Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alltid var hon med lif och pjäl inne i sin sysselsättning, antingen hon arbetade eller drog sig i hängmattan — efter att ha hvälft Nisse ur den eller lockat honom upp genom att ställa något ätbart eller drickbart på kaffebordet, som stod ett par steg därifrån med benen fastkilade i marken, så det ej kunde flyttas närmare. Man fick det intrycket, att hon aldrig var sysslolös, inte ens när hon hvilade sig, och att allt slags göra roade henne, antingen det för tillfället gällde att måla en studie, att binda ihop en bukett, sådan ingen annan bukett nå- gonsin sett ut, eller att laga sina strumpor. Allting var roligt, till o:-h med att gräla om konst eller om annat med Nisse. Att klättra i berg och backar eller att ligga i en båt och låta den drifva var det allra härligaste af allt. Vi höllo mer än en midsommarvaka under de ljusa nätterna. Nu var det kväll till dess det blef morgon, himlen var sä klar, så att det inte ens lönade sig att tända ljus i månen, utan han fick sitta där han satt, onödig, och blek som ett pjerrotansikte. Nu var årets vackraste tid inne, med skogen full af sippor och fruktträden hvita som snö. Nu fick det inte bli natt, och nu hade naturen inte tid att sofva. Flera gånger kommo vi hem från båtfärder först efter midnatt, och då kunde vi bli sittande ute, till dess solen skrattade oss rätt i ansiktet. Då hände det, att Aja Borgström tog sitt badlakan öfver axeln, neg för herrarna och försvann på stigen, som gick ned åt sjön. Aldrig var det friskare i vattnet än strax efter soluppgången. Eller också stannade hon ensam ute vid hängmattan, när vi andra gingo och lade oss. Hon var inte den, som hade tråkigt i sitt eget sällskap. När jag fällde ner min gardin, såg jag glöden från hennes cigarett tindra som en stjärna nere i trädgården, där hon låg i hängmattan och njöt af sin sorgfria tillvaro. En dag kom Nisse med en nyhet. Asp, landskapsmålaren, hade kommit resande med ångbåten och tagit in på gästgifvargården. » Det är visst en tråkig janne, hva '? » » Inte är han så tjusig som du, bror lilla, » menade Aja.
I likhet med Frih. af Ugglas, kan icke heller jag anse, att, då det erkännes vara nyttigt att i skog uppbränna qvistar, detta bör vara ett privilegium för dem, som i sin skog infört regelbunden skogshushållning. Jag anhåller derföre att punkten måtte bifallas, med den föreslagna förändringen. Gr. Sparre: Jag ber att få erinra derom, att med »re gelbunden skogshushållning» ingalunda uteslutande menas, att skogen skall vara indelad till traktbuggning. Ty, förutom trakthuggning, gifves det äfven ett annat regelbundet hushållningssätt, nemi. blädring, och Hr Ros har ganska riktigt anmärkt, att om Frih. af Ugglas i sin skog bränner upp riset, så är derstädes en ordnad hushållning införd. Emellertid vill jag erkänna, att jag icke lägger mycken vigt på de anmärkta orden, och vill derföre icke motsätta mig deras uteslutning. Frih. af Ugglas: Jag hade föreställt mig, att med »regelbunden hushållning» menades att skogen skulle vara behörigen af sakkunniga män uppmätt och till hushållning indelad, samt att jag icke skulle anses hafva infört en »regelbunden hushållning» blott derföre att jag brände upp riset. Detta torde väl icke heller egentligen vara mina Hrr motståndares åsigt, och vid sådant förhållande qvarstår den af mig gjorda anmärkning, att man icke bör förhindra egare af så små skogsprodukter att de icke kunna med fördel indelas till regelbunden hushållning, Den 4 Noverber e. m. 219 att till skogens nytta uppbränna qvistar. Jag fortfar således i mitt yrkande. Hr von Koch: Jag måste bekänna att af den försig gångna diskussionen min håg att bifalla förslaget icke blifvit ökad. Då nu ordalagen äro så tvetydiga, att helt olika åsigter om deras uppfattning gjort sig gällande, samt då det är lagstiftarens oeftergilliga skyldighet att tillse, att de uttryck, som i en en ny lag användas, icke gifva anledning till obehöriga åtal, föranlåtes jag att yrka, att, om R. o. Ad. icke vill afslå punkten, derur åtminstone måtte utgå de af Frih. af Ugglas påpekade orden. Hr von Ehrenheim:
Den 15 I»!», som antingen underlätit något ihwaddebordt göra, eller ock med egna ätgärder pastyndat het allmänna förderfwct, — Om man nattetid blifwit öfwerfalien och sargad af röfware, samt blottstäld til lifwet, derest icke Försynen sandt befriare, som förekommit de sidsta mordstagen, icke hafwa heste den olyckliges bestyddare fullgjort allt hwad mcnffligheten krafwerv dermed at de i mörkret förbinda det stället eller den lein de funnit afhuggcn, men lemna den olycklige efter sig pä wägen, blottstäld för samma äfwcntyr, nej de stola föra honom til säkert ställe, der tilfälle blifwer at i full dager undersöka den stagnas sär, af hwilka det mindsta, lemnadt utan uxmärksamhet och hjelp kan blifwa en ordsak til döden, och de böra wara angelägna om at anstalt fogas til stolens rensande frän flika willdjurl At befordra deras bestraffning hörer til et annat capitel, hwarom ej är fräga. Likakä ock märt arma Fädernesland. —^ Wära skönaste provineer äro förlorade eller stoflade, wär dugtiga arnw'e — mit hjerta förkrostas wid atankan af sä mänga tusen käcka kamraters mistöde, landets Ungdom, twärt emot contracter, under namn af Landtwärn, röfwade utur föräldrarnes armar och kemnade Lil rof ät den mest barbariska bekandlinq, alla sorräder tömda, större delen af ffärgärds-flotLvrna uxbrända eller förlorade, penninge-wer - Den 13 Iulit. 237 ket förstördt och publique fonder, emot instruclion tilgripne, härigenom aftynade, och beflut om den orimligaste penninge-utprestning fattadt. Högtuplyste Ridderffap och Adel! at börja med underkastar jag detta mäl wördsammeligen det första Riks-Ständets mogna granffning och bedömmande samt frägar:
Derpå gick han ut till Haga och bad hela Norrtullsgatan efter, att Jesus skulle söka honom. I Hagaparken sutto små familjer med matkorgar, och ungdom lekte. Var det möjligt att alla dessa skulle resa till helvetet? Ja visserligen! Orimligt, svarade hans goda förstånd. Men det var så. En kalesch med fina herrar och damer körde förbi. Och de der, de voro allaredan dömda! Men de hade roligt åtminstone. De lifliga taflorna af glada menskor fördystrade honom än mer, och han kände den förfärliga ensamheten i en folkhop. Trött i tankarne gick han hem, nedslagen som en författare, hvilken sökt disposition med våld, men ej kunnat finna den. Och han lade sig på sin säng och längtade från hela lifvet. På aftonen kommo syskonen hem, glada och bullrande, och frågade om han haft roligt. Ja, svarade han, har ni? Och nu fick han detaljer om utfärden och kände styng i hjertat, hvar gång han afundades dem. Styfmodern såg icke åt honom, ty hon hade begått sabbatsbrottet. Det var hans tröst! Nu skulle det genomskådade sjelfbedrägeriet ha tärt upp sig och dött, men då inträder en ny vigtig faktor i hans lif, som eldar upp sjelfplågningen till fanatism, hvarpå den dör knall och fall. Hans lif hade icke varit så ursinnigt jemntrist under dessa år som det senare i perspektiv tedde sig, då alla mörka punkter voro tillräckligt många att smälta ihop till en enda grå fond. Men bakom och under allt hvilade hans tillbakatryckta ställning i lifvet såsom barn, då han var manbar, läroämnenas oförmåga att intressera, hans kiliasm, eller väntan på döden vid tjugufem år, hans otillfredsstälda slägtdrift, omgifningens olika bildningsgrad och oförmåga att begripa honom. Med styfmodern följde tre unga flickor i huset, hennes systrar. De öppnade snart vänskap med styfsönerna och gjorde promenader, kälkbacksåkningar och lekar tillsammans. De sökte alltid åstadkomma försoningar; erkände systerns fel för gossen, och dermed var han genast nöjd, så att hans hat gaf sig.
Härvid förekommo först och biföllos Utsk:s yttranden, ang:de dels aflöningen för Kanonierer och UnderKanonierer, och dels förhöjd aflöning för ett till 20 ökadt antal OfverKanonierer. Då sedermera förekom Utsbs hemställan om hela anslagstillökningens beviljande att utgå enl. Utlåtandet bifogad tabell, erinrade Hr Gr. o. Landtm, att äfven härvid R. o. Ad:s i afseende på 7:de punkten fattade beslut borde iakttagas, hvarefter Utsk:s förev:de hemställan bifölls med förbehåll om iakttagande af den i fråga om nämnde punkt af R. o. Ad. beslutade förändring. lide punkten, ang-.de anslag för SkeppsgosseCorpsen. Härvid förekom först Utsk:s yttrande i fråga om tillökning i Skeppsgossarnes nuv:de antal; och yttrade sig derom: Gr. Puke: Samma anmärkn. som egde rum med afs. på MatrosCorpsens och MarinEeg:s matportioner, får jag äfven framställa beträffande SkepsgosseCorpsen. Utsk:s ifrågav:de yttrande blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallet. Vidare förekommo och biföllos Utsk:s yttranden, ang:de dels upförande å stat af de 75 gossar, som från underhållsanslaget för närv:de aflönas och dels äskade förhöjningar i aflöningen jemte ett nytt arfvode. Då sedermera förekom Utsk:s hemställan om hela den erforderliga anslagstillökningens beviljande att utgå på sätt i Utlåtandet bifogad tabell blifvit föreslaget, yttrades af Gr. Puke: Jag vill visserligen icke yrka förändring i denna punkt, men förundrar mig öfver att Utsk. sett sig förhindradt att tillstyrka den obetydliga tillökningen af 20 Skeppsgossar, hvarigenom man åtminstoue vunnit den fördelen att komma till ett jemnt tal i detta afseende. Uppå härefter framställd propos. bifölls Utsk:s förev:de hemställan, med förbehåll om iakttagande af den i afseende på 7:de punkten af R. o. Ad beslutade förändring.
Sedan öfverläggningen förklarats slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af ifrågav:de hemställan, framställdes propos. på bifall till densamma, och då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja haft öfvervigten. Utsk:ts hemställan sid. 13, i fråga om vägars grusning. Frih. Sprengtporten: Det ämne, hvarpå uppmärksamheten blifvit genom denna motion fästad, lörtjenar enligt min tanka ganska stort afseende, ty då vi hafva — som jag tror —5,000 mils väglängd att underhålla, är det nödigt att noga se till, att kostnaderna för detta ändamål icke må drabba den underhålls-skyldige hårdare, än nödigt är, genom bibehållande af så olämpliga och ändamålsvidriga föreskrifter, såsom t. ex. att vägarne skola grusas från kant till kant. Att i detta fall lagens föreskrift icke af vederbörande blifvit i allmänhet uppfattad på det sätt, som den bort fattas och motionären åsyftat, är allt för väl bekant; jag skulle derföre begära återremiss, såvida jag ej vöre öfvertygad, att olämpligheten af de föråldrade föreskrifterna i afseende å vägarnes underhåll, ändock skall vinna rättelse, sedan uppmärksamheten, på sätt som nu skett, härå blifvit fästad. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef Utsk:ts förev:de hemställan af R. o. Ad. bifallen. Utsk:ts hemställan sid. 15, i fråga om rätt till grustägt. Bifölls. Utsk:ts hemställan sid. 15, i fråga om bestämmande af sättet för afhemtning af sand och grus. Gr. Sparre: Efter min tanka är denna underd. skrifvelse h. o. h. onödig. Hvad som med densamma åsyftas, skall sä kert hvarje klok och förnuftig domare iakttaga, och någon ytterligare föreskrift i detta afseende torde icke erfordras.
näckrosbladen bleknar redan — se, hur morgonglöd sticker eld i österns slott färgar hela viken purpurröd af skyar,. Daniel Fallström. Pigfrågan. Hvilka uppträden, trassel! Brr! A ve. Nio goda råd angående svampar oeh svampploekning. Af våra svenska svampar äro åtskilliga giftiga, mänga oätbara, men endast några få så goda, att de löna det besvär och den kostnad, insamlandet och tillagningen medföra. Dessa verkligen lönande svampar äro: främst, naturligtvis, champignonen, vidare Carl Johanssvampen, stolta fjällskiftingen, mörkgula rörsoppen kantarellen, riskan, den bleka och den fjälliga taggsvampen, fårtiekan, fingersvampen, oxtungsvampcn och den öfre delen af foten på bläcksvampen. Lägg hftrtill den delikata murklan, som i april oeh maj sticker upp sitt b r u n a hufvud mellan tufvor och stenar, och samlingen torde vara fulltalig. Nöj eder med dessa, och följ ej de riktiga svampsvärmarnas exempel, som plocka, tillaga och äta en mängd svampar, hvilkas hela läckerhet, för så vidt den icke är helt och hållet inbillad, ligger i — smöret, persiljan, ägget och allt det andra goda (och dyra), som kokerskan tillsätter. E n riktig svampvurm spisar för resten med förtjusning ett par stekta skinnbitar, om h a n tror att det är en fårticka, man serverat honom. När ni är på svamptur och finner en fin sort, t. ex. en champignon eller en riska eller en stolt fjällskifling, så lägg noga märke till fångststället, ty ni kan, med nästan matematisk visshet, på- räkna att, om icke förr, så nästa år finna flere på samma ställe. Men ett nödvändigt villkor är hemlighetsfullhet! Frågar er en god vän, hvar ni funnit er champignon, så vänd bort ansiktet, så att han ej ser er rodnad, och tala om konst och litteratur. Den, som plockar en svamp genom att rycka tipp den från marken, förtjänar hvarje sann svampologs förakt. Han är söndagsjägaren på svampområdet, hans namn bör utstrykas ur svampvännernas adresskalender och aldrig nämnas annat än om vintern, då inga svampar växa.
Mot Utskottets Yttrande, pag. yp, i anledning af en väckt Motion rörande lånunderstöd för Lunds Stifts Presterskap i och för ersättningar vid tillträden af med öfverbyggnad besvärade Prestgårdar, att nemligen Utskottet ansett dessa förhållanden vara af för mycket enskild och inskränkt art, att blifva föremål för låneanslag från Rikets Bank, har blifvit anmärkt: att. då saken rörde hela Presterskapets bästa, och till en del räddning, i ett Stift, som har 222 Pastorat, samt för öfrigt, och på det hela taget, anginge alla Stift inom Riket, så vidt Prester kunna från flere håll kall as till en mängd patronela och regala Gäll, vore den ingalunda inskränkt och enskild; samt att i öfrigt sjelfva det i Motionen omnämnda förhållande, oförklarligt för den, som endast känner de af billiga Lagar inom Rikets öfriga 6i Banco-Uiskottels Utlåtande N.o 82. provincer bestämda stadganden öm Prestgårds-byggnaders underhåll , vore till den grad betungande, att en förtjent Prestman knappast borde för belöning anse tillträdandet af ett med Prestgårds-byggnadsskyldigbet besväradt Skånskt Pastorat. Och har en Ledamot yrkat, att lånebiträde till Lunds Presterskap måtte, i 4;de rummet, eller framför det tillstyrkta lånet till Lunds Domkyrka, blifva beviljadt. Dessa anmärkningar, jemte de upplysningar, Utskottet serskildt af en dess Ledamot varit i tillfälle vinna, om den verkliga svårighet och tunga för Presterskapet, som de inom Lunds Stift stadgade öfverbyggnads-ersättningar medföra, hafva dock ej kunnat rubba Utskottets öfvertygelse, att de låne-understöd, hvarom fråga här uppstått, torde vara jemförliga, snarare med. enskilda skuldsättningar, hvilka, exempelvis inom Militairen, ej äro sällsynta, för godtgörande af ett stadgadt accord, än med sådana lån till Städer, Menigheter och Corporationer, för hvilka bestämda anslag från Banken, vid föregående Riksdagar, blifvit afsatta. Det är blott denna åsigt, som Utskottet velat, med de klandrade uttrycken, i korthet antyda.
Då således en påtaglig orättvisa i min tanka öfvergått Roteliållaren vid Nerikes Regemente derigenom, att dén sednaste BeklädnadsFörordningen för Indelta Infanteriet, ej afsedt olika local-förhållanden utan generaliserats för hela Arméen; och sådant ej kunnat vara förenligt med Riksens Ständers afsigt, att lätta Rotehållarne i allmänhet, så hoppas jag det skall med välvilja emottagas, att jag yrkar ändring i den sednaste Författningen om beklädnaden, samt att Nerikes Regementes Rotehållare, måtte återfå de vid In delnings Verkets upprättande dem anslagne räntor till hjelp vid Soldatsbeklädnaden, för att sedan kunna till hälften emot Kronan, hålla Soldaten beklädd, eller att i motsatt händelse alldeles befrias från någon skyldighet att bidraga till munderingen. Till de»na motion har jag ansett mig personligen förpligtad, då jag, jemte öfrige Rotehållare inom Nerike, vid communicationen af den vidtagne nu klandrade förändringen protesterat deremot, men slutligen nödgats ingå derpå, då ett alternativ af ännu mer tryckande beskaffenhet oss förelädes; likvist fastades af samtlige Rotehållare vid bifallet det vilkor, att till den nu för handen varande Riksdag få saken upptagen till rättelse, hvarom då äfven en Dem i lil ar t ii. 117 underdånig anhållan till Konungen aflämnades. Jag anhåller att denna min motion måtte till StatsUtskottct blifva remitterad. Herr König, Johan A.\ Böjelsen att förbättra är så naturlig och tillika så berömlig, att man icke bör misstycka, än mindre lasta de misstag dess goda afsigt stundom förordsakar. Noga bör man dock akta att den icke urartar till blotta böjelsen att förändra; ty många förändringar vålla oreda; och det torde vara en afgjordt riktig regel, att man hällre bör bibehålla det sorn genom vanan blifvit helgadt och likasom öfyervunnit sin olägenhet, än göra en förändring utan att vara fullt säker om dess nytta, äfvensom att i betydligare mål icke göra något blott på försök.
För att inse detta, behöfver man, i min tanka, endast föreställa sig, alt Sverige alls icke haft några sedlar, utan endast metalliskt mynt i rörelsen, eller ock, som är detsamma, att Banken hade full metallisk valuta inne, för att kunna utlemna silfver för alla sina sedlar. Blir det icke dä klart, att om också behofvet af guld och silfver i andra främmande banker hade varit aldrig så stort, och dessa metaller uttagits ur Den 18 December e. m. 505 ni Banken samt börjat utströmma härifrån, skulle i samma mån tillgången bär på stället blifvit minskad, priset på dessa metaller äfven bär börjat stiga, i följd af behofvet, och dermed fortfarit, lills den förknappade tillgången vållat att varan i sin ordning blifvit dyrare bär än på någon annan plats samt således, i följd af sin oumbärlighet såsom bytesmedel, af sig sjelf återkommit. Månne icke deri ligger ett ganska klart bevis, att myntets pris å utländska platser icke ensamt, sora Hr Lagerhjelm trott, och hvad äfven Biskop Agardh i sin reservation vidrört, kan vara orsaken lill dess fortfarande utströmmande, ulan alt denna orsak ligger förnämligast i förhållandet mellan den metalliska valutan och sedelstocken, sä att priset på guld och silfver kan stå jemförelsevis lågt pä de stora vexelplalserna, men det meialliska myntet ändå exporteras derifrån, om en oproportionerligt stor sedelstock vore ulgifven. Oen satsen vill man visserligen också till någon del erkänna i dess allmänlighet, men man vill dock vika derifrån i tillämpningen. Oen värde talaren, som uppträdt före mig, har i det afseendel velat citera Englands exempel; han bar ordat om Sir Robert Peels tal och hedt, att man ej skulle missförstå hvad Peel i detta fall yttrar om sedelstockens förhållande lill den metalliska valutan; emedan den värde talaren sagt, alt hvad 1*061 velat tillvägabringa, vore endast, alt man ej skulle göra silfret tili det egentliga bytesmedlet, eller värdemätaren i st. f. guldet.
Utskottets i 14:e punkten afgifna yttrande ogillades, och beslöt Ståndet att, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, ett ärligt anslag af 1.000 R:dr må anvisas till bestridande af utgifter för nykterhetens befrämjande. Utskottets i förevarande Utlåtande vid 16:e punkten gjorda hemställan bifölls. Med ogillande af Utskottets förändrade tillstyrkande, med afseende på 21:a punkten, beviljade Ståndet ett årligt anslag af 1,000 R:dr att af Riksgälds-kontoret intill nästa stats-reglering utgå till det vid Stora Råby inrättade räddningshus för vanartade barn, med vilkor: a} att minst 20 sådane barn der finnas intagne och inrättningen i öfrigt fortfar i sin nuvarande gagnande verksamhet, samt b) att Staten genom sitt ombud deltager i de årliga revisionerna af Institutets räkenskaper och för öfrigt utöfvar tillsyn öfver inrättningen, dock på så sätt, att Direktionen får behålla fria händer i den speciela vården och ledningen af densamma. Öfrige delar af förevarande Utlåtande lades till handlingarne. N:o 244, med förslag till sammanjemkning eller voterings-propositioner i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till stats-regleringen hörande frågor. 4:e punkten, med den deruti föreslagne voterings-proposition, återremitterades. 9:e punkten lades till handlingarne. Den i 10:e punkten till Preste-Ståndet gjorda inbjudning antogs, och godkändes de i berörde punkt föreslagne voterings-propositioner. N:o 245, med förslag till voterings-proposition, i anledning al Riks-ståndens skiljaktiga beslut i fråga om aflöning för Presidenterne i vissa af rikets Kollegier. Ståndet, som vidblef sitt i ämnet fattade beslut, godkände den föreslagna voteringsprop sitionen. 368 Prot.-Utdrag den 19 Augusti 1854. I Från Vällofl. Borgare-Ståndet.
Slutligen har Borgare-Ståndet äfven skolat anmärka, det rättigheten att reda i skepp icke är Stan let förbehållen, utan tillhör hvarje Svensk man, Skeppsklarerare och Flandelsbetjenter endast derifrån undantagne; och beslöt BorgareStåndet att dessa anmärkningar sina Respectiva Med-Stånd vördsamt och vänligen meddela. Ut supra._ Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S. D. Den 17 Juli. 1493 S. D. Remitterades till Stats - Utskottet Herr Borgmästaren E. G. Sturnegks Motion om anslående af arfvo e för Herr Stats • Commissarien och Riddaren Widegren, i och för dess Stats-Utskottet lemnade biträde. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S. D, Allmänna Besvärsoell Oeconomie-Utskottets följande den 14 Juli på bordet lagda Betänkanden föredrogos å nyo och biföllos: i:o Af den 6 Juli om Folkoch ArbetsSkolors inrättande. 2:0 Af den 12 Juli, om jemkning i den med de årliga och Kungshästarnes i Sjette Fögderiet af Uppsala Län skedda förvandling. 3:0 Af samma dag, 0111 förändrade bestämmelser , i afseende på levereringen af hö och halm; och 4:0 Af samma dag, om inrättande af Arbetsoch Uppfostringshus for Dal - Allmogen. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärs* och Oeconomie-Utskottets Betänkande af den 12 Juli, som den 14 lades på bordet, i anled - »494 Dm i 7 Juti, anledning af väckt fråga om förändring af sättet att vardera jord och fastigheter å landet, ljit liorgare Siandet dervid bero. Ut supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm, Q S. D. A nyo föredrogos Constitutions-Utskottets särskildta Memorial af den 13 Juli, hvilka ilen 14 lades pä bordet , angående åtskilliga föreslagna förändringar och tillägg: iso i 37 och 38 §• §.
Den största faran är dock att, genom att bevilja dessa kreditiv, hvilka säkerligen skulle starkast anlitas just vid de tidpunkter, då det vore för banken sjelf mest olägligt, banken skulle kunna komma i sådant förhållande, att den icke kan hindra sedelstocken (rån att öfverskrida det för densamma löreskrilna maximum. Jag anser det derföre skadligt, alt, såsom lullmägtige föreslagit och Frih. af Ugglas velat gilla, utsträcka kreditivrätten till de stora aktiebolagen. ilå jag i Utsk:t icke kunde genomdrifva alslag till alla bolag, så föreslog jag kreditivrätt endast lör bolag med solidarisk ansvarighet, för att. då det är kändt att högst få sådana finnas, så mycket som möjligt inskränka det onda. Jag anhåller att denna § måtte bifallas. Frih. Raab, Carl Adam: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 17 April. 601 och önskad?, endast i anledning af hrvad tillförene i Want fall lärer blifwit practicerat, den tilläggning att Utskottens Cancclli-Betjening ej mätte till fullo utbekomma de dem tillagde arfwoden eller Tractamenten förr än Riddarchus-Sccreterarcns betyg öfwer Protocollernes aflämriande till Zliddarhus-Archiwct kan företes. Efter nägon widare öfwerkäggning och uppä derom af Herr Ei cfwen och Landt Marskalken gjord Proposition biköll Höglo flRidderskapet och Adeln att Herrar Ordförande i Riksens Ständers ofwannämnde Utskott, Banco och Stats-Utstottcn dcrifrän undantagn?, skulle wänligcn anmodas, att crindra deras Secreterare om insändande tfll Riddarehus-Archiwet sist inom z:ne mänadcr efter Riksdagens flut, af dessa Utstetts-Protocollcr och Handlingar för denna Riksdag; och alt i alla händelser ä de af Riksens Ständer dess?