Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att 1111, såsom i början af diskussionen blifvit föreslaget, man skulle bifalla Ekon.-Utsk:ts Betänk., som visserligen äfven omfattar myntfrågan, men hvars tillstyrkande dock endast går ut på, att man skulle söka en öfverensstämmelse mellan de Skandinaviska rikena; att bifalla detta och lägga till handlingarne Banko-Utsk:ts Betänk., som deremot åsyftar att införa ett nytt myntsystem, utan särskildt afseende å de Skandinaviska rikenas inbördes förhållande, det går, efter mitt omdöme, alldeles icke an; ty i så fall har R. 0. Ad. icke fattat något bestämdt beslut eller uttalat sin åsigt om det af BankoUtsk:t framställda förslag. Jag tror således att man måste fatta beslut i båda frågorna och har för min del icke något emot att beslutet blir bifall till båda Utskrns Betänkin; men jag anser att i så fall ett tillägg bör göras till Banko-Utsk:ts förslag, på det att det beslut, som fattas med anledning af detta Betänk., må stå i öfverensstämmelse med det, hvari jag föreställer mig att det Höglofl. Ståndet, på grund af Ekon.-Utsk:ts Betänk., stannar. Hetta tillägg borde afse att åstadkomma en enhet mellan de Skandinaviska länderna i fråga om myntsystem, och Deu 4 April. 475 kunde göras hufvudsakligen i öfverensstämmelse med hvad Hr Nordström i sin reservation föreslagit. Likväl torde vara nödigt att företaga en ändring i afseende å ett der förekommande uttryck. Hr Nordström föreslår nemi. inledande af underhandling med grannstaterna. Detta ord »grannstaterna» anser jag vara mindre lämpligt, ty derunder inbegripes äfven Ryssland, och jag tror icke att det vore värdt att med detta land inleda några underhandlingar för åvägabringande af öfverensstämmelse i berörda hänseende. Ordalagen borde derför affattas enligt min tanke så, att den begärda underhandlingen alsåge endast de Skandinaviska grannstaterna.
Det som någongång blifvit yrkadt i afs:de å t. ex. biskopslönerna, att de skola indragas och anslås icke till prester, utan till skolorna, till välgörande ändamål o. s. v., det anser jag vara orätt; men att deras privilegier skola vara så starka, att då sockneboerna säga: »vi vilja icke taga */10 öre ifrån edra inkomster, utan vi vilja blott hjelpa eder att förvalta dem, så att de icke allenast gifva högst betydligt mera, än nu, utan äfven göra nytta med sig», då kan jag för min del icke finna, oeh då tror icke heller att talet om privilegier i detta fall bör komma i fråga. Ofverläggningen förklarades fulländad oeh den K. Proposai jemte yttranderne remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utskrt. it. o. Åd. åtskiljdes kl. %. till 4 e. m. in fidem, O. Braket. Onsdagen den 23 November 1859. Plenum kl. 6 e. m. Justerades protokollet för d. 9 dennes. Föredrogs oeh remitterades till StatsUtsk:t följande d. 19 d:s bordlagde K. Propositioner oeh Skrifvelser till K. St., nemligen: Propoiitionerne, ang:de anslag af vinoch byggnadssäd för Qvarsebo församling; ang:de ytterligare anslag för reparations-arbeten å Westerås domkyrka; ang;de ytterligare anslag till iståndsättande af Linköpings domkyrka, samt Skrifvelserne, ang:de ifrågasatt upphörande af de s. k. frisocknarnes tjenstbarheter till
1 ena fallet är det fråga om att åt en ännu lefvande person tilldela en medalj, och detta bestämdt derföre, att lian enligt deras åsigt, som föreslagit den, utmärkte sig i den strid, sorn jag omnämnt; i andra fallet är förslaget att åt en behöfvande enka efter en utmärkt afliden person tilldela en pension. Ifall prof. Fryxell vid sin död komme att efterlemna en i behöfvande omständigheter stadd enka, är jag öfvertygad att alla de, som lika med mig talat emot den nu förevar, frågan, skulle utan betänkande deltaga i beviljande af en pension åt henne. Vidare har Frih. Jakob Cederström förebrått mig såsom ett bevis på partisinne, att jag, vid omförmälande att en strid ägt ram emellan prof:ne Geijer och Fryxell, benämnt den förre en stor häfdatecknare och den sednare en skicklig berättare. Ehuru det var en tillfällighet att jag för den sednare icke använde samma epitet som för den förre, sä tror jag mig likväl kunna försvara det tadlade uttrycket dermed, att det förnämsta arbete prof. Geijer presterat, kallas: ”Svea Rikets Häfder”, hvilket således berättigar honom att kallas häfdatecknare, hvaremot prof. Fryxell sjelf benämnt sitt förnämsta historiska verk; ”Berättelser ur Svenska historien”. Samme Frih. Cederström tyckes tro, alt prof. Geijer, om han lefvat och varit ledamot af detta Stånd, skulle varit den första att tillstyrka det den ifrågavar. medaljen måtte beviljas åt prof. Fryxell. För min del är jag öfver tygad att den förre i sådant fall skulle, efter hvad som här förevarit, afhållit sig från allt deltagande i denna diskussion, genom att hålla sig aflägsnad från detta rum, och om hän äfven varit närvar. hade han verkligen varit den ende af detta Stånd, sorn af grannlagenhet bordt finna sig uppmanad att votera för bifall.
11 — a undrar, hvilket är vackrast att sätta omkring virkadt täcke, spets eller frans. För min del tycker .jag mera om spets och lemnar har en beskrifning på en tvärspets, toffelvirkning. Man lägger upp 24 maskor, vänder och virkar ett tätt hvarf, vänder och virkar 17 täta m., så 3 luft ni. och hoppar öfver 3, derpå 3 täta, så 3 Iuftm., vänder, 3 täta, 3 luftm. och hoppar öfver 3, fortsätter så, til man får 2 hål, sedan 13 täta, vänder och virkar 10 täta, 3 Iuftm. o. s. v. till man har 3 hål; så- lunda fortsattes till man har ö häl och är då spetsens bredd 35 maskor. Vid hvarje vändning virkas 1 luftm. Sedan fortsätter man och minskar lika mycket, som inan förut ökat, tills man äter har 1 hål och 23 maskors bredd. Denna spets bör virkas mycket löst och tar sig då, ehuru enkel, mycket bra ut. Helsingc-stinta. 1 skalp, valnötter knäppas, så att nötterna blifva i halfvor. 1 skalp, toppsocker styckas och doppas hastigt i vatten samt lägges i förtent kastrull. Dä sockret kokat en stund och väl smält, ihälles en desertsked ättika. Då sockret kokat till karamell (hvilket pröfvas genom att hälla några droppar i ett glas kallt vatten), iläggas några nötter i sänder samt upptagas med gaflél och läggas pä en oljad marmorskifva. Vill man hafva VI vilja särskildt fästa uppmärksamheten på Iduns lämplighet for platssökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom för alla öfriga slags det ännu bättre, ilägges en bit vanilj att koka med sockret. Om sockret ej vill klarna, utan ser ut som en tjock gröt, inalles försigtigt mera vatten. Att kandera apelsinklyftor tillgår pä samma sätt, men till alla dessa måste göras små veckade papperslädor. Då jag skulle uppsätta svaren på dessa frågor, uppstod den tanken allra först: » Månne icke » Fader » står under » tofifelp », eftersom han tyckes hysa fruktan för att framhålla sia faderliga makt och myndighet ?:.
I sädant stick förblef' denna lön intill desi l stöd af Stats-beredningcns fbrsiag, Kongl. Majt. genom Nädigt Bref af den 4 Aprill 1797, täckls förordna i alla Län, ehuru de förut efter LänenS olika bcstaffcnhct och storlek hade olika löner, borde äga lika Lön, eller ivo R:d ärligen Contant, samt indclningarne indragas, dock at de, af dä »varande Innehafware, tijl deras afgäng singe upbäras, men ben conkante tilökningen »frän den 1 April samma Är vwilkorligen till Kronan ingä. Ester gjord underdänig ansökning af Läns Dokhällaren i delta Län, som sedermera bljfwik och ännu är Lands - Kammererare, men den sistnämnde Sysslan tilhörande Lön icke innehafwcr, utan af förra Lands - Kamercraren Herr Assessor Sandstiöm, sä länge dess permissions tid, jemnlikt Kongl. Brcfwek den 12 Januari» 1789 warar, upbäres, at fä bibehälla den honom förut tillsiagne indelta och contante Läns.Bokhällare-Lön oförändrad, har wäl Kongl. Majtk uti nädig Sk ifwelse af den 27 Januarii 1799 dertill lemnat Nädigt bifall, dock allenast pcrsonclt för Läns-Dokhällaren eller nu »varande Lands - Kamererare, samt förordnad at Lönen sedermera skulle Contant utgä, men i anscnde till serstildtc omständigheter wid denne syssla uti Stockholms emot andre Län, med isv R:d ärligen.
5 Häft. 3 18 Lag-Utskottets Betänkande M 16. emellan de enligt 5 § besvågrade personer; och denna uppfattning af förhållandena torde icke jäfvas af det allmänna tänkesättet. Då dessutom äktenskap inom de i 6 § omnämnda svågerskapsled torde vara lika sällsynta som giftermål enligt 5 § äro vanliga, vöre ett förkastande af förslaget på grund af omförmälda förmenta inkonse qvens endast att uppoffra en praktiskt nyttig reform för en teori, om hvars ofelbarhet meningarne kunna vara delade. Utskottet anser sig'derföre ega fullt skäl till den vördsamma hemställan, alt Rikets Ständer mätte för sin del besluta en författning, hvarigenom förklaras, alt del i 2 Kap. 5 § Giflermåls-balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 10 April 1810. förekommande förbud för der uppräknade personer, att utan Konungens tillstånd med hvarandra ingå äktenskap, upphört att vara gällande; dock alt derigenom icke sker någon ändring i lagens stadganden i 15 Kap 1 § Rättegångs-balken, om jäf emot domare, och i 17 Kap. 7 § samma Balk, om jäf emot vittnen. Stockholm den 3 Januari 1860. Reservationer: Af Herr Grefve Sparre, Eric. »Ehvad lagstiftningen förändras partielt eller på en gång, måste, efter mm öfvertygelse, tillses, att lagen, som man säger, hänger tillsammans, att icke förvillande inkonseqvenser inträffa, som rubba lagens sammanhang. Minst bör Lag-Utskottet, hvars åliggande det är «att utarbeta inkomna förslag till stiftande eller ändring af lagen,» underlåta att fästa uppmärksamheten dervid En sådan inkonseqvens är det onekligen, att tillåta äktenskap emellan närmare an förvandter t. ex. med broders, brodersons eller systersons enka: men låta förbudet qvarstå mot äktenskap med fjermare, t. ex. emellan en man och hans hustrus stjufmoder, eller hans döda dotters mans enka . emellan hvilka något, särdeles vördnadsförhållande ej gerna kan åberopas.
Dagens sorl hade redan tystnat, och blott efter långa mellanskof hördes en vagn rulla öfver Norrbro och Gustaf Adolfs torg, medan ljudet deraf åter långsamt bortdog i någon af de angränsande gatorna. Fyra kanonskott dånade från Riddarholmsfjärden, tornuren i de närmaste kyrkorna slogo afmätt tre qvart, och från Skeppsholmen hördes svagt en flerstämmig sång. Strömmen, hvars yta syntes spegellugn, var ock klar som en spegel, så att ett för ankar liggande fartyg deri afbildade hvarje tåg af den mörka tacklingen, mellan hvilken fantastiskt ett par matta stjernor framskimrade från den skönt blåa, ur djupet blickande natthimmeln. Jag vill hoppas, att läsaren blef rätt sömnig vid slutet af förra kapitlet, det vill säga, att det var en verklig qvällstund, så att den kändes i ögonlocken, och endast kanonskotten kunde hålla dem öppna, tills båten väl landat vid bysten. Också andra orsaker till sömn kunde väl finnas, emedan läsarinnan omöjligen ännu kan gissa, hvad af allt detta månde blifva, då ännu icke minsta spår till någon retande intrig förekommit. Och tiden är nu så ond, att ingen nöjer sig med bara hvardagshistorier, vore de än så väl målade, utan hvar och en pockar på något intressant, d. ä. någon rätt fiffig osanning eller dikt, som den artigare benämnes, så groteskt tilltagen och underbar, att endast förenämnde Ingen någonsin hört eller sett dess make. Att hitta på en sådan vore nu en lätt sak, om förf. eljest vore fyndig, och nb. om berättelsens sannfärdighet tilläte sådana diktareutflygter. Likväl kan sanningen också stundom ega sitt behag, och, för att ej längre sätta sagde älskvärda läsarinnas tålamod på prof, vill förf. nästa höst, d. v. s. just nu, upplyfta en liten flik på den slöja, hvaraf den hittills varit omhöljd. Behagar läsarinnan titta tillbaka i den lilla boken, så skall hon till sin förvåning finna, att vi ännu icke skådat någon af de handlande personerna i enrum – blott en af dem under ett ögonblicks ensamhet på gatan – , ehuru sådant när som helst varit vår obestridliga rättighet.
Fortsattes behandlingen af Allm. Besvärsoch Ekon.Utskits Utlåt. N:o 161, dervid förekom Förslaget till förordning om kyrkostämma samt kyrkooch skolråd. § 26. Tillkännagafs att Preste-Ståndet bifallit gin samt att Borgare-St:t antagit densamma med iakttagande af orden »kyrkoråd och skolråd.» §:u bifölls. § 27. Efter Deri 10 Oktober f. di. 145 Efter tillkännagifvande, att Preste-St:t bifallit §:n samt att Borgare-St.:t för densamma antagit följande lydelse: »Kyrkorådet oell Skolrådet sammanträda på Ordf:ns kallelse, såvida han det nödigt finner, eller då minst halfva antalet af ledamöterne derom gör framställning»; blef §:n af K. o. Ad. bifallen. g§ 28 och 29. Tillkännagåfvos vara antagna af Preste-Sf:t samt godkände af Bo rgare-Strl, med den förändring, att orden »Kyrkooch Skolråd» utbyttes emot orden »Kyrkorådet och Skolrådet». §§:ne biföllos. § 30. Tillkännagafs, att Preste-St:t, bifallit §:n, samt att BorgareSt:t antagit densamma med utbyte af orden »Kyrkooch Skolrådet» till »Kyrkorådet». Gr. Sparre: Jag bar visserligen ingen väsendtlig anmärkliing mot denna §, utan den rörer egentligen blott redaktionen. §:n börjar nemi. med att säga, det kyrkooch skolråd må icke gifva annat än föreställningar och varningar, och omedelbart derefter innehåller den, att om föreställningar och varningar icke verka, så får man vidtaga laga åtgärder. Den sednare meningen står således i uppenbar strid med den förra. Det är påtagligen ett förbiseende vid redaktionen. Denna är onekligen bättre i den nuv;de Förordnm om Kyrkoråd af den 29 Aug. 1843, hvars 5:te g säger: »Kyrkoråd bör genom föreställningar, varningar och förmaningar söka förmå de felaktige till rättelse. De kunna gifvas af kyrkoherden dels enskildt, dels inför kyrkorådet, och kunna äfven oftare förnyas.
Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 6 dennes afgifne, samt den if i samma, månad, på bordet lagde Utlåtande, angående Ståts-Regleringen i hvad som rörer Riks-Statens andra Hufvud-Titel, blef samma Utlåtande, i anledning af dervid gjorde Anmärkningar till Utskottet återremitteradf. Ut supra. y Herr Grefven och LandtMartialhen tillkännagaf att Riddarbus-Utskottet till följd af Rid* derskapets och Adelns den 1 dennes eftermiddagen fattade beslut, låtit prägla den Medalj, som borde Friherre Klingspor, Fredric Philip tillställas, och hvilken af Ordföranden i Riddarhus.Utskottet, blifvit till Herr Grefven och LandtMarskälken öfverlemnad, samt nu Ridd. och Ad. Rrot. V % A/d. 30. 146 Den 21 Aprtl. äfven uppvistes; i anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke berörde Medalj, jemte det sistnämnde dag beslutade Protocolls-Utdrag, som innefattade Ridderskapets och Adelns beslut i detta ämne, finge till Friherre Klingspor expedieras. Bifölls. ’ Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan £ tili 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Tisdagen den 21 April. Plenum klockan 4 eftermiddagen. Grefve Lewenhaupt, Gustaf, tog såsom äldste närvarande Grefven klubban. Sedan 43, 44, 4^ och 46 §.§. i Riddarbus-Ordningen blifvit uppläste, företog Höglotlige Ridderskapet och Adeln val af 6 Eiectorer och 2 Suppleanter, hvilka skul - Den åi April, 14? le äga utvälja Committerade till Tryckfrihetens vård» Efter förrättningens slut blef Val ProtOcollet förseglat, för att i nästa Pleno uppbry* tas och kungöras» Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till 8 eftermiddagen.
v Fjärde kammarmusiksoarén ' gifves nästkommande tisdag i Vetenskapsakademien efter ett som vanligt godt program. Oupplösliga band. (Forts.) Tants egen historia, aldrig endast anad. Teater och musik. Kungl. operan bjuder under den närmaste tiden på ett synnerligen intressant gästspel. Den från ett par föregående besök härstädes bekante och högt uppburne operasångaren d ' Ändrade kommer nämligen att uppträda i några af sina mest framstående partier. Början göres i morgon lördag med operan » Don Juan », i hvilken som bekant hr d ' Andrade innehar titelpartiet. Den framstående sångaren kommer vidare att sjunga titelpartiet i » Vilhelm Tell » och Volframs parti i » Tannhäuser. » Emellertid satt j a g n u h ä r i min m å n b e - lysta enslighet, en f. d. arftagerska eller åtminstone m e d dåliga utsikter att en gång få öfverta min arfvedel. Men innan hon ä n n u talat till slut om de förhoppningar vi ägt och det ovissa i v å r a n ä r v a r a n d e utsikter, s å fick h o n del svar, att min kusin, med salig d u m b o m, a n s å g de ä k t e n s k a p lyckligast, s o m icke blefve utaf och, att h a n för sin del icke ville lägga två strån i k o r s för att störta oss i ofärd. Kusin M a g n u s rörde icke s å mycket som ett finger för att hålla o s s kvar. Att se oss på ryggen föreföll honom troligtvis: all right. J a o m? J a g vet det icke. Det v a r mig alldeles, som om mitt hjärta i d e n n a stund blifvit förvandladt till en isbit. I DU N 72 försoffning, hvari jag matt sjunkit tillbaka mot fåtöljens ryggstöd. » Låt Lova t ä n d a l a m p a n, » fortfor hon, » man kan bli mjältsjuk af att sitta i mörkret. » Det h ö r d e nämligen till tants egenheter, en egenhet, som hon för resten delar med månget godt folk, att hon aldrig ville e r k ä n n a, att hon tog sig en liten middagslur.
Hederv. Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets handläggning remitterat en i berörde ämne af Riksdags-fullmägtigen Anders Nilsson från Östergöthlands Län väckt motion, jemte åtskilliga med anledning deraf framstälda förslag och åfgifna anföranden; varande af motionären med hänsigt till de olägenheter, som räntegifvarne vanligen skola få vidkännas, i följd, af den nu gällande ordningen för markegångssättningen och serdeles af Kongl. Cammar-Collegii rättighet, att ändra och höja de af comiterade för markegångs-sättningen upptagne priser, yrkadt, alt den hitintills medgifna rättighet att öfverklaga de af comiterade inom länen fastställda markegångs-laxor måtte lill all kraft och verkan upphäfvas och samma taxor i oförändradt skick lända tili efterrättelse ; att vid markegångs-taxornas uppgörande icke, såsom nu skedde, endast det löpande årets varuvärden skola bestämma markegångs-prisen, utan att dessa må antagas efter medelberäkning af hvad räntepersedlarne gällt under de 9 sistförflutne åren, jemförde med hvad de gälla det år för hvilket taxan sättes; och att Landshöfdingarne, hvilka såsom ordförande i comiteerne för markegångssättningen vore i tillfälle alt, ehuru ej röstegande, indirect inverka på comiterades beslut, måtte från denna befattning befrias och comiterade likasom annan commuual-nämnd lemnäs öppel att en ordförande bland sig sjelfve utse.
» Ingrid reste sig upp, såg på Henrika en blick, som tycktes se förbi henne ut i rymden, hennes brännheta händer grepo tantens, och hon stammade: Margareta — hvad kunde hon väl ha gjort för ett b r o t t? D e n tanken kom oupphörligt igen. H a d e hon stulit, hade hon bedragit sin man, hade hon öfvergifvit sitt barn, hade hon kanske rymt ifrån dem med en » J a g vet inte, hvad det är; nyss var jag bedröfvad intill döden, o c h nu — det är som om osynliga händer vaggade o c h smekte mig, och jag är inte rädd längre — jag tror, att jag vågar bedja! » S o m en blixt stod Ingrid upprätt, stirrande framför sig, o c h kallsvett trängde fram vid hennes tinningar. M o d e r n! H o n hade glömt modern o c h sin lifsuppgift för att sitta der och höra på redogörelse för en teaterpjes o c h sjelf önska sig få gå på teatern! H o n var då alldeles förstockad, omöjlig att få in på den rätta vägen! D e n gamla menniskan inom henne kunde då icke d ö! A l d r i g hade Ingrid känt ett sådant förakt för sig sjelf. D e t var en dödssynd hon begått, den kunde aldrig bli förlåten! Hon föll på knä pä mattan. Henrika betraktade hennes af extas lysande ansigte, lade händerna på hennes hufvud och sade högtidligt: Hon begaf sig på väg hem, men hennes ben ville icke bära henne, o c h hon måste stiga upp i en spårvagn. H e m k o m m e n stängde hon in sig i sitt rum o c h kastade sig ner på sängen, darrande i hela kroppen af uppskakning. Det var ändå det värsta af allt, hvartill hon gjort sig skyldig, sedan hon tog lifsuppgiftens tunga, men ärofulla ok på sina axlar. Å h, hon var icke värdig en sådan uppgift, nu hade hon fått bekräftelse derpå, hon var för svag, för syndig, för fästad vid verlden, aldrig skulle den helige ande kunna ta sin boning i ett så orent o c h besmittadt hjerta.
Då drottningen seglade förbi Kullaberg, kom Kullamannen ut ur sin bergshåla. Och han lät det svarta berget öppna sig, så att hon såg hur guldoch silfverådror löpte fram därinne och fägnades åt hans rikedom. Då Storråda for förbi Hallandsfloderna, sam strömkarlen ned för sina forsar och fall och kom ända ut i älfmynningen och spelade på sin harpa, så att skeppen dansade på vågen. Då hon seglade fram under Nidingarnas skär, lågo hafsfruarna där och blåste i snäckor, så att vattnet sprutade upp till höga skumpelare. Men då motvind blåste, kommo leda troll upp ur djupet och hjälpte Storrådas skepp fram öfver vågorna. Somliga lågo vid aktern och sköto på, andra togo rep af sjögräs i munnen och spände sig för skeppet som hästar. De vildaste vikingar, som kung Olaf ej ville tåla i landet för deras ondskas skull, kommo roende mot drottningens skepp med seglen nedfällda och änterbilorna höjda för att börja strid. Men när de kände igen drottningen, läto de henne fara vidare oskadd och ropade efter henne: »Vi dricka en skål för ditt bröllop, Storråda.» Alla hedningar, som bodde utmed kusten, lade ved på sina stenaltare och offrade både får och get till de gamla gudarna, för att de skulle stå Storråda bi på hennes färd till den norske konungen. Då drottningen seglade uppför Nordre älf, kom sjörået simmande utmed skeppet, sträckte sin hvita arm upp ur djupet och räckte henne en stor, klar pärla. »Bär denna, Storråda,» sade det, »så att kung Olaf må blifva intagen af din skönhet och aldrig kunna glömma dig.» Då drottningen hade kommit ett litet stycke uppför älfven, hörde hon ett starkt brusande och buller, så att hon undrade om hon skulle möta ett vattenfall. Ju längre drottningen kom, desto mer tilltog larmet, och hon trodde till sist, att hon skulle komma midt i en stor slaktning. Men då drottningen rodde förbi Gullön och svängde in i en bred bukt, såg hon det stora Kungahälla ligga på älfstranden.
S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Stats-Utskottet följande Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen: l:o angående utbyte af Kronan tillhörig mot enskild mans jord, till utvidgande af Andra Lif-grenadier-regementets lägerplats Malmen; 2:o angående afsöndring af jord från f. d. korporals-bostället Husie, till utvidgande af Husie församlings kyrkogård i MalmöhusJän; och 3:o angående beviljande för staden Örebro, dels af ett anslag utan återbetalningsskyldighet och ett amorterings-lån för tomt-regleringen derstädes, dels ock ett byggnads-lån. S. D. Vid föredragning af Särskilda Utskottets för behandling af bränvins-frågan Betänkande N:o 9, i anledning af motioner om reglerande af bränvins-tillverknin gen för höstmånaderne innevarande år, blef samma Betänkande med ogillande lagdt till handlingarne. Den 10 Juni. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades UW^Siats-Uiskoltet Kongl. Maj:ts nedannämnde den 7 dennes e. m. ankomne och på bordet lagde nådiga Propositioner och Skrifvelse till Rikets Ständer: l:o angående ifrågastäldt utbyte af Kronan tillhörig emot enskild mans jord, i och för utvidgning af Andra Lif-grenadier-regementets lägerplats Malmen; 2:o i fråga om afsöndring åfjord från f. d. korporals-bostället vid Skånska Husarregementet, Husie, till utvidgande af Husie församlings kyrkogård inom Malmöhus län; 3:o i anledning af väckt fråga om fyr-anläggning å Gottska Sandön eller utläggande af ett fyr-fartyg vid det i närheten deraf befintliga grundet Kopparstenarne; 4:o angående beviljandet åt staden Örebro dels af ett anslag utan återbetalnings skyldighet och ett amorteringslån för verkställande af ny tomt-reglering derstädes, dels ock af ett byggnads-lån; samt 5:o angående sökt förlängning i arbetstiden för jernvägen emellan Köping och Hult; tillika med de i anledning af denna nådiga Proposition nu afgifne yttranden.