Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det numera ulan tvifvel blifver en vinst för skolan att kunna påräkna lärarens odelade håg och mogna erfarenhet intill hans sednare år, så kan del dock med skäl ifrågasättas, om hon, tili fromma för sig sjelf, kan af läraren, vid en genom tre eiler fyra årtionden och in på ålderdomen fortsatt möda, fordra en lika arbelsdrvg nndervisnings-skyldighet, som då denna sträckte sig endast öfver en del af mannens blomstrande ålder. Då likväl den nya skolstadgan ålägger skollärarare i olika grader icke blott en lika stor, utan en vida större undervisnings-skyldighet än förut, har skollärarens kall derigenom blifvit betydligt tyngre, jemte det alt en för honom förut öppen utväg att genom enskild undervisning bereda sig någon tillökning i inkomst, blifvit slängd, och det kan med skäl anses tvifvelaktigt om en så ansträngd tjenstgöring kan, med gagn för läroverket, fortfarande äskas. Äfven dessa förhållanden torde böra vid den nya regleringen afses. I afseende på skolverket synes således i första rummet mindre vara fråga om att, i anledning af de tidsförhållanden, som stegrat lefnadskostnaderne, bereda en billig förhöjning i lönerna, än att tillse det ifrågavarande tjenstemän, hvilkas betryggade utkomst staten hädanefter åtagit sig alt bereda, i stället att denna omsorg förut till större delen hvilat. pä kyrkan, bibehållas vid någorlunda lika sloia fördelar sorn förut. Della synes i sjelfva verket vara så myckel angelägnare, som under tiden andra vägar till en icke blott god, ulan riklig utkomst alltmera öppnat sig för unga män med hufvud och kunskaper, och hvilka måste vara så mycket mera lockande, sorn de efter en ganska kort tid lofva .enoberoende ställning. Icke blott för skollärarnes skull, utan ännu mera för undervisningens, eiler, som är detsamma, för nationens framtida bildnings, anser Litskottet dessa förhållanden böra noggrant öfvervägas.
Uti de i 1837 års Revisions-Berättelse (pag. 3i) omförmäldte målen, angående a:ne Lån, hvilka från Banken utgått, emot äf Hemmansegaren Petter Johansson och hans hustru, samt Hemmansegarne Sven Larsson och Sven Carlsson, uthändigade skuldförbindelser, intecknade uti tillsammans tedels mantal Frälse Solnebo, inom Wimmerby Socken och Sevedes Härad, af Caltnare Län, har Kongl. Mai:ts och Rikets Svea llof-Rätt, genom särskilde Domar af den 22 Februari 1838, sig utlåtit, att, ehuru Svaranderne icke kunnat förneka, att de utgifvit de ifrågavarande skuldebrefven för att derå i Banken upptaga lån, och att desamma blifvit, med deras begifvande, för sådant ändamål, i Solnebo hemman intecknade, samt skuldebrefven äfven innehölle erkännande, att de till deras fulla nöje uppburit och undfått de föreskrifne beloppen; likväl och som, i betraktande af den, för Iåns upptagande i Banken, stadgade ordning, enligt hvilken Låntagaren måste från sig lemna skuldebref, med derLill hörande säkerhetshandlingar, innan ens blifvit afgjordt om lån derå erhålles, skuldebrefvets innehafvande icke må anses utgöra fullt bevis å derför utgifven valuta, samt af den omständighet, sotn i desse mål inträffat, att Banco-Coinmissarien Huldt, i lifstiden, under åberopande af fullmagt, från Banken utqvitterat lånebeloppen, icke eller, enär Svaranderne bestrid t så väl att de någon fullmagt utgifvit, som ock att de penningarne uppburit, samt å Bankens sida ej kunnat företes de fullmagter, på grund hvaraf Banco-Commissarien Huldt tillåtits medlen lyfta, kunde anses vara ådagalagdt, att Svaranderne valuta, för skuldebrefven erhållit; alltså och då sanningen härutinnan ej kunde annorledes utletas, än genom edgång, ålade Hof-Rätlen Svaranderne, jemnlikt 17 Cap. 3o §.
Min inbillning gjorde den hvarje gång olika och hvarje gång mer hemlighetsfull och obegriplig. En dag gick jag händelsevis der förbi, då den högst ovanliga företeelsen slog mina ögon med förvåning, att en papperslapp var fästad på den gamla porten; helt förundrad gick jag närmare och läste att ”tvenne rum med möbler voro att hyra en trappa upp.” Jag vågade knappt tro mina egna ögon. Jag omläste lappens innehåll ännu en gång, alldeles förtjust att ödet så gynnat mina tysta och länge närda önskningar, att få bo i detta hus, hvilket min inbillning så ofta befolkat med ståtliga riddare och granna damer. Jag steg uppför de få mossiga trappstegen, som icke tycktes varit trampade på åratal, och funderade derunder på sättet att bli insläppt, för att kunna bese dessa rum, som jag skyndsamt ville försäkra mig om, innan någon annan, som möjligen lika mycket som jag sjelf vurmade för gamla hus, kom mig i förväg; men hur detta skulle tillgå, var mig obegripligt, ty väl hundrade gånger hade jag stått utanför denna port och försökt öppna den, men den var och förblef sluten och tycktes icke varit öppnad i mannaminne, att dömma af det frodiga gräs, som växte mellan springorna i tröskeln. Jag hade emellertid knappt kommit upp, innan en klocksträng i ena hörnet genast föll mig i ögonen; den måste helt nyss blifvit ditsatt, ty jag skulle annars ovilkorligen hafva märkt den förr, och glad att hafva funnit ett medel, hvarigenom jag kunde hoppas få denna gamla mystiska port att öppna sig, fattade jag häftigt ringsnöret; men – i detsamma intogs jag af en besynnerlig, alldeles oförklarlig känsla, en känsla af bäfvan och hemskhet, lika blixtsnabb, oförutsedd och obetvinglig, som den saknade all naturlig förklaringsgrund; och utan att göra mig reda hvarför, höll jag i några minuter snöret orörligt i handen.
Men skillnaden i denna tillgång bör, efter mitt förmenande, vara högst obetydlig, äfven då Revisorer ne blifvit valde från de mest aflägsnaste orter inom Riket. Jag bör ej lemna oanmäldt, att för det närvar:de hvilar på BankoUtsk:s bord en ansökning från tjenstemännen och betjeningen vid lånekontoret uti Wisby, om rättighet äfven för dem, att vinna inträde uti Bankens Enkeoch Pupill-pensions-kassa, i likhet med hvad som är förunnadt Lånekontoren uti Götheborg och Malmö, och att nämnde ansökning är af Direktionen uti Wisby Lånekontor tillstyrkt, men uppskjuten till afgörande uti BankoUtsk. intill dess Ständerna fattadt sitt beslut, i afseende å löneförmånerne. Till följe af hvad jag nu haft äran anföra, får jag hos Hr Den 23 November. 171 Gr. o. Landtm, slutligen vördsamt anhålla endast om den propos. att det för Wisby Lånekontor, till tjenstemännen och betjeningen utgående, årliga arfvodet mätte uti blifvande BankoReglemente varda infördi, i likhet med hvad som är iakttaget för Lönekontoren uti Götheborg och Malmö. Frih. Tersmeden, Wilh. Fred.: Vid sisla Riksdagen, då Wisby LåneKontor inrättades, anslogs en summa af 3,000 R:dr till arfvode åt Direktörerne vid nämnde Kontor, samt till de tjenstemän, som för Kont. ansågos behötliga, och öfverlemnades åt Fullm:ge att, förutom hvad Direktionen beträffar, fördela dessa medel. Vid innevar:de Riksdag har Utsk. för samma ändamål föreslagit enahanda summa, 3,000 R.dr, men derjemte hemställt, att kostnaden för revisionerna, som äfven utgått af nämnde summa, icke vidare skulle tagas derifrån, utan bestridas af bankovinstmedlen. Utsk. bar således lemnat dessa 3,000 R:dr endast såsom aflöning åt
Den, tjensten i hans stalie förestår, njute halfva Lönen; och varde af den andra hälften Gäldenär så mycket tillagdt , sorn till hans, hustrus och olörsörjde barns underhåll tarf vas) hvad öfrigt är, tagen Borgendrerne. 11. §. I de mål, som i detta Capitel nämnde äro, må serskilde besvär ofver Rättens Utslag anföras; Men TJtslaget gånge ej dess mindre i verkställighet, 5. Cap. Om Rättegång i Concursmäl. 1. Då Gäldenära ansökning upptagen är , late Rätten kalla honom, hans hustru och alla i orten vistande eller närmast boende Borgenärer att höras, i Staden sist inom fjorton dagar, och å Landet inom tre veckor, varde ock allmän Aklagare kallad, att vid förhöret när vara och i i(} 6 Konunngens Nåd. Propositioner. Saken talan föra, der han finner anledningar till vårdslöst ellea bedrägligt förhållande emot Gäldenären förekomma. 2- §• Har Afträdes-ansökning så sent å Ting in. kommit, att Borgenärer ej då höras kunna, eller är den emellan Ting till Domhafvanden ingifven och infaller ej Laga Ting inom tre veckor derefter, sätte Domhafvanden ut Urtima Ting, och utförde dertill kallelser, sorn i l §. sägs: Ar Domhafvanden jäfvig, eller af laga förfall hindrad; förfare ändå, som nu sagdt är, och gifve det Hof-Iiatten tillkänna, att annan Domare förordnas må. 3- §• Hafva Borgenärer sjelfve sökt att Gäldenärs egendom aftrndas må, då skola ock Gäldenären, hans hustru, Eorgenärerne och Allmän Åklagare till förhör kallas, som i 1 och 2 §. §• sagdt är: konuner ej Gäldenären; pröfve ändå Rätten Sökandernes skäl. 4- §• Borgenärer, som tillstädes komma , skola uppgifva beloppet eller beskaffenheten af sine fordringar och, så vidt ske kan, förete de handlingar, hvarå fordringarne sig grunda; och varde det allt i Rättens Protocoll anteknadt. 5- §•
S Sami, 1 Afd, 77 Haft. 3 18 Bevillnirigs-Utsholtets Memorial, N:o 3i, Utskottet hemställer, att Borgare-Ståndet måtte i öfrige Ståndens beslut härutinnan sig förena; men får, i motsatt fall, föreslå följande voteringsproposition : 13:o. Den, som bifaller Utskottets, af 3:ne Stånd godkände, förslag, alt stämpelafgiften för Tidning, tryckt å halft ark och derunder bestämmes till 1 rist., öfver ett halft till och med helt ark 1 \ rist., deröfver lill och med 1| ark, 14 rist., o. s. v., voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, antages Borgare-Ståndets beslut, att stämpelafgiften för Tidningar bestämmes sålunda, att 4 ark belägges med 4 rist. Bico, ett helt ark med 1 rist., samt derutöfver gående haifark, hvartdera med \ rist. Trenne Riks-Stånd hafva bifallit Utskottets tillstyrkan, alt i Författningen må införas bestämdt stadgande, att Tidning, emot erläggande af stämpelafgift, åtnjuter portofrihet; hvaremot Ridderskapet och Adeln ogillat detta förslag; och får Utskottet, enär denna fråga kan hafva inflytande på postbevillningens belopp, derest Ridderskapet och Adeln icke frånträder detta beslut, till omröstning föreslå en så lydande voterings-proposition: 14:o. Den, som vill, att, på sätt Utskottet föreslagit och 3:ne Riks-Stånd beslutat, bestämdt stadgande skall i Chartae-Sigillatse-Författningen införas, att Tidning, emot erläggande af stämpelafgift., åtnjuter portofrihet, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer något sådant stadgande icke alt i Författningen införas.
Det har fästat Ordens-Gillets uppmärksamhet, att allt för få anstalter varit vidtagne och allt för ringa möda använd till Hospitals-hjonens botande och åter< ställande till förnuft och helsa: hvarföre, och då Seraphimer-Ordens-Gillet ansett kännedom ont sättet huru dårarne behandlas å Dan viks-Hospi-. tal, som för närvarande är den bäst organiserade Dårhus Inrättning i Riket, kunna föranleda dels lill sådane rättelser och förhättringaf, som genast varit möjelige att vidtaga, dels och till projecterande af andre mera betydlige, Seraphimer-Ordens-Gillet till samtelige Hospitals-Föreståndare i Riket, genom Circulaire den 28 nästlidne Februarii öfversändt ett af Förste Archiatern m. m. von Weigel d. 2 1 Junit 1820 uti Vetenskaps-Akademien hållit Tal, innefattande en omständelig beskrifning rörande Danviks Hospital och Dårhus, samt anmodat Hospitals - Beriitielse om Tre-skiUings-afgiften* 253 Föreståndarne, att, efter inhämtad kännedom deraf, och sedan vederbörande hörde blifvit, före* slå i hvilka delar de anstalter, som äro vidtagne vid sistnämnde Hospital och Dårhus kunde vid Läns-Hospitaleme användas,samt hvad till vinnande af detta ändamål vöre att iakttaga: i anledning hvaraf flere berättelser och projecter till Seraphimer-Ordens-Gillet inkommit, de der än mera visa behofvet af förbättrade anstalters vidtagande i afseende på Hospitals-vården inom Fänen; äfvensom från flera ställen anmälts nödvändigheten af tillökning i Hospitalshjonens kost, och förändring deri medelst ombyte af färskt kött, i stället för den salta mat dem bestås , m. m., hvilket allt likväl medför i utgifterne en tillökning, den Seraphimer-Ordens-Gillet så länge tillgångar saknas, till de vanliga mäst ourngängelige utbetalningar, ej kan gälda.
6 Förslag till ändringar i Grundlagarna. lliksdags-Ordningeii. § 33. l:o. Lag-Utskottet, bestående af Sexton Ledamöter, eger att, jemlikt 53 och 87 §§ af Regerings-Formen, utarbeta de från Riksens Ständers Flena remitterade Förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af allmän Civil-, Criminaloch Kyrko-Lag, samt upptaga de i sådana ämnen Riksens Ständer meddelade Konungens Propositioner, eller i Riksens Ständers Plena väckta frågor. Under Civiloch CriminaI-Lag böra äfven förstås de delar af Krigslagar och Författningar rörande Krigsväsendet, som ega tillämpning till Medborgare utom Krigs-Staten. 2:o. Lag-Utskottet tillkomme ock att granska Justilie-Ombudsmannens, vid hvarje Riksdag, afgifvande Allmänna Redogörelse samt årliga Berättelser, äfvensom hans Embets Diarier och Registratur, samt med utlåtande deröfver till Riksens Ständer inkomma. l:o. Lag-Utskottet, bestående af Sexton Ledamöter, eger att, jemlikt 53 och 87 SS af Regerings-Formen, utarbeta de från • I T'* I Riksens Ständers Plena remitterade rörslag till stiftande, ändring, förklaring eller uppbäfvande af allmän Civil-, Criminal-, Tryckfrihetsoch Kyrko Lag, samt upptaga de i sådana ämnen Riksens Ständer meddelade Konungens Propositioner, eller i Riksens Ständers Plena väckta frågor. Under Civiloch Criminal-Låg böra älven förstås de delar af Krigs-Lagar och Författningar rörande Krigsväsendet, sorn ega tillämpning lill Medborgare utom Krigs-Staten. 2;o. Lag-Utskottet till Riksens Ständer inkomma. Hänvisning: Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition N:o 84. Bihang till Riks-St:s Prot., 3:dje Sami. Konslit. -Ulskollels Mein. N:o 21. Ridd. och Ad:s Prot. d. 15 Juli 1854.
Hr Dcn 12 Mars f. ra. af Billbergh har riktigt upplyst, att den fråga om förändring af tiden för markegångssättning, som nu är väckt af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, redan i StatsUtskrs första betänk, rörrde detta ämne var öfverlemnad till R. St:s pröfning. Då, likasom när ämnet andra gången förekom, disculerades denna fråga ganska lifligt af R. o. Ad., och jag tror, att de af R. o. Ad., som med uppmärksamhet afhörde discussionerna derom, äro fullkomligen beredda att i dag fatta sitt beslut i denna fråga. Jag delade då den åsigt, Gr. af Wetterstedt nu yttrat; men jag vill påminna mig, att jag var ensam om denna åsigt. Detta vore för mig ett ytterligare skäl att, i fall föga eller intet hopp om sakens framgång i dag finnes, ingå på den concession att remittera Gr. af Wetterstedts motion, emedan jag är öfvertygad derom, att så länge markegången ej sättes på en tid, då man kan anse markegångsprisbestämmelsen fullkomligt motsvarande de verkligen gångbara prisen, skall någon ojemnhet i ränteafgifterna kunna uppkomma i följd af Utskrs förslag. Denna bör likvisst, enligt min öfvertygelse, blifva ganska obetydlig; och jag tror, att om, såsom vanligen är händelsen, då markegången sättes om hösten, markegångsprisen å spannmål blifva lägre än de i orten gångbara prisen, så hafva räntetagarne likväl fått en i närmaste mån motsvarande ersättning för deras förlust genom den afgift för hvarje tunna, som blifvit föreslagen i ersättning för optionsrättens borttagande. Ehuru misströstande om något godt resultat i detta fall vid denna riksdag, vill jag likväl icke motsätta mig remiss af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion till StatsUtsk.; men hvad jag vågar motsätta mig och anser nödvändigt att motsätta sig är, att BondeStrs inbjudnrsfråga icke skulle i dag afgöras. Jag har ett skäl derför, som jag vill öppet uttala, ehuru, det icke rörer saken.
Jag har varit lindrigt attackerad af en allmänt gångbar sjukdom, rödsot, men är nu restitueracLHärjemte får jag äran sända en förteckning på folkets och presteraas karakter i de betydligaste socknar. Med djupaste vördnad framhärdar Ödmjuk tjenare. Mora socken har alltid gifvit ton åt det öfriga Dalarne. Folket är lättast styrdt af en jemn rättvisa, lika skild från en öfverdrifven nåd, som leder till sjelfevåld, och det minsta våld, hvilket retar till hämd. Denna princip af rättvisa är den enda] &gt;olitik som be-höfves för att styra Dalarne. Prosten And. Svedelius är en ’ svag karl, som alltid är enr emanation af högsta makten. Rättviks och Leksands socknar taga ton af Mora, men äro af en lika konseqvent karakter och af samma lynne. Genom en längre possession af en galen pastor, doktor Enebom, är Leksandskarlen något bortskämd. Rättviks socken styres nu äfven af en halfgalen prost Göransson, men hvars dårskaper sällan gå utomhus. Han är för öfrigt en rättänkande man, så ofta hans amerikanska griller lemna honom rådrum att tänka. Som svensk prest i Norra Amerika deltog han i oroligheterna såsom engelsk partisan och detta har alldeles förbryllat hans förstånd. Svärdsjö socken är af ett från dét öfriga Dalarne skildt lynne. Sturska men billiga, sätta de i synnerhet sin styrka i epigrammer. Deras pastor Groth är rättänkande och aktiv. Tuna och Hedemora äro äfven af betydenhet. Den förra tar ton af Mora etc., den senare är för sin egen räkning ofta nog stursk, dock ej obillig.Fahlun den 21 aug. Gårdagsposten medförde en nouvelle, som höjde min vänskap för Ribbing, Hom och Ehrensvärd till den lifligaste tacksamhet mot deras välgörare. Om någon stund min glädje skulle försvinna i åtankan af min morbrors * öde, så njuter jag dock den tillfredsställelsen att se mitt hopp om lindring deri bevaradt uti de milda tänkesätt, som IL K. H. ådagalagt och hvilka kräfva samtidens och efterverldens beundran.
Jag hatar dessa hem, som oupphörligen skifta utseende, som alltid tyckas stå under flyttning, där man alltid anar tapetse råren undanstucken bakom ett draperi och färdig att på värdens vink stiga fram och garantera, att » det hela är riktigt modernt ». Modernt! — hvad betyder modernt, när det är fråga om ett hem? Inte sannt, det är helt andra egenskaper som skola till. Först och främst lugn och ro. Men flyttningar — är det inte att för en tid af minst fjorton dar köra trefnaden ut på gatan, göra mannen nästan hemlös och förvandla våningen till en auktionskammare, där allt är trafvadt upp, huller om buller. Och hvilka olyckor — jag menar nu inte bara snufva och reumatism — kunna icke åtfölja otidiga flyttningar! Men det är himlens straff öfver flyttsjuka små hustrur, ty — handen på hjertat, min nådiga, — det är i de flesta fall fruarna, som uttala de olycksaliga orden: » vi måste flytta! » Herrarne säga vanligen endast upp, när plånboken säger stopp. Men det var om olyckorna vi skulle tala! Två skiljsmessor, mina damer, två skiljsmessor! Ar det inte nog, för att ni ska ' tänka er för två gånger, innan ni flytta. Se här, den första! Det var en ung, genomhygglig vice häradshöfding, som gift sig med en ännu yngre, gränslöst söt liten blondin. Ingen olycka hade händt på bröllopet, och alla tanterna spådde det bästa. Men ändå —. Hon ville flytta. beständigt flytta. Han låg och, rökte och mådde så godt på sin soffa efter middagen, och så kom hon in och talade om, att man borde flytta; det var inte riktigt bekvämt, man kunde nog få något ändå bättre. I början tog häradshöfdingen saken lugnt och flyttade från Söder till Norr, från Norr till Söder. Men när lilla frun ändå aldrig fick det riktigt bra, så sa ' han till sist ifrån. Det var den första skärmytslingen, så följde ordentliga bataljer; trefnaden försvann, och nu var det häradshöfdingen, som flyttade — flyttade för alltid. Ni tror det inte? Fråga bara lilla fru S. Hon börjar alltid gråta, när man talar om flyttningar. Den andra. Också ett ungt, vackert och förmöget par.
Der åtnjuter en kronofogde 7(i(i r:dr 35 sk. 6 r:st. och häradsakrifvaren 369 r:dr 11 sk. 4 r:st. Beräknar man nu, att desse tjenstemän mäste aflöna skrifvarebiträden, de många resor de årligen, utan all ersättning måste göra inom fögderiet för uppbärande af kronouppbörden och för taxeringens förrättande, hvarföre kostnaderna icke kunna blifva obetydliga, då t. ex. ett fögderi inom Wesler-Norrlands län innehåller icke mindre än 157 quadrat-mil, så tordeman finna, att icke särdeles mycket blifver öfver för alt lefva utaf. Min åsigt är derföre, att sådana partiella behofs afhjelpande icke utan våda för det allmänna kunna, och således icke eller böra uppskjutas lill dess en allmän reglering af ifrågavar. tjenstemäns löner kan äga rum. Skall jag bedomina tiden då denna reglering kan inträffa efter de svårigheter, som jag anser dermed vara förknippade, och som visserligen icke minskats genom det landtstatstjenstemännens sammanträde, som under sistl. sommar ägde rum, och hvarvid både billiga och obilliga pretentioner framställdes; så fruktar jag att regleringen väl kan komma alt något anstå. Jag yrkar återremiss och instämmer för öfrigt i Frih. Palmstjernas förslag. Gr. Horn, Claes Fredr.: Om jag ägde något skäl til den öfvertygelse, att ett^tillskott, lemnadt af Ständerne till Konungens disposit., skulle i någon män försvåra eller fördröja den allmänna reglering, som Konungen läcktes utlofva för landtstatens tjenstemän i allmänhet, så skulle jag visserligen icke vilja bidraga till ett sådant resultat; men då olyckligtvis förhållandet inom landtstaten icke är sådant, alt inom densamma tillräckliga medel finnas för det åsyftade ändamålet, eller regleringen, utan tillskottet alltid kommer alt behöfvas och det i högst betydlig mån; så ser jag ej något ondt deruti, om Ständerne skulle på förhand till Konungens dis - Den 30 Oetober f. m. 125 disposition ställa en summa, ungefärligen motsvarande beliofvet.
—Med Ylle-tillverkningar af Vadmal, Strumpor, Sängtäcken eller Ryör, Golfmattor och Hästtäcken sysselsätta sig på ett berömligt sätt Allmogens Hustrur, Döttrar och Pigor i Södra delen af Halland, och ådagalägga dervid mycken fallenhet och arbetsamhet. ° Försäljningen af dessa Fabricaler utgör Allmogens nästan enda och betydligaste penninge-lillgång, hvarförutan den svårligen skulle kunna utgöra sina 'Krono-Utkigor. Uppköp af ifrågavarande tillverkningar skei’till största delen af BoråsHaildlare. — Derutinnan uppkom, efter de i Rörås timade Eldsvådor, en stor stagnation till känbar förlust för Allmogen. — Men dessa senare 3:ne åren har upphandlingen åter blifvit lifligare. Trög afsättning och låga priser å Allmogens tillverkningar, en följd af penninge-bristeu, hafva ett menligt inflytande på Industrien. — Ett motsatt förhållande skulle lifva Allmogens hog och fallenhet för flere slags handaslöjder samt åstadkomma en nyttig verksamhet, hvarigenom Bondens omständigheter i merklig molin blefvo förbättrade. — Dertill skulle i Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes tänka synnerligen bidraga om upphandling af Vadmal, Strumpor och Sängtäcken skedde för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning i afseende å det deraf erforderliga behof för de å Fästningarne och Allmänna Correetions-Inrättningar varande Fångar och Correclionister. Handel. Åtskilige Hemmansägare i Länets Södra del befatta sig med uppköp af Hästar och Tobak från Skåne, som de sedermera sälja här i Länet. — Någon annan Handel idkas ej än med de få Skogs-Producter som afsättas till Städerne och med Landtmanna-producter, hvilka derstädes och å Marknader afyttras. Flygsand. Sedan den år 1828 afgifne Underdåniga Femårs-Berättelsen, har Flygsands-Planteringarne med oafbruten omsorg blifvit fortsatte och medfört en önskad framgång.