Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom Hufvudstaden , ritr Discontens närvaro letnnar en lättare tillgång på penningar och möjligheten för SloitsCancelliet, att med mera noggrannhet, mera skyndsamhet handhafva executionslagarne , ett större hoppom långifne penningars snara återbekommande, är ställningen i allmänhet sådan, att äfven den mäst förmögne endast af vänskapen eller en på allmänt känd accuratesse i penningeafläirer grundad Credit kan vänta sig lånebiträden. Det är endast i andra rummet, som hans förmögenhet i fastighet kommer hos den långifvande i beräkning. Hvad utsigt till penningars erhållande skulle da väl den hafva, hvars egendom är för skuld utmätt? Hans belägen1 het är ryslig. Den credit han kunnat hafva är förspilld, och hans vänner kunna som vanligt i nödens stund, ej hjelpa. Pä hvad sätt, om han är lagsökt för lån i FilialDisconterne har han väl förverkat den längre betalningstid, han vid lånets upptagande kunde påräkna, och hvad förlust skulle väl tillskyndas Staten, om han nu finge ett längre anstånd och lättare betalningsvilkor , om harr nu åter finge rättigheten att ytterligare omsätta sitt lån? Visserligen ingen. Snarare skulle full afbetalning vara att vänta, ehuru endast småningom, af mången hos hvilken brist vid ut* Den 5 Felruarili 121 matning och executiv försäljning nu uppstår» Jag medgifver att en tid för lånens fullkomliga inbetalning har bordt stadgas, men den lär utan skada kunnat vara rymligare än den, som blifvit antagen och i alla fall kan nu vid en ökad penningeförlägenhet, Riksens Ständers faderliga omvårdnad lemna ett ökadt anstånd. Sådan är min åsigt af saken och sådana de grunder hvarpå jag förenar mig med hvad Friherre Boije i ämnet anfört; anhållande att detta mitt yttrande måtte åtfölja Friherre Börjes memorial till det Utskott, dit det varder remitteradt. Friherre Rudbeck, Alexander".
M:t mycket väl kan det göra; och jag tror mig veta att flere af Konungens rådgifvare anse något hinder derför icke finnas. Vi veta icke huru Adelns möten hädanefter komma att bli sammansatta eller huru talrikt de bli besökta. Med enkel röstpluralitet kan det gå helt hastigt, att afhända oss den fasta egendom, vi nu hafva, och som består, icke allenast af denna byggnad, utan äfven af torget och gården här utanlör samt någon egendom i Wermland m. m. Jag anhåller derför om bifall till denna §. Frih. Klinckowström: Jag och många med mig skulle vara Frih. Tersmeden förbundna, om han ville upplysa oss, på hvad grund K. M:t icke skulle kunna sanktionera R. o. Ad:s beslut om två tredjedelars röstpluralitet. Det fordras en hög grad af divinationsförmåga för att kunna förutsäga, hvad Konungen kommer att besluta. För min del anser jag Utsluts förslag i denna del välbetänkt och yrkar bifall till §:ti, såsom jag förut nämnt, med borttagande af orden »afhändande eller.» Frih. Cederström: I det jemnmått älskande Rom gällde som grundsats: »in medio consistit virtus»; och då Hr Liljenstolpe yrkat fem sjettedelar och Frih. Tersmeden enkel röstpluralitet, står deremellan Utsk:ts förslag om två tredjedelar af röstantalet, som jag anser vara det rätta; och Utsk:t har äfven antydt, att detta är i likhet med hvad angående kyrkomöten för vissa frågors afgörande finnes stadgadt. Då ordet »användande» 180 Den 11 April e. m. äfven kan anses innefatta »afhändande» af den fasta egendomen, någonting som jag endast med yttersta vedervilja kan påtänka, tror jag, i likhet med Frih. Klinckowström, detta sednare ord kunna uteslutas, och yrkar alltså bifall till §:n med den af Frih. Klinckowström föreslagna förändring. Frih. Leuhusen: Utsk:t trodde väl, att inom
Han står Thronen, måste anses desto bättre; men att först då icke någon medlem af Regentfamiljen finnes att tillgå, det någonsin bör komma i fråga att tillgripa ett mångvälde på det sätt, att man åt ansvarige embetsman updrager Styrelsen. Om jag således äfven skulle erkänna, alt sistnämnde sätt att gå till väga kunnat finna någon ursäkt i de förhållanden, sorn egde rum år 1809, då dessa stadganden intogos i vår grundlag, emedan Sverige då dels icke hade någon Prins vid Konungens sida, dels var ett Rike för sig sjelf, som följaktligen under mångväldet skulle regeras åtminstone af sine egna embetsmän, så måste jag dock finna ett sådant styrelsesätt alldeles förkastligt, sedan vi genom unionen med Norge kommit ~i den ställning, att detta Rike nödvändigt måste tagas i betraktande vid ordnandet af en Interims-styrelse och inrymmas halfva antalet af styrelse-personalen. Under sådana lörhåilanden har en dylik styrelse, utom det allmänna fel, som ligger i dess mångtalighet, derjemte med särskildt afseende på vår exceptionella ställning de ytterligare fel, att den dels strider mot sjelfva hufvudgrunden för unionen, hvilken just består i båda Rikenas förening under ett enda gemensamt öfverhufvud, som till ett gemensamt helt kan sammanjemka de stundom stridiga intressena, och dels att den är sa sammansatt, att, ehuru 452 Den 18 Februari f. m. den skall fungera under konstitutionell ansvarighet, en sådan ansvarighet likväl icke kan utkräfvas af mer än halfva personalen.
Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. sista punkten af 35 §:n, med tillägg vid slutet af §:n utaf följande mening: ”Tillsyningsman äger lika rätt alt afsäga sig sitt uppdrag, som i 17 §:n är ålderman medgifven.” 36 §:n. Hr von Rosen: Då betänk, i flera föreg:de §§ har bestämdt uppdragit gränsen för sockennämndens verksamhet, så skulle jag tro, att denna § är alldeles öfverflödig, och får derföre föreslå, att den må borttagas ur betänkandet. Den skulle gifva en tvetydighet åt sockenstämmans verksamhet, som jag önskar ej på något sätt måtte finnas i be - Den ii Mars. tänk., hvarföre jag vördsamt anhåller om propos. att denna § må utgå. Gr. Taube, Gust. Joli.; Jag ämnar ej nu ingå i någon discussion rörrde den 36 §:n, men jag ber alt få fästa Ståndets uppmärksamhet på att K. M:s nådiga förordn. af år 1817, rörtde sockenstämmor, slutar med följande ord: ’'Hvad genom denna författning således blifvit för sockenstämmor och kyrkoråd i allmänhet föreskrifvet kommer dock ej att medföra någon ändring i de för vissa stadseller landsförsamlingar, i anseende till deras styrelse, utfärdade privilegier.” Något sådant förbehåll finnes ej i det nu föredragna förslaget, och jag anhåller att det måtte blifva tillagdt. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att det torde vara rättast att dröja med afgörandet af Gr. Taubes framställning tills 36 §:n vore afgjord. Hr Ribbing, Arvid:
Förslag till Allmänna Mäguzins» Föreslås att Magazins-Directionen må höras när Tull å Utländsk Spanmål bestämmes, Enär Magazins-Inrättningens Ofver-Styrelse orri de Utländske Spannemålsprisen såled"S skulle komma att äga tillförlitellge upplysnin.' gar, och om Landets egne sädes-tiligångar i följd af dess befattning bör hafva den närmaste kännedom, vöre det serdeles nyttigt och må hända äfven nödvändigt om Kongl. Majit vid Tullens bestämmande å Utländsk Spannemål, äfven i Nåder täcktes infordra Magazins-Directionens underdåniga yttrande. Förslag till en sammanfattad redovisning för Kronans Afrad och Tionde m. m. Alt sedan början af år 1793, har Allmän» na Magazins-Directionen varit ålagd, alt emottaga Stats-Verkets Sädes-Inlrader, och deremot förse värfvade Arméen och Flottorne samt andre Stater och Corpsen med deras Spannemäls-underhäll. Af de tid efter annan utkomne författningar samt i synnerhet Kongl. Brefvet den ao November 1798 och Stats Contoirets derpå grun.; dadé Ciiculair af den 8 Februari 1799 äro utförliga stadganden gifne, huru med intägten och utlefvereringen af Stats-Verkets Spannemål tillgå. bör. Lika med Riksens Höglofl. Ständers Revisorer anser ock fördenskull Stats-Utskottet ingen annan pröfning rörande denne del af Magazins Directionens befattning behöfva göras eller kunna äga rum, än i afseende på redovisa Inrättningens organisation 1557 ningen åf Kronans Ränte-Säd, som utgör en del af Rikets allmänna i Statsanslsget påräknade intrader.
Men då våra Former tillåta proposition till förkastande af ett Utskotts Betänkande, sådant det först blifvit afgifvet, skulle det kanhända synas obehörigt att fordra af de Talare, hvilka yrkat afslag, att de derifrån skulle afstå. För min del tvekar jag ej eller, huru denna fråga bör afgöras, och min öfvertygelse derom bar blifvit stadgad genom Presterskapets tystnad allt sedan ir]23; ty det är gifvet, att med den uppmärksamhet PresteStåndet alltid lemnat till sådane ämnen, som röra deras Privilegier och Rättigheter, hade klagan icke uteblifvit under ett helt sekel, om Ståndet sjelf ansett sig dertill ega fog. För att ytterligare visa de skäl, som tala för åboernes besittningsrätt utan att afPresterskapet kunna uppsägas, torde det göra tillfyllest, att åberopa det svar, som lemnades iy56 på PresteStåndets då ingifne besvär angående Kyrkohemmanen samt de *) Se Lundequists KameralVerk, pag. 297. J Den 10 September f. m. 115 motbesvär BondeStåndet likaledes afgaf. Jag frågar, om icke Presterskapet, efter nämde Resolution, borde genast hafva gjort sin rätt gällande, i fall någon rätt funnits; ty om de icke visade någon bättre rätt, skulle stadgandet af 1718 äga bestånd, alt Hemmanen, som fordom varit uppförde inom Geistliche-linien, öfverfördes till Krono» columnen. I händelse återremiss beviljas, anhåller jag derföre, att Utskotten i synnerhet måtte fästa uppmärksamhet vid in56 års Resolution, emedan den gäller öfver hela Riket, de eröfrade Provinserna ej undantagna, och deraf är ty d I i g t, att, oansedt 1719 och 1723 års Sladganden, 1718 års Beslut, hvarigenom de ifrågavarande hemmanen inregistrerades till Krono, nu mera är gällande.
För att afhjelpa bristerna i denna förvaltnings-gren, och från osammanhang bringa den till enhet inom sig, har motionären föreslagit, att, i stället för Universitets-kanslererne, Serafim er-gillet oell Sundhets-kollegium, måtte till samfäldt förmanskap för de mångfaldiga kyrko-, läroverks-, fattigoch helsovårds-styrelserna, i 2:dra instansen, inrättas ett Ecklesiasiik-kollesium, bestående af: l:o en Kyrkooch Läroverks-af'delning. 2:o en Fattigvårds-afäelning, och 3:o en HelsovårAs-n(dehling. Utom presidenten, som skulle vara en lagfaren och lärd embetsman, men hvarken prest eller läkare, borde lista afdelningen bestå af en biskop och en kyrkoherde, eller af 2:ne kyrkoherdar och 1 verldslig professor vid Universiteten, lektor eller rektor vid elementar-läroverkon. Ledamöterne skulle, på presidentens förslag, af Konungen förordnas för 6 år hvardera, dock ombytas så, att en af de tre hvartannat år afginge. Ledamöterne behölle under tjenstgöringen i Kollegium sina innehafvande ordinarie löner, med lämplig tillökning för att godtgöra sina vikarier och för att sjelfva lefva i hufvudstaden. Kyrkooch folkskole-ärendena skulle föredragas af de båda kyrkoherdarne, och läroverks-målen af professorn eller skolläraren. Fatligvårds-afdelningen skulle, utom presidenten, bestå af 1 juridiskt bildad embetsman, som vore ständigt föredragande af fattigvårds-ärendena och af de kameral-mål, som öfvertagandet af Serafimer-gillets fastighetsoch medels - Allm. Rese.- och Eken.-Utskottets Betänkande, K:o 117. 9 dels förvaltning kunde medföra, samt af en .Edie eder <?:de ledamot, vare sig prest, läi o verks-tned lein eller läkare, som. efter fattigvårds-må'ens sammanhang med kyrkan*, läroverkens elier sjukvårdens inrättningar, inträdde från Kollega öfrige afdeiningar.
Vid justeringen af Utlåtandet tfro2 8, M* lågt Utskottens Betänkande N:o 2 o., under Litt, H> åberopades oell anfördes följande skil jäktige tankar, hvilka skulle Utlåtandet till Riksens Ständer åtfölja; nemi. 1:0 I afseende på den förekomna frågan om odlingslånen. Af Herr O* Nilsson.- Med åberopande af-, och hänvisning till, de motiver, som vid 1815 års Riksdag föranledde .Inrättningen af Odlings-Lån, tror jag, att samma motiver äfven nu kunna åberopas af samma anledningur. Att Odlings• Lånen huf\*udsal;ligen medfört : deras åsyftade ändamål, visar sig i den ökade Production, hvartill de onekligen bidragit; åtminstone har jag denna erfarenhet om förhållandet inom Wärmeland. När denna Lane - Anstalt, efter många Öfyerläggningar, olika åsigter, långa discutioner och förberedelser, sluteligen blifvit organiserad efter särskilda Författningar, i början icke fullkomligt förebyggande missbruk, mea sedan vid 1818 års Riksdag förbättrade, hvarigenom de öfverklagade missbruken uphört, har jag ej förestält mig att inrättningens afskaffande, utan anförande af några egenteliga skäl eller orsaker dertill, vid denna Riksdag skulle komma i frågaDen nu föreslagna in - 410 BancoVttiottets Bet fint anden» dragningen häraf skall nödvändigt föranleda den tankan, att de financiella åtgärder, som vid den ena Riksdagen vidtagas, äro af sådan halt, att de vid den påföljande måste uphäfvas; hvarigenom ovisshet i förberedande anstalter till Landets förkofran, och ett mindre förtroende till Nationens Representanter jern. te flera olägenheter, ofelbart skola upkomma. Såsom egenteliga skäl för Odlings-Lånens bibehållande, får jag anföra deras vigt och nödvändighet för den ringare och mindre bemedlade Jordbrukare, som saknande allt förlag och all enskild Credit endast kan begagna sig af denna Lane - tillgång, då hvarken D iscont-Lån eller Fastighets - Lån för honom äro tillgängliga, och ej böra vara det af väl kända orsaker.
På grund af hvad sålunda i korthet blifvit anfördt, får jag vördsamt föreslå: att 4 och 5 §§ i 20 Kapitlet Byggninga-Balken, jemte alla dertill hänförliga författningar, så vidt de angå sättet och vilkoren för qvarnars och vattenverks anläggande, begagnande och skattläggning må upphäfvas, samt en Förordning i stället utfärdas af ungefär följande lydelse: ”Vattenqvarn eller annat vattenverk, som ej till hergshandteringen kan hänföras, ege en hvar bygga, som dertill eger lagligen förvärfvad grund. Erfordras för vattenverket ny damanläggning, bör behörigen förordnad landtmätare deröfver verkställa undersökning samt Häradsrätten, efter granskning vid tinget, bevilja eller afslå ansökningen. För anläggande af dviikt verk vid gammal dam, som af ålder qvarstått, erfordras icke sådan undersökning; lag samma vare för väderoch ångqvarnar. Beskattningen för qvarnar utgår endast i bevillning, för hvars åsättande qvarnanläggning bör anmälas hos kommunens Berednings-kommitté, hvilken föreslår det årliga hevillningsbeloppet.” Att i detta förslag med qvarnar jemväl förstås sågqvarnar, derom får jag erinra. Stockholm den 12 November 1862. C. J. Svensén, från Calmar län. Häruti instämmer Rob. Fr. Gross. Motioner i Bonds* Ståndet 1862. Af Pehr Eriksson från Gefleborgs län, om hela sky ddsafgiftens anslående lill folkundervisningens befrämjande, alt af hvarje församling användas, pä sätt den finner lämpligast. Det kan icke nekas, alt ordnandet af folkskoleundervisningen varit en af de mest nyttiga och ändamålsenliga inrättningar, som i vårt fädernesland på sednare tider blifvit genomförda, men likväl har ordnandet af denna vigtiga samhällsangelägenhet ofta mött ganska stora svårigheter, i synnerhet i de mindre församlingarne. Behofvet af förhöjning i lönerna för folkskoielärarne har gjort sig mera kännbar för hvarje år i samma mån, som prisen å lifsförnödenheterna blifvit högre.
Då jag i detta utlåtande lika litet, som i sjelfva det öfverklagade beslutet, funnit grunder anförda, på Hvilka samma beslut syntes mig lagligen kunna stödjas, haijag lunnit mig icke kunna undgå att emot Consistorium aeademicum väcka laglig ansvarstalan; i hvilket afseende jag till Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge den 30 April 1853 allåtit anmärkningsmemorial, deruti jag till granskning upptagit de skäl för Consistorii (örfarande, hvilka dels i utslaget och dels i Consistorii omförmälte utlåtande, förekorarao, samt vid deras bedömande utgått från följande väsendtliga grunder: — 52 — att om i en tryckt skrift, på sätt Consistorium antagit, skulle kunna bestraffas en brottslighet, som icke vöre straffbar efter elen lag, hvilken Consistorium erkänt sig icke kunna tillämpa, eller den, efter hvilken lagligheten af alla tryckta skrifters innehåll skall bedömas, nemligen .
Utskottet jemväl bemtat anledning deraf, att RiddarhusDirection i dess Riksdags Berättelse på anförde skäl hemställt om en sådan förändring i berörde LånRsglementet i:o att när större penningesummor inflyta och icke kunna snart, emot inteckning i fast egendom enligt Reglementet utlånas, RiddarhusDirectionen må äga, att endast intill dess tillfälle dertill yppas, emot annan af RiddarhusDirectionen godkäccl säkerhet samma penningar på korrt tid utlåna. 2:0 att lån må elter de i öfrigt i Reglementet stadgade grunder, å Den 5 Octo ber f, /», Kronoskatte hemman meddelas till lika belopp, som å Frälsehemman, eller hälften af värdet, 3:0 att Lån så val å Kronoskattehemman, scm å Stenhus i Stockholm må beviljas, äfven då sådane fastigheter ägas af andre än Adelsman och 4:0 att derest lån sökes på det sätt, att Directionen måtte efter behörig transport ina fria något till annat publikt verk stäldt, och med inteckningibevis barsedt Skuldebref, och finnes det huivudsakligen innefatta sådane förbindelser som det faststälde formulairet till Skuldsedlar innehåller, Directionen då må af Skuldebrefvets olika lydelse med samma formulaire i öfrigt, icke vara hindrad , att sådan ansökning upptaga och dermed enligt de eljest j Reglementet stadgade föreskrifter, samt efter förekommande omständigheter förfara. Och får Utskottet till befrämjande af en lättare pröfning för Ridderskapst och Adeln af berörde LånReglemente nu härhos öfverlemna ett exemplar deraf, hvari de förändringar Utskottet ansett behöfiige äro vordne intagne, hvarjemte Utskottet i afseende på de skäl, som till de samma föranledt anhåller få följande anföra, v Utskottet, har nemligen, lika med hvad RiddarhusDirectionen i denna del yttrat, icke funnit någon anledning att anse
Han frågade kort och bestämdt, alltid nöjd med svaren, när de blott gingo rakt på sak. Det tycktes hos honom icke finnas den ringaste ömtålighet för att röra vid ämnet. Snart kände han det hela så noga som om han varit åsyna vittne. Hans rastlösa verksamhet hade tilltagit. Det fans synbarligen icke mycken tid för honom att tänka på Marianne eller på det förflutna. Han kom in en liten stund hvarje dag, för att se på den lille, men för öfrigt träffade Marianne honom aldrig utom vid måltidstimmarne. Kom det någon till honom, så tog han emot dem inne i sina egna rum, och Marianne stod utanför det hela. Hade hon under denna tid icke haft jungfru Stina, skulle den varit dubbelt tung för henne. Hushållerskan hade blifvit matmoderns handlederska. Marianne visste hur stort värde Börje satte på praktisk duglighet, och hon hade föresatt sig att bli praktisk. Knappt en minut på dagen hade hon ledig, och ju mer hon kom in i landthushållningens alla mysterier, dess mer intresserad blef hon. På visst sätt närmade redan detta henne och Börje till hvarandra. Förr hade han i allt måst vända sig till jungfrun, men var det nu en extra förplägning eller dylikt, han begärde till folket, så kunde han lika så gerna säga till Marianne, viss att det skulle bli utfördt på pricken så, som han önskat, utan onödiga frågor eller onödigt bråk. Han ville ha det så, och då var det nog. Börje anade icke, eller brydde sig kanske icke om, hur Marianne i sitt inre jublade öfver hvarje sådant tillfälle att liksom få göra gemensam sak med honom. Men hennes pålitlighet märkte han, derför tog han den i anspråk, när det behöfdes. Endast en gång hade Marianne gått för långt i sin ifver. Det var vid jultiden, och hon hade – som hon trodde i öfverensstämmelse med hans önskan – utdelat frikostiga gåfvor i mat och kläder till allt statfolket och deras barn. Hon hade gjort det på eget bevåg och med tanke på Börje. Men när hon nämde om hvad hon gjort, mulnade han blott. »Inte gåfvor», sade han kärft, »kryperi och klasskänsla ha vi nog af förut. Låt dem arbeta, och betala dem bra, så ha de ingenting att tacka för; det skall både du och de må bäst af i längden.
Sedan General-Tull-Styrelsen, på den grund, att den lill Ystad beordrade kuslbevakningspersonalen ej allenast tillhörde en verklig under krigsarliklarne lydande militaire-corps, utan äfven kunde anses utgöra en tillfällig förstärkning i den till fri inqvartering berättigade garnisonen, samt för öfrigt de i kustbevakares ställe commenderade ca vallei ister och soldater voro närmast jern förliga med tågande trupper, beordrade lili serskild förrättning bemma i landet, ansett sig, med åberopande af inqvarteringsoch tåg-ordningarne, böra afstyrka den ifrågasatte ersättningen af tullmedlen, blef Landshöfdingens hemställan, på Stats-Secreterarens och Stats-Rådets u) tillstyrkan, afslagen. Den 26 Oct. i838 föredrogs hos Kongl. Maj:t en underdånig framställning om den ändring i General-Mönstrings-Instructionens 9:de §., att personer, som voro äldre än 25, högst 28 år, icke borde få till rekryter vid Indeldta Regementen antagas. Såsom nyttigt och behöfligt för armeens tjenstbarhet, samt äfven ledande till fördel, så väl för rustoch rotehållare, enär rekrytering mera sällan förekomme, som för soldalerne, hvilka lättare kunde qvarstå tills de upphuuno den för underhållsrätt nödiga tjensteålder, tillstyrkte Konungens Rådgifvare, -u) att den för rekryter vid indeldta infanteriet stadgade högsta ålder skulle nedsättas från 36 till 3o år. Sedan Rikets Ständer, den 19 JVov. i834> anhållit, att Skånska Dragon-Regementet måtte få remonteras med hästar af hvilken färg som helst, u) Tit. Rosenblad, Mörner, Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, Poppius von Schulzénheim oell Skogman. v) Tit. Rosenblad, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, von Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal, von Hartmansdorff och Grip. Bill. lill R. St.
Stats - Utskottets : Öfver anmärkningar vid Betänkandet om ytterligare anslag för Tredje Hufvud-Titelns behof; med svar på återremiss angående Hemmansräntorne för beklädnad vid Nerikes Regemente; i anledning af återremiss, rörande de under Commerce-Collegium ställde fonder ogh medel. Statsoch Bevillnings - Utskottens: 1 anledning af återremiss i frågan 0111 aflöning för Städernes Krono-Uppbörds-betjening. 314 Den 21 December e. m. Statssamt Oeconomie-Utskottens: Med svar på återremiss i fråga om Communications öppnande med Gellivari Jernmaimsberg, Bevillnings-Utskottets: I anledning af återremiss, rörande lindring i Bevillningen för brandskadade i Madängs by. Lag-Utskottets: Om yrkad ändring i 12 §. af nu gällande Intecknings - Förordning; om Inteckning i Jord och Fast Egendom å Landet; örn yrkad ändring af a3 §. och upphäfvande af 25 §. af nuvarande Intecknings-Förordning; om Bankens fordringars bevakande i Concourser och Ars-proclama; om förklaring öfver a5 Cap. 5 §, Rättegångs-Balken, och 3 Cap. 4 §• Missgernings-Balken; om straffet för fångspillning; om expeditions-sättet af Kongl. Majit Nådiga Resolutioner i Besvärsmål; angående mildring i Strafflagarne; i anledning af åtskillige utaf Herr Grönhagen föreslagne Lagförändringar; i ffågan om Jordägares rättighet till Arrendators afhysande. Oeconomie - Utskottets: Med svar på återremiss rörande skjutsnings-anstalterne m. m.; med svar på återremiss, i frågan örn rättighet för Enstaka Hemman, att till andre upplåta en viss del af Hemmanets egorymd. Den 31 December «. m. G:o Instämmande, i anledning af inbjudning, i enahanda beslut med Högloft.