Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Befallningshafvande anhållit om den Nådiga framställning till Rikets Ständer, att, der lasarettets eller kurhusets bestånd del oundgängligen fordrar, kurhus-afgiften må kunna utgå med ett förhöjdt belopp (ill högst åtta skillingar banko; och hade åter Direktionen öfver lasarettet och kurhuset i Fahlun underdånigst anmält, att denna inrättning, den enda inom Stora Kopparbergs län befintliga sjukvårds-anslalf, visserligen hittills kunnat uppehållas med en kurhus-afgifl af fyra skillingar banko på hvarje mantalsskrifven person, jemte öfriga till inrättningen influtna smärre inkomster; men att, med beräkning af hvad derstädes för de första åtta månaderna år 1856 vore ulbetaldl och hvad som under de återstående fyra månaderna förmodades komma att erfordras, sig visade att, oaktadt all möjlig hushållning, utgifterna för året komme alt öfverstiga inkomsterna med ett belopp af omkring 2,200 Ridr, hvilket åter härledde sig dels och isynnerhet från nu gängse högt uppstegrade priser å så väl alla lifsförnödenheter, som hvad i öfrigt till inrättningens vidmakthållande erfordrades, dels från den minskning i inkomsterna, som varit en följd af qvarutullseller manlalskolens och hemmansräntekolens förvandling, hvarigenom den inrättningen förut tillfallna andel i böter för uraktlåtenhet att utgöra natura-prestationer (ill Fahlu bergslag af dessa skattekol försvunnit, dels ock från ökadt antal patienter vid lasarettsoch kurhus-inrättningen, hvilket sednare förhållande dock ingalunda inträffat såsom följd af någon ökad sjuklighet inom länet, utan varit föranledi af tilltagande förtroende för inrättningen, den der allt mer och mer anlitades i samma mån, som den hos allmogen förr rådande 4 Bevilln.-Utskottels Betänkande N:o 12. fördom och obenägenhet att af sjuk vårds-anstalterna sig begagna upphörde; i anseende hvartill länets Pröfnings-kommitté, efter verkställd granskning af räkenskaperna och tagen kännedom om inrättningens tillstånd, fastställt kurhus-afgiften för nyssnämnde år till el t förhöjdt belopp af sex skilliugar för hvarje mantalsskrifven person, genom hvilken förhöjning omförmälda brist, derest icke omkoslnaderne vid lasarettsoch kurhusinrättningen ytterligare skulle ökas, borde vid innevarande års slut nedgå till omkring 800
Man besinnar i senare fallet icke , att om våra Sedlars värde förbättras, eller Sedlarne realiseras en gång (hvilket man så mycket önskar) sa återkomma vära Sedlar och utbytas emot kanske mycket lägre Cours, än den, efter hvilken de vid betalningen af Finska varor beräknadesj att Finnarne utomdess passa på vår Cours’s temporaira fallande, och köpa Silfver eller Hamburger Banco för våra Sedlar, samt att, om vi utföra så mycket Sedlar för Varor, att vår egen Varu-production lider af brist på Mynt (hvilket i detta fall ej af bristen ökas i reelt värde), är den förmenta förmåneq vida mindre , än den deraf följande olägenheten. Det förhåller sig i detta fall med bela Riket, som med en Possessionat, hvilken har hälften af sin frugthara jord ouppodlad, och icke heller begagnar sin Skog på den mindre frugthara jorden, ut^n koper en del af sin* behof af jordbrukets och Skogens produeter af Den 23 April. andra för Reverser samt för så många, att hans credit ej räcker till stort flere. Icke kan hans åtkomst af andras producter för hans Reverser vara en förmon eller godtgöra försummelsen af odling, Skogens' vård och plantering , i fall har» någonsin skulle inlösa Reverserne. Det är väl sant, att han kan genom Ccmcours befria sig ifrån dessa Reverser. Men jag tviflar på att en sådan utväg, i anseende till de Banquen» Reverser, som finnas i Ryssland, skulle lyckas. Det återstår för oss blott, att ej öka de Reversers värde , som Utlänningen fått af oss. De förenade Utskotten yttra, att det ändå är bättre, att Finnarne låta betala sig med Sedlar, än om de blott hållit till godo med Silfver. Men följderna deraf, att Finnarne låtit betala sig med våra Sedlar, ha visett'; jag behöfver ej å nyo upprepa dem.
Staten utskylder såsom utbyte emot garantien å ägande rätten j men när gäckas väl mera oförsynt denna rätt än igenom slappheten af den lag sorn så illa skyddar den del af jordegendomens värde, hvilken b hofver mansåldrar för att återställas. Tillgripandet af annans säd på den åker som endast behöft ett år till dess alstrande, straffas strängare än nidingsverket af den som förderfvar en park (och hvad han ej samlar nederbryter) hvars skugga planteraren så svåri ligen hinner njuta. Lägg nu till detta, svårigheten att beva ka skog, denna dyrbara del af den egendom för hvilken man skattar, och jag vågar hop~ 835 Den 26 Febriiärii, pas ett allmänt doltagande i min önskan: Att skogsåverkan må anses lika med stöld. Så framt ej denna rättvisa erhållfS, må man fåfängt hoppas på skogshushållning och skogsplantering,si ett land der innebyggarne ej börja med att skydda den skog de af naturen redan äga. Förvändheten har gått så långt att man hördt sophister påstå, det Sverige mest bör tillskrifva lättheten för skogsförstöring välgerningarne af ett mildradt klimat. Måtte vi ej i fioancer få samma sätt att uppgöra systéme! Mälarens erkända sköna stränder, undgå ej den sköfling för hvilken lagarne blunda, och snart skall dess lummiga holmar ej läng. re afgöra dess företräde framför Geneversjön, om ej ett räddande skogsförbud skyndar till skönhetens undsättning. Jag anhåller att detta mitt betänkande måtte till behörigt Utskott varda remitteradt. Herr von Hartmansdorff, Anguff. Då i sista Plenum den 24 dennes, fråga vat om Friherre Palmstjerna^ förslag, att de till lärostaten anslagna inkomster måtte syftesenligare fördelas och användas, för att bättre uppfylla
Alm under den 14 September 1847 upprättadt och till Kongl. Maj:t insändt förslag utvisade, denna bro vore, med afseende å byggnadssättet, af en ganska vådlig beskaffenhet, men några åtgärder till betryggande af brons bestånd och förekommande af olyckshändelser icke blifvit på sednare tider vidtagne, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansåge sig icke kunna undgå att i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta bereda skyndsam verkställighet af den i sistnämnde förslog till förstärkande af brohvalfven nödige ansedde pålning, för hvilket arbete kostnaden i förslaget blifvit uppskattad till 6,708 r:dr 38 sk. banko; — samt alt, beträffande Drottningholms bro, densamma, efter den Kongl. MajHs Prog. om Statsverk. 18S0. 35 år 1846 derå verkställda betydligare reparation, kunnat med mindre väsendtlige arliga reparationer hållas i farbart skick, hvadan den af Löjtnanten Leijonancker föreslagna ombyggnaden af samma bro tillsvidare syntes kunna undvikas. Departernents-chefen yttrade härvid i underdånighet, att det här förut ornförmälde alternativ, enligt hvilket, genom begagnande, af en annan väg till
St:s Just.ombudsm:s afgifna embetsberättelser och allm. redogörelse, äfvensom utaf hans embetsdiarier och registraturer för den sedan sista riksmöte förflutna tid. Begärdes ånyo på bordet afFrihtna Åkerhjelm, Gust. Fredr, samt von Schulzenheim, David. Upplästes och lades på bordet LagUtskts memor. N:o 80 derom, att de lagstadganden , som vid innevar. riksmöte beslutas af sådan beskaffenhet, att de tillhöra allmän civiloch criminallag, måtte, så vidt ske kan, varda i en enda författning kungjorda. Upplästes följande från Ridd.Ulsk. inkemne Hörsamste Memorial! Ridd.Utsk. har från H. R. o. Ad. fått emottaga särskilda remissser af inom Ståndet, utaf dels Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., dels Hr Gr. Cronhjelm, Otto Aug. och Hr Aminoff, Joli. Fredr., väckta motioner med förslag till åtskilliga ändringar i nu gällande Ridd.Ordin, i anledn. af 8 H. 24 D111 5 Juni e. ra. hvilka remisser Utsk. nu för i ett sammanhang sitt Utlåt, vördsamt afgifva. Hvad således först angår Hr Bråkenhjelms, uti sjelfva grunden för R. o. Ad:s representation ingripande, motion derom, att R. o. Ad. hädanefter skulle vid riksdagarna representeras på det sätt, att samtliga lefvande introducerade ätter, efter nummerföljden i matrikeln, fördelades uti 4o lika stora afdelningar, af hvilka hvardera inom sig valde för hvarje riksdag io riksdagsmän, upptagna på till Ridd.directionen, inom viss tid före riksdagens början, insändande vallistor; så kan Utsk. icke understödja detta förslag. Utsk. erkänner visserligen, att val lemna tillfälle för förtroendet att uppsöka utmärktare egenskaper och, i sådant afseende, äro lämpliga, då färre personer skola öfverlägga och besluta om mångas angelägenheter och rätt.
Ty om man ville finna det enda rätta värdet, borde man hvarje år göra en slik upskattning och tillse huru boställsinnehafvarne skött sin jord, enär det torde vara ostridigt, att (örhållanderne kunna hvarje år omvexla samt att dessa omvexlingar inverka på iokomsterne. För öfrigt synes det mig, att man i sådana frågor som denna, borde följa samma grundsats, som redan år 1789 antogs och efterföljdes, nemi. att någon ny skattläggning af redan skattlagda hemman icke vidare skulle ega rum, emedan man derigenom komme att på ett orättvist sätt beskatta den idoge jordbrukaren, som förbättrat sin jord, under det att en annan genom lättja och vårdslöshet försämrat sin. Jag yrkar således, att detta förslag måtte af R o. Ad. afslås. Om man säger, att Regeringen sjelf faltat beslut sådana som det här föreslagna, så svaratjag, att ehuru så skett, och ehuru jag hyser stor tillgifvenhet för landets styrelse och städse söker att understödja densamma i hvad 383 Den 23 September e. m. den önskar genomföra, så Sr jag likväl ej så blind för densamma, alt jag icke tror, att den någon gång kan misstaga sig och fatta beslut, som icke äro efterföljansvärda. Hr Montgommerie: I denna fråga Sr jag af samma me ning som den siste värde talaren, ehuru jag ej stödjer min mening på samma grund, utan på den omständighet, att en upskattning af boställena nyligen skett. Då emellertid R. o. Ad. redan beslutat, att en ny upskattning af Kronofogdarnes och Häradskrifvarnes boställen skall försiggå, så torde konseqrensen fordra, att äfven denna punkt bifalles. Utskis ifrågavide förslag blef uppå härefter framställd propos. bifallet. Då sedermera förekom mom. t, röride förböjdt anslag för bestridande till fullo af kostnaderne för de i länen utgående allmänna kungörelsers och påbuds tryckning, anförde Hr af Sillén, Gust. Otto Probus:
Det är af en reservant inom Utsk. anmärkt, att i detta fall ingen ordinarie lön finnes, emedan man vanligen icke dertill räknar hvarken afkastningen af boställe eller ersättning för tingsgästningspenningar. Det skulle således kunna hända, alt om Exped.Utsk. begagnade uttrycket ordinarie lön, sä anginge det hvarken boställe eller tingsgästningspenningar, eller, rättare sagdt, 2* 20 D« n 9 Juni. hade hvarken afseende på det ena eller andra. Det år således nödvändigt att återremittera betänk. Dä nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle hvad Ulsk. i förevar, punkt hemställt, ropades slarka nej blandade med åtskilliga ja; hvarefter, uppå sedermera framställd propos., R. o. Ad. ansåg de emot denna punkt af Ulsk:s helänk. framställde anmärkmr föranleda till återremiss. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 3 och 7 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 193, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de statsanslag till upprätthållande af den arméens pensionskassa älliggande pensionering. Den med delta utlåt, af Hr von Troil fogade reservation, upplästes på begäran af Hr Bildt, Didrik Gillis, som derefter yttrade: Den nyss upplästa, af Hr von Troil inom StatsUlsk. afgifna, reservation visar på ett tydligt och fullständigt sätt hurudan arméens pensionskassas ställning för närvar, är; den utvisar, att om kassan icke erhåller det understöd K. M. af R. St. äskat, så råkar den i den ställning, att pensionerne småningom ökas utöfver förhållandet till inkomsterne, hvarigenom man blir nödsakad att tillgripa sjelfva kapitalbehållningen ; ett förhållande, som, om det får fortgå under flere år, minskar kapitalet allt mer och mer, och till slut tvingar R. St. att, oaktadt StalsUlsk:s ifrågavar. betänk., mellankomma för att rädda inrättningen.
Uppä gjord proposition remitterades detta Me, morial först till Allmänna Bcswärs - och Cconomie, Utskottrt och derefter till Stats, Utskottet, hwarjemte tilläts Dett 12 Dctober. 4107 tilläts författaren att samma memorial med de öfrige Respcctitze Ständcn communicera. Grefwe volina, ^uzust, uppläste följande Memorial! Admjukt Memorial! Mid dm motion jag för korrt tid sedan i öd, mjukhet wästre, att Stats, Räder ej mätte hafwa Commissioncr med arfwodcn utom deras Höga Embets tjenste-befattning, säsom alldeles under deras höga ovärdighet, och borttagande tillfället för andra mindre lbnte Cmbetsmän, att kunna anwändaS och hugnas med de för dem mera behöflig? extra inkomster —- undföll det mig att ett lika förhållande är med Justitie-Räder, och de. hos Kongl. Majtt föredragande. Om till exempel ett Justitie-Räd, en StatsSecreterare more tillika Ledamot i Tull-Directionen eller annorstädes, sä kan ju hända att i högsta Domstolen, i allmänna ärendernas Beredning, wik» Underdäniga föredraganden hos Kongl. Majtt, sädane ärender förekomma, som man tillika pä berörde ställen öfwerwarit, och hwaröfwer man beslut fattat. Antingen skall man dä jäfwa sig och Domfört antal säledes komma att saknas — eller stall man pä 2:ne ställen deltaga i göromälen. Om detta med Constitukionen och en rättskaffens ordning kan förenas, öfwerlemnar jag till Hög wäl - 4W3 Den 12 October. walborne Herr Grefwe» och Landt - Marskalkens same Högloft. Riddcrskapct och Adelns ompröfwandc. Och anhällcr ödmjukeligen att detta mitt anförande mätte lill ConstitutionS - Utskottet förwisas.
Ständer bifallen samt den föreslagna prostetunnan blifvit bestämd alt efter medelmarkegång utgå med 6 kubikfot 3 kannor oindelt spanmål. 11:0. Af en annan, jemväl särskilt aflåten nådig Proposition af den 23 December 1859, deruti E. K. Maj:t äskat ett kronotiondeanslag af två tunnor spanmål, alt såsom prosletunnor för Bladåkers och Gräsö socknar åt Prosten i Olands och Frösåkers kontrakt af Upsala stift å Riks-stalen uppföras, hafva Rikets Ständer inhemta!, bland annat, alt, sedan bemälde Kontraktsprost hos E. K.
Maj:ts nådiga beslut den 14 November 1844, Arméens Pensions-kassa kommit att gå i mistning af den vakansoch liggetidsbesparing å lönen efter ur rullorna afförde Kapitenen vid Ingeniör-Corpsen, Riddaren af Eders Kongl. Maj:ts Svärds-orden, Baltzar Cronstrand, som skulle hafva — 409 — hafva Kassan, jemlikt Kongl. Brefvet den 20 Februari 1767, tillkommit. Denna Revisorernes anmälan, att Eders Kongl. Majit i nåder frånkännt Armeens Pensions-kassa rättighet till lönbesparings åtnjutande uti ifrågavarande fåll, anser Direktionen i underdånighet icke kunna vara föremål för något Direktionens yttrande. Direktionen framhärdar med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stor mäktigst e, Aller nådigste Konung! Eders Kongl. Majits underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, MAUR. LEWENHAUPT, P. Bi.om. C. H. Möllersvärd. T. W. Lode. H. ScHUTZERCRANTZ. GuST. SCHURER V. WALDHEIM Stockholm den 31 Januari 1848. Johan O. Jonson. Tillägg till ofvanstående underdåniga Utlåtande. Storimiktigste Allernådigste Konung! Sedan numera till
Dessa handlande blefvo, lika sorn presterskäpef, förbjudna att gifta sig, för att ej, genom blodsband och deraf följande ömmare förbindelser med andra medborgare, försvaga Ståndsintresset för Presteeller Köpmannaväldet. Éhar både det ena och det andra voro Stofta^ Den 25 Martti, de, och krigarens yrke fick företräde framför alla andra, hafva motsvarande anstall*ter, ehuru modifierade af en upplystare tid blifvit vidtagna. Nästan öfverallt har man inrättat särskildta undervisningsverk för Officerare, och hvilka band äro icke i många länder lagda på krigares giftermål? För flera år, och just under dem, då gossen tager sitt skaplynne, skiljes han från den husliga kretsen af Föräldrar eller anförvandter och uppfostras i en caserne för ynglingar, hvilken i vissa enväldiga länder skall vara så afstängd från umi gånge med andra, att endast de strängare klostren fordom, eller fängelser nu för tiden kunna dermed jemnföras. I samma länder, hvarest miiitairinrättningen är mera än hos oss på stående fot, der kommer den från krigsskolan utgående, att inträda i en Caserne för fullvuxna, och att fortsätta sin lefnad, utan särdeles beröring med andra medborgare, än dem som höra till hans stånd En sådan utbildning kan icke annat än vara ensidig och stridande emot den medborgerlighet, som bör vara andan i grundlagliga samhällen. Också då Adolph Fredric, hos oss stiftat den första Cadetcorpsen och öfverlemnat inrättningen till Riksens Ständer att underhållas, frugtade de åsyftningen dermed, och föreslogo dess förflyttning härifrån till Carlscrona, hvilken också skeddeI det utbildade skick, den sedermera fått på Carlberg, har den väl icke varit så ensidigt militairisk, sorn dylika inrättningar i andra Stater; men utgående från samma grundsats, har den likväl mäst medföra dyli - Ben 2? Martii. i 917 ka följder.
Härigenom mildrades straffen i många fall; gatulopp afskaffades helt och hållet, spöslitning inskränktes, och begge uUyyttes emot prygelstraff; hvarjemte särskilda gradationer af arrest eller visst antal prygel i den extrajudiciel bestraffningen, äfvensom rättigheten att densamma ålägga, jemte sättet för dess verkställande, med noggrannhet bestämdes. Kort förut eller den 12 Oktober sistnämnda år hade Kongl. Majlis nådiga Förordning om inrättningen af allmänna beväringsmanskapet utkommit, uti hvars 18 § förklarades, att beväringsmanskapet, sedan det blifvit till tjenst uppbådadt, skulle vara underkastadt samma lydnad och skyldigheter, 36 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. som åläge elen öfriga Krigsmakten enligt Författningar och Krigsartiklar, elter hvilka äfven förbrytelser deremot komme att straffas. Detta stadgande gäller för beväringsmanskapet i hela riket, dock med den uti 16 § af Kongl. Cirkuläret till Regementscheferne föreskrifila inskränkning, att för de beväringsskyldige på ön Gottland, skulle hvad Kongl. Ma j:t särskildt den 2l Mars 1811 förordnat, förblifva gällande, utan att de i nyssnämnda Cirkulär meddelade stadganden deruti skulle göra någon ändring. Yid sitt åtagande af en allmän beväring, hade öns invånare fästat det vilkor, alt militära bestraffningssättet borde förändras, och Kongl. Maj:t behagade härtill lemna
Anais gå in igen, jag ber dig, och säg din matmor, att jag blott begär att se henne ett ögonblick! — Det är omöjligt. Madame har redan påtagit sin nattdrägt. Hon är mycket trött. — Men jag har något vigtigt att säga henne. — Som då alls icke tyckes vara mycket brådtom med, efter ni icke förr erinrat er det. — Du är ond på mig, Anais? — Ja, ty jag är mycket sömnig. — Jag lofvar att genast gå min väg igen. Men skynda dig nu! — Min Gud, hvad ni är envis! — Nåväl! Om du ändtligen vill sofva, så lägg dig der på soffan! Jag går in sjelf. — Hvad tänker ni på? — sade Anais storskrattande, under det Astley sköt henne tillbaka in genom dörren, som ännu stod halföppen bakom henne. Några ögonblick derefter låg Astley knäböjd på mattan vid sin förtjusande älskarinnas fötter, och hans brinnande blickar öfverforo med hänryckning den lilla graciösa varelsen, som, inhöljd i en sky af spetsar och musslin, framräckte sina rosenröda fingrar att kyssas, under det hon ömsom skrattade, så att alla hennes små hvassa kattlika tänder lyste i det matta rosenfärgade lampskenet, ömsom lät sina stora svarta ögon med ett melankoliskt uttryck hvila på Astleys friska ungdomliga ansigte. Aldrig hade den vackra qvinnan varit mera naturlig i sitt koketteri, ty hon var det denna gång helt och hållet utan beräkning och hade nästan mot sin vilja förälskat sig. Det var liksom en liten scen mellan kulisserna, som han utförde, och han öfverträffade sig sjelf, tack vare den skymt af sanning, som låg i hennes blickar och rörelser. Man säger, att kärleken alltid är vältalig, och sannt är, att Astley aldrig tyckte sig hafva hört något mera smäktande och ljuft än dessa halfförstådda tankar, uttalade på det vackra språk, som strömmade ifrån de mest tjusande läppar i verlden.
Hvad sålunda föreslås är insreutins: an O O nät än det, som på tjenstemannabanan i allmänhet iakttages, att nemligen den blifvande embetsmannen först under andras ledning, såsom extra-ordinarie, inöfvas i det praktiska af tjensten, innan han tillätes att förestå den på eget ansvar. I fråga om lärares tillsättning anser jag mig böra i underdånighet hemställa, om icke Eders Kongl. Maj:t skulle täckas i Statsrådet utnämna alla ordinarie lärare vid elementarläroverken, utom dem, som skola undervisa i musik, gymnastik och teckning; dock så, att förslag till hvarje beställning först upprättas, åtföljdt, åtminstone hvad rektorsbefattningarne angår, af särskildt, utan afseende på förslagsrummet, lemnadt förord för den af de sökande, som anses vara för den lediga tjensten mest passande. Visserligen är det sant, att hvars och ens eget uppförande, den skicklighet, hvarmed han uppfyller sitt kall, och vigten af den befattning, han utöfvar, äro de säkraste grunderna för anseende i samhället, men äfven för den, hvars eget medvetande bevittnar, att han på dessa skäl kan bygga anspråk på sina medborgares aktning och upp - a3 märksamhet, kan det icke alltid vara likgiltigt, om de yttre företräden lemnäs honom, som lian så väl förtjenar. Dessa åter äro till en del, hvad tjenstemännen angår, beroende af den omständigheten, om han är utnämnd af Kongl. Maj:t, eller om hans fullmakt är utfärdad af någon underlydande myndighet; och då lärarekallet, genom sin höga betydelse för samhället, är fullt ut lika vigtigt som, och vigtigare än många andra af de tjenster, hvilka nu af Kongl. Majit tillsättas, torde skäl vara att äfven åt detta kall gifva det högre yttre anseende, som genom en sådan åtgärd beredes.
bevilja 20,000 r:dr såsom anslag och 20,000 r:dr såsom lån; i) af Pehr Sahlström från Stockholms län, med yrkande, att Rikets Ständer måtte fortfarande bevilja ett anslag af 30,000 r:dr årligen intill nästa riksdag för befrämjande af odlingsföretag, att utgå på sätt och med de vilkor, som hittills varit föreskrifne, k) Stats-Ulskottels Utlåtande, N:o 194. 25 k) af Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus län, som, biträdd af Tobias Lind från samma län, yrkat, att det af Rikets sednast församlade Ständer för utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar, samt till beredande af odlingsföretag beviljade anslag 130,000 r:dr måtte, såsom för ändamålet icke tillräckligt, förhöjas till minst 300,000 r:dr, under förut föreskrifne vilkor; l) af Anders Gunnarsson från Elfsborgs län, som hemställt, att 1 å 2000 r:dr årligen måtte till nästa riksdag anvisas att af hushåils-sällskaperne eller genom Konungens befallningshafvandes försorg, inom hvarje län, efter förutgången besigtning, utdelas till de innehafvare af jordlägenheter under Vedels mantal, hvilka upptagit och odlat oländig och stenbunden mark; rn) af Anders Andersson från Wermlands län, som, biträdd af P. Erikson, Jonas Christoffersson och A. Johansson, alla från nämnde län, anhållit, att, enär sjön Wenern genom dess egenskap att stundom stiga ända till fyra alnar öfver sin minsta vattenhöjd, ofta förorsakade öfversvämning å den kringliggande bördiga åkerjorden, Rikets