Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:ts då gjorda Nådiga framställning om anslag af Allmänna medel, till utförande af Hjelmare Canalbch Sluss-Verhs ombyggnad * beviljat ett lönebidrag härtill af 50,000 R:dr årligen, ätt utgå i 4 år, med tillsammans 200,000 R:dr, samt tillika yttrat, det fyllnaden å den för ändamålet erforderliga kostnadssumma borde sökas, genom iemnadt tillfälle till ny teckning för delagtighet uti det i och för verkställigheten af berörde företag re. dan stiftade Bolag, E. K. M., under den 22 December 1818, i Nåder förklarat, att, ehuru endast én obetydlig tillökning uti Actie-anteckningen blifvit vunnen och således brist i det för arbetet påräknade kostnadsbelopp uppstått, likväl Sluss - 784 T^nderdåtilga Skrifvelserl Verkets ombyggnad, som ej tålde uppskof, sku!-' le med redan för handen varande tillgångar företagas; att, 1 följd häraf, arbetet blifvit ar 18*9 börjadt, och sedermera, efter en för hvarje lii faststäld plan, fortsatt, med den framgång, att egentliga Canal-arbeten, utöfver hvad arbetsplan rerne upptagit, men med mindre kostnad, än i samma planer varit utförd , kunnat under denna tid verkställas; att deremot emellan det spöciela kostnads-förslag öfver återstående arbeten vid Canal-byggnadenj hvilket Bolagets Direction låtit, efter noggranna undersökningar, upprätta, och det år 1816 uppgjorda, som legat till grhnd för de förra besluten om företagets verkställighet, en ganska betydlig skiljaktighet visat sig* i så måtto, att till fullbordande af meranämnde Canal-byggnad, enligt förstnämnde förslag, skulle erfordras en ytterligare kostnad af 634,267 R:dr| att, enär, på sätt Directioneh uppgifvit, endast 106,000 R:dr funnos för behofvet att tillgå, bristen, hvartill all tillgång saknas, således utgjorde 51 6,267 R:dr; samt att
Friherre Legerström jnwande allenast, at der passade sig illa, at Lagar gjordes, som blefwe ulan efterföljd, ' Härefter föreföll en stunds öfwerlaggning, hwarefter Ridderskapet och Adeln stadnade i det bestur, ar denna föreskrift skulle utgä, och i desi ställe Riddarhus-l)i>Eionen alaggas ar, sa widt möjligt wore, under Riksdagar söka uplysningar ftl Oenea!ogisin?.L complLt^erLlieie, 6z. och 64. §. §. biföllos. Herr Grefwe» och Landrmarskalken fragade om, sedan Riddarhus-Ordningen nu ril stut wore granskad, Riddecstaper och Adeln rillace, ar due a-unia af Riddarhus-Utskottet singe undergå n>) reö jiIi,),. K Grefwe la 6 ar cl le utbad sig allenast fa erindra, der han funnit et stadgande Uteslutit, d<r nemligen: ar ehuru Landtmarskalken aterlemnar Srafwen, skulle Ständer, såsom förr brukligt warit, likwäl kunna samlas til afgörande af OsLo, nomi ska mål. Friherre lk ossn b a ne erindrade ar sadant ej warit brukligt sedan 1772, och önskade, ar det aldrig matte tillätas, Herr Den 6 Macs. 2zz HerrGrefwen och Landt marskal ken förnyade sin proposition, rörande Riddarhus-Ordningens reclaätion, tillaggandes, gt, til tidens w!Nnande, denna matte fä göras efter ^ ?> <>- trollet, a swen om det samma ej sa snart ffulle hinna jnfteras. Bifölls. Högloft. Rioderffapet och Adeln atffiljdes kl. L is. In iiöem krotocolli 6. A. Lilversrolxs. Thorsdagen den s:de Mars. Nlsnum kl. 9 förmiddagen. Uplästes och lades pa bordel, följande frän Stats-Ucffotter inkomne Utlacanden: Wördsamt Memorial.
Gripenstedt säger vidare, att jordvärdet måste nedsättas, om det visar sig att vi ej kunna konkurrera med utländningen. Jag tviflar dock på att detta kan vara hvarken nyttigt eller nödigt, ty det skulle alltid förorsaka en ofantlig kapitalförminskning. I sammanhang härmed säger Hr Frihtn, att jordbrukets förkofran beror på en ordnad, genom större kapital betryggad, handel med spanmål och ladugårdseffekter. Så länge vi hafva spanmål och ladugårdseffekler kunna vi nog sälja dem och det är en omsorg, som är ganska lätt att bära, men då vi jemt sättas på det hala och vår ställning oupphörligen försämras, få vi slutligen icke något att sälja. Kapital är nödvändigt; kan Hr Frihtn skaffa oss sådant under så förmånliga vilkor, att jordbruket kunde bära sig under nuvarande system, vore jag honom tacksam, men olyckligtvis blir äfven kapitalet allt mera sällsynt i vårt land. Dessutom hemställer Hr Frihtn, om icke de pris, som i spanmålshandel betingas, äro i väsendtligaste mån beroende af prisen på verldsmarknaden och om ej således tullen endast undantagsvis kan utöfva något inflytande. För min del kan jag ej finna annat, än att tullen alltid bör utöfva inverkan, ty äfven om den ej är högre, än Bev.-Utsk:t nu föreslagit, bör den åtminstone uppgå till lika mycket, som transportkostnaden hit, och vi blifva då befriade från det vingleri, som för närvarande bedrifves af en mängd grosshandlare, som behöfva pengar och funnit att det blir dyrare för dem att upplåna pengarne här, än att förskaffa sig dem genom att uppköpa spanmål på kredit i utlandet och sedan försälja den här, till och med något under hvad inköpspriset + frakten utgör. Såsom ett upplysande exempel på olägenheterna af spanmålstullar, har Hr Frihm anfört förhållandet mellan Norrland och Skåne. Hvarföre bar Hr Frihm valt de mest aflägsna orter i vårt Iand? Hvarföre har han icke valt Mälaredalen; jemförelsen torde då hafva utfallit helt annorlunda.
(Lilly går till verandadörren, möter där hä- radshöfding Asp.) ASP. Därför äro de alla så betagna i honom också. Jag träffade i går en gammal brukspatron, som varit hos doktorn för första gången och inte nog kunde prisa honom. Vet ni hvad han sa '? » Tänk » — sa ' han — » när doktorn är så älskvärd mot en herre, hvad skall han då inte vara mot damerna! » EMMA. Doktorn syns inte till, men jag kan ju springa ner och höra, om han kommer snart. LILLY. Nej, det skulle han inte tycka om. ASP. Kan ni inte låta jungfrun säga till er man, att ni gått före, och komma med mig nu? LILLY. Nej tackl (Emma går.) Jag väntar allt på Harald annars följer han kanske inte med i dag heller. Och han behöfver så väl komma ut litet, upptagen som han är från morgon till kväll. Han, hinner ju aldrig hvila sig. ASP. Ja, jag beundrar hans tålamod. Så snart han visar sig i parken på morgonen, är han omringad af patienterna. » Snälla doktorn » och » kära doktorn » låter det från alla håll. Det riktigt haglar frågor öfver honom, men han är ju alltid lika vänlig. Det är i synnerhet damerna, som taga honom i anspråk. ASP. Mjukaste tjänare! Jag tog mig friheten att komma och hämta lilla doktorinnan. Är ni färdig? Klockan är tre kvart till sex. Interiör af Gerda Meyerson. Personer: DOKTOR VINGE. LILLY, hans hustru. EMMA, jungfru hos Vinges. En trenig sal i doktor Vinges villa vid en badort, där han är läkare. Det är eftermiddag. Dörrarna till verandan stå öppna. Lilly går oroligt fram och tillbaka, än ser hon på klockan, än går hon och ser ut från verandan. Hon har en missnöjd och otålig min, är ljusklädd, med hvit tyllhatt och hvita handskar. Slutligen öppnar hon en dörr och ropar: » Emma! » (Kommer.) EMMA. Ja, doktorinnan lilla! LILLY. Syns inte doktorn till än? EMMA. Nej då. Jag har passat på vid köksfönstret en lång stund. LILLY. Att han inte kommer! Klockan half sex skulle vi ha varit vid bryggan, och nu är hon redan tre kvart.
Sfå å tackjernet. Af dessa motsägelser befinnes det tydligt, huru vådligt det skulle vara att emot export-tull tillåta tackjerns utförande; ty säkert skulle i framtiden fordringarna på en lägre lull å tackjernet göra sig gällande, hvarigenom stång jerns t i II verkningen ruinerades. Jag anhåller äfven att få yttra några ord rörtde en annan artikel i denna stadga, i afseende hvarå jag tror mig äga någon mera speciel kännedom. Det är nemi. ull-culturen. Bevilln.Ulsk. har föreslagit en förhöjd tull på den inkommande fina ullen. Det skulle möjligen kunna synas bereda en fördel för schäferiägaren; men då jag sjelf är schäferiägare, anser jag mig, utan att tala collectivt med mina medbroder, kunna påstå, alt detta icke innefattar något skydd för schäferiägaren. Om tullen på den ull, som införes, skall förhöjas, måste ullen classificeras, emedan man omöjligen kan lägga lika hög lull på den gröfre ullen , som är påräknad för arumens behof. I detta fall äga vi erfarenhet af systemet från den tid då den inkommande ullen var fördelad uti 3 classer, af hvilka endast för den sämsta eller s. k. kalkullen betaltes tull, men den finare införskrefs icke. Detsamma kommer att hända nu, och schäferi-intresset blir således icke skyddadt genom så hög tull för den fina ullen. Deremot vill jag för ingen del biträda Frih. Boyes nyss uppgifna förslag, att den fina ullen skulle vara till införsel förbjuden, emedan det vore alt öfvergå från den ena ytterligheten till den andra. Att fabrikanterne icke skulle behöfva fin ull låter besynnerligt, då de nödgas förse hela landet med fint kläde. Jag vill dock icke ingå i någon strid med fabriksintresset. De göra rätt, då de köpa ullen till så lågt pris som möjligt. Det klandrar jag icke, men jag önskar någon slags reciprocitet för det andra intresset, som är landtmanna-intresset. Det visar sig för min uppfattning tydligt, att få länder i den civiliserade verlden äro så passande sora Sverige för ull-culturens utvidgning, i händelse denna production riktigt ordnades.
Ständers Revisorer föreslagit, anser Stats-Ut - ic>94 Stcits-Utskottets Belunkanäen. skottet den allmänna föreskrift stådse bora följas, att undsåttnings-Spannmål vid sådane tillfållen, då undsättnings-tagare skulle hugnas med rättigheter, att åter leverera Sädén in natura, må vid samma Krono-Magazin ovågerligen verkställas der utlevereringen skett, så vida ej särskildte förhållanden någon gång kunde inträffa, som göra en ändring härutinnan, både för Låntagaren och för Långifvaren gemensamt fördelaktig; Och torde Riksens Höglofl. Ständer, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att ofvannåmnde föreskrift, i händelse den samma bifalles* må vederbörande till noggrann efterrättelse i nåder meddelas. Stockholm den 26 Maji 1823. Ankom den 4 Junii i823. B ilag a Litt. A a. Utlåtande, i anledning af Riksens Höglofl. Stånders Revisorers anmälan, rörande en Extra - Ordinarie - afskrifning, sorn blifvit beviljad SlottsProviantmåstaren, Kgl. Räntmå staren J. Ouchterlony. Förhållandet med den Extra-oröinarie afskrifning, å 521 Tunnor Hvete och 50 Ståts-Utskottets El etan kandell. i o g 5 Tunnor 20 kappar Råg, som Slotts-Proviantmåsfaren härstädes, Kongl. Råntmåstaren J. Ouchterlony fått till godo njuta» har Stats-Utskottet funnit vara följande; Utaf den år 1818» genom GeneralConsuln, Commerce-Rådet E.
Lagsamt Allm. Besv.- och Ehon.-Utslotlens Förslag, JV:o 73. l3 21, 22 och 28 §§:ne äro bifallne oförändrade, den förstnämnde af alla fyra Stånden och de 2:ne senare af 3 Stånd. 24 §:n är bifallen af Borgareoch Bonde-Stånden samt af Ridderskapet och Adeln med någon förändring af redactionen, utan att innehållet derigenom förändras, hvarföre denna §. föreslås att lyda: För handhafvande af ordning och vården om sedlighet, skall Sockne-nämnd helst söka, genom förmaningar och föreställningar, förmå den felagtige till rättelse; men Nämnden eger dock att, för uppenbara förseelser, ådöma de böter och vitén, sorn genom Författningar eller af vederbörande Embetsmyndighet äro stadgade för öfverträdelse af sådane Ordnings-stadgar, öfver hvilkas efterlefnad det tillhörer Nämnden alt vaka. I dylika fall galle om jäf emot Ordförande och Ledamöter hvad i3 Capitlet Rättegångs-Balken, om jäf emot Domare stadgar. 25 §:n är af 3:ne Stånd bifallen. 26 §. Ett af Ridderskapet och Adeln beslutadt tillägg af orden: ”i laga ordning” efter ”berättigad att” är af intet annat Stånd biträdt och lärer således förfalla, då denna §. för öfrigt är oförändrad antagen af 3:ne Stånd. 27 och 28 §§:ne oförändrade antagne af 3:ne Stånd. 29 §• antagen af 3:ne Stånd till innehållet och blott med den af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet beslutade förändringen af lydelsen att ordet: ”jaststäld” utbytes emot ordet: ”utsatt” hvilken förändring Bonde-Ståndet inbjudes att tillika antaga. i4 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utslzottens Förslag, N:o 7^ 3o §. En af Ridderskapet och Adeln beslutad föreskrift, alt, vid fattande af beslut inom Sockne-nämnd, omröstning skall ske till Prolocollet, är icke antagen af något annat Stånd och lärer således förfalla.
Möjligen har vid det sist afgifna förslagets affaltande något förbiseende egt rum; möj ligen också en förändrad åsigt, som fortfarande kari vara vexling underkastad, gjort sig gällande, och i hvilket läll som helst blir ett enstaka riksdagsbeslut en allt för vansklig grund för en ändring i arfsrälten, som eljest skulle synas innebära en uppenbar kränkning af allmänna rättsmedvetandet. Men utom den erinran jag tillåtit mig att i berörda hänseende framställa, torde en anmärkning af väsendtligen praktisk vigt vara förtjent af någon uppmärksamhet. Den alser bestämmelsen om sältet för oäkta barns legitimation. Fastän utgånget från den enligt min föreställning fullkomligt rigliga åsigten, att arfsrätt efter modren ej bör tillkomma hennes oäkta barn, der del ej blifvit af henne offentligen erkändt, synes stadgandet att oäkta barn, hvars moder, i följd af behörig anteckning i kyrkoboken, vore känd, egde taga arf efter henne, kunna vid tillämpningen erhålla en belt annan betydelse än förslaget afser och derigenom blifva för rättssäkerheten allt för äfventyrlig!. Naturligtvis måste med ”behörig anteckning i kyrkoboken”, vid saknad af särskild bestämning deraf, förslås en kyrkoboks-anleckning, som icke kan visas hafva obehörigen tillkommit. Den måste gälla såsom behörig tills den visas vara motsatsen. Men läll kan en origtig anteckning ske ulan all någon molbevisning, då den möjligen sent omsider befmnes vara af behofvet påkallad, slår ali förebringa. Kontrollen å rigligbeten af kyrkoböckernas anteckningar angående enskilda personer är i det närmaste inskränkt lill de utdrag, som genom presthetygen komma till församlingsmedlemmarnes kännedom, och är alldeles ingen i afseende å anleckningarne om de barn, hvilka framfödas å en ort der modren är okänd och söker dölja sig.
Landtmäteri-instruktionen, hufvudsakligen är, att biträda Ofver-direktören med af denne beslutade expeditioners uppsättande, hvilket missförhållande är i hög grad vådligt, enär det såsom ett prejudikat, kommer att framkalla höga pretentioner och ökade anslag i alla verk vid kommande riksdag, samt det slutligen, emedan genom Utskottets beslut, allmänna indragningsstaten får en opåräknad och med afseende å Landtmäteri-sekreterarens tjenstemanna-ställning, oskälig tillökning, helst om det ihågkommes, att förste landtmätarnes pensioner på indragningsstaten, ej äro högre än 800 r:dr och Landtmäteri-sekreterarens pension skulle blifva dubbelt högre, ehuru de förre i deras mödasamina tjenstgöring, ofta blottställa sig för hälsans förstöring.» Af Henrik sindersson från Orebro län: -Det beslut, som af Stats-ut skottets pluralitet nu blifvit fattadt, har jag icke kunnat biträda. Det har nemligen icke kunnat undfalla min uppmärksamhet, hurusom vid dylika löne-regieringar de högre vanligen komma i åtnjutande af största andelen utaf tillökningssumman, unden det de lägre tjenstemännen, som oftast få draga tyngsta bördan, måste åtnöja sig med jemförelsevis ganska knappa vilkor, och har jag, med afseende härpå, icke kunnat underlåta att anställa en jemförelse mellan denna lägre tjenstemanna-klass och närings-idkaren eller jordbrukaren, hvilken klass af medborgare, ehuru tryckt af skatte-bördor, likväl icke blifvit hugnad med någon lindring i dess bekymmersamma belägenhet.
För närvarande hafva likväl liberala och radikala öfverhanden, och det är värdt att ihågkommas, det irländska » Home Rulers » äfven äro representerade.Att omsorgsfullt studium och diskussion af sådana stora frågor som de ofvannämda, som t. ex. vårt lands förhållande till och pligter mot Indien och många andra icke uppräknade, verkligen äro nyttiga och af ojemförligt större värde än vanliga sällskapers innehållslösa debatter, är alldeles tydligt. Att de 100,000 män, hvilka sålunda hafva diskuterat dessa ämnen, sannolikt skola votera mer förståndigt och oberoende och mindre lätt låta imponera på sig af yrkespolitikens tomma retorik, skall ensamt för sig blifva en stor vinst för landet. Ledamöternas ålder är en annan punkt, angående hvil-ken några statistiska uppgifter skulle vara välkomna, ehuru svårigheten att erhålla tillförlitliga upplysningar är i ögonen fallande. Det är klart, att en premierminister af nitton eller tjugu år skulle påstå sig vara åtminstone trettio, medan åter några äldre medlemmar kunde vara frestade att draga ifran sina år lika mycket, som deras embetsbroder lagt till sina. Så vidt man kan bedöma äro de fleste medlemmarne unge män mellan tjugu och trettio, med någon inblandning af män på fyrtio och icke få mellan femtio och sextio. På det hela taget tyckas alla dessa män vara val uppfostrade, bildade, samt med ingen ringa kontroll öfver sitt lynne och ganska skickliga i debatten. Naturligtvis skulle de lokala parlamenten vara ofullkomliga, om de icke hade något eget tidningsorgan, och under några år har ' » The Dcbater » varit deras Hansard *. Åtskilliga af parlamenten utgifva egna rapporter om sina debatter, men redogörelser för alla parlament finnas i detta centralorgan. Utom » The Debater », utgifves en liten, men mycket väl hopkommen handbok, innehållande icke allenast många värderika upplysningar om olika parlamentsakter, bilis eto, utan en ännu värderikare underrättelse om källorna, der dylika upplysningar kunna erhållas. Att manlig och öppen diskussion är vårt konstitutionela systems verkliga lifsblod, äro alla politiska partier fardiga att medgifva. Äfven att * en autokrats. styrelse, egennyttig men fast, i längden är att föredraga framför pöbelns kollektiva okunnighet, men att likväl idealet för en styrelseform är ett upplyst folks kollektiva visdom.
Dom eller Utslag, som genom utmätning skall verkställas, ., den samma utan uppehåll företaga, och icke elier oftast kunna sådant fullborda, i anseende dertill, att Gäldenärerne äro på längre afstånd från hvarannan boende eller vistande, anser Utskottet både att en förlängning af tiden för ifrågavarande verkställighets ineddelande, icke kan för Städerne behöfvas, och jemväl att en likhet uti berörde tid, så för Magistraterne sorn för Kronofogdarne icke lämpetigen kan antagas; Och ehuru den tid af Trenne Månadert hvilken är Kronofogdarne förelagd, innom hvilken de bora vid egit betalningsan. svar verkställa en till deras åtgärd lemnad utmätning, synes vidsträckt och möjeligen ofta öfverflödig, samt således tåla att till någon del förkortas, anser dock Utskottet, att för det närvarande, då en allmän klagan föres öfver utsökningsmålens tilltagande, och då i följd deraf Kronofogdarnes befattning med utmätningar ansenligen förökats, omständigheterne göra det mindre lämpligt, att nu vidtaga någon förändring uti hvad i detta ämne är stadgadt, äfvensom - Lag-Utskottets Bctånkanden. 47 vensom att sådant jemväl Liefve äfventyrligt, enär derigenom en strängare behandling af Gäldenärer under en allmänt tryckande peuningebrist skulle föranledas.
Om och när, i följd af de till Riksgälds-kontoret, för utlånade räntemedel, aflemnade säkerhets-handlihgar, någon intecknings-förnyelse, bevakning eller utsökning erfordras, skall Direktionen foga anstalt härom, utan att Riksgälds-kontoret dermed behöfver taga någon befattning; och böra således de låneoch säkerhetssamt öfriga handlingar, som Direktionen, för fullgörande af detta åliggande, måste begagna, uppå skeende anmälan, hållas densamma tillhanda, emot dess afgifvande förbindelse, att handlingarne till Riksgälds-kontoret återställa, så snart de blifvit för ändamålet begagnade. §• 11. Återstoden af den för Strömsholms kanaloch slussverks ombyggnad, enligt Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständers beslut, utaf Riksgälds-kontoret afsatta och förräntade fond af Sexhundratusen Riksdaler, hvilken återstod för närvarande utgör 100,000 R:dr, skall, vid början , af Januari månad åren 1855 och 1856 med ett belopp af Femtiotusen R:dr hvartdera året till Strömsholms nya Kanal-bolag utbetalas. Intilldess kanaloch slussverket blifvit färdigbygdt, skall af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, genom årligen anställande val, en person utses till ledamot i nämnde Bolags Direktion; börande denne ledamot, för hvarje år, lill Fullmäktige afgifva särskild berättelse om arbetets fortgång samt derunder inträffade eller anmärkta förhållanden, hvilka anses böra komma till Fullmäktiges samt Rikets Ständers eller deras Revisorers kännedom. Äfvenledes skall, under byggnadstiden, på enahanda sätt, utses ett ombud att i den årliga revisionen af kanaloch slussverkets räkenskaper deltaga; varande, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut, den för ombyggnads-arbetets fullbordande först bestämda tid förlängd till slutet af år 1859.
En hvass blåst sveper fram öfver höjden, men man märker den endast på suset i sina egna öron och på hästarnas fladdrande manar samt någon gång äfven på ett sakta glasaktigt rasslande i de skarfrusna drifvorna. Eljes går stormen osynligt öfver berget; den hittar intet träd att rista, inga flöjlar att skrikande svänga rundt. Landskapet antager plötsligt nära nog utseende af en lågt kuperad slätt, och öfver de tröstlösa, i blåsvart molntöcken insvepta snövidderna höja sig endast de vresiga och groft tillyxade telegrafstolparnas långa led. Inga fåglar kasta sin skugga på drifvorna, inga steg knarra, ingen klockringning tillkännagifver någon bys närhet. Ur dimman framdyker ett ensamt och obebodt stenhus, snarare afskräckande än inbjudande. Det är ett skyddshärberge i händelse af snöstorm, men alla gengångare och gastar, hvilka vår tid jagat i landsflykt, borde här kunna få en fristad på gamla dagar. När byggnaden försvunnit, omgifvas vi åter af samma svårmodiga stillhet, samma snöiga ödeland. Simplon har det måleriska hospitiet med sina gästfria på samma gång blåfrusna och solbrynta munkar, men Splügen har endast sina nakna klippstycken och sin snö. En huggen sten, snarlik en snötäckt grafvård öfver en förolyckad, kännetecknar just på bergets krön gränsen mellan Schweiz och Italien. Efter en stund sänker sig vägen mot flere grå stenhus, som ligga kringströdda utefter vägen med kortare eller längre mellanrum. I ett af dem är tullstation; de andra äro skyddshärbergen, försedda med klockor, hvilkas klämtslag vägleda vilsekomna under snöstorm. Det händer, att posten måste stanna i dessa hus flere dygn med slädar, hästar, främlingar och bref. Skafferiets konservburkar blifva då uppbrutna och vinförrådet tömdt, medan alla trängas kring brasan och de klagande klämtslagen ljuda ute i snöyran. Ett stycke nedanför sista skyddshärberget viker vägen in i långa gallerier, uppförda till skydd mot skredet och erinrande om kasematter. De flesta ljusöppningarna äro öfveryrda med snö.
Häruti instämde Friherre Palmstjerna, Herrar Lagerhjelm och af Puke, biskop Heurlin, prosten Schram, kontraktsprosten Forsell, domprosten Ahlstrand, doktorerne Stenhammar, Gumcelius och Annerstedt samt prosten Berlin■ Slals-Utskoltets Utlåtande, Jt? 50. 37 Litt. A. Stormäktigste Allernådigste Konung! 1850 den 2 Augusti, anm. inför Kongl, Regeringen.