Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han gick upp på sitt rum och satte sig att läsa. Huspigan kom upp och bad honom från fadern stiga ner, ty det var främmande. Hvilka? De nya slägtingarne. Han bad helsa, att han icke hade tid. Så kom en bror upp. Han var ovettig först, bad sedan. För gubbens skull kunde han väl komma ner, bara ett ögonblick och helsa. Han skulle få gå genast. Ja, han ville fundera! Slutligen gick han ner; såg salen full med fruntimmer och herrar; tre mostrar, en ny mormor, en morbror, en morfar. Mostrarna voro unga flickor. Han gjorde en bugning midt på golfvet, artigt men stelt. Fadern var ond, men ville ej visa det. Han frågade Johan om han ville ta ett glas punsch. Johan tog det. Derpå frågade den gamle ironiskt om han hade så mycket att göra till skolan. Ja, det hade han. Och så gick han upp på sitt rum. Der var kallt och halfmörkt, och att läsa gick ej, när han hörde dans och musik dernere. Så kom köksan och budade till supén. Han ville icke ha någon mat. Hungrig och ursinnig gick han i rummet af och an. Ibland ville han ner, der det var varmt, ljust och gladt; och han hade låsvredet i handen många gånger. Men så vände han om. Han var blyg. Rädd för menskor af naturen, hade han under sommaren, då han icke talt vid någon, blifvit än mera vild. Och så gick han hungrig till sängs och ansåg sig som den olyckligaste menska som fans. Följande dag kom fadern upp på hans rum. Nu sade han honom att han varit falsk, när han bedt mamsell om förlåtelse. Förlåtelse? Han hade icke haft något att be om förlåtelse för. Men nu skulle fadern böja honom, han måtte göra sig aldrig så hård. Försök! tänkte han. Försöken uteblefvo på en tid, men Johan gick och stålade sig för att mottaga böjningarne. Brodern satt och läste vid aftonlampan uppe på kammaren. Johan frågade: hvad läser du? Brodern visade titeln på omslaget. Der stod med stora frakturer på gult omslagspapper den ryktbara titeln: »En ungdomsväns varning för ungdomens farligaste fiende.» Har du läst den? frågade Gustaf.
Om R. o. Ad. i denna del simplifierar frågan, så kommer man lätt ifrån denna vidlyftiga beräkning af röstberättigade, som blifvit dels af Utsk:n, dels af ledamöter här uppställd, och man vet hvilka som hafva rätt att rösta. Derefter uppkommer den andra frågan om rättigheten att beskatta Svenska folket, eller att sig sjelf beskatta i allmän sockenstämma. I afseende derå skulle jag tro, att Ständerne kunde delegera åt socknarna rättigheten att bestämma afgifterna i och för communala behof, beräknade efter hvarje individs inkomst, likväl högst till i;dels proc. deraf. Möjligtvis är detta vida mer än som fordras för socknens behof och kan föranleda till klagomål vid en kommande riksdag, såsom varande en alltför hög afgift; men det är dock en måttstock , hvarutöfver ingen afgift skulle få åläggas. Hvad dernäst vidkommer taxeringsmännen för alt bestämma denna J-:dels proc. och deras utväljande, instämmer jag med Hr von Hohenhausen, att parterne må välja hvar sina två gode män, och att, när de ej komma öfverens om den femte, denne utses af Konungens Bef:h:de i länet. Angtde åter föremålen för beskattningen, som samme talare uppgifvit, så kan jag ej instämma i dessas inskränkande till de 3:ne cathegorierna, helsö- och fattigvård samt skolväsende; ty vi måste vänta tilldess vi afgjort io §:n, som innehåller hvad som utgör föremål för sockenstämmas handläggning och hvaruti specielt blifvit införda de ärenden, som i sockenstämma böra förekomma, deraf flera äro af beskaffenhet att for21 H. 2$ Den 8 Mars f. m. dia penningar för verkställigheten. Jag kan således icke nu inskränka mig till dessa Jtne cathegorier, och orden med mera, som i Hr von HartmansdorfFs förslag följde straxt derefter, gifva en alltför vidsträckt latitud för sockenstämman att utsträcka de behof, som skulle fyllas. Med dessa förändringar tillstyrker jag bifall till Utsktns förslag till 5 och 6 §§:na, under anhållan om propos. i den ordning jag framställt de särskilda frågorna.
Mörner framställda yrkande att §:n uti berörde syftning måtte få af Bev:s-Utsk:t omredigeras. Gr. Lagerbjelke: Efter mitt förmenande är denna §, sådan den blifvit uppställd, ganska vådlig, såväl för Kronans inkomster som för den skattskyldige. Man må söka att uppgöra berednings-, taxeringsoch pröfnings-komiténs sammansättning så väl som möjligt, och deruti verkligen lyckas, så kan det likväl ganska väl hända, att orättvisor der blifva begångna. Derjemte kan, på sätt hittills ganska ofta erfarenheten bevittnat, inträffa, att bestämda misstag der ega rum. Man kan väl icke bestrida, att det, för sådana fall, vore särdeles orätt, att ingen hjelp skulle kunna gifvas mot ett slikt förfaringssätt. Jag anser fördenskull, att det rättaste vore, att bibehålla besvärsrätten uti dess hittills befintliga skick. Komitén har visserligen föreslagit, att denna besvärsrätt skulle bibehållas för den skattskyldige, men icke för Kronan. Detta är dock den sämsta af alla utvägar. Man måste väl medgifva, att icke allenast det allmänna, genom frånvaron af denna besvärsrätt, icke skulle komma att blifva tillräckligt betryggadt. enär somlige skattskyldige kunde blifva för lågt beskattade, utan att detta äfven lomme att gälla de öfrige skatt skyldige, ty det är gifvet, att när åtskilliga klasser orättvist blifva för lågt beskattade, så få de öfrige klasserna också orättvist betala för de andra, när slutligen Kronan måste hafva penningar att upprätthålla statsbestyren med. Det finnes således icke något giltigt skäl, hvarföre, då man medger klagorätt åt den skattskyldige, man icke skulle gifva en sådan åt Kronan. Det är så mycket mer anledning dertill, som, om man betraktar huru hittills tillgått, man finner, att det icke gifves skäl att beklaga sig öfver det sätt, på hvilket Kammar-Rätten hittills afgjort. dessa mål. Man hör ofta klagan öfver Kammar-Rättens hårdhändthet, men icke beträffande här ifrågav:de mål. Denna hårdhändhet skulle i allmänhet gälla anmärkningsmål; men vid klagomål öfver pröfnings-komiténs beslut har jag aldrig hört omtalas, att Kammar-Rätten skulle hafva gått hårdhändt tillväga.
Under en så till fä Ilie: befattning och då utväg att rådföra mig med D O D O företrädaren, i anseende till hans vistande utrikes, saknades, ansåg jag rådIigast att rätta mig efter hans föresyn och att vidtaga så få förändringar, som möjligt. I enlighet med denna regel, gjordes äfven på utgiftsräkningarne bägge slagen af påskrifter. I början begagnades mest ordet "'godkännes. Men då iag, ju längre ju mera insåg att den Inspecterande Fullmägligens åtgärd ej kunde, af grunder, dem Herr Kammarherren Rosenblad redan framställt, vara någon annan, än att tillåta verkställigheten af de utbetalningar, mot hvilkas behörighet ingen skälig anmärkning förekom: så och emedan ordet godkännes kunde synas innebära ej mindre en pröfning af pris och behof, hvilken ofta var mig för ögonblicket ogörlig, än ett 118 förtidigt gillande äfven till ziffran af en ogranskad räkning, och i båda fallen medföra åtagande af större ansvar, än författningarne fordrade, fann jag riktigast att, under fortsättningen af min tillsyn, begagna orden upvisad eller företedd, såsom påskrift å räkningarne. AUG. von HARTMA1MSDORFF. 119 Afskrift. Bilaga Lit. aa. Enligt resolution aj d. 3 April 1835 och d. 10 Maj 1838, har underteknad godt gjort sig för kosthållning och nattqvarter åt nedanskrefne: GO 4- *-* J a n. 14-24 An. Kjellberg, för skärning af postpapper m.m. 3:ne dagrs kosthållning o. nattqv. å 1:40. 5:24 8 dagars D:o D:o å 32. 5: 16 10 40 Sept. 16 >» Skolmästaren Rydström, på profläsning 1 16 17 99 Presidenten von Hartmansdorff 2 Summa B:co R:dr 61 24 — T u m b a dea 31 Dec. 1841. Q vitteras. J. Bagge. D:bts Reseocli Tractaments-C:to Fol. 100. C:dls Cassa-Conto Fol. 41. 120 Afskrift.
Moj tioner om anslag af Allmänna medel för Arbetsoch Corrections-Inrättningar i åtskilliga delar af Riket. S. D. Föredrogos å nyo och bi föl lös följande Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtanden : Nso lii} öfver väckt Motion om bestämda föreskrifter för befordringar inom Post-Verket och till derunder lydande befattningar j 134 Prof. Utdrag den a9 Majt 1859. N:o in, öfver gjorda Motioner om fullkomlig frihet i afseende pi köp och salu af Tackjern, äfvensom vid Jemtillverkningen i Piket; N:o 117, i anledning af väckt fråga om upplösning eller förflyttning af Invalid-Inrättningen vid Ulricsdahl ; N.o 118, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utlåtandet, N:o 29, rörande väckt fråga om anläggande af en Köping vid Fisskeläget Fjeibacka i Bohus Läns Skärgård; och N:o ng, I anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N.o 5o, öfver väckta Motioner, rörande förändradt fångföringssätt. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärs - och Oeconomie-Utskottets Utlåtande, N;o 114, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet, N:o 381 rörande yrkadt förbud emot otillåtne Landmarknader samt om Militaire-marknadsvakter och inställande af en marknad i Borås, blef förstnämnde Utlåtande bifallet, med undantag af den del deraf, som innefattar tillstyrkande af underdånig Skrifvelse till Kongl. Majtt, angående den så kallade maiknaden i Boris, och hvilken punkt af Utlåtandet ogillades. Prat.
Denna föresats trogne hasme wl t wär RegeringsForm antagit och stadgat grunderna för en tillkommande bättre StalS-tnrättning, och öpnat en Laglig wäg för reformens werkställande. Denna grundsats trogne, hanva wi genom successiva cessioner af wära privilegier sökt att betyga wära tankesätt, men ärerhälla all wäldsamhek. Denna grundsats trogne hasme wi utredt begrepen om privilegier, afstiljbt dem som höra till egendom isrän dem fem höra till personer. Dä wi föga agtat de sednare hafwe wi med kraft försworot de förra, men ashändt ost jäsom Ständ den epclustva rättigheten akt dem njuta. Omstöpningen as jördens privilegier är säledes icke mera en enskild privileqiiftäga: den är en Samhällssräga, forn genom kloka contract kan när fsm häldst brmg. s i ordning. Dcha grundsatser trogne stola wi alldrig asstä att bereda Swerige en tryckfrihet, hwarigmom upplysningen stall spridas, sanningen äterwimm sin rätt och alla reformer med lugn werkstäUas. Detza grund - Den 75 Januari!. 80H grundsatser trogne stole wi, wid sörestäende reformer, willtgt och owillkorligt uppoffra allt personligt, men älwen med kraft emotstå allt mäldWstole förswara ägande rätten cch ej tillära ^tt den störts, men wt stola gerna jngä l jämnkmngar som genom ersättning, och genom srlwjlligt mtdgifwande kunna göras, och återställa ordningen, >ä ait andemakt winnes utan enstildas lidande. Detze grundsacler trogne stole wi, när en gäng en ny representation pä giltiga grunder blifwit mardrid, befordra dest införande. Detta stall z lugn och laglig ordning inträffa, och ware det pä deras answar som genom vt-dkga motioner, genom oredors wäckande och stnnenaS uppretande motarbeta gumdsalserncs framsteg.
Maj:t tillhandahållas för de dispositioner, som för berörda ändamål kunde ifrågakomma; att vidare, i anledning af Rikets åren 1844—1845 församlade Ständers underdåniga anhållan, det vederbörande måtte förständigas alt om de då befintliga medlens utlånande mot ranta gå i författning, Kongl. Stats-kontoret, i ämnet hördt, väl tillkännagifvit, att i detta embetsverks bestämmelse och organisation från början icke ingått någon befattning med penningars utlånande, men under förutsättning att uppdraget egentligen blefve tillfälligt, förklarat alt, intill dess en Bih. till R. St. Prol. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 8 Haft. 2 10 Slats-Ulskotlels Utlåtande M 21. definitiv reglering af jägeristaterna och förvaltningen af skogarne kunde ega rum, Kongl. Stats-konloret icke borde ifrågasätta att besörja om skogsplanteringsmedlens förräntande, så vidt sig göra liit; hvarefter Kongl. Majit den 4 December 1845 i nåder förordnat, att medlen skulle tillsvidare af Kongl. Stals-kontoret göras fruktbärande. Ehuru äfven Utskottet, i betraktande af hvad sålunda förekommit, finnér sig ega anledning att instämma i Revisorernes gjorda framställning, torde likväl, då, på sätt inhemtas af Kongl. Majlis nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof jemte dervid fogade Stats-Råds-protokoll öfver finans-ärenden den 14 Okt. innevarande år (pag. 21), Skogsstyrelsen ännu ej till sammansättning och verksamhet blifvit fullständigt ordnad, med skogsplanteringskassans öfverlemnande till denna styrelse böra, intilldess sådant skett, anslå; hvadan Utskottet tillstyrker, att Revisorernes framställning för närvarande icke må till någon åtgärd föranleda. § 10- (1860 års Rev.-ber. pag. 22. Uti. pag. 288. 1861 års Rev.-ber. pag 20. Uti. pag 28S.)
R:dr, samt idkare af värdshus-, spisqvarterseller annan näringsrörelse, hvars rättighet då fortfar att vara gällande, från och med 15 till och med 75 R:dr, efter pröfning af kommitté för bevillnings-taxering, hvilken kommitté bör bestämma en högre afgift än den nu i allmänhet stadgad är, då afsättningen anses vara af större betydenhet. För sådant gästgifveri, hvilket är att anse såsom endast skjutsombytningsställe, vare minsta afgift till kronan för nämnda tid 2 R:dr 12 sk. d) Hvad i 5, 18 eller 23 § stadgadt blifvit skall ej gälla för stad före den 1 Oktober eller för landet före den 1 November 1855. STOCKHOLM, TUVCKT HOS JOH. BECKMAN. 1854. Bil. N:o S till Särsk. Disk. Bet. N:o 13. 1 Reserv a ii o ner: Af friherre Raub, A. C., »1 nedanstående paragrafer har jag icke delat majoritetens mening: O §• 2. Då bränvin hittills varit tillgängligt snart sagdt öfver allt både på land och i stad till sa ringa belopp som en kanna och derunder, har Utskottet ansett nödigt, till förekommande af oloflig försäljning, att bränvin på laglig väg äfven hädanefter måtte blifva åtkomligt i mindre parti än 15 kannor; men sorn det förföriska umgänget på krogarne oftast utöfvar ett för sedligheten vådligare inflytande, än sjelfva bränvinsförtärandet, bar. Utskottet, på det att icke allt för många sådane må blifva anlagda, tillstyrkt inrättandet af s. k. minuterings-ställen, der bränvin icke skulle få förtäras på stället, men kunna erhållas i mindre partier till afhemtning. Då jag för öfrigt instämmer i delta förslag, har jag icke kunnat gilla den skillnad, som blifvit gjord mellan stad och land, vid bestämmandet af minimibeloppet för försäljningen på minuthandels-ställen. I stad skulle detta minimum blifva ^ kanna, men på landet 1 kanna.
Kransögon; hänföras under Apotheksvaror. Kreatur, alla slag — Fria. Krinoliner, förfärdigade af fjedrar med tråd eller garn omspunna eller omviifda och sammanhållna genom vidsydda band, förtullas såsom »Kläder» af band; äro de af tvg, försedda med fjedrar, tullbehandlas de såsom »Kläder» af det tyg, hvaraf krinolinen består. Krist allarbeten; hänföras under Glas, andra slag. Krita, hvit, och Kritsten, omalen — Fri. ') Enligt Traktaten nedsättes tullafgiften från och med år 1868 till 8 öre. Förslag till Tulltaxa. 27 Qvanlitet för Införselstullberäktull. ningen. Riksmynt. Krita, hvit, och Kritsten: malen 1 centner. R:dr öre. 20 röd och svart samt pastellkrita F ri infattad; tullbehandlas såsom Blyertspennor. Krokar, till fiske J Fria. Kromsjradt Kali; hänföres till Färger, ej specificerade. Krukinakarc-arbctcil, ej specificerade, oglaserade eller glaserade, omålade eller målade, äfvensom terra cotta och terralith 1 skalp, 7> burkar och krus, på hvilka varor inkomma, och som icke enligt särskildt stadgande i (axan inbegripas uti vigten för tullberäkningen Fri a. Krut och s. k. patroner 1 skålp. s Kratz; se lester. Kubeber; hänföres under Apotheksvaror. Kulör eller s. k. Vintinktur: blandad med vatten; hänföres under Sirup. blandad med sprit; hänföres under Likör. Kummin 1 centner. 1 SO Käppar, alla slag 1 skålp. 1 ts *Kött, alla slag 1 centner. l ___ Lacca t naimi; hänföres under Gummi, alla slag, ej specificerade.
Man kan icke gå på gatorna om qvällarne, man kan icke få köpa en ensam biljett till teatern, man får inte sitta på parkett, man får ingenting. Jag längtar efter mitt arbete. Hvad de fem veckor jag har framför mig synas långa! Men skulle det då vara omöjligt att arbeta här? Jag har det så otrefligt och obeqvämt. Men ändå! Jag kan icke skrifva någon glad bit åt Nornan, ty jag är icke glad, men kanske kan jag börja på ”Att dö”. Yttre hinder äro ju endast till för lättingar. Duktiga arbetare veta alltid att öfvervinna dem. Jag har plågats af att G.B. icke skrifver mig till en enda rad. Hur lugnt och godt skulle det icke vara, om vi vore vänner, riktigt helt, så att man icke behöfde tänka på att förställa sig! Om han bara kunde bry sig om något annat än sina narraktiga små kurtishistorier! Hvad röra de egentligen mig? Jag får afsmak för honom. Jag har i qväll varit mycket frestad att skrifva till honom. Men jag vill icke. Jag vill icke visa mig angelägen, – och så är jag stolt. Han tror naturligtvis att jag står på hyllan, alldeles der han stälde mig ifrån sig, han tror att jag skall komma till Köpenhamn igen, – eller rättare –: han frågar icke efter hvilket jag gör. Jag vill icke ge lifstecken ifrån mig, om han tiger. Han kunde skrifva först till fröken Adler, så kan han skrifva först till mig. Det är icke hans likgiltighet heller, som gör mig förtviflad. Hvad som tynger mig är känslan af min oändliga tomhet, af min brist på snille och brist på kunskaper. Som qvinna är jag ingenting, ty jag kan icke älska den halfslöe gamle gubbe, som är min man – till namnet. Som moder är jag ingenting: jag kan icke med hela min sträfvan gå upp i detta barn, denna halfvuxna qvinna, som ärft sin fars dumhet, sin fars smutsfärdighet, sin fars totala brist på ordningssinne och intressen. Bara jag ser henne komma der, loj och vårdslös, med tårna inför, som en anka – just likt fadern – då uppreser sig mitt innersta. O Gud hvilken tomhet, tomhet! Med en allt lugnare förtviflan börjar jag tänka på sjelfmord.
Ja, salig mamma såg bara till en menniskas själsegenskaper. Vet pappa hvad hon ofta sa' till oss? Baron. Nej, hur' sa' hon? Marianne. Barn, sa' salig mamma många gånger. (Till Emelie.) Ja, du Emelie hörde det likaså väl som jag. Barn, sa' hon, om ni någon gång skolen välja Er en make, se då alltid på hans hjerta, på hans lynne, och fäst inte afseende på hans sätt att vara och hans utseende; pröfva hjertat framför allt. Baron. Jag igenkänner min förträffliga Klara i de orden. Ja-så, er salig mamma sa' så? Marianne, Ja, det sa' hon och tilla' alltid: "så gjorde jag då jag gifte mig med pappa." Ack, hvad salig mamma höll af pappa! Baron. Ja, och jag älskade henne innerligare, än hon ens anade. (Torkar sig i ögonen.) Marianne. "För si", sa' salig mamma, "då jag valde Er goda far till man, såg 15 jag endast på hans ädla hjerta, hans milda sinne och hans öppna själ. Det gjorde att jag alldeles inte, som en annan flicka kanske hade gjort, fastade mig vid, att han har en ful näsa." Baron (tar sig omedvetet om näsan). Ja så, sa' salig mamma det? Men Emelie, säg hurudant är ditt prof? Emelie. Pappa får inte skratta. Baron. Det lofvar jag. Då jag för en stund se'n skrattade, trodde jag inte att din plan var allvar; den föreföll mig nästan för romanesk. Att pröfva menniskor är ett lifstids-studium och går inte så vigt för sig, som i ett theaterstycke. Emelie. Mitt prof är mycket enkelt, bara pappa inte skrattar åt mig. Marianne. Åh, nej, pappa har ju lofvat. Låt oss få höra. (För sig.) Jag är bra nyfiken. Baron. Ja, berätta, min lilla menniskokännerska. Emelie. Pappa vet att Magister Sommerdal har en bror som är Pastor i nästa församling. Pappa mins troligen hans svägerska, den der sköna flickan, hvars
SIGRID. Sista gången Vi talas vid, och ni kan tala så? DANIEL HJORT. Nåväl, så kan jag säga något annat. Hvem är ni, sköna mask? SIGRID. Om ondt jag gjort er, Var det min mening ej. DANIEL HJORT. När satan frestar, Så frestar han i englaskrud. SIGRID(aflägsnande sig). O, Gud! DANIEL HJORT. Bed, bed! Det passar er. Gå bort och bed Och nyttja ej till annat edert hjerta, Att det ert namn ej hånar. Nyttja ord, Som vingar ha från himmel allt till jord, Och bed, bed, bed! Kanhända Gud är nådig, Åtminstone så nådig, som rättrådig. (Sigrid går.) Sjette Scenen. DANIEL HJORT(ensam). Skall jag er låta dö och dö med er, Med hertigen och allt i samma lågor? Så vore striden slut och allting slut, Så finge jorden frid, och döden bredde Det tjocka täckelset, som hålla skall Till domedag, uppå min hemlighet, Och alla dessa synder, fienders Som vänners ... Ha! Du blinkar, dödsens svärd, Som hänger öfver tusen hufvuden, På spindeltråden af min svaga vilja! Nej, nej! Derför blef jag ej född, derför Ej forsar de förtrycktes blod med storm Från hjerta upp till hjerna genom mig. I afgrunden har himlen dykat ned Ny kraft att hemta upp till brustet verldsskick. Så fyll då, hämnd, min själ så med din ande, Att intet annat utom dig den vet! Håll vilda hat, håll fast vid hjertats rot Och lär det endast slå på din befallning! Sjunde Scenen. DANIEL HJORT. ARVID STÅLARM. OLOF KLAESSON. JOHAN FLEMING. EN VETERAN (inhemtande vin bägare). OFFICERARE. Senare SIGRID. STÅLARM(i samtal med en officer). När jag var barn en tvillingsbror jag hade, Som dog helt sped ännu. Jag minnes hur Jag bad uppå hans graf, att bli förskonad Ifrån att komma i den svarta jorden.
Differetrceo emellan ofvanstående afföningars belopp efter gamla och nya Staten, är genom Cavalleriereductionen till Kronans besparing indragen, och har i betydlig grad minskat aflöningen för det nu tjenstgörande Befälet; hvarförutan åtskilige hela Indelningar af gamla Cavallerie-anslaget helt ochi hållit, jemte den högst betydliga Hästvacance-afgiften, till Ettman ingått. Häremot åtnjuta likväl Regementets nuvarande Indelningshafvare, enligt Kongl. Brefvet den 22 Mars 1814, till någon Lönförbättring på reductionsStaten, en tills vidare af Kronans Indragningar i Nåder reserverad Extra Stats tillökning, som efter disposition och Markegångsförvandling utgått för år 182a vid Capitainelndelningarne för hvardera : t 5 ; R:dr 29: 135 3.' Lieutenants och Fändricks dito . 1 , , 17: 37, r. 5;ne Adjutanter dito J . t 1 .52: 33, 4* samt resten af beloppet likaledes fördeldt till en liten nödhjelp för den ytterst vanlottade indeldte Underofficers Corpsen, som mästadels icke har någon vidare Lön, utom sine Boställen, hvilka de i allmänhet sakna förlag att kunna förmånligt bruka, och hvarpå dessutom Öfverräntor samt publique Utskyldet af de fleste måste till Kronan per Contant återbetalas Sålunda efter verkliga förhållandet från RegementsContoiret specifikt uppgifvit betygar v. Diiben, Indelningarne efter Tnfanterie benämning på reduetionsStaten, Förre Cavnllerielönen enlipt Indelningsverket. Nuvarande re terie BoställsRäntor.
Men om jag i detta hänseende iuslämmer med Hr von Hartmansdorff, kan jag icke annat än högeligen dela de åsigt er Hr Agardh i sin reservation så grundadt och väl uttryckt, så väl om nödvändigheten att icke allenast tänka på huru man genom låneindragningar må trygga realisationens bestånd, ulan äfven förekomma följderna af en pä ett onaturligt sätt hastigt ökad sedelstock, hvilket alltid har en påtryckning, en återverkan pä realisationens bestånd till följd. Hr Agardh bar i sin reservation, med några få ord, vid hvilka jag ber att få fästa R. o. Adis upmärksamhet, efter de icke innehålla mer än 2 ä 3 rader, så klart uttryckt följden deraf, ali jag anser det väl löna mödan att än en gång uprepa dem. Han säger: ”Ett öfverskott i rörelsekapital, som ej är fästadi vid näringarne och industrien, höjer varuvärdet onaturligt, framkallar öfverdrifna spekulationer, och återvänder merändcls genast i form af ökad import till realisations-bankens lucka och uttager silfrel lika hastigt som det dit inkommit”. Sådan som i dessa 3:ne rader finnes uttryckt, år marchen af en sådan onaturlig tillökning. Såsom sagdt är, vi hafva hittills icke varit betänkta på annat än att realisationen mä betryggas, men vi hafva icke tänkt på att rörelsekapitalerna till följd af åtgärder inom landet, utan Bankens tillgörande, förökats. Sådana åtgärder hafva redan förut åtskilliga gånger omtalats och till dem mä i första rummet räknas de lån, som utrikes uptagas, t. ex. af Hypothcksföreningarna, hvilka äro tilltagna i stor skala. Når det visar sig, som Hr Agardh utvecklat, att skillnaden emellan rörelsekapitalet för 1844 och 1847 på det lilla rörelsekapitalet af 34 mill. varierade med 11 mill., så år lätt begripligt hvilken förryckning af varuvärden och oförvägna spekulationer, sorn 7 H. T Den 21 Maj. måste framkallas af en tillfällig öfverdrift i sjelfva rörelsekapitalet.