — 14. Pen 7 Jann ari. 31 Härefter framställdes och bifölls propos. å remiss till Stats» Utsk:t af Gr. Anckarsvårds och Hr Ehrenhoffs under den nyss af* slutade öfverläggningen afgifne yttranden. Föredrogs K. M:s d. -i dennes bordlagde nåd. Propos. till R. St:r, ang:de törnyad Författa, om utskrifnings-såttet och inrättningen af Allm. Beväringsmanskapet. Frih. Raab, Adam Christian: Jag hade förestålt mig, att en K, Propos. af så omfattande och betydelsefull vigt som nu förevarande, rörande bevåringspligten i vårt Iand, skulle blifva före» mål för månget yttrande inom ett
Spannemåls-partier för afsändning till Utrikes ort. Handeln i öfrigt har snarare aftagit än förkofrats, dertill väsendteligen bidragit, att Allmogefi på Dahls Land och andre Norr åt belägne orter besöker Norrige för sine produeters afsättning och upphandling af sina förnödenheter. Näringsidkande Classen har derföre också förminskats, men Fattig-personalen, åter, ökats. Med Fattigförsörjningen är den förändring vidtagen, att Fattighjonen utaccorderas på Landet, i stället att tillbringa ett lättjefullt lif i Fattighusen, hvilket medfört lindring i Fattigvårdskostnaden. Derjemte är Stadens Tjenslemanna-personal reducerad från 21 till g dels genom Kämners-Rättens indragning med Eder Kongl. Maj:ts dertill lemnade Nådiga bifall och dels genom ilere sysslors sammanslående, utan att derföre någon öfverdrifven ansträngning utaf nu varande Tjenstemännen erfordras för ärendernes jemna gång. Folkmängden utgör 3,4165 deraf 1,788 Mantalsskrifne och 1,678 Mantalsfrie. Marstrandj befinner sig uti enahanda ofördelaktiga tillstånd, som vid förra beräLtelsens afgifvande. Utaf den inqvarterings-ersättning, Staden efter sista Riksdag erhöll till belopp af 9,000 R:dr Banco, är Stadens skuld betald, och återstoden utlånt emot ränta, hvilken användes till bidrag till Fattigvården. Folkmängden utgör 716; eller 396 Mantalsskrifne och 320 skattfrie. Vid Staden finnes en Bad-Inrättning, som årligen besökes af personer från andre orter och djrmedelst bereder Stadens Innevånare någon förtjenst i hyror med mera dylikt. Strömstadj har ej heller vunnit i välstånd, utan är äfven der förhållandet lika, som i förra berättelsen är upptaget; dock äro af det till Staden donerade Hemmanet Österöds ägor, hvilke tillförene endast gagnats lill mulbete, 26 Tunneland i3 Kappland, för odling och bättre bruk, un*- der tiden borrtarrenderade till Stadens fördel.
Efter mitt omdöme, hvilade rgio års BevillaingsStadga till säl hufvudgrund på dessa sanna och rätts-enligä stöd för Stats-bördornas fördelning, men som mänskliga kraften icke uppnår fullkomligheten på en gång, delade denna Författning det gemensamma öde med nya, af erfarenheten icke nog pröfvade Inrättaingar, att hon röjde fel och brister, hvilka. Den 24 Martil, J. m. 353 i strid med grunddragen, motarbetade, i stället för att medverka till ändamålet, hvaribland isynnerhet må nämnas den origtigt och endast till misstag ledande M nimiTariffen samt den in* Vecklade Organisationen för BevillningsLagens verkställighet. Vid 1812 års Riksdag antögos andrå, till väsendtlig del ännu gällande Bevilinings-grun*’ der. Den synbara Förmögenheten blef nu ett föremål för Beskattningen, i stället för dea verkliga, och , liksom det i sjelfva verket gåfves en dass Medborgare, sorn vore berättigad att afskudda sig den allmänna börda, sorn Statens behof kräfver , blef den Bevillning, sorn borde träffa Capitalisten och den samlad? Rikedomen, öfverflyttad på andra Medborgar"* Glassér och i synnerhet på Jordbruket. Och då denna Beskattnings*methode således öppnade en lika lätt, som derigenom vådelig tillgång till den återstående National-välmågan , torde den med skäl kunna räknas till dessa misstag , hvars följder väl kunnat uthärdas , men i hvilkas natur det dock ligger, attisanw ma mohn blifva mera tryckande, som en dyrköpt erfarenhet efterlemnar smärtande sår, I stöd af hvad jag här ofvan haft aran anföra, grundadt på den öfvertygelse jag äger om så väl rättvisan, som nödvändigheten der-; af, att för framtiden en gräns sättes för de£ djupa, redan allt för långvariga lidande, som en tryckande, på origtiga grunder byggd och ojemt fördelad Bevillning medfört för Jordbruk Ridd. 0. M Fröt.
Åtkomstharsdlingarne skola ingifvas i Hufvudskrift, men skulle Låntagaren åstunda att återtaga Hufvudskrifterne bör en behörigen vidimerad afskrift hos Directionen förvaras, som sedan deo blifvit till likheten med originalet bestyrkt, af vederbörande Cassans Ombudsman uppvisas i Directioneo. Protoeollsutdrag och bevis som af HäradsRätt eller annan Rätt utgifvas, skola nied Rättens och Domarens vanliga Sigill bekräftas och under Privat persons namn å dess betyg, bör finnas caracteren utsatt och dess Sigill derunder. 6 §. När Lån utur någon af Cassorne åstundas skal! skriftlig ansök - 5 §. Åtkomsthandlingarne skola ingifvas i Hufvudskrift, men skulle Låntagaren åstunda att återtaga Hufvudskriftcrne, bör en behörigen vidimerad afskrift hos Directionen förvaras» som, sedan den blifvit till likheten med originalet bestyrkt, af vederbörande Cassans Ombudsman uppvisas inför Directionen. Protoeollsutdrag och bevis, som af HäradsRätt eller annan Rätt, utgifvas, skola med Rättens och Domarens vanliga Sigill bekräftas, och under enskildt persons namn å dess betyg, bör de*s tjenst eller yrke, vara utsatt och Sigill derunder. 6 §, När Lån utur någon af Cassorne åstundas, skall skriftelig aasak - 5o2 Den 19 Julii e, ml ning derom göras hos Direction, hvarvid bi fogas de säkerhetshaadlingar, Sökanden har att förete, hvilka äfven i ansökningen börafinnas uppräknade. Från Diarium antecknas genast af RiddarhusSecreteraren å ansökningen ingi fningsdagen, sorn der blifvit annotersd. Bevis öfver ingifvandet meddelas och anmärkningen jemte Handlingarne aflemnas till behörigt föredragande i Di; iection. Om Direction finnér Lånehandlingarne full ständige och den erbjudne panten fullgod, samt bifaller Lånet, utassigneras summan genast, att tillställas Låntagaren, eller dess lagliga tillförordnade Fullmägttg, derest pen~ ningar äro att tillgå?
Det är nemi. redan förut beslutadt att Fullmägtige till vissa tjenster kunna antaga personer, som icke undergått någon examen, hvarföre det torde vara nödigt att detta mom. qvarstår, hvarom jag anhåller om propos. Gr. Hamilton, Henning: Till de många skäl, som blif vit anlörda för bifall, får jag lägga ännu ett, nemi. att det är ganska Den 19 April. 321 ganska kort tid sedan denna afgångsexameu blifvit ordnad sorn den nu är. Om således det första mom:t antages och det andra afslås, skulle man utesluta alla dem som förut tagit student examen frän all möjlighet till inträde i bankens tjenst. Frih. Nordenfalk, Johan: Jag är förekommen af de två sista talarne, oell får endast fästa uppmärksamhet pä It. o. Ad:ns beslut i 10:de punkten. Om något skäl skulle behöfvas, vill jag ytterligare fästa K. o. Ad:ns uppmärksamhet på att här står: »der särskilda omständigheter dertill föranleda.» För öfrigt vill jag tillägga att, om icke detta mom. finnes, så skulle till och med åtskillige af fullmäktige sjelfva icke kunna blifva extra ordinarie tjenstemän. Jag yrkar bifall. i Sedan öfverläggningen lörklarats slutad, yttrade Hr Gr. o. Landm., att då särskilda yrkanden blifvit framställda i afseende å punktens två momenter, skulle desamma göras tili föremål för särskilda propos:r; hvarefter oell sedan Hr Gr. o. Landtm, omförmält, att i afseende å lista momd endast bifall yrkats, 4 propos. på detsamma* godkännande framställdes och besvarades > med ja. Härefter förmälte Hr Gr. o. Landtm., att, hvad 2:dra mom:t angick, så väl bifall dertill som ock afslag derå blifvit yrkadt; och sedan Hr Gr. och Landtm, framställt propos. på mom:ts godkännande samt dertill svarats många ja jemte ett eller annat nej; förklarades ja hafva varit öfvervägande. 12:te och 13:de punkterna. Utskits förslag biföllos. 14:de punkten. Frih. Stjernstedt:
Att en summa af R:d, 1125 matte Utöfver det förra anslaget bestås till bedrifvande af Academiens Läroverk ; vid hvilken anhållan var företedt, huruledes Professorernas arfvoden, är 1755 aldraförst andagne, icke blifvit under mer än 60 års framlopp förhöjde; huruledes de öfriga Lärarnes arfvoden äro dels i det hela alltför ringa dels ojemnt fördelade; huruledes ett eller annat nytt arfvode behöfde tillslås ; huruledes Vaktmästarens vilkor äro lägra beräknade än för Vaktmästare vid andra publika Verk; huruledes anslagettill kladeråt honom och de båda modellerna är alltför otillräckligt; samt ändtligen huruledes ringheten af den till Ljus, Olja, m. m. bestådda summan satt Academien i nödvändighet att in* draga en af sina nyttigaste Scholor. 5:0 Att sedan Kongl. Maj:t, i anseen* de till ökad dyrhet uti Europas alia länder, täckts, redan för några år sedan, förhöja de resande Pensionairernas vilkor, ifrån 500 R:d. Svenskt Banco till en lika summa uti Hamburger mynt, och enär dyrheten ännu med hvarje år tillväxpr, måtte hädanefter hvartdera af de 4 Pensionsanslagen uppsättas till ett belopp som, efter den sannolikasteGoursberäkning, konnne att svara emot 400 R:d. Hamburger; och 4:0 Att bland de Lönanslag för äldre Konstnärer, som vid 1810 års Statsreglering Rid> 0. Ad. Fröt. 15. 16 n4 Den 2 Juli. e. m. flyttades fran Slottsbyggnads-staten till Fri* a KonstAcademieils, måtte mi bestås dels 2 nya anslag för Konstgrenar, som nju* ta ingen sadan uppmuntran, dels förhöjning å ett redan bestådt anslag, till jern* likhet nied dim för andra Konstnärer.
Ett särskildt intresse har minnesteckningen deruti, att den framställer e12 statsman skildrad af en annan, mannen af 1809 tecknad af mannen af 1863; s % ock deruti, att en stor del af de samhällsuppgifter, på hvilkas lösning Platen arbetat, förelegat också hans minnestecknare. Vidare har den ett rent literärt intresse i det sällsynt enkla och behagliga sätt, på hvilket den blifvit utförd. Den är eller borde blifva i det afseendet typisk för nutidens minnesteckningar. Dess främsta förtjenst är dess objektivitet. Man märker knappt den osynliga hand, som ordnat det mäktiga 79 karaktärsstoffet och bemästrat det öfverväldigande materialet af fakta och händelser. Man ser icke häller skymten af nå- gon estetisk apparat eller förut beräknad plan för ämnets regelmässiga uppdelande. Man söker förgäfves ordståten och de allmänna betraktelser, med hvilka den gamla tidens minnestecknare älskade att påminna läsaren om sitt eget jag. Framställningen är tvärtom lika enkel som storslagen. Händelserna följa på det naturligaste sätt, länkade i hvarandra, och i bredd med dem löper karaktärens historia, tecknande sig själf med dagrar och skuggor i och genom mannens egna ord och gerningar. e Det är slutligen valet af minnesteckningens föremål: den sjalflärde mannen, utbildad i det praktiska arbetets tjenst; den oegennyttige, frisinnade medborgaren, den framsynte statsmannen; den för en älskad makas inflytande tillgänglige, och värdet af hennes råd öppet erkännande äkta mannen - det är valet af honom, som synts oss särskildt beaktansvärdt. I spetsen för akademiens nya annaler skall bilden af Platen, pligttrogen, viljestark och redo till handling, stå s&amp;- som ett uttryck af det bästa den nya tiden egt och velat, som en allvarlig protest mot den njutningslystnad och sjuka liga viljeslapphet, som hotar med den svenska karaktärens förfall. Vi sluta här med minnestecknarens egna slutord: " Det vi i främsta rummet hafva a t t lära af Baltzar Bogislav von Platens minne, är hvad en bergfast vilja förmår. Nen en sådan vilja växer endast ur en lika fast tro som hans på det föresatta målets sanning. " E.sselde. Olöst.
förfelar detta sednare icke att göra en komisk verkan, – och som ingalunda ligger blott i de tokroliga ordasätten. Den har sin grund deri, att skalden ponerar hos tuppen och hönan en förmåga att kunna, liksom han, påminna sig all glädjes och sjelfva lifvets kortvarighet, eller tänka på det öde, som förestår, som hotar allt lefvande; ett öde, hvilket i högre regioner af tillvarelse antager sublimare gestalter, men i deras ej kan antaga någon annan, än den (likafullt för dem ganska tragiska), att slagtas och användas till soppa. Men ungefär likaså förfar den komiska behandlingen vid de otaliga skalkstreck, der det löjliga är mindre grundadt i föremålens beskaffenhet, än i behandlarens påfund. I en af sina romaner låter Jean Paul en resande upptågsmakare, som är magnetisör, undfägna en småstads honoratiorer med en yppig middagsmåltid på det vis, att han försätter dem till sig i en magnetisk rapport, under hvilken de inbilla sig att den långa rad af läckra rätter och viner, som han förtär ensam, spisas och drickes af dem sjelfva; hvarefter de, till sin förvåning, uppstiga från bordet hungrigare än de någonsin varit. Målningen är en af de muntraste: men tydligen uppkommer det lustiga här genom tillställningen; det är blott genom den, som gästerne, annars helt vanliga magistratsoch ståndspersoner, förvandlas till komiska, till poetiskt roande. – Föröfrigt visar sig vid alla tillfällen, att det komiska intrycket af karakterer och situationer hufvudsakligen beror på en belysning, som (i större eller mindre mån) sprides från en högre ståndpunkt öfver en lägre: äfvensom, att just meddelandet af denna belysning mildrar och i viss mån förskönar hvarjehanda fel och brister, som eljest, betraktade blott af vårt förståndsomdöme såsom sådant, skulle strängt klandras och förefalla ingenting mindre än trefliga.
Departementschef åtskilliga skolkarlar för att öfver förslaget höras. Vid detta sammanträde uttryckte de närvrde sin tacksamhet för hvad i ämnet blifvit åtgjord!, ehuru de önskade att i vissa punkter förändringar borde göras; likväl när Skolordningen utkom, saknades just de punkter, tor hvilkas intagande i förslaget man uttryckt sin tacksamhet. Den 17 Oktober. 137 Skulle således R. St:r förena sig om aflåtandet af en underd. skrifvelse i den riktning jag angifvit, skola lärarne och det upväxande sliigtet blifva U. St:r tacksamma derför. Hr Estenberg, Carl Christian: Det fågner mig att blott en enda svag stämma yrkat bifall till denna punkt, hvaremot de kraftigaste skäl anförts för återremiss af punkten, ock då sanningen framstiilles, plägar den genljuda i deras lijertan, som älska simningen. Jag förmodar, att i denna krets äro de fleste fattade af sanningen, så att de hafva funnit, att ifra gav: de Skolordning, som jag betraktar såsom ett dödt foster, bör hindras ifrån att bilda ett dödt slägte, om icke ett missfostradt slägte. De a( Ilr Cederschiöld i sin motion meddelade och här refererade sanningar anser jag vara af stor vigt, för att så fort som möjligt få frågan afgjord. Den omständigheten att författningen blifvit så nyligen utfärdad, synes mig icke böra förhindra en revision af densamma, helst frågan gäller här icke mera eller mindre än det upväxande sliigtet. Frågan är således alltför ingripande i nationens väl, för att vi böra lemna åsido de uplysningar vi vunnit genom Hr Cederschiölds motion. Enl. dessa uplysningar lade de gamle Grekerne modersmålet till grund för sin bildning, och Grekland var likväl den liden ett mönster för all bildning. Just genom detta modersmålets grundliga studerande, gjordes det så märkvärdigt smidigt. Grekiska språket är ett mönster för alla språk, och dermed kan icke jemföras det latinska språket. Grekiskan närmade sig de Orientaliska språken, men Latinet afliigsnade sig derifrån. Greki skan var således en sammanbindning emellan Occidenten och Orienten, och vill man läsa ett språk non plus ultra, bör man läsa Grekiska.
» Det finns ej sinne så förslitet, som ej har barnaögat kärt, » säger Talis Qualis. Hur kärt skall då icke det klara, förtroendefulla barnaögat vara för en fader! Har du tänkt på, hur han skall känna det, när han i sina barns blickar ser misstrons, rädslans eller likgiltighetens skugga skymta fram eller kanske lägrad där för alltid? Och så oändligt hjälplös den moder är, som i detta fall ej kan lita på sin egen kraft. Hur skall hon bära sig åt vid de tillfällen, då både hon och barnen veta, att faderns ag parit meö om sällsam fest t öag på slaget to If — en ttöig miööagsttmma; &lt;&amp;t tråfig mtööag? Hej — ert rtfttgt glaö: små blef a parflar, trasiga od} arma, öet par t äfta tarfltgt fjparöagslag, öe sfötte sfeöarna t sträfsam raö, men större festpraft jag ej förr sett glimma. så långt b / on paraöe, öen soppan parma. (£n sfumgrå öager öfuer salen låg, 3a, t gränöen ute par ett rusftgt päöer, od} blefa ftnöer blefpo fagert rööa: od} alla gäster, jag t salen såg, t öag öet är en sant pälstgnaö öag, öe buro färglöst fula, simpla fläöer. öå fatttgöomens sorger ligga öööa. De sutto stilla ifrtng öufaöt boro; Här fonpersattonen fyöröe till öe tröga, päl ingen tog för fägnaöen till oröet, ty icfe saöes något artigt orö, men ögon tinöraöe meö såöan praft, man om sin granne bryööe sig b / ett föga. sont om öet lästes tacfsamt tyst från boröet.
Och detta Bokslut är grundadt på BesigtningsInventering af hvart enda Förråd , och med den utveckling i Redogörelse^sättet, att kost* naden i Penningar och dagsverken kan upp*' gifvas för hvarje enkelt arbete, såsom en Bro, en Sluss, en Stämport ra. m , ja, de sednare åren för hvarje huggen sten! Det skall fägna mig höra, hvilken annan Redogörelse i Riket, dem, för enskilta Bruk ej undantagna, är redigare, hastigare; meri intilldess'torde det förlåtas mig, oin jag, och kanske några sakkunnige med mig , anse den riu framställda åtminstone stå i bredd med hvilken Redogörelse som hellst. Och den, sora har någon erfarenhet af verlden och göromål, lärer Veta huru mycket afsteg äro möjliga med en sådan sakernas ordning, när dertill kommer, hvad alltid har ägt rum , öppen upphandling och contant betalning, samt inga afskritningar, in* nan de varit Revisorerne och Bolagets gransk ning Den 17 Martil, e. m. 161 ning underkastade. Denna Styrelse, med full kännedom af alla förhållanden, är det, som Ut* skotten töreslå, att till väsentlig del, och hvad Disconten angår, på en gång annullera, för att ersättas af en annan med förhållanderne 02 känd, och det af det enkla skäl, att nu, under en allmän förlägenhet , så fort och brådstörtande sorn möjligt, flytta den Discont-rörelse, hvilken hittills, efter min tanka, till nytta för Näringame i det hela, varit spridd öfver större delen af Riket, till en enda punct, som , oaktadt sitt lyckliga, ja! ännu förträffliga läge, upphört att vara medelpunct. Efter min oryggliga öfvertygelse , med få ord sagdt, en flyttning, som vållar flere af Rikets bästa Provincers totala ruin.