Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Winroth, hålla kronan skadeslös lör största delen af ifrågavarande balans, hade E. K. M:t, uppå Presidenten uj Billberghs underdåniga ansökning att varda befriad från den honom ådömda ersättningsskyldighet, uti den 19 Aug. 1844 afbiten nådig proposition, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å den väsendtliga skiljaktighet, som företedde sig emellan beskaffenheten af de anmärkta tjensteförseelserna hos aflidne Tullförvaltaren Finérs närmaste kontrollanter, Kammarrättsrådet /Vinroth och Kontrollören Middendorff1 och den efterlåtenhet, som kunde läggas Presidenten af Billbergh lill last, helst de förre varit i tillfälle alt egna daglig uppmärksamhet ät Finérs tjensteutöfning och dervid bemärka hvarje till misstanka om underslef föranledande omständighet, under det alt Presidenten af Billbergh deremot hvarken kunnat eller varit pligtig att utsträcka sin embetsalgärd till en så beskaffad närmare tillsyn, hvarförutan han, till sitt urskuldande framför de förre, haft att åberopa tillvaron af en föregående speciel kontroll, som, vederbörligen iakttagen, för sig sjelf varit tillräcklig att förekomma eller leda till upptäckt af möjliga tillgrepp, vid hvilket förhållande och med afseende för öfrigt å del gagn, som fäderneslandet tillförene hemtal af Presidenten af Billberghs långvariga samt af nit och skicklighet utmärkta embetsmanna-verksamhet, EKM:t till Rikets Ständers pröfning och behjertande i nåder öfverlemnade, huruvida icke den ersättningsskyldighet, som i detta mål blifvit af Billbergh ålagd, kunde honom eftergifvas. Efter att en sådan eftergift bevilja, beslölo dock Rikets Ständer, vid 1844 och 1847 årens riksdagar, och E. K. M:t täcktes i nåder dertill lemna bifall, att verkställighet af E. K. M:ts högsta domstols ofvanherörde utslag, i hvad detsamma angår Presidenten af Billbergh ådömd ersättningsskyldighet för den efter aflidne Tullförvaltaren Finér yppade balans, finge anslå, jemte det den af E. K.
Domstolen anmäla, huruvida något kan vara att påminna deremot, att den afträdda jorden eller lägenheten från inteckning befrias; börande domstolen, ehvad inteckningshafvarne då begagna rättigheten att varda hörde, eller icke, och jemväl 532 £ Ejcpedilions-Utskotuts Förslag till und Skrijvelse, N;o t04- utan hinder deraf, att original-in'eckr,ingshandlingarne icke uppvisas, angående inleckningarnes dödande sig utlåta. § 27. Varder, på grund af denna författning, jord eller lägenhet styckad, och uppstår fråga, om och i hvad mån grundränta eller andra allmänna skyldigheter böra vidlåda den afl rädda eller qvarvarande delen ; gånge med pröfningen deraf, efter hvad om skattläggning i allmänhet stadgadt finnes. § 28. Ali undersökningsoch rättegångskostnad, som förorsakas af väckt fråga om jords eller lägenhets användande för ofvanberörde allmänna ändamål, skall den, hvilken användandet begär, ensamt vidkännas. Tvist härom skall at Rätten pröfvas. § 29. Om ändring eller utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling, är serskildt stadgadt. Med anmälan härom, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att, derest Rikets Ständers här ofvan intagna förslag skulle af E. K. M:t i Nåder gillas, E. K. M., vid utfärdande af Författning härom, måtte täckas serskildt i Nåder meddela de närmare föreskrifter, angående hithörande ärendens behandling, hvilka finnas vara af behofvet påkallade. \ Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Maj 1845. Expeditions-ULskottels Förslag till und. Skrifvelse, If.o IQS. 535 N:o 195. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den s3 Maj 1845. Preste-Ståndet den i4 Borgare-Ståndet den i4 Bonde-iitåndet den i5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, om förändrad ordning för lagsökningsmäls behandling i vissa fall.
På dessa skäl får jag tillstyrka R. o. Ad. att bifalla Utsk:s förslag i denna punkt. Gr. Hamilton: Då landslune uti 2:ne af de län, der allmogen bedrifver hästhandel i större skala, ansett en förändrad redaktion vara af nöden, har R. o. Ari. visserligen mycken an 4 H. ö 8 2 Den S April f. m. letin, alt sådan besluta. För min enskilda del har jag* icke något deremot; men jag är fortfarande af den öfvertygelse, att hvad Bevilln.Utsk. åsyftat icke vinnes med införandet af ordet ”binäring”. Det är möjligt att Utsk. misstagit sig i sjelfva sitt syfte, hvilket gick ut derpå, att frän ifrågavar. hevilln. befria hvarje person, som för egen eller åtskilliga sina grannars räkning sålde hästar, sorn de uppfödt pä sina egendomar; men om denna afsigt var riktig, vinnes icke ändamålet om man antager Hr Åkermans förslag; ty hvarpå skulle man kunna bedöma skillnaden emellan binäring och icke binäring? Så vidt jag kan förstå, är det en binäring, då man befattar sig med ett annat yrke utom det, hvarmed man egentligen sig sysselsätter. Då aidel klart att en landtbrukare, som säljer hästar, måste anses idka det såsom binäring och lian blir således ålagd en bevilln. af 25 r:dr, ulan afseende på om lian, genom denna sin försäljning af hästar, är att anse såsom verklig hästhandlare eller icke. Del enda fall der det icke kunde sägas vara binäring, vore om en person åloge sig alt utan all ersättning försälja andras hästar. Sådane fall torde dock vara mycket sällsynta, om de ens någonsin ägt rum. Om han deremot betingat sig aldrig så ringa ersättning för sitt besvär, så vore det ju att betrakta såsom binäring och således underkastad! bevilln. efter denna punkt, hvilket vöre en obillighet, som Utsk. sökt förebygga. Hr Sandströmer:
Gyldenstolpes föreslagna ”åläggande, ” anse sig tillkomma någon utveckling af ämnet uti svaret på H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion, kommer Utsk., derest det vidblifver sitt yttrande öfver Frih. Palmstjernas motion, troligen att blott hänvisa till den utveckling, Utsk. gifvit ämnet uti dess förenämda tvenne utlåtanden. Den i\ M ar s. Frih. Boye, Ludv.: Jag gifver all aktning åt välmeningen uti den begäran, som blifvit gjord af a:ne StatsUtsk:s ledamöter, men jag kan för ingen del instämma uti deras begäran. Dä jag af StatsUtskrs utlåt, öfver Frih. Palmstjernas motion linner, att StatsUtsk. ansett motionens upptagande lagstridigt, så frågar jag: står det i alla 4 Ståndens, ännu mindre i R. o. Ad:s ensamma magt att befalla Utsk. att anse för lagligt, hvad Utsk. linner vara olagligt. Jag tror icke, att StatsUtsk:s ledamöter låta befalla deras öfvertygelse. Att gifva en sådan befallning tjenar således till intet annat, än att compromettera oss sjelfva. Jag förenar mig derföre med Hr Hjärne uti bestridande af det äskade tillägget. Ofvanstående voter:spropos:n upplästes ånyo och godkändes. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sora följer: Ja — 85. Nej — 25. Frih. Boye, Fredr.: Då resultatet af voteringen bör öfvertyga mig, att jag hade orätt, då jag begärde votering, tror jag mig böra förklara orsaken, hvarföre jag begärde densamma. Orsaken var icke den, att jag betviflade nyttan af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion, hvilken jag tvärtom framdeles torde komma att understödja, utan här var fråga om principen uti en formfråga, sora slog så illa ut, att min öfvertygelse är, att R. o. Ad. begått en olaglighet; i hvilket afseende jag anhåller att i prot. få nedlägga min reservation mot beslutet. Gr. Gyldenstolpe:
R:dr till B på 4 månader, så kan A dagen derpå begära obligationernes inlösande i Banken utan att Banken får infria dem med B:s obligation, Utan med silfver; och B kan på samma gång inställa sig med de af Banken lånta 20,000 R:dr, och äfven för dem begära silfver, ehuru Banken ej förrän om 4 månader kan af B återfordra sina penningar. I stället för 20,000 R:dr, som Banken lånade, är han utsatt för infriandet af 4o>ö°o R:dr sedlar, med silfver. Tänker man sig detta förhållande i Stort, så mäste Banken sprängas och realisationen gå under. *■— Hvad åter angår Herr Hjertås klagan, att BaticoUtskottet icke Utlåtit sig öfver hans Motion om Vexelrätt för in visningar; så får jag upplysa, att denna fråga redan förevarit hos sammansatta Lagoch Banco-Utskotten, som dervid tillstyrkt för invisningar samma rätt, sorn enskildte reverser hafva. Herr Rosenblad: Jag är sanningen skyldig att vitsorda, det Herr von Hartmansdorffs anmärkning är ett misstag. — Äfven Herr Hjerta tror jag hafva misstagit sig i hvad han yttrat om vexelrätt för invisnin35 H. 10* i48 Dea 37 Julii e. ra. gar; ty han har talat om det slags assignationer, som ej är i fråga, och icke skiljt mellan anvisningar å vista och assignationer att betalas på tid. För de förre föreslogs visserligen vexelrätt, så att de fingo egenskapen af mynt, emedan vexelrätten aldrig kunde förloras, enär Acceptariten måste betala dem när som helst, vid anfordran. Assignalioner ställde på tid deremot skola betalas på en viss tidpunkt; och om ej innehäfraren då gör sin rätt gällande, förlorar han anspråket på betalning. I främmande länder, som jag känner, har man inrikes vexlar på tid; till exempel: i Berlin på Breslau, i Paris på Bordeaux och Lyon, och så vidare. Herr Hjerta:
Enligt hvad Rikets Ständers Revisorers Berättelser om Stats-Verkets och andra allmänna Fonders tillstånd och förvaltning utvisa, liar En per Mille-fonden genom Kongl. Krigs-Collegii försorg varit till större eller mindre del emot ränta utlånad, och hafva de inllutne intcresse-medlen, under åren i838—184t, utgjort omkring 600 R:dr årligen; uppgående, enligt 1843 års Revisions-berättelse, pag. 1^5, fondens vid 1841 års slut egande behållningar och fordringar till ett sarnmanräknadt belopp af i5,oo6 R:dr 6 sk. 11 rst Banco. Då nu fonden, genom dess ifrågaställde inleverering till Stats-Verket Bih. till R. St. Erot. 1844•> 4 Sami. 1 Afd. at Haft. i Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 63. och användande till försvarsverkets iståndsättande i allmänhet, komme att ryckas från det ändamål, hvartill den, såsom ofvanföre är nämndt, ursprungligen varit afsedd och för hvilket densamma ock, efter Utskottets tanka, lämpligen hör fortfarande reserveras, för att, i nion af uppkommande behof, vara disponibel, samt enär för öfrigt någon skälig anmärkning icke synes ega runi i afseende på det sätt, hvarpå fondens tillgångar varit af Kongl. Krigs-Collegium förvaltade, anser sig Utskottet sakna anledning att till von Zweigbergks förrberörde förslag tillstyrka Rikets Ständers bifall. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Nov. kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af begärdt anslag i stället för den hemmansegare inom Landa Socken af Halland tillerkände, men deni frånröfvade, utflyttningshjelp. (Rtglds Afd.) Uti en af Eonde-Ståndet till Stats-Utskottet remitterad motion, har Riksdags-fullmägtigen C. G. Bruhn från Hallands
Härtill kommer, hvad den värde talaren icke nämnde, men hvad som i K. Mits Propos. är ganska rigtigt antydt, nemligen att Riks-Arkivets Chef, Professor Nordström, icke yttrat sig för, utan emot valet af Geijerska huset till nytt Riks-Arkiv. Han har i stället Den 4 April. 13 föreslagit, att KommersCollegii hus måtte för ifrågavarande ändamål inredas. K. M:t har dock ansett sådant icke låta sig göra, emedan detta hus vore en Handelsoch Manufaktur-diskontens tillhörighet. Men finnes då ej något medel att hålla detta verk och KommersCollegium skadeslösa för ett afstående i berörde hänseende? Ganska säkert måste de vika, om Kronan behöfver huset, naturligtvis emot ersättning, med erforderlig förhöjning i summan, enl. lag. Jag förenar mig af dessa skäl med Hr Adelborg, under anhållan, att StatsUtsk:t måtte afstyrka bifall till K. Mits Propos. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: Do värde talare, som nyss gjort anmärkningar emot förslaget om Geijerska husets användande till RiksArkiv, hafva medgifvit att en flyttning af detta embetsverk med dess dyrbara samlingar från sin nuvarande lokal är nödvändig, och hvar och en, som tager någon närmare kännedom om förhållanderna, lärer otvifvelaktig! instämma deruti. Men dessa talare hafva ansett, att. det af K. M:t nu framställda förslag icke vore lämpligt, och såsom skål härför har blifvit anfördt, att en sådan anordning skulle stå i någon strid med det beslut, som vid förra riksdagen fattades angående Geijerska husets inköpande; förmenande man att ändamålet med denna inlösning egentligen var att få platsen helt och hållet afröjd, och derigenom erhålla en fullkomligt fri utsigt af Riddarholmskyrkan. Det är visserligen sannt, att vid inköpet af ifrågavarande hus platsens fullständiga afrödjande ifrågaställdes; men jag ber dock att få anmärka, att i R.
Med afdrag af den härvarande Contanta tillgången, 13» R:dr 2 skill., värde circa — Återstå 177 Utföres således - En högre Lärdoms-Skola i Carlshamn Eika med den i Malmö - T:r 412 Med afdrag af den härvarande Contanta tillgångens, 544 R:dr värde circa — 77 Återstå 335 Utföres således - En högre Närings-Skola i Carlscrona Eika med den i Helsingborg Med afdrag af den härvarande con - Föreslagen Lönings-Stat, Öfverskott, Brist. Summa. Allmänna medel - Enskilta medel. Spänne' mål. Spanne mgl. Spanne mål. Contant. Contant. Contant. Contant. Contant. Allmänna medel. Spanne mål. tanta tillgången 148- 24./varde circa Transport: sr Utföres således Återstå 189 För Lunds Stift befinnes således brista Götheborgs Stift. För Skolörne är anslaget, enl. Allmänna Medel hvarifrån afgå de till Warbergs SkoleStat hörande - Enskildta medel ■- 414- 29. 3 hvarifrån afgå Privata dispositio* ner för Warberg 183- 33. En högre Lärdoms-Skola i Götheborg med Rector ... 'jnr l2o Conrector ... — 60 2:ne Colleger, tillsammans — 60 sune Apologister dito - — 65 Adjunct ... — 2o Cantor — 2o S:a 315 Utföres, utan afseende på, den bär varan de obetydliga contanta tillgången - En högre Nänngs-Skola i Uddevalla med Rector ... X:r 80 arne Colleger tillsammans — Go den , sorn underv. i Choralsång — t o S:a 150 Utföres utan afseende på den här varande obetydliga contanta tillgången ’r En lägre Lärdoms-Skola i Halmstad t Lika med den i Upsala, men med 50 proc. förhöjning i LöneStaten - T:r 195
Friherre Lagerhe ms och StatSrCommissarien Wåhlbergs förvaltning, och sedan upplysning blifvit inhämtad orr dessa fonders belopp och beskaffenhet , hafva Riksens Ständer beslutit, att ifrågavarande fonder skola, i deras nu varande skick, till Riksgälds Contoiret Öfverlemnas, för att med detta Coutoirs öfriga tillgångar sammansmälta, dask Den Ii Juli> 1025 dock så, att i Riksgälds-Contoirets HuFvudbÖcker för dessa medel alltid skall visas särskild redo; hvilket är destomera lämpligt, som i häri" delse fonderna framdeles med Eders Kongl. Maj:ts och Riksens Ständers gemensamma samtycke skulle komma att lyftas och uttagas , Staten för dessa fonder skall ansvara: hvilket beslut Riksens Ständer trott sig böra Eders Kongl. Maj:t 1 underdånighet meddela. Riksens Ständer framhärda med djup un« dersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allérnådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter Rå Riddersk. och Adelns På Prest-Ståndetä vägnar vägnar Carl Mörner, J. A. Lindblom, h. t. Landtmarskalk. n. v. Talman. På Borgare-Ståndets På Bonde Ståndets vägnar vägnar H. Schwan , Lars Olsson, h. t. Talman. n. v. Talman. Uppläst hos Samtliga Riks-StSnden dén 11 Juli» Stormägtigste Allernådigsté Konung! Hos Riksens Ständer hafva från flera Stånd klagomål blifvit höjde öfver de stora oredor och §.e Bandet, 12g. 130. ola» 1026 Den 11 Juli, olägenheter, sorn genom By tes-verket åstadkommas, ledande till de förslag, att alla byten imellan Kronan och enskilda måtte upphäfvas, och liqvider i afseende derå en gång för alla förklaras afslutade.
Jag instämmer helt och hållet i hvad Hr Lillie höök nyss yttrade. Det är vissa ämnen uti elementar-uudei visningen, sorn äfven i 5:te och 6:te klasserna af ett vanligt läroverk icke meddelas så fullständigt, som är nödvändigt för en officer att känna. Skulle man åter låta alumnen genomgå alla klasserna, sä komme det att inträffa, att officerarne blefve pensiousmessiga redan i kaptensgradeu. Jag anhåller fortfarande, att K., o. Ad. måtte alsia Utskits hemställan om en underd. skrifvelse, såsom alldelas obe - 132 Den 6 Juni e. m. höflig, då man vet, att K. M:t i alla fall lärer upgöra förslag i detta ämne. Hr Ce d e rsch iöld: Det är i anledn. af Hr Lilliehööks yttrande, som jag begärt ordet. Jag tror, att hvad han anförde ang:de de humanistiska studierna, syftade på mig. Jag har sagt, att om dessa studier sammanblandas med special-studierna, förlora tillämpningsskolorna sitt mål. Min mening var icke, att man vid KrigsAkademien skulle nedgräfva sina humanistiska studier, utan tvertom att de der skulle fortsättas, men så att deras hufvudriktning skulle blifva beroende af ynglingens blifvande yrke. De studier, som således blefve af vigt, vore de lefvande språken och matematik. Utan att emellertid någon direkt undervisning i dessa ämnen meddelades vid Carlberg, skulle ändock en fortgående undervisning deruti kunna ega rum derigenom att vissa vetenskaper lästes på t. ex. franska språket, på hvilket språk de bästa arbeten i fortifikation m. m. lära vara författade. Min mening var således alldeles icke, att det skulle blifva någon slags begrafnings-akt för de humanistiska studierna, utan blott att hufvudsyftet blefve de tillämpande vetenskaperna. Hvad jag deremot icke kan förstå, är att då styrelsen vid Carlberg tyckes anse Utsk:ts motivering riktig, den kan motsätta sig en så beskaffad skrifvelse, som blifvit föreslagen. Skulle denna skrifvelse afslås, kunde det anses som om K.
– «Om Hennes Maj:t ett enda ögonblick misskänt Eders Maj:ts höga värdighet och rättigheter, skulle jag ej vågat åtaga mig uppdraget; men enkedrottningen, hvars helsa blifvit i grund skakad af de våldsamma och så olikartade sinnesrörelserna: sorg öfver sin gemåls död och stolt förtjusning öfver den beundran, vördnad och kärlek, hvilka äro lika oskiljaktiga från Eders Maj:ts höga person och gerningar, som skuggan från kroppen; kännande dessutom Eders Maj:ts ömma sonliga tillgifvenhet och utsökt fina grannlagenhet, förmodade, att Eders Maj:t ej skulle taga onådigt upp, att dess fru moder utber sig ett förtroligt samtal på sina rum, der det kan aflöpa mera obemärkt och Deras Majestäter blifva mera ostörda, än på Eders Maj:ts sida, hvilken ständigt är belägrad af uppvaktande och sökande.« – «Jag tar för afgjordt att Beylon vet i hvilket ämne, enkedrottningen, min fru moder, önskar rådgöra med mig?« – «Törhända, att, åtminstone till någon del, Hennes Maj:t i förbigående vidrört några af dessa ämnen under de samtal, med hvilka jag stundom blifvit hedrad. Den vackra praktvåning i slottet, Hennes Maj:t nu vid pass sjutton år bebott . – (Konungen faller i talet) «Kan hon omöjligen få behålla. Den måste innehafvas af regerande konungens gemål. Det blefve annars ett uppoch nedvändande på rangbegreppen och lefnadsståten.» – «Hennes Maj:t tillförser sig allt af Eders Maj:ts vishet och ädelmod, väl vetande, att ehvad Eders Maj:t täckes besluta, det ej kan blifva annat än öfverensstämmande med äran att vara Gustaf III:s mor, Adolf Fredriks enka och Fredrik den Endes syster.« – «Ja, deruti har du rätt, och derom kan enkedrottningen, min fru moder, vara fullkomligen öfvertygad. Har du eljest hört henne yttra någon önskan i afseende på valet af bostad, som naturligtvis, hennes och min värdighet likmätigt, måste vara olika vinter och sommar?«
Men jag har uppfattat de mäns, hvilka tillvunnit sig allmänna omdömets hyllning för sina utmärkta egenskaper, och jag har ej kunnat utforska några giltiga anledningar till förkastande af deras förslag, isynnerhet som min erfarenhet bestyrker min öfvertygelse om deras nödvändighet. I afseende på denna punkt om discontrörelsen stödjer jag mig isynnerhet vid K. förslaget till lag för Banken, hvilket det förundrar mig, att ingen af Regeringens organer försvarar; dock anser jag det vara min skyldighet att, så länge jag är öfvertygad om dess nytta för det allmänna, yrka på dess användande, emedan först då, när discontrörelsen blifver öfverflyttad till Riksg.- Cont. tillika med fastighetsbelåningen, creditväsendet kan ordnas på ett ändamålsenligare sätt. Jag anhåller derföre härmed hos BancoUtsk., att om ej denna riktiga princip blifver använd, hvilken skulle kunna medföra de oberäkneligaste följder till nytta för Riket, om, säger jag, den ej vid betänkts återkomst befinnes antagen, BancoUtsk. åtminstone vill uppgifva något skäl, hvarföre det förkastar en princip, som redan allt ifrån och med i8i5 års riksdag varit uttalad och vid alla riksdagar erkänd, äfven sednast af den värda ledamot, som under sisth riksdagen motiverade en motion om ränteco.uponer. Är det å min sida felet ligger i sättet att uppfatta denna angelägna sak, så kan jag försäkra, att ingen hellre än jag önskar derom blifva upplyst. Men så länge ej BancoUtsk. anfört något skäl, hvarföre förslaget om lånerörelsens öfverflyttning från Banken är förkastadt, anser jag mig hafva varit befogad till de anmärkningar, hvilka jag såväl i går som ock nu afgifvit vid Utskts betänk, i dess helhet. Jag anhåller, att detta yttrande får åtfölja återremissen. Den 6 Maj e. m. 22 och 23 punkterna föredrogos i sammanhang med hvarandra. Hr Cederschjöld uppläste följande: Genom begagnandet af cassacreditiven måste sedelstocken nödvändigt ökas.
Att besvarandet af denna fråga utfaller på ett sätt, som vi redan stämplat som öfver-drifvet, skall icke hindra oss att erkänna författarens för-tjenst att framdraga just det väsentliga för frågans rätta lösning. Björnson har i “ Over aevne “ velat skildra en mänT som försöker det omöjliga och som misslyckas, derför att han spänner sin båge så starkt, att den måste brista. Det är betydelsen af titeln “ Over aevne “ (Öfver förmågan), som stycket bär. Denne man, presten Sang, är en religiös ifrare. Och just derför var han ganska svår för Björnson att skildra. Ty med den religiösa fanatismen har Björnson personligen trädt i en allt annat än angenäm beröring genom sma fälttåg mot ortodoxien. Dem, som af skaldens många fiender och fienders vänner låta intala sig, att skalden intager en oförsonlig partiståndpunkt, dem kan man endast tillråda att läsa “ Over aevne “. Här skola de finna, huru hänsynsfull, grann-laga och mild i sin dom öfver de företeelser, han bekämpar, skalden är, jemförd med sina motståndare. I sin blinda fanatism kunna nämligen desse — de skriftlärde brukar lektor Waldenström kalla dem — aldrig * * förstå annat än att de lägsta och afskyvärdaste motiv drifva hvar och en, som vågar sätta ofelbarheten af deras läror i tvifvelsmål. Det är högfardsdjufvulen, som drifver alla sådana, det är brist på ödmjukhet, man vill icke låta tukta sig af Guds ande, och hvad de allt heta dessa vackra fraser, som kyrkan använder, för att bemantla denna oerhörda hersklystnad öfver menniskosjälarna, som i alla tider utgjort hennes föga afundsvärda kännetecken; Teologerna hafva åldrig kunnat fatta arinat än att de hafva att göra med satan, klädd i ljusets englaskepnad, så snart någon velat röra vid ett jota i evangelium eller en prick af lagen. Hvar gång man hör detta: tag fast tjufven, vålds verkaren, rånaren i en polemik kan man taga för afgjordt, att den rör sig om teologiska spörsmål.