Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 8 mars 1803 J LILJENCRANTS Kungörelse angående studerandes vid akademierna åliggande att verkligen bestyrka deras inhämtande kunskap i undervisningsläran, innan de såsom lärare eller informatorer få med undervisningsyrket sig befatta; Stockholm den 15 mars 1803. Våra tre universitet har utan anspråk på belöning lovat hålla föreläsningar i pedagogik och didaktik för blivande skollärare och enskilda informatorer. De skall studera grunderna i hur man lättar barns fattningsförmåga och befordrar grundlig förståndsövning. Erfarenheten visar att de flesta lämnar lärostället så fort de fått sådana kunskaper att det räcker till examen. Vi förordnar därför att alla studerande som skall åtaga sig barnundervisning, skall genomgå offentlig examen i pedagogik och didaktik. Stockholms slott den 15 mars 1803. GUSTAF ADOLPH Kungörelse angående prästbordens rättighet att behålla de därunder vid avvittringar blivande överloppsjordar; Stockholm den 15 mars 1803. Prästerskapet från Åbo och Borgå stift har klagat, att när storskiftet gjordes, de förlorat de torp och uppodlingar som de haft och som kallats överloppsmark. Denna jord är nu frånskild och antingen till främmande ägo eller till krononybyggens anläggande upplåten. De önskar att de för Finland utfärdade Storskiftesförfattningar inte borde gälla prästeståndet, som haft sina privilegier sedan Gustaf III: s dagar. De önskar också få tillbaka överloppsmarken. Kungl Maj: t har försäkrat prästerskapet att de får sina önskemål uppfyllda. Stockholm den 15 mars 1803 SAMUEL af UGGLAS Kungörelse angående förbud mot utförsel av inhemsk spannmål tills vidare; Stockholm den 18 mars 1803. Utförsel av inhemsk spannmål får inte utföras utan särskilt tillstånd. Stockholm den 18 mars 1803. SAMUEL af UGGLAS Instruktion varefter förvaltningen av sjöärenden har att sig i underdånighet rätta; Stockholm den 23 mars 1803. Förvaltningen av Sjöärenden har fått i uppdrag att ha fullständigt ansvar för all militär sjöfart även båtsmansinrättningen, lots, dykerikompaniet och sjökartsverket. Tidigare delades ansvaret av Amiralitetskollegium för örlogsflottan och Krigskollegium för arméns flotta.
Uti afgifven berättelse, angående verkställd granskning af Filial-Bankens i Wisby förvaltning och räkenskaper för tiden från Bankens öppnande, den 1 Augusti 1859, till räkenskapsårets utgång, den 31 Juli 1860, är vordet anmärkt, att åtskiliige delegare i Filial-Banken emot af dem utfärdade förbindelser, derför hvarken borgen eller annan säkerhet blifvit ställd, undfått lån till belopp, motsvarande de af en hvar ibland dem till Filial-Banken kontant inbetalda 10 procent af teekningssumman. Då Fullmäktige, utan afseende å den af Filial-Bankens Direktion till förklarande häraf anförda omständighet, att bemälde låntagare varit af Direktionen kände såsom fullt vederhäftige för de upptagna lånebeloppen, funnit Direktionens åtgärd att utlemna lån endast mot lånsökades förbindelse utan någon derför ställd säkerhet vara stridande mot föreskrifterne i 14 § af Filial-Bankens Reglemente, hafva Fullmäktige, den 8 November nästlidne år, förelagt Direktionen att, så vida sådant icke redan skett, ofördröjligen vidtaga rättelse i ofvan anmärkta förhållande, vid äfventyr att, i annat fall, eller om Direktionen hädanefter skulle låta komma sig till last enahanda förfaringssätt vid utlåning af Filial-Bankens medel, stadgandet i 173 § 1 mom. litt. 1 af 1858 års Banko-Reglemente komme af Fullmäktige att mot Filial-Banken tillämpas.
Dä säledes den föreflagne förklaringen, ef. ter min öfwertygelse, hwarken rnstämmer med Lagens mening eller med den allmänna bätnad, som dermed äsyftas, anser jag mig icke kunna i underdäniqbet tillstyrka dest antagande. Justitiä-Rädet Poppius: 7. Cap 1. §> RättegängS Balken ar det ruin i Lagen, som stadgar, pä hwad sätt Jntckning för fordran kan erbällas, Deri söreskrifwes, att sädant stall sökas hos Rätten: att wid ansökningen stall bifogas afskrift af skuldsedeln, eller den handling, hwarigenom skulden blifwit godkänd: att enär bifall till Jntekuingen icke redan är af Gäldenären gifmet, Domaren stall lägga ho> nom witz dag före att derä smara: att sedan denna tid förflutit och styrkt blifwit, alt Gäl. denären af ansökningen sätt del, Domaren mä, om han med sivar uteblifwer, förklara intek. ningen fast, men att om Gäldenären sig in> ställer, och wisar att skulden är betald eller förswunnen han mä wara frän intekningen fri: deremot dä Gäldenären det ej gitter, Intek. ningen förklaras fri; hwarforutan sevan In. tekningen är bewiljad eller förklarad fast, det stall ä stuldebrefwet af Domaren teknas. Enär uti ett sammanbang granskas och öfwerwäges, hwad uti detta Lagens rum är förordnadt, ansäg Justitiä - Rädet all twekan om betz mening och ändamäl förswinna. Att af andre rum i Lagen, hwilka äsysta andra ämnen och föremäl, söka gifwa ljus och styrka ät en motsatt mening, syntes ej wara förenligt med en säker Lag. Den 21 April. izg Lag.tslkning.
För min del hyser jag den öfvertygelsen, att rättaste dislinctionen vore att förklara, att då Just.Statsministern och Statsråden erhålla en sådan värdighet, anses den mera tillhöra sjelfva embetet, än innefatta egenskap af karakter, men att deremot, då denna värdighet tilldelas någon annan, densamma bör betraktas såsom karakter. Detta öfverlemna!- jag likväl till Bevilln.Utskrs närmare begrundande. Vidare förekommer, huru de skola anses", hvilka erhålla hoftitlar. Man vet, att ganska få af dem, sorn hafva hoflitlar, njuta lön på stat. De, som skulle verkställa författningen, hade svårt att ens få veta, om de, som äro beklädda med hoftitlar, hafva lön på stat eller innehafva någon bestämd tjenstegrad, och de skulle således, i brist af denna kännedom, icke heller veta, oro de borde påföra en person en dylik bevilln. eller icke. För min del tror jag, att, då Konungen äger rättighet att uppgöra sin stat huru han behagar, det icke borde komma i beräkning vid detta tillfälle, om det är titulär eller verklig fullmagt, som gifves på en så beskaffad hofbeuämning. Jag anför detta såsom ett exempel för att undanrödja de obehagligheter, sorn jag, kanhända mer än mången annan, är i tillfälle att erfara af obestämda stadganden i sådana fall som det närvarande. Ytterligare får jag fästa uppmärksamheten derpå, att i irsta punkten står, alt bevilln. skall utgå af deri omförmälda karaktersfullmagter, hvilka hädanefter meddelas. När man vill bestämma en terminus a qno, bör man icke fästa sig vid ett visst datum, emedan det är svårare alt komma ihåg. Mera lämpligt synes mig derföre vara, att i stället för ordet: hädanefter sätta: efter år i834, hvilken rättelse jag förmodar, att Ulsk., i händelse R. o. Ad. bifaller återremiss af betänk., icke skall finna olämplig. Sedermera förekommer uti 3 morn., att den, sorn undfått afsked utan högre karakter, än sorn ålfcljt förut innehäfd tjenst, icke må påföras någon karaktersbevillning.
Således i medeltal om året 17,953 r:dr 26 sk. 3 r;st. eller 1 1,286 r;dr 4'2 s^> mera än det årliga anslaget. Jag tillstyrker att anslaget iklädes egenskap utaf ett förslagsanslag i likhet med K. M:s nåd. proposition. Jag anhåller derföre om ålerrerniss af betänk, och alt detta mitt anförande detsamma måtte få åtfölja, Frih. Ced erström, Jacob: Det vill synas, som om de sammansatta Ulsk:n ieke gjort sig fullkomlig reda för pnstföringsbesväret i Riket, ehuru i betänk, visserligen finnes upptaget att posthemman äro frikallade från rotering och kronoskjuts; men man har glömt att uppgifva, huru många mil hvarje hemman, enrot åtnjutande af nämnda friheter, är förbundet alt skjutsa posten , och att betalning Ii» ka med gästgifvarskjuts erhålles för den postskjutsning, som beslrides utöfver det bestämda miltalet. Att utöfver det beloppet eller hvad gästgifvareskjutsafgiften utgör tillägga hemmanen 5o proc. förhöjning, anser jag oriktigt såsom alldeles icke svarande mot hvad Staten betalar för kronoskjuts i allmänhet. En sådan förhöjning innefattar en fördel, som skulle göra posthemmanen till ett slags privilegierade hemman, hvilka naturligtvis genom en sådan förmån skulle stiga i välde. För de 4°$ m*l lör hvarje mantal, posthemmanen äro förbundne att skjutsa årligen, erhöllo de tillförene endast 8 skillingar milen ; men då kronoskjtilslegan förhöjdes, Lief skjutsafgiften i likhet dermed äfven ökad, och då kronoskjutsen nu betalas lika med gästgifvaresk jutsen, anser jag rättvist, att extra-postskjutsen godtgöres med samma belopp; men någon förhöjning derutöfver kan jag icke medgifva och nödgas derföre i denna del anhålla 0111 rättelse i Utsktns förslag.
Krigskollegium, hvars brister såsom ett ändamålsenligt förvaltningsverk kommitterade tro sig i det föregående hafva ådagalagt, bör såsom rikskollegium upphöra och ombildas lill en /crigs-förvaltning inom hvilken ärendena, efter sin olika art, pröfvas och afgöras utaf särskilda, of hvarandra oberoende afdelningar eller embeten, under hvar sin ansvarige chef, i vissa mål allena beslutande, i vissa mål samfäldt med embels-ledamöter. Dessa embeten skulle blifva: Det första; Artilleri-afdelningen, benämndt general-fälttygmästare-embetet; Det andra; Fortifikations-afdelningen, benämndt general-ingeniör-embetet; Det tredje-. Intendentsoch aflönings-afdelningarne, gemensamt benämnda general-intendents-embetet; Dessa afdelningar eller embeten böra likväl ej mindre med hvarandra, än med rikets allmänna departemental-styrelse för landförsvaret, ega det samband, som för ärendenas behöriga och skyndsamma behandling erfordras. Till t:sta och 2.dra afdelningarne eller general-fälttygmästare-embetet och general-ingeniör-embetet hänföras de ärenden, som nu tillhöra krigskollegii artillerioch lortifikations-afdelningar.
Att Tackjernet åter af yttre utseendet icke kan till sina egenskaper rätt bedömas, är en allmänt känd sak; helst så väl brottet som ytan och hårdheten kan, om man så vill, erhållas betydligt olika hos serskilda stycken af ett och samma Utslag, (btgjutning ur Masugnen) endast genom ändring uti dimensioner eller afkylning, och att då ämneseller stångjernsverksegaren i de flesta fall icke kan taga sitt Tackjern directe utur tillverkarens hand, utan måste köpa det af handlande eller förläggare; så är det af högsta vigt att Tackjernet är stämpladt, så att, å ena sidan, köparen må kunna förvissa sig om varans beskaffenhet, och, å andra sidan, den omtänksamme, kunnige och redlige Tackjerns-tillverkaren icke må få sin vara misscrediterad, genom förblandning med andras tillverkningar. jo Besv. och Oecon. Utsk. Kongl. Förordningen d. 17 Maji 1814 (den enda Författning, sorn handlar om Tackjerns-stämpling och ansvar för underlåtenhet härutinnan, ty den af Motionairen citerade Kongl. Kungörelsen af den 3 No v. 1818, nämner ej ett ord härom,) stadgar uti 4 § 1 morn.: ”allt ”Tackjern skall vara märkt med för hvarje ”Masugn tillåten stämpel , och det vid ’’Bergsmans-hyttor tillverkade,dessutom med ''hvarje hytt-egares bistämpel.
» Stina har väl sagt, att frun var rädd, att något sådant händt, och under marschen till grindstugan har nyheten blifvit så der omformad. » Efter en stund återkom emellertid hela det utvandrade sällskapet, inklusive Stina, som, innan någon hunnit säga ett ord, redan i trappan ropade: » Nu ä ' fälle plättarne precis skinntorra, så en inte kan få sönder dom med bräckjern, en gång! » Förklaringar och utrop och förvåning följde nu i mängd och omvexling. Slutligen sjönk fru Ternitz uttröttad ned i soffhörnet och utbrast: » Ja, detta kan man då riktigt kalla ' mycket väsen för ingenting '! » » Ingenting? » upprepade Algot. » Misstag, mamma lilla! Kan det kallas för ingenting, att mamma nu skall få se sin blifvande sonhustru? Och det hade kanske eljes ej blifvit af. Här är hon, » tillade han och slog armen om Ingeborgs lif. » Marmorbilden! » utropade fru Ternitz i häpenheten. » Ja, älskade tant, » sade Ingeborg leende, » men nu har marmorbilden fått lif! » Och så kysste fästmannen henne midt för de andras ögon, och då var saken klar. erhållit icke blott en sonhustru, utan också en — måg! » Dermed tog han Marias hand och ledde henne fram till modren. Den unga flickan var så ytterligt förvånad, att hon utan motstånd lät sig föras, men så sansade hon sig och ämnade rycka sin hand ur doktorns. Men han höll den fast, och då hon såg på honom, mötte hon en blick, så öm och så varm, att hon justerade sitt första beslut och lät sin lilla hand stanna qvar i den, som så fast och hjertligt slöt sig derom. » Nå, ja, » sade hon muntert, » hvarför icke? Men hvad säger mamma? » » Ä r det ert allvar, doktor? » frågade » mamma ». » Det har länge varit mitt allvar, » svarade han, » blott tillfallet fattades, och det — kom nu. » » Ja, då säger jag till er alle sammans: Gud välsigne er, mina barn! » sade fru Ternitz med tårar i ögonen.
Den 21 October c. m. 107 oell capitalister på landet och i städerna, sorn hittills icke ägt någon representationsrätt, och torde ej heller vara ur vägen, om, såsom upplysande och redogörande, äfven Statsrådets alla ledamöter, i och för deras embeten, jemte vissa embetsman från krigsmakten, domaremakten och collegierna, samt landtstaterna och andra embetsverk, finge inträde i representationen. Att ett minimiförmögenhetsbelopp föp hvarje så beskaffad representant bör bestämmas, lärer icke bestridas. Uti hvilka RiksSt. desse nya representanter böra få inträde, äfvensom hvad vidare rörer det reglementariska och utvecklingen af denna förbättring, lemnar jag till dem alt föreslå och i detalj utarbeta, sorn vid denna riksdag uppgjort de åtskilliga representationsförslagen; och ville jag här inskränka framställningen af mina öfriga åsigter till blott hvad som rörer vårt Riddarhus; och som de'förbättringar, jag der nu åsyftar, äro af den beskaffenhet, att de kunna frambringas endast genom en förändrad ståndsordning och således bero blott utaf Ståndets beslut med Konungenssanction, så hafva de ej den ringaste gemenskap med, eller inverkan på de öfriga Ståndens förändringar eller förbättringar. Hvad egentligen nu R. o. Ad. beträffar, så är det visserligen långt mer än behöfiigen representeradt, i anseende till talrikheten af dess representanter, men derföre ändå icke just på det bästa sättel, under närvar, förhållanden. All caput inom hvarje slägt är född representant, passar numera icke, der nästan inga majorater finnas och ofta allsingen förmögenhet; likaledes att ingen conlribution till Staten erfordras, inga lärdomsprof, icke ens någon näringseller embetsmannapraktik behöfves, och, med uteslutande af allt delta, är lätt alt föreställa sig sammansättningen af sådana representanter. Den första angelägna reformen inom Riddarhuset torde emedlertid vara, att så mycket som möjligt inskränka den stora personalen, och hvilket beror af R. o. Ad. att verkställa, och som lätt kan ske, både utan orättvisa och mannamån, och så, att ingen lefvande introducerad slägt fråntages dess representationsrätt.
Är brottet med synnerligen försvårande omständigheter förenadt; må till straff-arbete från och med två månader till och med ett år dömas. § 39. Tillväller sig någon obehörigen utöfning af embete eller tjenst; dömes till 12 Lag-Utslcottets Betänkande JM 10. straff-arbete från och med sex månader till och med tre år. Sker det af lättsinne och har ej skada timat; vare straffet böter från och med femtio till och med femhundra Riksdaler. § 40. Understicker eller förbyter man barn; dömes till straff-arbete från och med två till och med fyra år. Äro omständigheterna synnerligen försvårande; må tiden för straff-arbetet kunna till tio år lörhöjas. § 41. Har någon, genom antagande af falskt namn eller stånd beredt sig arf eller andra farnilje-rättigheter; dömes till straff-arbete från och med sex månader till och med tre år. Är brottet med synnerligen försvårande omständigheter förenadt; må till och med fem års straff-arbete ådömas. Gifver man sig ut till namn eller stånd för annan än den han är, och bedrager derigenom qvinna till äktenskaps-aftal; bote från och med femtio till och med tvåhundra Riksdaler. Kommer vigsel eller häfd dertill; straffes som i 41 § sagdt är. Samma lag vare der någon bedrager annan till giftermål genom förtigande af smittosam och obotlig sjukdom eller annat förhållande, som återgång af giftermålet föranleder. § 43. Uppgifver någon i orlofs-sedel eller annan sådan enskild handling, sorn i 3 § nämnes, hvad han vet osannt vara och deraf annan missledas eller skadas kan ; bote från och med fem till och med ett hundra Riksdaler. § 44. Begagnar sig någon svikligen af orlofs-sedel, pass eller annat dylikt bevis, som för annan utgilvet är; straffes med böter från och med tjugo till och med tvåhundra Riksdaler. § 43. Brott, som i 24, 23, 27, 33, 36 och 38 §§ samt 42 § 1 mom. omför målas, må ej åtalas af annan än målsegare.
Hedan år 1865 hafva tullinkomsterna, långt ifrån att minskas, deremot ökats med nära 1,500,000. Jag anhåller nu att med ett exempel (å belysa Hr Frihtns theori. Om tullen A ett skålp. siden sattes till 10 rdr, kunde naturligtvis intet siden förtullas, till stor fromma för våra lurendrejare; men antagom att någon person af nyck lät tullbehandla 1 skålp., statens inkomst å sidentullen blefve då 10 rdr. Tullen nedsättes derefter till 1 rdr per skålp., smugglingen lönar sig ej vidare, 10.000 skålp. siden förtullas, och staten får således lika många rdrs uppbörd. Månne icke detta vore en vinst? »Nej, visst icke,» säger Frih. Klinckowström, »om tullen bibehållits med 10 rdr, hade statsinkomsten uppgått til! 100,000 rdr.» Jag hemställer till hvar och en, huru man skall bedöma en dylik argumentation? Förhållandena i vårt eget land bevisa bäst det ohållbara deri. Under skyddssystemets gyldene tid, innan 1823, utgjorde tullen en ren obetydlighet. Alltsom friare tullsatser inlörts, ökades uppbörden. Den beräknas nu till 13.500,000 R:dr årligen och utgör statsverkets förnämsta inkomstkälla. Mig förefaller således att Franska traktaten, och dess billiga tulltariff, hvarken skadar vårt jordbruk, våra näringar eller våra statsinkomster; återstår då att kasta en blick på do fördelar, den bereder oss. Jag förbigår vinsten af en närmare beröring ocri ett lättadt varubyte med vår gamla bundsförvandt, det mäktiga Frankrike, och fäster mig blott vid den lyftning, sjöfartslördraget skänker vår handelsflotta. För Sverige, med sina vidsträckta kuster, sina djupa hamnar, sin rika tillgång på jern och virke samt sina ypperliga matroser, måste sjöfarten vara en den naturligaste näring, skan - 516 Den 9 Februari. kande icke blott välstånd, men ock ett kraftigt försvarsmedel.
Den märkvärdiga, explosiva guldförening, knallguld, som erhålles då en lösning af guldklorid fälles med amoniak, hvilken redan Basilius Valentinus i 15:de århundradet lärde bereda och nu för tiden användes till förgyllning af porslin, blef sedan föremål för Scheeles undersökningar. Bergman hade visat, att detta preparat utgöres af guldkalk och amoniak. Scheele undersökte den gas, som vid explosionen uppstår. För att göra explosionen mindre våldsam blandade han knallguldet med svafvelsyradt kali. Han fann nu att dervid uppstår skämd luft (qväfgas). Explosionen förklaras sålunda: knallguld består af guldkalk och amoniak, hvilken senare består af flogiston och skämd luft; värmet som träffar knallguldet afger flogiston åt guldkalken, hvaraf uppstår metalliskt guld, under det värmets eldsluft förbränner amoniaken, så att skämd luft uppstår. Häraf var ock visadt, att amoniak utgöres af qväfve och flogiston, eller väte, enär vätgasen enligt Scheele var tämligen rent flogiston. Att vissa svafvelföreningar vid tillsats af syror utveckla en illaluktande gas samt att denna gas är bränbar och svärtar silfver, var före Scheeles tid bekant. Scheele drager nu denna "stinkande svafvelluft" (svafvelväte) inom området för sina forskningar. Han finner att man lätt kan erhålla den på det än i dag vanliga sättet, att lösa svafveljärn i syror. Genom inverkan af klor och salpetersyra uppstod af gasen svafvel, och när han erhöll samma gas genom att upphetta svafvel i vätgas, var dermed dess sammansättning bevisad.
Som delar mina minnen, ligaste och intimaste sympatier och antipatier. Jag har HANS (efter en stunds tystnad). du så fattig med din mans och dina barns kärlek? LEONORA. Du har inte råd till det? Stackars Leonora! Är min rikedom är så solid och så väl deponerad, att jag det klara guldet. Jag har skäl att antaga, att kapitalet mindre och mindre för hvarje år. Och jag behöfver Nej, Hans, jag är icke fattig jag är rik. Men emellanåt blott ser det brandfria järnskåpet, som döljer blir större, men de disponibla räntorna bli sannerligen reda pengar jag tycker om att höra guld och silfver klinga i mina öron, ja, till och med frasandet af förgängliga papperspengar med blott nominalvalör. Där 78 för har jag inte råd faktiskt inte råd att visa ifrån mig Max' vänskap. Nej, låt mig vara ärlig hans kärlek! HANS. ordning, att din man skulle tillåta dig att mottaga denna kontanta lifstidspension? LEONORA Och du finner det fullkomligt naturligt och i sin (tiger; säger därpå mildare). ensam. Jag har inga väninnor. Jag har aldrig ägt kostar på mig att säga det jag tror inte herrarna Kom ihåg, Hans jag är i verkligheten rätt förmåga att eröfra kvinnornas vänskap. Och det heller i allmänhet precis svärma för mig. Barnen äro borta halfva år åt gången vi göra bägge efter mogen du ja, på sista tiden har du icke haft mycken tid öfver för mig. roa mig. Nå väl så är det Max. öfverläggning den uppoffringen för deras hälsa. Och Och det är få saker, som egentligen Han har känt mig i hela mitt lif, han förstår att tala med mig, som jag tycker om, att man talar, och han tycker om mig precis sådan som jag är. Han vill inte ha ett hår det, jag ger honom, kan ge honom. på mitt hufvud annorlunda. Och han nöjer sig med HANS (kärft). Allt detta vet jag, och det intresserar mig blott medelmåttigt. Det, som intresserar mig är att veta, (Leonora tiger, vänder sig om och vill gå.) Naturligtvis! Du är för stolt att svara jag borde ha vetat det. hur mycket du ger honom, och hvad han nöjer sig med. Det är bekvämt att vara så stolt. 79 (Leonora tiger ännu, går mot dörren.
rent af ynkligt med Bob. Han, som var ett sådant idealbarn... när nu hans förstånd skall börja utvecklas, visar han alla kriterier på en idiot. WOLFF. Ja, jag skall hem till min lilla Bob. Vet ni, det är Det brukar så gå med idealen. CHARLOTTE. Du har väl inga alls, du? WOLFF. Mycket litet. CHARLOTTE. skrattar. Det är verkligen rätt nätt, en poet utan ideal! SIGRID. Ha Pegasus' vingar blifvit plockade i Paris? ANDRA AKTEN CHARLOTTE. för tiden. Kära du, der går man till väders i luftballong nu WOLFF. Bravo! Tänk om du delat med dig litet esprit åt Bob. CHARLOTTE. om väderkvarnarna på vägen, utan piska på din Rosinante, så att hon inte stannar i backen och bara slår bakut... Hon är visst van vid stryk för resten? WOLFF. Tack! Parnassen är hög, Gustaf. Bry dig inte din ideal-idiot? Tack! Om du skulle försöka samma metod med CHARLOTTE. Det har jag gjort, du. WOLFF, skämtsamt till Sigrid. Hon har piskat förståndet ur pojken. CHARLOTTE. deles för litet sjelf. Hvad tror du, till exempel, det hade blifvit af vår gamla Caro, hur klok han än är, om han SIGRID, skrattar. Lugna dig. Barn skola ha stryk. Du har fått all inte fått mycket mat och mycket stryk, när han var valp? Gäller liknelsen din bror eller din son? VÄRFLOD CHARLOTTE. dumma ideal kan man ha det, att bli ett riktigt bra djur. Det kommer man längst med i verlden. Hvar och en bättre att ha krafter som en oxe och god vilja som en stället för bryggarkamp... Låt bli att skratta Jag WOLFF. Den gäller hvem som helst. Lika gärna som andra får sitt lass att dra, och när man kommer i selen är det häst, än fantasier om att man är född till kanariefogel i slår min lilla Bob ibland, så att jag själf börjar gråta. Men Bob morrar, han. CHARLOTTE, skrattande. har varit gift i fem år? Mrrr