Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till åtlydnad af denna nådiga befallning, har Herr Slals-ministern för utrikes ärendena, uti skrifvelse den 15 Maji innevarande år, öfverlemna! de i omförmälda hänseenden upprättade uträkningar, jemte öfriga till frågans behöriga utredning ledande uppgifter, allt med beräkning från och med 22 Kongl. Maj:lt Nåd. Proposition, N:o SÖ. år 1836 till och med år 1846, förmälande Herr Slats-ministern härvid, bland annat, hurusom den grund, enligt hvilken de af norrska stats-verket till minister-staten anslagna medel höra anses ingå uti aflöningen för embetsoch tjenstemännen vid beskickningarne, icke kunde, efter Herr Statsministerns underdåniga tanke, utgöra någon annan, än det förhållande, som eger rum emellan hvarderas af de förenade rikena till minister-staten beviljade anslag, emedan af dessa sammanräknade anslag alia de utrikes Departementet åliggande utgifter bestridas; samt att, om vid utbetalningen af traktamenten och aflöningar det svenska stals-anslaget dertill i främsta rummet användes och af det norrska stals-anslaget endast den häruti uppkommande brist, enligt Kongl, brefvet den 6 Februari 1830, genom inbetalning från utrikes Departementet till Stats-kontoret fylles, sådant endast vore en följd af den ordning, som vid liquidationen blifvit anbefalld att iagltagas, men icke kunde inverka på bedömandet af hvartdera rikets skyldighet att, i förhållande till dess serskilda anslag, uti lika mån deltaga i alla de utgifter, som för de ministeriella ärendenas behandling erfordras. Då Kongl.
»Hvarför bli människorna alltid rädda, när jag kommer; jag, som är Glädjen!» Den unga flickan såg på henne med en förskräckt och misstänksam blick, men ynglingen räckte henne handen. »Är du glädjen,» sade han, »då borde vi sannerligen be dig vara välkommen. Glädje är just hvad vi ha saknat och bäst behöfva.» »Huru?» frågade hon och såg förvånad från honom till hans väninna. »Har jag icke sett rätt? Är icke hon din älskade?» Ynglingen nickade. »När du ser henne, kan du inte tvifla på, att jag älskar henne,» svarade han med strålande ögon. »Och du?» frågade Glädjen. »Återgäldar du inte hans ömhet? Är hans kärlek dig en börda?» Den unga flickan svarade endast med att slå båda armarne kring sin älskades hals och med ett uttryck af den mest hängifna ömhet se upp i hans ansikte. »Detta förstår jag inte,» sade Glädjen. »Ni älska hvarann! Ni äro unga och vackra! Ni gå under gröna träd vid en sorlande ström och växla kyssar och ömma blickar, och ni tala om att sakna glädjen. Hvad menar du därmed?» frågade hon och vände sig med en häftig rörelse till den unge mannen. »Jag menar,» svarade han, »att detta blott är ett stulet ögonblick, men jag vill äga henne, föra henne hem till mitt hus som min hustru, behålla henne dag och natt, arbeta för henne och glädja mig med henne; – men, ser du, vi äro fattiga! Mitt arbete inbringar mig knappt så mycket, att jag själf kan lefva däraf. Ännu har jag intet att bjuda henne, och vår ungdom kan vara försvunnen, innan jag kan skaffa allt, som behöfs till ett gemensamt hem.» »Behöfva då ni mänskor så mycket för att kunna lefva?» frågade Glädjen. »Det kan du väl förstå,» svarade den unga flickan i en halft förnärmad ton, »hvad tror du det kostar, att skaffa sig ett vackert hem med möbler, sängkläder, linne och husgeråd?
Då erfarenheten under flera riksdagar gifvit vid handen, att det ändamål, som med bevillnings-författningarne åsyftats, i allmänhet icke vunnits, enär den jemlikhet och rättvisa i beskattning, som man velat tillvägabringa, icke kunnat åstadkommas, samt de tid efter annan gjorda jemkningarne i förut befintliga stadganden icke heller medfört önskade resultater, så kunde Rikets Ständers meéing med nedsättande af den Kommitté, som afgifvit förslag i ämnet, icke vara den, att blott åstadkomma ändring af en eller annan bestämmelse i förut gällande Bevillnings-stadga, utan måste Kommittéen haft till uppgift att framställa andra och mera oförtydbara föreskrifter, än de gamla författnin garne innehållit. Ty då hittills en hög procent på högst otillförlitliga taxeringsvärden utgått, hade Kommitterades afsigt varit, att taxeringsvärdena skulle blifva en sanning och procenten i sammanhang dermed kunna nedsättas. Utskottet har i det återremitterade Betänkandet, pag. 22 och 25, redogjort för de skäl, hvarför afkastningen af jordbruksfastighet icke borde antagas till högre belopp, än tre procent af uppskattningsvärdet och bevillningen följaktligen, efter den förslagsvis uppställda 1-procentsberäkningen, utgå med 3 öre al hvarje fulla 100 Riksdaler af uppskattningsvärdet, likasom Utskottet ock antvdt, att de förhållanden, som föranledt till denna lägre inkomstberäkning för jordbruksfastighet icke egde rum å annan fastighet; och torde någon närmare utveckling af dessa skäl nu icke vara erforderlig, då 3:ne Riks—Ständ i frågan fattat definitiva beslut.
Svenska folkets ombud förenligt ali pålägga detta folk en så dryg beskattning. Afven är jag ganska rädd för, att våra jernvägsifrare icke skulle låta sig afspisas med de nu ifrågasatta 10 milkne, utan att, såsom Frih. von Stedingk äfvenledes antydt, denna jernvägsanläggningsvurm snart skulle medtaga 30 å 40 mill., hvilka utgifter i och för eli enda ändamål jag tror allt för mycket skulle öfverstiga våra krafter och förlama dessa krafters utveckling, när behofvet sådant verkligen påkallar, när Sveriges sjelfständighet är hotad och alla medel mäste upbjudas för att rädda densamma. Frih. von Stedink har vidare påpekat den stora nytta jernvägarne i militäriskt hänseende skulle medföra. Jag vill visst icke bestrida denna nytta och påminner mig att Gr. von Rosen har vid förra riksdagar såsom skäl för anläggandet af jernvägar anfört, huru hastigt de Fransyske trupperne vid utbrottet af Juniuproret i Paris år 1848 förflyttades på jernvägarne till hufvudstaden och denna förfärliga upresning emot samhället sålunda tillintetgjordes. Detta är ganska godt och väl, men vi måste besinna, att ifrån Köping till Slockholm är det eli godt stycke väg, och ännu längre väg till flera andra orter, der trupper kunna behöfva användas, så alt jag tror att om det åsyftade ändamålet skulle upnås, det s. k. stora jernvägsnätet måste komma till stånd och detta lärer väl falla sig temligen dyrt. Frih. von Stedingk har ytterligare förespeglat möjligheten af att kunna reducera vår Armé, när utvägen alt transportera densamma blefve lättare. Jag har äfven varit militär och för mitt enfaldiga förstånd syntes det altid vara bättre att hafva en något så när fulltalig Armé att mäta fienden med, om än denna Armé kom några dagar sednare till valplatsen, än om densamma skulle transporteras på jernvägar, ty om man än aldrig så hastigt förflyttar trupper från den ena orten lill den andra, så blir det väl ändå trupperne och icke jernvägarne som till slut försvara landet.
Hr Charpentier, Gustaf Reinhold: Jag skall icke länge upptaga R. o. Ad:s tid; men anser mig dock böra omnämna, att Kammar-Coll., vid behandlingen af detta ärende, icke kunde afgifva något förslag i ämnet, emedan det ovilkorligen skulle hafva fört utom den verksamhetskrets inom administrationen, som är Coll. anvisad. Således tror jag icke, att det med skäl kan läggas Coll. till last, att Coll. icke uppgjort det ifrågav:de förslaget. Coll. ansåg ett sådant förslag vara så mycket mindre nödigt, som Coll., efter utredning af ärendets grunder, kommit till det resultat, att den ena parten — staten — icke skulle af förslagets genomförande hafva någon egentlig fördel, samt att för den andra parten — de enskilde — åtskilliga svårigheter och äfventyr, hvilkas utgång ingen kunde förutse, skulle vara att förvänta. Denna åsigt har Kammar-Coll. grundat på skäl, hvilka icke, på sätt en föreg:de talare uttryckt sig, kunna anses sökta, utan 350 Den 8 Juli. hvilka lätt framgå ur för handen varande förhållanden. Jag har icke heller hvarken uti Utsk:ts Utlåt, eller motionärernas andraganderi funnit något, som vederlägger samma åsigt; och då Utsk:t i sin helhet inlört Golldi utlåt., lemnar jag det att försvara sig sjelf, hvilket jag hoppas det skall kunna. Hvad jag för min enskilda del i detta fall tänker, är uti nämnde utlåtande uttryckt; men på grunder, hvilka af föreg:de talare blifvit anförda, anser jag mig icke höra motsätta mig hvad här blifvit föreslaget. Det är visserligen i Golldi utlåtande och K. M:s deruppå afgifna svar utredt, att någon förändring eller någon tillstymmelse till kapitalisering af grundskatterna icke kan försiggå med qvarstående af nuv:de förhållanden. Det mindre antalet räntor ingår till kronan; det större åter till indelningshafvare eller till välgörenhetsinrättningar, rotering, rusthåll m. m. Man kan icke medgifva räntornas kapitalisering, utan att borttaga alla dessa förhållanden.
Sparres yttrande om Bankdirektionernes stora farhåga att icke under den nya lagen kunna fortsätta Bankrörelsen, får jag fästa upmärksamhelen derpå, att om mitt förslag antages, skulle den privatbank, som har en grundfond af en million Rdr, få utgifva 75 proc. deraf i sedlar eller 750,000 Rdr och dessutom för beviljade kassakreditiver till 50 proc. af grundfonden, eiler 500,000 Rdr, hvilket tillsammans gör 1,250,000 Rdr, ehuru säkerhetsbandlingar för endast 60 proc. af grundfonden äro i allmänt förvar nedsatte. Jag anser verkligen, att denna sedelemission är så tillräckligt tilltagen, att jag gerna, lika med Frih. Stjernstedt, skulle vilja inskränka den till 50 proc., om jag trodde, att det kunde ske, utan fara derför, att Bankerna ej hade tillräcklig vinst på sedelemissionen. Gr. Sparre har dessutom sagt, att egentliga faran för Bankerne under krisen upkommit af de stora depositionerna, och icke af den stora sedelemissionen. Det är ledsamt att nödgas afslöja de förhållanden, som inträffade under krisen, men då faran för Bankerna mera framkallades af illviljan och rädslan i förening, än af verkliga fakta, kan jag säga, att faran hotade just de Banker, som icke hade stora depositioner men stor sedelemission. Det fanns t. o. m. en Bank, hvars utelöpande sedelstock var 1 0 gånger större än vexlingskassan, och af detta förhållande kan hvar och en, som något känner en Bankrörelse, sluta, att stor fara för denna Bank verkligen var för handen, ehuru den undanröjdes genom i tid erhållen hjelp. Den som tagit kännedom af privatbankernas qvartalsredogörelser, och isynnerhet af dem för den 30 Sept. och 31 XI li. 25 3«6 Den 24 Februari. Deo. 1857, skall finna, .att sedelemissionen verkligen var för långtutsträckt och att en ganska stor fara för vexlingsförmågan verkligen var för handen.
Stockholm den 15 November 1865. Gust. Jonsson, från Calmar län. \.0 $15* Af Antiers Wilhelm Uhr från Nerikes län, om rättighet för Norrmän och Danskar att lika med Svenska medborgare här i riket idka, handel, handtverk eller annat näringsyrke. Omisskänneligt är, att tidsandans sträfvande går dex-på ut att i alla rigtninningar nedbryta de skrankor, som förgångna tider upprest såsom skiljemurar mellan menniskorna, ej blott dem, som skiljt och till en del ännu skilja skrän, klasser, korporationer, stånd och så vidare inom samma nation, utan ock dem, som söndrat det ena folket från det andra. Man lär sig mer och mer att glömma de fördomar, som ställde det ena intresset fiendtligt mot det andra, den ena rättigheten i strid med den andra, som således förnekade all harmoni, allt organiskt sammanhang inom samhällslifvet; och man ser nu i allas lika rätt, fria täflan och i den vexelundervisning denna täflan innebär, de säkraste hjelpmedlen för främjande af de enskilda intressen Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 461 eom rätt förstådda och ej genom en kortsynt lagstiftning tvungna till kamp med hvarandra — i sjelfva verket harmoniera såväl sins emellan som med det allmänna. Naturligt är, att i förhållandet mellan särskilda nationer denna allmänna tendens närmast gör sig gällande mellan beslägtade och nabofolk, i det att såväl den nationela frändskapen aflägsnar möjliga farhågor för missbruk af rättigheter, som utsträckas till annat lands undersåter, som ock grannskapet med deraf följande lifligare samqväm gör de hindrande skrankorna mera känbara.
110 § i baneoreglementet, räknas till bankens metalliska cassa endast verkliga behållningar af guld och silfver. Andra banker i samma ställning, som den Svenska, såsom t. ex den Norrska och den Danska, äga rätt alt till sin metalliska cassa äfven räkna behållningar, inlicsläende hos säkra bankicrhus pä stora vexelplatser, emellan hvilka och det egna landet vexelförhiudelsen är liflig. Fördelen häraf är, alt helt och hållet kunna bespara all kostnad för transport frän de stora vexelorlcrne af de ädla metaller, som Den 25 Augusti. m bankens cassa kan erfordra, för alt mola lider af vcxelbrist; alt härigenom äfven banken kan förstärka sin behållning vid en ve.velenrs, sorn ieke är nog hög, för att betacka de dryga kostnaderna för guld oell särdeles silfvers hitförande; och att någon om oek ringa afkastning kan vinnas af dessa behållningar under den lid, dä de icke behöfva användas. Olägenheterne deremot äro: l:o ali man vid vexelköp och vexelförsäljning, oakladt all försiktighet, kun göra förlusler; 2:o att likaledes, oaktadt allt urval, dä man utsåg de bankierhus, till hvilka man anförtrodde sina deposila, deras soliditet under en längre lid af är kumle försvagas; och 3:o att vid politiska katastrofer man vore underkastad all förlora dessa behållningar. För egen del skulle jag visserligen anse besparingen och vinsten åfelt sådant sätt alt fruklbargöra en del af hankens metalliska cassa, för en längre lid af är öfverväga vådorna, men största beläuklighelen linner jag deri, att med det hos oss rådande misstroende och benägenhet alt ulan undersökning tadla hvarje offentlig auctorilels handlingar, skulle förvaltningen af en dylik fond för bancoslyreisen blifva ytterst betänklig. Såsom frågan ar vigtig, har jag ansell mig böra fästa uppmärksamhet pä dervid förekommande omständigheter, ulan ali sjelf i ämnet väcka något förslag.
Herr von Strokircks, Joban Herman, den * 10 dennes förmiddagen på bordet lagde tvånne Memorial, dels angående ändring af 25 Cap. 5 §. Rättegångs-Baiken, samt dels om Rådmäns och Kåmnerers befrielse från allt delias gande i ansvar för försummelse vid Domböckers och Lagfartsmed flere Protocollers och Ransakningars insändande till OfverRätterne. Till Allmänna Besvärsi och EkonomieTJtskottet’. Herr Montgommeries, Gustaf, den 6 dennes på bordet lagde Memorial, angående anläggande af en väg emellan OfverTorneå och Kengis. Hvarjemte Ridderskapet och Adeln, uppå Herrar Hallenborgs, Rothliebs, Hjertås, Montgommeries, Gustaf och Fabian, samt von Strokircks, derom gjorde begäran, tillåt att deras Memorial fingo med de öfrige RiksStånden cornmuniceras. Föredrogs å nyo Friherre Falkenbergs, Carl Axel, den 6 dennes på bordet lagde, Memorial, angående åtskiilige medel till lättad afsättning af landtmanna produeter. Grefve Bosse, Arvid: Sedan Ridderska - Den i2 Februarii, 445 pet och Adeln beslutat att ett Särskildt Utskott skall organiseras, för att dels undersöka orsakerna till den förlägenhet i penninge-rörelse och näringar, hvaröfver klagan hörts, dels föreslå medel till denna förlägenhets afhjelpande, och detta Utskott, enligt de förefallne debatterna, ej lärer kunna undgå att yttra sig öfver det ämne, Friherre Falkenbergs memorial innehåller; hemställer jag till Högloflige Ridderskapet och Adeln om ej samma Memorial kunde få hvila på bordet, intill dess sig visat huruvida de öfrige RiksStånden äfven anse tillsättandet af ett så beskaffadt Särskildt Utskott nödigt, i hvilket fall Memorialet torde böra dit remitterasJag känner ganska vål, att remiss af Memorialet nu bör ske, på sått 4y §.
Då en radie af £:dels mil ger ett område af något öfver 8,000 tunnland, en radie af ^:dels mil något öfver 4,500 tunnland och en radie af £:dels mil något öfver 1,100 tunnland, samt härmed sammanställas afvittringsförfattningarnes föreskrifter, enligt hvilka ett helt hemman bör tilläggas i Jemtland från 500 till 3,000 tunnland och i öfriga länen från 700 till 2,500 tunnland, hvarvid tillika bör iakttagas, att hemmanen sällan kunna vid afvittringarne skattläggas till helt mantal, så synes mig nybyggares och hemmansegares befogade anspråk att älven för afvittringen erhålla en tillräcklig skogsareal anvisad uteslutande för deras behof vara fullkomligt tillfredsställda, om det föreskrifves, att oafvittrade nybyggens, kronohemmans och skattehemmans uteslutande rätt till närmast angränsande skog skall, der ej särskilda lokala omständigheter föranleda undantag, sträcka sig för enstaka hemman eller nybygge £:dels mil, för mindre by af högst tre grannar £:dels mil och för större by £;dels mil från bolstaden. Det har visserligen icke undfallit mig att detta beräkningssätt endast ungefärligen kan angifva det skogsområde, som först genom afvittringen kan definitivt bestämmas,! helst detsammas omfång beror, Kongl. Maj 'ts Nåd. Proposition N:o 54. 89 bland annat, af de odlade egornas beskaffenhet, vid den tid då afvittringen inom socknen inträffar; men i anseende till den enkla beskaffenheten af detta beräkningssätt, som medgifver en lätt kontroll i händelse af uppkommen tvist, har jag ansett dess fördelar vara öfvervägande. Det har också redan blifvit användt, då genom nådiga Brefven den 27 Januari 1860 och den 23 Januari 1861 de fyra oafviltrade Delsocknarne tillädes afverkningsrätt med vilkor att afverkningen icke finge sträcka sig närmare bruk eller bolby än en half mil.
Den ena frägan asystar möjelighrlen af billiga jemkningar uti den mindre wäl fördelia extra roleringen; den andra har för ändamål att, ester en sadan jemkning förklara denna extra rotering fortfarande äfwen under fredstid. Innan den sednare frägan företages, synes mig aldeles nödigt, art den första blir afgjord; och som denna första frägan är fullkomligen occonomisk, sa tyckes det aldeles naturligt, att densamma bör till Allmänna Beswärs-och Oeconomiä-Utskolter remitteras, som skulle äga med sitt yttrande deröswer inkomma, da RiddcrskapeL och Adeli, efter de anledningar deraf hämtades» skull» äga att särskilt uptciga dett andra. Aans Den 3 Junti. 435 ZanS Excellence Herr Grefwe R.uutK förklarade sig kill alka delar instämma i Grefwe Llörners me ni n q. äerr Landt-Narstalkcn gjorde deruppå den proposition all Herr äLlrmittcrlövvs bagge memorialer, jemte de i anledning af dem i dag upläste ciictitmins. mätte remikleras lil! Allmänna Besivarsvch Oeconomiä-Utstolker, som stalie äga akt inkomma med ullätande öfwer frägan om jemkning i ex ira rotcringen, och att frägan om extra roteringens fortfarande under fredstid stnlle förbliftva hwilan. de till desi bemälte Utstött sikt utlåtande öfwer Ven förra frägan till Riks-Sländen afgifwit. Bifölls. Föredrvqs ä nyo StalS-Utskottets betänkande rörande wäckt fräga om extra krigshjelps Utgörande för pastoraterne i riket. Herr Landt-t17arffalken yttrade sig, att Rioderstapek och Adeln torde med U,stöllet finna det detta ämne ej fordrade någon bandläqqnina. Ropades Ig.
6 — Häcktorp hakar och hy skjör 1 skålp. 16 Hängslen 1 dussin par 1 16 Ingefära: torr 1 skålp. 1 10 insyltad 1 skålp. 12 — Instrumenter: fältskärs100 R:dr v. 5 matematiska, optiska, fysiska och navigations-: cirklar, passare och cirkelbestick fortullas efter det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestå. compasser . 100 R:dr v, 15 glasögon och lorgnetter 100 R:dr v. 20 andra slag, ej specificerade 100 R:dr v. D musikaliska: fortepianos: flygel1 stycke 100 tafel1 stycke 50 •— .— harpor 1 stycke 15 positif • 1 stycke 10 — andra slag, hufvudsakligen af metall 1 stycke 2 — af träd Anm. Särskilt inkommande tillbehör förtullas efter 15 procent 1 stycke 1 af värdet. Husbloss; se Lim. Hållrot, hänföres under Apoteksvaror. Hästar; se Kreatur. Höns, slagtade; se Kött. Indigo; se Färger. Insekter; tullfria såsom Naturalier. Instrumenter, handtverks-; se Verktyg. u Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull, Banko. Il:dr sk. rist Inventarier3 skepps-: brukade å förolyckade eller sjöskadade utländC för hvarje A l 100 R:dr af 1 ska fartyg < auktions in> j rops-sum■ 10 Ister3 svineller gåst. man.
Maj:ts Befallningshafvande insända ej allenast dessa listor, transporterade och summerade, utan ock ett för hvarje fögderi eller stad uppgjordt sammandrag af dem; allt vid vite af 3 Riksdaler Riksmynt för hvarje dag, som dermed fördröjes § 20. Mom. I. På sätt Kongi. Maj:ts nådiga Förordning om beväringsmanskapets mönstringar m. m. närmare bestämmer, läte Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sedermera upprätta icke allenast fullständiga möustringsrullor, utan ock, sedan årets Bih. till R. St. Proposition JK 6“7. mönstringar och möten äro afslutade, förslag öfver det inom länet då befintliga, till arméens eller flottans bevärings-områden hörande beväringsmanskap af alla fem klasserna, hvilka förslag sednast inom den lä^Augusti hvarje är skola till Kongl. Maj:t genom vederbörande Stats-departement i underdånighet insändas. För Stockholm skall Öfver-ståthållaren och för öfriga sjöstäder vederbörande Magistrat inom den 9 Februari hvarje år till Sjöförsvars-departementet insända specifik uppgift å antalet, af de i staden skattskrifna eller för öfrigt i dess sjömansrullor inskrifna bevärings-skyldige sjökapitener, styrmän och sjöfolk af handelsflottan samt maskinister å enskilda personers eller bolags ångfartyg. Dessa maskinister skall det fördenskull hädanefter åligga alt låta sig å sjömanshus eller i magistraternas rullor öfver sjöfolket inskrifvas, och dessutom, så vida de finnas inom riket och fortfarande utöfva sitt yrke, att en gång hvarje år till sjömanshuset eller Magistraten anmäla sin vistelseort och den sjöfart, de för året eller tillfället antagit. § 21. I afseende å de besigtningar, som till utrönande af de utskrifnes duglighet till krigstjenst komma att anställas, äfvensom rörande de mönstringar, beväringsmanskapet skall undergå, och hvad mera vid dess uppbådande blifver nödigt att iakttaga, lände till efterrättelse hvad derom är elier kan blifva i nåder stadgadt.
Vi veta alla, att denna ansvarighet icke är liten på papperet, men ganska liten i verkligheten; vi veta alla, huru Coust.Utsk. vid denna riksdag arbetat från morgon till afton, ofta från kl. 8 på morgnarna till ii på aftnarna under loppet af 5 månader, med regeringsprotmas granskande. Detta Utsk. har nu inkommit med eli ganska sakrikt betänk., ett betänk., mera upplysande än som någonsin, sedan vårt nya statsskick, kommit ifrån 8 H. 20 154 Den 10 Juni f. m. ett Const.Ulsk.; men huru slutas detta betänk.? Jo det slutas så, alt om återremiss från R. o. Ad. icke kommer i fråga, utan Ståndet vidblifver betänk., så finnes intet annat att göra, än att lägga detsamma till handlingarna; och hvarföre inträffar detta förhållande? Jo derföre, att de Konungens rådgifvare, mot hvilka Utsk. skulle hafva föreslagit att tilläm pa 107 §:n, de äro redan till största delen förflyttade till andra embeten med lika stora emolumenter, som de förut ägde. För alt nu complettera detta i afseende på dem, för hvilka embeten icke varit för ögonblicket lediga att tillträda, har Konungen föreslagit och de nya rådgifvarne tillstyrkt, att pension i stället måtte beviljas dem, på det att ingen af den gamla Conseljens ledamöter måtte blifva alldeles lottlös. Jag vill nu fråga, hvartill en anmälan enligt 107 §:n skulle tjena, om detta sätt att gå lill väga skulle sättas i verket och komma att gälla för framtiden. Detta är visserligen ett särskildt capitel, som det egentligen nu icke är skäl att discutera, innan Const.Utskrs betänk, förekommer; men jag har i förbigående velat vidröra detsamma, för att visa hvart det skulle leda. Jag ber om ursägt, att jag tager mig friheten fråga Hr Ridd.Secretrn, om frågan rörede Allm. Beredningen äfven innefattas i den nu föredragna K. skrifvelsen. I öfrigt anhåller jag att detta mitt yttrande må åtfölja remissen af den föredragna nåd. skrifvelsen till StatsUtskotlet, Undert.