Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1764 är vordet förklaradt, att den, som en gång straffad för stöld, .sedermera föröfvar snatteri, skall straffas lika, som hade han begått stöld andra gången. Vid II. St. Just. Ombudsm. Vid öfvervägande af dessa å ömse sidor anförda skäl, synas de sednare äga företrädet af en närmare öfverensstämmelse med lagens rätta mening och förstånd. Beträffande åter frågan, huruledes den, som andra gången beträdes med den i åberopade lagrum beskrifna gerning, bör straffas, då stölden ej stiger öfver 100 daler, så torde, vid jemförelse emellan nämnda lagrum och 40 Kap. 3 § Missgerningsbalken, med säkerhet kunna antagas, att straffet bör vara lika, som för tredje resan stöld till enahanda belopp, ehuru sådant icke blifvit utsatt, antingen af förbiseende, eller ock derföre, att denna analogi ansetls tillräckligt tydlig, utan att densamma behöft vidare uttryckas. Enär således lagen i ena hänseendet lemnat anledning till olika tolkning och i det andra möjligen kan missförstås, varder härmed till Rikets Höglofl. Ständer vördsamligen hemstäldt, att 41 Kap. 2 § Missgerningsbalken i grundlagsenlig ordning må förändras till följande lydelse: Lockar någon eller bjuder öfvermaga att stjäla med sig, ”ehvad det är mycket eller litel”; eller gör mannen det med sin hustru; föräldrar med sina barn; förmyndare med den omyndiga; förman med den som står under hans lydnad; husbonde eller matmoder med sitt tjenstefolk eller inhyseshjon; stånde samma rätt, som den der andra gången stulit. ”Varder han åter med sådan gerning funnen, straffes såsom för tredje resan stöld”; och den, som var lockad eller buden alt stjäla, straffes sorn annan tjuf, der han till mogen ålder kommen är. Kongl.
Du finner väl Emilia, att om dylika grannlåter gjorde mig någon fägnad, var det helt och hållet för Friherrinnans skull, hvilken jag tydligt fann, ansåg sig deraf smickrad. Som jag förmodade samlingen hos Majorskan skulle bestå egenteligen af Friherrinnan, och möjligen en eller annan egnare person, klädde jag mig, enligt Friherrinnans önskan, mycket enkelt i en hvit finrandig mouslinsklädning, samt en hvit blond-krage, den Friherrinnan skänkt mig; men ehuru ej stor, utgjordes societén dock af några fler än de påräknade. Geheimerådinnan satt redan och doppade det svällande sockerbrödet i sin kaffekopp, då Friherrinnan inträdde; jemte den förstnämnda i soffan, sågos ännu några andra Fruar, äfvensom värdinnan sjelf, hvilken der innehade sin plats; Majorskan emottog Friherrinnan med mycken artighet, i soffan makades nu rum för henne, och sedan äfven jag erhållit en liten välkomst-nick, öfverantvardades jag i Fröken Dolls beskydd, hvilken redan, jemte Fröknarna Nobelcreutz, i minnet gallopperade rad upp och rad ned, mönstrande och upprepande klädsel, gester, miner, samtal, ja ända till det obetydligaste af hvad hos den eller den person på balen varit att anmärka. De höllo just på med en liten disput då jag inträdde. "Nå, det var herrligt!" utropade Fröken Doll, "nu skola vi väl få en skiljoman i vår tvist; välkommen Mamsell Sommer!
Äfven får jag fästa uppmärksamheten på att, om B. o. Ad:n vid frågan om beredningarne skulle anse att dessa icke borde tillsättas, utan att först taxeringarne skola försiggå såsom hittills genom en TaxeringsKomité, icke något hinder deruti ligger för antagandet af detta förslag, så vida man nemligen förut - •10 Den 9 Maj e. m. sätter — hvilket man väl bör göra •— det meningen är att söka erhålla en sådan BevillmsFörordning, hvarigenom en rättvis och jemn beskattning af alla skulle utgå. Då kan, visserligen efter min tanke med mera besvär, samma arbete af Taxeringskomitén öfvertagas, och något absolut hinder ligger icke mot att pröfva samt i och för dessa skäl antaga TJtsk:ts förslag. Jag skall nu öfvergå till den ifrågav:de punkten. Den rörer dels l:o) att bevilln. för fast egendom skall utgå för jordbruksfastighet med 3 öre för hvarje fulla 100 rdr af upskattningsvärdet, och 2:o) för all annan fastighet med 5 öre. Det har af någon talare anmärkts, att det sätt att gå tillväga vid uppskattningen, som Utslct föreslagit, är, likasom nu gällande BevillmsFörordnings stadgande i detta fall, oriktigt och att man derigenom skulle frångå den princip, som genomgår Komiténs och Utsk:ts Betänk., nemligen att räkna bevilln. endast efter inkomst, äfven med afseende på fastighet. Hvad det beträffar, tror jag likväl att det möter en särdeles stor motvilja. Det förefaller mig nära nog omöjligt att kunna kontrollera inkomst af fastighet på landet; i stad deremot, der inkomsten hufvudsakligen beror på hyra, låter det sig naturligtvis lättare göra. Jag tror derföre att man gör rättast uti att söka finna den medelinkomst, som egendomen kan gifva, och det är icke så särdeles svårt; jag tror till och med att det inom hvarje BevillmsKomité skall vara temligen lätt att säga det värde, som den egendomen i handel och vandel kan och bör ega.
Cazottes fiender fruktade i så hög grad hennes nit, att de ej funno något annat medel att förekomma, att Cazotte än en gäng skulle und-slippa dem. I sjelfva verket mördade de honom under dotterns j * g Då den senare skriften ntan tvifvel utkom 1792, ehuru den bir årtalet 1793, är det ena lika möjligt som det andra. * 8e flerestades hos C. G. Etienne et A. Martainville: histoire du tUatre français, depuis le commencement de la révolution jnsqu * à la réunion générale. 1 — IV. Paris. An X. — 1802.frånvaro. Först dä hon frigafs, erfor m: lle Oazotte denna smärtsamma förlust *. » Det är pä en af detta sanniogsvitnes noter till ett år 1800 ntgifvet skaldestycke, som berättelsen om le verre de sang grundar sig. Noten fick sin kredit från den berömmelse som poemet vanu, och som visserligen ej kan härledas från dess poetiska förtjenster. Gabriel Légouvés son, den ännu lefvande ledamoten af franska akademien (f. 1807) har ganska väl förklarat anledningarna till den i och för sig tämligen medelmåttiga diktens storartade framgång. » Den kom deraf », säger han (Soixante ans de souvenirs, I: 185), » att det lilla skaldestycket var liksom det allmänna medvetandets eko. Man hade nyss trädt nt nr revolutionen och skräckväldet. Qvinnorna hade der visat sig sublima i uppoffring, mod och dygder. Hvarje hjerta liksom oroades af ett obestämdt be-hof att lägga i dagen sin erkänsla, sin beundran för dessa hjeltin-nor och dessa martyrer.
De till Konungen årligen i underdånighet föreslagne Arbetsplaner hafva varit i enstämmighet härmed, och åtföljde af sårskilte Beråttel* ser öfver det förrättade Arbetet, i följd hvaraf Konungen gjort de ändringar Honom godt synts, och dessa har Directionen sökt att på det no. gaste följa; att någon liten afvikelse kunnat äga Den 2 Junii. rum, i stöd af oförutsedde händelser, Iean ej bestridas och ej undvikas. Men jag, för min del, kan ej finna att, som Undersåte, hvarken skyldighet eller rättighet tillhör mig, att vidare upplysa min Konung, ån att, som bestämdt och föreskrifvit år, framlägga ordentligt och redigt alla förhållanden. Huru detta skett, må handlingarne visa. Konungen har föröfrigt sina rådj gifvare omkring sig. Alla former äro iakttagne; därvid bör man, efter min tanke, låta bero. En annan sak hade varit, om Konungen befallt Directionen yttra sig; då detta stundom händt, tror Directionen sig ej hafva underlåtit lyda vördnadens och sanningens bud. Den värde Ledamoten har tält om Svenska språkets rätta förstånd. Jag vet ganska väl hvad han dermed menar, men som flere torde finnas bär, hvilka ej inse detta lika väl, så får jag inför denna upplysta Samling förklara, att jag ej är född Svenik, men född Svensk Undersåte, och att det rum, hvarpå jag har den äran här stå, är förvärfvadt och goldit med eget, anhörigas och förfäders blod i trepne leder; och att alltså jag tror mig hafva någon rätt till det tålamod Högloflige Ridderkapet och Adeln behagar visa mig. Jag har emedlertid aldrig döljt denna omständighet, ej en gång då fråga var, att intaga ett rum vid min Konungs sida vid dess Rådsbord. Och jag vädjar till denna upplysta Samling, om jag ej sökt uppfylla mitt kall efter förmåga; sökt deltaga i öf« verlåggningar och göromål somrört Sveriges ö, 32 Den 2 Junii, den, sökt förstå språket och de Svenska Ordningar, lifligen deltagit i Svenska folkets väl och ve! Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Herr Fahlman; Det är säkerligen öfver?
För öfrigt har Länsstyrelsen låtit sig angeläget vara, att, genom uppmaningar, offentliga varningar och allvarsamma åtgärder, söka hindra utbrotten af den öfver hand tagna böjelsen för fylleri, i hvilket afseende Presterskapet genom berömligt nit främjat framgången af Länsstyrelsens bemödanden. Krono-Betjeningen har sig på del strängaste anbefaldt, att vaka öfver nykterhetens bibehållande och erinras ofta om iakttagande af denna sin skyldighet. Den torde ock i allmänhet omsorgsfullt och driftigt fullgöras, ty åtalen för fylleriförbrytelser ökas, ehuru anledning icke är att förmoda, det förbrytelserne nu inträffa oftare, än under föregångna åren. Lönnkrögerier finnas, ty värr, på många ställen och undgå ofta åklagarens beifran, i anseende till svårigheten att åstadkomma full bevisning. I afseende på Länets Sockenskolor och andre undervisningsverk på Landet, har, sedan sista Femårs-Berättelsens afgifvande, icke försports annan väsendtlig förändring än, att man flerestädes beflilat sig om anskaffande af skickligare Lärare än de, åt hvilka barnundervisningen förut varit anförtrodd. Denna besörjes på många ställen af klockarne, vid hvilkas antagande synnerligt afseende fästes på deras större eller mindre skicklighet, att bestrida skollärarekallet. Fattigvården besörjes i hvarje Socken vanligen genom bidrag i lifsmedel efter hemmantal. De mest orkeslöse fattighjonen och de som icke hafva annat hem intagas i Socknarnas fattigstugor. Ordningen vid gästgifverierne i Länet handhafves efter gällande allmänna författningar och Konungens Befallningshafvandes särskildta föreskrifter, deraf ett sammandrag är tryckt framför hvarje Gästgifveridagbok. Hållskjuts äger icke rum inom delta Län, utan de resande fortskaffas med gästgifvarnes och reservlagens hästar. 29 Socknemagasiner finnas i Länet lill ett antal af 49, hvaraf de flesta, i synnerhet på fasta landet af Länet, äga betydlig spanmålsfond. Vid åtr skillige medgifva tillgången utlåningar äfven utom Socknen.
Det gör jag icke och behöfver icke heller; de LAGMANSKAN. Så bitter, så bitter! MARGIT. Ja, Gud vare mig nådig! BIKTFADERN in. Scen VI. DE FÖRRE. BIKTFADERN. MARGIT. Har ni några goda nyheter, pater? Intet nytt, men jag vill begära ett samtal. LAGMANSKAN stiger upp och går. Farväl, fru! MARGIT. Farväl! Scen VII. MARGIT. BIKTFADERN. BIKTFADERN. Så arbetsam! MARGIT. Det sade lagmanskan nyss. Säg något nytt! BIKTFADERN. Jag fruktar er kärlek till nytt leder er för långt. MARGIT. skap behagar mig? Är ni svartsjuk på fogaten, derför att hans sällBIKTFADERN. Svartsjuk på er mans och ert barns vägnar, ja! MARGIT. Säg någonting som lagmanskan icke sagt och som jag inte tänkt! BIKTFADERN. Hvad menniskorna blifvit barnkära på en tid! Er man älskar er fortfarande. MARGIT. Då beklagar jag honom. Derför att ni älskar fogaten. MARGIT. som ni andra. Älskar? Det gör jag aldrig mer. BIKTFADERN Jag värderar fogaten, derför att han icke ljuger Er man förtjenar er kärlek! MARGIT. rör en känsla. Han har emellertid förlorat den. BIKTFADERN. Förtjenar? Jag vet icke att man förtjenar, då det niding. Ni skall icke umgås med fogaten, han är en MARGIT. utredd, och jag måste tala vid honom antingen jag vill eller ej. BIKTFADERN. Fogaten är min gäst tills husets ställning blifvit Håll ert hus i ära tills ni blifvit fri! MARGIT. Det gör jag utan er anmaning. BIKTFADERN. armar, med hvilka ni omfamnas. Ni tar hans sanningar, dem han slår er i ansigtet, med samma njutning som ni tog stryk fordom! MARGIT. Ni begår synd med era själar; orden äro tankarnes hafva slocknat sedan dess. Icke sant, pater? Mellan fördom och nu ligger en bred graf; eldarne Jag har kämpat min kamp, jag vill också kämpa er.
Man köper vindböjtlar, gör en tjock vaniljsås, fyller dem härmed, när såsen kallnat och då är temligen stadig. Läggas i en vacker djup porslinseller silfverform och öfverslås derefter med en varm chokoladglasyr bestående af osockrad chokolad, vanilj, socker och vatten. Att utan hjelpmedel kunna skilja linneoch bomullsväfnader från hvar andra. Tager man mellan ena handens tumme och pekfinger en tråd af linne och en af bomull, uppsnor dem långsamt och försigtigt med den andra handen och tvingar dem genom en sakta dragning att brista, så skall man just på brottställets utseende kunna sluta till, hvilken tråd är af bomull och hvilken af linne. Bomullstråden, som för öfrigt brister mycket förr än den af linne, visar i brottändan ett virrvarr af krusiga fibrer, medan linnetråden har ett tvärt brott och visar en tafs af raka, i hvarandra ej förslingrade fibrer. Den, som en gång utfört detta prof, skall ej mer låta lura på sig bomullsi stället för linneväf, och han skall till och med kunna se, om den föregifna linneväfnaden innehåller minsta tillsats af bomull. T. P. Se svar till Lilly i n:r 13. Semiramu. Tvätta händerna pä qvällarna med hett vatten; jngnid derefter kamfersprit och ligg med vantar öfver natten. Tvätta dem på morgnarna i iskallt vatten med grundlig frottering efteråt, tills de blifva varma. Mycket olämpligirc än borstning. Använd d:r Ulmgrens tandpulver. Aseptintvål. Se svar till Lilly i n:r 1. » Mask i håret » — hvad är det! På denna fråga bli vi er sva / et skyldiga. Ni har i alla händelser intet annat att göra än nöja er med faktum. Ot. 1) Icke, om ni bar bra mage. Se svar till Ina i n:r 9. Capitola. Edra upplysningar äro alltför knapphändiga. Försök emellertid att till måltiderna taga tre stycken Blaud ' s jcmpUIcr. Undvik salt, fet och sur föda. Bör opereras. Olly W. Ganska säkert s. k. finnar. Se svar till Lilly i n:r 13. Alma.
Hvad nyttan åter beträffar, så hafva privatbankerne, genom att utlåna sina penningar till endast 5 procent, bidragit att nedtvinga räntan i allmänna rörelsen till ofvannämnde belopp oell derunder, hvarförutan de medverkat att qväfva eller åtminstone förminska det penningeocker, sora vållat så mångå individers undergång och varit upphofvel till otaliga bedrägerier, till hvilkas förekommande lagarne, fastän stränga, likväl befunnits alltför vanmäktiga. Privatbankerne lemna penningeförsträckningar lätt och hastigt, samt med mindre kostnad och omväg, än förut varit vanligt, hvarigenom jordoch bergsbruk, handel och näringar kunnat raskare och med större framgång bedrifvas. Verkningarne häraf hafva ock uppenbarat sig uti den början till den mera omfattande förkofran, desamma redan utvecklat. Privatbankerne gifva tillfälle att med dem öppna kredilivrörörelse; fördelen deraf är, att kridilivtagaren kan, när som helst, erhålla medel ur banken, allt som den deponerade säkerheten sä - Den 8 April e. m. 99 dant medgifver; och att redan dagen derpå, om låntagaren så för godt finner, kunna göra inbetalning på sin skuld till banken, för hvilken inbetalning erhålles lika stor ränta, som å det utbekomna lånet är bestämd, eller 5 procent, hvadan kreditivlagaren ej behöfver hos sig onödigtvis hafva inneliggande penningar ofruktbara. Privalbankerne mottaga depositioner af penningar samt gifva derföre 3 procents ränta, likasom de lemna tillfälle att hos dem öppna uppoch afskrifningsräkning, hvarföre bankerne, för de insatta medlen, erlägga ränta, t. o. m. lika stor med sistnämnde belopp, utan att banken deraf drager någon egentlig fördel, men väl deponenten å sitt i annor händelse varande döda kapital. Privalbankerne hafva för egen räkning och säkerhet förskaffat sig kreditiver, så inom riket som på större summor utom detsamma, allt för alt vara i tillfälle kunna uppfylla sina förbindelser, äfven i klingande mynt, om så skulle fordras.
Ett sädant förslag ar, esker min tanka, ofullständigt och ensidigt; och det är mot denna osullständighet jag förcmlätes wördsamligen ställa min hufmudsakligqste anmärkning. Innan jag wägar närmare utlära mig i ämnet, anhätler jag ödmjukast, att fä lillkännagifwa min prmcip i allmänhet om Tryckfrihet, och om dest tillbörliga och rätta utsträckning, och sedan med venna grundsaus jemnföra EonjiilutionsUtffouets förflag. Det mäste wara ett Axiom: "att friheten att trycka och utglfwa skrifter ej i något fall bör utsträckas längre, än nägon annan medborgelig frihet " Den widsträcklaste medborgcliga srchet, som i samhälle bör kunna medgifwas, består, ester min öfvertygelse, i Rättighet, att, skyddad och bunden af lagar, utöfrva allt bet goda mait förmär; icke i rättighet att utöfiva det onda Den innefattar tillåtelse att göra stg sjelf, sina medborgare och der allmänna, dek gagn och den fördel man kan, men alldeles icke au göra någon6 stada Med denna allmänna princip för all medborgelig rätt, öfwerensstämmcr den un gällande tryckfrihetslagen icke. Dä den tillägger hwarje swensk man rättighet, att genom tryckfriheten Uträtta allt det goda Dett 26 Junu. 749 goda han kan, men tillika sä ofullkomligt hindrar nrdfwandet af dek onds som derigenom kan astadkommas, sa är utan rwifwel yttrande Rällen i allmänt tryck msträckt ,utöfwer gränsen as au annai» medborgelig frihet. Dec ar kill dest flyttning inom denna allmänna och nödwändiga gräns, hwartill jag önskat, alt Consiirutions-Uifkottet mätte hajma upgifwit ett mera fullständigt och antagligt försiag.
Att till hvad 64 §• 2 Momentet Skogsordningen innehåller jemväl må läggas skyldighet för misstänkt åverkare, att efter grunderne i 49 Capitlet 2 §. MissgerningsBalken, åtkomsten af det klandrade bevisa, och ändteligen : 6:0 Att itererad åverkan må, efter principen för itererad vanart i allmänhet, med ökadt straff beläggas. Lades på bordet. - Friherre Falkenberg ^ Carl Gabriel, hade inlemnat ett så lydande: Vördsamt Memorial! Dä jag, i egenskap af Riksdagsman, har den högre pligt, som tillfället ålägger, att, så mycket jag kan, bidraga till både allmänt och enskilt välj har jag äfven en deremot uti Riksdagsordningen förvarad rättighet, alt inom behörig tid kunna väcka frågor derom. I följd häraf, och då till mig blifvit lemnad hosgående OdlingsBerättelse från en Innevånare å den Ort, der jag fördom vistats, som ännu saknar OdlingsLån och som, orepresenterad vid Riksmöten, äfven saknar en mera direct utväg, alt fä ett rättvist petilum föredragit Riksens Ständer, har jag trott mig böra beledsaga denna Herr Kongl. Räntmästaren Enanders Berättelse, om OdlingsLägenheten 442 Den 5 Januarii, Slöra Mosse, med det vitsord, som grundar sig på min egen kännedom af saken och på min öfvertygelse om sjelfva Odlingsföretaget, det jag med egna ögon skådat. Jag har mig jemväl bekant, att bemälte Räntmästare vändt sig till Kongl. Maj:t med underdånig ansökning om Nådig Remiss af ämnet till Riksens Ständers Höglofl. Statsutskott; men som det är osäkert, huruvida ansökningen i Nåder bifall es och Motionstiden nu nalkas till slut; så får hos Högloflige Ridderskapet och Adeln jag den äran att härigenom vördsammast hemställa, om icke Höglofl.
Inom Tjusts Härader brukas dock jorden vanligen i så kalladt tväsäde, då ena hälften hvarje år sås med hvete och råg och den andra trädas; i dessa Härader odlas föga vårsäd; men polatesplanteringen har här, som i det öfriga Länet, betydligt tilltaget; dertill användas så väl nyodlingar, som en del af trädes-jorden. På Öland finnas trakter, der jorden, i anseende till dess naturliga bördighet, högst sällan behöfver trädas. På hela södra delen af ön brukas åkern vanligen i fyra skiften, deraf ett begagnas lill råg och hvete, 2:ne lill korn, hafre och ärter, samt det fjerde hvilar i trädejinor - sa. 3 ra Mötet, der jorden är svagare, måste den oftare trädas. Cirkulationseller så kalladt vexelbruk har ännu icke vunnit fullt förtroende hos allmogen» På de skoglösa trakterna af Länet, möler också derför ett hinder uti svårigheten, att anskaffa och vidmakthålla de förökade hägnader, som, genom ett sådant brukningssätt blifva nödvändige. Emellertid hafva många ståndspersoner infört det på sina egendomar, och anledning är att förmoda, det allmogen på slättlandet, hvarest åkern ofta obetänksamt utvidgas, på bekostnad äf äng och betesmark, så småningom kommer att tillegna sig fördelarne af detta brukningssätt, hvilka hufvudsakligen äro den, för året icke till sädes-produkten begagnade, åkerjordens insående med foderväxter, såsom klöfver, vicker och thimotei-gräs. Härigenom vinnes en icke obetydlig ökning i foder-afkastning, och ladugården kan dymedelst så utvidgas, att den kommer i ett bättre förhållande till öppna åkerjorden, äu nu merendels är fallet. Enligt den underdånigst bifogade tabellen, grundad på de uppgifter, som genom krono"betjeningen kunnat erhållas, har förhållandet mellan de olika sädesslag, som i Länet odlats, varit sådant: Hvete utsås årligen till 1,462 tunnor, och då afkastningen, oberäknadt utsädet, antages till omkring 8:de kornet, blir skörden 11,722 tunnor.
I sammanhang härmed, och då erfarenheten sedan sistförflutna Riks* möte ådagalagt, att vederhäftigé eharlaä-sigillatse-försäljningsmän, som vid tingsställen, under pågående ting, tillhandahålla allmänheten stämpladt papper, icke kunnat af Konungens Befallningshafvande utses, utan att, derest icke Domaren, såsom tillförene egt rum, rättsökande dermed tilihandagått, stämpladt papper icke skulle varit vid tingen att tillgå, hafva Rikets Stäuder ansett det i 1835 åts och äldre Chartae-SigillatJe-Fö!fattningar för Domare stadgade åliggande att vid ting och andra förrattuingsstäIlen vara försedde med stämpladt papper till försäljning, åter böra uti Författningen införas, och att, såsom följd häraf, föreskriften i 17 § 4 monn, att de inom taxerings-districten utsedde cbartae-sigiilalae-försäljningsinän ovillkorligen böra, under pågående ting inom districtet, vid tingsställena hålla allmänheten stämpladt papper tillhanda, må från Författningen uteslutas. Sluteligen och då Rikets Ständer ansett utan ändamål att ingå i någon pröfning af redactionen utaf litte och följande §§ i nu gällande Författning, hvilka angå controlien öfver afgifternas behöriga utgörande, samt stämplade papperets försäljning och redovisning, helst föreskrifterne härom dels äro beroende af den princip för förändrade controller, sorn E. K.
59 punkten mom. a) bifölls, hvaremot mom. h) afslogs. 40 punkten. Bifölls, med den förändring, alt slutorden. ”under de vilkor, som i näst föregående punkt äro af Utskottet föreslagna”, utbyttes emot orden: ”un der det vilkor, alt Läroverkshusets byggnad och underhäll ej bekostas af slaten.” 41 punkten. Utskottets hemställan bifölls, likaledes med den ändring, alt de sista orden ”under de uti föregående 39:de punkt uppgifna vilkor” utbyItes emot dessa ord: ”under det vilkor, att Läroverkshusets byggnad och underhäll ej bekostas af staten.” 42—50 punkterna. Biföllos. Frän Vallo/l. Borgare-Sländet. S. D. Sedan Borgare-Ståndet denna dag, vid förnyad föredragning af Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, N:o 67, om befrielse för åtskilliga stapelstäder att hålla ständigt upplag af salt, numera godkänt samma skrifvelse-förslag, lades Expedilions-UIskottets Memorial, N:o 10, i anledning af återremiss af Utskottets berörda skrifvelse-förslag, till handlingarne.