Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sammanhang härmed upplästes de öfrige Riks-Ståndens Protocolls-Utdrag af den 7:de, io:de oell 12 dennes, hvaraf inhemtades: 1:0 Att Preste - Ståndet instämt uti den af Ridderskapet och Adeln beslutade redactions-rättelse i 1 §. af ordén: den Den 17 November e. m. 125 uppdämde jorden, till uttrycket : den geno m u p p d ä m ning lid a n d e j;o r - den; hvarjemte Ståndet funnit för godt, att från författningars tillämpning undantaga större Bruk och Bergverk samt större Fabrirpies-anläggningar, äfvensom att, i likhet med Ridderskapet och Adelli samt Borgare - Ståndet, bestämma lösnings-summan lör etl utdömdt Vatten-Verk lill 5o procent utöfver Verkets värde; Och hade PresteStåndet likaledes förenat sig i bemälte 2:11c Stånds beslut, rörande sättet att utse gode männen, hvilka vid vårdens bestämmande komma alt biträda. 2:0 Att Borgare-Ståndet förblifvit vid hvad Ståndet i detta mål beslutit, och öfverlemna! detsamma lill Förstärkt Utskotts pröfning, samt godkänt de, i sådant ändamål, föreslagne Volerings-Propositioner. 3:o Att Bonde-Ståndet dels instämt uti Ridderskapets och Adelns beslut, om rät: telse i 1 §:s redaction, dels från Författningens tillämpning undantagit större Bruk och Bergverk , samt större Fabriks-anläggningar, dels ock ansett sig icke kunna frånträda sine beslut om nedsättning från Botill 25 prpcent af ersättnings-beloppet utöfver värdet, och angående sättet att utse gode »näll; I hvilka 3:ne omständigheter de fö - 126 Den 17 November e, m. reslagne Voterings-Propo-sitionerne blifvit af Bonde-Ståndet godkände. Friherre Cederström, Jacob:
Revisorerrte hafva punktvis andragit följande omständigheter, hvaröfver upplysning fordras, nemligen: 1:0 Då, vid jemförelse af beloppet utaf den Salpeter, som under åren 1832 och i833 blifvit inlöst och af den, hvilken samma år vid Krutbruken lefvererats, det förra funnits vida öfverstiga det senare, utan att Räkenskaperne nöjaktigt visade, hvarifrån detta öfverskott sig härledde, ansågo Revisorerne nödigt, på det redovisningen i denna del måtte ernå den tydlighet och fullständighet som vederborde, att hädanefter i balancerna specifikt intages återstoden af den under hvarje år inlösta Salpeter, som vid årets( slut ännu icke blifvit vid Krutbruken emottagen och qvitterad. Orsaken, hvarföre under dessa 2:ne år större qvantum Salpeter funnits inlöst än lefvereradt inom årets lopp, har varit, att enligt Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Reglemente för Salpeter-ärendenas förvaltning af den 17 Mars i832, § 18, uppbörden och följaktligen inlösningen af Salpetern, såsom tillförene stadgadt varit, bort företagas och äfven blifvit börjad under vintermånaderne och alltså i November och December pågått, men ej kunnat blifva aflevererad till Krutbruken, inom samma års utgång, från alla Länen, särdeles Norrbottens och Westerbottens, der den betydligaste delen uppburits, och efter hvad serskildt är förordnadt, bör först påföljde året sjöledes från Umeå transporteras till Gefle, samt vidare land vägen till Husby Klosters Krutbruk. Räkenskaperne hafva derföre så väl för ifrågavarande år, som för de förutgångna, visat difference emella'n uppbörd och lefverering, men tillika bland ( 4« ) Liand verificationerne innefattat fullständiga Våglistor och Räkningar öfver den ej till Krutbruk ännu lefvererade delen, hvilken imedlertid för nyssnämnde a:ne Län varit upplagd och förvarad i Umeå Kronomagazin.
N:o 18, i anledn. af väckte förslag till en förändrad organisation af Landtförsvaret, voterar ja; den det ej vill voterar nej; vinner nej, anser R. o. Ad. de emot berörde betänk, gjorde anroärkmr föranleda till detsammas återremitterande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sålunda Ja — 35. Nej - 3. Med lillkännagifvande att Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr., såsom ledamot i Allm. Besv. o. Ekon.Ulsk. begärt och erhållit 3:nc veckors ledighet frän d. 21 dennes, anmodade H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., Hrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i nämnde Ulsk. under ledighetstiden. Uplästes ett af Hr Roos, Adam inlemnadt sålydande mern. För tillfället sjuk och i öfrigt alltjemnt hindrad af de trägnaste tjenstegöromål nödgas jag afsäga mig förtroendet att vara Elektor, under anhållan likväl att fä bibehålla min riksdagsmanna-rätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne utlät:n, mern. och belänk:n, nemi. från Stals-Utskottet: N:o 221, i anledn. af återremiss af betänk. N:o 46, ang:de väckt motion om befrielse för utsockne frälsehemmanen i Halland från skyldigheten att erlägga rotevakans-afgift; Bevill n in gs-Utskottet: N:o 15, i anledn. af gjorde anmärkmr, emot betänk. N:o 4, ang:de grunderne för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterne för deras tillämpning; 30* 468 Den 10 Juli. N:o 1(5, i anleda, af Riks-Sl:ns olika beslut, ang:de dels frågan om des. k.
Der har icke undfallit SratS-UtMttet, att om denne Corps Mlle organiseras, sadan som den fordom wäcktsä skulle wid närwarande tids dyrhet den kosta dubbelt mera, än ben SkarrvUkskoktet för densamma rn, projcclerar; och hwilkek Statens närwarande k-oppa killqängar icke medgifwa. Men pä det Corpsen icke mä sakna öfning, sä har StatsUtskoitel ansett, att om Kongl. Maj:t i »ader skulle täckas näaol är under Campementö. tiden wilja gora Corpsen beriden, kunde dertill commenderas hästar frän ett af de nmnmste Cavalleri-Regementen, och i detta afseende har Ätaks-UiMttet upfört en ärlig Summa af i Zvo R:dr till kostnaden wid deste Hästars transport fram och äter; till deras Beslag och Medicamenlce under Mötes-lidcn; kill underhäll för 12 Stall ° D.ängar, som endast under mötes-tiden antagas och aflönas. Denne Summa Mlle under namn af Mökes-fond administreras af Adjutanten, Den 22 Novemh"v - 1253 som derföre answarar och revowisari ^öeäadLS ^ ds ar Corpsen icke är beriden, denne Fond förräntas och besparas, ej mindre lill inköp af Stall-DrängsL-vreer, Sadelmonder ingar, Cuirastsr m. M. ä!l till Veste persedlars oafbrnrne underhäll; Fourage, hwars transvortcraude cf Mores fonden bcstridcs, lämnar dek Regementets Pastevolance-Costa hwarifrän Häsiarne äro cotumenderade. Derchrä» beordras vck 12 Rullare eller Dragoner ali under Mötet görn tjenst säfö!'-' Stalldrängar, sä framt andre Personer lill denna tjenst, icke skulle kunna erhallas.
Ständer möjligen inskränkte tiden för bränvinsbränningen och dymedelst beröfvade landtmannen tillfället att till bränvin, som lätt finner köpare, förvandla sin för eget behof öfverflödiga spanmål, trodde Anders Nilsson sig böra hemställa, att de skattdragande jordbrukarne måtte tillåtas att, efter ortens markegångspris, med spanmål in natura betala deras med contante penningar nu utgående Statsbidrag. 2Ö:o Af Riksdagsfullmägtigen Eric Svanberg från Wesler-Norrlands Län, hvars motion innehåller det förslag, att icke allenast Presterskapets sädestionde och Scholae-Statens löningsspanmål måtte utgå öfverhufvud af så väl den bättre som sämre spanmål, som kunde falla af hvarje års skörd och icke ovilkorligen behöfva uti fröbart korn erläggas, utan äfven, att tiondegifvare» måtte tilläggas optionsrätt att lösa spanmålen efter markegång. Häruti har Riksdagsfullmägtigen Johan Bengtsson från Wester-Norrlands Län instämt, äfvensom Nils Strindlund från samma Län med fl., delande Motionairens åsigt, trott, att frågan jemväl borde utsträckas till den åt Landt-Staten anslagne löningsspanmål. a4:o Af Sven Heurlin från Kronobergs
Säg, tror ni kanske det är olycklig kärlek?» »Jag tror ingenting», hon sökte slå bort det i skämt, »utom, att det blir sent och vi måste gå hem.» Men han hörde henne icke. Han hade fått en sådan lust, en obetvingelig lust, att förtro sig åt någon – att rigtigt tala ut en gång. Och här i den stilla vårqvällen under de låga, ljusgröna akaciorna vid stranden af Rhen; midt i detta brokiga hvimmel af främmande menniskor, som gingo och kommo – berättade han henne hela sitt lif, så, som han aldrig berättat det för någon. För denna utländska, främmande flicka, som han hade känt en dag, och som han skulle skiljas från i morgon. Helst skulle han ha velat ligga på knä i en biktstol i Kölnerdômen, och der i dunklet af de höga, ekofylda hvalfven hviskat fram sin oändliga lifssmärta. Ombrusad af denna katolska kyrkomusik och detta dofva sorl af frammumlade böner, som han så mycket älskade. Småningom kom han in i en blöd, elegisk stämning. Den hårda, bittra – nästan anklagande tonen från början sjönk ned till mild, hjelplös klagan. Och dervid kände han en slags tröst; – icke så, att sjelfva sorgen skingrades, den kände han tvärtom djupare och bottenlösare än någonsin. Men flickans runda, mjuka arm, som så förtroendefullt hvilade i hans, den starka violdoften från buketten vid hennes bröst; den milda vårluften, solnedgången öfver floden, det dofva bullret ifrån staden bakom dem – allt detta medförde åt Nils Max’ djupt sentimentala och raffineradt sensuella natur samma lindring som opiat åt en fysiskt lidande. Hon gick tyst och hörde på. I början förvånad, nästan förskräckt öfver en sorg, hvars vidd hon ännu blott svagt anade. Men småningom drog han henne med sig – drog henne liksom öfver inom sin egen lifssfer – hon förstod icke allt hvad han sade, men hon kände det alltsammans. Hon var ju Berta Funcke; äfven hos henne – modernt anlagd, öfverkultiverad och melankolisk – fans en gnista af det stoff, hvaraf man skapar en Nils Max.
Men beträffande nu ensamt de ordinarie inkomsterna anser jag ostridigt att, såvida nuvande förhållanden med upbörd och redogörelse skola fortfara, så kan lätteligen Ststsbrist upkorama om spanmålen beräknas till 6 R:dr 32 sk. b:ko T:n. Skulle deremot R. St:r, på grund af en hemställan ifrån StalsUtsk. besluta att ett medelpris för 10 år skulle bestämmas för spanmålsskatternas värdering, så'ser jag ingen fara dervid, och då hemställer jag ännu en gång om detta icke är ett skäl, att nu göra upskof med beslutet i detta afseende derigenom att frågan återremitteras till StatsUtsk., hvarom jag vördsamt anhåller. Hr Bildt, Didrik Gillis: Sedan jag begärt ordet har Hr von Hartmansdorff yttrat] sig i ämnet, och då jag instämmer med honom, så kan jag vara kort. Jag anhåller blott att få göra ett par tillägg till hans yttrande. Hr von Hartmansdorff har redan visat huruledes utgiftsbudgeten skulle visa sig större än den verkligen är. om man upsatte värdet på spanmålen till 6 R:dr 32 sk. tuko, äfvensom de olägenheter, sorn skulle npkoinma för alla dem, hvilkas löner derefter beräknas. Det är klart att de derigenom skola anses hafva större inkomst och följden deraf blir att de också få en större skatt. Hvarföre vill man nu att tjenstemän skola påläggas en större skatt, då man i allmänhet har tagit för grundsats att så mycket som möjligt minska skatterna för dem, enär de aldrig kunna, som många andra lära göra, upgifva sig för mindre inkomster än de hafva, och skatten således drabbar dem mest. Man har sagt, att priset borde upsättas till 6 R:dr 32 sk. b:ko, emedan man, om priset upsattes härtill, skulle kunna göra åtskilliga skaltelindringar och derigenom åstadkomma en minskning i skattebördorna, men om man närmare ser på saken så åsladkommes derigenom alldeles icke någon förminskning i skatterna, ty följden blir endast den att inga öfverskotter upstå.
Med vitsordande deraf, att Craelius, som enligt företedda betyg är född den 20 Juni 1816 och blifvit den 21 December 1838 antagen till e. o. Kanslist i Justitiefördelningen af Kongl. Maj:ts Kansli, den 25 November 1841 förordnats till Amanuens vid Svea Hof-Rätt och den 20 Januari 1845 utnämnts till Kanslist derstädes, samt att han, på sätt i ansökningen förmäldes, under längre tid för sjuklighet njutit tjenstledighet, sednast beviljad jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse den 18 Mars innevarande år, har HofRätten, uti infordradt underdånigt utlåtande, ansett sig, på grund af åberopade läkarebetyget, eg a full anledning tillstyrka nådigt bifall till Craelii ofvanberörda underdåniga ansökning, dervid Hof-Rätten finge hemställa, huruvida Kongl. Maj:t skulle täckas föreslå Rikets Ständer, att Craelius må, från och med månaden näst efter den, då han erhåller afsked, uppföras å allmänna indragningsstaten till åtnjutande af en årlig pension af fyrahundra sjuttiotvå Riksdaler 50 öre Riksmynt, motsvarande den för Kanslisttjenst å Hof-Rättens gamla stat uppförda lön och hvad Craelius hittills under tjenstledigheten åtnjutit. Med afseende å hvad sålunda förekommit och i enlighet med Hof-Rättens hemställan, täcktes Kongl. Maj:t, uppå Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder besluta, att till Rikets Ständer skulle aflåtas proposition om pension å allmänna indragningsstaten åt Kanslisten Craelius, att, under hans lifstid, utgå med fyrahundra sjutiotvå Riksdaler 50 öre Riksmynt årligen från och med månaden näst efter den, under hvilken afsked från Kanslist-tjensten varder Craelius beviljadt; och komine utdrag af detta Protokoll att till Finans-Departementet öfverlemnas, på det ofvanberörda framställning måtte vid förslaget till reglering af Riks-Statens 9:de hufvudtitel iakttagas. ex protocollo N. Becker. 6 Bil. M 1 till Kongl. May.ts nåd.
Och efter tio dagar slog Herren honom, så att han blef död. Då David hörde att Nabal var död, sade han: Lofvad vare Herren, som hafver hämnat min försmädelse på Nabal, och hafver förvarat sin tjenare för det ondt var; och Herren hafver Nabals ondsko vedergullit in på hans hufvud. Och David sände bort, och lät tala med Abigail, att han måtte taga henne till hustru. Och då Davids tjenare kommo till Abigail i Carmel, talade de till henne, och sade: David hafver sändt oss till dig, på det han må få dig till hustru. Hon stod upp, och tillbad på sitt ansigte till jordena, och sade: Si, här är din tjenarinna, att hon må tjena mins herras tjenare, och två deras fötter. Och Abigail hastade sig, och gjorde redo, och red på en åsna, och fem tjenstepigor, som under henne voro; och följde Davids bådskap, och vardt hans hustru. Desslikes tog David Ahinoam af Jisreel; och voro båda hans hustrur. Men Saul gaf sina dotter Michal, Davids hustru, Phalti, Lais sone, af Gallim. Och de af Siph kommo till Saul i Gibea, och sade: Är icke David fördold på berget Hachila, inför öknene? Då stod Saul upp, och drog ned till den öknen Siph; och med honom tretusend unge män af Israel; på det han skulle uppsöka David i öknene Siph. Och lägrade sig på det berget Hachila, som ligger inför öknene vid vägen; men David blef i öknene. Och då han såg, att Saul kom efter honom i öknena, Sände han spejare ut, och förfor att Saul visserliga kommen var. Och David stod upp, och kom till det rummet, der Saul höll sitt lägre; och han såg rummet, der Saul låg med sin härhöfvitsman, Abner, Ners son; ty Saul låg i vagnborgene, och härfolket omkring honom.
Kom der en herre, blef han tilltalad af deras vänliga, inställsamma stämmor och i smickrande ordalag, kom der en dam, skrattade de, som om de sett en karrikatur. Samuli gjorde sig färdig att bakifrån fatta tag i Nadjas axlar och ta henne med sig. Men innan han visste ordet af, kilade de in i en portgång och försvunno. Der brann en grön lykta vid porten, och en skylt med bilder hängde öfver ingången. Samuli ringde, blef insläppt och stod framför ett slags svartmuskig väktare, som mer liknade en röfvare än en hederlig menniska. I sjelfva portgången var halfmörkt, den gröna lyktans sken upplyste helt otydligt en trappa, som ledde nedåt, och visade de tjocka röda draperier, som skylde en dörr långt i fonden. Vaktmästaren hindrade Samuli att gå vidare. Han mönstrade honom noga och sträckte ut handen med ett dundrande: »Stcho?» Men förmildrades så småningom och nickade. Samuli stack handen i fickan, tog fram en silfverrubel, tryckte den i handen på den svarte och gick till trappan. Med fasta steg klef han nedåt, lyfte gardinen, skuffade dörren till sidan och steg på. Han befann sig i ett slags krogsal med spelbord. Der brann ingen gas, endast några osande lampor. I hörnet närmast dörren lyste en Kristusbild i messingskläder vid skenet af en liten låga i ett oljefat. Derunder sutto en hop män i skjortärmarne och spelade. Några drucko öl ur de stora stopsbuteljer, som voro uppstaplade på stolarne och bänkarne bredvid dem, andra bara spelade, alltför ifriga för att ge sig tid att dricka. Vid de öfriga borden nära der han stod såg Samuli några andra drickande, spelande eller konverserande. Det var inga handtverkare eller arbetare, inga i blusar eller i vanliga ryska nationalkostymer klädda män bland dessa kunder, utan idel lösdrifvare och vagabonder i europeiska kläder, hattarne på. Sjömän och positivspelare, musikanter med och utan ben, tiggare och förfallna fördettingar af alla slag.
HofRätten, utan hinder deraf, att det af HäradsRätten stadgade straff blifvit verksteldt, ansett sig böra ingå i målets bedömande, dervid Kongl. HofRätten väl antagit såsom utredt, att Johan Olssons två barn, genom föräldrarnes åtgärd, fått otjenlig, med kalk och andra skadliga ämnen uppblandad föda, hvilket ock, enligt förekommen anledning, baft menligt inflytande på deras helsa, men, då det icke blifvit upplyst, att föräldrarnes berörde tillgörande skett i afsigt att skada barnen till lif eller helsa, vid sådant förhållande och med ogillande af HäradsRättens utslag, förklarat, att något ansvar i målet icke bort ådömas Johan Olsson och Elna Persdotter, hvilka i följd deraf från den af HäradsRätten dem ålagda ersättningsskyldighet jemväl befriats. Då AdvokatFiskalsEmbetet sedermera utfört sin talan och, med fullföljd af hvad tillförne blifvit anmärkt, framställt det påstående, att tillförordnade Domhafvanden i HäradsRätten, för ifrågavarande under domareembetets utöfning begångna felaktigheter, hvilka antogos vara af uppenbar vårdslöshet tillkomna, måtte ådömas ansvar i öfverensstämmelse med de i 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken stadgade grunder samt åläggas gifva de sakfällde skälig upprättelse för dem, genom verkställigheten af HäradsRättens olagliga domslut, öfvergånget lidande, i hvilket afseende de sjelfva, uti ingifven skrift, gjort anspråk på en summa af 50 R:dr banko; har Domhafvanden, äfven häröfver hörd, endast åberopat hvad han förut i målet andragit.
6 Den rr Octo ber.. de» kr<-tts->8!Z»äs» äo^ ,» O.kodsr ,b'd Wördsamt Memorial. >^om wid föredragningen i det Högwördige Preste Ständet af Stats-UtstottetS Betänkande med tillstyrkan af upphäfwcmde af Riksens Hög. loft. Ständers wid sista Riksdag om Annuitets Väne-systemet midtagne beslut, sädane anmärkningar blifwit derwid gjorde af Herr Profesio. ren Doctor Almqwist, sorn föranledt till äterremitz, sä äligger det Stats.U-tskottet att ytterligare i detta ämne sig yttra. Herr Profetzoren Doct. Almqwist har emot Utskottets Betänkande bufwudsakeligen anfört: r:o Att de skäl och anledningar, för hwilka Riksens Högloft. Ständer sistledne Riksdag beflutit att genom upptagande af Inrikes Län och Annuitcter, minsta beloppet af Banksns försträckningar, för anförde orsaker anses wara snarare formerade än förminskade. L.o Att Capitalister i allmänhet och Utländske i synnerhet icke kunna förmodas blifwo serbeles begärlig» att i Annuitets Fonden insätta fine penningar, dä de aldrig fä uppsäga sine Capitaler. z.o Alt det är likgilltigt för Statm om räntan pä en Mländnings fordran till honom utbetalaaf en AnnuitetsFond eller af enskildt man. 4:0. Att 7 procents ränta pä AnnmtetsLänen wäl syneS rätt beskärande, men dels an - Den it Oktober. ^ 7 -nies det bero pä StatmS godtfinnande, att nar km heldst uppsäga Annuitets ffulderne, och dels skola följderne af Baiico Sedelstockens 5. kande, utan motswarande proportionerad Fond af silfwer, wara ännu förderfligare. Hrvad nu förff angär den befarade mädan af, att lemna Banken utan biträde till minstande af den ökning i Banco.
Utskottet säger i Ingressen till dess Betänkande, ”att regleringen af Rikets Penninge”väsende borde på ett uteslutande sätt blifva ”föremålet för dess ö verläggningar; att det, i ”följd häraf, stadgat den allmänna grund, hvarifrån Utskottet, i anseende till beräkningarne ”af PenningeSedelstocken , borde utgå vid utarbetningen af dess Förslag till Myntvärdets ”upprätthållande, samt tillika fastställt, såsom ”en härifrån sig härledande principe, att några ”nya biträden ifrån Banquen icke borde komma ”i fråga, så framt härigenom rubbades den ”grundval, på hvilken nämnde Förslag skulle ”komma att byggas.” Då nu Högloflige Utskottet antagit dessa hufvudgrunder för dess financiella åtgärder i allmänhet och således äfven för Discont - affairernas Reglering, så hade det visserligen varit att önska, d t dessa grunder blifvit något mer utvecklade till Rikets Högloflige Ständers Plena fram-.tällda, hvarigenom de kunnat komma i tillfälle att från samma synpuncter, som det Högloflige Utskot - $39 Den 17 Martil, e m. fet, betrakta det nu egentligen ifrågavarande ämnet. Häglof] 'Utskottet fqrkhrsr dock prsaken, hvajriöre detta ej nu varit moje ligt, da, sorn det vidare heter i inledningen till B tän? kandet, ”under öfverläggpjngarne framställda ”skjljagtigä åsigter af sjelfva hufvpdämnet, samt ”de medel och utvägar tji) Myn'värdets upprätt”hållande, hvilka hos Utskottet kommit i fråga , ”ännu icke yunnit den utveckling att här^f ”kunnat bildas en sammanhängande plan ” — Af allt detta tycker jag mig kunna draga den slutsätt?, att Höglofl.
Då emellertid ändamålet med beväringssoldater skulle helt och hållet förfelas, om de medgåfvos rättighet att vid uppbåd till krigstjenst lega personer, som icke vore med dem i krigsbildning fullt jemförlige, anse kommitterade att beväringssoldat väl må tillåtas att under samma förhållanden, som det öfriga beväringsmanskapet, sätta annan karl i sitt ställe, men bör den legde icke allenast uppfylla de i allmänhet stadgade villkor, utan äfven, antingen såsom beväringssoldat eller i krigstjenst, hafva undergått lika vapenöfning med den, i hvars ställe han insättes. Rättighet att emot en afgift till staten eller till allmänna beväringsfonden vinna befri else från de vanliga vapenöfningarna har hittills varit medgifven för halfva antalet af de för året inom hvarje mönstringsområde godkände beväringsskyldige. Väl har friköpsrätten icke blifvit på långt när i så vidsträckt mon begagnad; men då denna rätt inom de bestämda gränserna bör stå alla öppen och således friköpet måste föregå beväringssoldaternes uttagande, är det ock antagligt att flere än hittills skola sig deraf begagna, för att undgå den längre vapenöfningen. Ju flere som friköpa sig, desto tyngre drabbar emellertid vapenöfhingspligten de återstående, emedan bland dem alltid samma antal beväringssoldater måste uttagas, och om hälften skulle frigöra sig måste hälften af de öfriga blifva beväringssoldater. En inskränkning i antalet som får friköpa sig blir således redan af denna anledning nödvändig. Det kan icke heller vara en fördel för staten att alltför månge undandraga sig vapenöfnin garna. Men å andra sidan skulle ändamålet motverkas, om antalet som finge befria sig bestämdes så lågt, att icke de som hafva verkligt behof af befrielse deruti kunde inrymmas. De legdes antal under den tid legning var euda sättet att frigöra sig från beväringspligten, beräknades af 1858 års komité från 1,600 till 1,700 man, men uppgick åren 1854 och 1855, då krigsrykten voro i omlopp, till 2,000 och 3,000 man årligen.