Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”De vilja vakta dig och allt jemt hafva dig under ögonen för att på så sätt bevara dig från allt ondt, ty de tro att allt beror på tillfället, men jag deremot tror att den som känner tvånget af ett dylikt vaktningssystem lätt blir frestad att sjelf skapa dessa tillfällen, som man med sådan omsorg söker aflägsna.” (Inb.) ”Jag är ledsen.” ”Hvarför?” ”Ty jag har under dessa dagar sett att din ’mor’ anser lifvet här så fritt och så farligt att hon hädanefter skall uppbjuda all sin förmåga för att hindra dig från att komma hit oftare.” (Inb.) ”Lärde Cicero sina tal utantill eller läste han upp dem?” ”Ingen dera ty han höll dem först och skref dem sedan, ofta vid utarbetandet görande tillägg och förändringar. Han sade att man aldrig borde skriva tal för sig utan endast på förhand tänka sig in i ämnet samt indela det, äfven för öfnings skull hålla talet, men aldrig lära sig det ordagrannt utantill. De grekiska talarne gjorde på samma sätt, men de flesta af dem höllo icke ens sjelfva sina tal utan skrefvo dem för andra, hvilka då fingo läsa igenom dem och på så sätt tillegna sig innehållet.” Hvarje afton låg hon och genomgick de vänliga ord hon ville säga honom på morgonen – men när morgonen kom med sitt nyktra ljus greps hon åter af sin gamla fruktan. – Att antingen känna sin välvilja krympa tillhopa under inverkan af en kall likgiltighet eller att innerst i hans sinne misstänkas för att vara kär. Hon förde endast ett tynande lif och det föreföll som om hon skulle vissna bort likt en afhuggen gren. Hon hade vuxit så tillsamman med sina systrar att hon icke längre var i stånd att föra en sjelfständig tillvaro. ”Man bör se allt och känna allt, så väl ondt som godt,” säger Lars. Så berättade mig Hildegard. Han sade sjelf härom dagen att han är blaserad. L.P. träffade en gång på en resa en amerikansk familj [och] han var icke i stånd att på engelska gifva dem de upplysningar de begärde. Saken hjelptes med att han talade latin, hvilket en ung dotter i familjen kunde reda sig med. Nathanael Olsson
Så vida återremissen skall grunda sig på Hr Lagerhjelms anmärkn. ang:de utgifvandet af s. k. å-vistaobligationer, får jag bestämdt bestrida densamma, aldenslund en återremiss på denna grund skulle utmärka, att pluraliteten inom Ståndet delat de uti anmärkn. yttrade åsigter, emot hvilkas godkännande jag åtminstone får högligen protestera. Jag har icke heller hort någon ogilla Utsk:s utlåt., och Hr Lagerhjelm har sig ju i allt fall öppet att såsom en ny motion söka få sitt förslag af R. St. antaget. Den 12 Mars e. m. 205 FIr Hjärne, Harald: Jag ber alt få fästa uppmärksamheten på det högst ovanliga förhållande, att man yrkar återremiss på grund af anmärkn:r, dem man ogillar. Jag finner val, att motivet endast är ett höflighetsbevis mot dem, som vid förra tillfället icke fingo sin mening gällande; men det synes mig, som man såmedelst sträckte considerationerna något långt, då alla, utom Frih. Gederström, ogillat det förslag, som skulle utgöra skälet för återremissen. Jag yrkar bifall till betänk. Gr. Frölich: Jag bekänner, att jag något förhastadt instämde med FIr Rosenblad. Sedan Frih. Klingspor återtagit sin anmärkn., och förhållandet i öfrigt verkligen är sådant, som Hrr Stuart och Hjärne uppgifvit det, att pluraliteten nemi. önskar bifalla betänk., yrkar jag altså ett sådant beslut. Frih. Cederström: Jag anhåller att få erinra derom, att FIr Lagerhjelm, då betänk. N:o 417 förevar, under vilkor att beslutet deröfver icke lade hinder i vägen för hans förslag, afstod från fullföljd deraf för det närvar. Skulle R. o. Ad. nu vägra åteiTemiss å detta betänk. N:o 4'9> vore det ett förbiseende af hvad R. o. Ad. medgifvit Hr Lagerhjelm. Dessutom är det icke blott detta förhållande, som föranleder återremiss.
Kungörelse innehöll, samt visade sig erforderliga, afgåfvos af Rikets Ständer vid riksdagarne 1834—1836 samt 1844—- 1845 förslag till lag för enskilda banker, hvilka förslag dock icke erhöllo stadfästelse af Kongl. Majit, som likväl den 9 Januari 1846 utfärdade nådig Kungörelse angående enskilda banker, som utgifva egna kreditsedlar, hvilken Kongl. Kungörelse, med deri den 10 November 1855 gjorda ändringar och tillägg, jemte Kongl. FörordninBih lill ii. St. I Baft. 1 2 Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o 7 gen den 6 Oktober 1848, angående vissa lagbestämmelser med afseende på enskilda banker, fortfarande länder till efterrättelse, ehuru Rikets Ständer vid såväl 1853— 1854 som 1856—1858 årens riksdagar för sin del beslutat och till Kongl. Maj:t öfverlemnat nya förslag i ämnet, afseende dels att fullständigare och ändamålsenligare bestämma grunderna för enskilda banker, dels att uti en lag sammanföra alla dithörande föreskrifter. Det vid sistnämnda riksdag utarbetade förslag öfverlemnades af Kongl. Maj:t till den år 1858 i nåder tillförordnade Finans-komité, hvilken, i dess den 30 Juni 1860 afgifna Betänkande, med tillkännagifvande att Komitéen ansåge förslaget innefatta ett ganska stort framsteg i denna del af lagstiftningen, likväl deri tillstyrkte vissa förändringar, hufvudsakligen föranledda af den förändrade organisation utaf Rikets Ständers Bank, som Komitéen i samma Betänkande ifrågasatt, samt utarbetade ett nytt förslag till förordning angående enskilda banker, hvilket blifvit understäldt Rikets Ständers pröfning förmedelst Friherre W. F. Tersmedens nu ifrågavarande motion. Det af Herr Björck i samma ämne gjorda förslag ansluter sig hufvudsakligen till det nyssnämnda, utom i afseende på bankernas sedelutgifningsrätt, hvilken skulle grundas på hypothek, nedsatta i den af Herr Björck tillika föreslagna s. k. Allmänna Svenska Banken, samt af denna kontrolleras.
Enligt Kapitenen Magnets, på behörig undersökning, mätning och afvägning grundade, kostnadsförslag, kan, genom anläggning af större diken och afloppskanaler samt medelst upprensning af Råsbäcken och vissa delar af Ljungby-ån, ifrågavarande kärrtrakt, som omfattar omkring 700 tunnland föga gifvande madäng, göras till största delen odlingsbar för en kostnad af 14,932 R:dr 16 sk. b:ko; Och sedan, uppå delägarnes, af mig understödda, underdåniga ansökning, Eders Kongl. Maj:t under den 9 Juni nästlidet år i nåder behagat till detta företag bevilja ett statslån af 4,212 R:dr 24 sk. b:ko, som utgjorde återstoden af de till Emåns upprensning anslagna medel, så har arbetet hösten år 1847 blifvit påbörjadt samt under nästlidet och innevarande år med ifver fortsatt. 5:o Aftappning af en kärrtrakt på Arfvidsmåla ägor i Misterhults socken af Tunaläns härad. Ägaren till denna trakt, Kapitenen och Riddaren af Eders Kongl. Maj:ts Wasaorden P. Hammarsköld, har, utan annat understöd, än ett af Eders Kongl. Maj:t den 11 Februari 1845 i nåder beviljadt lån af statsmedel till belopp af 2,083 R:dr b:ko, fullbordat detta särdeles kostsamma odlingsarbete, hvarigenom en utmed hafsstranden belägen, sank och förut ofta af hafsvattnet öfversvämmad trakt blifvit torr och till omkring 70 tunnlands vidd odlingsbar. Såsom något särdeles ovanligt må nämnas, att vattnet, i saknad af tillräckligt affall, afledes genom pumpverk, som sättes i rörelse af en ångmachin, hvilken äfven derjemte användes till att drifva ett större qvarnverk. Utom d? nu i underdånighet omförmälda fem odlingsföretag, hvilka Eders Kongl. Maj:t nådigst täckts genom anslag af statsmedel understödja, hafva, på sätt jag inhemtat, dels af kronofogdarnes berättelser och dels af detta läns Hushållningssällskaps vice Ordförandes den 30 Mars 1843 till Kongl.
ÖSTERMAN (från höger, mellan boden och staketet, DE FÖRRE. ÖSTERMAN. inkommer baklänges och talar utåt). Rappa dig nu, Victor! för hi draget 'ar vi fäll kronolänsman 'är! (får se de innevarande.) Nej se, guds fred, frun hå lilla mamsella med! 'Ur står det te'? (tar dem i hand.) jo, det rifver håf 'Ar 'erskapet sufvit godt på natta, då? inte sofva för åskan ... och så var det så mycket mygg. ÖSTERMAN. Ja, FRUN. LAURA. Jag kunde ÖSTERMAN. Hå Tack, hur mår Österman sjelf? Ja, jag sof som ett godt barn. di karribla myggerna, det hä' då hett frat! Hakta sig hå kasta håf sej lakane', lilla mamsella, för då blir 'on halt marmererader på bena. (Laura stiger upp förlägen och går uppåt grinden. Frun hostar. Han ser förvånad än på den ena än på den andra.) 'Ar myggen biti'na då? men Österman får vara litet noga i sitt tal ... hon är blyg, skall Österman veta. FRUN. Nej, ÖSTERMAN. För mej, som hä' gammal? (efter en paus.) Det ser skräpigt hut på gårn, men det hä' nu för den 'är haktion hetter Lotta! FRUN. FRUN. ÖSTERMAN. Ja, kära Österman, det var ju för sorgligt! Att hon skulle dö. Hocke' då? Jaha Ja se, vi gjorde då halt hvad göras kunde, förstås, ... för vi både stöpte och läste öfver'na, och kloka gumman 'ade vi 'är från Rihala, hå 'on gaf 'enna både svinhister hå bomholja med trut hi, men det var habslut, det. hvad var det lönt? När hinte Rihalagumma' kände bot för 'et, så
Såsom ett särdeles karakteristiskt exempel nämna vi genast till orientering i frågan, att enligt hvad kanslipresidenten grefve Ekeblad den 17 mars 1764 uppgaf uti rådet, hade från och med år 1755 till 1760 utgifvits endast för utlösen af fångar från marockanskt slafveri 93,480 dir silfvermynt, eller 131,160 rdr specie. Redan år 1667, under Karl XI: s förmyndareregering, gjord.es försök att ingå fred och vänskapsförbindelser med Barbaresk-staterna.Vid dessa transaktioner utvecklade nu Grusenstolpe all den kraft, ihärdighet och arbetsförmåga hvaraf hans energiska natur, synnerligast i fosterländska riktningar, var mäktig. Ty ehuru hans chef, generalkonsul Ehrenhoff, - tillskref sig den synliga äran af konventionens genomförande till Sveriges icke blott heder men pekuniära fördel, var det Detta försök tillgick på följande sätt. Ett svenska kronan tillhörigt fartyg vid namn Phænix, bemannadt af kronans befäl och manskap, lemnades åt en portugisisk jude, vid namn Henrik Azeveda och några handlande i Stockholm, ibland dem borgmästaren Trotzig. Azeveda erhöll af regeringen en föreskrift, hvaruti han anbefaldes att med fartyget afsegla till Algier, Tunis och Tripoli, söka företräde hos regeringarne i dessa länder och öfverenskomma om handelsförbindelser med dem, hvarvid borde iakttagas tvänne särskilda, uti instruktionen utstakade grunder, hufvudsaKligen utgående derpå, att svenskar icke mera finge göras till slafvar uti Barbaresk-staterna. De svenska slafvar, som då kunde finnas uti Barbariet, skulle fri-köpas; men deras lösen fick icke öfverstiga 300 piaster för hvarje. Enkedrottningen och rådet lemnade kreditiv åt Azeveda, med åtföljande skrifvelser till sultanen i Marocko oöh till de särskilda regeringarna uti Algier, Tunis och Tripoli. Såsom rådgifvare medföljde Nicolaus Eosander, hvilken sedermera blef adlad Liljeroth och slutligen utnämdes till kongl.
Då Stats-Utskottet föreslagit Riksens Ständer, att hos Kongl, Maj:t förnya deras vid sisth Riksdag gjorda underdåniga anhållan, att de på Nionde HufvudTitteln för Jordbrukets, Handelns och Nåringarnes förkofran anviste medel måga disponeras till understöd, endast för sådane allmänna företag, som öfverstigande den enskilda förmågan, kräfva uppmuntran eller bidrag af Staten, har Hrr Friherre Wirsén deremot erinrat, att detta förslag väl icke år i motsägelse med de för dispositionen af grde Hufvud-Tittelns anslag vid dess formerande faststålde allmänna grunder, hvilka innefattas uti 10 §. af Riksdags-beslutet d. 2 Maj 1810; men att det likväl åsyftade en inskränkning i den pröfningsrått, som på Kongl. Majrt hittills ankommit och af den beskaffenhet, att ett allmänt nyttigt förslag kan komma att sakna ett med anslaget åsyftadt biträde, derföre, att det ej kan kallas ett allmänt företag. 84o Stats-lJtskottets Betänkanclen. Riksens Stånders yttrande, uti underdånig Skrivelse af d. 13 Junii 1818, om ett närmare bestämmande af grunderne för dispositionen af Nionde Hufvud-Tittelns tillgång, det nemi. Riksens Ständer ansågo föremålet för dessa medel icke vara, att desamma egenteligen måga disponeras och förräntas till enskildte lån eller åt
Af ofvanstående Uppbörd bar, sedan afkorrtningar och restantier afgått, det till RiksStaten behållna belopp utgjort för år 1827 ... 521,444: 4o. 5. för år 1828 ... 510,528: 33. 2. som, jemnfördt med den summa af 277,000 R:dr som Rikets Ständer i den för dessa år gällande, vid 1823 års Riksdag uppgjorda Statsreglering påräknat, visar, att Öfverskott uppkommit för år 1827 med 44,444: 4o. 5. och år 1828 med 55,528:33. 2. Vid 1827 års början fanns dessutom i behållning Vid jemnförelse af försäljningsmännens i Länen uppgifter med LandtRänteriernes redovisningar, hafva de funnits så skiljaktige, att Revisorerne ansett noggrannare föreskrifter och uttryckelige formulairer 8 ( 53 ) för desse redogörelser vara behöflige. Och då, såsom i de fleste orter skett, Landskamererare!! ensam, såsom sjelf ansvarig, underteknat och verificerat uppgifterne på behållningarne i Ränterierne, hvilka på flere ställen uppgått till 14 å i5,ooo R:dr B:o, synas LandtRänteriernes nuvarande redogörelser icke eller innebära den säkerhet och controll, som, med ett behörigt iakttagande af Kongl. Maj:ts och Kronans rätt, för en så betydande uppbörd bör ega rum. Revisorerne hafva tillika inhämtat: dels att i några Län de personer, hvilka inventerat och verificerat Försäljningsmännens behållningar, till styrko för deras behörighet åberopat vederbörlige förordnanden till desse förrättningar, men hvilka förordnanden dock icke funnits handlingarne bilaggde, dels ock att i de fleste Län dylike förordnanden icke ens åberopats.
CfmcrlåteS Jyrälferäuta till jordegaren, femmer hemmanets uppffattuiugSs loärbc att ef’a3 i förbållaube till beit förut crlagba räntan. §• 70. ■2Stb taxering af ffattlagba SJtjölqtoarnar, få t ©täbertta, forn pä lanbet, bör beraS luärbc utrönas t förbållaube till bett affomft, be gtftua fina egare, mcb fäftabt affeeitbe å SåmarttartteS belägenhet t mer eller mtnbre fäbeSrtfa orter, lotb fl örre eller mtnbre betpbltga Staber fatnt dtoarnftenarueS antal och gång, ans tingen för hflfl äret eller ftörre eller mtnbre bel beraf; fuuitanbc inga attbra Dtnarnar imber egeubomStuärbct inuefattaS, äit be, font imber gårbeuS ffattlägg
A, om landtfastigbets-lånefondens öfverflyttning från Riks-banken, icke för närvarande må lill någon åtgärd föranleda. Hvad mina betänkligheter i öfrigt angår, så äro de ingalunda framställda i någon förmäten afsigt alt vilja yrka förändring uti det hufvudsakliga förslaget, utan de härleda sig endast från en uppriktig önskan att blifva vederlagd och öfvertygad om den sannskyldiga nyttan för land och rike, som skall åstadkommas genom en ytterlig och snart sagdt obegränsad utvidgning af en lånerörelse, som är grundad på upplåning af utländska kapitaler.» af Herr L. J. Hierta: »Emot det förslag till författning angående en allmän Hypotheks-bank för riket, som de sammansatta Utskotten i förestående Betänkande afgifvit, får jag anmäla min reservation vid följande punkter: Vid §§ 1 och 2. Instämmande i den bufvudåsigt, som föranledt bola detta förslag, nemligen att upplåningar, som erfordras för Hypotheks-föreningarne inom landet, böra lättare och med mera förde! för låntagarne kunna ombesörjas genom en gemensam och central inrättning, än genom många särskilda, så framt den förra handhafves af en väl ordnad och omtänksam Styrelse, kan jag deremot icke förena mig om föreskriften i § 1, att denna inrättning ovilkorligen skall besörja a/l sådan upplåning, och i § 2, att hvarje Ilypotheks-förening sorn hädanefter inom riket lildas, likasom hvarje redan bildad Ilypotheks-förening för all den upplåning, föreningen hädanefter finner sitt ändamål påkalla, skola vara tvungne att ingå såsom delegare i den allmänna Hypotheks-banken. A ena sidan synes denna föreskrift öfverflödig, emedan det faller af sig sjelf, att om Hypotheks-banken är så inrättad, att den hos de särskilda Hypotheks-föreningarne, hvilka måste anses både ega rätt och vara i stånd att i främsta rummet sjelfve bedöma sitt eget bästa, vinner samma förtroende, som måste ligga till grund för dess bildande af Rikets Ständer, så skola föreuingarne frivilligt sluta sig till densamma.
Hvad de uti utlåt, anförda förluster vidkommer, höra de till menskliga tingens område och äro en naturlig följd af den omständighet, att Convojcommissariatet måste i och för sina vexelgöromål hafva ombud på flera utrikes orter; och då i detta afseende Convojcommissariatet vändt sig till sådana handelshus, som njuta och alltid njutit allmänt förtroende, och med hvilka sjelfva Styrelsen vore i relationer och hedrade med sitt höga förtroende, torde det ej kunna förebrås Commissariatet att hafva begagnat dessa handelshus’ biträde. Lyckligtvis synas mig de uppgifna förlusterna vara ganska obetydliga; och den på handelshuset Rosner & C:o är ännu ej utredd, då det ej är bestämdt, hvad dividend denna massa kommer att lemna. Den gjorda anmärkntn, ”att en summa af i,5g5 mark Hamb. b:co blifvit insatt hos Sillem & C:o, dels innan detsamma ännu för någon accept eller utbetalning ägde den ringaste fordran (pag. 6), och dels, snart sagdt, i samma stund, som handelshuset var färdigt att göra concurs,” förefaller mig, lindrigt sagdt, ”besynnerligt.” Då handelshuset Pierre Godefroi i Hamburg drog sig från affärerna och insände sin couranträkning, och Convojcommissariatet derefter utsåg handelshuset Sillem & C:o, hvilket ägde, och det med skäl, Europeiskt förtroende, etableradt af och beslägtadt med millionären Hope, så var ju fullt skäl förhanden, att der insätta den ifrågayar. lumpna summan, för att i någon mån creditera sig emot de accepter, Sillem & C:o åtagit sig för Commissarialets räkning. Att insättningen skett i den stund (pag. 6), handelshuset var färdigt att göra cou - Den Si Januari. curs, var ju en tillfällighet; ty då ilian icke ens in loco kunde känna, att huset var på vippen att ramla, frågar jag, huru Commissariatets ledamöter ur härvar. börs kunde kanna eller ana det? De vidkändes sjelfva ock förluster. Kära nog 3 veckor förflöto likväl emellan remissens emottagande och cessionen.
Då skulle jag ock tro, att man borde något öka hans lön och emolumenter, ty annars fruktar jag, att detta förslag utföll allt för tarfligt både för Seminaristerne, och för Informatorn. Dessutom torde jag få påminna , att RiddarhusSecreterare-tjensten icke är något så ovanligt Embete, som man påstår. In-i nehafyaren deraf är att anse lika med Secrete - Wen 17 O flater e, m. 73 rare hos andra RiksStånd; och jag vet icke, med hvad rätt vi sätte vår Secreterare framför de andras. Tvertom skulle jag tro, att i ett Stånd åtminstone Secreteraren är något mera än RiddarhusSecreteraren ; och jag skulle förmoda, att om den grundsats etableras, att Ridderskapets och Adelns Secreterare icke må innehafva något Embete i Statens tjenst, samma förhållande äfven bör gälla äfven i afseende å de andra Ståndens Secreterare. Någon skillnad borde väl icke dem emellan äga rum derföre, att den ene emellan Rikgdagarne skrifver genealogier. H är har i öfrigt blifvit citeradt Bcsom auctoritet ett uttryck af en man , som längesedan ligger i grafven , och jag vill ej bestrida det. Men andra tider } andra åsigter! Jag vill ej extendera mitt yttrande längre, men jag vet, att den person, hvars vitsord man nu åberopat, oclfd mer ån mången annan , var af den lankan , att man borde hafva inkomst för hvad man hade att göra. På alla dessa skäl anhåller jag , att motiotionen mätte få förfalla. Ålskillige yttrade härtill deras bifall. Herr von Hohenhausen, Michael: Såsom ledamot af RiddarhusUtskottef, har jag trott det vara min skyldighet att upplysa, det Utskottet icke förbisett ifrågavarande ämne, vid författandet af förslaget till Instruction för RiddarhusDirectionen och Riddarhusets Tjenstemän.
Jag har i min beräkning af underhållsproc:n uptagit den till 4 proc., d. v. s. 2/s proc. större än nu vande Sjöministern har uptagit den, och till blott 1/i proc. mindre än 1850 års Sjöminister såsom den högsta möjliga beräknat den. Efter dessa anta - 374 Den 2 6 November f. m. ganden har jag kommit derhän, att underhållskostnaden under byggnadspcrioden skulle upgå till icke fullt 6 milhr K:dr. Dtet årliga 2 milLrs anslag, som! jag begärt, gör på 15 år 30 milhr. På 15 år öfverskjuter det således med 2 milhr den summa, sorn den af mig föreslagna flottans underhåll och nybyggnad skulle kosta. Detta öfverskott borde användas till sjöfolkets fullständigare och bättre öfning. Af hvad jag anfört tror jag mig hafva bevisat möj ligheten af att medelst ytterligare anslag af 2 milhr icke allenast kunna bygga de af mig föreslagna tillskott af skepp, utan äfven ått afsätta erforderliga* medel för deras evärderliga undehåll. Sålunda tror jag mig hafva bevisat Gr. Platen, att Sverige har för måga att bygga dessa* skepp. Men, mine Hrr, jag har icke framställt Skandinavien såsom ensamt uptriidande mot Kyssland, ty jag hoppas och tror, att detta aldrig skall blifva förhållandet. Englands intresse är, enl. min öfvertygelse, så förenadt med Skandinaviens, att det vore mot en sann och klar” politik å Englands sida, att icke, i händelse af brytning med Kyssland, taga vårt parti. Men det är en möjlighet, att England icke är i tillfälle att helt och hållet taga vårt sjöförsvar om händer. Man kan tänka sig, att England är sysselsatt på annat håll; att fiendtligt förhållande är icke så alldeles otänkbart mellan England och Frankrike på samma gång som emellan England och Amerika. I sådant fall torde Sverige möjligen behöfva så stora sjökrafter, som det kan åstadkomma, och det är på den väg som jag tror, att Vi böra* framgå, för att grunda vårt lands oberoende.
alt jag ej kan finna det vara v dödligt för en rättvis Regering, att anförtro vapen åt ett folk, ”så laglydigt, sä sedigt som det Svenska” ”Hvilka ”äro de händelser, hvarom nationens sinnen ej synas vara förena”de?” Tror man alt folket, äfven med en liflig ”känsla om sin representations ofullkomlighet skulle vilja omstörta samhällsordningen, för att några ögonblick f örr vinna, hvad ”allmänna tänkesättets kraft en dag ofelbart skall i lugn ”stadga?” ”Jag förklarar, att jag anser Svenska folket ”vara misskändt af hvar och en, sorn yttrar någon farhåga för ”dess beväpnande'". Samma talare yttrade då, med anledn. af de betänkligheter mot ett utvidgadt nationalförsvar, som den dåvande stora riksskulden medförde: ”Det är just i följd af rikets ofantliga skuld, som det vore angeläget vidtaga ett mindre kostsamt och verksammare ”'försvarssystem, än det att underhålla en stående annic. Det ”är just för de uttömda tillgångarne på folk etc., som det vore ”nyttigt, att, i st, f. en tärande armée, bilda en nationalmelis, 38 Den 7 December. ”hvilken förenade driften af landtmanna och borgerliga yrken "med vapnens öfning”. — En livar lärer finna att, ehuru skulden försvunnit, qvarstår ändock oförminskade skälen för den förordade nationalbeväpningen. Johan af Puke: ”När Engelbreckt fördref en Konung, som ”ej hade Svenskt hjerta, följde honom 100,000 bönder. När Stu”rarne kallade allmogen att strida för fäderneslandet, nekade ingen. ”Under Gustaf Eriksson visade Svenska folket, att ingen nöd kun”nat så försvaga landet, att icke Svenskarne hade kraft, att göra ”sig fria och bortjaga tyrannen. — Mångväldet hade utsugit langlet, despotismen hade tryckt oss och ett mångårigt krig uttömt ”Sveriges förmögenhet och borttagit kärnan af Sveriges ungdom, ”när Stenbock med böndernes tillhjelp slog fienderne. Hvarföre ”kunna vi icke efter våra förfäder uprepa dessa storverk?
Som emedlertid härvid förekommer, att Utskottet föreslagit fördelningen, lämpad efter den af Utskottet tillstyrkta total-summa af 45,000 R:dr, så att för Linie-Flottan skulle anvisas 25,000 R:dr och för Skärgårds-Flottan 20,000 R:dr, men arne Stånd beviljat fördubbladt anslag, hemställer Utskottet, att, om denna senare mening vid votering i Förstärkt Stats-Ulskott skulle blifva gällande, fördelningen må ega rum efter samma proportion, som förut blifvit föreslagen, eller dubbla beloppet för hvardera flottan, emot hvad Utskottets (bislag innehåller. Skulle någotdera af Presteoch Bonde-Stånden instämma med Ridderskapet och Adeln uti ogillande af Utskottets förslag, torde få anställas följande votering: