Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stat uppföras till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig Pension af 3oo Rd. Vid det förhållande, som äfven härvid inträffat, att 2 Stånd stannat emot 2, föreslår Utskottet, att Förstärkta StatsUtskottet må anställa omröstning öfver en så lydande proposition. 3:o Den som bifaller St^atsUtskottets tillstyrkande, att f. d. LandsKamereraren, Assessoren C. M. Wahlström icke må till pension å Allm. IndragningsStaten uppföras, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej. Kommer bemälde Wahlström, att på nämnde Stat under sin återstående lifstid uppbära årligen en Pension af 3oo R:dr B:co. Den i i3 Puneten af Utlåtandet N:o 254 af Utskottet tillstyrkta ersättning till Landshöfdingen i Kronobergs Län , för indragning af den honom på lön anslagne dagsverksskyldighet till Kronobergs Kungsgård af Inhyseshjonen i nämnde Län, att utgå till det belopp, hvartill lösen för berörde dagsverken, efter medeltal af de 5 sistförflutne åren kunde finnas uppgå, och hvilken ersättning skulle förslagsvis till i5oo R:dr på denna Stat upptagas, har blifvit bifallen af alla fyra RiksStåuden, men härvid är tillagdt af Högh Ridd. och Adela.- att den Summa, hvartill ifrågavarande ersättning, efter den af Utskottet lagde grund finnes upp - Betänk anden, N:o 3r5. 5f>() gil, skall efter 1825 års sint 3 ?.:dra IIufvuilTiteln uppföras för att, efter hvad närmare kan förordnas, till löneförbättring.ät någon annan Landshöfding utgå , äfvensom af JJ.
Hvad angår grundlagsenligheten af den afslutade traktaten, har derom både i skrift och tryck blifvit mycket ordadt. Jag tror, i likhet med många, att det är K. M:ts obestridliga rätt att afslnta traktater med främmande makter. Men lika visst är, att denna rätt icke kan sträcka sig längre, än inom de gränser grundlagen utstakar, så att t. ex. K. M:t icke har rätt att afsluta en traktat, hvarigenom rikets område skulle förminskas, eller hvarigenom riket skulle belastas med gäld, o. s. v. Då nu 57:de §:n B. F. tillerkänner B. St:r allena rätt att sig beskatta, samt denna §, enligt 83:dje §:n R. F , skall efter ordalydelsen i hvarje särskildt fall tillämpas, samt nåtzon ändring eller förklaring deraf icke skett på sätt 81 och 82 §§ föreskrifva, måste R. Sl:r allena ega att bestämma belopppet af den bevillning, äfven i form af tullmedel, som skall utgå; och K. M:t eger i afseende å bevillningen ingen annan rätt än den, som tillägges honom i 60:de §:n R. F., nemi. att höja tullen å inkommande och utgående spanmål; ty uttryckligen säges att K. M:t icke kan, med nämnda undantag, höja några af R. Sl:r beslutade allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, och något stadgande derom, att K. M:t skulle ega nedsätta tullen å någon vara, har åtminstone icke jag Ijckats upptäcka i grundlagen, hvilken, såsom ofvan nämnts, skall efter ordalydelsen tillämpas. Men, säger man, det bär sedan t 09 många gånger inträffat, att K. M:t sänkt tullsatserna, sedan de blifvit af R. St:r bestämda.
Upplästes till justering och godkändes ExpeditionsUtskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse N:o 432 om decharge för StatsRådets Ledamöter, m. fl. Ilögloflige Ridderskapet och Adeln åtskildes klockan half Lill 3 eftermiddagen. Iti fidem protocolli, O. J. Lagerheim. i68 Den 16 Mars e. m. Tisdagen den 16 Mars i83o. Plenum klockan half lill 6 Eftermiddagen. Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottets, den n dennes under N:o afgifne samt den i5 derpå följde på bordet lagde, Utlåtande, angående väckt fråga om anslag för utskrifning af manuscript till tryckningen af RiksStåndens Protocoll samt för correcturläsning. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 19 sisth Januari under N:o 372 afgift ne, oell den \ derpå följde Februari på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt motion, att alla frågor om återbetalningsoch ersättnings-skyldighet emellan Kongl. Maj:t och Kronan, å ena, samt enskilte personer, å andra sidan, ovilkorligen böra vid laga Domstol upptagas och afdömas, eller ock, i annat fall, det Embetsverk, sorn underlåtit att sådan åtgärd vidtaga, ansvara all förlust för Staten, Herr von Hartmansdorff j August: Emot det af Utskottet fattade beslut har jag anmält min reservation; och inskränker mig till anmälan häraf, emedan jag anser förgäfves att nu söka göra min mening gällande. Friherre Sprengtportenj Jacob Wilhelm> Den 16 Mars e. m. instämde till alla delar med Herr von Hartmansdorff. Uppå härefter af Haris Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet.
Då Herr Borgmästarens fråga, huruledes, uppå framstäld proposition å Herr Regerings-Rådet Hallenstjernas Memorial, förhållandet skulle blifva, om 2 Stånd stadijade emot 2, besvarades: att Motionen då förfölle, förklarade Herr Borgmästaren sin öfvertygelse vara, att förhållandet nu vore enahanda och Motionen således förfallen, så mycket mera som Herr Regerings-Rådet Hallenstjernas Memorial blott innefattar en del af alla de anmärkningar och förslag, som till förändring uti den åberopade §:n kunnat föranleda. Herr Öfver-Intendenten Edélcrantz: För min del är jag icke af denna tanka. En lika casus har hinder innevarande Riksdag förut inträffat, och då öfverlemnades bägge alternativerne till Ständerne, nemligen rörande en Jury i Tryckfrihets-mål. Bilaga G till Exped. N:o 10. 695 Herr Grefven och Ordföranden: Förhållandet var då olika. Juryn var redan af förra Constitutions-Utskottet föreslagen och frågan derom kunde icke förfalla. Herr Assessoren. Arosenius: Då 2 Stånd uti förevarande fråga stadnat emot 2 och således ingen pluralité är gifven, torde båda meningarne genom 2 särskilda, i enlighet dermed författade, vehiclar böra underställas kommande Ständers ompröfvande. Herr Professoren Doctor Wijkman: Om Herr Regerings-Rådet Hallenstjernas eller Protocolls-Secreteraren Rothliebs Memorial skulle kunna såsom alternativ ingå till Ständerne, vore dét lika som bade dessa Herrar sjelfve framfört sin Motion directe för Ständerne, hvartill de icke ägt rätt. Herr Grefven och Ordföranden: Dessutom, då Utskottet ej kan utarbeta ett ordenteligt förslag för att utgöra alternativ, skulle detsamma blott innefatta en historisk uppgift, hvarmed hvarken Ständerne eller den som väckt Motionen vore belåtne. Herr Regerings-Rådet Hallenstjerna: Jag tror af samma skäl som jag förut anfört, att, hvarifrån förslaget kommer, antingen från Konung, Ständer, Utskott eller Riksdagsman, böra båda alternativerne, så det tillstyrkande som afstyrkande, Ständerne föreläggas.
Säd fordrar lika kannoch pannrymd, lika arbete, tid och vedbrand, som 2 å 3 tunnor Potatoes, hvilket med olika sädesslag lärer förhålla sig olika. Sådant varder enligt verkliga förloppet härmed attesteradt. Engeltofta den J9 November 1814. Carl Fr. Kemner. Paul Krabbe. Efter uppdrag af Högvälborne Uppå anmodan af Herr MajoHerr Grefven och Landshöfdinren ecb Riddaren Stjernsvärd, gen De It Gardie. Den 29 Mars. 282 Uppå begäran af Herr Majoren och Riddaren Stjernsvärd hafva undertecknade äfven varit vid uppmätningen af Brännvinet närvarande och funnit det utgöra ä andra sidan stå•ende qvantum 85 yV.dels kannor af sex graders tyrka 3 som till bevis lemnäs. Engeltofta ut supra. N. El. Munk af Rosenschiöld. M. Bring. Egendomsägare i Torna och Onsjö Ordförande i^den af Kongl. Härader af Malmöhus Län. Majrt Aljernadigst tillförordnade Ägoskillnadsrätt i Bjära Härad. Förhållandet emellan Brännvinsbränning af strid Säd , emot Potatoes, har jag af erfarenheten funnit vara sådan, att en tunna Hvete fordrar lika kannoch pannrymd samt afverkningstid, som 3'ne tunnor Potatoes, en tunna Råg med 2~ tunna, Kornet tvänne tunnor, och Hafra lika med en tunna Potatoes. C. G. Stjernsvärd. Enligt oss företedde 1813 års Magazinsräkningar vid Engeltofta Säteri, hafva det året till bränning blifvit uttagne : 144 tunir Potatoes i rågadt mål å 36 kappar t’n. 30 kappar slögt Hvete i struket mått, 2 t:r slög Råg dito 1 t:a 15 kappar stridt Hvete dito 38 t:r 12 kappar Malt dito. Och befmnes, att dessa qvantiteter lemnat en afkastning af i949j5 kannor Brännvin , som 284 Den 26 Mars, härmed bevittnas.
På grund af de skäl jag sålunda anfört, får jag, i likhet med Hr Gripenstedt, anhålla, att det arfvode, som SfatsUtsk. nu föreslagit att utgå till denne tjensteman, måtte på Riksstaten upföras såsom ordinarie lön åt den person, hvilken under titel af förste Kanslist, men i sjelfva verket såsom v. AdvokelFiskal tjenstgör inom KammarColhii AdvokatFiskais-Kont. Sedan härefter Hr Gnn o, Ordf:n framställt, hurusom under diskussionen endast blifvit yrkadt, att, med afslag å Utsk:s tillstyrkande, R. o. Ad. i öfverensstämmelse med K. M:sNåd. Propos. , måtte bifalla att ytterligare en Kanslist i AdvokatFiskals-Kont. måtte upföras å stat med lön af .2000 Rdr Ernt, blef propos. till bifall å Utsk:s i detta mom. gjorda tillstyrkande framställd och besvarad med Nej; hvarefter E. o. Ad. beslöt att, i öfverensstämmelse med K. M:s Nåd. Propos., ytterligare en Kanslist i AdvokatFiskals-Kont. skulle upföras å stat med lön af 2,000 Rdr Ernt. Mom. f. ang:de förhöjd aflöning för förut varande Kanslisten i Advokat Fisk als-Kont.; och mom. g, ang:de anslag för ökadt arbels-bilräde i ProvinsKont. Dessa mom:r biföllos. Mom. h, Kont. och indragning af den ena Kammarskrifvare-tjenslen derstädes. Hr Gripenstedt: I likhet med hvad jag nyss hade äran nämna och af de skäl, som vid ett föregide tillfälle blifvit anförda, 166 Den 21 Oktober. f. m. anhåller jag, att ifrågav:de såsom arfvode föreslagna summa mätte fastställas som fast lön. Hr Printzensköld:
I allt fall uppre» ”ser sig all slags ojemnhet, det vill säga, ”orättvisa i beskattning, våldsamt emot sam» ”hällsideen, vare sig, att denna ojemnhet ”drabbar egendomen och indirecte derigenom ägaren, eller medborgaren diréöte. ”Det är af denna jord beskattningens ojem”na distribution man icke eller sällan ser uppstå oförmåga till oneras utgör ande, antin» ”gen alla, hvilket förutsätter en från början ”ojemförligt hög skattläggning, samt deraf ”föranledd vanhäfd och ägarens obestånd, ”eller allenast vissa onera, hvilka bero af ”tiden, culturen eller årsvexten. Ett hem» ”man, till exempel, sorn vid en för no år ”sedan verkstäld skattläggning ansågs till ”ränta af Tjära, med afseende på då varan» ”de skogstillgång och öflig tjärubränning in”om orten, saknar nu utvägar för denna pro”duction, hvilken Åker» och Ängs-odlingens ”mera lönande afkastning utträngt. Om nu, ”såsom fallet är i en pvovins af Riket, den» ”na Skattepersedel icke får med penningar ”lösas, utan af Staten in natura årligen ut» ”fordras och uppbäres, så blir obestridligt ”att Jordägaren, under dylika förhållanden, ”får vidkännas högre utlaga, än hvad skatt - »5 ”läggningen åsyftat, i det han nu skall an* ”lita köpmannen, kanske ock genom honom ”utländningen, om den vara till hvad pris ”sorn hälst, hvilken dock kallas hvarken mer ”eller mindre, än Hemmanets grundränta. ”Afund och osämja emellan grannat* ”af den obildade folkklassen blifva indirec”ta följder af ett förhållande, hvarigenom ”den ene ser den andres fullt ut lika goda, ”eller tilläfventyrs bättre, hemman fritaget ”från Besvär och Utskylder, som drabba ”hans egen, icke bättre, kanske sämre lägenget. Man tar ej skäl af sak, när personell ”genom den blir afundsvärd. Ett gammalt ”ordspråk säger ju, att grannens ko har all”tid större jufver.
Diskont-verk blifvit alslutad, än ock 6 §, jemlikt Kongl, kungörelsen den 29 Augusti 1851, redan erhållit en förändrad lydelse, hafva Revisorerne ansett sig böra hemställa, om icke Rikets Ständer skulle finna skäligt att utfärda en omarbetad instruktion för sina Revisorer vid granskningen af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning. — 75 — Utaf en till Fullmäktige den 5 sistlidne Maj aflåten nådig skrifvelse hafva Revisorerne inhemtat, att Kongl. Maj:t, till anläggning af väg mellan Skeppsmyra gästgifvaregård och Rangarnö by på Björkön i Stockholms läns skärdgård, i nåder beviljat ett anslag utan återbetalningsskyldighet af 20,000 R:dr R:mt, att utgå af de utaf Rikets sednast församlade Ständer för anläggning af nya eller förbättring af mindre goda vägar anvisade medel. Då Revisorerne hafva sig bekant, att Stats-utskottet, i följd af afgifven motion, uti 3:dje punkten af sitt utlåtande M 158, föreslagit att, enär det för sagde företag erforderliga statsbidrag, i anseende till ortens afskilda läge och saknade samband med de allmänna, landet genomgående vägsträckningarne, måhända icke kunde med säkerhet påräknas frun det för hela Riket gemensamma väganläggningsoch vägfö bättrings-anslaget, Rikets Ständer för ifrågavarande väganläggning måtte anvisa ett särskildt anslag af 24,000 R:dr Ruut, men att samtlige Riks-stånden likväl ogillat betänkandet i denna del samt sålunda afslagit den väckta motionen, hafva Revisorerne ansett sig böra detta förhållande omförmäla. Vid föredragning af en utaf
Skulle det vara en verksak, att fattigdomen i det, i anseende till sina rika hjelpkällor, så litet befolkade Sverige skulle genom ändamålsenliga åtgärder kunna förekommas, så har man måhända begått ett fel, då man låtit den så taga öfverhauden. alt frågan om de fattiges vård bär kan anses såsom en af dem, 344 Den 12 Februari f. m. som 'mest böra fästa vår uppmärksamhet; men säkert har man begått ett fel, då man börjar med att vilja pålägga Staten bördan af ett ondt, utan att någonsin hafva funnit , att det borde förekommas. Alt uppgifva så väl de restrictiva lagar, som äro menliga för den arbetande classens välstånd och borde afskaffas, som hvilka åtgärder borde vidtagas, för att förekomma, att den, sedan den upphört att arbeta, skulle falla Staten till last, torde tillhöra män af mera erfarenhet än min. Emedlertid anser jag, sorn man nu tagit saken, likgilltigt, örn ett särskildt Utsk. tillsätles tillbearbetande af denna fråga, eller uppgörande af förslag tillen allmän fattigvård i Riket, eller den öfverlemnas tili något af de redan constitnerade, likgilltigt för II. R. o. Ad. och likgilltigt för frågan sjelf, som torde säkert, i hvilket fall som helst, ej annat vinna, än att man blefve öfvertygad om hvad hvar och en vet: att, innan och i stället för att häfva orsakerna till fattigdomen, vilja sysselsätta sig med fattigvård, det är att vårda ej den fattige utan fattigdomen , som nog vårdar och ökar sig sjelf, tills dess orsaken blifvit hafna ; att, när man fåfängt sökt vidtaga alla åtgärder till fattigdomens förekommande, att då först blir tid tänka på en riksfattigvård, d. v. s. då hafva vi blifvit öfversvämmade af ett obotligt ondt. Gr. Anckarsvärd: Det förundrar mig alldeles icke, att Frih. Boye begagnat ett tillfälle att framställa sig såsom menskiighetens sakförare; men det skulle säkerligen öfver all beskrifning förundra honom, om man obetingad! lemnade åt honom att utföra menskiighetens ’ sak emot dem, som icke tro sig hafva åsidosatt den.
Hvarken hyreseller arrende-rättigheten, eller hus, som för handteringen begagnas, eller redskap och verktyg, dragare, ma-> terialier eller andra för idkandet af en handtering nödvändiga ting, få lemnäs obegagnade eller säljas af en bolagsman, utan de andra bolagsmännens hörande och bifall; med mindre det kan bevisas, att fabriken, äfven i full gång, ej under då varande conjunctur afkastar 6 för hundrade om året; eller att den bolagsman, som protesterar emot försäljningen, bru-; 6t:t i uppfyllandet af contractets hufvudvilkor, eller icke iagttagit ett sådant uppfyllande, och ägt sådana seder, som befinnas nödvändige för fabrikens fortgång; hvarje delägare dock obetagit, att sälja sin andel i fabriken mot samma vilkor, som han den sjelf inehaft. 3. En bolagsman kan icke sälja sin andel i en fabrik till någon utom bolaget, förr än han densamma hembjudit åt de öfrige bolagsmännen. Om rättigheten, att idka flere handt er In gar tillika. 1. Antalet af de handteringar hvar och en har rättighet att idka, vare oinskränkt. För att hafva rättighet att idka flera handteringar tillika, måste man för hvar och en särskildt uppfylla de derföre föreskrifna vilkor. 3. Idkar man flere handteringar tillika i samma hus, Och som alla tillhöra samma dass, erlägge ej, för sådan rättighet, utskylder för hvarje handtering serskildt, utan endast i förhållande till det antal arbetare man sysselsätter, och den mängd tillverkningar som från verkstaden utgå. Om forvärfvandet af ägande rätt till en ny upptäckt eller uppfinning. i.
Sedan Stats-ulskottet ansett sig böra behandla denna fråga gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, hafva Utskotten densamma till behandling förehaft, och få, vid afgifvande af sitt utlåtande derom, upplysa, att Kongl. Maj:t, dels genom nådigt bref den 26 Mars i832 anbefallt cheferne för vissa sådana indelda infanteri-regementer och korpser, vid hvilka en tillökning i vakante eller indragne rustoch rotenummer, till befrämjande af beslutad löne-reglering, skulle ega runi, att med de rustoch rotehållare, som derpå ville ingå, afsluta kontrakt om så stort antal vakanser, som för löneregleringen erfordrades; och att, genom det af motionären omförmälda Kongl, bref af den 3o Juni i832, Kongl. Majit, med anledning af derom gjord hemställan, förständigat vederbörande chefer att, i likhet med hvad, i afseende å infanteriet, blifvit föreskrifvet, vid, bland andra regementen, Smålands hussar-regemente afsluta konLrakt om vakans-afgifts erläggande för det antal rusthålls-nummer, som för ändamålet ytterligare erfordrades, eller vid nyssnämnde regemente för 55 nummer; hvarjemte, och med anledning af väckt fråga örn tiden, för hvilken vakans-kontrakterna skulle uppgöras, Kongl. Majit tillåtit, att vederbörande chefer finge sådana kontrakter afsluta på högst 15 års tid. Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Uts/cns Utlåtande, N:o 49. Då således den af motionären framställda fråga är beroende på regements-chefen och den reglering, som i omförmälda hänseende förhållandena inom regementet kunna påkalla, men icke omedelbarligen ankommer på Rikets Ständers åtgärd, få Utskotten tillstyrka, att ifrågavarande motion ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den i3 Juli 1848. T STOCKHOLM, Lundberg & t*omp. 1848. Statssamt Allm, Besv.- och Ekon,-Utskottens Utlåtande, IV.-o 5o. i N:o 50.
Ätskillige personer hafva här, såsom jag nämnde, yrkat att den skulle dragas litet mera åt öster, men andra vilja deremot hafva den litet mera åt vester, på sätt som synes i flera af K. M. till StatsUtsk. öfverlemnade enskilda motioner. Detta tyckes visa att den föreslagna linien ej ligger så oriktigt. När man skall förbinda Malmö med Jönköping, så bör man tillse att banan upfyller sitt hufvudändamål, men sedan i andra rummet och så vidt som låter sig förena med detta hufvudändamål, huru de enskifta orternas behof af kommunikation skall tillfreds ställas, Nu är den trakt, som skulle genomskäras af denna bana, icke så dålig, som man här förespeglat. Trakten söder om Jönköping är ganska bördig, ehuru icke ända fram till Wernamo; på samma sätt är trakten norr om Finja-sjön ganska rik på skog och bergsprodukter. Den åsigt, som ledt Utsk. vid anslagens fördelning, har varit, att det vigtigaste ändamålet icke nu vore att sammanbinda Småland med Skåne och Westergöthland, utan förnämligast att så tidigt som möjligt updraga banan från Malmö genom Småland, ty derigenom nalkades man hastigare Jönköping, som var slutpunkten. Det var äfven derföre, som Utsk., utan att vilja öfver - D6 11 10 Juli e. m. 163 skrida den summa, som K. M. föreslagit för södra banan, ansåg sig böra taga från det anslag K. M. föreslagit för vägeri mellan Jönköping oell Falköping så stor del, som erfordrades för att draga banan från Finja-sjön till Lagaå-dalen. Utsk. ansåg dervid, att man vid fördelningen af anslagen i första rummet då tänkt på hufvudända målet och på de orter, som voro mest i behof af lättad kommunikation. Jag säger på de enskildta orternas behof; ty icke kan det förnekas att trakten från Lagaå-dalen inåt Småland är i större behof af kommunikation än Jönköpings trakten, som ligger nära Wetterns bassin. Sedan detta beslut blifvit fattadt, beslöt likväl Utsk. att icke bevilja hela den af K.
Edith skall snart dö,» fortfor han, och hela ansiktet ryckte, så att det kunnat gå sönder. »Hon vill tala med er, innan hon dör. Men vi vilja er intet ondt.» »Jag skall visst komma,» sade Petter Nord. Snart voro de båda ombord på ångbåten. Petter Nord satt där, nyputsad i sina fina söndagskläder. Och under hatten lekte och logo alla hans pojkdrömmar, en riktig kungaring slöto de omkring hans ljusa hår. Ediths bud gjorde honom så rent yr. Hade han ej alltid tänkt, att fina damer skulle älska honom? Och nu var där en sådan, som ville se honom, innan hon dog. Det underbaraste af allt underbart! – Nu satt han och tänkte på henne, sådan hon varit förr. Hur stolt, hur lefnadsfrisk! Och nu skulle hon dö. Han blef så bedröfvad för hennes skull. Men att hon gått och tänkt på honom alla dessa år! Det kom en varm, ljuf sorgsenhet öfver honom. Han var riktigt framme igen, den gamle, galne Petter Nord. Så snart han närmade sig småstaden, vek fru Fasta med leda och förakt bort från honom. Halfvorson kunde ej hålla sig stilla ett ögonblick. Den hårda storm, som han ensam märkte, dref honom fram och åter öfver däcket. Då han gick förbi Petter, mullrade han fram ett par ord, så att denne fick veta hvilka stigar hans bedröfvade tankar vandrade. »De funno henne på marken, halfdöd – fullt af blod rundt om henne,» sade han en gång. Och en annan gång: »Var hon inte snäll? Var hon inte vacker? Hur kunde det gå henne så illa?» Och en annan gång: »Hon har gjort mig också snäll. Kunde inte se henne sitta och vara bedröfvad dagen lång och förstöra kassaboken med tårar. – Så kom detta: »En listig unge för resten. Ställde sig in hos mig. Gjorde det trefligt i hemmet för mig. Skaffade mig umgänge med de fina. Förstod nog hennes vägar, men kunde inte motstå henne.» Han dref ända bort i fören på båten. När han kom igen, sade han: »Jag kan inte fördra, att hon skall dö.» Och allt detta sade han med denna hjälplösa röst, som han ej kunde dämpa eller böja.
Jag öfverlemnar till Herr Grefven sjelf att bedöma, om något mera bestämdt kan yttras såsom förbud emot de tilländalöpande Contractens förnyande. — Flere af Kongl. Maj;ts Befallningshafvande hafva dessutom icke hållit några Socknestämmor. Några hafva gifvit Rustoch Rotehållarne tillstånd att vid de då snart pågående Uppbördsstämmorna Den i3 Mars f. m. 219 anmäla, om de ville fortfara; andra åter, att vederbörande skulle sig hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skriftligen eller mundtJigen anmäla. Så olika hafya desse föreskrifter blifvit tillämpade; och detta måtte häst visa, att icke någon impuls blifvit gifven från Regeringen. Här har blifvit jttradt af några Ledamöter, att bestämmandet af denna fråga icke berodde på Konungen och Ständerna gemensamt, utan på öfverenskommelse mellan Konungen samt Rustoch Rotehållarne. Jag för min del kan icke medgifva, att Konungens prerogativer kunna så vidt utsträckas, att Konungen skulle äga att afsluta Contracter med Rustoch Rotehållare, utan Ständers hörande. Jag tror att 80 §., som säger, att krigsmakten förblifver vid de med Landet och Städerne upprättade Contract och Indelningsverk, intilldess Konungen och Rikets Ständer finna nödigt att någon ändring deruti gemensamt göra, nog tydligen stadgar, att några Contract icke kunna ingås utan Konungs och Ständers gemensamma beslut. Så tillgick också år 18la. Konungen skref då till Ständerne och uppmanade dem att fatta sitt beslut. Rikets Ständer svarade, att de fattat deras beslut samt bestämt 8 R:dr jemte flere andra vilkor i afseende på MötesPassevolancens utgörande; men tilläde i sista §:n af den underdåniga skrifvelsen: ”dock öfver - 220 Den i3 Mars f. m. ”lemna vi till Eders Kongl. Maj:t att, efter ”vederbörandes hörande, kunna denna afgift nedsätta.”