Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottens Förslag, N:o igo. 27 ”Ehuru utanläsning af Calhechesen i Skolorne hör ega rum under Lärarnes ledning, åligger det likväl vederbörande Presterskap att meddela barnen undervisning i Religionen, serdeles så vidt den afser dess tillämpning på bjerta och lefverne, samt att för sådant ändamål infinna sig i de fasta Skolorne minst en gång i hvarje vecka, och i de flyttande, så ofta tjensteåligganden och öfrige förhållanden det medgifva.” 11 §. är bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden, med följande lydelse: För undervisning i Skolorne bör vexelundervisnings-methoden, med iagttagande af de modificationer, hvartill läroämnenas beskaffenhet kan föranleda, företrädesvis begagnas. 12 §. 1 mom. har blifvit antaget af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden, med följande lydelse: För att väcka håg till läsning och täflan Skolbarnen emellan, må belöningar utdelas till de barn, som genom flit, skicklighet oeh ett godt uppförande utmärka sig. 2 morn. är antaget af Borgareoch Bonde-Stånden; men Ridderskapet och Adeln jemte Preste-Ståndet hafva antagit följande lydelse af detta moment: De barn, hvilkas föräldrar eller målsmän icke ega tillgång att bekosta deras Skol-undervisning, böra genom Fattigvården understödjas. Hvar och en husbonde skall tillse , att dess tjenstehjons och underhafvandes barn icke blifva i saknad af erforderlig undervisning. I anseende till de väsendtliga skiljagtigheterne emellan de sålunda fattade besluten, hemställa Utskotten, att, så vida icke Ridderskapet och Adeln eller Preste-Ståndet förena sig med de öfrige Stånden, votering i Förstärkt Ekonomi-Utskott anställes efter följande proposition:
Grefven och LandtMarskalken utvecklat, må, för dess del, bestämma tiden för nästa Riksdags början till den 5 November i833. Orsaken hvarföre jag i stället för den 4 November föreslår den 5:te är, att, så vida jag ej missräknat mig, den 4 November 1833 infaller på en Söndag. Hans Excellence Herr Grefve af TVelter stedt : Då nu hufvudfrågan, eller bestämmandet af tiden för nästa Riksdags början, kommer att blifva föremål för Ridderskapets och Adelns öfverläggning, torde det tillåtas mig, att till besvarande få upptaga några anmärkningar, som i sista Plenum blifvit framställde, dels emot de öfrige tre RiksStåndens beslut, och dels rörande rälta förståndet af den hithörande Grundlags-§:n. Flere Talare hafva förnekat tre Stånd rättighet att afgöra frågan, samt äfven ansett de öfrige Ståndens beslut Grundlagsvidrigt, emedan 49 §:n RegeringsFormen, efter den förändrade redaelion, som denna § vid * 81 5 års Riksdag erhöll, endast skall innebära möjligheten af en förklaring, nemligen att, räknadt från den ena Riksdagens början, den påföljande skall inträffa inom Femte året derefter. Jag skall försöka att genomgå och pröfva halten af denna sats. 49;de §:n RegeringsFormen lydde år iSop sålunda : Riksens Ständer skola, i kraft af denna Grundlag, sammankomma, enär 5 år ifrån den sist hållna Riksdagens slut förflutit; men framledne Assessor Gahn väck - Den ii Februari! f. m. te, vid samma års Riksdag, motion om ändring af §:n till dess nu varande lydelse: Riksens Ständer skola i kraft af denna Grundlag hvart 5:te år sammankomma; hans motiv voro, att då §:n derjemte innehöll, att Ständ erne skulle i Riksdagsbeslutet bestämma dagen för påföljande sammanträde, var detta stadgande de facto upphäfvet genom den föregående föreskriften, som endast medgaf Ständerne rättigheten att i Riksdagsbeslutet införa den dag, som inföll jemt 5 år efter föregående Riksdagens slut.
Jag yrkar således, att desse grunder måtte kunna föranleda till Grund-fondens afskaffande, och alt RiksgäldsContoiret måtte befullmägtigas att till Rikets Ständers Bank aflemna, t. ex., en million i Tio st. Obligationer å 100,000 R:dr eller Tjugu å 5o,ooo R:dr hvardera, bärande fern procents ränta och ställde på Tio års afbetalning; hvilka Obligationer likväl ej må af Fullmägtige användas förr, än sedan halfva nuvarande Silfver-fonden finnes uttagen utur Banken, samt då uteslutande användas till hypothek för ett upptagande Silfverlån. Ränta skulle ej betalas för den tid de lågo obegagnade af Banken. Likväl bör jag härvid erindra, att detta mitt förslag allenast kan ifrågakomma, så vida Utskotten skulle afstyrka att, på sätt jag redan yttrat vid Utlåtandet N:o 3, låta Banken sjelf upplåna, mot 3 eller 3 preis Obligationer, hvad sorn fordras, att dels nu genast bringa, dels för framtiden bibehålla dess reella fond till viss föresluifven proportion mot Sedelstocken; ty då behöfves icke en styfvers vidare afbetalning af Statsoch RikgäldsContoirets skulder, utan är då allting i god ordning. Äfven ber jag att få upprepa, det en sådan, upplåning i Banken måste i alla fall åt BancoStyrelsen uppdragas, för att hålla Sedelstocken och reella valutan i behörig proportion. För öfrigt anser jag Rikets Ständer böra Den 9 J u 1 i i e. m. >49 besluta: att alla de i Utskottens Bilaga Lit. B. upptagne osäkra skuld-poster, äfvensom StatsVerkets skuld Lill Banken, böra lorås inom linien, för att vid nästa Riksdag kunna afskrifvas, så vida Bankens ställning vid den tiden sådant medgifver. Hvad det Stora Creditivet angår; så anser jag det vara alldeles utan ändamål, alt Rikets Ständer nu förspilla tiden nied hestra!< telser öfver, huru det skall till Banken liquideras.
Först ett ord o m den » snälla, lilla sömmerskan ». Att vara snäll, — ja, det är visst godt och väl, men ordet snäll har en missklang för mina öron, o c h för den som m e d duglighet skö- ter ett yrke är denna egenskap tämligen öfverflödig, ja, tvetydig, då den oftast ger dödsstöten åt punktligheten o c h ofta får ersätta dugligheten. Har man arbete » upp öfver ö r o n e n », då har man ej rättighet att vara så » vänlig » o c h lofva ännu mer. Det förutsätter att — då ens förmåga ingalunda är obegränsad — man måste narra nå- gon annan. Vill man fordra punktlighet, måste man visa punktlighet. Detta senare är blott allt för sällan fallet med yrkesidkare och förtjänade sitt eget kapitel. Så ett ord o m kvinnans så m y c k e t omskrifna brist på punklighet. Det har alltid förefallit mig inskränkt, då man velat b e d ö m a kvinnans punktlighet efter samma måttstock s o m mannens. Jag tänker härvid ej på d e ' kvinnor, som inträngt på mannens arbetsområde, där de nödvändigtvis måste tillägna sig hans måttstock för en hel del saker, utan på kvinnan i sin af naturen bestämda verkningskrets. Lika litet tänker jag på sådana små tanklösa, oberäkneliga fruntimmer, som på ett konditori eller h o s en väninna glömma bort en öfverenskommesle, utan på den plikttrogna husmodren eller öfverhufvud kvinnan i hemmet. Kan man fordra af henne, att h o n skall så kunna beräkna sin tid s o m mannen i de flesta fall kan. Själfva hennes ömtåligare natur, hennes oftast oförstådda och otillstådda själslif, hennes för alla intryck så mottagliga sinne måste inverka här vid lag; så äfven dessa otaliga och oberäkneliga små omständigheter o c h tillfälligheter, för hvilka mannen dels är känslolös, dels af dem oberoende, men s o m äro omöjliga att undanrödja, så länge ordet » h e m » m e d den där verkande kvinnan har en motsvarande verklighet.
Om det nu så förhåller sig, att distillering kan åstadkommas med ångvedskap, skulle städerna följaktligen icke vara i serskildt behof af en sådan förmån. Hr Braunerhjelm har likväl föreslagit, att för distilleringsrätt i städerne skall betalas kannerymdsafgift. Denna år icke sä obetydlig, ty den utgör 9 R:dr om dagen, och härigenom skulle destilleringen så fördyras, att jag befarar att ingen skulle vilja underkasta sig en sådan skatt blott för att verkställa omdistillering. Hr Braunerhjelm har föreställt sig, alt hvarje bränvinsbrännare skulle begagna sig af den medgifna tillåtelsen, men jag fruktar tvärtom, att ganska få af allmogen, som hittills aldrig distillerat sitt bränvin, skola begagna sig deraf, när de dessutom skola betala serskildt för kontrollen. Jag skall anhålla alt få upläsa fjerde §:n af Norrska lagen för bränvinstillverkningen: ”Pannor, som begagnas för omdistillering af redan lillverkadt bränvin, få icke drifvas med ånga. Derjemte skall det vara förbjudet för dem, som icke tillika tillverka bränvin, att på samma ställe, hvarest de förrätta distillering, hafva mäskeller jästredskapen. Så vida de, hvilka tillverka bränvin, vilja företaga de stillering i sitt bränneri på annan tid, än detsamma får till brån vinsbränning begagnas, skola alla mäskoch jäst-kar vara förseglade. ” Hvar och en, som med upmärksamhet genomläst denria § finner, att det är tillåtet i Norrige hvarje bränvinsbrännare att om - 568 Den 29 April f. m. distillera bränvin med vilkor, atl, om det sker på en lid då lian eger rättighet atl bränna brantin, öfriga redskapen skall vara för seglad. Således hafva Norrmännen gjort allt för att befrämja dislilleringen, men genom antagande af Hr Braunerhjelm» förslag skulle vi göra allt för atl motverka densamma, enär hvarje kanna dislilleradl bränvin komme all fördyras med minst 4 sk. b:ko.
Vidkommande för öfrigt det jemväl afsedda vigtiga ändamålet med småsedlarnas indragning, eller att få silfvermyntet i omlopp, så tror jag detta ändamål derjemte betydligt befrämjas, 0111 R. St. behaga antaga BancoUtskts på deras pröfning beroende förslag till nytt mynt-systeme. Jag förenar mig i öfrigt i de föiegrde talarnes anhållan om ålerremiss. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Såsom en gammal vän af realisationen, tror jag mig också vara skyldig att säga ett ord, då en fråga är före, som helt nära rörer realisationens bestånd, eller rättare sagdt, dess fulländande. Jag instämmer till alla delar i de grundsatser, som Hr von Troil framställt. Vi, sorn från början stridt för realisationen, vi hafva, så till sägandes, fått dessa grundsatser i arf från Gr. Fredr. Bogisl. von Schwerin. Det var en bland hans förnämsta bemödanden, att upplysa om angelägenheten alt sprida silfvermyntet bland folket. Skälen dertill äro kända och här uppgifna, men annat är principen och annat dess utförande. Om Ständerne kunde förena sig om antagande af ett mynt-systeme sådant sorn af Frih. Wrede är framstäldt, och som jag hoppas hos Utsk. kommer i närmare öfvervägande, när betänk, rörtde myntenheten blir återremitterad t; så skulle deraf följa, att vi i detta mynt-systeme tingo en siifverpenning, som svarade emot 24 sk. r:gds, nemi. myntenheten, en annan, som svarade emot 18 sk. r:gds, nemi. en“ heten, samt ytterligare en silfverpenning, motsvar. 12 sk. r:gds eller enheten. När ett sådant mynt-systeme, grundadt på decimal-räkningen, vore infördt, (jag anhåller, att detta ej må anses såsom en anticipation på ett framdeles förekommande betänk., så skulle jag tro rätta tiden vara inne att aflysa småsedlarna, emedan man då hade silfverpenningar af samma värde med de hittills begagnade sedlarna. Den i3 M n j. larna.
Diskont - Assignationernes inlösen blifvit beräknade, något öfverskott torde uppkomma , sedan en del sådatie Assignationer under loppet af tiden influtit i liqvid om Diskont skuld, hvilket öfverskott Utskottet eljest trott böra i i>i; Banko-Utskottets Betänkanden. 1 651 skontväg åter utlånas; men som, sedan Kongl. Maj:', på ofvananfördt sätt, i Nåder framställt nödvändigheten af ifrågavarande understöd, till. äfventyra torde af Rikets Höglofl. Ständer anses lämpligare kunna dertill anvisas ; <\Itså ankommer det ock på Rikets Högloft. Ständers eget afgörande huru härmed bör förhållas , utan att det för Banko-Utskottet, Sorn trott sig tillhöra att härvid cgenteligast upplysa förhållandet med Bankens tillgångar, är möjligt, någon derutöfver sträckt tillstyrkan för Lånets beviljande, att lemna. Banko-Utskottet är emedlertid af den tanka, att, derest Rikets Höglofl. Ständer skulle finna skäl att af förenämnde, ännu icke af samtelige RiksStånden disponerade tillgångar , bevilja ifra. gavarande Lån af 200,000 R:dr till .Götheborgs Stad, samma understöd ej bör anses såsom vanligt Fastighets-Lån, utan såsom en serskild extra-ordinarie försträckning meddelas, emot Fem Procents årlig Ränta, och säkerhet, ej mindre medelst Inteckning Uti Stadens ägande alla Fastigheter och Lägenheter, än äfven genomMagistratens och Borgerskapets ansvars-skyldighet en för alla och alla för en att försträckningen återgälda, på sätt nästkommande Rikets Ständer finna godt föreskrifva, dock ej utöfver /^-oleide af Cäpitalet hvlrje år; Hvaremedlertid någon Capital-afbetalriing intill nästa Riksdag, i sådant fall, icke bör fordras: hvilket allt vördsammeligen underställes Riksens Höglofl, Ständers bepröfvande. I anledning af de inkomne Remisserne, varder detta utlåtande serskildt med Höglofl. SiatsUtskottet comnauniceradt.
I sammanhang härmed bör jag, i anledning af Herr Rosenblads yttrande, visserligen medgifva, att den jemförelse äger rum med förhållandet i Preussen och Frankrike, att räkenskapernes granskning der verkställes af de Auctoriteter, som Herr Rosenblad omnämnt; men Herr Rosenblad får förlåta om jag, i anledning af den kännedom jag äger om dessa Länders Styrelseformer, tills vidare betvillur, att Controllen Den 19 Mars c. m. i Potsdam, eller Chambre des Comptes i Paris, har någon rätt, att döma Minislcreu till ansvar. Grefve Cronhjelm, Otto August: Det är icke i hufvudsaken jag begärt ordet. Deruti förenar jag mig till alla delar med motionären. Det är allenast i afseende på den af en Ledamot Herr von Hartmansdorff anmärkte inconsequens, hvilken skulle uppstå derigenom, att Kongl. Majit först afgör, om en anmärkning bör utgå, och Högsta Domstolen sedan dömer i samma fråga, sorn jag hemställer, om icke samma oriktiga princip följes, äfven inom KammarRälten, der det både anmärkes och dömes. Herr von Hartmansdorff har sjelf sagt, att KammarRältens anmärkningar icke utgingo så lösligt, emedan denna Domstol alltid pröfvade först, huruvida de skola utgå. Således har Herr von Hartmansdorff berömt på det ena stället det, som han tadlat på det andra. Om principen är, såsom jag äfven tror, origtig, då den tillämpas inför Konungen, måste man, med åsidosättande af all förkärlek för Kongl. KammarRätten, äfven medgifva, att denna princip är origtig, då den följes inom detta Verk. Herr Rosenblad: I anledning af den uppmaning Herr Grefve Posse ställt till mig bör jag hafva äran förklara, att Controllen i Potsdam, också kallad Ober-Rechtnungs D«n 19 Mars e. m. i4i Kammer, är en Domstol öfver alla räkenskapsärender. Det är likväl icke de dömmande personerne, utan serskildte Commissarier, som göra anmärkningarne, men de andre döma öfver dem. På samma sätt förhåller sig med Chambre des Comptes i Paris. Den utgör en fullständig Domstol.
Den anmälan till Riksens Ständer derom, att 9 §. af Regeringsformen, deri det heter ”Konungen dock förbehållet att allena besluta’ varit icke sällan en sanning under större delen af den tidrymd, som de granskade protokollen omfatta, anser jag som en utsträckning af ULskottets bedömande utöfver hvad Grundlagen bestämmer. Utskottet eger nemligen icke, i min tanke, att göra andra framställningar angående Statsrådet än dem, som kunna medföra en tillämpning af 106 eller 107 §:n Regeringsformen. Att detta oaktadt framkomma med berättelse om regerings-ärender, dervid de afgifna rådslagen icke ogillas och således Statsrådets ledamöter undgå allt åtal, men hvarvid anmärkes, att Kongl. Maj:t fattat ett beslut, stridande mot nämnde rådslag, skulle derföre kunna uppfattas som ett försök, att göra det nådiga beslutet och den höga personlighet, som bestämt detsamma lill föremål för Riksens Ständers öfverläggningar, hvilket väl icke behöfver bevisas vara stridande mot Grundlagens både anda och bokstaf. Ehuru jag icke vill påstå, att detta egentligen varit afsiglen med det gjorda meddelandet, har jag dock inom Utskottet bestridt allt sådant, såsom olagligt och vådligt, äfven om man dermed åsyftat blott att hos blifvande eller varande Statsråds-ledamöter inpregla den grundsats, att då afseende synes icke fästas vid deras ”underrättelser och råd”, de ega en moralisk pligt att ej längre qvarstanna vid sina förtroende-embeten, en grundsats, som 1809 års Lagstiftare hvarken Konsti tut ions-ll tskottets Memorial, N:o 18. 39 antydt eller uttalat, och som derföre äfven 1844 års Konstitutions-Utskott icke ens indirekte bordt vidröra. Jag reserverar mig derföre jemväl emot denna, enligt min åsigt, nu till intet ledande berättande framställning.” Herr Rääf bar yttrat sig instämma i Professorn Doktor Reuterdahls: och Grefve Gjldensto/pes reservationer, jemte Herr Lagerhjelms serskildta anförande.
Jag för min del skulle finna det oformligt, om profvet skedde inför Ståndet, och vet ej, huru vi skulle organisera oss för att utgöra Examinatorer, Deremot tror jag, att ifrågavarande prof rättast borde ådagaläggas inför Riddarhus - i44 Den 3o Junii f. m. Utskottet eller RiddarhusDirectionen; och anhåller jag vördsammast, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes framställa proposition till bifall å denna punkt med den förändring, att snabbskrifnings-profvet må afläggas antingen inför RiddarhusDirectionen, eller RiddarhusUtskottet. Herr von Hartmansdorff: Innan Riksdagen börjades, anställdes ett sådant skrifningsprof, som det nu ifrågavarande, inför RiddarhusDirectionen, hvilken således väl icke ytterligare bör besväras med att i samma sak examinera om igen. Med Herr Hjerta är jag ense derom, att det vore olämpligt upptaga Ridderskapets och Adelns tid dermed. Jag tror således, att rälta stället, hvarest profvet bör afläggas, vore inför RiddarhusUtskottet, när discussion i något kinkigt ämne der förekommer. Herr Riben: Utan tvifvel vore det olämpligt, att för andra gången besvära RiddarhusDirectionen med anställande af ifrågavarande profskrifning, men då RiddarhusUtskottet icke har qvar något ämne, hvaröfver en serdeles kinkig discussion kan uppstå, hemställer jag, om det icke ginge an alt Ridderskapets och ^delns a5 Herrar Electorer anmodades, att sammanträda i Secreta-Utskotts-rummet för att inför sig låta anställa det ifrågavarande profvet. Herr Den 3o J u n i i f. m. 145 Ilerr Hjerta:
Landtbruks-, dess Modeller till redskap, Remiss II: 499. E. U. Bet, VIII: 132. Besk IX: 121. 127. i32. i36, - dess Central-Ver kstad m. m., Remiss II: 523. 531- E. U. Bet. VIII: 317. Besl. IX: 252, 255. 258. 25g., — -Hemman, med flera, Skattelösen derå, Remiss II. 5oG. S. U. Bet. IV: 1261. S. U. Bet. IV; 1735. Allmänhet, se Menighet, Allmänna Medel, som af serskilde Kommitteradeförvaltas, se Krigsfonden. Allmänningar, på Öland, betesrättighet der, Remiss II: 452. E. U. Bet. VIII: 647, Besl. IX: 45o. 455. 462. 470, — se äfven Skogar Allvar, Utmark på Öland, se A lim än Ilin g ar, 4 Register. Anläggningar, i Carlskrona, understöd derför, Remiss H: 470, S. U. Bot. IV: 65. ' Remiss II: 555. B. U. Bet. VI: 0o5. Anniärkniijgsfrågor, sorn af Utskott väckas, serskilda tankar dervid, C. U. Bet. lil: 26. Bes). IX: 256, 26c. 268, 272. *— deras behandling hos Iliks-Stånden, C. U, Bet. III: 63. Besk IX: 617. Arbetsfolk, i Riket, dess rättighet alt söka arbete, Remiss II: 448. E. U. Bet. A LII*. 70. Resi, IX: 67. 76. 82. lo4. vvid Bruken, förbud emot öfverflödigt, Remiss II. 4q8. Bev. 0. E, U. Bet. V: 120. Resi.
Emot de argumenter, som bemtats utur Preussiska arméns segrar 1812, 13, 14, och 15, ställer jag sjuåriga kriget, då prygelkäppen som högst 530 Den 29 Maj. florerade i de Preussiska lederna, och synnerligast den oförgätliga bataljen vid Bossbach, hvilken de under denna disciplin stående Preussarne vunno öfver en armé, i hvilken icke en enda käpp förefanns, nemi. »den Franska” o. s. v. Det kan väl tagas för alldeles gifvet, att detta argumentationssätt väckte på sin tid mycket bifall inom detta hus, ja, lika säkert —' som att det, begagnadt i våra dagar, skulle framkalla en motsatt verkan, tack vare en stigande upplysning. Liksom det skett under denna riksdag, vädjades under den nyss åberopade till andra länders disciplinära bestraffningssätt. Man anförde, och med någon skymt af ogillande, den fuktel, som ständigt och jemnt utdelades i Preussiska armén, liksom skulle den haft en helsosam verkan, och vidrörde endast med lätt hand att något sådant icke vågades i Frankrike. Yi veta, Mine Hrr, att när krigsministern Gr. S:t Germain för omkring 80 år sedan försökte införa fuktel — hvilket ej lyckades — och en generalinspektör vid en mönstring föreställde en gammal grenadier, att sabeln vore ett. militäriskt instrument, erhöll han till svar: att ”endast eggen är militärisk.” Det anfördes under samma riksdag: huru i det Engelska underhuset fråga blifvit väckt om dekorporella straffens afskaffande, fast förgäfves. Detta var också verkliga förhållandet, och hade man sanningsenligt kunnat tillägga att blotta frågan om prygelstraffets borttagande eröfrade inga Egentliga sympatier, men framkallade så många flera stormar af missbelåtenhet och störtskurar af speglosor och giftiga sarkasmer. Men, Mine Hrr, samma fråga har i England oupphörligt uppdykt och nu sednast under de mest gynnande förebud.
Likväl är detta en förökad påminnelse att icke förhasta sig med afgörande! af dessa frågor, för att icke et ■ blera fördom i stället för sanning, eller förderf i stället för det gagn man åsyftar. Ett af dessa ämnen är för närvarande Allmän Närigsfrihet, som ju mera häftigt påkallad, ju mer bör blifva föremål för en mer betänksam undersökning, innan Ständerne deröfver säga sitt Ja »lier sitt Nej, För att i min mån uppmana till denna betänksamhet, har jag uppträdt på min bänk. Att de bestående Skråförfattningar i degsa delar äro föråldrade Och påkalla jemkning, är oförnekt-ligt. Men är det nödigt och nyttigt, att aldeles upphäfva och afskaffa dem? Denna fråga är mindre lätt att besvara. Dertill torde kanske först fordras att undersöka, om ej inrättningen ‘ af dessa skrän står i så nära sammanhang med det innersta germanska lifvet, med de öfriga uråldriga Europeiskt Monarkiska institutionerna, att skråinrättningens upphäfvande ej möjeligen kan in - Den 12 Februarii, verka på dessa institutioner och deras bestånd. En noggrannare historisk, undersökning om dessa skråns första uppkomst och utgrening, torde derföre prseliminariter vara nödvändig. Vidare, om det mäste medgifvas, som här af ett par värde talare blifvit sagdt, att skråförfattningarna varit nödvändiga till befordran-' de af våra näringars uppkomst, torde det vara angelägit, att undersöka om dessa näringar verkeligen redan vunnit den stadga, att de kunna vara dem förutan, och likväl icke löpa fara, att till sitt intet förfalla. Den regien, sorn gäller för hvarje får, att icke låta bedraga sig af sin sons skenbara framsteg, till att för tidigt släppa honom ur skolan, torde äfven här för Statsmannen vara att bebetänka.
Sådant var det skådespel, sorn då framställde sig för min beundran; och, med minnet uppfy 1 d t af dessa tider, som nu kallas menlösa, —- är det väl underligt, om jag anser de närvar, såsom barnsliga genom sin pjunkig» ömtålighet, genom sina ombyiliga opinioner och tycken, sin ömsom framrusande gå-på-msrseh i de vigtigaste och ömtåligaste samhällsangelägenheter, sina ömsom gravitetiska tuppfjät i de minsta formfrågor, genom sin patriotism, så lågande varm i declamalion, så iskallt beräknande sjelfförsakelse, genom sina sliskiga ömhetsbetygelser åt folket, under casuistiskt förbehåll att derifrån utesluta alla sina politiska motståndare, och synnerligast genom fsin sjelflagna förnäma öfverlägsenhet framför en förfluten i många afseenden mera storartad tid. Det är egentligen denna sista slags barnslighet och deraf följande anspråk och begär att mästra och ändra alla bestående inrättningar, mot hvilken jag här uppträdt, då jag nu reserverar mig emot de ofvan antydda åtgärderna och deras betänkliga följder. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Ehuru det kunde vara mycket att yttra emot den upplästa reservationen, vill jag ej inlåta mig i svaromål derpå, alldenstund den är sådan, att densammas fullständiga besvarande skulle upptaga mycken tid. Derföre må den värde talarens gå-på-marsch mot den nuvar. tiden, hans tuppfjät och sliskiga ömhetsbetygelser för den framfarna, menlösa, stå för hans egen räkning. Vidare föredrogs StatsUlsk:s den 3 och i5 dennes på hordet lagda utlåt. N:o 435 litt. B., i anledn. af erhållna ålerremisser al utlåt. N:o 354 bil. B. lista och std ra punkterna. Hr Nordensköld, Otto Gustaf: StatsUtsk. har uti i och 2 punkterna vidblifvit sin första åsigt alt neka de anslag Konungen begärt af 100,000 ruir tili complelterande Den 18 Mare e. tn.