Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hennes krafter, nerver, lynne, uppehållas af den vård, .som ägnas henne i ett sorgfritt, komfortabelt hem, där god, närande kost står henne till buds och där lifvande förströelser reagera på ett behagligt sätt emot det föregående arbetet. H o n, som så oväntadt genom relationer fick platsen, behåller den. Innan vi i nästa nummer fortgå i ämnet, vilja vi rikta några ord till de unga flickor, som stå under hägnet af goda hem, med föräldrar i lifvet, samt äfven ställa en liten uppmaning till dessa samma föräldrar eller målsmän. Unga kvinnor! Brådsken e j, när I ej oundgängligen behöfven det, med att lämna edra h e m! Söken eder inom dem en verksamhet, passande för edra anlag! Utvecklen dessa! Det är väl ingen ibland eder, som ej äger begåfning i någon riktning, för musik, målning, studier, handarbeten, slöjd, undervisning. Visst böra dessa unga kvinnor, hvilka äga medel att tillfredsställa någon af ofvannämnde fallenheter, därvid känna sig lyckligare, fatta lifvet » fullare », än o m de, som ej behöfva göra det, kväfva anlagen och ge sig in på områden, där de utan hänsyn till håg för arbetet ta detta endast för den » bestämda inkomsten », så begärlig och välbeböflig den ju onekligen är äfven för den välbärgade flickan. Men, och dessa ord riktas till föräldrar och målsmän i de lyckliga hem, där döttrar finnas, hvarför — när de kunna göra det — lämna de e j, mer än hvad som i själ f va verket är fallet, en bestämd, månadtligen utgående summa till den i hemmet vistande dottern! Hvarför ej där ge henne uppgifter, huru enkla som helst, i utbyte för en bestämd lön! En finkänslig, klok gammal norrlandspräst lämnade en viss, bestämd summa till sina döttrar, sedan de oklanderligt löst den dem af honom föresätta uppgiften att utantill föredraga klingande latinsk hexameter af olika klassiska författare. Döttrarna togo betalningen utan förödmjukande känsla af att den var för hög. » Arbetet » hade i deras tanke minsann varit därefter! Utan att förorda sådana för vår tid sannolikt föråldrade inkomstkällor, vare det sagda nog för att visa, det man med fin
Vid jemförelse af dessa beslut finnér Utskottet det vara ostridigt, att tre Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln, Borgareoch Bonde-Stånden instämt deri, att underdånig framställning bör hos Kongl. Maj:t göras om förunnande åt Diligenceoch Forvagns-inrättningar af sådane förmoner, hvilka utan andras förnärmande kunna dem tilldelas; hvarjemte Utskottet anser de af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet, i afseende pä rättighet för Diligencer, att öfvertaga en viss del af skjutsnings-skyldigheten vid de Gästgifvaregårdar, som af dem på bestämda dagar passeras, fattade serskilda beslut vara i hufvudsaken sammanstämmande, fastän i redactionen något skiljaktige ;■ och som två Stånds beslut sålunda förefinnes i ett ämne, hvilket i Utskottets förslag ej varit inbegripet, så tror Utskottet detsamma icke grundlagsenlig! kunna förfalla, utan att Borgareoch Bonde-Stånden, hvilkas meningar i förevarande ponkt sins emel - / - 4 yl lim. Besvärsoch Oeconomie-Utshottets Förslag IV: o if2. Ian icke äro fullt öfverensstämmande , böra få tillfälle att yttra sig, huruvida de önska att deri instämma. Härtill kommer, att Utskottet, som i dess senare Betänkande icke trodde sig kunna tillstyrka, att rättighet till sådane öfverenskommelse!’ om skjutsnings-skyldigheten medgåfves, emedan Utskottet befarade, att den möjligen skulle blifva hinderlig för framgången af enti’eprenaderne, nu mera, sedan frågan om dessa förfallit, deraf hemtar en grundad anledning föreslå, det förenämnde Riks-Stånd behagade förena sig om den mening, som Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet redan antagit. Utskottet får således vördsamt hemställa, att Vällofl. Borgareoch Hedervärda Bonde-Stånden ville biträda det af de öfrige arne Stånden i denna punkt tagna serskilda beslut, sådant det utur Höglofl.
Men hvad menar hon sedan, då hon säger, att blott den kvinna, som har »mod att delgifva sitt innersta väsen», blott den som »öfvervinner sin skygghet att kasta sina pärlor för de slags kritici, mot hvilka Jesus af Nazaret varnade» (sic!), blott den kan bli en verklig konstnär? Äfven här är fröken Key så sibyllinskt dunkel, att man ej klart förstår, hvad hon menar; men sammanställer man dessa yttranden med de åsikter, hon i föregående arbeten uttalat i könsfrågan, och ger man tillbörlig akt på de här inflikade orden: »mod» och »öfvervinna sin skygghet», hvilka ju tyda på fruktan att blifva klandrad och stenkastad, så kan man icke gärna annat än draga den slutsatsen, att denna passus måtte vara ett slags parallel till den, där rännstenssferen prisas såsom utvecklande för det manliga snillet. Fröken Key afslöjar allt mer och mer själfva tyngdpunkten i sin betraktelse öfver kvinnokönet, den punkt där pudelns kärna helt och hållet kryper fram. Ur alla hennes psykologiska utredningar och bevis framgår nämligen till sist af sig själf den slutledningen, som visserligen ej är ny, då den under århundraden varit och ännu är den demoraliserande trosartikeln bland österns folk, nämligen, att kvinnan är af en annan art än mannen, att blott mannen är den hela, fullkomliga typen af släktet homo, och kvinnan ett slags naturbundet väsen, en inkarnation af drifter och impulser, tillkommen blott för att komplettera mannen, tillfredsställa hans lustar och föda barn åt honom. Detta och intet annat är det dolda gungfly, på hvilket fröken Key byggt alla sina teorier om kvinnan och hennes kallelse, och som, hur vackra dessa teorier än må klinga, förr eller senare skall komma dem att brista och visa sin innehållslöshet. Ty hvad är de senaste århundradenas stora vinst just med afseende på kvinnan och hennes ställning? Den att hon blifvit en personlighet, att de individualitetssträfvanden, som karakterisera människosläktets evolution allt ifrån kristendomens morgon, just vis-à-vis henne fått sitt mest pregnanta uttryck.
Litt. F, om Lånebiträdet till Gagnefs Socken. Litt. G, om Lånebiträde för Staden Götheborg. Litt. H, om Lånebiträde för Skara Consistorium. Litt. L, om BancoDiscontVerkets Revisioner; Bihang till R. S. Trot. g:de Sami, 9 *5» Fröt. Ut är. Litt. JM, om afskrifning af 2:nt i Bankens Räkenskaper, såsom fordran balancerade Poster; blifvit af PresteStåndet godkände j hvaremot Bilagorne: Litt. 7, om OilingsLånen, och Litt. K, om Lagsökningen mot Rådmannen Kjellander i Carlstad ; i anseende till de inom Ståndet deremot gjorde anmärkningar biefvo återremitterade. Frän Fell afl. BorgareStåndet. S. D. Återremitterades följande Betärkanden; Stats-Utskottets Nto 88» af d. 3 dennes, i frågan om ökadt anslag å Stat för Kongl. Bibiiotheker. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets N:o 13» om Kungörelsers påtecknande af KronoBetjeningen innan de från Predikstolame upplässs. N:o 14, af d. 18 Martil', om LumpSamling för PappersRruken. S. D. Å nyo föredrogos och lades tiH Handfjngarne LagUtskottets arne Memorial. N:o 15, af d. 10 Martil med iterlemnande 9rot. ITtjr, i. \ i April lgaj. ijr till BondeStåndet af en derifrän remitterad Motion, om afskaffande af plikten för den, som icke vid andra uppbördsmötet sig infinner och anmäler sin oförmögenhet, att Un skylderna betala.
Stånd bifallit det nu under öfverläggning varande betänk. Frågans utgång beror således lill stor del på R. o. Ad:s beslut, och jag önskar derföre få gifva min opinion tillkänna, samt alt något få bemöta hvad en och annan ledamot på förmiddagen yttrat. Både de som yttrat sig för och emot den föreslagna jernvägen torde fa medgifva, och hafva ledan gjort det delvis, att Frih. Palmstjernas reservation är välgrundad. Jag instämmer häri och skulle litligt hafva önskat att frågan kunnat komma till R. St. på annan väg och i ett mera utredt skick. Men jag kan icke medgifva riktigheten af de skäl Hr Rosenblad anfört emot behofvet af större jernvägar i vårt land. Gr. Rosen har uplagit de flesta, men jag ber att äfven få tillägga några ord. Hr Rosenblad har börjat med alt anföra det folk-, fabrikoch penningrika England, men han bar icke nämnt Amerika, hvarest jernvågsanläggniogarne äro mer analoga med de Svenska. Den nu föreslagna jernvägen lill Californien går icke genom ett befolkad! land. I sjelfva England gå icke jernvägarne alltid genom de rikaste trakterna, t. ex. å ön Auglesea, som jag nyligen passerat. Det är ej längesedan Wales var utan jernvägar, och den förändring som sedermera inträffat der, kan endast den bedomina, som förut och efteråt sett delta land. Det är öfverdriften och misslu nkel som i England öfverklagas, — icke de stora kommunikationslinjerna. I Tyskland vågar jag försäkra att opinionen är raka motsatsen af hvad Hr Roseublad upgifvit den vara. Annu klagar man der öfver brist — icke öfver öfverflöd på jernvägar. I Österrike är det just nu, sedan finanserna kommit i ett ytterligt förfall, som man ännu ifrigare yrkar på och beslutar jernvägsanläggningar. I Baijern lika så. I Frankrike är samma förhållande. Det är just efter revolutionen och efter finansernas förfall som jernvägarne tagit favörer. Den summa af 400 mill., som upgifvits att
Härvid ropades ja och nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. Hr von Hartmansdorff: Den påföljande punkten lyder sålunda: ”Då i K: M:s högslberörda nåd. kungörelse d. 18 Jan. 1850 det blifvit föreskrifvit, all, då någon sökt tillstånd lill handelsidkar. de vande af ansökningshandlingarna lemna sockennämnden i den församling, der handeln skulle komma alt idkas, tillfälle att öfver ansökningen sig yttra inom en månads lid”, så anser Utsk. församlingarnes rätt i omförmälde hänseende tillräckligen bevarad. Alt tillägga en församling, eller dess sockennämnd rätt att, utan afseenden å de förhållanden, som kunna förefinnas, förhindra anläggandet af handelsbod inom socknen, skulle icke allenast mången gång lemna rum för godtycket, deremot ingen appell komme att finnas, utan äfven väcka split och osämja; och då K. Beflude i afseende å beviljandet af ansökning om Handelsrättighet å landet, i allt fall äger pröfva en sådan ansökning, efter lag och sakens beskaffenhet, samt hvar och en, som med K. Befh:des beslut är missnöjd, äger i vederbörlig ordning deröfver föra klagan, tillstyrker Utsk., att det väckta förslaget, dels om rättighet för sockennämnd, att öfver ansökningar i förenämnde ämne få sig yttra, samt dels om föreskrift, att de ansökningar, hvilka sockennämnd enhälligt afstyrker, mätte af K. Beflude afslås, icke må föranleda till någon R. St:s åtgärd. Jag anser sockennämndens utlåt, böra äga vitsord, vederbör, nnturligtvis obetaget, att öfver Nämndens beslut, klaga hos K. Beflnde i länet, likasom man sedermera må äga, att ömsesidigt fullfölja sina besvär. När det tillkommer hvarje ägare af hus eller hemman att yttra sig, huruvida han i del förra eller å sina ägor vill emottaga den eller dem, som önska ditflytta: så mätte väl förhållandet vara enahanda med en församling, hvars innebyggare äga den jord, som till socknen hörer.
För min del finnér jag detta sätt att sköta Riksdags-ärenderna högst otjenligt. Det är redan ett ondt att Utskms ledamöter alltför mycket ombytas, och man bör åtminstone kunna påräkna hafva samma ledamöter qvar minst för dagen ; men att den ena ledamoten skall deltaga i diskussionerna och den andra i voteringarne, kan jag icke annat än på det högsta ogilla, och finnes ett sådant bruk inom något Utsk., skulle jag för min del ans,e detsamma böra afskaffas oell icke utbredas. Hvad de stora svårigheter, som det nuvar:de sältet skulle föra med sig, beträffar, kunna de värde talare, som yttrat sig emot Utsk:s förslag, icke förneka, att om för en Ordf:de blir anmäldt att en Utskis-ledamot fått förfall, måste han, äfven efter det förslag Hrr Bildt och von Hartmansdorff framställt, efterskicka suppleanten, och om han jemväl efterskickar ett förordnande för honom, kan det dröjsmålet icke blifva större. Men det är en stor skillnad om suppleanterna få sitta och passa på, när en ordinarie ledamot går ut, för att då på en half timma tjenstgöra, utan att ega den ringaste kännedom om hvad som afhandlas. Det är också ett annat skäl, hvarföre det är nödvändigt att hvarje Stånds suppleanter icke få tjenstgöra annat än efter bestämdt förordnande, emedan det i annat fall är nästan alldeles omöjligt att kontrollera att hvarje i beslutet deltagande ledamot verkligen dertill är berättigad. De prot.-utdr., som från Stånden inkomma, angå personer, som åro valda lill ledamöter eller suppleanter, och om således en Ordfide skulle vara tvungen, att, blott på grund af ett dylikt prot.-utdr., som förut inkommit lill Utsk. och hvarefter måhända andra inkommit, anse en person, utan att han har serskildt förordnande från sitt Stånds Kansli, berättigad att i Utsk. tjenstgöra, skulle det kunna hända att Utsk. holle sina öfverläggningar och fattade sina beslut, utan att man vore förvissad, om alla i besluten deltagande dertill vore berättigade. Jag anhåller fördenskull fortfarande om bifall till hvad Utsk. i denna del föreslagit. Hr Aminoff, Joh. Fredr.:
Maj:t, till en början, må deraf, utan omedelbart skeende tördelning mellan de särskilda statsbanorna, anordna för gemensamma ändamål erforderliga medel, samt att det öfverskott, som kan finnas uppkomma å anslaget för arbetena vid en bana må användas till fyllande af den brist hvilken möjligen kan uppstå i de för en annan anslagna medel, och hafva Rikets Ständer — som Stats-Utskottets Memorial N:o 214. 17 som efter härom väckt fråga ansett noggranna försök böra anställas för att derpå kunna grunda ett säkert omdöme om de företräden, hvilka Svenska jernvägsskenor, i förhållande till priset, kunna cga framför utländska — förklarat, att de med dessa undersökningar förenade kostnader må med erforderligt belopp bestridas utaf de till fortsättande af Statens jernvägsbyggnader nu anslagna medel. Ofvan uppgifna för ifrågavarande jernvägsanläggningars utförande, under innevarande riksdag, anvisade summor, utgörande tillsammans Tjugefem' millioner R:dr, böra af Riksgälds-kontoret tillhandahållas och enligt Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift utbetalas med en fjerdedel eller 6,250,000 R:dr under hvart och ett af åren 1860, 1861, 1862 och 1863; dock som Rikets Ständer härvid medgifvit, att Kongl. Maj:t, i fall omständigheter vid arbetenas utförande eller i öfrigt förekommande förhållanden skulle dertill föranleda, må under hvartdera af de 3:ne förstnämnde åren, utöfver årsanslaget, låta använda högst Femhundra tusen R:dr, hvilka medel i sådant fall komma att å sista årets anslag afräknas; så bör jemväl hvad sålunda kan, utöfver det för året anslagna belopp, komma att användas Kongl. Majit under innevarande och nästföljande 2:ne år tillhandahållas och i föreskrifven ordning af Riksgälds-kontoret utbetalas; varande de medel, som utaf detta års anslag för vestra och södra stambanorna redan blifvit från Riksgälds-kontoret utbetalda, uti nu uppgifna anslags-summor inberäknade. §§ 132-134.
Stats-Utskottet, till hvars åtgärd denna nådiga framställning blifvit af samtliga Riks-Stånden remitterad, har, efter erhållen kännedom af de frågan rörande handlingar, tagit detta ärende i öfvervägande; och, enär Utskottet vid den nådiga framställningen icke funnit annat att erinra, än att, enligt Utskottets tanke, viss tid borde bestämmas, inom hvilken ifrågavarande bolag bör vara bildadt och jernvägsanläggningen af detsamma påbörjad, i hvilket afseende Utskottet funnit lämpligt föreslå hvad här nedan omförmäles, får Utskottet, — med afseende å hvad sålunda förekommit och under förutsättning att det af Kongl. Majits Befallningshafvande i länet föreslagna och af Kongl. Kammar-kollegium förordade vilkor angående fritt inrymmande i bruket af ifrågaställda jernbana för postföring, truppafsändning och annan allmän trafik, må vinna behörigt afseende vid nådig pröfning och fastställelse af den Taxa, sorn för trafiken å nämnde jernväg kan varda upprättad, — vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, att, med det vilkor att ifrågavarande bolag varder bildadt och jernvägsanläggningen af detsamma påbörjad innan 1861 års utgång, bifalla |Kongl. Majits i ämnet gjorda nådiga framställning. Alik. lill Exp.-Ulsk. ilen G Juni lSGo, kl. 12 m. Utlåtande, i anledning af väckte motioner, angående uppkörande af den åtskilliga hemman och lägenheter åliggande arbets skyldighet till kungsgårdar och boställen. (I. A.) Genom remiss från Bonde-Ståndet har Stats-Utskottet fått emottaga följande, inom nämnda Stånd väckte motioner i ämnet, nemligen af l:o. Riksdags-fullmägtigen Nils Olsson från Malmöhus län, hvilken anfört, hurusom, vid den tid Konung Carl XI inrättade Indelningsverket, största delen af jorden uti de 22 år förut till Sverige altrådda provinserna Skåne, Halland och Blekinge innehades af adelsmän och kallades frälsejord, den öfriga delen egdes af Kronan och henämndes kronojord, hvaremot jord af frälseskatte elior kronoskatte natur den tiden icke fanns i nämnde landskap.
Nu deremot är saken verkställbar, sedan genom senaste skollag undervisningen blifvit sä ordnad, att på vallinien befrielse vinnes frän de döda språken samt att valet mellan den klassiska oell den reala linien står måisman fritt. Pä grund af alla i det föregående utvecklade skäl föreslår Landförsvarskomitén: krigsakademiens förändring lili blat t krigstillämpningsskula under benämning: krigsskola: samt alt alla blifvande officerare der skota bildas och i sammanhang härmed de enskilda krigsskolorna upphöra Då krigsskolan icke mera skulle meddela elementarundervisning uppslår frågan: på hvilket skifte under skoltiden bör afgången ske till krigsskolan? Naturligtvis är det högst fördelaktigt, att krigsskolan ställes med elementarläroverket i det samband, alt kunskapsmåttet vid utgången ur en viss klass af det senare fullkomligt motsvarar hvad som erfordras till inträdet i den förra, så alt della kan utan särskild inträdesexamen vinnas för dem, som komma från elementarläroverket. Därigenom uttalas den allmänna stråkvägen genom statens skolor såsom önskvärd, och under förutsättning att dessa uppfylla föräldrars behof att icke längre uppehålla skolgången, än hvad som för en gud elementarbildning erfordras, förfaller behofvet af enskilda skolor ti I beredelse för krigsskolan. I alla fall uppstå för många föräldrar hvilka i vått glest befolkado land bo fjerran från elementarläroverken, svårigheter, hvilka böra mötas genom alt icke göra dessas besökande lill ett oeflergilligt vilkor. Hvilken vore nu den klass i skolan, hvarur afgången lämpligen borde motsvara inträdet i krigsskolan ? Elementarläroverkets nuvarande klasser äro sju. En blick på nuvarande skoUtadgas läseplaner samt skolåldern i hvarje k'ass visar att ingen lägra klass än den näst högsta eller sjette kunde ifrågakomma alt blifva utgång-klass till krigssko'an. Medelåldern i femte klassen är lä£ år, eller ungefär densamma som nuvarande inträdcsäIdem vid krigsakademien. Valet står således endast mellan utgången ur sjette klassen eller ur den sjunde, d. v. s. ur det genomgångna läroverket. Fördelar och olägenheter måste här noga vägas.
Är tjenslehjonet af mankön under 18 och af qvinkön under 16 år, må husbonde, innan sådan anmälan sker, söka detsamma med måttlig husaga tillrättavisa. Skiljer husbonde tjenstehjon från sin tjenst utan laga skäl, innan legostämma ute är, eller pröfvas skäl, hvarför tjenstehjon blifvit från tjenst skiljdt, ej vara lagligt, gifve husbonden till tjenstebjonet ut hvad det i lön eller andra förmåner äger att fordra för legoliden, så ock nödigt underhåll för samma lid, eller, der tjenslehjonet derunder annan tjenst antager, för den del af samma lid, hvarunder tjenstehjonel sådan tjenst saknat; utlärde ock sådan orlofssedel, tjenstehjon förtjenat. § 10. Tjenstehjon skall i sitt förhållande vara gudfruktigt, troget, flitigt, lydigt, nyktert och sedligt samt icke undandraga sig det arbete och de sysslor, husbonde skäligen föresätter. Är tjenstehjon försumligt, gensträfvigt eller oordentligt och låter det sig ej rättas, efter ty i 5 § sägs, eller visar det sig otroget, okunnigt eller eljest odugligt i tjensten, vare på husbondens begäran derur vräkt, med förlust af hela lönen, samt erhålle sådant betyg, det förtjenar; ersätte ock husbondens skada. 246 Expeditions-Utskottets Förslagtill unden]. Skrifvelse, N:o 259- Vill husbonde lins domaren tilltala tjenstehjon för fel eller förbrytelse, då skall tjenstehjon, som dertill finnes saker, återgifva städjepenningen, mista hela lönen och af dess egendom ersätta skadan. 1 hegge dessa fall skade sig tjenstehjon annat laga försvar, såsom i 4 § sägs. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer etc. Stockholm den 9 Mars 1858. fårtO SS®.
Då Rikets Ständers Revisorer öfver Stats-, Bankooch Riksgälds-verken sammanträda, skola Fullmägtige till dem afgifva berättelse om Riksgälds-Jcontorets ställning och förvaltning under den tid, som Revisorernes granskning kommer att omfatta; och böra, vid samma tillfälle, särskilda berättelser af Kommissariatet och Ombudsmannen vid detta Verk afgifvas och, genom Fullmägtige, till Revisorerne öfverlemnas. Dessutom skola Fullmägtige, vid nästa riksdags böljan, till Rikets Ständer afgifva och till Stats-Utskottet aflemna en fullständig berättelse för hela den tid, som förflutit sedan Fullmägtiges berättelse till Rikets nu församlade Ständer afgafs; börande jemväl särskilda berättelser för samma tid af Kommissariatet och Ombudsmannen då afgifvas och till Stats-Utskottet af Fullmägtige öfverlemnas. ■u Stats-Utskottets Memorial N:o 230. % 248. Efter hvarje revisions slut skola Fullmägtige, på sätt Rikets Stunders för Revisorerne utfärdade instruktioner innehålla, föranstalta om tryckning och utdelning med allmänna tidningarne af Revisoremes, angående Statsoch Riksgäldsverken, afgifna och Fullmägtige tillställda berättelser, jemte dertill hörande förklaringar; hvilka handlingar, äfven genom Fullmägtiges försorg, böra till näst derefter sammanträdande Revisorer och Ständer öfverlemnas. Före nästkommande riksdags början böra Fullmägtige: a) föranstalta om upphandling af det, för tryckningen af Riks-Ståndens protokoller med dertill hörande bihang, under samma riksdag, erfor derliga papper, och, med behörigt iakttagande af Rikets Ständers i sådant afseende meddelade föreskrifter, låta upprätta kontrakter angående verkställigheten af bihangets tryckning; l) upprätta kontrakter om tillhandahållande, under riksdagens lopp, af de skrifmaterialier och öfriga effekter, som för Riks-Ståndens och Utskottens behof kunna erfordras; c) låta komplettera och iståndsätta inventarie-persedlarne uti Riks-Ståndens samt Utskottens sessionsoch kansli-rum inom Rikets Ständers hus.
S. D. (§fter öfwerläganing om Kongl. Maj: s Nädiga Ploposition till R ksens Sländer, rörande Mål af en Efterträdare ull Sveriges Krona och i enlig - Den sr Aug. 67 enlighet med högstberörda Nädiga Proposition, samt med de vilkor, foa» deruti innehålla-, har PcestSkändct för sin del, till Sveriges R-ksKronPrins och wär nu varande Allernädigste KonungS Efterträdare pa den Kongl. Svenska Thronen med högtidligt och enhälligt bifall walt och Utkora! Hans F lrsteliga Höghet Johan Baptist Iulius Bernadotte, Furste af Ponte Corvo. fuprL Tx protocollö ch b/. ^Im<^^ist. Utdrag af Protocollet, hållet hos Högwördiga Prefte-Ständet, wid Urtima Riksdagen i Arebro,d. 21 Aug. l8w. S. D ^ppä derom gjord Proposiriott, beslöt PrestStändet, alt ät Riksens Högloft. Ständers Constilu:ionUslkott uppdraga, att i händelse de öfrige -sspccuve Srändcn, lika med Prest-Skändet, till SwerigeRckeKron Prins utkora Hans Fnrsteliga Höghet Prinsen af Pomle Corvo, till Riksens Ständer ingifwa Försåg till Wal Ack, Thronföljare^örsäkran och Suctessions-Ordning, författade eftek de grunder, hwilka under sistledne Riksdag, wid enahanda Expeditioneruppsättande, blifvit följde. tuM k!x ?rotocc»llo-> I. lN ^lm^sist. 68 Den si Aug.