Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
G. Carlsson, som äfven med särdeles välvilja och nit befordrat detsammas tillgodogörande för allmänheten. Bland den stora mängd intyg Öfver dess värde meddelas endast nedanstående: Fabrikör A. " W. Möller har här i hospitalet gjort experiment med användning af en honom egen metod att upplösa och borttaga liktornar. Då det fabrikat, som han härtill använde, visade sig frambringa den åsyftade verkan, får jag härmed meddela honom mitt vittnesbörd om metodens goda resultater. Det Kongelige Fredriks Hospital, Buntzen, Öfverkiiurg. Herr A. W. Möller har å kirurgiska afafdelningen af K. allmänna Garnisionssjukhuset med ett af honom uppfunnet lösningsmedel, utan smärta för patienten, fullständigt borttagit ett större antal liktornar, hvilket härmed på begäran intygas. Axel Sjö- berg, tillförordnad sjukhusiäkare. Herr A. W. Möller har på mig användt ett af honom uppfunnet sätt att borttaga liktornar och därvid fullständigt lyckats; och får jag således rekommendera hans metod såsom särdeles lämplig, enär den är bäde smärtfri och oskadlig samt kan utan ringaste men för ens sysselsättningar användas. Gust Engstrand, amanuens vid Serafimerlasarettet. Att herr A. W. Möller å Serafimerlasarettets kirurgiska afdelning medels ett af honom uppfunnet medel hastigt och utan smärta borttagit liktornar ä flere där vårdade patienter, varder härmedelst på begäran intygadt. N. J. Sehlberg, d. v. underkirurg vid Serafimerlasarettet. Undertecknad, som af herr A. W. Möller blifvit behandlad för liktornar, får härmed vitsorda, att hans metod är särdeles god, i det att liktornen inom kort tid borttages utan smärta och olägenhet. J. Levertin, med. d:r. I ofvanstäende instämmer till alla delar F. G. Keyser, med. doktor. Världens bästa Zittra, lättlärdt inom 1 timme. I Vill ni ha I trefligt hvarenda dag hela nästa år? 60 öre och för tre månader i, 20 samt för en månad 50 öre, fritt hemburen af postverket i hvarje stad.
BORGAREN. LIDNER. Tag hit ett glas då. Dricka måste man! (Med stadig röst:) "Fåglarne, födde att älska och sjunga, "Hasta till källan att läska sin tunga: "Vattnas ej trädet, man fruktar dess lott. "Allt i naturen förgås utan vått! "Och jag, som är menska, Jag skulle ej dricka? "Drar sjelfva solen ej vätskor till sig "Lefve Kung Gustaf, jag sjelf och min flicka, "Kung Gustaf för alla, min flicka för mig!" Bra! Lefve Kungen! Ett glas för skalden! Du har rätt, han är verkligen något att göra af. Tag honom med dig ... men i bättre toilette. Det skall bli mig serdeles kärt att lyda. Vänner, sätten icke bort glasen... Låtom oss tömma en skål för värdinnan och värden, en skål för mor Petronella och hennes vän, Korporal Svärd. Stor tack och heder... Ja då en sådan herre proponerar, så får man väl lof att dricka med. Herre min tid ... Petronella lilla, vill du besluta dig för det, så ... Nå i Guds namn, Anders, eftersom du är så dan i mig, så tag mig då. (Hon kastar sig i hans armar. Gästerna klinga med henne och Svärd.) Tjenarinna, tackar så mycket å mina och Anders's vägnar. Och nu skulle man kanske hålla en liten oration, som det heter, men si, jag har inga utförsgåfvor just om jag får förete mina omständigheter. (Hostar; börjar med darrande röst:) Mina vänner! hm... hm. Det gifves dagar ... det gifves tillfällen ... hm... Nej,... inte så. (Hostar) Herran sade: "det är inte godt att mannen blifver allena ... ja ... jag menar.,. att äktenskapet är stiftadt i himlen ... hm ... äktenSVÄRD. VÄRDINNAN. SVÄRD. VÄRDINNAN. BELLMAN. SCHRÖDERHEIM. KONUNGEN (hviskande). FLERE BLAND GÄSTERNA.
* Konceptet till detta bref, så väl som till ett par andra af Dalmans ofvan anförda skrifvelser, fans bland hans efterlemnade papper.lingar i ämnet pågått med andra makter, såsom med Frankrike och England. Adelns beslut blef en opinionsyttring med uttryckt forhoppning att K. M. måtte samverka med andra makter till Polens formån » enligt folkrättens och mensklighetens fordringar, utan att freden for Sverige blott-stäldes, så länge dess bibehållande vore förenligt med vårt sjelfbestånd och vår värdighet. » I presteståndet, der man tycktes anse hvarje riksdagens inblandning i fråga om regeringens utrikespolitik icke vara af grundlagen medgifven, blef ekonomi-utskottets betänkande helt tvärt utan votering afslaget. I borgareoch bondeståndet bifölls betänkandet, hvari tillstyrktes att, under uttalande af sympatier för det olyckliga landet, ifrågavarande motioner icke måtte till någon rikets ständers åtgärd föranleda. Emellertid hade utom riksdagen inom tidningspressen, så väl i Aftonbladet som förnämligast i Nya Dagligt Allehanda och i Fäderneslandet, en häftig agitation bedrifvits, der det gälde icke mindre * än att passa på tillfället att anfalla Ryssland. Detta gaf anledning till tvänne af Dalman författade artiklar i Stockholms Dagblad för den 25 april och 2 maj 1863, under öfverskriften » Krig och fred » och » Situationen », hvilka återgåfvos äfven i utländska blad. For att gifva våra läsare ett prof på Dalmans förmåga i den publicistiska stilen, anföra vi följande slående och for-roelt fulländade deduktion. » Sveriges intresse, säger man » — skrifver han här — • » fordrar att vi nu passa på tillfallet att anfalla och hämnas på Ryssland, hvars ytterliga svaghet forutsättes såsom ett axiom, hvars » flotta skall bestå endast af en mängd gamla ruttna träkolosser, af hvilka de flesta icke ens kunna hålla sjön » och som saknar både penningar och kredit o. s. v. Men hvar-uti skulle då Sveriges intresse bestå, motsvarande de » vidtutseende för-vecklingarne » och de oerhörda » materiella uppoffringarne? » På denna fråga har D.
Jag anser mig likväl icke kunna underlåta att fäsla uppmärksamheten på den ganska naiva bekännelse, Gr. von Rosen afgifvit, dä han yttrade, att orsaken hvarföre ett af rikets embetsverk, eller styrelsen öfver vägoch vattenbyggnader, icke blifvit hördt öfver Grtns projekt, varit den, att man på förhand visste att detta Statens ansvariga embetsverk vore emot saken. Då detta yttrande icke blifvit motsagdt af någon utaf Statsrådets närvande ledamöter, har jag ansett mig böra omnämna det, på det att åtminstone af prot. må intyga, satt någon inom detta hus fästat uppmärksamheten vid så beskaffade motiver för ärendets behandling inom vårt land. Om jag kunnat rätt i minnet bibehålla hvad som yttrats, så har en Statsråds-ledamot anfört, att orsaken hvarföre Regeringen icke grundligare än som skett, behandlat detta ärende, innan detsamma öfverlemnades till StatsUtsk., vore den, alt Regeringens framställning ingalunda skulle innehålla någon K. propos. eller något förordande af saken. Detta påstående bestrider jag, ty alla de af Regeringen framställde yttranden, som gå ut på att säga det ämnet är af vigt för den inhemska handeln, industrien m. m., och som tala om de väsendtliga fördelar, hvilka skulle kunna tillskyndas fäderneslsndet, måste väl anses innefatta ett förordande. Detta är dock ett sätt att ställa sig bakom kanonerna och alt skjuta R. St. före sig, som jag på det högsta måste ogilla. Jag måste öppet tillkännagifva att jag och den värde Statsråds-ledamoten uppfattat Styrelsens åliggande i detta fall från helt olika synpunkter. Vidare har Hr Gr. von Rosen, lill stöd för nyttan af jernvägs-anläggningar, anfört ett skäl, som i hans tanke måtte varit rätt slående. Han har nemi. sagt, att i Österrike och Ryssland har jernvägssaken med acclamation blifvit omfattad. Enl. hvad mig är bekant, har åtminstone hittills hvarken i Österrike eller Ryssland någon annan vilja rådfrågats än sjelfherrskarens egen. Huru förhållandet hädanefter kan komma att blifva i det ena riket, lemnar jag derhän.
Lyckas man nu att till en början utverka en fri småsedelsfabrication ti|! i835 års utgång, då skall deraf möjligen följa, att man vid näst inträffande riksmöte förmår bereda småsedelsvalörerua en evig bana, hvaraf följden åter blefve, att folket aldrig direct bomme att tillgodonjuta realisationens fördelar. För mig synes det oförklarligt, att bland den mängd inbillade vådor, man förstått framkalla, den verkliga våda, sorn ligger deruti, att hela landets capitalförmögenhet finnes hopstapplad på en punkt, obetryggadt mot faror af mångahanda palurer, icke kunnat bana sig väg till folkets och dess representanters uppmärksamhet. Silfvermyntet, hopadt i Banken, synes mig således icke befinna sig i sitt naturliga tillhåll; detta tillhåll bör vara folkets fickor, pch dit måste det ledas, om de med realisationen åsyftade fördelar i verkligheten skola ernås. På grund af hvad sålunda anfördt blifvit, vågar jag vördsamt föreslå: 1:0 att inga nya sedlar å 8 sk. vidare må tillverkas efter det ögonblick, då utvexlingen vidtager; 2:0 att tillverkningen af 12 och 16 sk:s-sedlar må med detta år upphöra, samt att af ingendera småsedelsvalören under året må tillverkas mera, än förut brukligt varit; Den 6 Maj f. m. 223 3:o att bestämda tidpunkter måtte utsättas för ofvannämnde småsedlars emottagande i uppbörd såväl som för deras in lösbarhet å Bankens sida. Skulle utvexlingen icke komma att äga rum d. i Juli, förändrar jag mitt ofvanstående; yttrande i hvad som rörer 12- och i6-sk:ssedlarna. Till stöd för den opinion, jag nu uttryckt, anhåller jag få åberopa Gr. v. Scheverius yttrande i samma ämne, innefaltadt uti en not till N:o i36, pag. s.66 af samlingen af bancostadgar. Då vid ett yttrande af Gr. Fredr. Bog. v. Schwerin otvunget fästas begreppet af sanning, oegennytta och oväld, hoppas jag, det Högh Ståndet åt detsamma täckes lemna odeiad uppmärksamhet.
Och man får därunder ej sällan höra, huru ett tvifvel i en eller annan riktning af visas med yttrandet: » Inte skulle hon, som är en så verkligt fin kvinna, vilja bära något oäkta! » Det finnes verkligen också ett sammanhang mellan sann förfining och afsky för lånad eller låtsad grannlåt; en afsky, genom hvilken en bildad kvinna, i sin klädsel och sitt hem, visar sin känslighet för det verkligt utsökta på dessa, den fina smakens mest allmängiltiga, områden. Det är därför, i yttre mening, en alldeles riktig värderingsgrund för en kvinnas finhet, att hon söker det äkta i hvad hon bär eller omger sig med, att hon föraktar att verka genom det blott skenbara, att hon afstår från den lyx, som hon icke har råd att göra gedigen. Egendomligt är däremot, att man ännu endast söker kännetecknen för en fin kvinna i de yttre ting, som hon väljer till sin egen eller hemmets prydnad. Det anses däremot icke nedsättande för en fin kvinna, om hela hennes andliga klädnad är oäkta; om hon dekorerar sina samtal med lånade omdömen, om hon möblerar sitt hufvud med eftergjorda åsikter! Om vi värdesätta de andliga intryck, vi t. ex. under en vinter erhållit från de kvinnor, med hvilka vi sammanträffat, så finna vi, huru mycket mera sällan vi rönt en inre fröjd genom en frisk, själftänkt tanke, en varm, omedelbar känsla, än vi haft en ögonfröjd genom äkta spetsar och ädelstenar. Vi hafva hört talas om människor, om dagens händelser, om konst och litteratur. Men vi ha icke fått höra hvad de talande själfva läst, sett och pröfvat. Vi ha fått höra deras väns vänners meddelanden om den » alldeles sanna » sista skandalen. Vi ha fått veta deras fäders eller mäns tankar om försvar, tullar och rösträtt. Vi ha fått referat af den eller den tidningens konst-, teateroch litteratur-kritik. Om vi fråga: » Känner ni de personer, hvilkas ömtåligaste förhållanden ni meddelar, hvilkas innersta känslor ni bedö- mer? » — så få vi vanligen till svar: &gt; Nej, lyckligtvis inte, men. » Och så följer en ström af meddelanden ur idel grumliga källor. Om vi invända: » Har ni själf studerat frågan? » blir oftast svaret: » Nej, men min man säger.
Närvarande: Justiliae-Stats-Minislern, Hans Excellence, Herr Grefve Rosenblad, Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Hans Excellence, Herr Grefve af Wetterstedt. Stats-Råden: Hans Excellence, Herr Grefve Mörnerj Hans Excellence, Herr Grefve Lagerbjelke , Hans Excellence, Herr Grefve Löwenhielm, Herr Grefve Adelsvärd, Friherre Åkerhjelm, Poppius , Hof-Cancelleren, Friherre von Schulzenheimj och Stats-Secreteraren Skogman. 4 Kongl. Maj.-ts 'Nådiga Skrifvelse N;o 80. Stats-Secreteraren Skogman föredrog i underdånighet: Rikets Ständers, den 22 innevarande månad aflåtna, nnderdåniga skrifvelse, angående ett utrikes Creditiv till förstärkande af Bankens sillverfond. Efter tagen kännedom af denna underdåniga skrifvelse och af det skick, hvari frågan, om Bunco-Reglementets öfverlemnande till Kongl. Maj:t af Rikets Ständer, sig nu belinner, samt med hänsigt till Riksdagens skyndsamma afslutande, behagade Kongl. Maj:t, enligt Stats-Secreterarens och Stats-Rådets underdåniga tillstyrkanden, i Nåder förordna, attea Skrifvelse i detta ämne, lydande såsom den Protocollet bilagde och nu justerade, skulle till Rikets S;änder afgå och under denna dag i vanlig ordning expedieras. Ex Protocollo, A. F. Normelin. STOCKHOLM, Ecksteikska. Tryckeriet, 1835- Register öfver de till Rikets Ständer vid Urtima Riksdagen i Stockholm är en i834 och i835 från Kongl. Maj:t i Nåder aflåtna Skrifvelser och Propositioner, under serskilda N:r intagna i P.sta Samlingen l:sta Af del. af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll vid berörde Riksdag. A. Numer.
Betänkandenl föranleda till undantag, de där skulle rubba och möjligen tillintetgöra förslaget, Öcii vidkommande de nu anmärkningsvis fortsatte yrkanden, att Staten matie återgälda hvad Rotehållarne vid Södermanlands och Vestmanlands Regementer de föregående åren, i följd af 1812 års Beklädnads-Författning, måst utbetala; så får Stats-Utskottet, under åberopande af hvad dess förre utlåtande, i denne del innefattar, nu ytterligare förklara, att om än, efter det frågan om desse Rotehålares rätt till ersättning blifvit i laglig ordning utredd, en sådan skulle finnas äga rum; så enär, efter Stats-' Utskottets öfvertygelse, denne ersättning likväl icke kan drabba Stats-Verket, tillhörer ej eller förevarande fråga Stats-Utskottets åtgärd. Hvilket allt vördsammeligen underställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande; och lära Riksens Höglofl. Ständer, örn deras vidtagande beslut, i ofvanberörde delar hos Kongl. Majit i underdånighet anmälan göra, med anhållan om de åtgärder och förändringar uti 1812 års Kongl. Beklädnads - Förordning, som häraf blifva en följd. Stockholm den g 6 Maj 2818* N Ständers Stafs - Utskotts Berättelse om den vid Urtima Riksdagen i Stockholm åren 1317 och 1818 verkställde granskning af Allmänna Magazins-lnrättningens Räkenskaper och Siats-Utskottets Betdhkahdih. ij>0? Förvaltning, jemte Förslag till grum der för denna Inrättnings Organisa* tion. R iksens Höglofl. Ständer, söm förskjutit Allmänna MagaZins-Inrättningen dess Ronder, hafva ock i följd deraf ansett nödigt, att Inrättningens Räkenskaper och Förvaltning borde i likhet med Stats-Verkets, Bankens, RiksgäldsCiontöirets och Commerce Collega ManuläctUrDiscont, undergå én sådan granskning af Riksens Höglofl.
Yttre dörren öppnade han med sitt vapen och det dröjde icke länge, förrän han stod i prins Gustafs arbetsrum, men här påkom honom ytterligare de besynnerliga tankarne, och just den tanken, att han liksom en simpel tjuv om natten skulle göra inbrott hos den han högaktade, och det på czarens befallning, marterade honom grufligast. Mere gånger drog han den mot chiffonieren utsträckta handen tillbaka, och en gång närmade han sig till och med dörren, i afsigt att gå med oförrättadt ärende. Men, då framhöll sjelfkärleken för honom sin förledande spegel, och alla betänkligheter veko, för att vid nästa försök ånyo dyka upp igen. "Bab, raskt till verket", utbrast han och utsträckte för tredje gången handen mot den chiffonier, hvari Gustaf förvarade sina angelägnaste papper. "Nu eller aldrig måste det ske, annars är det för sent." För en kraftig bindning af dolken sprang klaffen upp. Repnolsky öfverfölls af en darrning äfven nu i sista ögonblicket. Nu var det likväl för sent för honom att vända tillbaka med oförrättadt ärende. Omkring honom var det så tyst som i grafven, och det var just denna mystiska tystnad, som ängslade honom, den bistre krigaren, som icke bleknat på slagfältet. Det tycktes honom som om luftens tusen andar andats så kylande på honom. En kallsvett bröt fram på hans panna. Hans knän svigtade, och då han ändtligen efter långt sökande höll lejdebrefvet i sina händer, skälfde hans kropp alldeles som om en frossa skakat den. "Bort, bort!" mumlade han och slog igen klaffen så att det gaf eko i rummet. "Nu fort till fursten!" Han gick icke; han sprang icke; han bokstafligen flög genom de samma korridorer, der han för blott några minuter sedan måst trefva sig varsamt fram. Som en vansinnig störtade han trapporna utför, och skulle just träda ut på den lilla gården, då en gäll qvinnoröst skrek: "Jaså, det är tjufvar här i huset. Hjelp, hjelp!" Det var Maritscha, som blifvit honom varse, och nu med sina rop sökte uppväcka grannarne.
Maj:ts högstberörde förordnande tillika skall innehålla, att Vestgötha Regimente borde i anseende till LÖnings-vilkoren, försättas på samma fot och i likhet med f. d. Östgötha Cavallen; Men sådant, efter Herr Friherres förmenande, i verkställigheten icke kommit att ega rum, har Herr Friherren J438 Stats-Utskottets B et änkan den. yrkat, att en noggran Revision af Vestgötha Regimentes Lönings-Stat måtte Kongl. KrigsCollegium anbefallas samt de Regimentet förut tillhörande och efter afsittningen till Staten indragne Räntor, måtte få användas till förbättrande af Befälets Lönings-vilkor; Och har detta anförande jemte en af Herr Friherren aflemnad jemförelse emellan Befälets Aflöning före Regim en tets förändring och sedermera, samt åtskillige af motionen föranledde yttranden, blifvit till Stats-Utskottet remittsradt. Hvad angår afhjelpande af den olikhet som eger rum uti Aflönings-vilkoren för Befälet vid Indelda Arméen i allmänhet, så har Stats-Utskottet under denna dag sig särskildt yttrat, i anledning af Herr Gustaf Hjertås Motion, rörande detta ämne ock får således åberopa samma utlåtande ; men beträffande särskildt Vestgötha Regimentes Befäls aflöning har Utskottet sökt och erhållit den upplysning, ett Indelnings-Verket för detta Regimente upptager fullkomligt lika Löner för hvarje grad, som vid det från Östgötha Cavallen förändrade 2.'dra Lif-Grenadier-Regimentet hvaraf följer , att om detta senare Regimentes Befäl skulle vara fördelagtigare loltadt, än det vid Vestgötha Regimente , orsaken dertill måste igenfinnas antingen uti ett olika resultat vid Indelnings-Räntornes förvandling eller de anslagne Boställens skiljaktiga beskaffenhet, men hvilket är förhållandet vid bela Indelda StatsUtskottets Betänkanden. i4$9 Armeen.
Med honom förliktes hon likväl förträffligt, oaktadt han var en ovanligt kinkig och svår menniska att lefva tillsammans med, men annars, oberäknadt sitt ledsamma lynne, var han en ganska bildad, och i botten hederlig och bra karl, tillbad sin hustru, hade aldrig frågat efter hvad slägten perorerade om henne, utan endast rättat sig efter hvad han sjelf såg och förnam, och deruti fann han aldrig något klandervärdt, ty Arabella älskade honom af hela sitt hjerta, förekom hans minsta önskan, höll ett förträffligt hus och hade de allra sötaste, bäst uppfostrade barn. Man hade en tid äfven »påstått» att hon »ruinerade sin man», ty man tyckte att de lefde alldeles för mycket, jemförelsevis med deras tillgångar – något som alltid skylles på fruarne! Arabella hade skrattat åt detta, lika som åt allt annat, ty hon visste bäst att debet och credit gingo upp mot hvarandra, och att endast uti hennes och hennes mans kloka beräkningar och ekonomi låg hela knuten. Till och med som gift hade man vågat tillegna Arabella ett par älskare, men, besynnerligt nog, just dessa, ett par ovanligt älskvärda och hyggliga unga karlar, voro hennes mans bästa vänner, vänner sins emellan, vänner af hela huset, och bibehöllo sedan många år tillbaka, alldeles samma ton med både Frun, Herrn och barnen i huset, af hvilka alla de voro högt värderade. Ute i verlden var Arabella långt mera omtyckt än i slägten, ehuru få saker förmå kasta en så ohjelplig skugga på ett fruntimmer, som att stå illa i sin slägt och blifva förtalad af denna, emedan det aldrig sker alldeles oförtjenadt och orättvist. En stor orsak att detta så mycket inträffat var att Arabella icke kunde lära sig att fördraga Mariana – »den dråpliga Mariana» – utan hade alltid tusende anmärkningar att göra mot henne, och dessa gjorde hon icke sakta, ej heller skrattade hon i mjugg, såsom Albert och Elina det någongång tillåtit sig, utan uppenbarligen; då Mariana åter aldrig någonsin yttrade ett enda ord till Arabellas nackdel, eller ens talade om henne, eller låtsade märka henne nu för tiden.
Uti det litterära elementet, i lärarnes förhållande till lärjungarne har utbildat sig något som jag ville kalla för ett menlöst, ett oskuldsfullt charlataneri. Jag säger menlöst derföre att jag ej vill kasta någon skugga på lärarepersonalen, utan tror, att många af dem, kända såsom män af den redbaraste karakter och af mycken lärdom, likasom omedvetet och utan att vilja eller märka det försjunkit i excentriciteter. Något sådant skulle icke, i min tanke, vara möjligt, om de akademiska fadren hade den allmänna upmärksamheten mera fästad på sig och sina förehafvanden, om de voro i mera beröring med det praktiska lifvet. Det gifna resultatet af dessa förhållanden, ett resultat som alla känna eller, rättare sagt, af hvilket alla hafva en slags känning, det är, att föräldrar, som önska att se sina söner, efter att hafva inhämtat erforderligt kunskapsförråd, någorlunda tidigt inne i det praktiska lifvet, för att sedermera kunna sjelfva draga försorg om sin existens, ganska mycket tveka att.sända dem till Universiteterna och detta är en omständighet, som företrädesvis torde förtjena att tagas i betraktande, enär ett Universitet i allmänhet måste anses vara till, ieke för den akademiska personalens skull, utan för nationens skull och för deras räkning, som vilja inhämta kunskaper för att blifva skickliga att inträda i det medborgerliga lifvet. / Hvad de af Utsk. anförda skälen beträffar, så äro de redan 330 Don 15 Juli f. m. af föregtde talare vederlagda. Jag vill blott tillägga något för att besvara en invändning emot Universitetets-flyttningen, nemi. talet om de stora frestelser, för hvilka den studerande ungdomen genom vistandet i hufvudstaden skulle blifva utsatt. Det är en sanning, att lifvet i en hufvudstad har en bjertare kolorit än småstadslifvet och således framträder mera frestande för ynglingar, men ehuru dessa frestelser måste vara fullt ut så stora om icke större i Paris, i Wien, i Berlin, än-i Stockholm hafva vi dock icke hört, att man för deras skull varit betänkt uppå att flytta Universiteten från dessa städer och till småstäder.
Ek fördess hafde Trot, Ut dr, d. ajj April 1834. hafde befattning med reparationen och inredningen af RiksgäldsContorets förra hus, sorn nu begagnas af ofrälse Riksstånd samt Rikets Ständers Utskott. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Alllmänna Besvärsoch Oecono ■ m eUiskottets Betänkande N:o .36, i anledning af väckt motion, angående rättighet för de närmast landsvägen boende hemmansegare, att af de derifrån mera aflägse njuta ersättning för oftare påkommande inqvartering af lågande trupper. S. D., Föredrogös ånyo och biföllos Följande LagUiskoHeis Retänkanden: 1:0 ]NT:o 33, öfver väckt förslag till vissa Föreskrifter i afseende på tiden, inom hvilken ransakning öfver häktad person bör företagas m. m., 2:0 N:o 34, öfver motion, angående meddelande af föreskrift, å hvars egor sjelfspillingar skola nedgräfvas, 3:o N:o 35, öfver motioner om rättighet, att å Fidei-Commiss-egendom upptaga lån, motsvarande 1 /3:dje del af egendomsvärdet, och 4:o N:o 36, i anledning af motion om utfärdande af en lag, rörande utländsk mans rätt alt i Sverige sig nedsätta samt härstädes förvärfva naturalisation. S. D. Upplästes utdrag af Hedervärda BondeStåndets Protocoll denna dag, hvaraf inhemtades, att BondeStåndet, vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Vtskoitels Betänkande JNT:o 36, i anledning af motion om rättighet för de närmast landsvägen boende hemmansegare, att af de derifrån mera aflägse njuta ersättning för oftare påkommande inqvartering af tågande trupper, funnit för godt, att uppskjuta med handläggning vid detta Betänkande, intilldess ifrån StatsUtskottet inkommit Utlåtande öfver en till sistnämnde Utskott den i5 sistlidne Mars remitterad motion af Nils Pehrsson ifrån Södermanlands