Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det är j u endast en ringa procent af menskligheten, som har dessa fördelar, o c h således är det ej dessa lyckligare lottades hem, som vi taga till norm, utan vi hålla oss vid de tusentals andra hem, som skapas o c h prydas med ringa tillgångar. Mycket ofta hafva trots dessa ringa tillgångar ett förvånande resultat ernåtts; o c h hvarför, o m ej just derför att konstkännedom o c h urskilning varit verksamt behjelpliga. Uti ett dylikt hem behöfva vi ej frukta att se Beethovens medaljongporlrätt på pianots framsida, inga skräckinjagande oljetryckstaflor på väggarna, ej heller t. ex. ett antikt dryckeshorn på en sä kallad atenienne midt ibland parfymflaskdragande bronzgetter och liknande konstsaker; ej heller se vi uti hvardera soffhörnet en kudde med Thorwaldsens Natt o c h Dag derå broderade med stråperlor. Nej här står allting på sin rätta plats o c h uti sin rätta dager; draperier, jardinierer och mattor finnas i tillräcklig mängd, men ej uti underhaltiga qvalitéer o c h dåliga imitationer. Det hela gör ej det fatala intryck, som så ofta erhålles, nämligen alt man, då man åt det hela velat gifva en konstrik, artistisk prägel, blifvit ledd utaf den förherskande tanken: » prydligt och billigt! » h i l l e. a t t. Fransmännen, huru lättsinniga de än må synas, hafva dock rykte o m sig att vara ytterst goda ekonomer, o c h de hafva också ett uttryck i samma genre, fastän precis det motsatta; de säga: » c ' est le bon prix qui ruine ». De hafva verkligen i inånga afseenden ofantligt rätt. Då knappa tillgångar ej tillstädja anskaffande af äkta konstföremål, har man alltid utvägen att kunna skaffa sig goda kopior o c h imitationer. Men här måste man lika noggrant förvissa sig o m en kopias eller en imitations trohet s o m o m ett konstföremåls likhet.
Till dessas afgörande fordras icke blott kännedom om författningarne, utan äfven hvad som är vida svårare, och hvari den dömande konsten egentligen beslår, nemi. förmågan att kunna klart och redigt framställa tvistefrågan och att sedan subsummera den under lagen. Detta är en icke medfödd egenskap; den måste förvärfvas och dertill fordras hela ens lifstid, och likasom ordspråket säger: nemo nascitur artifex, kan man med allt skäl säga: ingen födes domare. Då således vilkoret för alla ledamöterne i Regeringsrätten icke är, att de skola beklädt domare-embete, måste deraf följa, att en del af dem komma att vara i saknad af de egenskaper jag nyss nämnt, och af detta skäl anser jag det före - 630 Den 28 Februari f. m. slagna embetsverket rainilre lämpligt. De R. o. Ad:s ledamöter, hvilka någon längre tid följt ärenderna, erinra sig allt för väl Allmänna Ärendernes Beredning. Den var, såsom en föregtde talare sagt, nära nog ett gubbhus, en pensions-inrätlning. Emellan den föreslagna Regerings-rätten och Allmänna ärendernes beredning blir endast den skillnad, alt den förre tillerkännes afgörande rätt, hvaremot den sednare myndigheten endast hade alt, förbereda målen och afgifva underd. utlåt:de. Dess anseende sjönk just derigenom, att den icke bade tillräcklig sysselsättning, sä att dess ledamöter kunde hållas vid full verksamhet och såsom en följd häraf upkom äfven en likgiltighet, vid tillsättande af dessa embeten, hvilka snart blefvo betraktade nästan hufvudsakligen såsom pensionsinrättningai. Jag tror, att om än icke genast, åtminstone inom ett eller annat decennium, skulle det gå med Regerings-rätten på samma sätt. En auktorité, som jag anser kunna öfvertaga en stor del af de ifrågasatta ärenderne, är Högsta Domstolen. Den har redan emottagit en stor del mål af ekonomisk beskaffenhet, och utgöra dessa ett så betydligt antal, att blott skiftesmålen uplaga nära en femtedel af domstolens hela arbetstid. Men Högsta
Far ar alltför Iden att kunna uthärda några sinnesrörelser, Thinka alltför fattig att kasta bort ett dylikt anbud, och hon gömmer älsklingens bild efter en tung och hård kamp, gömmer den i sitt hjärta E r att sedermera taga fram den, omdikta den i ensamheten till romanhjältarne hon läser om, och lefva ett halft lif s h o m en gammal mans husfru. Som saa mangen af den tids kvinder, hvem virkeligheden iklte levnede nogen anden udvej end at tage en hvilltensomhelst mand, der kunde forsörge hende, förte hun i disse sine romaner - midt i en knagende, knarrende hverdagslighed et höjst s p z n d t fantasiliv., Martha fär ej gifta sig med sin käraste - kusin Jan - och hela hennes lycka blir för den skull tillintetgjord. Utan att taga hänsyn till något annat an sin natur, skänker hon sig åt Jan och blir hans brud - utan vigsel, och när underrättelsen kommer, att hennes älskling dött i vagorna, står hon der sörjande, med ett nytt lif i skötet. Ingenstädes blir familjetyrailniet större än i E n Madströnz. Familjen är der den gud, hvillten uppslukar hvarje enskild, och för den, för dess beständ, för den egoistiske gamle fadern, för hedern att kunna bibehålla traditionerna och sitt apseende, låta d e unga döttrarna gifta bort sig eller sälja sig, derigenom liqvi-, derande någon skuld, som måste betalas. Mads Foss ~ b r u g t e a t likvidere sine beter med sine smukke döttre; de sad nu, den ene her og den anden der, underlig gifte., Så hade han sålt dem at ett par af sina affarsvanner, och nar giktbrutne konsul Gruner ej vill teckna sig s k o m borgen, säger hans hustru kallt och i en ton af dold vrede: » Har du kjöbt mig, saa véd jeg ogsaa hvad jeg har solgt. Mit har jeg holdt.)) Se Ottc FortnlZiyqer. Dagny.
Hvad den gjorde anmärkningen om eldrum beträffar; sa trodde jag mig icke här behöfva ingå i någon definition på skillnaden mellan de för eldsvåda farligate Kök«spisar? 834 IJctj jg September f. pj, jiödiga der, hvarest boningsrum för hushåll befinna?, och kakelugnar, mindre farliga ftip eld, men likväl tillräckliga för att upvarma rum, der böcker förvaras och läsas. Herr Uggla, Göran Gastaf ‘ Jag utbeder mig att till alla delar få instämma i hvad Herrar Lefren och JJjeria yttrat, Het skall åtminstone icke blifva jag, sorn skall åt lågornes eller vari vårdnadens rof vilja uppoffra de skönaste skatter Sverige äger af sina gamla, ärorika minnen» Jag tillstyrker således bifall af Betänkandet. H err Munck af Rosensköld, Eberhard-, Jag får börja med att förklara mitt Infall till Utskottets JJetänkande, isynnerhet på den grund att anslaget endast är ett lånebitfäde, för hvil* let Academien lemna? full säkerhet; men jag Ian icke underlåta, att förklara min förundran deröfver, att samme värde Ledamöter, Herr von Hartmansdorff och Herr von Hohenhausen, sorn så mycket i fr a t mot lånebiträden till befordrande af liffigare handel och näringar, hvilka återgälda valuta för de sedlar , sorn lemnäs dem, nu ifra för lån till g*1 ändamål, sorn icke ökar productionen, och icke skapar ten sådan valuta, samt att de yisat sig mer an. gelägna om att rädda en del gamla böcker fria förstöring, än tusendetajs medborgare från fysisk och moralisk rtiin. Jag kan ej underiåsa att göra denna .anmärkning, oaktadt jag till* dyrker bifall å Utskottens Betänkande. lien ig September /. m> Herr af Uhr, Gustaf:
StatsUtskot tet har i anledning häraf funnit, att som Riksens Ständers SecretaUtskotts medgifvande varit ovilkorligt deruti, att af de Jouveler, som med de anslagna medel finge inköpas, så manga, som svarade mot 49,500 R:dr, borde såsom Riks Jouveler anses, men deremot vilkorligt i anseende till de enskildta presenterna i så måtto, som SecretaUtskottet förklarade, att det ankom på Kongl. Maj t och Hennes Maj:t Drottningen huruvida något utöfver berörde RiksJouveler skulle gifvas såsom enskild present, samt att i annat fall den härtill bestämda Summa 6,500 Rid. skulle öka den förra; och som uppköpet, af Present-Jouvelerna inskränktes till ett värde af 50,968 R d. 30 sk , hvarutaf vill följa', att Kongl. Maj:t och Hennes Majit D rottningen icke velat gifva de enskildta presenterna till större värde eller belopp, än sorn sistnämnde Summa öfversteg den, hvartill RiksJouvelerna bestämdes, nämligen 1,468 R:d. 30 sk. samt vilkoret atrde öfrige borde anses såsom RiksJouveler och redighet öfver denna Kronans -tillhörighet i framtiden hällas, synes förbinda Rik - « — JOen s Juli. Hinsens Ständer att fordra full ersättning för det härtill använda belopp, enär sjelfva Jouvelerna blifvit med Högstsalig Hennes Majit EnkeDrottningens öfriga enskildta smycken så blandade och sammanfogade, att de icke, utan skada, kunna utbrytas eller skiljas; så anser Utskottet att Staten härföre' i penningar med 49,500 R:d. bör af Hennes Maj:ts qvarlåtenskap ersättas. Men hvad sluteligen angår de af f. d. Kongl.
Efter öfvervägande af hvad Fullmäktige sålunda anfort, och då de uppgifter, hvilka hvarje halft år upprättas öfver förhållandet emellan Bankens metalliska kassa samt utelöpande sedlar och dispositions-skuld, de öfversigter af Bankens liela ställning, hvilka efter hvarje års bokslut uppgöras och, likasom halfårsuppgifterna, tryckas och till allmänheten utdelas, samt de fortgående berättelser angående Bankens tillstånd, som af Fullmäktige, Rikets Ständers Revisorer och Banko-Utskott afgifvas, innefatta icke allenast tillfyllestgörande kontroller i afseende å Bankens styrelse och förvaltning, utan äfven erforderliga upplysningar för bedömande af Bankens förmåga att uppfylla sina förbindelser, och revisionsberättelserna dessutom gifva vid handen, att Rikets Ständers Revisorer åt granskningen af Bankens räkenskaper lemnat noggrann uppmärksamhet, får Utskottet, med afseende jemväl å den betydliga tillökning i revisions-kostnad, som förslagets antagande skulle komma att medföra, afstyrka bifall till Herr Uunisteins ifrågavarande motion. Stockholm den 15 Augusti 1854. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 17 Augusti 1854, kl. 12 m. Berättelse, angående förrättad revision af Banko-diskon tv erke ts räkenskaper och förvaltning för är 1855. Utskottet, som, genom dertill inom sig utsedde ledamöter, granskat Bankodiskont-verkets förvaltning och räkenskaper för nästlidet år, får härmedelst, till fortsättning af den uti Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse intagna redovisning för hufvud-resultaten af 1851 och 1852 årens Diskontrörelse, meddela följande öfversigt af Banko-diskont-verkets rörelse år 1853. A. Belåning af Aktier och Publika Papper. Af den till belåning af Aktier och Publika Papper anslagna fond har Banko-diskontverket under år 1853 haft sig anvisad en summa af 200,001) R:dr, hvaraf vid årets slut voro utlånade 131,600 R:dr, allt Banko, deruti likväl icke inberäknade nedan upptagne inom linien förde fordringar.
I början hade Erikson både skrifvit och mottagit ett par bref ifrån henne. Men så hade brefvexlingen upphört af sig själf, och han fick sedan höra, att hon blifvit förlofvad och snart därefter gift. Han hade emellertid just ej tänkt vidare häröfver. Redan när hon flyttade, hade han så tämligen klart för sig, att det ej skulle blifva något af dem emellan. Och en vacker dag friade han till en af sin svägerskas förra pigor, fick ja, och som de båda ej behöfde invänta flyttningstiden, gifte de sig på vintern, och alt gick som förut sin gilla gång. Tea var en duktig flicka och en vacker flicka, storväxt, litet kutryggig, med en mjuk, utbildad gestalt, slankiga, långa armar och ett fint hufvud med mörkblå, drömmande ögon. Munnen var liten och fyllig, och när hon log, blef det en liten den allra näpnaste grop på venstra kinden. Ögonbrynen voro svarta, smala och bugtade, pannan öppen och hvit, och det svarta håret smög sig mjukt och slätt utom tinningarna och knöts ihop i en fläta, som var uppfästad i nacken. Hon skrattade ofta med ett tyst, undertryckt skratt, och då slog hon skyggt upp ögonen med en blick, som lockade männen att lägga armen om hennes lif. Hon var duktig att arbeta, och Erikson tyckte om henne, och hon honom, om också inte just med det alra hetaste slagets kärlek, så dock med ett slags innerlighet, som i synnerhet i början var märkbar, och som hon inte bygde så litet på. Tea kom ifrån en af öarna långt bort i själfva hafsbandet. Hon hade haft det tarfligt nog under sina uppväxtår. Föräldrarne voro fattiga, fadern lifnärde sig mest med fiske, och som en femtonårig flicka kom hon ut i det lif, som heter att tjäna hos andra. I tio år hade hon haft tjänst, först hos en landthandlare, som barnpiga, utan lön, men med skyldighet till alt, så hos åtskilliga bönder, och till sist hade hon hamnat ute på ön hos Katrina, där hon varit i två år, innan Erikson friade till henne och gjorde henne till matmor på stället. Det var därför ett nytt lif, som log emot henne, när hon drog in som hustru pågår den.
Buxbom, Ceder, Ebenholtz och Pockenholtz. Furu och Grantimmer: otillhugget eller såghlockar. Vagnar och Åkdon, som inom ett år före införseln bevisligen blifvit ur riket utförda, utan att den i Tulltaxan medgifna tull-restitution dervid åtnjutits. 590 ExpeditionsUtsko t tels Förslag till vnd. Tariff för WJ Qvantitet för tullberäkningen. Utförselstull. Banko. R:dr sk. rst. Bark, Ek1 tunna 16 Ben, andra slag än Elfenoch Hvalfisk-: oarbetade, krossade, samt förmalda eller s. k. Benmjöl 1 lisp. 4 Bly, oarbetadt, i tackor eller rallar 1 skepp:d 20 — Dref 1 skepp:d 1 Drefmat, eller gammalt och i stycken af högst 2 famnars längd sönderhugget tågvirke 1 skepp:d 1 — Hudar och Skinn, ej hänförliga till pelsverk: oberedda: torra andra slag 1 1 skalp. skålp. 2 1 Hummer 1 H0? 4 — Jern: gjutet: Tackoch BallastBomber och Kulör, champlounerade till visst mått och renfilade, Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, stämplade och borrade, samt finare och gröfre Lavetter Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, ostämplade och oborrade Hällar öfver \\ tums tjocklek samt Lod och Lödjor öfver 1 skeppunds vigt stycket 1 Skilt. stäp. v. F F F ör 4 ör ör I). b. b. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 197. 591 Qvantitet för tullInförselstull. beräkningen. Banko. R:dr sk. PS t. Jern: gjutet:
Sålunda redovisas för år 1860 i Bankens räkenskaper inkomsterna till .. 41,723: si. eller vinst å salda vexlar 5,840: 79. d:o å köpta d:o 13,816: 60. ränta af husen i Hamburg och Altona för l:a hälften af år 1860 . 22,066: 42. men härtill bör läggas ränta af bemälda lius för sednare halfåret 1860 87,937: 17. 129,660: *>s. och utgifterna till 68,097: 51. hvilka deremot för ifrågavarande år, jemlikt föregående utredning, uppgå till 68,69 7 : 87. Skilnaden emellan den verkliga utgiftssumman R:dr 68,697: «7. och den i Bankens räkenskaper utförda af . » 68,097: M. R:dr 600: 3«. åter tinnes genom nedanstående jemförelse: Minskning. ökning Omkostnaderna för det indragna silfret utgöra .46,749:65. Ökningen uppkommer: genom transportkostnad till och ifrån Kongl. Myntet 171:50. „ ersättning till Myntproberare!) . 156: — „ differens vid evalvering af utländskt mynt ■—-03. S:gr 327: 53. efter afdrag af tillkomna och bokförda, men i Revisionsberättelsen ej upptagna dragarepenningar till packhusarbetare 10: i. Provision, stämpel och porto äro bokförda för endast l:a halfåret till 4,231: 26, men härtill komma samma utgifter för 2:a halfåret 1,516: »o. Minskningen uppkommer deraf, att en del af utgifterna för 1859 först under år 1860 kunnat i räkenskaperna bokföras. Genom sammanföring af 1859 och 1860 årens utgifter har denna minskning uppstått.
Hvad åter måttstock för bidrags-sliyldigheten angår, så har regeln hittills varit att innehafvare af mantalsatt jord bidragit efter mantalet och öfriga skattskyldiga efter 2:dra Artikelns Bevillning samt båda, nemligen mantalet och bevillningen, med hvarandra jemförts på det sätt, att ett mantal ansetts motsvara ett visst gifvet hcvillningsbelopp, enligt 1843 års Sockenstämmo-förordning 40 R:dr B:ko, men, enligt Kongl. Kungörelsen den 24 November 1857, endast 32 R:dr Runt. De Kommitterade hafva visserligen icke förbisett det mindre tillfredsställande uti mantalets och den nuvarande bevillningens användande såsom grunder för kommunal-bidragens fördelning, men likväl af skäl, som Utskottet måste gilla, ansett dessa häfdvunna mätare här icke kunna frångås och derföre bibehållit desamma. En olägenhet af det nuvarande beskattningssättet hafva de Kommitterade dock sökt afhjelpa genom borttagande af den godtyckliga och just i följd af sin fixa beskaffenhet icke öfverallt lika verkande bestämmelsen, att ett mantal jord skall under alla förhållanden motsvara ett och samma bevillningsbelopp. I dess ställe hafva de Kommitterade föreslagit stadganden i den syftning att inom hvarje särskild kommun ett mantal jord kommer att i kommunalbidrag erlägga lika mycket som en person, hvilken i bevillning efter 2:dra Artikeln erlägger så stort belopp, som motsvarar den fastigketsbevillning, hvilken inom den kommunen i medeltal utgår af ett mantal jord. Huruvida härigenom det förra förhållandet i afseende på bidragsskyldighet och röstvärde emellan innehafvarne af den i mantal satta jorden och kommunens öfriga medlemmar blifvit i allmänhet rubbadt, beror på huru högt eller lågt man kan sätta ett mantals taxeringsvärde öfverhufvud. Kunde man antaga ett mantals taxeringsvärde i medeltal utgöra 32,000 R:dr R:mt, så skulle förhållandet blifva alldeles detsamma, som för närvarande eger rum, åtminstone så länge bevillning af fast egendom utgår med en per mille. Men då mantalets taxeringsvärde under nuvarande förhållanden sannolikt ej kan på långt när sättas så högt, så följer häraf ock att de
I rent musikaliskt hänseende har numera framställningen utjemnat sig till verklig finess och schwung; soli, duetter, körer — allt går ypperligt. Härför tillfaller i främsta rummet stort erkännande kapellmästaren, hr Halidén, under hvars nitiska och med rätta erkända ledning den väl sammansatta teaterorkestern här gjort ett godt arbete. Sedan den oförgätlige Pachmann gästade vår hufvudstad, hafva vi ej hört någon så framstående pianist som hr Alfred Griinfeld. Ett så i alla afseenden solidt spel, fritt från allt effektsökeri, får man leta efter. Den största virtuositet, den mest ofelbara teknik paras här med det bästa och ädlaste konstnärsskap, eld och kraft i föredraget omvexla med det vekaste och mest hviskande piamssimo. Och brodern Heinrich Griinfeld är, om också ej så framstående som den förre, dock äfven han en på sitt instrument högt stående musiker. Äfven hans föredrag är ädelt och själfullt och kan, understödt af broderns alldeles utomordentliga ackompagoemang, omöjligt undgå att fängsla och väcka lifligt bifall. Att ingå på någon närmare redogörelse för de båda synnerligen gedigna programmen, nekar oss det inskränkta utrymmet. De utgjordes af idel goda och fullödiga stycken, hvilkas utförande framkallade det mest stormande och intensiva bifall af den talrika publiken. På torsdagen i denna vecka gifva de värderade konstnärerna - en populär afskedskonsert med låga biljettpriser. Deras återkomst en annan gång skall sä- kerligen helsas med glädje. Den 6 febr. Fortsättningen af Johan Nordlings berättelse » Ett storstadsbarn » kommer på grund af från många håll framstäld begäran att vidtaga förr, än från början ämnadt var, eller så fort den nu pågående följetongen » En radikalkur » inom ett par, tre nummer hunnit afslutas. En radikalkur. Novell af Elin Ameen. (Forts. fr. n:r 4.) len stora sorgen hade också fört med sig &lt; ?§^^&gt; en annan, men fastän äfven den trängt in i hennes själ som ett skarpt svärd, hade den dock ej haft den andras djupa förtviflan.
Öfver framställdt förslag om inrättan - Den ag Maj i. de af SockneBibliotek på Bankens bekostnad; i anledning af RevisionsRerättelserne åren 1825 och 1827, om formulairet för den Ed, som Revisorerne hafva att vid deras första sammanträde i Banken aflägga; i anledning af samma Berättelser, rörande den fråga, huruvida Directeursbefattning vid Province-LåneC-ontoren må anses hinderlig för deltagandet i Revisioner öfver Stats-, Banco-och RiksgäldsVerken; angående någre i Bankens räkenskaper vid 1827 års slut balancerade summor, hvilka, oberoende af hvad i sammanhang med Allmänna Financeregleringen vidare kan ifrågakomma, Utskottet ansett böra till fulla beloppet eller till någon del afskrifvas; rörande val af Suppleanter för Hedervärda BondeStåndet uti ProvinceLåneContorens Directioner emellan Riksdagarne; rörande eftergift och afskrifning för 600 R:dr Banco, som år 1825, genom inbrottsstöld, förkommit utur ett i Småsedels-Commissarierummet inom Banken befintligt Skåp; om eftergift och afskrifning af 200 R:dr B:co, utgörande värdet af en, i Yexelbanken år 1827 bortkommen inlöst Transportsedel, hvilken måst för andra gången infrias; angående Auctorisation för BancoStyrelsen att föryttra och till silfver omsätta det efter 100 R:dr per Skeppund utpräglade, Banken tillhörige, gamla slantmynt; rörande någre bestämmanden i fråga om guld och silfver, som från Banken, eller för dess räkning, å myntet emot - 382 Den 2g Maji. tages ; om vidtagande af »sådan författning, att Banken måtte kostnadsoch portofritt erhålla det silfver, som uti Ränterierne deponeras i afbetalning för Fastighetslån; öfver gjord framställning om undvikande af allt för mycken noggranhet och deraf förorsakad tidsutdrägt vid pröfning af Handlingar, som hos Banken till Låns erhållande företes; och angående nödvändigheten, att Banken måtte från Avestad förses med behöfligt
» Qvinnan » har blifvit en abstraktion; och kom ihåg, att när I hållen skålen för qvinnan, inbegripes deri också den prostituerade qvinnan, och alla dåliga qvinnor, både de, som sälja sina döttrar för att komma åt ställning eller pengar, och de, som förstöra sina mäns förvärfvade förmögenheter, och äfven de qvinnor, som af fruktan för samhällets dom bedraga sina män i stället för att skiljas från dem! Om vi derför skulle lägga bort ordet qvinnan såsom kollektivt, så skulle vi kunna komma derhän i rättvisa, att vi finge tala om qvinnans rättigheter i mindre ortodox anda, utan att behöfva frukta för att få hela qvinnokönet retadt emot oss. Hvilket blodbad våra slafvinnor för närvarande i litteraturen anställa på männen! Och männen gå med sina fruar på teatern och taga den ena duschen efter den andra, applådera och tycka allerunderdånigast att det är bra, ja de finnas, som måste eller vilja kyssa den vredgade slafvinrtans hand. Den stackars Nora skulle, om hon lefvat, fått se på det vidunderliga (om hon funnitstill) och sett alla sina afkomlingar i litteraturen. Och mest lysande är Fru Agrells Dömd / Detta är det besynnerligaste jag sett i hela qvinno-frigörelsens litteratur. Fru Agrell skall döma kapten Bjömklo, och så går hon i misshugg och dömer fröken Gertrud. Så här: Thes: Ett äktenskap utan kärlek är prostitution. Bevis: Kapten Bjömklo älskade en gång en guvernant och fick barn med henne. (Af detta känner den upplysta och öfver alla fördomar stående qvinnan sig förnedrad. ) Kapten B. ändrar tycke; råkar förälska sig i Gertrud. Nu var det för utslitet att låta kaptenen vara ruinerad och Gertrud rik; derför blef det tvärtom. Nå! På förlofningen uppträder fröken Valborg (kaptenens förra älskarinna) och fordrar, att kaptenen skalf gifta sig med henne. Hennes fordran är sålunda, att kapten B. skall med henne ingå ett prostitutions-äktenskap (efter som han icke längre älskar henne, blir det ju ett sådant äktenskap).