Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har jag att tacka min husbonde för, som gaf mig orlofssedel för sturskhet, när jag sjöng ut med sanningen, och som lät mig ligga sjuk och hjelplös och sedan försvarslös komma på Långholmen. Tack och heder, husbonde! Ja, blekna nu, sitt der på bänken och våndas. Gud fader tittar ner på oss med alla sina stjerneögon deruppe. Ser ni, han blinkar god mening åt mej. Ni ser den här näfven. Den ä' stark som en hammare, det ä' stål i hvar knoge, men den slår inte till, ty jag känner tio Guds bud; men jag har aldrig blifvit så lärd, att jag kan akta mej för Svenska lagboken. Adjö, husbonde, tack för den här gången. (Går ut till höger.) SJUNDE SCENEN. Ve öfver den skurken Aron, som låtit mej undergå denna förödmjukelse! Min blod kokar i mej. Den karlen är farlig, och polisen ska väl få sina ögon ÖFVERSTEN (allena). 106 fästade på honom. (i det han går ut till venster) En sådan oförskämd karnalje! ÅTTONDE SCENEN. NÅGRA PROMENERANDE synas i bakgrunden. LEONORA och MAGDALENA (beslöjade). Dansmusik i fjerran. GREFVINNAN (stannar vid högra bersån). Hitåt, Magdalena! Låt oss hvila här. MAGDALENA. Men, min Grefvinna! Besinna hvad ni vågat; låt oss återvända hem, innan någon känner igen oss. Det är, för att förekomma en stor olycka, som jag gått hit. Men här kan ingen tro mig vara. Hvad ämnar grefvinnan då företaga här? Tyst, Magdalena! Deröfver hvilar en hemlighet, som jag inte kan yppa. Du tror ju mig ändå på mina ord? Ja, ja, min goda grefvinna. Jag tror på er som på Guds englar. Men tyst, der komma tvenne herrar. Låt oss gå in i skuggan af bersåen. MAGDALENA. GREFVINNAN. MAGDALENA. GREFVINNAN. NIONDE SCENEN. DE FÖRRA (i bersåen).
Konungen nödgades då för att icke i en farlig stund lemna fosterlandet redlöst, antaga de rådgifvare demokratien utpekade, en ytterlighet den lian med vår nuvarande författning och stödd af tvänne Stånd aldrig behöfver underkasta sig; dermed vore äfven första steget taget lill Konungamaktens fall. Mine Hrr ett förslag som innebär något dylikt kallas dock af sina försvarare konservativt. 96 Den 15 Februari e. m. Skickligare talare än jag komma säkerligen ali utreda den orättvisa som i röstfördelningen begåtts mot Adeln. Utan lanke att såra ett värderadt MedStånd kan jag dock icke undertrycka min förvåning att på samma gång Adeln icke ansågs böra bibehållas vid sin |:del af representationen man likväl trott sig kunna bevara den åt PresleSt. De 15 nykomlingar, som der skulle insättas äro ju egentligen blott sådane hvilka redan räkna presterliga tjensleår och hvilka nästan alla sluta som välbeställda Kyrkoherdar med l:a klassens pastorater. Om PresteSt. sålunda oförfalskadt återupslålt inden reformerande degeln är detta deremot långt ifrån fallet med detta Stånd. Ännu innehar Sveriges Adel ^:del af landets jord och detta den bördigaste och bäst skötta, ännu besitter den de rikaste malmfält och de största jernverk; ännu räknar den i sina leder utmärktheter af alla slag, ännu står den i spetsen för landets styrelse, ännu fylla söner krigshärens leder brinnande af kärlek förära och fosterland; och denna Adel, jemngod med den i hvilket annat land som helst, denna Adel anses ej värdig den J:del i representationen den i sekler innehaft, den skulle nödgas i sig uptaga elementer, som på ingen logisk grund kunna dilföras, och troligen endast skulle tjena att försäkra de framåtrusande åsiglerne en afgjord öfvervigt i den rådslående församlingen, är sådant billigt, är sådant konservativt? Jag öfvergår nu till förslagets hufvudfel. Den bristande vallagen. Jag förbigår de egenheter, som häraf kunde för MedSt. upstå och fäster mig uteslutande vid R. o. Ad. Antagom för ett ögonblick att förslaget bifölles. Huru skulle detta Stånds utseende då blifva? Hvem kan besvara denna fråga?
Stellan vände ryggen mot orkestern, torkade med sin näsduk glasen i dubbelkikaren, och började med ett par unga militärer ett animeradt samtal om en häst, som en af dem nyligen köpt. Ridån gick upp, och herrarne satte sig långsamt på sina platser. Strax efter det första akten var slut, hördes ett halfhögt utrop af «ah!» ifrån Lydia, och hon började att fryntligt nicka åt en person i högra parterren, som helsade på henne. Stellan brukade just ej ofta rodna, men nu gjorde han det upp öfver öronen, och hviskade: «för Guds skull, fröken, akta sig; man ser på fröken från alla håll,» och i detsamma han satte kikarn för ögat, för att se hvem det var som ifrån parterren understått sig att helsa på Lydia, upptäckte han bokhållaren Hellmans glada fysionomi. Hellman, som såg sig bemärkt af Stellan, gjorde en djup bugning, men Stellan vände sig bort, och låtsade som han ej observerat honom. Men Lydias blickar voro för det återstående af aftonen mera riktade åt parterren än scenen, och äfven Hellman, för hvilken detta nöje eljest var alldeles nytt, gick till största delen miste om pjesen, ty hans blickar voro fästade på ett föremål, som öfver honom hade mera trollmakt, än alla Friskyttstrollen tillsammans. När spektaklet var slut, hade Hellman, som stod nere i operaförstugan bland de andra mönsterherrarne, tillfälle att en passant ännu en gång helsa på Lydia, men Stellan hastade med sin friherrinna och henne i vagnen, och for hem, utan att uppehålla sig med att af Hellman göra sig underrättad om huru det stod till hemma. Det kunde han ju också förutse att han skulle få veta dagen derpå, och det var således ej så brådt om. Nedkomne i vagnen var Stellans första yttrande, att han hoppades, det fröken, så länge hon gjorde hans hus den äran, intet vidare ville exponera hvarken sig, hans hustru eller honom på det sättet som hon gjort i afton, och Lydia, som ej rätt visste hvad han menade, trodde sig ej, för bullret som den rullande vagnen förorsakade, hafva riktigt hört hvad han sade.
Jag vädjar till en hvar, som känner och som vill känna verkliga förhållandet, om ej de åberopade indelta regttenas befäl hafva fullt upp att göra med deras eget manskap, i förening med den manstarka beväring, de redan hafva sig anslagen; och hvad gardes-regttena till fot beträffar, hafva vi dagligen under ögonen bevis på, att deras tjenstgöring, utan vidare tillökning, redan är tillräcklig, helst då ett af allmänna rösten ofta högt påkalladt biträde af dem till ordningshållning inom hufvudsladen så väl natt som dag ej bidragit att lätta den. Då nu Utsk. tillika föreslagit en indragning å dessa regtters befäl af ej mindre än 20 officerare och 18 underofficerare, ehuru med bibehållande af samma manskaps numerär; så synes pretentionerna på gardcs-reg:tenas tjenstgöring, lindrigast sagdt, öfverdrifna. Hvad särskildt Hallands bataljon beträffar, hade det va^- rit intressant, om Utsk. något närmare ulredt möjligheten af denna bevärts danande, sedan Utsk. föreslagit indragning af allt befäl. Utsk. anser att det närmaste befäl dertill borde användas. Det närmaste befäl och det enda mil i tär—befäl, som finnes i Halland, med undantag af det till indragning föreslagna bataljons-befälet, består af summa 2 officerare, nemi. compagni-cheferne för de 2:ne båtsmanscompagnierna i Halland, hvilka torde hafva nog af att sköta om sina 35o rotebåtsman!
Efter denna argumentation föl jer således, altman kunnat utsätta nästa Riksdag till den 3i December i833, men icke öfverskrida det 5:te Calenderåret från denna Riksdags början, och än mindre, som nu skett, gå in på det 7:de. Under förklarande, alt jag äger den största aktning för andras motiverade meningar, får jag likväl tillägga, att min aktning eller min grannlagenhet för andras opinioner, vore det äfven 3:ne RiksSlånds, så länge jag äger någon rätt att resonera, och förmåga att pröfva sjelf, icke kan förmå mig att stillatigande gifva vika för densamma, då de äro stridande emot min Den ii Februarii e. m. egen öfvertygelse om hvad med Lag och rätt är öfverensstämmande. Sluteligen får jag tillägga, att, som jag är boende i Hufvudstaden, aldrig haft någon inkomstgifvande befattning under Riksdagarne, och i min egenskap af subordinerande tjensteman icke i politiskt afseende för min person kan hafva någon nytta af dem, är det endast för helgden af den Grundlag jag besvurit, och icke för Riksdagens början några månader förr eller senare, jag nitälskar. Friherre Cederströmj Jacob: I anledning af Pierr af Ekenstams begäran om inbjudning till de öfriga Stånden att instämma i Adelns beslut rörande Paket-posten, får jag nämna, att jag instämmer deruti derföre, att jag anser saken nyttig; men i afseende på inoderationens upphörande, tror jag, att arn man inblandar Bevillningsutskottet ännu en gång i saken, skall man icke vinna det ändamål, som Ekonomiutskottet sökt med sitt förslag om en Forvagns-in rättning. Friherre Tersmeden_, Wilhelm Fredric: Som jag icke länge tänker bibehålla den sj^ssla, jag för det närvarande innehar, får jag reservera mig emot Ridderskapets och Adelns rörande tiden för nästa Riksdag fattade beslut, och i sådant afseende förena mig i hvad Grefve Horn nyss anfört. Den ii Februarii e. m. Herr Löwenström , Johan Jacob, förenade sig med Friherre Tersmeden. Herr Rosenquist, Fredric Leonhard:
Slntat. ©tånMperfoner, nt. fl. föanbttuerfare odj SSorgare i allmänhet. ®gare af ©feppSwarf odj Sabrtfer. ©feppé Jg>anbtaitbe. sz fZ> <3 & e> & (JO &> i 0armnant>rag öfwer 23ewiUnitujen efter 2 2lrt. af 18 * * åre 23ewtUniiig6*0tat>ga xttt H. tX. £ån för år 18 * k >5- « (i) © Sif ÄwttO'-Xtoitbf. Sffflift fet Siffe» »t. m. Set X&eater-Steprefentationcr eif) ffoncfrter. Sif Xejinniente» eif) Sibei ©omniip. Set Ärtif-' eif) @!i)<ifivet Söt Solnings.-Srifjeter. $e(h eif) Sotöftemmcin^Slfgift. f^rimbffafté-iifgift för Stälfe gflenbomcir. tz C5 © £ w B 19 r~i « t» s-> :0 © © £ cr> öo £> (Dftoerbrag från Cajrering^&ängöerne för ©tå&erne uti n. H. £ån för år 18 *> 9?. 9?. ©taö 9?. 91.
Örn nu en sådan lagstiftning, hvilken icke låter förena sig med en framskriden bildnings mera bestämda rättsbegrepp, ej dess mindre alltför länge bestått, under det bildningen fortgått och andra förhållanden uppkommit, hvarigenom äganderätten till skog blifvit lika fullkomlig och nödvändig med all annan äganderätt; så följer häraf endast, att lagens förändrande nu är destomer af nöden, ju mera ett alltför långvarigt fördröjande af en sådan ändring kan hafva framkallat förhållanden, som försvåra dess verkställande. Ty lättare skulle den utan tvifvel försiggått, om den längesedan blifvit företagen, under det skogsbristen, i förhållande till folkmängden, ännu var mindre i de orter, som för närvarande deraf besväras. Denna brist skulle troligen, i detta lall, ej heller nu varit så stor, som den är, och straffen för skoggshygge blifvit i samma mån sällsyntare, som de varit allvarsammare och mera svarande mot brottens natur. Det kan säkerligen ej varä annat än lagens slapphet, som förledt så många att blifva Lag-Utskottets Betänkande, M 51. 7 iörbrytare; och det är dessa, som genom lagens kraft måste ledsna att trotsa den, icke lagstiftaren, sorn af deras mängd skall låta afskräcka sig från utkräfvande af rättvisans fordran». Och i dessa åsigter instämmer Utskottet, som således anser skogsåverkan eller tillgrepp af växande träd böra anses och straffas såsom tjufnad, hvilket nära tvåhundra år varit förhållandet i brödrariket. En sådan ändring i gällande lagstiftning skulle dock ej kunna tillvägabringas, utan en nära nog total omarbetning af hvad om åverkan i allmänhet finnes i lag stadgadt. Lika med tillgrepp af växande friid hänföras nemligen, efter hvad ofvan är antydt, åtskilige dermed beslägtade ingrepp på annans fasta egendom till åverkan; och skadegörelse ä träd och skog straffas så som sjelfva tillgreppet.
N;o 175, i anledning af väckt motion om förbättring af lotsväsendet; N:o 176, angående inlösen af åtskilliga först efter preskriptionstidens slut i riksgälds-kontoret företedda rikgälds-sedlar. Från Yällofl. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-utskottets utlåtanden: N:o 174, i anledning af väckta motioner om dels tulloch bränvinsm. fl. bevillnings-medels ingående till Riksgälds-kontoret och dels allmänna bevillningens inlevererande till stats-kontoret; Första punkten återremitterades, på den grund, att Borgare-ståndetj i enlighet med dess vid föregående riksdag fattade beslut, anser ifrågavarande bevillnings-medel böra, i stället för till Stats-kontoret, ingå till Riksgälds-kontoret; hvaremot andra punkten godkändes; N:o 175, i anledning af väckt motion om förbättring af lots-väsendet. Godkändes; och N:o 176, angående inlösen af åtskilliga, först efter preskriptionstidens slut i Riksgälds-kontoret företedda, riksgälds-sedlar; De tvänne punkterna gillades, och en anmälan vid slutet af utlåtandet lades till handlingarna. S. D. Föredrogos ånyo Banko-utskottets memorial och utlåtanden; N:o 57, med underrättelse om Riks-ståndens fattade beslut, i anledning af Utskottets utlåtande N:o 47. Lades till handlingarna; N:o 58, i anledning af gjord ansökning om eftergift af öfver-ränla å ett af f. d. handlanden C. G:son Basse i banko-diskontverket upptaget lån. Bifölls; och N:o 59, i anledning af färgaren U. kl7. Arnbergs ansökning om eftergift af öfverränta å diskont-lån. Bifölls; Prot.-utdrag den 24 Maj 4848. 399 Från Hederv. Bonde-ståndet.
9Äaj:t aftåtit fötjanbe unberbåntga ftnfmclfer, bern 2Bi pär åberope, nemligen: l:o af ben 24 februari ittnemaranbe år, i attlebning af Jtongt. 9)taj:tö nå* biga tprcpofttion angåenbe meb ^ranfrife afftutabe panbetö* od) fjöfartötrattater; 2:o af ben 7 5lptil, angåettbe furpuöafgiftenö utgöranbe; 3:o af (amma bag, angåenbe nebfättning i afgifteit för fluten rctommenbation; 4:o af ben 20 Suni, i antebning af Jtongt. SJtajrtö nåbiga tpropofition an* gåenbe nebfättning i bemittningen för refcagenter; 5:o af famnta bag, angåenbe reftitution af bränmingtittmertningöafgift mib export titt utrifeö ort; famt 6:o af fantma bag, angåenbe upppöranbe i mifja fatt af tttt ftabgabe tranfito* afgift för tranfitogobö. § 19. SDen mertftättba granftningen af bHifetS ©tänberö 33anfö förmattning unber tiben från ben 15 Dftober 1862 tilt oä; meb ben 15 Dftober 1865 par åbagatagt, att 33anfofultmäftige i åtto uppfpttt bet bent gifna migtiga uppbrag; pmabatt 2öi tiltertånt bemätbe guttmäftige fult beä;arge för be af bern unber nämnbe tib fattabes beftut od) mibtagna åtgärbcr. 3ftiföbagö*33eflut 1866. 79 § 20.
5:o 0tatö»<£ontotet åligger att fjafroa allmän tillfpn öfwer €ljartae',0igii< lat8e»meDlenö inDrtfroanDe od) reDowifanDe i behörig otDning, famt att i fåDant affeenDe, genom oitenö fötelägganDe ellet anDta lämpliga åtgärDerö roiDtaganDe, tillhålla fötfumlige ceDogötate eller Sjenflemän, att fina (fplDigfjetet fullgöra. 6:0 SnflptanDe rneDel för tiDningatö, anDta perioDijfa fftifteté odj bro» d)utetö (hämpling lefrcetcraö till Dfifetö 0tänDerö 9lifögälDö»€ontot, Dit teDo» görelfen i behörig otDning infänDeö. 0tocff)olm StorfteiJt & ©öner/ Äonfll. aSoftrpcfare. ® 101 m i, Oijwbt, fctmtytfi mlj fömff&ehaMpå&a^tima ffifåbctgeit i forn flttiabeö bett 4 <&tpiembet 1851* —.»»♦ SSQSSM:®®.— efievf&tifm ^toetigcs 0life$ ^tanber, d5r efton*, ffrt&eera?, SBtflMmr, Sftbbeeffa^ nd» Sibell $|$tefte*f£n$>, S8n*ge*ffa$? ud* Wi& eige SfHtnoge, forn för £>fi fjelfme, eller af bemmama
Ett i sanning styft arbete; svårigheterna äro stora och många och arbetarne få. Men så är lönen. Ja, lönen — om det lyckas, den få vi se oss om efter. Den blir ett arf åt våra efterkommande. Skall experimentet lyckas, gäller det nämligen att gå till grunden, att börja från början så vidt möjligt. V i sjelfva äro då icke fullt lämpligt material; vi måste tänka på våra döttrar medan tid är. Men hvad kunna då vi väl göra, som äro så okunniga, så fulla af brister? Jo, åtskilligt. V i skola göra bristerna till våra bundsforvandter, de skola visa vägen. Det och det felas mig, men det skall och får icke felas min dotter. Se der en ledtråd vid reformarbetet, som nästan bjuder sig sjelf. Men vi måste öfva oss i sjelfkännedomens svåra konst. Hvilka äro våra verkliga brister och hvilka de största? — Och hvilka våra fortjenster? Äfven dessa måste jag göra mig reda för och söka bibringa min dotter. Att blott göra henne till ett komplement af mig sjelf är icke nog. Första steget till förbättring af qvinnans ställning, ett steg som hon sjelf måste taga, är alltså, att mödrarna gifva sina döttrar den uppfostran, en bättre ställning, kräfver som en nödig förutsättning. Det är derför icke fråga om någon idealuppfostran. Bevare oss väl! V i så väl som lifvet sjelft äro alldeles för litet ideala, för att detta skulle passa ihop. Nej, en uppfostran, som gör våra döttrar skickliga att icke blott fylla vår plats, utan äfven så småningom höja sig till en bättre. Men hvad är då att göra? — Ja, det är frågan. Kunde vi besvara den, vore gåtan löst. V i för vår del skulle vilja föreslå, att man först toge i öfvervägande, hvad den unga flickan behöfver — och hvad hon bäst behöfver för att taga sig fram i lifvet, innan vi börja proppa i henne likt och olikt. Detta vore enkelt nog, om man kunde ställa hennes horoskop, om man visste hennes öden på förhand; men hvem vet det?
I öfverensstämmelse med denna grundsats, hvilken i verkställigheten visat sig ganska fördelaktig, nämner jag det förhållande, som för närvar, äger rum på de ställen på landel, der pligt och hederskänsla råder hos husbonden. På sådana gårdar undandraga sig icke godsägarne, att, då deras arbetsfolk anlita församlingen om hjelp, i högre mån än dem enl. författningarna åligger, bidraga till deras underhåll. Jag anhåller att i stället för den io§:n, som R. o. Ad. förkastat, samt 11, 12 och i3 §§:na, enny mätte antagas af följande lydelse: ”Då någon medlem af ett fat tigvårdssamhälle sysselsätter ett större antal gift arbetsfolk, eller i allmänhet utöfvar sin näring på ett sådant sätt att derigenom fattigvården betungas i en högre mån, än som må anses motsvaras af de bidrag, som af honom erläggas , må en enskild fattigvårdsafgift kunna honom af fattigvårdsstyrelsen åläggas, icke öfverstigande fjerdedelen af hans andel i de allmänna fultigvårdsbidragen.” Jag har fäslat mig vid den me - Den i3 Man f. m. 4n ning, som Utskln fiamstullt, då jag trott att någon grän* borde bestämmas, efter fråga är om en ny lagstiftning i afseende på fattigvårdsstyrelsens rättighet att taxera efter samvete, och jag liar ansett mig böra antaga proportionen af en fjerdedel, hufvudsakligen derföre, att ingen ny ide'e derigenom införes. Hos Hr Frih. o. Landtm, anhåller jag vördsamt, att detta mitt förslag måtte underställas R.o. Ad:s pröfning. Frih. Boye: Uti all lagstiftning gifves en pligt, som man icke oklandradt förgäter. Det är conseqvens, d. v. s. systemernas, principernas conseqvens. Hr von Hohenhausen tyckes hafva gifvit Frih. Cederström och följaktligen äfven mig, som i detta ämne råkat vara af samma tanke som Hr Frih:n, den förebråelsen alt gå för långt i liberalismen.
Då kroppen njuter tillräcklig, stark och värmande föda, då den är försedd med varma kläder, då själen efter infall kan afväxla mellan intressenta speculationer, tillfredsställande minnen och glädjande förhoppningar, då till exempel, efter något väl fulländade värf, föreställningen i förväg upphämtar glädjen att återse en efterlängtad familj; så är man likväl, foagtadt så gynnande omständigheter) svårligen i stånd, att fullkomligt utestänga ett smärtande intryck af köiden, när den sänker Termometern till omkring 25 grader och derunder, och man färdas i en patsiv Jlillasittnnde fcällnmg. Den 19 Martil, 6 8'il F“ngen deremot förses med en svag, otillräcklig föda, hans kropp oirsgifves ined en kapott, tillräcklig k.snske, att förhindra den styrka kölden, att göra ett snart slut på hans usla lif; men händer och fötter, de delar af kroppen, på hvilka kölden utöfvar det smärtsammaste, om ej för det organiska lifvet det m^st förstörande inflytande, de kunna så mycket mindre vara försedde med varma betäckningar, som black och handklofvar göra sådant nästan omöjligt. Lägger man härtill, att hans själ oupphörligt måste nedstämma den physiska värmen, i samma trion, sorn den torde vara fjettrad vid den förtviflade utsigten, att ett rysligt straff, och ett derpå följande beständigt föragt, lärer utgöra det olycksfull* målet för hans resa; så har man teckningen färdig af ett lidande, hvilket det väl i de flesta fall, berott på fången, ej på Samhället, att förekomma; men på Samhället ensamt beror det likväl, huruvida detta, för fången, såsom fånge, oundvikliga lidande, skall öfvergå till den rysliga jpina, som uppkommer derigenom, att lången i stark köld ej tillåtes att g$ utan måste <5ka. Samhälletär berättigadt, att beröfva brotts lingen hans frihet; men ifrån det ögonblick detta skedt är han en helig person, som samhället, utan föregången
Min fullkomliga öfvertygelse är nemi. den, att tusentals personer, som varit och äro på fångvårdens bekostnad underhållne, skulle hafva blifvit derföre belt och ballet främmande, derest man redan för 20 a 30 år tillbaka vidtagit den af mig föreslagna åtgärden, i st. f. all anlägga s. k. korrektions-inrättningar, för att der med tvångsarbete sysselsätta äfven dem, som villigt erbjödo sina arbetskrafter åt samhällets tjenst; och är jag lika öfverlygad att behofvet af nya fängelsers uppförande och af ökade anslag för fångvården skall ständigt fortfara ända till dess man vill inse och behjerta den moraliska och ekonomiska fördelen af att i det fria tillståndet bereda arbete åt den, som deraf är i saknad, och be hörig vård åt den kraftlöse nödlidande, i st. f. att tvinga dem inom fängelsets murar för att komma i åtnjutande af dessa fördelar. Frih. Cederström, Jakob: Jag ämnade att, innan Hr Cederschjölds yttrande upplästes och i följd af den förra diskussionen, sedan Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit att proposm rör:de diskussionens communieation med de öfriga Stånden var med Ja besvarad, för min del till prot. yttra, all jag alldeles icke ämnar skrifva några exemplar till de öfriga Stånden, utan är belåten om Utsk. får del af mina yttranden. Frih. Raab, Adam Christian: Det är i anledn. af Hr Cederschjölds motion, som jag begärt ordet. Hr Cederschjöld väckte visserligen en upprinnelse till en sådan motion i ett föreg:de plenum muntligen, men har nu först lemnat den fullständigare utvecklad, och som den är vidlyftigare än att jag vid dess hastiga uppläsande kunnat densamma uppfatta, så anhåller jag att den måtte fä hvila på bordel till nästa plenum. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att Hr Cederschjölds motion, i följd af denna begäran, komme att hvila till nästa plenum. Föredrogs och remitterades till LagUtsk. Frih.