Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en af Riksdags-fullmäktigen Johan Wassmuth frän Stockholms län inom Hedervärda Bonde-Ständet väckt, till Stals-Utskottet remitterad motion, har blifvit anfördt: att under de tvä sednare åren fyroch båk-afgift blifvit affordrad för de öppna Jagt-bålar, som begagnades för att från den, fyra å åtta mil utom Stockholm belägna skärgården, till hufvudstaden införa hö och ved samt andra landtmanna-produkter, oaktadt dessa båtar icke passerade någon fyr eller båk, och ej heller borde benämnas ens halfdäckade, enär de blott hade utmed långsidan så kallade gångbord af omkring en alns bredd, hvilka icke utgjorde något däck utan voro anbragte blott för att gifva båtarne styrka och, i stället för lösa plankor, att stiga uppå; att denna afgift utgjorde minst 1 R:dr B:ko för hvarje resa och vore desto mera betungande, som för omnämnde båtar, hvilka på en sommar vanligen kunde medhinna 30 å 43 smärre resor, erlades utom samma afgift, jemväl andra utskylder, såsom läst-afgifter, hamnpenningar, bevillning, lotspenningar, m. m.; och har motionären, som ansett en billig förändring uti det öfverklagade förhållandet böra ega rum, föreslagit: l:o att, derest någon författning funnes, som gåfve stöd dertill, att för åberopade slags farkoster skulle erläggas ifrågavarande afgifter, samma författning till all kraft och verkan mätte upphöra, samt 2:o att deremot ny Förordning måtte utfärdas, hvilken ålade alla de båtar och fartyg, som passerade fyrar och bakar, att efter deras lästetal, fyroch båkafgift erlägga; och att, i fråga om halfdäckade, icke andra båtar måtte under sådan rubrik hänföras, än de, som voro försedda med så stort däck, att detta utgjorde båtens halfva vidd och vore så beskaffadt, att derunder varor kunde skyddas för väta.
Skrifvelse d. 21 Dec. 1823, i5 punkten, en dylik ersättning i Nåder medgifva, enär Kapuren blifvit i behörig ordning dömd att förlusten godtgöra; men då härvid förekommit, att blott en del af ersättningssumman kunnat af Kapuren utbekommas samt något serskildt stadgande icke blifvit af R. St:r meddeladt för de händelser, då en Kaparen ålagd ersättning icke kommit reelamenten till handa, eller 3io S t a t s - U t s k o 11 e t s blott till en del utgått, hvarigenom reclamenten, utan dess eget förvållande, tillskyndats en förlust, så mycket hårdare, som i sådane fall handelsföretaget varit af så loflig beskaffenhet, att uppbringningen blifvit ogillad af Domstolarne i sjelfva den uppbringande* Fädernesland, vill K. M:t, som tillika inhemlat, att ofvanbeniälde reclamenter icke försummat någon åtgärd till ersättningens utbekommande af Kaparen, samt att den uppgifne förlusten i öfrigt är ersättningsguld till ett belopp af 7Ö97 R:dr 33 sk. 11 r:st., i Nåder hafva öfverlemnat denna fråga till R. nu församlade St:rs pröfning. i4:o Briggen Triton, uppbrag taf Fransk Kapare i Junii månad 1810, men fridömd den 3i Julii 1811 — Ersättning för Fartyget reclamerad af Handlanden J. D. Egge. Den Kgl. Remissen, i afseende på detta reclamationsmål, lyder sålunda: "K. M:t, som bland andra frågor om godtgörande af Svenske Medborgares förluster genom uppbringningar, lill pröfning förehaft ett af Handlanden i Norrköping J. D. Egge gjordt anspråk på ersättning för Briggen Triton, uppbragt af Fransk Kapare i Junii månad 1810, har, enär Kaparen blifvit i behörig ordning dömd att till reclamenten utbetala den summa, hvartill Fartyget blifvit försåldt, ansett sig icke kunna, emot innehållet af i5:de punkten i R.
Den 3o Januari f. m. 465 således blir svart för domaren att tillämpa. TJr den synpunkten skulle jag anse ordet smädelig! lämpligare än ordet lasteligt; men då jag från en annan sida betraktar saken, finner jag liden nu icke vara inne för en förändring uti en sådan som den ifrågavar.; ty sältet huru lii o! t emot Tryckfr.lagen åtalas och dömmas, beror meia på opinionen ån pä några ord i lagen; och då således denna opinion om så beskaffade föremål för lagskiphingen, som hädanefter kunna förekomma, är den, som egentligen mera än orden i lagen och de förklaringar deröfver R. St kunna tillvägabringa kominer ett göra sig gällande, derest, hvilket jag hoppas icke inträffar, många dylika fall förekomma, som väcka så mycken uppmärksamhet som de hvilka hittills ägt rum; så anser jag alt grundlagen i denna § bör förblifva sådan den är, och att det må bero på opinionens och förhållandenas utveckling ehvad tillämpning af den närvar, lagen kan ske eller ej. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Lika med Gr. Frölich anser icke heller jag den af Const.Utsk. föreslagna förändringen för närvar, vara af behofvet påkallad, utan förenar mig tili de af Hr Grefven anförda skäl för afstyrkande af förslaget. Hr Cederschjöld, Nils Rudolp b: För min del får jag uppriktigt bekänna, alt jag såsom domare skulle hafva mycket svårt att finna skilnaden emellan betydelsen af ordet lasteligt och ordet smädeligt; men om emellan dessa ord antages någon skilnad i betydelsen , kan jag icke föreställa mig Const.Utsk:s mening hafva varit den, alt, i händelse ordet lasteligt utbvles mot ordet smädeligt, det hädanefter mera än hittills skulle vara tillåtet att tala lasteligt om Konungens person; lika litet som jag tror att någon jury för närvar, kan fi ia den som smädeligt talar om Konungens person eller hans gerningar, i händelse någon skilnad finnes uti betydelsen af dessa ord, hvilken skilnad jag åtminstone icke kan inse; och får jag, på grund af hvad jag nu haft äran nämna, förklara, att jag anser Const.Ulsk:s förslag till ifrågavar. förändring hvarken nödigt eller nyttigt.
Jag önskar, att de - Den ii Mars f. m. • 45 deras måtte vara fullkomligare, men betviflar det, och håller mig till ordspråket: bättre att hafva en fogel i handen, än io i skogen. Hr Cederschjöld har af detta lagförslag befarat vidsträcktare och vådligare följder, än som genast kunna fattas, och anför, huruledes från en aflägsen orsak anledning tillförne hemtats till utfärdandet af en icke anad lag, hvarigenom Svenska medborgare, som oförskyldt komme i någon beröring med f. d. K. Familjen, blottställdes för de största vådor. Att denna fruktan är öfverdrifven och att dessa vådor icke äro farliga för den laglydige, det kan jag med mitt eget exempel bestyrka. För hvar och en, som icke vet eller mins det, får jag således berätta, att jag råkat komma i beröring med f. d. Konungen, att jag uppfyllt lagens fordringar och att jag af denna händelse icke haft den ringaste olägenhet. Ett skäl till räddhåga för den nya redactionens antagande har Ilr Cederschjöld äfven funnit i den ifver, hvarmed man söker genomdrifva det. Om jag antagit samma grund för mina omdömen, skulle jag hafva fruktat för realisationen alltifrån den första Riksdagen, jag bevistade; ty lika lange har jag hört Hr Cederschjöld ifra för densamma. Men tvärtom har jag, ju längre ju mera, värderat hans skarpsinnighet och rättvisa att hafva förr, och ihärdigare än de flesta, velat vidtaga detta medel till att göra hvar man rätt. Hvarföre skulle ej den värde ledamoten föreställa sig samma rättsinnighet hos andra, som sträfva till samma mål som han, men anse sig behöfva flera och säkrare utvägar dertill? Om någon skulle hafva skäl till misstankar, vore det snarare de, som länka lika med mig; ty jag mäste slutligen förklara, att en kärlek för Banken, som är så stark, att man älskar den högre än sin arfvejord, sin religion och sitt eget lif, den är alltför öfverdrifven, för att icke vara tillgjord, särdeles hos dem, som icke längesedan voro realisationens uppenbara flender.
Ordinarie räntan bibehålles vid 5 procent och afdrages vid 'Btinco+Utskotttts Memorial N',o 198. ib lånets utgifvande för liela låne-tiden, som ej får öfverstiga 6 månader. Lånen må såsom hittills omsättas på högst 6 månader hvarje gång. Vid omsättning på jemna 6 månader fordras minst i/5 afbetalning efter ursprungliga Capitalet, samt i förhållande derefter vid kortare omsättnings-tider till och med 3 månader, då afbetalningen blifver minst 1/10, och får ingen inbetalning till ringare än detta sistnämnda belopp ega rum, oaktadt omsättning skulle sökas på kortare tid än 3 månader. 6:0 Tvänne såkallade respit-månader (ill omsättning efter förfallo-dagen bibehållas endast för de lån, som varit upptagne på 6 månader; men för de lån, som varit utgifne på kortare tid, får vid omsättning deraf ej mer än en respit-månad begagnas; dock med det undantag som i §. här nedan omförmäles. 7:0 Banco-Discont-Verkets gäldenärer på ön Gottland komma hädanefter som hittills att vid hämmad post-gång varda bibehållne vid omsättnings-rätten, så vida de minst 3:ne veckor före respitmånadernes slut till Lands-Cancelliet i "Wisby inlemna de bref till deras ombud i Stockholm, som innehålla Låne-handlingarnc jemte afbelalnings-summan, samt förskottsoch öfverräntan ; skolande dervid, på enahanda sätt sorn angående fatalier i Rättegångsmål är föreskrifvet, nödige post-penningar på förhand till LandsCancelliet erläggas; och varda sådane bref, efter det communicationen blifvit åter öppnad, med först afgående post, genom Landsliöfdinge-Embetets försorg, enligt de ålecknade adresserne öfversända, med anteckning å hvarje bref af det dalum, då detsamma lill Lands-Cancelliet inlemnades; hvarjemte vid samma tillfälle en specificerad förteckning öfver sålunda afgående bref alltid skall upprättas och till Banco-Discont-Verkets
Om ett vrångt vittne går fram emot någon, till att vittna öfver honom någon öfverträdning; Så skola de både männerna, som saken på gäller, stå för Herranom framför Presterna och domarena, som på den tiden äro; Och domarena skola väl ransakat. Och om det falska vittnet hafver burit falskt vittnesbörd emot sin broder; Så skolen I göra honom, såsom han hade aktat göra sinom broder; på det att du skall skilja den onda ifrå dig; Och andre skola det höra och rädas, och icke mer taga sig före sådana ondt stycke göra ibland dig. Ditt öga skall icke skona honom: själ för själ, öga för öga, tand för tand, hand för hand, fot för fot. När du drager till örlig emot dina fiendar, och får se hästar och vagnar, dess folks som är större än du, så frukta dig intet för dem; ty Herren din Gud, som dig utur Egypti land fört hafver, han är med dig. När I nu kommen till strids, så skall Presten träda fram, och tala med folkena, Och säga till dem: Israel, hör härtill; I gån i dag i stridena emot edra fiendar. Edart hjerta vare icke blödigt; frukter eder intet, bäfver intet, och grufver eder intet för dem; Ty Herren edar Gud går med eder, att han skall strida för eder mot edra fiendar, och hjelpa eder. Men ämbetsmännerna skola tala med folket, och säga: Hvilken som ett nytt hus byggt hafver, och hafver icke ännu vigt det, han gånge sina färde, och blifve hemma; på det han icke skall blifva död i stridene, och en annar viger det. Hvilken som hafver plantat en vingård, och hafver icke ännu gjort honom menligan, han gånge sina färde, och blifve hemma; på det han icke blifver död i stridene, och en annan gör honom menligan. Hvilken sig en hustru trolofvat hafver, och hafver icke ännu hemtat henne hem, den gånge sina färde, och blifve hemma; att han icke dör i stridene, och en annar hemtar henne hem.
Jag blef förtviflad, kunna komma in vid akademien vid 16 års ålder men ej få denna tanke framlockade strömmar af tårar. Förgäfves! det kostade pengar och hvad var min lefnadslycka mot dessa usla papperslappar? Intet! jag måste stanna hemma. Hur djupt jag grämde mig vet ingen men när jag kom hem var jag sjuk, det var ’bleksjuka’ – men den bleksjukan satt i hjertat derför var den så svår att bota; hoppet lefde dock ännu, det blef allt starkare. Jag kan arbeta, jag vill med egna krafter försöka att nå målet, tänkte jag, beslutet var fattadt, jag blef guvernant; jag läste om nätterna, jag läste om dagen, till ritning blef der nästan ingen tid, men det var ändå för konsten jag sträfvade. Då jag fattat mitt beslut sade jag till min lärare: ’Jag skall försöka men kommer jag ej till akademien när jag är 20 år skall jag aldrig försöka mer’. – Jag sparade och satte i sparbanken, jag sparade hvartenda öre jag kunde undvara, menskor började säga till mig att jag var snål, det bekymrade mig ej. – Jag var 20 år, hade samlat så många pengar att jag för dem kunde vara vid akademien ett år, med flit och sparsamhet skulle jag sedan kunna uppehålla mig, jag hade något legat af mig i ritning det är sant, jag hade fått för litet för min dyrbara tid. – Jag bad pappa att få resa, han sade nej, jag tänkte ’jag skall nog ändå’. Helt oväntadt – en månad eller två, innan jag skulle resa – får jag ett bref från pappa deri han säger att ville jag ännu lika gerna till Stockholm skall jag skynda mig att bli i ordning, pappa vill betala vistandet, jag svarar med samma bud att jag skall göra mig i ordning, samma dag säger jag upp mig till T:s, ett par dagar efter gick jag till Hårderup, skrifver ansökan till slöjdskolan, min kusin Anders lofvar att skaffa mig en hygglig familj att bo hos och pappa lofvar att hemta prestbetyg. Några dagar efteråt kommer pappa med betyget och ansökan med sig, färdigt att skickas på posten, men förklarar med största lugn att han alldeles icke ämnade skicka det, tillika hade han helsning med sig från prosten D. att jag ’skulle komma ihåg fjerde budet’.
Utsk:t måste fritt få följa sin öfvertygelse och Stånden sedermera ge sin tillkänna. För öfrigt vill jag icke motsätta mig den begärda återremissen, men undanbedjer Utsk:t alla sådane förständigande!), som Hr v. Qvanten velat gifva detsamma. Hr Olivecrona: Det är ett yttrande af Hr v. Qvanten, som föranledt mig att begära ordet. Han sade nemi. att jag misstagit mig om syftemålet med Gr. Anckarsvärds motion. Detta har jag dock icke gjort, utan misstaget ligger deremot på Hr v. Qvantens sida. Gr. Anckarsvärd åsyftar nemi. att allönandet af några professorer uti de kunskapsgrenar, som äro af väsendtligaste vigt för den högre och allmänna statsmannabildningen, vore hvad under närv:de förhållanden erfordrades, för att inom hufvudstaden införa början till en anstalt, som säkerligen ej skulle dröja att vidare utveckla sig sjelf till det mål den hade att upfylla. Hr v. Qvanten deremot yttrade att föreläsningar skulle hållas i estetik och skandinavisk litteratur ra. m., på det att icke blott den bildade allmänheten, utan äfven eleverna vid speciela undervisningsverk deraf skulle hafva nytta. Detta bevisar tydligen att Hr v. Qvanten misstagit sig om syttemålet med Gr. Anckarsvärds motion. Jag vill ej vidare uptaga tiden med att ytterligare påpeka hvad som vore att anmärka, utan får, på samma grunder som jag i mitt förra yttrande aulörde, anhålla om bifall till Utsk:ts förslag. Gr. af Ugglas. Carl Ludvig: För min del anser jag det ingalunda välbetänkt af R. o. Ad. att, på sätt Frih. Raab föreslagit, utan föreg:de pröfning bevilja ett belopp af 10,000 rdr rmt till det ifrågav:de ändamålet; så mycket mera som R. o. Ad. icke med säkerhet vet huruvida med denna summa kan uträttas, hvad dermed afses, eller om icke denna summa är för hög. Hvad sjelfva frågan vidkommer, tror jag ingalunda att Utsk:t saknat skäl för motionens afstyrkande i det skick, motionen var.
Häremot anser jag mig blott behöfva erinra, att, efter hvad tillförne är visadt, ifrågavarande anslag beviljades i ändamål att bereda en förökad löninkomst åt den }rngste StatsKommissarien, för hvilken all aflöning blifvit af Rikets Ständer vägrad; att detta anslag derföre äfven kallades lönfyllnad och år efter annat beviljades: att en lönfyllnad, hvilken sålunda fortfarande utgår, otvifvelaktigt är af helt annan och mera bestämd egenskap, än tillfälliga arfvoden, hvilka, eldigt hvad sjelfva benämningen tydligt utmärker, bero af oförutsedda fall samt deraf följande temporära behof; och slutligen att denna lönfyllnad icke annorledes blifvit anvisad till utgående af extra utgiftsmedlen, än med vilkor af framtida ersättning utaf andra hufvudtitelns besparingar. Och då för öfrigt de i mitt förra memorial, till stöd för anmärkningen i denna del, anförda grunder å svarande sidan ej sökt vederläggas, är jag äfven pligtig att, under åberopande af samma grunder, nu göra den tillämpning deraf, att de Herrar Ledamöter af StatsRådet, hvilka deltagit i rådslagen angående meranärnnda lönfyllnads beviljande, dervid finnas hafva åsidosatt hvad Regeringsformens 63 §. till iakttagande stadgar. 4:de Punkten. Såsom svaromål å anmärkningen emot de rådgifvande åtgärder af den 1 September 1837 och den 26 Oktober 1838, enligt hvilka åt Generalspersoner, som utsågos att tills vidare förvalta Presidentsembetet i Kongl.
I afs. på hvad som är sagdt om hans verksamhet såsom biskop, så må jag åtminstone erinra om en branche deraf, uti hvilken biskop Agardh otvifvelaktigt öfverträflat de fleste af rikets biskopar, nemi. i sitt nit och intresse för undervisningsväsendet. För öfrigt är det ganska svårt, då fråga är om en så utmärkt man som Agardh, att tala om det ena eller andra beloppet, emedan hans förtjenster kunna icke mätas med siffror, ej eller den belöning, som med afs. på dessa förtjenster skall tilldelas hans enka. Motionären har begärt, att en pension skulle beviljas åt Agardhs enka till enahanda belopp, som blifvit enkan efter Frih. Berzelius eller professor Geijer beviljade, och StatsUtskit, har föreslagit en summa, som är emellan dessa 2:ne belopp, d. v. s. något lägre än Frih. Berzelii enkas och något högre än Geijers, och då det, som sagdt,- är ganska svårt att komma till ett riktigt bedömande af siffrans lämplighet, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts hemställan uti ifrågav:de hänseende. Hr Nordenfelt: Då den siste talaren framhållit, såsom särdeles utmärkta, prof. Agardhs förtjenster om skolan, kan jag icke neka sanningen den gärden, ehuru ömtålig saken än är, att Karlstads stifts skolor f. n. alldeles icke stå högt i anseende, och ett praktiskt bevis derpå är, att alla innevånare i länet, som hafva råd dertill, skicka sina söner till Orebro skola. Jag har derföre icke något skäl att, med afs. på biskopens verksamhet för skolväsendet, frångå den åsigt, som jag förut yttrat, utan vidblifver det förslag jag framställt. Hr Hjärne, Harald: Här har man egentligen talat om prof. Agardhs förtjenst i afs. på skolväsendet, men detta nr en af hans minst framstående.
Ståndet, med ogillande af Stats-och Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 528, dels om all jords lika beskattning, dels oek om förändring i skatternas utgörande, ansett Riksens Ständer böra till Kongl. Maj:t framställa den underdåniga önskan, alt intill nä» sta Riksdag må, genom Kongl. Maj.ds Nådiga försorg utarbetas, och efter inbemtande af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, Ständerna Bihang till R. St. Piot. g:de Sami. U/dr. d. ? Nov, iga$. förelaggas eli. förslag öfver beloppet af indelde och behållne Statsinkomster, hvilka genom ordinarie .Räntors och Kronotiondes afskaffande, kormiie att saknas, samt derest grundsatsen; Jordens lika beskattning antages genom allmän Bevillning ersättas, på det Stalsregleringen och Bevillningsbeloppet ina nästkommande Riksdag derefter kunna bestämmas, i händelse ofvannämnde Förslag då skulle vinna Rikets Ständers bifall; uti hvilket beslut de öfriga Riks-Stånden blifvit inbjudne, att sig förena: men då Preste-Ståndet deli 17 nasti; Oct. bifallit Utskottens i detta ämne afgifna Betänkande, ansåg Ståndet sig böra dervid förblifva, och således ej kunna antaga Jledcrv. BondeSlåndets ofvanberörde inbjudning. S. D. Afslogos vid förnyad föredragning* Lag-Utskottet Utlåtande: ]NT:o ai4, om ändring i 17 Gap. 8 §. Hans delsbalken, inrättande af Förmyndarekammare i alla Rikets provincer och förslag till en förändrad Hypothekslag m. m. Frit, Ut dr. d, ? Nov. 1S23. St Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkanden N:o 215, angående anskaffande af Bergsting Rätter och Bergmästare Ämbeten.
Men när Fullmäktige, till följd af föreg:de Ständers beslut, redan hafva rättighet att uplåna 6,533,333 Rdr 16 sk. Bko, så måste de väl äfven äga rätt att låna 2,520,000 Rdr Rmt. Det synes mig således, som om striden ang:de de befintliga tillgångarne är en strid om Påfvens skägg, och som om, i fall StatsUtsk. begått något fel, det icke består deruti, att Utsk. anvisat utgifter på tillgångar, som icke finnas, utan deruti, att det förbisett den omständigheten, att det finnes en möjlighet alt anskaffa penningar till Jernvägarne genom att, enl. redan fattadt beslut, uptaga lån. Det synes mig, som om rätta sättet att i denna sak gå till väga vore alt, om möjligt, gifva n. v. Fullmäktige i Riksg:sKont., så att säga, en påminnelse om att, då Betänk, blifvit bifallet, genast gå i författning om lånens uptagande. Måhända kan den långa discussion, som här förevarit, medföra den nytta, att n. v. Fullmäktige blifvit, om jag så får uttrycka mig, skrämda att i detta afseende, så fort som möjligt, vidtaga någon åtgärd, hvilket också torde vara af största behofvet påkalladt. Jag har sjelf sett bref från Salomon Heine i Hamburg till en Ordflde i en af våra Hy potheks-föreningar, deruti Heine säger, att han icke kan lemna några lån på de vilkor, som denna Hypotheks-förening begärde, af det skäl, att man i Hamburg väntade ansökning om erhållande af ett ofantligt stort lån för Svenska Statens räkning. Om nu detta stora lån till en början inskränker sig till 2 milhr, som här äro i fråga, så kunde hända att vilkoren kunde blifva mycket bättre, än om man genast begärde det stora lånet. Jag tror således att det är nödvändigt att Fullmäktige, så fort som ske kan, 318 Den 18 April e. m. gå i författning om penningars anskaffande, och att det således jemväl är af vigt att Utslcs Utlåt., så fort som möjligt, bifalles. Hr Gr. o.
Huru många skickliga gesäller hafva icke genom afundsamrna ”besigtningsman af yrket,” blifvit uppehållna och huttlade och sedan de i väntan på utgången fördrifvit sin tid i sällskapandet med blifvande embetsbroder, slutligen då de för mästareprofvet inbesparade penningar tagit slut, varit redlöse och arbetslöse, ofta förstörde till lynne och seder? Det är delta förhållande och den opålitlighet i uppfyllandet af åtagne arbetsförbindelser, som till stor del vållar alt handtverkerierne i städerne vida mindre anlitas än de eljest skulle blifva det. Många förmögna familjer, i synnerhet på landen, inskränka sina behof för det obehag det medför att hafva med dem att göra, då vanligen förskotterna blifva det vissa och arbetets fullföljande det ovissa. De förskaffa sig heldre, om ock med större kotsnad, utländska saker eller begagna egna arbetare. Med Allmänna Besvärsoch Ekon omi-Utskottets Utlåtande, N:o 106. 15 ett ord: äfven i det fallet är det bästa, att åtminstone stadna vid hvad det är: och jag förmodar, att Rikets Ständer icke eller nu skola, sedan Irågan derom vid sista riksdagen förfallit, besluta i 28 § den föreslagna betydliga förhöjningen i afgiften till Fabriksoch Handtverks-föreningarnes kassor, som skulle blifva serdeles tung för mängden af sig genom handtverks-arbelen försörjande; liksom jag hoppas att Regeringen i alla fall skall låta allt förblifva, hvad 1846 års Förordning angår, i sitt nuvarande skick, på det erfarenheten må visa hvad verkan den för våra haridtverksnäringar under tiden kan utöfva. I detta afseende äro flera städers exempel och hela den öfriga befolkningens belåtenhet med densamma en borgen, att förändringarna åtminstone icke böra blifva återgående till det gamla, utan snarare framgående till en större frihet. STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1851. Allm. Besvärsoch Ekon.-UIsko Hels Memorial Ro 107, och Betänkande Ro 108. 1 N:o 107.