Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan tvifvel i mannens lättsinniga förskjutande af qvinnau och i hans förnekande att deltaga i hennes olyckliga belägenhet. Deri ligger orsaken, och förr än vi undanröjt orsaken till brottet, finnes icke heller någon anledn. för handen att ännu mera tungt göra ansvaret för den arma qvinnau, som alltid är den anfallna, den olyckliga, och således minst brottslig af de båda personerna. En talare har med statistiska npgifter uplyst, att barnamorden i sednare tider, relativt till folkmänuden, icke ökats, utan snarare förminskats. Jag hemställer då, hvarföre vi skola förkasta den vackra bilden från Konung Gustaf III:s tid, barn af den mildare lagstiftning, som vi nu till följd af tidens kraf söka tillegna oss. Hr v. Köchs yttrande fattade jag icke riktigt, meri jag tror att det åsyftade, att man geuoru ett lagbud skulle stadga, att oäkta barn icke 366 Den 17 Jnnl f. m. skola förblifva i okunnighet om sin moder. Jag tror, att ett sådant stadgande icke hörer till denna fråga i dess nuv:de skick, och att på grund deraf en återremiss icke bör beviljas. I alla fall ser jag icke, hvartill ett sådant lagbud skall tjena, och icke heller att det står i öfverensstämmelse med 1778 års Kongl. Bref, hvilket tvertom skulle genom ett dylikt tillägg alingsnäs från hvad man med det Kongl. Brefvets utfärdande åsyftat. Jag minnes icke Hr v. Köchs ordalag, man jag tror att han ville, det man genom offentlig myndighet, genom barnmorska och dylikt skulle erhålla kännedom om namnet på barnets moder. Jag hemställer likväl, om detta kan vara riktigt. Hvilka olyckor inom familjer skulle icke upkomma, som likväl nu undanrödjas just genom den anbefallda förtegenheten. På grund af alla dessa skäl anhåller jag om bifall till Betänk. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 0 e. m. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates:
Jag reserverar mig emot Betänkandet och gär att anföra; Det tillstyrkta stadgandet tillerkänner fängvårdare rättigheten att i första och sista instancen utöfva lagskipande och verkställande magiernas odelade välde öfver flyktande fånges lif. Jag förklarar högtidligt, att jag icke tillhör deras antal, som i Lagstiftning hyllar vissa skonsamhets-theorjer emot den förhärdade missdådaren, emot mensklighetens af. skum och Samhällets skräck. Jag ville tvärtom yrka, att Lagen icke undan bilan besparade rnissdådarens lif, för att öfverlemna det åt en fångvaktares godtyckliga behandling. Dömd af Lagen må missdådareng namn och hans varelse utplanas af jorden. — Men må han möta sina sista stunder förberedd på sin öfvergång till den gränslösa evigheten — och icke oberedd störtas dit in J — Jag kan vida. re ej gilla det af Utskottet tillstyrkta stadgandet, emedan jag derom är innerligen öfvertygad, att den Lagstiftning icke stödjer sig på nog säker rättsgrund, som fordrar ett handlingssätt, stridande emot sjelfva naturen. Straffa den fångne för hans trängtan efter friheten, för det begagnade tillfället att fly! Straffa den hemsjuke för den hetnsjuka, hvaraf Bil. till LagUtskottets Betänkande N:o 11 3, 11 han fortares — och bestraffningarne skola i bägge fallen blifva ändamålslöse. Jag kan omsider ej gilla det tillstyrkta stadgandet, ernedan det en dag skall gifva anledning till en godtycklig, någon gang äfven försåtlig behandling med mennisko-lif. Öppna för den inspärrade utsigten öfver den fria, af en klar himmel upplysta rymden; — lemna nyckeln till fängelse-dörren i handen på fången —- gif honora ett försåtligt tillfälle att fly — och den i hvarje lefvande varelses hjerta djupt intryckta, aldrig slocknande trängtan efter friheten skall upplåga. Men, invänder man, han vet sitt förestående öde; döden och friheten strida i hans bröst.
I öfrigt har Kongl. Majit föreskrifvit, att sådana fisken, som äro obefintliga, eller blifvit i behörig ordning utdömde, eller ingått i hemmans skattläggning, eller ock, enligt anställda syner, befunnits odugliga och således icke vidare kunna begagnas, böra från jordeböckerna afföras; och då det tillika förekommit, att åtskilliga af de till utarrendering afsedda fisken, fastän icke sistberörde förhållande med dem inträffat, likväl äro af sådan beskaffenhet, att vid flere förnyade auktioner anbud derå icke erhållits, hvadan de för närvarande finnas obegagnade; så och enär, under dylika omständigheter, det vore utan ändamål och olämpligt att dem skattlägga och till försäljning utbjuda, har Kongl. Majit, med föranledande jemväl af Rikets Ständers derom gjorda begäran, behagat föreslå Rikets Ständer, att de fisken, med Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 45. 5 hvilka sisth eröide förhållande eger rum, jemväl må, efter behörig utredning och pröfning, ur jordeböckerna få afföras. Utskottet har, efter tagen kännedom af hvad i detta ämne vid 1840—41 årens riksdag förekommit, inhemtat, att de af Kongl. Majit i ofvanomförmälde hänseende vidtagne åtgärder, hufvudsakligen öfverensstämma med hvad Rikets Ständer för deras del beslutat; och då Utskottet funnit hvad i öfrigt föreslaget blifvit, leda till förenkling i räkenskaperne, samt till undvikande af de många bestyr, hvilka i och för utarrenderandet af ifrågavarande obetydliga lägenheter, endast upptaga vederbörande auktoriteters och kronobetjenings tid, utan att tillskynda staten någon motsvarande fördel, tillstyrker Utskottet Rikets Ständer att bifalla hvad Kongl. Majit uti den nådiga propositionen föreslagit. Slockholm den 10 Februari 1851. Reservation af Grefve M örne r, C. G. 6 Slats-Vtskottets Utlåtande, N:o 46. IN: o 46.
Lag' sami Allmänna 13* svärsoch Oeconomie • Utskotten: x:0 Olof Månssons från Blekinge Latt Memorial, om förklaring af Kongl. Förordningen den. 19 December i8»7, angående gcitnderne och vilkoren för Hemmansklyfning, 2:0 Olof Olssons från Carlstads Län Memorial, om skyldighet för grufvu-hylte-och jernbruksegare att deltaga i vägars byggande och underhållande. 3:o Casper Vtfhnans från Upsala Län Ma* moiial, om Qvarnegares och egares af bebygde Utjordar skyldighet, att deltaga i vägars underhållande. 4:0 Nils Håkanssons från Kronobergs Län Memorial, om inskränkning i rättigheten att hemta myrmalm. 5:0 Eris Perssons från Sofieborgs Län Me* FrötUtdr. d. iS Bec. igjg, 261 moria], om vidsträcktare rättighet till svedjande k Skattehemman. Allmänna Besvärsceh Oeconomie-TJtslottet. 1:0 Patter Perssons från Jönköpings Län Me.; moria], om anställande af Fiscaler vid Consistorierne. 2;o Ol»f jeppsson! från Blekinge Län Memorial, om rättighet för Listers Häradsboer, stt få leverera Kronotionde-spannmålen vid närmaste Krono-Magazin i Carlshamn* 3:0 Anders Perssons från Östergöthlands Län Memorial, rörande uppbådatadet till skallgång och användandet af Jagt-Cassan I Lånet. 4:0 Densamme, om skyldighet för Soldaten Ä att under fredstid sjelf reparera mindro bristfälligheter på dess Torp. 5:0
Min glädje och otålighet blandades med en liten känsla af skam, som besvärade mig, ty jag var den enda från de högre klasserna och nödgades nu här exponera min barnslighet alldeles som en nioårig förstaklassist. Det gick ändå för sig i mörkret, där ingen så noga kunde urskilja den andra. Jag tilltalade ingen, behöll en isande reserv och huttrade af köld. Om en half timme läste skolvaktmästaren flinande upp ytterdörrarna inifrån, och jag var den förste, som tände ljusen på de tre stora A-na i vårt klassrum. Det var mycket högtidligt att sålunda sprida upplysning i samma lärosal, där man lärt sig mottaga den annars, och klassrummet tog sig besynnerligt främmande och festligt ut i det skarpa ljusskenet. Men ljusen sutto icke stadigt i sina urhålkningar, och min bästa hälgdagshabit fick svåra fläckar af drypande stearin ... Ändtligen gick jag i min tur med klappande hjärta fram till katedern, där skolans myndige rektor stod och rufvade på en hel hög nyskrifna höstterminsbetyg. Jag fick mitt berömliga i uppförande, flit och uppmärksamhet, lät mitt betyg halka ned i barmfickan och gick med stel hållning, följd af hela skolans blickar, för att intaga min plats i ledet. Så följde en lång väntan tills alla pojkar passerat revy. Jag skyndade sedan på takten i afslutningspsalmen, så att jag alltid var en half takt framom kamraterna, ilade genom Fader vår och Välsignelsen, höll väntansfull paus med psalmboken fromt framför ögon, som späjade efter rätta stunden att kunna störta ut, och jag blef en af de allra första, som sprängde skoldörren upp till den ljusnande morgonen. Så stark och så samfäld var rusningen, att jag likt en förladdning slungades vidare utför farstutrapporna af trycket från de många otåliga bakom. En knapp halftimme därefter satt jag redan, omklädd för resan och med den sista biten frukostmat i munnen, mellan fårskinnsfällarna i Valkola-Mattis släde. Solen gick just upp öfver den gamla gymnasiistaden, medan vi åkte Storgatan fram och passerade stadsporten.
Denna mellan rymd, betecknad i Ordet på flera sätt (såsom t. ex, genom det ”stora befästade svalget” mellan Rike Mannen och Lazarus), hafva fordne Hedningar menat med sitt Hades, och Katholikerne mena den ännu i dag med sitt Purgatorium 17; bägge i rigtig, men dunkel aning, som genom sin dunkelhet ledt till missförstånd. Frågas: hvi är det Verlds-Hela skapadt? och hvarföre vidmakthålles det? så kan derpå ej lemnas annat svar, än det redan gifna: emedan Gud, såsom Evig Kärlek, sjelfnödvändigt har den egenskap, att älska andra varelser, och att vilja med dem vara ett på ett sätt, hvarigenom de, i sitt lifs mått, sjelfva blifva goda, visa, sälla. Men varelser, med hvilka detta egentligen kan ske, äro endast Menniskorna: derföre har, – i denna mening, – allt blifvit skapadt för Menniskans skull. Skapelsen kan således, i sin allmänna sammanfattning, ej äga något annat ändamål, än att i Menniskan, och förmedelst henne, upplyftas, lycksaliggöras, förherrligas till Guds möjligast nära och innerliga gemenskap. I sådan afsigt har den tillvägabragts, liksom den ännu oupphörligen tillvägabringas, genom från Honom utstrålande verksamheter, börjande från de innersta, de högsta och fullkomligaste föremålen, och fortgående medelst de Grad-förhållanden, enligt hvilka det Hela är ordnadt, till de yttersta, lägsta och ofullkomligaste föremål, som för en gudomligt skapande kärlek och vishet kunna vara möjliga; en fortgång, som i och med detsamma är en ständig utvidgning till mångfaldiga sig utom hvarandra sammanslutande Sphärer eller Lifskretsar, hvilkas gemensamma centrum Han Sjelf är. Klart bör finnas, att i och med de yttersta möjliga föremålen, eller deras sammanfattning i den yttersta möjliga sphären, är den gräns gifven, utom hvilken skapelse-verket ej vidare fortgår; denna är alltså det Sista af Skapelsen.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om StatsVerkets tillstånd och behof, kommit i tillfälle alt derom inhämta någon kännedom, 2l6 Den 8 December e. ro. och mine åsigter i flere delar icke instämma med hvad i nämnde Proposition blifvit i Nåder föreslagit, har jag, i närvarande förhållande, ansett mig icke sakna anledning att, förr än StatsUlskoltet med Betänkande derom till Rikets Ständer inkommer, mine omdömen i förväg StatsUtskottets pröfning underställa. Oförmodadt har det mig förekommit, att hemmansbrukarens billiga förhoppningar, att, vid nedfallne försäljningspris på hemman och jordbrukets produeter, i Bevillningen njuta till. godo en nedsättning, skulle mötas af förslag tili beskattningstyngder i flere vägar och i större skala än någonsing tillförene; uppgående den föreslagne BevillningsSummau allena till omkring g millioner Riksdaler, eller fjerdedelen af Rikets rörelse-capital, och hvem hade väl kunnat ana, då den första Statsregleringen 1810 bestämde Statsutgifterne till omkring 3 millioner Riksdaler, att de 18 år derefter, under fortfarande fredslugn, skulle äskas till tredubbelt belopp, och då i belragtande kommer, att från Landets penningerörelse utgår ej allenast denna dryga beskattning, utan äfven penningeutgifter unde}’ andra benämningar, såsom Passevolance-, Beklädnadsoch Saltpetermedel m. m., som utgå från Provincerne, men icke genom några vid lagné messurer dit återkomma, är lätt att finna, det klagan öfver penningebrist och förlägenhet i orterne icke är ogrundad, utan alt den ordentliga Den 8 December e. m. 217 hushållaren äfven deraf tryckes.
R:dr. öre •24,000 — Departements-chefen, Statsministern för Utrikes Ärendena 24,000 — 25,500 — Departementets Expedition 25,500 — 359,700 70,000 Minister-staten 359,700 70,000 Skrifmaterialier och Expenser samt Extra Utgifter S:a 479,200 - Summa 479,200 STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1866. Stats-Utslcottets Utlåtande M 28. 1 N:o 2H. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Jan. 1866, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af väckta motioner, angående ändring i vissa delar af Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer af Statsverket. (I. A.) Härom äro tvänne motioner väckta, den ena inom Borgare-Ståndet af Herr C. E. Ljungberg (N:o 99) och den andra inom Bonde-Ståndet af Riksdagsfullinägtigen P. O. Hörnfeldt (N:o 236). Uti den förra af dessa motioner anföres hufvudsakligen, hurusom statsrevisionen, om den hädanefter, såsom hittills, skulle utgöra en kontroll öfver administrationen och en garanti mot missbruk och godtycke från de magtegandes sida, syntes böra frigöras från de, enligt motionärens tanke, onödiga hinder och omvägar, som nu förlamade dess verksamhet, och att vissa i den nu gällande instruktionen för Revisorerne saknade bestämmelser borde, till förtydligande af deras uppdrag, uti instruktionen inläggas. Bland de brister motionären, vid deltagande i tvänne statsrevisioner, bemärkt, ville han anmärka, att ehuru Kongl. Majit uti nådigt Cirkulär till de förvaltande verken af den 14 Augusti 1841 förklarat
De af Bruksidkaren Arfvedson uti förevarande afseende slutligen erbjudne oell af Kongl. Maj:t gillade vilkor äro, på sätt det vid Kongl. Majtts Nådiga Pioposition bifogade Stads-Råds-Protocoll utvisar, följande: i:o att factori-egaren, sorn med företedde handlingar stjrkt, att vid det tillfälle, då, enligt i Januari månad 1760 upprättadt Syneoch Värderings-lnstrument, factoriet af Kronan till Commerce-Rådet Finlay oell Ryttmästaren Jennings aflevererades, de dertill hörande hus, byggnader och lösa egendom uppskattades till 38, roo Daler 4 öre, samt att i afräkning derå köparne vid tillträdet erlagt 24,000 „ — nu betalar skilnaden 14,100 Daler 4 öre Kopparmynt, med beräkning af 18 Daler Kopparmynt mot En R:dr Specie eli er Silfver; 2:0 att factori-egaren, som, i stöd af U pplålelse-brefvet, den 13 Sept. 1707, redan är laglig innehafvare af de vid Norrtelje factori befintlige bus, byggnader och inventarier, tilla tes att, emot den betalning , som öfverensk om men och utsatt varder, af Kronan sig tillhandla den jord, hvarpå factoriet är beläget, och det vattenfall, sorn dertill hörer; 3:o att, sedan Arfvedson numera afstått från sitt först gjorda yrkande, att 267 f,/4°:dels läster Skatte-ränte-kol , som tilt Gevärsfactoriets bedrifvande varit anslagne, matte vid factoriets nedläggning få öfverflyttas på det honom tillhöriga och med factoriet hittills förenade Ortala f. d. Kronobruk, emot lösen till Kronan efter ortens pris, Kongl. Majrt ville till sökandens eller dess rättsinnehafvares framtida säkerhet, i Nåder förklara: a) att det hittills genom Upplåtelse-brefvet den i3 September 1757 och Skattebrefvet i3 Febr. 1760 gällande stadgande, enligt hvilket Ortala Bruk och Norrtelje
En man af det heliga predikoståndet har, i sin motion om går dfar ihandeln, föreslagit en sträng lag, för denna del af Sveriges befolkning, om någon af dem skulle beträdas med kringföring af förbudet gods , nemligen, att eu sädan borde gripas och anställas vid något Gardes-Regemente till sex års tjenstgöring, eller, i händelse af oduglighet härtill, insättas på Correctionshus i tre år; samt, att den, som gripit Lurendrägaren, borde af Häradets skallgåings-cassa undfå en belöning af 33 R:dr 16 sk., under offentliga tacksamhets-betjgelser vid nästa ting. Ehuru jag icke med den ärevördige Fadren gerna instämmer i hårda eller nesliga straff för ringare brott, hvilket jag ingalunda tror vara öfverensstämmande med försoningsläran, eller med den * mildhet, som bust anstår en prestman alt predika, är jag dock färdig att förena mig med honom i en skärpt bestraffning för de omklagade brotten, med det vilkor, att våra andra Stadsköpmän äfven dermed blifva hugnade, dä de förbryta sig. Jag fruktar blott i detta fall, att om motionairensförslag antoges, och om den sednare personalen skulle komma i åtanka vid lagstiftningen härom, landets alla skallgångs-eassor blcfvo otillräcklige, och att i följd der - ao6 Den 4 Jun i i e. m. af Rikets Höglofl. Ständer kommo i ett icke ringa bryderi, för anslag af medel till belöningarne. Att några det enskildta intressets coryfeer ifrat emot gårdfarihandeln, förundrar mig icke; emedan man alltid får vänta sig ett bemödande af egennyttan, att vilja undanrödja andras lofliga industrier, för att såmedelst sjelf mätta sig.
St. ansett billigheten fordra, att SubalternOffieerare och »deras vederlikar vid ifrågav:de reg:te få tillgodonjuta enahanda »löneförmåner, som för motsvarande grader vid öfrige garnisons-reg:len »blifvit beviljade.» Härvid finnes endast en anmärkning att göra: Var Ständernas yttrande rigtigt om Subalternerne, måste det äfven varit tillämpligt på Ryttmästarne och i ännu högre grad på de så ytterst vanlottade UnderOfficerarne, hvilka alla dock lemnades åt sitt öde. K. M:t har nu sökt afhjelpa den mest i ögonen fallande orättvisan, då K. M. i sin nåd. Propos. föreslagit en löneförhöjning för Underbefälet, en löneförhöjning, förutan hvilken nämnde befäl icke 3IJ6 Den 23 November e. iu. kan lifnära sig. Att K. M. icke kunnat gå längre, medgifver jag gerna, men tror deremot, att R. St., å sin sida, både kunna och böra taga steget fullt ut, samt sålunda fullborda hvad de vid sednaste Riksmöte började, med andra ord, tillägga samma löner åt Hussarernes Ryttmästare, sorn dessas kamrater vid andra regementen redan sedan flera år åtnjuta. Regementet, jemförelsevis det minst dyra inom arméen, har doek, jag vågar tro det, alltid med heder försvarat sitt rum i krigshären; i nit och kärlek till sitt yrke gifver det icke efter för något; tjenstgöringen är för befälet lika trägen och extra utgifterna större än vid andra regementen. Hussarerne, ensamme bland alla värfvade, afmarchera årligen till en aflägsen mötesplats och förläggas i dyra kantoringsqvarter, der serskildt sqvadronscheferne, med egen uppoffring, nödgas sörja för sina underhafvandes utkomst. Då R. St. dessutom sjelfva, med rätta, påpekat att lefnadskostna den i den del af Skåne, der regementet ligger, icke kan vara ringare än i den del af samma provins der t. ex.
Färdighet i sådant arbete må visst icke föraktas, men dess inlärande får ej upptaga afsevärd del af skoltiden, hvilken bör användas till inhemtande af bokliga kunskaper och insikt i praktiska arbetens utförande. Huru kunna husmödrarna beklaga sig öfver, att tjänsteflickorna äro okunniga i matlagning m. m., då de veta, att dessa lemna sina föräldrahem vanligen året efter det de sluta sin skolgång? Svaret torde kunna gifvas indirekt i följande fråga: Huru stora insikter i allmän hushållslära och matlagning hade de flesta husmödrar själfva vid tiden, då de lemnade elementarläroverket eller pensionen? Ett fåtal kan besvara denna fråga med » temligen goda »; flertalet med » obetydliga »; resten med » alls inga ». De bättre lottade kunna emellertid låta sina flickor, efter skoltiden, och innan det för dem blifver ett oafvisligt behof, inhemta det nödvändiga af hushållsläran och matlagningen, så framt flickorna därtill hafva lust, men olyckan är, att denna lust blifver kväfd af den vid flickskolorna alltför högt uppdrifna lexläsningen. I berättelsen » Min första lärarinna » af Helena Nyblom i samma nummer af Idun synes, huru en lärarinna gör sig omtyckt af sina elever, och med hvad hon på lediga stunder roar dem. A f dessa nöjen framhålles ett, » att laga mat, som små flickor ju ofta svärma för vid en viss ålder ». Detta är fullkomligt sannt, och hvarför skola flickorna vid den tiden ej öfvas däri, då flertalet af dem i framtiden nödvändigt behöfver denna färdighet? Det är rent af förvånande, att flickskolorna sakna ämnet: hushållslära, som näst efter konsten att kunna läsa innantill borde för de flesta vara den viktigaste. Om alla husmödrar kände denna konst, skulle också helt visst förhållandet mellan dem och tjänarne blifva bättre, än det nu är, ty då tjänsteflickorna komma ut, är det väl deras önskan få lära något, och hafva de en mästare öfver sig, så biträda de nog i allmänhet villigt vid göromålen och inhemta snart så mycket, att de, med endast någon ledning från husmoderns sida, kunna utföra de vid ett hushåll vanliga förrättningarna.
Dito dito för utdikningar och vattenaftappningar, utom härför beviljade lå neunderstöd Dito dito för förbättrande af kommunikationerna till lands Dito dito för strömrensningar och hamnbyggnader m. m., utom för samma ändamål utgifna lån, . Dito dito för boskapsskötselns uppmuntrande och befrämjande » 55 55 Dito dito till ersättning för sedermera aflidne Kapiten-Löjtnanten A. Gossel mans resekostnader Dito dito för inlösandet af Löfås silfververk anslagna förläningar Dito dito för reparerandet af grafchoren i Wreta Klosters kyrka Dito dito för uppförandet af ett National-Museum Dito dito för ordnandet af Kapiten B. Cronstrands samlingar angående Egyptiska byggnadskonsten och inköpandet af Fornskrift-Sällskapets handlingar Under 1844 och 1845 års Riksdag beviljadt anslag för inköpandet af Ridder stolpeska sterbhusdelägarnes hus Dito dito till en gratifikation åt Akademi-Adjunkten C. O. Ramström Understöd för fattigvården Af anslagen för bildande af Folkskole-lärare Dito för aflönande af Dito Utaf det s. k. mindre Kreditivet Spanmålsundsättnings-Kreditiverna Kreditivet för Ull-Diskontens förstärkning Dito till befrämjande af Acltords-regleringen inom Arméen Låneunderstöd för vattenaftappningar och odlingsföretag, utaf härför under 1840 och 1841 års Riksdag anvisade medel,. Dito dito, af härför under 1844 och 1845 års Riksdag anvisade medel, . Dito för hamnbyggnader m. m Dito för Kyrkobyggnaden i Hernösand Dito för utvidgandet af skolhuset i Nyköping Dito för återuppförandet af .bruksbyggnaderna vid Conradsfors Förskjutna brandförsäkrings-afgifter för intecknade egendomar i Norrköping Wenersborg, Borås och Wexiö Förskott till kostnader vid Charta-Sigillata hvitstämplingen 7 Kapital-afbetalning å Riksgälds-Kontorets skulder, utom den för Strömsholms kanals ombyggnad afsatta fond, Räntor å dito
Och om än förslaget skulle falla, så försvunne dermed ej behofvet af en sådan reform i städernas styrelse och förvaltnings-väsende, att ifrågaställde samhällsklass må få ett behörigt inflytande derpå. Då nu detta ändamål syntes lämpligast kunna vinnas på det sätt, att de stadsinnevånare, hvilka skulle erhålla representations-rätt, förklarades behörige att förvärfva borgarerätt, medelst tillägg till ofvanberörde lagrum, som utstaka sätt för burskaps vinnande och uppsägande, har motionären föreslagit, att 1 och 5 §§ i Handels-Balkens 3 kapitel måtte erhålla följande förändrade lydelse: Lag-UlskoUcls Betänkande N:o 27. 3 » 1 §. Vill någon burskap vinna, ehvad han är inländsk eller utländsk man; söke det hos Borgmästare och Råd och nämne derhos den handel, handtverk eller annat borgerligt yrke, deraf han sin näring häfver. Varder det honom då, efter stadens äldstes hörande, af Borgmästare och Råd beviljadt, gore så vanlig borgare-ed, derå burbref gifvas må; och varde hans namn och yrke, med år och dag, dä han född är och borgare-ed aflagt, i stadens bok inskrifna. Egare af hustomt, så ock egare eller innehafvare med ständig besittningsrätt af jord under stadens domvärjo, äfvensom Magistrats-person derstädes, håfve ock rätt att, i den ordning nu sagdt är, burskap vinna. Afträder han från fastighet eller syssla, på grund hvaraf burskap vunnits, vare desslikes anteckning derom gjord i stadens bok; och vike burskaps-rätten till dess han annan sådan egendom eller syssla förvärfvat. § 5. Vill man säga upp burskap, gore det inför Borgmästare och Råd, och gifve derhos ut belöpande utskylder till kronan och staden eller ställe der borgen före. Sedan gifve honom Borgmästare och Råd bref uppå, att han burskapet sig rätteligen frånsagt och sin borgarepligt fullgjort, och vare han utur stadens bok afförd.