Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
„ 59 77 Per Nilsson i Espö från Malmöhus län „ 59 77 Anders Peller Andersson från Östergöthlands län „ 58 77 Nils Olsson från Malmöhus län „ 58 77 Bengt Nilsson från Kronobergs län . „ 58 77 Joh. Magnus Lundahl från Skaraborgs län „ 57 77 Daniel Danielsson från Jönköpings län „ 57 77 Nils Larsson från Jemtlands län Suppleanter: Häkan Pettersson från Blekinge med 55 röster Johan Johansson från Östergöthlands län . 33 52 33 Erik Olsson från Södermanlands län 3:3 52 33 Johan Andersson från Kopparbergs län 33 52 33 Olof Olsson i Olebyn från Wermlands län 33 52 33 Erik Mattsson från Jemtlands län 33 52 33 hvarom utdrag af protokollet skulle i vanlig ordning expedieras. S. D. Föredrogos Konstitutions-Utskottets nedannämnde Memorial till Rikets Ständer: N:o 48, i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande det af Konstitutionsutskottet uti Memorialet N:o 34 framställda förslag till ändring uti 17 och 22 §§ Regerings-formen, angående antalet al Högsta Domstolens ledamöter. Ståndet frånträdde sitt i detta ämne förut fattade beslut och antog den i Memorialet gjorda inbjudningen. N:o 49, i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande det af Konstitutionsutskottet uti Memorialet N:o 53 föreslagna tillägg vid 1 § 9 mom. Tryckfrihetsförordningen, angående förbud mot eftertryck af utländsk skrift. Lades till handlingarne. N:o 50, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande det af Konstitutions-Utskottet uti Memorialet N:o 57 föreslagna tillägg uti 1 § 4 mom. Tryckfrihets-förordningen, angående borgens ställande af dagblads och periodiska skrifters utgifvare. Med vidblifvande af sitt i ämnet förut fattade beslut, lade Ståndet detta Memorial till handlingarne. N:o 51, med voterings-propositioner rörande det af Konstitutions-Utskottet uti Memorialet N:o 32 framställda förslag tili ändring uti 45 § Riksdags-ordningen, angående hemmans-egares representation s-rätt.
Äfven af partiella reformer måste följden blifva en dylik tillökning, ehuru säkerligen till vida mindre antal och alltid med så - *) En af dessa, Domhafvanden i Wäne, Bjerke och Flundre härad, har också, i anledning häraf, redan till Kongl. Maj:t inkommit med underdånig anhållan om domsagans förökande med 2:ne härader, och skattar deri sina inkomster ej högre än till 1,600 R:dr banco boställsafkastningen inberäknad. R. St. Just. Ombudsm. Emb -Berättelse för år 1849. 173 dan beräkning, alt de redan för hand varande inkomsterne blifva tillräckliga. Skulle deremot vid en totalreform, sådan som den föreslagna, aflöningsbehofvet ökas med en tredjedel, eller i mån af tjensternes ökade antal; så måste den för hand varande tillgången, hvilken nu i medeltal ej kan anses Öfverflödig, komma att befinnas otillräcklig. Genom sportlernes förhöjande skulle bristen kunna fyllas, i fall denna brist vore på domsagorna jemnt fördelad. Vid ojemn fördelning låter sig detta icke göra; och således blir då den enda utvägen, att på rikets stat uppföra löner till alla de landtdomare, hvilkas inkomst eljest blir otillräcklig. Men utan Rikets Ständers beslut kan detta icke ske; och om än tjensterne kunna till en början tillsättas, utan att på stat uppföras; så kan jag dock, af här uppifven anledning, icke undgå att befara, det nya löners anslående för de genom regleringen försämrade tjensterna skall blifva en oundviklig följd af anstaltens utförande. Vid betraktande af de olägenheter, som häraf kunna härflyta, och af de embetens vigt, om hvilka fråga är, skulle det synas vara särdeles i sin ordning, om aldrig någon, vare sig total eller partiel, för framtida bestånd ämnad förändring i domsagoregleringen, till inrättande af nya, eller utvidgande eller förminskande af redan befintliga domsagor, företoges af Regeringen utan samtycke af Rikets Ständer.
Måhända hafva tiderna sedan dess förändrat sig, så att förslaget ej kan verkställas, och då kommer det icke i fråga; men jag tillförsel' mig, att Utsk. ger åt ämnet den vigt, som det förtjena!-. Hvad controllen beträffar, får jag fästa Frih. Cederströms och flera talares uppmärksamhet derpå, att vådan väl ej kan vara större för förskingring af silfver än af sedlar. Man skulle äfven möjligen kunna förvara silfret i ränterierna; men allt detta hör till detailfrågorna. Säkert är, att under de flesta tiderna af året är transportkostnaden till Skåne oändl. mindre an hit, i anseende till Skånes närmare belägenhet till verldsmarknaden, och minst skulle man bespara assurancepremierna. Jag vågar tro, att det förslag, hvarmed jag framkommit, ej är fullt ut så oanvändbart, isom Frih. Cederström vid första påseendet förmodat. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Såsom jag förstår TJtskfs förslag, är operationen att införskaffa silfver genom vexlar ej så invecklad., som mau synes föreställa sig. Jag förmodar, att vexelköp komma att blifva en från införskrifning af silfver särskild åtgärd. Om t. ex. köpmannen A. säljer till Banken en vexel efter 128 sk:rs cours, så upphör hans afhandling med Banken derigenom, att A. erhåller sin betalning, och liqviden är slut dem emellan. Då Banken remitterar vexeln tili Hamburg, har Banken der en commissionär B., åt hvilken den uppdrager att för vexeln ur Hamburger bank uttaga silfver, som han skickar till Sveriges Bank, hvars räkning kommer att utvisa vexelköpet af A. samt räkningen öfver silfveruttagningen och transportkostnaden hit, uppgjord af B. Om Banken ej finner lämpligt att genast införa silfver, låter den medlen innestå i Hamburger bank eller sätter dem på räkning för det hus i Hamburg, der Banken har sitt creditiv till afbetalning å det silfver, Banken förut kan hafva lånat. Någon köpmannavinst härstädes för införskrifningen behöfver således icke komma i fråga, så att man kan alldeles vara ifrån den omsorgen. Som Frih.
Den 16 September. 531 Wid bfwerläggning om den förra frägan, nykommen af befaradt uppehäll uki sädane ärenders afgörande om hwilka 2o Z Rcgerings-Formen förmäler, har Utskottet med Herr koni-; lätteligen insett följderne af de Militaire Stats-Rädens inskränkta antal i den händelse flere än en more af sjukdomS-förfall eller fränwaro i npttiga förrättningar hindrade att oafbrutet enligt deras bestämmelse gä Konungen i underdä» nighet med räd tilhanda. De uti Stats - Rädct förekommande egenteliga Regerings - Ärendcrs skiljaktiga beskaffenhet frän säda, ne hwilka höra till Domare - magtens befattning, un, danrödjer ock i Utskottets tankar alla betänkligheter e, mot förändrandet af 2O Z Regerings - Formen, med iakttagande af den tid dertill, som 81 § fbreskrifwer i sä mätto att högre Militair - personer utom Stats, Rädet äfwcn skulle kunna af Konungen förordnas atk med Domare-jäf och answar taga säte och rösta wid af, görandet af de frän Krigs - Domstolarne under Kopuns gens pröfning dragna mäl. Den sednare frägan rörande Personers Constituerande att under werkcliga Ledamöters af Stats, Rädet fränwaro deras göromäl bestrida, har i ansten, de till ämnetS wigt hos Utskottet wäckt ben mest granlaga upmärksamhet. Det har till en början och under ett noga rädfrägande af sä wäl Regerings - Formenordalydelse, som äfwcn dc§ ande-mening ej annat kuns na finna, än att samma fräga innefattade en sädan förklaring af Grundlagen, som enligt betz 81 § bordt under inkommande Riksens Ständers afgörande hänskjuta-.
Jag anmärker strax sjelf, gtt ingen beräkning blifwit gjord för räntan som uppköper linder den lid som framgär ifrän den dag Lcfvörantörer m. fl. böra fä henne godtgjord , och till innewarandcärS.stut; men om hoppet om fred snart uppfyllcs, stall icke allenast öfwerstoktct af Subsidiemedlcn bertill kunna anwändas, utan ock, om nya RiksgäldsScdlar till utbyte bifallas, NiksgäldSKontorct af egna tillgängar kunna pä flera sätt utbetala denna ränta förstottswis till dejj att den, af ben blifwande BewillningsSumman nästa är, fullt kan ersättas, emedan desi belopp i händelse af snar fred lcmnar ett tillräckligt öfwcrstott. Att äfwcn förändringar i mina beräkningur kunna uppkomma, medgifwes öppet; men dels rubbaS derigenom icke hufwudsakligcn grunderna till mitt förstag, dels förmodar jag att de icke blifwa större i tillökning, än att de äswcn, om fred snart willnes, med den i sädan händelse päräknade ätcrstod af Bankens nu pägäendc försträck , cllxr med Bcwillningcns bfwerstott kunna lkquidcras: kanste ock att ätstillige Lcfverantörer gerna ätnöjas med den hittills upplupna räntans tillägg till Kapitalet, hwaraf föga tillökning i ben blifwande Be' winningen uppkommer. Häremot har jag icke heller, till förmän för niin kalkul, upptagit i nägon beräkning de räntor som Riksgälds-Kontoret för ukestäcnde fordringar uppbär, och Den 2 Oclober. isor och hwilka det nästlidne öret utg-orde 108,002 Rid»-., samt för delta jag förmodar icke gä under so L 62200 Riksdaler.
Då anslaget i RiksStaten för Lifbevärings-regementet uptager 31,911 rdr 50 öre. och K. M. för Gardes-regementena i den nåd. Proposm föreslagit 24,480 rdr att tagas af denna summa, så återstår 7,431 rdr 50 öre, hvaraf jag vågar föreslå: att samtidigt med Gardes-regementena, Lifregementets grenadierkorps efter hand och i mån af tillgångarne på Lifbevärings-regementets stat måtte erhålla tillökning i sitt befäl af 2:ne andre kaptener, med löner i likhet med hvad tillförene af K. M. blifvit föreslaget för motsvarande grad vid den öfriga indelta Arméen. Begärdes på bordet. Härefter upläste Frih. Creutz en så lydande motion: Enligt R. Stms beslut vid sista Riksdagen, skulle Bankens lånerörelse mot pant af silfver och guld uphöra detta år. Då densamma alltifrån dess begynnelse åsyftat, att afhjelpa tillfälliga behof, isynnerhet för dem, hvilka sakna fastighet, på hvilken de kunna söka och erhålla större eller mindre stående lån, och sådane peuningebehof nu, långt ifrån att vara mindre, fastmera kunna anses vara större och mera trängande än hvad de under flera föregående år varit, så hemställer jag till R. o. Ad., om det skulle vara billigt och rättvist, att just nu tilltäppa denna källa, till hvilken så många i nödens stund tagit sin tillflykt och blifvit hulpna. Detta vore efter min tanke dubbelt orätt, då man besinnar, att denna låneanstalt icke varit eller ens kan blifva till någon den ringaste förlust för Banken. Fastmera är det, enl. mitt förmenande, ett stort fel, att denna låuerörelse icke pa allt sätt underlättats, så att den kunnat blifva så allmänt tillgänglig sorn möjligt. Skälet för detta mitt omdöme grundar jag helt enkelt derpå, att det metalliska värde, som Banken mottager såsom pant för sina sedlar, sätter Banken i tillfälle att förtjena genom räntan på den utlemnade lånesumman i papper, samt stärker Bankens metalliska fond. Det borde derföre, enl. min åsigt, vara för R.
De skäl, som i det föregående blifvit anförde till stöd för Comiterades underdåniga förslag om hemmansräntornas lörvandlande till bestämd penningeskatt, kunna väl till viss grad äfven gälla i fråga om tionden; men förhållanderne äro dock iså målto skiljuktige, som grunden för tiondens beräknande är, att den skulle utgöra en viss del af årsväxten, fastän, till undvikande af ömsesidiga olägenheter, qvantiteten numera å de flesta ställen blifvit bestämd. Dessutom förefinnes, som ofvan nämndt är, icke i afseende å tionden den anledning till dess förvandlande i penningar, som i fråga om ordinarie räntan hämtats af behofvet att förenkla densamma och undvika olägenheterne af de förra räntepersedlarnes utbytande emot nya. Och då någon egentlig rubbning af denna skatt således icke är af verkligt behof påkallad, samt en stor del af tionden är anslagen till Inrättningar, för hvilka Comiterade funnit sig böra föreslå ersättning, lämpad efter markegångspriser, hafva Comiterade ansett, att, äfven om ordinarie räntan skulle blifva i penningar bestämd, lämpligast vöre att, för närvarande och intilldess fördelarne af sistnämnde åtgärd hunnit af erfarenheten bekräftas^ icke utsträcka en sådan förändring jemväl till kronotionden. Deremot skulle det i flera afseenden lända till lättnad både i Jordebok och Räkenskaper, om i de fall, då tionde är utsatt antingen i andra persedlar, än span 9* - 68 mål, eller uti andra sädesslag, än hvaraf densamma i allmänhet inom orten utgöres, sådant kunde förändras; och tillstyrka Comiterade derföre underdånigst, att så beskaffad tiondeafgift, hvarmed detta förhållande inträffar, mätte på det sätt förvandlas, att, sedan värdet deraf efter de medelpris, hvarpå ordinarie räntans förvandling grundas, blifvit uträknadt, i stället bestämmes så stor qvantitet spanmål af de slag, hvaruti tionden i Fögderiet i allmänhet är utsatt, som efter nämnde medelpris svarar emot förstberörde värde, likväl så att icke annat bråk än \ kappe upptages, utan hvad, som undereller öfver-stiger, uteslutes.
Halländningarne hafva likväl icke varit nöjde med att få sex hemman roterade med en båtsman utan fordra nu ytterligare att åtta hemman skola vara tillsammans om en vakant rote och om de få detta, så lära de väl vid nästa Riksdag komma och begära att tolf hemman skola få vara om en rote. Då blir afgiften så ringa att man väl icke vidare anser det värdi att bibehålla det längre, och på det sättet kommer väl hela den roteringen att afskaffas. Hvad beträffar StatsUtsk:s förevande Utlåt., så hafva deruti insmugit sig åtskilliga smärre fel, som jag ber att få nämna. Här säges: ”att utsockne frälsehemmanen icke före 1847 och 1848 årens Riksdag haft sig roteringsskyldighet ålagd”. Detta är en nyhet som jag icke förut afvetat. Jag förmodar Dtsk. dermed menar att dessa hemman icke haft något visst knektehåll sig pålagdt, ty rotering hafva de haft ifrån uråldriga tider, d. v. s. skyldighet att sätta karl för roten. Det är den egentligen ursprungliga Roteringen. Utsk. säger vidare att frälset under äldre tider varit underkastadt rotering till hälften mot krono och skatte. Der menar Utsk. troligen visst knecktehull, men der är votering riktigt sagdt, och det var förhållandet att dessa hemman hade sig roteringsskyldighet ålagd stundom till hälften, stundom lika med kronoskatte. Förhållandet var att 1711, 1712 och 1713 års utskrifningar gingö lika öfver Halland som öfver öfriga delar af riket. Den 23 Mars e. m. 445 Utsk. har äfven sagt att Halländska hemmanen äro svaga, men jag skulle tro att det vöre skäl ätt visa huruvida denna svaghet är större eller mindre i Halland än i andra provinser, Som häfva sig denna rotéringsskyldighet ålagd i vida mer tryckande mån än de ifrågavar:de hemmanen i Halland.
Jag har, ang:de delta Betänk., varit af skiljaktig mening med Utsk:s majoritet, ehuru jag icke funnit tjenlig!, alt uti reservation uttrycka denna menings-skiljaktighet, enär min åsigt icke fann något understöd inom Etsk. I afseende på sjelfva grundsatsen, är redan så mycket ordadt, att jag icke anser mig behöfva tillägga något, utan ber blott alt få förklara, det jag till alla delar instämmer i hvad Hr von Hartmansdorff derom yttrat. Hvad åter sjelfva den speciella frågan beträffar, så har äfven jag mig bekant, det vederbönde embetsverk, äfvensom Regeringen varit i tillfälle, att pröfva nyttan af ifrågavande hamn-anläggning, samt att anslag dertill äfven blifvit beviljadt, ehuru det, lill följd af en nyck hos en af arbets-direktms ledamöter, icke blifvit uttaget. Det är med afseende å delta förhållande, som jag anser, att man icke bör motsätta sig anslagets beviljande, men jag finner det tillika vara ganska lämpligt, att dervid fästa det vilkor, Hr von Hartmansdorff föreslagit, emedan det icke bör vara för Ständerna likgiltigt, att K. M. godkänner arbetsförslaget. På denna grund förenar jag mig i begäran om punktens återremitterande. Den 29 Juni f. m. 519 Frih. Raab: Då jag förra gången hade ordet och framkastade min åsigt, kunde jag icke göra mig den förhoppning alt erhålla så mycket understöd som jag nu fått. Jag hade icke varit i tillfälle alt rådgöra med några ledamöter af detta Stånd och fruktade att mina åsigter skulle belt och hållet förklinga. Likväl har jag fått mera understöd än jag vågat hoppas, icke allenast af dem, som talat i samma syftning som jag, utan äfven af dera, sora talat emot mig, i anseende till beskaffenheten af de skäl de framburit. Så t. ex. har Frih.
Afrver kaskarnes ändrande klagar den wärde Lcdamoren utan myckel skäl, emedan mästingen pä Veste och hästswansarne tillföll» Rusthällarena och hela ändrings-omkostiiaden blott upgick kill l ö st.Riksg. Hwad nu ater Herr Grefwe» menar med jämna och ärliga ombyten kan sä mycker mindre sörstäS, som han sjelf Den 28 November. 179? siclf säger att nägra ärförbigingo innan kasksrnc ändrades, och Utom dest tror lag att alt är en klok ändring underkastadt. Jag will ej förswara ark of» ra ändringar böra ike, men blott wisa huru osammanhängande Herr Grefwe» skrifwit om saker som röra urgamla inrullningar och sjelfwa Statens inkommande wäl. — Hwad widare säges att desta odrägliga kostnader (som ej äro bewiste) och desta ärliga ombyten (som man tyckes befara) ästadkomma osämja och oafbruten strid, sä bewisar det endera wederbörandes cfrerlätenhet i tillsyn eller illwilliga Rusthållare eller också akt Rusttjenst lagarne äro felaktige. I hwilket fall som hälft lärer sadan! ej särskildt kunna apliceras pä Westgötha Dra» gone-Regemenre; och minst bewisa uödrvändigheken af dest förwanvling. Herr Grefwen klagar att de hästar som pä stättmarkerna mfläppas i brist af tillsyn förfaras och att Dragonerne af hat 06) hämdlystnad under fälktäg skada Rusthällarens hästar. Med sädane allmänna beskyllningar kunde författaren lättare bewisa att Man aldrig borde hafwa hästar, och att hat och Hämdlystnad aldrig borde gifwas, än att derifrän leda nödwändightten af ett Cavalleries, afsittande. Hwem rär för akt i Skaraborgs Län finnes slättmarker ? och hwem kan hjelpa om Rusthällarena updrifwa den manligen hederliga Ryttaren till wäldsamheter, swarande mor deras illwilja och skadande deras egennytta?
De i den nådiga Propositionen anförda skäl för ordnandet af en pensionsinrättning för folkskolelärare i öfverensstämmelse med det nu framlagda förslaget har Utskottet icke kunnat annat än i allo biträda. Redan vid flera tillfällen hafva Rikets Ständer medgifvit billigheten och nödvändigheten deraf, att Staten med anslag bidrager till folkskolelärarnes pensionering och ju längre tiden fortskridit från folkskolans första ordnande, desto mera måste det för undervisningens nöjaktiga uppehållande vara af vigt, att åtgärder vidtagas, hvarigenom orkeslösa skollärare sättas i tillfälle att lemna tjensten utan att derföre prisgifva» åt nöd eller församlingarnes godtycke. Genom åvägabringandet af en gemensam pensionsinrättning för alla lärare och lärarinnor vid folkskolorna böra förvaltningskostnaderna kunna betydligt inskränkas, hvarförutan vinnes en säkrare borgen för inrättningens soliditet, än om pensioneringen vore, såsom hittills, beroende af stiftsindelningen. Den i det nu framlagda förslaget stadgade grundsatsen, att besörjandet af pensioneringen bör åligga kommunerna med understöd af Statsverket och att folkskoleiärarne från alla afgifter derför befrias, synes Utskottet jemväl vara med billighet öfverensstämmande, enär folkskoleläraren^ lönevilkor i allmänhet icke äro sa förmånliga, att de medgifva afdrag både för hans egen och för hans efterlefvande familjs pensionering, för hvilket sistnämnda ändamål han alltid måste anses skyldig göra uppoffringar. Han bör dessutom, då han egnat hela mannaåldern åt sitt mödosamma och ansvarsfulla kall, kunna anses hafva fullgjort allt hvad af honom skäligen kan fordras för att njuta en från nöd och näringsbekymmer fredad ålderdom. För kommunerna åter lärer skyldigheten att besörja lärarnes pensionering icke kunna kännas särdeles tryckande, då densamma, på sätt Stats-Utskottets Utlåtande M 104. 17 på sätt nu är föreslaget, afbördas genom bestämda årliga afgiftex-. Vidkommande slutligen det bidrag, som från Statens sida påfordras, torde den statsutgift, sorn deraf fiiranledes, icke kunna anses alltför betydlig, då fråga är om en för hela folkskoleväsendet så vigtig angelägenhet, som den ifrågavarande.
Jagtkassans tillgångar torde dock icke medgifva en behöflig förhöjning i beloppen af skottpenningar för rofdjur, som fällas i orter, hvarest öfverenskotnmelser af ofvan omförmälda beskaffenhet saknas, särdeles som en betydlig minskning i jagtkassans nuvarande inkomster kommer att ega rum, derest, såsom Rikets Ständer under den 21 Februari sistlidet år hos E. K. M:t i underdånighet föreslagit, böterna efter samma stadga, hvilka nu utgå till lika fördelning emellan åklagaren och jagtkassan, finge odelade tillfalla den förstnämnde; under förutsättning af hvilka förhållanden, Rikets Ständer, till afhjelpande af den nämnda olägenheten och jagtkassans betryggande att kunna bestrida öfriga nödiga utgifter, som derifrån böra utgå, funnit för närvarande lämpligast, att något höja den afgift, som, enligt 6 art. 3 § af Jagtstadgan, årligen med 2 skillingar banko af helt mantal och af mindre hemmansdelar i samma förhållande efter deras storlek erläggas till meranämnda kassa; och har denna afgift dervid synts skäligen kunna bestämmas till tio öre riksmynt pä helt hemman. På grund af hvad nu blifvit i underdånighet anfördi, och då E. K. M:t är bäst i tillfälle att, vid den revision af Jagtstadgan, hvarom Rikets Ständer serskildt i underdånighet hemställt, bestämma lill hvad belopp skottpenningar lör fällda rofdjur böra af jagtkassan utbetalas, få Rikets Ständer, jemte medgifvande att den i 6 art. 3 § af 1808 års. Jaglstadga omförmälda afgift till jagtkassan må höjas till tio öre på helt mantal och i förhållande derefter på mindre hemmansdelar, i underdånighet anhålla, att E. K. M:t täcktes, vid jagtstadgans öfverseende i nåder bestämma den förhöjning i beloppet af skottpenningar för dödade eller fångade rofdjur, som E. K. M:t, äfven med fästad! afseende på jagtkassans. tillgångar, kan finna lämplig.
De tillstyrkta anslagen, tillsammans 3,870,000 Riksdaler Riksmynt, biföllos, äfvensom Ståndet lät bero vid yttrandet, pag. 10, i fråga om beredandet af tillgångar för anslagens bestridande. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Betänkande N:o 29, i anledning af väckta motioner om förändring i vissa delar af Konkurs-lagen. Härvid förekonnno följande yttranden: Det första, pag. 5, återremitterades. Det andra, pag. 5, återremitterades. Det tredje, pag. 6, återremitterades. Det fjerde, pag. 8, bifölls; och Det femte, pag. 9, återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Memorial N:o 29, i anledning af dels Kontors-skrifvarne H. T. Benekerts, 300 Prot.-Utdrag den 22 April 1857. L. J. Hedbergs, ra. fl., hos Utskottet anförde besvär, och dels åtskillige e. o. tjenstemäns ansökan om ersättning för raistade inkomster. Första hemställan återremitterades, och den sednare godkändes. Frän Hedera. Bonde-Ståndet. S. D. Vid skedd föredragning godkändes i sin helhet Banko-Utskottets Memorial N:o 29, i anledning af dels Kontors-skrifvarne IL T. Benckerts, L. J. Hedbergs, m. fl., hos Utskottet anförde besvär, och dels åtskillige e. o. tjenstemäns ansökan om ersättning för mistade inkomster. S. D. Föredrogs och remitterades till Sammansatt Statsoch Banko-Utskott en af V. Talmannen Anders Andersson från Skaraborgs län denna dag väckt motion, angående Riksgälds-kontorets befriande från skyldigheten att den 30 instundande Juni till Rikets Ständers Rank inbetala ett kreditiv å en million Riksdaler Banko. Den 22 April. Frän Högloft.
Till yttermera visso håfve Wi detta förordnande underskrifva och med Wära insegel bekräftat. Stockholm den 9 Maj 1857. Expeditions-U Iskottets Förslug till underd. Skrifvelse N:o 74. 159 \T:o Uppläst och godkändt hos Ridd. octi Adeln den 16 Preste-Ståndet den 16 — tBorgare-Ståndet den 16 — —• Bonde-Ståndet den 20 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ajskrifning af en Landtbrukaren C. Th. Skårman, i egenskap af arrendator utaf indragna profossboställe! Bryntesgården Lindärfva. ådömd arrendeskillnads-ersättning. (Stals-Utskis Ulbde N:o (iO). S. A. K. lius Rikets Ständer liar blifvit omförmäldt, hurusom, vid den inför E. K. Mils och Rikels Kammar-kollegium lill den 5 Juni 1846 utlysta auktion, till utarrenderande på 24 år af det dittills å arrende upplåtna profossboställe! Bryntesgården Lindärfva i Kinnefjerdings härad af Skaraborgs län, sedan vederbörande skaltläggningsmän, efter hållen undersökning och med afseende å boställets öppna åkerjord, föreslagit det årliga arrende-beloppet till 30 tunnor afrads-spanmål, Landtbrukaren Claes Th.