Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s nåd. remiss å aflidne Provincial-läkaren, Assessoren F. D. Rudolphis sterbhusdelägare» und. ansökning om utbekommande af 173 r:dr 34 sk. 4 r:st., utgörande aflöningsmedel, hvilka ej inom stadgad prescriplionstid reqvirerafs. Frih. Palmstjerna, Cart Otto: Genom ett fel eller förbiseende inom StatsUtsk. har delta tillstyrkande blifvit så uttryckt, sorn skutte Ständerne kunna disponera behållningarne på 8:de hufvudtiteln. Jag tillstyrker alltså den rättelse i delta förslag, att det måtte komma alt heta, att und. anhållan hos Konungen göres om nåd. tillstånd ali summan måtte fä ur Statseonlis räkenskaper a fföras. Hr af Sillen, Lars Gabr., anförde skriftligen: Det nu förevarande, af StatsUtsk. afgifna utlåt. N:o 94 angår visserligen en sä ringa summa, att någon särdeles uppmärksamhet deråt icke synes påkallad; men deremot är den deruti gjorda anmärkningen på tillgång till denna utbetalning förtjent af närmare betraktande, hvilket jag vördsamt anhåller att få söka inför Ii. o. vid. ådagalägga. Enligt K. kungör, af d. 9 Dec. 1812 borde atla de, vare sig embetsoch tjenstemän eller enskilda personer, som hade något att fordra af statsverket, inom d. 1 Juli hvarje år, om liqvid för hvad de för det föregående året kunde hafva alt fordra, hos Statscont. sig anmäla, vid den påföljd, för uraktlåtenhet deraf, att all fråga om betalningen ansågs förfalla, intill dess R. St. sammankommit, och, efter inhemtad upplysning om fordringarnes beskaffenhet, pröfvat huruvida till dess godtgörande något särskildt anslag måtte beviljas.
Lämpligaste sättet att förekomma rättegångar i afseende å testamenten och hvarigenom också det föreslagna tillägget blir öfverflödigt, är helt enkelt att uti testamentet tydligen bestämmes i hvad mån och under hvad vilkor efterlefvande make må ega rätt att i detsamma göra förändringar. För min del anser jag nu gällande lag vara tydlig och klar derutinnan, att ett inbördes testamente icke får, till förfång för tredje man, af efterlefvande make ändras, såvida denne begagnat sig af den honom eller henne genom testamente tillagda förmån; och då jag godkänner denna grundsats och anser tillämpningen häraf säkrast öfverlemnas åt domaren, förnyar jag min anhållan om afslag. Hr Lagercrantz, Adolf Jakob: För min del instämmer jag med dem, som yrka afslag å Betänkt. Jag kan nemi. icke inse hvilka förändrade omständigheter inträdt, som kunna tillstyrka införandet af en grundsats, som står i strid med den, enligt hvilken domstolarne i Sverige i 65 år dömt. Den hittils följde grundsatsen hvilar så på billighetens grund och är så öfverensstämmande med våra begrepp om hvad rätt är, att jag icke tvekar att förorda dess bibehållande. Jag anhåller om afslag å Lag-Utsk:ts Betänk. Hr von Koch, Nils Samuel: Hvad beträffar den mot förev:de Betänk, gjorda invändning, att man icke borde införa någon förändring, emedan 1734 års lag vore så förträfflig, vill jag visst icke nedsätta denna lags värde, men tror dock att man i detta afseende kan vara fullkomligt obekymrad, emedan 1734 års lagstiftare helt säkert icke tänkt på inbördes testamente. Men oaktadt jag godkänner grundsatsen och tendensen af Utsk:ts förslag, kan jag icke neka att jag icke är rigtigt nöjd med det föreslagna stadgandet, isynnerhet derföre, att det icke komme att stå i riktigt sammanhang med de öfriga stadgandena i 1734 års lag, hvarigenom möjligen någon otydlighet kunde föranledas. 390 Des 14 Februari f. m. Frågan reducerar sig dertill, om icke det närvarande tillståndet medför så mycken olägenhet, alt det kan vara skäl att införa äfven en partiell förändring.
För vidare upplysning om meningen med Utsk:s förslag i denna del hemställer jag emedlertid, om icke någon af Utskrs ledamöter skulle finna lämpligt att yttra sig i ämnet. Frih. Palmstjerna: Afsigten med mina föregående yttranden har endast varit att ådagalägga, att någon afgift för beviljade, men icke begagnade cassacreditiv ej finnes på något annat ställe i Utskrs förslag bestämd, och att således det ifrågavarande 1 mom. borde qvarstå, så framt man ville, att en afgift för sjelfva rättigheten skall äga rum. Mia enskilda tanka är emedlertid, attén sådan afgift icke erfordras eller är billig; och sedan förhållandet numera synes vara utiedt, tillstyrker jag således på denna grund, att första momentet under lit. e må utgå, och att, såsom jag förut föreslagit, de öfriga mom:n uppflyttas under lit. d. Den 3i Juli f. m. Frih. Ehrenborgh: Jag är äfven af samma tanka som Frih. Palmstjerna deruti, att jag anser hela i mom. under lil. e kunna och böra utgå, i händelse R. o. Ad. skulle linna, att någon afgift för sjelfva rättigheten till cassacreditiv, utö'fver de 5 proc., som betalas för den dragna summan, icke bör äga rum, emot hvilket beslut jag för min del ej skulle hafva något att invända. EJ, Ex, Hr Gr. o. Ord för, hemställde, om R. o. Ad. bifoll, att ingressen i detta morn, nemi. fr. o. m. orden: för ej mindre, t, o. m. orden: enskilda personer, skulle utgå. Ropades ja, II. Ex, hemställde, om R. o. Ad., på sätt Frih. Palmstjerna föreslagit, biföll, att första afdeln. af detta morn., nemi. fr. o. m. orden: att i afgift, t. o. m. orden: 10 r:dr, skulle helt och hållet utgå, samt det öfriga af delta morn. förenas med det nästföregående mom. lit. d. bifölls. Hr Gunther, Carl Gust.:
Jag har föreställt mig, att det vore under lagstiftningens värdighet, att tillbakahålla uttrycket af ett ogillande, som förnyas, så ofta lagarne skola tillämpas; jag har fästat upmärksamheten dervid, att de nationer, som i verklig nationalitet och fosterlandskärlek öfverträffa andra; icke i sina lagar gifvit sanktion åt bördsrätteu; och jag vågar yttra min önskan, att den äfven hos oss må alldeles afskaffas. Jag har icke i det löreg:de motiverat denna önskan på den statsekonomiska skada, som upkommer af en för köparen länge fortfarande ovisshet örn säker eganderätt. Den är emellertid ganska betydlig och oftast ser man köparen, angripen af bördesauspråk, bemöda sig att, genom användande af alla rättegångens chikaner, i det längsta qvarhålla sig vid dispositionen af en jord, den han på allt sätt plundrar och utarmar. Man fordrar att den allmänna nyttan bör framför allt annat afses af lagarne såsom ett uttryck af den allmänna viljan. Med all aktning lör denna fordran, tror jag likväl att den kan missförstås, eller utsträckas för långt. Staten har, lika som hvarje dess medlem, äfven sitt andliga lif. Man skulle illa beräkna värdet af detta, om man ville upoffra det, i tanka att derigenom gifva styrka åt det blott pbysiska. Ett folk lefver icke allenast af bröd, om det tillåtes mig att nyttja detta uttryck; det lefver i sina lagar, i sitt språk, i sina seder, i sina häfder och i sina forntida minnen. Den bör då vårdas med omsorg, den heliga låga, som tändes af kärleken till fosterlandet. Jag skulle hafva försvarat bördsrätten, om jag kunnat öfvertyga mig att denna låga närdes derifrån.» Det är, M. H., snart 50 år sedan detta skrefs; och dä alla förh:den sedan den tiden blifvit så väsendtligen löräudrade, dä lagstiftningen och åsigterna i afs. å arfvejordssystemet så betydligt blifvit ombytta, ja dä detta system rent af fallet med den nya testaments-lagen, så hemställer jag, huruvida det numera icke är ännu H. VII.
Jamte det Commerce-Collegium i underdånighet föreslagit vissa hufvudgrunder för UllContoirens befattning och den dit aflemnade Ullens belåning, har Collegium slutligen yttrat den öfvertygelse, att den nuvarande, till 100,000 R:dr uppgående Ull-Discont-Fonden vore för en dylik belåning otillräcklig, samt att denna Fond borde till en början ökas med 200,000 R:dr, hvilken summa, i mon af behofvet, skulle kunna ytterligare förhöjas, äfvensom att serskilda anslag komme att erfordras för UllContoirens första organisation och deras vid - Stats-j Bevillnirigssamt maglhållande, intilldess de, genom inflytande afgift af Ull-producentcrne, kunde underhålla sig sjelfva. Gillande hufvudsakligen de åsigterCommerceCollegium sålunda i underdånighet yttrat, angående ej mindre nyttan och hehofvet, serdeles under närvarande tidpunkt, af serskilda anstalter till Fårafvelns befrämjande och förädling samt Ull - produetionens förökande inom Iliket, ån äfven de lämpligaste utvägar att vinna detta ändamål, föreslår Kongl. Maj:t i dett Nådiga Skrifvelsen : alt ett till en början erforderligt antal Får af finulliga racer må på allmän bekostnad anskaffas , för att, utom det redan i Jönköpings Lån anlagda Stam-schåferi af Electoral - Får, grundlägga dylika Schåferier i Skåne och Östergöthland, samt i Södermanland eller Nerike ; att, i sammanhang dermed, åtgärder må vidtagastill fortplantning inomlandet afsådana grofulliga
Jag har visserligen det förtroende och den aktning för Svensk domstol, att den, utan afseende på någon slags farhåga eller fruktan från det håll, hvarifrån käroinålet än må komma, skall dämma efter Svensk lag; men man torde likväl erinra sig, att det icke aflöper så alldeles ansvarslöst att draga en person för rätta, att släpa honom frun den ena domstolen till den andra för att försvara hvad han förut lagligen äger. Det finnes någonting som Svensk lag belägger med böter -— det är r ä 11 eg å n g s m iss - Den 7 November e. m. '9' bruk, mine herrar! Den, som missbrukar rättegång, pliktfälles och får böta. Olämpligt är det väl, om högsta samhällsmakten skulle träda fram och begå rättegångsmissbruk, genom att släpa ifrån domstol lill domstol enskilda ägare oell möjligen utsätta dem för förlorade fatalier oell dylikt. Hvilka menliga följder skola ej häraf uppkomma, hvilken osäkerhet och villervalla! Jag förenar mig med dem, som yikat afslagå betänkandet. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag har ined all den uppmärksamhet, som jag kunnat egna åt detta ämne, afhört discussionen för och emot; men jag har icke af de värde talarnes yttranden, som yrkat afslag, kunnat inhemta något skäl för mig att biträda en sådan mening. Mig vill det synas, som hade man alltför mycket aflägsnat sig från sjelfva liufvudfrågan och för mycket ingått i specialiteter, hvilka jag tror ligga ulom Ständernes verkningskrets alt egentligen taga i betraktande och bedomina. Hvad frågan om billigheten vidkommer, som jag tror här böra utgöra föremålet för R. o. Adis beslut, eller huruvida den mening, som de förenade Utsk:n söka göra gällande, att nemi. en lind. anhållan hos Konungen skulle göras om befordrandet af en laga undersökning, för alt slita en tvist, hvilken under 3 på hvarandra följande riksdagar blifvit framställd för R.
Memorial j i anledning af Riks-Slandens olika beslut i fråga om handtlangnings understad för Nybyggare uti de Norra Orterne. (U. A.) Sedan Utskoltet uti serskilda Utlåtanden N:ris 128 och a58, på anförde skäl afstyrkt bifall å väckt motion, att Kronan måtte bekosta liand tlangning vid Krono-hemmans och Nybyggens afvittring, hafva Riks-Stånden, vid frågans slutliga pröfning, stannat uti olika beslut, i det att Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallit Utskottets Utlålande, hvaremot Bonde-Ståndet stannat i det beslut: ”det hofde Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t i Nåder täckes meddela den förklaring eller det tillägg i 16 §. af Stadgan den ro Febr. 1824, rörande Afvittrings-verket i Vester-Norrlands, Vesterbottens och Nor rbottens Län , att handllangning vid afvittring af Krono-lägenheter , hvilkas åboer sakna förmåga att den utgöra, må, af de till afvittringen^s befrämjande redan bestämda medel, bekostas i den nion vederbörande Landshöfd ingar,'med fäsladt afseende äfven på Afvittrings-verkets snara befordrande till slut, kunna pröfva billigt och erforderligt.” Och har, på grund af gjord inbjudning, Borgare-Ståndet förenat sig om detta beslut. 1 anledning häraf, får Utskottet föreslå följande voterings - proposition : Den, sorn bifaller Utskottets förslag, hvari tillstyrkes afslag å den väckta - Stats-TJtskettets Memorial N:o 3 09. tå motionera om norra orternes invånares befrielse från bekostande af liandtlangning vid Krono-hemmans och Nybyggens afvittring, voterar Ja; Den det ej vill, Nej.
Ridderskapets och Adelns Protocoll, Herr 'Tham, Wollrath, sig utlåtit, att då bär i landet vöre bosatte flere aktningsvärde Judar, som dels drifva köpmansskap , och dels ega de största fabriker, ansåge han det vara bättre, att genom goda Reglementen, söka förvandla de Judar, sorn i Riket nu vistas till goda medborgare, än att, genom deras fördrifvande , lemna öppet spelrum åt inhemska christne procentare ; och har, med hvad Herr Tham sålunda yttrat , Herr Hjerta, Lars, till alla delar sig förenat, Härjemte har Utskottet, genom ingången Remiss, fått emottaga ett af RiksdagsFullmägtigen från Westerås Län Eric Andersson till det Hedervärda BondeStåndet ingifvet Memorial, deruti han, till förekommande ej mindre af de missbruk Judarne skola föröfva under trafiquerandet i handelsoch vexelaffairer, än af det oskick de tillåta sig, att begagna Svenska Tjenstehjon , föreslagit, att Reglementet för Judarne kunde varda närmare skärskådadt, och sådane bestämmelser deruti inflyta , som tryggade mot ingrepp i Svenska medborgares rättigheter, och likväl kunde stå tillsammans med tidehvarfvets liberala grundsattser. Vid pröfning af detta ärende; har Utskottet tagit kännedom af de öfverläggnin;’ 'Allm. Eesv. och Oee, Ucsft. Vtl. K:o fs3. i5 gar och beslut, sorn egt rum under föregående Riksdagar, i anledning af anförde klagomål emot Judarne.
Visserligen har Finland en ej obetydlig handelssjöfart, men huru kart det kan vara för en Svensk att förstöra den, lemnar jag åt hvar och en att bedöma, så mycket mera som Ryssland derigenom endast obetydligt skadas, då det hemtar' sina hjelpmedel för ett krig från andra håll. Då således någon handelsflotta icke finnes, mot hvilken våra s. k. Alabamor skulle operera; då de äro för få för att kunna blokera Rysslands hamnar och skeppningen från dessa således kan obehindradt fortgå i neutrala fartyg; och då slutligen samma underlägsenhet hindrar dem från att i ordnad strid kunna uppträda mot fiendens talrikare flotta, så är det alldeles klart att deras omedelbara användande i krig blir åt minstone högst inskränkt. Deras hufvudbestämmelse blir således att i fredstid föra vår flagga kring håfven och visa verlden att vi ega en marin, att bereda öfning åt personalen, samt att tjena till högskola för våra sjöolficerare. Mitt anförande är nu slutadt. Visserligen återstå ännu många punkter i Gr. von Plåtens förslag, som jag skulle önskat vidröra, men dels äro de af underordnad vigt i jemförelse med den stora luifvudfrågan, dels är jag i åtskilliga af dem, såsom i afseende å materielen, med honom i hufvudsaken ense. Ämnets genomgripande vigt torde hos R. o. Ad. lända mig till ursäkt fiir att jag så länge upptagit dess tid, detta så mycket mera som jag tror mig icke halt för vana att, genom att i tid och otid uppträda, missbruka den rättighet att yttra sig, hvar och en ledamot af detta hus tillkommer. Flere ledamöter yttrade härtill bifall. #8 Den 11 November f. m. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfiirdadt till fortsättning af plenum kl. 0 e. m. Hr Lilliehöök, Johan Fredrik, anförde skriftligen:
Fröken Louise be i nya förhållanden. höfver komma bort härifrån i andra omgifningar Är det sorgen, som tynger? Fröken Louise 142 - LOUISE. Ja. KAMRERN. styra och ställa med, så skulle nog sorgen lindras så småningom. Om fröken Louise fick ett nytt hem att LOUISE tiger. KAMRERN flyttar sin stol närmare. såg Louise för första gång? Louise var ett Mins fröken Louise den sommaren, då jag barn och satt på mitt knä och läste franska lexor Louise satt der så tryggt, som om den platsen var hennes och alltid skulle förbli det. Jag var Louises »stora vän» det fans hon och ibland slog hon armarne kring min hals och kysste mig Det är längesedan nu, men jag mins det ingen som hon tyckte så bra om, som mig, sade grant. Louise växte upp ... hon satt aldrig mer på mitt knä ... och hon glömde visst, både att jag varit hennes »stora vän», och att hon Jag har väntat i tjugo år. Det är inte första kysst mig Jag glömde det inte, jag. gången, jag gör den frågan, som jag nu upp repar för sista gång. Kanske Louise tycker, att det är efterhängset? Men Louise var så ung 143 - förra gången. Jag kunde så väl förstå, att Louise ville se sig om i verlden först. Sedan kommo ju sorgerna och jag visste, att ensam med den sjuka systern Louise aldrig skulle ha lemnat sin gamla mor Nu står Louise ensam i verlden och har sett nog kanske mer än nog af lifvet min hustru? derute. Nu frågar jag igen: Vill Louise bli LOUISE stirrar framför sig med tårfyllda ögon. KAMRERN. hvad jag sagt. Jag är ju inte någon yngling, Louise skall inte svara strax; men tänk på längre, och Louise är ingen oerfaren ung flicka. Men en vänskap så gammal som vår har djupa när allt kommer omkring, en mera solid basis rötter och tjugo års tillgifvenhet är kanske, för ett äktenskap, än ungdomens flyktiga tycke. LOUISE skakar på hufvudet. KAMRERN. inte tänka mig större lycka på jorden än att få kalla Louise min hustru. Och jag skall aldrig fordra af Louise mer än Louise sjelf vill ge Detta gäller Louise inte mig. Jag kan det tror Louise mig väl om? Jag önskar
(Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 77.) 8. A. K. Sedan Stockholms stadsfullmäktige hos Öfvörståthållare-embetet anhållit, att bemäida embete måtte bos E. Ii. Maj:t göra underdånig framställning om aflåtande af nådig Proposition till Rikets Ständer derom, att till staden måtte för allmänna trafiken varda upplåtna ej mindre den å en af stadens Ingeniör upprättad planritning inom bokstäfverna o, s, t, u och o utmärkta del af tomten N:o 3 nedanför Rikets Ständers hus å Riddarholmen, innehållande 15,420 qvadraifot, för att med stadens söder derom belägna strandplats förenäs, utan äfven de delar af tomterna N:is 1 (f. d. Geijerska egendomen) och 2 (f. d. Hebbeska egendomen) derstädes, hvilka icke komma att för jernvägsanläggningen eller annat Statens behof användas. Med anledning häraf, och sedan Öfverståthållare-embetet uti skrifvelse den 21 Oktober sistlidna år stadsfuilmägtiges ifrågavarande framställning till nådigt bifall förordat, samt Styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader uti infordrad! utlåtande upplyst, att Styrelsen, på grund af Fullmägtlges i Rikets Ständers Riksgälds-kontor derom gjorda begäran och E. K. Maj:ts i Skrifvelse den 22 Augusti sistlidna år dertill lemnade tillstånd, til! bemälde Fullmägtige försålt hela den vester om sammanbindningsbanan be-, lägna delen af egendomen N:o 2, och således äfven den del deraf, som Ofverståthållare-embetet nu begärt få till Stockholms stad, för beredande af ökadt utrymme å hamnplatsen vid södra sidan af Riddarholmen, upplåten ; har E. K. Maj:t i nådig skrifvelse af den 2 sistlidne Januari gifvit Rikets Ständer tillkänna, att, hvad anginge den öster om sammanbinduingshanan belägna och för densamma obehöfliga andel af tomteu N:o !. eller f. d. Geijerska egendomen, E. K.
I sitt umgänge förrådde Marie Röhl ett spirituelt hufvud och hade från ungdomen bevarat ett lifligt lynne. Hon var ock god och hjälpte alltid, där hon kunde; sin gamle lärare Forssell visade hon en verksam tacksamhet. På sätt och vis opraktisk, lämnade hon sig t. ex. vid uppköp merendels på nåd och onåd i den säljandes händer; men detta oaktadt efterlämnade hon mera än mången för » praktiskhet » prisad. Det porträtt af henne, vi hafva den lyckan att kunna lämna, är ett själfporträtt, ritadt framför spegel. En samling af icke färre än 1,200 konceptritningar af henne finnes nu på K. biblioteket, där den flitigt begagnas. Richard Bergström. fr .. JVADMÄN. 1492 — 12 oktober — 1892. man, en hjälte skilda kutter fira med tacksamt minnes rika gärd i dag, åt hvilken börden icke skänkt en spira, men nästan kungligt mod och sinnelag, en man, som aldrig tvekat, rädd och svag, men framåt städse på sin fana skrifoil, om också böjd af nödens tunga slag, och som sin lösen alltid trogen blifvit — ej minst när lyckan huld en härlig seger gifvit. O, dagens hjälte, knappt behöfs att orda om hvad din bragd har varit för en värld, om hvad du velat, livad du fick fullborda, och hvad du lidit under vågsam färd; men blef den lyckan icke mig beskärd att tälja om igen din hela saga om idrott vida skild från ytlig Jlärd, jag ville dock på minnesbilden draga ett par tre spridda streck — låt vara matta, svaga. En mystisk värld du redan tidigt kände: vårt Islands gamla sagorika ö, där het vulkanens röda lava brände i vild, förtviflad kamp med evig snö, och dit som ung du for på stormig sjö, från början van att trotsa vreda vågor, att söka någon huld, förtrollad mö, att grubbla på och lösa dunkla frågor, om ock det ömsom gällt att trotsa köld och lågor.
CAPTÉN. LEJONQVIST. DIREKTÖREN. Men förebrå mig inte sen att ha velat missbruka er ungdoms inbillning. Inbillning Inbillning? Hvad han brukar för ord! Nå väl, efter ni så ändteligen vill, efter er far lär ej vara deremot, efter min syster så vill, så må det ske. Men ångra er inte. Ni har mitt samtycke. Jag ångra mig! Denna dag är mig den lyckligaste af alla. (Han kysser Fruns hand) Ni samtycker till min lycka, ni gillar min kärlek. Jag dör af glädje. Hans lycka förbryllar honom. Huru? Hör jag rätt? Andra tider, andra seder ANDRA TIDER, ANDRA SEDER. Lustspel med Sång i 5 Akter. af X STOCKHOLM. ALB. BONNIERS FÖRLAG. 1857. STOCKHOLM. HÖRBERGSKA B OKTRYCKERIET, 1857. Kapten. M A R I A , hans dotter. K N U T , hans son. B Ä C K , Skomakare-ålderman och husegare. A L F R E D , deras son. E R I C , Bäcks brorson. G U N I L D , hans dotter. ALBREKT KARLSSON, PETTER ÅLÄNNING, HÄTTEBRÖDER. ROBERT LICHTONE, Grefve, Kongl. Råd, General-Löjtnant och President. S I G R I D , hans dotter. Tjenare hos Lichtone. Händelsen föregår i Stockholm. _______ Svenske borgare. Första Akten . (Ett tarfligt möbleradt rum med fondoch sidodörrar. På väggarne några gamla Porträtter i förgyllda ramar. Till venster ett skrifbord, till höger ett sybord under fönstret). ________ Första Scenen. Knut (inkommer r esklädd). Ingen hemma tror jag? De väntade mig således inte. Det är åtta år sedan j ag lemnade detta hus, åtta år sedan jag med mina toma händer och min goda vilja gaf mig u t i den villande v erlden.
Friheten är således på redskapsägarens och ej på kopparslagarens sida, och det är denna frihet man förskaffar honom derigenom att den gamla författnrn förändras så, att redskapen icke behöfver vara förseglad mera än 8 dagar före dess begagnande. Jag föreställer mig att en sådan rättighet kan leda till ganska betänkliga missbruk. Så kan t. ex. en bränvinstillverkare hemtaga en kopparslagaregesäll, uppehålla honom vid bränneriet i en månad eller flera veckor och under tiden, ifall lägligt tillfälle dertill erbjuder sig, begagna redskapen, som är oförseglad. Det är för att förekomma ett sådant kringgående af författnrn, som jag anser den gamla författnrns stadgande i detta fall bör bibehållas, nemi. att en redskap ej får vara oförseglad mera än 8 dagar före bränningens början. Denna tid är nödvändig för att iordningsätta mera komplicerade redskap och verkställa de förändringar dermed som kunna vara behöfliga, Den fi Maj f. m. 501 men att utsträcka friheten ännu längre anser jag vara orätt. Jag anhåller således om afslag å förändringen och bibehållandet af den gamla §:ns ordalydelse. Hr Adelborg: Det är just för att få ett förtydligande af hvad som menas med orden : i tillverkarens vård, som förändringen blifvit vidtagen. Enl. den gamla författn:n skulle redskapen ej behöfva vara förseglad så länge den befanns i kopparslagarens vård, men om rätta meningen af detta stadgande upkommo olika tankar. Några ansågo, att redskapen var i kopparslagarens vård endast och allenast så länge han hade den under sitt arbete å verkstaden, hvaraf följde, att om kopparslagaren åtagit sig att transportera redskapen till dess ägare, så var redskapen så snart den kommit utom kopparslagarens dörr, ej längre i hans vård. Denna tolkning har äfven gjort sig gällande hos en domstol på sätt jag förut uplyst. Vid frågans behandling inom Utsk:n tog man visserligen äfven i betraktande de möjliga missbruk som kunde upkomma deraf, att en oförseglad redskap kunde under en längre tid förblifva i kopparslagarens vård, men man antog det vara temligen gifvet, att några missbruk ganska sällan kunde ifrågakomma på ett sådant ställe som en kopparslagares verkstad, der en ständig kontroll utöfvas af dem som besöka verkstaden.