Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finns mycken lyrik i dessa skildringar, en varm och svärmisk, men aldrig fadd och sliskig lyrik — Jane Gernandt tycks, till skillnad från flertalet författarinnor, mest af allt afsky banalitet - men där finns ock psykologisk skarpblick — t. ex. i analysen af vänskapen mellan ett par män i » Stackars Fritz », eller af vänskapen mellan flickor i slynåren (i » Flickvänskap », tryckt i Idun i fjol), eller mellan mogna kvinnor i den märkliga novellen » En bikt », nyligen tryckt i Ny Illustrerad Tidning. Denna hennes blick för själslifvet har likväl hittills fått uttryck mera glimtvis och episodiskt än i någon genomförd karaktärsteckning. Kanske lämpar sig hennes skaplynne bäst för det lätt hänkastade, det fint och skarpt antydda, bättre för skissen än för romanen — det är i alla händelser ej sidornas antal, som gifver ett literärt arbete dess större eller mindre betydelse. Ett utkast på fem sidor kan väga mer än den digraste roman — de vackraste visorna äro, som ordsprå- ket säger, aldrig långa, och hvarför använda många ord på det, som kan sägas i få? Det är ju en ren dumhet att vilja påstå, att en roman, endast genom att vara en roman, skall intaga en högre plats inom diktningens värld än en novellett. Det är ju styrkan i känsla och tanke, det är själen i konstverket, som bestämmer dess värde. Och det är just själ, det är varm känsla och personlig tanke, man funnit i Jane Gernandts noveller — det osofrade eller sökta, som man ock funnit i en del af dem, det är brister, som kunna arbetas bort, och som visst redan till god del äro bortarbetade. En kritiker, som nyligen ägnat » Fata morgana » en liten essay, — Oscar Levertin i Nordisk Tidskrift — har förekommit mig i att som prof på Jane Gernandts karaktäriseringsförmåga citera hennes yttrande om en af de unga flickor. hon framställt med sådan vinnande friskhet och fin intelligens: » Det är något af tidig morgon öfver henne, någonting svalt och klart och oåtkomligt, som jag inte kan få namn för. Har du kanske märkt — jag har åtminstone känt det så många gånger — att naturen aldrig är så sluten inom sig själf som före soluppgången?
Sedan under Drottning Christinas regering de s. k. ordinarie statsinkomsterne blifvit till grunderna för deras belopp fastställde, utgjordes Svenska statsverkets inkomster (utom hvad som ingick af de eröfrade provinserne) af Irenne till deras beskaffenhet ganska olika delar: l:o De ordinarie inkomsterne, som (ehuru en del ursprungligen, såsom t. ex. mantalspenningarne, varit temporär bevillning) utgingo till ett oföränderligt belopp, utan annan skillnad, än hvad förminskning eller tillväxt i kronogodsens och hemmanens antal och afkastning, nya skattläggningar eller förmedlingar, ökad eller minskad folkmängd, bättre eller sämre årsväxt och deraf följande tiondeafkastning, högre eller lägre markegång o. m. d. kunde föranleda. Oberäknadt den betydliga andel af dessa inkomster, som, särdeles efter Konung Carl XI:s reduction, ingick af Kronans egna gods och hemman, var den öfriga delen grun - Den 14 December e. m. 393 grundad på gammal lag, häfd eller förutgående Ständers beslut, som öfverlemnat densamma åt Kronan såsom en ständig inkomst. 2:o Extra-ordinarie inkomster, såsom stora eller sjötullen, lilla eller landttullen (hvilken också ursprungligen varit en riksdagsbevillning), hvartill sedermera kommo chartee-sigillatw-medlen och post-inkomsterne. De extra-ordinarie inkomsternes belopp och grunderne för deras utgörande bestämdes af Konungen såsom ett regale, ehuru Konungarne af Wasa ätten sällan häri vidtog någon förändring, utan att hafva hört R. St., en varsamhet, som också af Konung Carl XI i allmänhet iakttogs. 3:o Riksdagsbcvillningar eller contributioner, som då de begge förutgående inkomslkätlorne icke ansågos tillräckliga för Statens behof, af R. St. beviljades för kortare, bestämda tiderum. R. St:s rätt i sistnämnda hänseende respecterades af Konung Carl XI, äfven efter KiSO, så länge han ansåg Slaten behöfva dessa tillskott, men under Konung Carl Xlhs regering utskref man, såsom bekant är, krigsgärder och afgifter af alla slag, utan alt anse sig behöfva omgången af Ständernes förutgående bifall.
Naj:t8 di8po8ition, till arlvoden ät tjen8temgn oeb biträden vid Urebivet intill nä8ta kik<;dag ä kik8gäId8-Lontoret anvi8at ett ärligt andag gf 2,500 k:dr att utgä frän oeb med den tid, dä den n^a loealen blifvit af kik8gäld8-Lontoret utrymd oeb till Kik8-Urcbivet ölverlemnad. Dä emedlertid n^88nämnde n^a loeal i anledning af binder, b villig det ej berott pä Kongl. !>1aj:t att undanrödja, ännu icke blifvit af Kik8gäld8- Lontoret utrymd, bar detta an8lag ieke lätt. Kik8-Urebivet tillgodokomma; men kongl. !V1aj:t före8iär nu, att de58a 2,500: mä uppför»8 pä 8tat att utgä utan afseende pä ofvannämnde vilkor; förmodande kongl. !>1aj:t, det kiket8 8tänder vidtaga 8ädane ätgärder, att dera8 vid 8i8ta 11ili8dag fattade be8>ut om öfverlemnande till Kik8-Urebivet gf kik8gäId8-Dontoret8 nu begagnade bu8, mätte ju förr de88 bellie bomma att gä i verli8tälligbet. I an8laget för böckei'8 inköp vid bongi.
Fahlun och Gefle, syneS öfwertyga om möjligheten att öfwer allt samma ordning underhalla. Att Hospitals, hjonen skulle kunna bespisas med otillräcklig, otjenlig eller osund söda, eller sakna nödig wärme, eller möjlig renlighet, kan ej annat än wara stftdande emot Kongl. Seraphimer-Gillets »välgörande assigter och anstalter. Icke eller är med dem öfwerensstämmande, eller är det förenligt med ifragawarande Inrättningars natur, att till större eller mindre del kostpenningar tilldelas i stället för mat in natura. Hospitals-hjonen befinna sig under det allmännas wärd och bära äfwen de ibland dem, hwilka ett wansört eller »vansinnigt tillstånd ej gör alldelts oskicklige till biträde, pa sadan grund wara befriade fran allt annat, än godvilligt bekymmer för deras tarfweliga utkomst. Den betydliga besparing som manligen winnes genom större inköp pa en gang ifrån rätt ort, samt genom gemensam hushållning, skulle äfwen derigenom förfelas. Af hwad jag nu haft den äran att anföra, lebes jag till öfwertygeise om nödwändiqhcten och sannolika nyttan af en mera oafbruten tillsyn öfwer deka christella Inrättningar samt öfwer deras Svklomän, och förestår till Kongl. Seraphimer-Gillets upplyste bepröfwande: >:o) Att i dwart och ett af Hospitals-hjonens rum alltid bär finnas uppstagen en med lustig stil för - Den rz April. 71 författad afskrift afven matordning sörhwarjedagiweckan, Kongl. Seraphimer Ordens-Gillet fastställt, eller fastställande warder.
Att den på Carlbergs Kungsgård belöpande ytterligare andel i kostnaden för verkställd reparation och nybyggnad å Solna Församlings Pastorsboställe, 5p R:dr 28 sk., blifvit bestridd af Åttonde HufvudTitelns Anslag för Publike Husens i Landsorterne underhåll; och hafva Revisorerne ansett, alt ändamålet med berörde anslag endast vore nödiga underhållandet af Statens publike hus, men icke att bestrida utgifter för Kungsgårdarnes onera, äfvensom att förenämnde utgift tillhört Anslaget för KrigsAcademien. Ifrågavarande utgift, för reparation och nybyggnad å Solna Församlings Pastorsboställe, har ägt rum till följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga bref den 16 Maji 1829; och emedan Rikets Ständers år i83o församlade Revisorer gjort anmärkning vid en likartad disposition, så åberopar StatsContoret i underdånighet dess, i anledning deraf, den 23 Februarii i83i till Eders Kongl. Maj:t afgifna underdåniga utlåtande. f 158 3 •s. 7:0 Att, med fästadt synnerligt afseende på det allmänt nyttiga ändamål, icke allenast till förmon för Läro-Verket på Carlberg, utan äfven i gemen för Elementar-Uudervisnings-Verken i Riket, som åsyftats med en af Leotorn vid KrigsAeademien, Professoren Ågren, företagen utrikes resa, Eders Kongl. Majit, genom Nådigt Bref den 1-9 Junii i83o, tillagt bemälte Professor, såsom understöd, en summa af 5oo R:dr,att utgå af blifvande öfverskott pä anslaget till allmänna Undervisningsverken; men som Eders Kongl.
V i bo spatiösare än andra folk, hvartill visserligen en ursäkt ligger i vårt långa vinteride, vi stiga på dyrbara mattor och sitta i plyschklädda emmor. Härvid må erinras om, huru t. ex. en handlande i Paris och andra franska städer låter sig nöja med bodkammaren, som han ännu ej sällan med familj bebor, äfven sedan han samlat ett rätt vackert kapital. E t t par svenskor, som under en vistelse i Slutligen är kontant betalning ett af hufen af dc tyska universitetsstäderna blefvo invudvillkoren för att man skall komma i den troducerade i en professorsfamilj, kunde ej ställningen, att man får litet öfver och kan nog förvåna sig öfver den enkla bostaden. bilda kapital. John Randolphs utrop i ameN å g o t förmak eller någon salong fanus ej, rikanska senaten är träffande. H a n hade funutan bestod hemmet af en sal och ett par nit de vises sten, sade han, som förvandlar sofrum. Senare fmgo de veta, att detta ingaallt till guld, den heter: Betala kontant. D e t lunda var något ovanligt förhållande. V å r a nöjen äro dyrbara. D e t är en stö- är, som bekant, öfver hufvud icke genom lyckade kupper, rikedom uppstår. D e n enda tande l y x, som slår en till mötes från de s. säkra vägen är att öre lägges till öre, och k. guldkrogarna, och naturligtvis är det den ett kapital, som bildats på detta sätt, visar allmänhet, som där roar sig, som får betala ojämförligt mera hållfasthet än alla hastigt den. D e t förefaller som om samtliga de beimproviserade. Orsaken är visserligen icke sökande vore stora kapitalister. Nöjen för att söka i någon mystisk egenskap hos själfva billigt pris förstå vi oss ej på. V i hafva flere tjänare än i utlandet är penningarna, utan i det olika sätt, på hvilket man betraktar en dylik småningom uppstapbrukligt, vi kläda oss mera depeusivt, och vi lad summa, hvilkens beståndsdelar hafva hvar lefva i allmänhet högt i mat och dryck; ja, för sig sin lilla historia, en historia om efvervåra middagar förvåna ju utländingen.
Ridderskapct och deln, akt berörde förslag till StatsUkskottet återremittera , samt de derwid gjorde anmärkningar Utskottet Meddela, dir Supra. Upjästes följande:' Utdrag af Protocsllet hallituti Borgare-Ständers Plenum wid Riksdagen i Stockholm den 12 December 1809. S. D. I anledning as wäckt sräga om billigheten deraf att Riks-Srandcns och Deras Utskotts Secreterare samt de som till biträde i Cancelliet! antagne och derwid tjenstgörande warit, sä wäl som StändenS och Utskottens enskilda wakt-betjening, bliswa försäkrade om något wihk arswode för deras under denna Riksdag hafde och widare fortfarande arbete och upwaklning, beslöts, del skulle till Riksens Högloft. Ständers Statsutskott remittcras, att, med afseende ä den owanligt trägna tjenstgöring, som innewarande ^RikSdagögöro - Den !4 Dkttruber, mål fordrat, ctt drrrfter s?ästgen länrpa' k arswods af Statsmedien för Riks Scändens och Utskottens C ncellie samt Wakt - bctjsning, med nndant.ig af dem, som os särffildte wedel godtgöra,;, bc!'äget sörestH och med Utlärande deröfwec ju förr desi hrldrc Uil Rik< sens Ständers Plena rnkomma. Och skulls detta cowmuniceras de Nesvecrive Med-Skänden, nied wördsaml cch wänligr lndjudande att i denna lemch sig sörena. Ok Lvjna. Lx ?ovkoco!!n. ch 14. 1'ekerz»n. Orc.fwe No la 6sr6iv, f aol). Det nu upläsie Peorvcoils. Utdrag har ferekoirtintt, hwatz lag ärna, anföra. B-willmngschltffottcts
högst svarar, bör med ådömda boteseller vitesbeloppet sammanräknas och fängelsetiden, i förhållande dertill, enligt sagda lagrum bestämmas; kommande, i händelse den bötfällde, jemte fängelse vid vatten och bröd, tillika är förfallen till annat frihetsstraff, hvad i afseende å böternas öfvergång till detta sednare straff är stadgadt, att till efterrättelse lända; 4 Kongl. Maj;ts Nåd. Proposition N:o 93. 7. att, om någon, som för brott, begånget innan nya lagen gällande blef, är vorden fälld till vitén eller sådana böter, hvilka, enligt äldre lag eller författning, kunnat, vid bristande tillgång, aftjenas med fängelse efter UtsökningsBalken, tillika är skyldig till frihetsstraff i minst två år, all fråga om utgifvande eller förvandling af nämnda vitén eller böter kommer att förfalla ; 8. att hvad 5, 6 och 7 punkterna innehålla skall tillämpas, ändå att böter eller vitén, hvarom der förmäles, förut blifvit, för bristande tillgång, till annat straff förvandlade; 9. att, om till verkställighet på en gång förekomma flera domar, hvarigenom samme person blifvit dömd till straff, som, efter ty i 2, 4, 5, 6, 7 och 8 punkterna stadgadt är, ej kunna, jemte hvarandra, fullt verkställas, Konungens Befallningshafvande åligger att om förhållandet göra anmälan hos vederbörande Hof-Rätt, som förordnar, huru straffen sammanläggas skola. 12 §. Der nya lagen utsätter särskildt straff för återfall i brott, skall det straff ådömas, efter ty i 4 kap. 11 § af samma lag sägs, ändå att straffet för förra brottet efter äldre lag eller författning ådömdt varit. 13 §. De i 5 kap. af nya lagen gifna bestämmelser skola ock tillämpas i afseende på gerningar, som äro föröfvade innan nya lagen gällande blef.
33 stadsValkretsar behållit sina gamla ombud och endast 14 skaffat sig nya sådana, hvarjemte 2 nya platser (för * Göteborg och Malmö) tillkommit samt ett val (för Halmstad-Engelholm) är upphäfdt. De • skedda förändringarne ha dock med få undantag icke haft någon politisk betydelse, hvilket på många ställen kan förklaras af valkretsarnes opolitiska indelning, så att valstriden stundom inskränkes till en strid om borgmästare. Antalet af dylika funktionärer, som förut var 9, har af Malmö stad ökats till 10, hvarjemte borgmästaren i Borås besegrat sin kollega i Ulricehamn, hvilken senare tagit sin reträtt till första kammaren. Helsingborg har skaffat sig en öfverste i stället för sin förre demokratiske representant, hrF. T. Borg, och Landskrona har ersatt venstermannen hr Öberg (som undanbedt sig återval) med en rådman G. The-strup, mot hvilken stadens högerparti uppstält en kapten med samma namn. I Eskilstuna och Torshälla, der den gamle representanten blef återvald men nedlade sitt mandat, uppstodo tre kandidater med pretention att vara » Rundbäc-kare », men valkretsen utsåg en fjerde, nemligen fabrikör K. Söderblom. Fyra stadsval äro emellertid af den art, att de påkalla särskild uppmärksamhet. Genom valen af dr Wretlind för Göteborg, lektor Waldenström för Gefle och skolföreståndaren E. J. Ekman för Ejistinehamn m. fl. städer har det frireligiösa elementet inom andra kammaren ej allenast vunnit ansenlig tillökning, utan äftren fatt de ledande krafter som behöfvas för en inflytelserik ställning. Möjligen hade den begåfvade och rättsinnade Göteborgsrepresentanten, hr S. Wieselgren, kunnat på denna sida spela en ledareroll, om han ej föredragit att som Caleb följa hr Abraham Rundbäck på tåget genom centerpolitikens ödemarker, — en uppoffring som en af Josuas stridsmän inom pressen lönat med det vitsordet att hr Wieselgren » äfven i annat än sin relativa ungdom har ett hinder för lämpligheten att med bästa möjliga effekt bära upp en partifana ».
I förbigående kan jag icke uragtlåta att förklara Herr von Törne min förbindelse öfver den uppmärksamhet hvarmed jag ensamt personligen med svar och anmärkningar blifvit hedrad, ehuru jag uti mitt första anförande icke ens nämndt Herr von Törnes namn och ehuru fEre i frågan sig yttrat, bland dem Herr af Uhr hos Ridderskapet och Adeln samt Anders Mårtenfon, Eric Andersfon Bång och Carl Bergman inom Hedervärda BondeStåndet, hvaraf de 2-,ne förstnämnde dessutom äro de, hvil* ka framställt ifrågavarande ämne. Men åsidosättande denna ensidighet, detina personlig - Den 16 September f. m, 117 het uti Herr von Törnes anmärkningar, detta bemödande, att concentrera anfallet på anenda, ehuru tillhörande flere, skall jag dock, så vidt jag förmår, söka att försvarara icke blott min, utan äfven deras, som med mig delat enahanda öfvertygelse i detta ämne. Herr von Torne börjar med att till styrka för sin tanka åberopa en af 30 jemtlands Invånare utgifven underdånig skrifvelse och ”anhållan, att intet affeende matte göras pä denna mo. tion (nemligen om Jemtlands önskade återförening med Wejler Norrland, och Herjeådalen med Gefleborgs Län) som emot deras vilja blijvitframftälld och font rakt flrider mot Folkets önfkan och fanna interesse." Då denna underdåniga skrif velse är införd i Allmänna Journalen N;o 203 den 3:dje dennes, har hvarje läsare af denna Tidning varit i tillfälle att göra sig bekant med dess innehåll. Det kan icke undgå någon läsares uppmärksamhet, ja förvåning hvilket också bevisar sig af en Artikel i gårdagens Allmänna Journal, hurusom denna skrifvelses Författare vågat nalkas KonungaThronen med anklagelser mot och missgillande af Riksdagsmanna personliga åtgärder, i synnerhet som allt hvad deruti anföres är grundadt på blotta berättelfer och rykten, så mycket mera som då denna underdåniga skrifvelse blifvit författad, Motionen inom de Högloft Utskotten ännu icke ees blifvit behandlad, mindre inom Ståndens plena till pröfning upptagen.
Vi andra kunde icke låta bli att se på hvarandra; hon måste formligen skuffa honom fram för hvart steg. Det var han som var rädd för dem, icke tvärtom. Så syntes han genom dörren, röd i ansigtet som en basunblåsare. Vresigt, halfhögt till Hilda: ”Hvad vilja de mig?” Han visste det mycket väl. Så kom han in om dörren, såg på Karl med en half bugning, som om det varit ytterst oväntadt, att han funnit honom der. Karl stod vid dörren. Det var för honom en så alldeles ny situation, att uppträda som friare. Också han var en smula fubblig. Matti och jag kunde icke låta bli att småmysa åt de två andra. ”Jag hm har varit så lycklig att hm – vinna Mathilda och vi hm jag ville be postmästaren ge oss sitt samtycke.” Detta tal satte gubben i humör som när man stryker en katt på ryggen. Han började på ett längre anförande, hvars syftning det icke var godt att utleta. Det rörde sig kring att arbeta och taga vara på hvad man förtjenar, att hålla af hvarandra och att inte gifta sig förr än man har något. Matti: ”Nej, pappa får behålla mig många år ännu.” Jag: (skrattande) ”Jag hoppas de icke skola bli så många.” Anförandet gick vidare, i zig-zag och på många omvägar. Han visste nog att efter jul så kunde de göra som de ville (ja tacka mig för det jag erinrat honom om det!) så att inte tjenade det till något om han sade nej. Men inte hade han några rikedomar att lemna, och – etc. ”Ingenören” fick han tillfälle att säga väl tjugo gånger. Och så kom föredraget in i den förebrående fåran; alltid skulle han hållas utanför allting och föras bakom ljuset och aldrig tyckte man sig ha skyldighet att säga något åt honom, utan allting skulle ske bakom hans rygg. Nej, det var det det icke skedde, just derför stod man nu och talade med honom, och det skedde alldeles inte bakom hans rygg. De kunde icke betro sig åt honom förr än de hade något att betro. (Det var naturligtvis jag som talade. Jag satt i min stora stol dirrigerande det hela. Jag kände mig så glad, belåten och uppsluppen; situationen så fullständigt vuxen.
Dx Drotoeollo, H/. 6. vo/r Nc/ra»^. 6 Kong/. ^Ac/rg-r /^co/)0LN/ocr, ^.o ^(?. ^-0 48. lVnic,. till Lxx. ^V«c//ga /Vo^o.i/i!/c-,l t/// ^anc/ec-^ crngcrenc/s e^ättn/ng t/// ^c-ono-^cmEnnne/r/o> rs^o/-^ .rom c// c/em crn§^cr//cr§ t///^o>- ^eg//,?g «/ /-c'c'cnM'n§-/'ec/,i/.a/) ^ 6c/l-s?r ^oo^/ro/mjL/o^r c/en 2// I/c?^ /§^/o. lili en lill Kongl. Naj.l ingikven alirikl, Irakva Krono-Kän8männen inom 8smteliga Kögclerien ak ^Vermlanög llän, jemte kram8lällning om viclclen oell an8varigll6ten ak Kän8man8-göromä1en i allmäullet 8aml ringlreten ak cle88a ljen8temän8 löner-, i unclerclänigllet anliallit, all, 8ä cle re8or i oell köi tn-änvin8-reÖ8ligg8 kör8egling, irvillra, jemlilit Kongl.
Vid ett sädant lörbällande bar Kongl. Illaj:t funnit. alt mein ingripande Åtgärder, än ds dittills vidtagne, blifva ak nöilen, för att frän jordbruket bvälfva, om ieke ali kostnad l oell för skjuts-väsendet, ätminstone, sä vidt omständiglisterna ännu kunna medgifva, alt den öfriga lullig, som vidläder skjuts-sk^ldigbsten I dess närvarande form af prasstation in natura; oell bar Kongl. Naj:t ansett, att det första oell för närvarande lämpligaste steget till ett 82 önskvardt ändamäls ernående vöre till vägabringandet af frivilliga entreprenader för skjutsnings-best^rets ölvertagands, enär det ieke kunnat undfalla Kongl. lVlaj:t, att en mängd af serskildta» dels tillfälliga, dels loeala binder, äkvensam bristande insigt bos en del skjuts-skyldigs om deras verkliga fördel, ännu pä en längre tid kunna lägga binner i vägen för en allmän oeb likformig reglering af skjutsningsl)68vä>'6t öfver kela Iliket. Kä grund af dessa äsigter oell clä Kongl.
Sedan ta ges omyndigt fordran, i hufvudstol och ränta till betalningsdagen, hos föräldrar och andra förmyndare ut; dock med förbehåll af intecknings-egares rätt i det fall, sorn uti 2.dra punkten af nästföljande 9 $. sägs. Äro förmynderskapen flere, egen de omyndige icke företräde framför hvarandra, der fråga allenast dem emellan uppstår. 9 d>‘. Härefter .komma de, som fått inteckning i gäldenärs fasta egendom; och njuten de förmonsrätt i samma egendom, samt i den afgäld, som under concurstiden deraf faller, för hufvudstol, så ock för ränta intill betalningsdagen; dock gälle förmonsrätt, Lng-Urskottcts Bet, N:o 71. 1.7 rätt till ränta, som före concursens början upplupen är, ej fér längre tid än 3 år. Har någon fått inteckning i förmyndares fästa gods, innan han förmyndare blef, njute då sin inteckning till godo, framför fordran, som i 8 § omtalas. Ar fast egendom intecknad för fleres fordringar, och räcker den ej till för alla , håfve den, som äldre inteckning eger, företräde. '10 Efter de fordringar, som nu nämnde äro, skola, utan förmonsrätt sig emellan, gäldas: Kyrkors, Lattigcassors och Sockne magasins fordringar hos deras Föreståndare; Kronans, Städers och Allmänna af Konungen stadföstade cassors, penningeverks och inrättningars fordringar hos de tjenstemän, som äro satte att deras inkomster uppbära, för hvad af sådan uppbörd hos dem innestår: så ock enskildes fordringar hos Embeisoch Tjenstemän, för egendom, som desse, i och för embete eller tjenst, emottagit. Slutligen, i öfverensstämmelse med hvad den Kongl. Propositionen vidare innehåller, och då ett förtydligande af 17 Cap. 2 §.
Det har icke kunnat undfalla Revisorerne att, af det sätt hvarpå denna fråga konime att afgöras, vid närvarande förhållanden till en hufvudsaklig del beror, huruvida de af Rikets Ständer till Silfverköp anvisade medel blifva tillräckelige eller icke, och Revisorernb hafva följakteligen vid pröfningen deraf på det sorgfälligasle undersökt huruvida de af Rikets Ständer fattade Beslut och meddelade föreskrifter eller grunderna derföre gifvit stöd åt de af Fullmägtige i detta afseende yttrade åsigter. — Revisorerne hafva vid denna pröfning erhållit en motsatt öfvertygelse af följande skäl: