Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu deremot vill man rätta det felet man då begick; och således skall den förräntas mot 6 prC:t, och hvarföre? Jo, för det att den nu tillhör Jordbruket. Nu mera tror jag, att sedan man en gång erkänt principen , att fonden ej är Jordbrukets, bör den förvaltas så, alt man bespar undra Statsmedel, och insättas uti RiksgäldsConloiret mot 3 procent. Jag har ej föreslagit, att fonden skall undanryckas Kongl. Mujits disposition. Tvertoin är den mera disponible förr dess ändamål, då den är förräntad i RiksgäldsContoiret, mot återbetalning vid anfordran, än mot 6 prC:t i stående Lån. Det rättaste torde vara, att Riksens Ständer genom underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, alt så vidt Kongl. Maj:t ej finner» möjligt att förränta Saltpeterfonden till högre procent än Riksgälds-Contoiret lemnar, Kongl. Majit då ville insätta fonden uti nämnde Verk. Då begagnas fonden till minskning af från Riksgälds-Contoiret utgående räntor, och då förräntas den rörliga delen af fonden. Jag tror, att, om fonden skulle förräntas mot 6 prC:l, skulle den komma att lida många förluster, och jag säger ännu en gång, ingen annan än administrationen kunde komma alt ansvara för dem. I annat fall visste man knappast, om fonden vid nästa Riksdag ens skulle finnas. Den 19 November ern. 3“ Herr Lager hjelin: Oaktadt de upplysningar, som af Stats-Utskottets Ledamöter .blifvit meddelade, liar jag ej i mili öfvertygelse fått utredt, om ock man skulle anse fonden såsom jordbrukets, huruvida den största vinst skulle tillskyndas fonden genom en sådan utlåning, som nu är föreslagen, eller genom liela den disponible fondens insättande i Riksgälds-Contoiret emot 3 procent. Jag tror, att som förslaget nu är, skulle vilkoren blifva så betungande, att fonden ej skulle kunna plaee^as, och då skulle det blifva en del, sem vore ej räntebärande cassa. Då heror det på förhållandet emellan den utlånte summan och denna cassas belopp, om fonden derpå lomme att förlora eller vinna.
De hade kommit ned på isen. Nymark spände skridskorna på hennes fötter. Sedan ilade de hand i hand öfver den blanka isen ut på fjärden. Solen sken, isen glimmade, vädret var friskt. Skogarna på udden och holmarna bildade här och der en mörk infattning. Men de åkte längre ut på den öppna fjärden, der utsigten var mer fri åt alla sidor. "Skola vi bege oss ännu längre bort, eller redan vända tillbaka?" frågade Nymark. "Inte tillbaka, nej, bara framåt, långt bort från staden så långt som möjligt." "Men ni tröttnar." "Inte det minsta. Bara vi skulle komma så långt bort, att inte staden synes." "Vi skola taga af vid den der udden åt Vihtakanta torp till. Då ha vi alldeles förlorat staden ur sigte." När de kommit om udden, stannade de vid stranden för att hvila sig. Alma såg sig omkring. "Här är det härligt," sade hon, "ingenting annat än natur så långt ögat bär. Man skulle kunna glömma, att det alls finns menniskor i verlden." "Skola vi dröja här hela dagen? I Vihtakanta torp få vi mat och kaffe. Under jagtfärder har jag mången gång ätit der." Alma tänkte på hemmet, och en liten tvekan höll henne tillbaka. Men det kändes här så lätt och fritt, hon kunde inte besluta sig för att återvända ännu. "Låt oss dröja då," sade hon. "Vi skola stanna här ända till kvällen." De voro hungriga och Alma kände sig trött, då de hunno fram till torpet. Nymark talade med torpfolket. De fingo en skild kammare, till hvilken en dörr ledde från farstun. En hvit duk breddes på bordet och husets unga, frodiga dotter hemtade fram mat. Ofantligt stora brödstycken, fisk och kött. Smör så mycket, att det helt säkert varit nog åt tio personer. Slutligen varma potäter och mjölk. De stora och tjocka brödstyckena roade Alma. Hon sade att hon inte kunde äta dem. Nymark tog sin hvassa knif och skar åt henne tunna skifvor både af brödet och köttet. Den salta braxen var så hårdt saltad, att det sved i munnen. De skrattade deråt båda, åto och pratade. Sedan de druckit kaffe, gingo de in i stugan.
Genom en billig inskränkning i LaxFiskets alltförvult utsträckta område, har vice Talemannen Jon Jonsson förmodat någon särdeles nedsättning i Kronans nu ägande inkomst deraf viti ett afslutande nytt arrende icke skola inträffa, men derest och sådant skulle ske, har ansett en eftergift i en Regal rättighet icke böra vägras, då en hel Landsorts bästa det fordrar och således en vinst för det allmänna beredes; Och har vice Talemannen, i följd af allt della, hemställt, att någon åtgärd måtte vidtagas till befordrande af den äskade undersökningen, hvilken vid Ilärads-Rätten i orten borde verkställas i närvaro af Kronans Ombud samt Arrendatorerne af Mörums Kr o po Lax-Fiske, ;34 Stats-Ulskoltets Betan kan den, dervid vice Taiejnannen förment det lätteligen kunna ådagaläggas' huruvida den tanka man yttrat om enskilde Fiskiegares i ätts iörnärmando genom förbudet emot fiskande efter Lax i öppna Sjön vore ogrundad elier icke, hvarjemte vice Talemannen uppgifvit, att ett sådant förbud icke existerat vid Hemmans refning och .Allmänna skattläggning, hvilken sednare äfven baft afseende A Laxfångsten, utan tillkommit under en senare tid, i oekonomisk väg, odi således utan iagttagande af den nödiga ferm, som Lagen föréskrifver i frågor om ägande rätt och dess frie utöf O «» ning; Och bär Riksdags-Fnllraägligen Oiof Månsson från Blekinge, uti hvad af vice Talesmannen Jon Jonsson blifvit anförd t, sig förenat, Åf de Handlingar, som uppå derom, i enlighet med 42 §• Biksdags-Ord ningen gjör l anmälan, från Kammar-Expedition af Kongl, Maj:ts Cancellie kommit Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet tilihanda bar Utskottet inbemtadt:
Besvaras frågan med ja, och kan anklagelsen eller domen anses såsom en redan erhållen varning, så skulle det synas, som vore grunden för stadgandet i 1807 års Förklaring oriktig och intet skäl funnes, hvarföre icke, då förbrytelsen förnyas, det högre ansvaret för iteration borde ådömas. 3) Af de personer hvilka ansett förnyadt ansvar inom ■samma grad kunna äga rum, har en eller annan påstått, att detsamma, för hvarje gång förbrytelsen sker, bör ådömas; andra åter hafva varit af den mening, att anklagelsen eller inställelsen för domstol utgjorde den tidpunkt, hvarefter för - Den i Mars e. in. brytelsen ej, utan att ådraga ytterligare ansvar, lunde utöfvas, och andra åter hafva ansett domen innefatta sliljogränsen; hvarvid man åter har att välja på, antingen domen i första instansen och dess kungörande för den tilltalade, eller dom i andra instansen och böternas nedsättande, eller den slutliga domen i 3:dje instansen, hvartill ändtligen äfven kan komma en underd. nådeansökning och den resolution, derpå kan följa. De olika meningar, som i detta ämne blifvit yttrade, hafva synts ådagalägga, att lagarna för det närvarande icke innefatta någon säker grund för alt å nyo ådöma ett ansvar, hvilket, efter förbrytelsens begående, redan är vordet verksteldt eller skall undergås enligt redan för äldre förbrytelse gifven dom; hvaraf följer, att ett annat sätt för lagarnas tillämpning måste bero på en ny lagstiftning. Emedlertid synes det vara stridande emot god ordning, att en person, redan tilltalad för en uppenbar lagöfverträdelse, kan förnya densamma, utan att äfventyra något, så länge det ansvar, han förut ådragit sig, ej blifvit verkstäldt. T. ex. då den, som slår sin stjuffader eller svärfader, skall, enligt 14 Cap. 2 §. Missg.Balken, böta 100 daler stint eller 33 R:dr taldt ofreda dessa sina anhöriga?
StatsUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden i anledning af verkställd granskning utaf de till Allmänna GarnizonsSjukhusbyggnaden anslagne medels förvaltning. XXXIX. B. 322. XL. A. 3q. A. 92. XLII. E. 2o3. — i anledning af verkställd granskning af Räkenskaperne och förvaltningen utaf de till Allmänna GarnizonsSjukhusets i Stockholm underhåll anslagne medel. XXXIX. B. 223. XL. A. 114. XLII. •—• i anledning af verkställd granskning af redogörelsen öfver 2:ne till Amerika och Medelhafvet företagne krutförsäljnings-expeditioner. XXXIX. B. 223. XL. 114- Å. 170. XLIV. U. 396. XLIX. A. iG5. LII. E. 46. — angående föreslagen afskrifning af Bruksidkaren S. Owens skuld till ManufacturDisconten, samt om ett ytterligare låneunderstöd för honom af allmänna medel å 5o,ooo R:dr B:co. XXXIX. B. 233. XL. Å. 115, i3i. XLVII. U. 5o8. XLVIII. A. 210. LII. E. 46. — i anledning af återremiss af Utskottets förut afgifne Betänkande, angående regleringen af utgifterne under RiksStatens Första HufvudTittel, med dertill hörande tväune Utlåtanden. XXXIX. B. 283. XLI. 5o5 333. XLII. A. 5i. A. 70. A. 73. XLY. B. 268. A. 348. XLVIII. E. 41. LIV. E. 107.
Weilbach uppgjorda ritningar till ledning vid fartygs byggande; N:o 180, angående begärdt stats-anslag till reparerande af trcnne torn å Kungs-Lena kyrka i Westergöthland; hvaremot Memorialen: N:o 173, med förslag tili sammanjemkning eller voterings-propositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till Riks-statens Sjette och Sjunde Hufvud-titlar hörande frågor uti de ännu oafgjorda delarne, eller angå ende punkterna 3, 4, 9, 10, 11, 12 och 13; samt N:o 182, med förslag till voterings-propositioner i anledning af Riks-Stån dens skiljaktiga beslut i fråga om löne-förbättring för Krigs-hofrältens civile embetsoch tjenstemän m. 11. återremitterades med anmodan till Utskottet att uppsätta voterings-propositionerne i enlighet med 69 § Regerings-formen. Samma Utskotts Utlåtande N:o 181, i anledning af framställningar om förbättrade allönings-vilkor m. m. lör arméens och flottans läkare samt provincialläkarne godkändes i öfrigt utom det att Ståndet bestämde förste bataljons-läkarnes löner till 1,000 R:dr, regements-läkarnes till 1,500 R:dr samt fält-läkarnes vid flottan till 2,500 R:dr, allt Riksmynt. S. D. Konstitulions-Utskottets nu ånyo föredragna Memorial N:o 61, med Utlåtande öfver Bonde-Ståndets Talmans vägran af Proposition å bifall till åtskilliga af Stats-Utskoltet framställda förslag till voteringspropositioner lades med ogillande till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning godkändes Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtanden: 740 Brot.-Utdrag den i9 December 4857.
Den rätta beräkningen för realisationsåret i8o3 lärer, i öfverensstämmelse med räkenskaperna, vara, att då var i reelt med slantar omkring 3,4oo,000 R:dr; af Bancosedelstocken, efter afdrag af temporaira lånen 817,500 R:dr, deribland Riksdiscontlånen ej innebegripas, var 2,288,272 R:dr, och återstoden af Riksgäldssedlarne 4,oi6,5o8 R:dr, tillsammans Summa 6,304.780 R:dr, som utvisar, att Bankens reela valuta förhölt sig till dess sedelstock, som 34 till 63, eller något öfver hälften silfver emot sedlar, och icke såsom 3 till 11, som Herr Grefve Schwerin, pag. 34, framställer, då deremot jemlikt Herr Grefvens förklarande Den 19 Februarii e. m. 189 samma pag. 3förhållandet år 1828, så-* som 3 till 6ij mindre än hälften silfver till Bancosedlarne, och således nu framställer ett sämre förhållande än i8o3 emellan reel valuta och sedelstock, men, om ock detta varit sämre vid de förra realisationerne än nu, som likväl icke är fallet, så skulle likväl icke derifrån kunna ledas den slutföljd, att det nu är sådant, som skäligen kunde fordras till trygghet för realisations bestånd, och det vill synas som Herr Grefve Schwerin sjelf tvekar om denna trygghet, då Herr Grefven pag. 52 föreslår utgifvande af Statens obligationer till Banken, tillförökning af Bankens metalliska fond; hvilken åtgärd till Statslåne-systemets införande borde efter min öfvertygelse allena ifrån realisationsförsöket afskräcka. I följd af hvad jag nu ytterligare anfört för bevisningen af min förut gjorde nu ifrågavarande framställning, förmodar jag, att Herr Grefve Schwerin skall medgifva det oriktiga i dess yttrande pag.
Att ifrån den skyndsamhet och den myckenhet, hvarmed RiksgäldsSedlarne 3» jOen 17 Martil, /. ?«. hitintills och synnerligen de sednare åren, ingått till Realisation, sluta till ett förestående lika förhållande, ifall mitt förslag antogs; vore att brista i kännedom otn den orsak, sotn varit egenteiigen verkande; en orsak, som vöre undanröjd genom sjelfva Förslaget. Denna orsak har bestått deri, att då RiksgäldsSedlarne inkommit, genom Intraderne, till §tatsCohtoiret, men ej kunnat användas till Löner, eller öfrige Statsanslag; hvilka alla skolat med BancoSedlar betalas', så har StatsContoii et måst RiksgäldsSedlaine genast till BancoSedlar förväxla; ett förhållande, som ej mera inträffade, då Riksgälds-Sedlarne blifva till lö<i neroth Statsanslag använde; men Allmänheten har sedan länge blott föga anlitat Realisationen; och skulle lika litet hädanefter göra det, så att man med säkerhet kan ant ga, af t, så länge proportionen varsamt vårdades skulle Creditivet på Banquen föga behöfva anlitas. 7:0 Till RiksgäldsSedlarnes qvarhållande i allmänna Rörelsen borde vidare fastställas, att Banquen icke hädane!ter finge utgitva Sedlar på mindre valeur, än fern R:dr Banco; och att följaktligen alfa mindre Sedlar, sorn genom uppbörden inkommo, skulle, då större Summor samlades, ingifvas till Banquen, till utbyte emot Sedlar af större valeur. 8:0 En Rikfgälds-Discont skulle inrättas, sorn emottager inbetalning af FilialHisconternes fordringar, i skälig omsättningsväg, utställd på Den 17 Martu, f. ni. io år, så att blott en omsättning hvarje år gjordes, dervid, utom räntan, en tiondedel af Capitalet inbetaltes} men allt hvad sålunda inkom, skulle genast till Lånesökander åter utlemnäs, med afdrag äf Verkets egne kostnader samt vinsten, sorn Skulle användas till ersättning åt
Hvad sorn bör göras, synes således vara vidtagandet af någon öfvergångsåtgärd, och beskaffenheten af en sådan åtgärd synes mig vara antydd af det förhållande att skjutstungan för närv:de är så olika i olika delar af landet, att den på vissa ställen är utomordentligt tryckande, under det den på andra knappt kännes. Af skjutskomitéens betänkande inhemtas nemi., att gästgifvaregårdar finnas, der entreprenadlegan pr mantal uppgår till 480 rdr, 400 rdr, 360 rdr, 200 rdr, 186 rdr, 180 rdr, 120 rdr, samt att i Stora Kopparbergs län af 45 gästgifverigårdar endast 10 hafva lägre enlreprenad-afgift än 30 rdr, men 7 högre än 100 rdr, under det att på andra ställen i riket afgiften utgår med 5 rdr eller 3 rdr, eller ännu lägre belopp pr mantal. Under sådana förhållanden är icke behofvet af befrielse eller lindring i skjutsningsbesväret öfver allt lika stort, och synes det vara fika naturligt, som riktigt, att R. St:r, fastän de ej kunna aflyfta besväret från jorden, likväl bemöda sig att lindra denna tunga, der den hårdast trycker. Denna tanke genomgår äfven Gr. Liljencrantz’, af flere reservanter inom Utsk:t upptagna förslag, men då flera af förslagets detaljer synas mig betänkliga och man måhända lättare kan förena meningarne, om man mindre reglementerar, samt Iv. M., som af vederbörande embetsman kan infordra erforderliga upplysningar, torde vara bättre i tillfälle att reglementera än 14. St:r, så vågar jag begära bifall lill den af Preste-St. gjorda inbjudning, nemi. att, med afslag å Betänk:t, ett extra anslag beviljas af 100,000 rdr, att, Den 28 Mars f. m. 345 i mån af behof, af Riksgälds-kontoret utbetalas, för att användas till understöd åt de mest betungade skjutslagen. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt til! fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Jag har trott mig vara skyldig nu upplysa delta. För öfrigt och då Utsk. förklarat, alt någon hufvudsaklig granskning af lagförslaget icke kan äga rum förrän vid nästa riksdag, hade jag önskat, att Utsk. iakttagit den consequens att icke i särskilda betänk:n framkasta principfrågor, som tillhörde det hela. Utsk. har dock, i anledn. af enskilda motioner uti sådana ämnen, företagit pröfning deraf och jemväl begifvit sig till föreslående af dylika ändringar. Jag hoppas dock, att Konungen skall erinra sig, att det hela ännu hvilar oafgjordt, och att det är olämpligt att, utan sammanhang dermed, pröfva lösryckta delar, hvilka deri vigtigt ingripa. Utsk:s yttrande i denna del blef af R. o. Ad. bifallet. 2 mom. af Utsk:s tillstyrkande. Hr Dalman: Då jag icke har hopp om att vinna något resultat af min framställning, skall jag vara så kort sorn möjligt; öfverlåtande sedan åt R. o. Ad., huruvida Ståndet för sin del skulle vilja antaga min åsigt. Jag föreslog, då frågan förra gången discuterades, att Ständerna måtte af K. M. till nästa riksdag begära en fullständig propos. i afseende å såväl civilsom criminallagen, jemte motiverna dertill. Utsk. har derå icke fästat afseende, och skälen förefalla mig nog svaga. Utsk. har nemi. sagt, att förslaget icke vore lämpligt, då ”K. M:s höga uppmärksamhet i allt fall är tillräckligen fästad på detta ärende, och det till en stor del beror af åtskilliga förberedande åtgärder, om och i hvad mån en sådan önskan ina kunna uppfyllas. Ännu mindre — tillägger Utsk. — lära R. St. kunna eller böra anhålla om något förklarande på förhand, att K. M. i afseende på civillagstiftningen vill antaga, hvad Representationen må komma att derutinnan besluta.” En sådan invändning, att nemi. Regeringens uppmärksamhet förut varit fästad på saken, kunde gälla i afseende på de flesta anhållanden, Representationen gör hos Regeringen.
— Kontrasignation — 32. — allt Banko, hafva Bankens einbetsoch tjenstemän, i en till Utskottet ställd skrift, hufvudsakligen anfört: att sedelskrifnings-arfvodet, som år 1756 bestämdes, exempelvis för Kommissarierne, till ett belopp, motsvarande 3 R:dr 12 sk. 5 r:st Banko för hvarje l,000:de sedlar, och alltsedan år 1836 utgått för de nya lägre valörerne med 1 R:dr 16 sk. nämnde mynt, blifvit under denna tidrymd till siffran så nedsatt, att det nu icke uppginge till ens hälften af hvad det från början utgjorde; att sistnämnda, för tjugo år sedan till siffran sålunda förminskade arfvodes-belopp, för närvarande icke en gång motsvarade samma värde, som det egde då det år 1836 fastställdes, helst under dessa år priset å lefnaclsförnödenheter, under fortsatt stigande, ökats ända till 100 procent, måhända der - s Banko-Utskottets Memorial N:o 35. utöfver; saint att, såsom en gifven följd deraf, omförmälda, redan förut till siffran lågt nedsatta, arfvode vid innevarande tidpunkt sjunkit mera än hälften under det värde, som desamma egde, då det bestämdes att för tjenstemännen utgöra en lämplig ersättning, hvilken, med afseende å den tid, som åtginge för verkställandet af ifrågavarande arbete, numera icke ens af personer tillhörande arbetsklassen skulle anses såsom nöjaktig vedergällning för lika långvarigt, tillfälligt arbets-biträde, på grund hvaraf sökanderne anhållit, att Utskottet måtte hos Rikets Ständer utverka en sådan förhöjning i berörde arfvode, att detsamma, från och med innevarande års början, bestämdes för Kommissarie-underskriften till enahanda belopp, som, enligt hvad sökanderne ådagalagt, de vid Götheborgs Privat-bank anställde tjenstemän undfinge för underskrifningen af denna Privatbanks sedlar eller 3 R:dr 16 sk.
Deremot hafva mot förslagets särskilda delar, så väl vid granskningen deraf inom Högsta Domstolen, som under den offentliga diskussion, hvartill förslagets allmängörande föranledt, åtskilliga anmärkningar blifvit framställda, som synts mig förtjenla af uppmärksamhet och påkallat en omarbetning af förslaget, hvarvid det dels lill uppställning och redaktion erhållit en ny form, som på ett mera lämpligt och lättfattligt sätt gör det till en enda sammanhängande, i vissa §§ afdelad författning, och dels till innehållet undergått åtskilliga förändringar, innefattande rättelser eller tillägg, hvilka jag nu i underdånighet anhåller att få underställa Eders Kongl. Maj:ls Nådiga pröfning. Uti 1 §, hvilken lemnar tillåtelse åt en hvar, som sådant önskar, att utträda uf Statskyrkan, för att öfvergå till annan trosbekännelse, har den närmare bestämmelse blifvit tillagd, att öfvergången skall ske till ett i Riket redan befintligt och der tillåtet kristet religions-samfund. Då staten ej med likgiltighet kan se att någon dess medlem är utan ali religion, och derföre gjort till presterskapets pligt att genom undervisning bibringa nödig religionskunskap åt dem, som sådan sakna, bör samhället ej kunna medgifva någon att ur Statskyrkan utträda, utan att ansluta sig till ett annat tros-samfund af den beskaffenhet, att det, såsom sådant, af Staten blifvit erkändt och således i Riket redan finnes tolereradt eller med behörig tillåtelse der bildas. Den bestämmelse härom, som i förslaget blifvit intagen, synes alltså hafva goda skäl med sig, och instämmer äfven med hvad i åtskilliga andra länders lagstiftningar finnes antaget. Likaledes har det befunnits nödigt att i 1 § tillägga ett stadgande om viss ålder hos den, som må ega att till annan trosbekännelse öfvergå; och det har härvid ansetts lämpligast att bestämma denna ålder till 18 år, dock med rättighet för Konungen att i ett så grannlaga ämne, der undantag från regel understundom kunna erfordras, för särskilda fall kunna medgifva öfvergång äfven vid tidigare år.
Kostnad, som måste göras för att, till räddning från isgång, i hamn inisa fartyg. liggande på öppen redd. tO. All kostnad vid de i denna § omförmälda olyckshändelser, för deraf föranledd protest och sjöförklaring, så ock för värdering af fartyg och gods, till utredande af deras andel i dragande kapitalet för haveribidrag, 11. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG tili Samtlige Riks-Ständens Protocoll 7 vid Lagtima Riksdagen i Stockholm åren 1828 och 182g. Si un tre Samlingen:, innehållande Lag -Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betankande-n. Forsta Häftet, 1 N:o i. Betänkande öfver Herr Fredric Leonard Rosenqvists förslag till ändring af £>:de Capitlet i i:te §. Handcls-Balken. H ögloflige Ridderskapet och Adeln har, under den 2j:te Sistlidne November, till RagUtskottets utlåtande öfverlemnat ett af Herr Fredric Leonard Rosenqvist väckt förslag till ändring af gide Capitlet nite §. HandelsBalken , rörande ansvar ä den , som fordrar den gäld , han vet gulden vara. Detta ansvar, hvilket är bestämdt till böter, svarande mot hälften af det som fordras , mälsegandens en. sak , bar Herr Rosenqvist ansett vara allt för lindrigt i förhållande till följderna af den brottslighet, för hvilken det är stadgadt. Den som fordrar hvad han vet vara betaidt, Bihang till Rik‘-St. Prot. r8zS—1819, 7:* Sami, I, 4 Lagutskottet$ "Betänkande. N:o ll han må sjelf hafva uppburit betalningen eller genom öfverlåtelse dertill bemyndigat någon annan , begår , efter, Herr Rosenqvists mening , ett så mycket större brott , som han missbrukar lagens makt för att åtkomma sin nästas egendom.
Några ytterligare skäl för räntans frigörande torde icke vara af nöden anföra, men jag vill emellertid, för att väsa, hvad värde de skäl kunna hafva, som sammansatta Bankooch Jjag-Utskottet vid sistlidne riksdag anfört för sitt afstyrkande deraf, i korthet upptaga de hufvudsakligaste af dessa skäl till besvarande. Utan att kunna bestrida de grunder, sorn tala för räntans frigörande, öfvergå)- Utskottet, i sitt betänkande öfver Kongl. Maj:ts Proposition, till en, såsom en reservant 36 Motioner i Borgare-Ståndet i 862. JW 18. mot Betänkandet uttryckt sig, oklar framställning om Statens förbindelser i afseende på näringarne, samt yttrar ibland annat, till stöd för sitt afstyrkande af den fria räntan, att Staten icke. till förmån för de näringar, som framför andra äro i behof af fasta, eller för längre tid fästade kapitaler, såsom jordbruk, bergsbruk, större fabriker m. m., underlättat tillgången på sådane kapitaler genom ändamålsenliga kreditinstitutioner till tryggande af realkrediten, enär de ännu i lagen qvarstående tysta förmånsrätterna och bristen på de i andra länder, som gått framåt i kultur, införda så kallade Grundoch Hypotheksböcker gjorde, att realsäkerheter saknade erforderligt förtroende.