Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men dessförinnan hade några friska fläktar strukit in genom det öppna fönstret till Maria, som insöp dem med fulla lungor. Hon satt och stirrade ut, och det var som om naturen betraktat henne med ett sorgmodigt öga. Hon kunde icke frigöra sig från det magnetiska inflytandet af denna allvarstunga blick; sakta, oemotståndligt drog den till sig hennes väsen och fängslade det med sin trollska vilja. Hon hade icke längre någon bestämmande makt öfver sig själf, icke mer än en växt, underkastad naturens lagar. Hon reflekterade icke heller öfver sitt själstillstånd, icke mer än tusenskönan tänker på, hvarför den sluter sina kronblad för nattens kyla och öppnar dem för dagens värme och sol. Det var som om en dvala fallit öfver henne, men hon märkte allt vad som försiggick omkring henne, hörde dörren öppnas bakom sig, hörde steg öfver golfvet och visste att det var Gerda som kom; dock vände hon sig icke om. Då kände hon ett par armar kring sina skuldror, och en varm kind lade sig in till hennes egen, som nattvinden kylt; och hon höjde sin hand till en smekning. Men handen träffade icke Gerdas kind utan tinningen, där den blef liggande några sekunder. Ingen af dem yttrade ett ord. Slutligen vände Maria sig om emot Gerda. Också hon var klädd i nattdräkt; det svarta håret var upplöst och föll i glänsande kaskader öfver axlarnes hvita linne. Maria såg henne in i ansiktet; hallskymningen gjorde detta ansikte så blekt och ögonens uttryck var så exalteradt, som om hon med möda kufvat en stark sinnesrörelse. »Har jättedottern inte lagt sig än?» »Nej. Och inte Mia heller?» »Nej.» Åter vände Maria sina blickar utåt; och det glänsande svarta håret flöt samman med det glänsande ljusa. »Det är så vackert i kväll — härutanför.» »Tycker Mia om Aspinge?» »Ja.» Knappt hade detta ja förklingat förrän tystnaden åter vällde fram, lik en flod af mörker, i hvilken allt lif drunknar. Gerda reste sig upp och gick några steg af och an på golfvet. Hon ville strida mot denna tystnad; men det föreföll så hopplöst som om hon velat ösa läns en ocean af mörker.
Denna bevisningsskyldighet hafva Utskin borttagit af det skäl, att densamma innebar D e n t April e. ra. g9 den största orimlighet; ty om en beslagare anträffade ett stort parti med olofligen införda varor, så vore dessa väl förbrutna, men om lian icke kunde visa , att samma varor inom 48 timmar inkommit uti huset, straffades lian med suspension och böter, hvaremot det förbrutna godset tillföll Kronan. Beslagaren skulle således straffas, oaktadt de olofliga varorna vore anträffade och förbrutne samt brottet uppdagadt och erkändt. Utskin hafva derföre borttagit denna bevisningsskyldigbet, dels derföre att den, såsom jag nyss nämnt, innebar en orimlighet, och dels derföre, att om den skulle kunna åstadkommas, så utvisade den att beslagaren begått ett tjenstefel, då han icke förut gripit varorna; ty utan att han förut varit dem på spåren och förföljt dem, lärer han svårligen kunna tillvägabringa någon bevisning i detta afseende. Frih. Leijonhufvud har klandrat Utsktns förslag derför att det icke skulle göra någon skilnad mellan varor, som äro under forsling, och varor som kommit till sin bestämmelseort. Denna skilnad hafva Utskin dock iakttagit, då de ansett att undersökningsrättighet af under forsling varande varor finge tillkomma alla tulltjensteman, hvaremot undersökning icke kunde anställas af andra personer, än dem jag uppräknat, då varorna framkommit till packhus, magazin eller boningsrum, med ett ord, till sin bestämmelseort.
Det har blifvit invändt, att Just.Ombudsra., derest han tillerkändes den ifrågavar. rättigheten, skulle hafva fått makt att upträda både såsom åklagare och domare, utan att den tilltalade blifvit hörd och fått sig förklara. Den, som framställt denna invändning, synes hafva förbisett, att det endast är inför domstol, som Just.Ombudsra. kan upträda såsom åklagare, samt att någon domsrätt uti intet fall honom tillkommer. Det af Just.Ombudsm. meddelade yttrande, ang:de det sednare beslutets stridighet mot klar lag, innefattar endast ett uttryck af hans individuella åsigt, men som Just.Ombudsm., lika med hvarje annan dödlig, kan misstaga sig i sitt omdöme, så följer häraf, att det alldeles icke är afgjordt, att det sednare beslutet är stridande mot klar lag, derföre all Just.Ombudsm. ansett det så vara, lika litet som det skulle hafva varit afgjordt, att det vore med klar lag öfverensstämmande, derföre att Just.Ombudsm. derom fällt ett sådant omdöme. Pvad som deremot är alldeles afgjordt, det är, att af 2:ne hvarandra rakt motsatta beslut, ettdera måste vara mot klar lag stridande, så vida nemi. någotdera af dem är med klar lag öfverensstämmande. Vore del nu sannt, att Just.Ombudsm., derigenom att han förklarar sig anse det sednare af 2:ne motsatta beslut vara stridande mot klar lag, begår någon förnärmelse mot de Högsta Domstolens ledamöter, som fattat samma beslut, så skulle häraf obestridligen följa, att desse ledamöter, såvida de anse sitt beslut vara med lag öfverensstämmande, genom detsammas afkunnande, sjelfve mot dem bland deras kolleger, som förut fattat det motsatta beslutet, redan begått en lika beskaffad förnärmelse, fastän af vida svårare beskaffenhet för dem den träffat, emedan omdömet att hafva dömt mot klar lag, då icke inskränker sig till alt vara Just.Ombudsmis enskilda åsigt, utan deremot blifvit, ehuru på ett indirekt sätt, uttalad genom ett formligt beslut af flere bland de dömandes kolleger. Men, frågar man slutligen, hvarföre skall.
Jag ber Herr Grefven vara öfvertygad, att 0111 jag, och de Män, som jemte mig innefattas under de i 41 §• omnämnde Embetsman, finge följa endast vår egen önskan, att gå Herr Grefven lill mötes, skulle ingen svå - Den 17 November. righet från vår sida uppstå, och denna fråga icke upptaga ett ögonblicks tid för Högloflige Ridderskapet och Adeln; men då Herr Grefvens framställning angur en rättighet, som vid flere Riksdagar tillförene blifvit utöfvad, och hvilar på grundlagsstadganden, som fordra en tolkning i constitutionel väg, för att formeligen kunna utesluta oss från Bänkmansvalet; så anser jag oss, såsom offentligt handlande personer, icke kunna sjelfmant skilja oss vid denna rättighet. Vi förklara dock, och detta är en gärd, som vi hembäre åt Grefve von Scliwerins öfvertygelse om det rättsenliga i hans framställning, att vi hoppas och förmoda, det ingen af Ridderskapet och Adeln med sitt val skall falla på oss, och det är till denna gärd af aktning för Ridderskapets och Adelns känsla, som jag tror mig, talande i eget namn, äfven kunna lita på deras instämmande, som med mig äro i samma ställning. Hans Excel!ence Herr Grefven och LandtMar svalken hemställde, huruvida, efter det af Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt nyss afgifne förklarande, det skulle anses nödigt, att Herr Grefven och LandtMarskalken gaf sin enskildta öfvertygelse i ämnet tillkänna. Grefve von Schwerin: I sakens närvarande skick är jag tillfredsställd, genom den förklaring, sorn blifvit afgifven. 92 Den 17 November. Friherre Anckar swärd, Carl Henric: Jag hade ock den äran, vid sista Riksdagen yttra nain öfvertygelee i detta ämne. Den har under de 5 år, som sedan förflutit, ehuru noggrann t jag fortfarit alt studera mitt fäderneslands Grundlagar, ej blifvit förändrad. Jag anser 41 §•
Som nu dét i omlopp satta silfret uppgår i sedelvärde till r:dr b:co io,53i,i62. skulle, oaktadt silfver blifvit genom öfverbalance i handeln indraget utifrån till ett sedelvärde af4,ooo,ooor:drb:co, den circulerande myntslocken, som nu utgör 35,84g,086: 25. 9, på 10 år endast vinna en tillväxt af r:dr b:o i,444j8o8: 20. g. Och om härifrån drages Bankens skuld för creditivet, uppgående i sedlar till 2,666,666: 32. — så befinnes Rikets rörelsecapital skola, oaktadt inköp af silfver utifrån till ett sedelvärde af 4>ooo,ooo r:dr, i sjelfva verket komma att på 10 år minskas med r:dr b:co 1,221,858: it. 3. När man derjemte besinnar, att de tvungna insättningarna för skillingssedlarna, hvilka inom några få år skulle vidtaga, uppgå till ett belopp af. r:dr b:co 3,725,6g5: 32. «— och de frivilliga insättningarna under nämnde tid endast antagas till r:dr b:co 2,000,000. skulle dessa insättningar tillsammans utgöra r:dr b:co 5,725,695: 32. — 6 H. 18 2,038,426: 25. 1. 4,000,000. 2,666,666: 32. — i3S Dea 5 Maj f. m. och Bankens raetallcassa sålunda redan hafva nedsjunkit till ett förhållande mot sedelstocken såsom 2 till 5, samtBancostyrelsen altså redan hafva blifvit satt i nödvändighet att börja operera, för alt kunna återställa och framgent bibehålla den bestämda proportionen.
M. att Han, såvidt sig göra låter, ville söka alt åvägabringa en bättre reglering af Biskoparnes och det öfriga presterskapets löner. Följden deraf skulle naturligtvis blifva att K. M., om Han samtyckte till R. St:rs begäran, afgaf till R. St:r ett förslag lill en sådan lönereglering, och om då PresteSt. sade sitt nej till detta förslag, sååom förnärmande deras previlegier, så vore då först det fallet inträffadt, att emedan frågan är af previlegii-natur, den icke emot ett Stånds beslut kunde af de öfriga St:n afgöras; men att man icke skulle kunna få begära tillstånd att på något sätt göra förändring i löner, som anses vara af previlegii-natur, så långt tror jag icke att man kan sträcka tolkningen af ifrågavande grundlagsbud. Ett förslag till förändring i presterskapets aflöningssätt måtte väl åtminstone kunna göras, äfven om detsamma icke kan genomdrifvas utom presterskapets samtycke. Och att det dessutom låter sig göra att taga ifrån en Biskop ett prebende. och gifva-honom ett annat, derpå har jag ett exempel att anföra ifrån det stift jag tillhör, der nyligen vid inträffad Biskopsledighet ett sådant utbyte, i följd af K. M:s beslut, verkställdes. Jag ogillar icke denna åtgärd, men anser den såsom ett bevis att sådant låter sig göra. För öfrigt vill jag icke längre uppehålla tiden, utan förenar mig uti Frih. Raabs välgrundade begäran. Likasåväl som man kan reglera Landshöfdingelöner, så att den ena Landshöfdm får nära så mycket som den andra, så bör man väl åtminstone kunna framställa Den 23 Mars e. m. 493 ett förslag för en sådan reglering för Biskoparnes löner oell jag föreställer mig att om någon gång ett sådant väl upgjordt förslag förelädes R. St:r, så skulle Biskoparne och Presterskapet sjelfva vara nöjda att få antaga detsamma och derföre får man 1111 icke säga vid det första försöket att tillvägabringa ett sådant förslag: nej, det få vi icke befatta oss med, ty det är en previlegii-fråga. Hr Tersmeden:
Tillgångar och tagit desamma under beräkning vid uppgifvande! af Sjöförsvarets framtida behof, hälst Utskottet af K. StntsContoirets Handlingar funnit, att K. M:t sjelf årligen i Nåder bestämmer den specifika föidelningen af Anslagen inom Titeln; bar, Utskottet likväl, sedan de upplysningar om denna HufvudTitels förvaltning hvilka uti K. Mtts Nåd. Proposition ej lemnats nog fullständige, serskildt blifvit inhemtade, ansett sig böra underställa R. St:r angelägenheten deraf, att uti underd. Skrifvelse till K. M:t framställa de bekymmer R. St:r hysa för tillräckligheten af Anslagen för Sjöförsvaret, såvida dispositionen deraf skall fortgå på sätt som hitintills; och förblifver Utskottet ännu af samma öfvertygelse. Den i tillgångarne för Sjöförsvarets behof, efter hittills gällande plan, uppkommande årliga Brist, hvilken Utskottet genom dess undersökningar insett, har så mycket mindre under sjelfva Calculen bort med den för HufvudTiteln föreslagne förstärkning af 48,5oo R:dr minskas, sorn Utskottet, just för att med giltigt skäl kunna föreslå denna förstärkning, uppgifvit Bristens deraf oberoende belopp. Och får Utskottet i afseende på de under Anslaget för FörsvarsVerket i allmänhet upptagne Indelta Räntor, åberopa den i Betänkandet N.’o :5i pag. 341 och 342 der - Betänka n cl en, N:o 253. a53 öfver förekommande utredning, hvilken visar, att de utgöra den på Gottland till Flottans behof anslagne Skattetjära, i Räkenskapcrne upptagen till Krouovärde 524 R:dr 16 sk., hvilket till Markegångs förvandling, förslagsvis fem gånger taget, af Utskottet blifvit utiördt till 2,621 R:dr 32 sk. 6:0 Vid den af Utskottet, i enlighet med K.
Man lade då vid reduktion helt enkelt 2 sk. eller 1 sk. till den gamla Riksdalern för att få den nya; och det nya systemet egde då fullkomligt sammanhang med det gamla samt infördes småningom utan bråk och hufvndbryderi. Nu synes mig, för att nyttja samme värde Reservants ord, att det nya Jorslaget jemnt utletat den svåraste och mest invecklade, ulvugen, och gått förbi, den enklaste, hvilken gör nästan ingen rubbning i det närvarande. Till de skäl, som ytterligare afrådt mig från bifall till ifrågavarande förslag, hörer äfven den öfverlygelsen, alt decimal-syslemets tillämpning på Rikets mått,'mål och vigt bör först införas, innan man antager ett sådant system i Rikets mynt; dels emedan myntenhetens fördelning i 100 eljest passar så illa tillsammans med måttets, målets och vigtens småfördelningar i 6, 8, 32 o. s. v. och dels emedan myntenheten bör stå uti ett bestämdt förhållande till vigtenheten och denna åter till måttenheten. Men att en sådan förändring i beräkningen af Rikets mått, mål och vigt denna Riksdag skulle binna tillbörligen utarbetas och antagas, ehuru än Kongl. Majit derom lofvat meddela Nådig Proposition, synes mig vara en omöjlighet; såvida nemligen något allmännare erkändt, vetenskapligt system, hvartill 1823 års förslag numera ej torde kunna räknas, dervid skall tillämpas. Att åter införa decimal-systemer i mått, mål och vigt utan behörigt sammanhang dem emellan, och utan någon af Europas vetenskapsmän enhälligt erkänd^ tillförlitlig måttoch vigtenhet, vore alt tillintetgöra de sköna förhoppningar, man så länge hyst, om en för alla bildade nationer gemensam och oföränderlig enhet vid alla sådana fördelningar och beräkningar. Må man heldre ännu vänta några decennier för att vinna fullständiga, mogna och allmänt erkända samt nyttiga reformer, än att tillvägabringa oreda och villervalla genom delvis företagna, mindre nödiga förändringar, som sedan behöfva utbytas emot bättre.
Ytterligare andrages, att, då Banken, åren 1809 och 1810, för Statens behof, för flere Mi linner måste anlitas, så anslogo Rikets Högloft. Ständer till vedergällning -en årlig Bevillning af Rtdr 750,000 Brno, och förmodas, att Regerings-Formen och Banco-Ordningen ej mindre nu påfordrade en ersättning för de uppoffrade Creditiven. Häruppå svaras billigt, att, utom det, att Banken äger en ostridig förmånsrätt för de lill Malmö och Götheborgs Discont-Verk lemnade Creditiver, så minskas månateligen bristen, vid Filial - Disconternes osäkre skuldfordringar , genom inflytande räntor; och kunde den möjeliga förlusten ännu icke med någon precision uppgifvas. •— Qm Banken å ena sidan är besvärad af betydeliga utgifter, så äger densamma deremot stora inkomster. Jag kan med m v eken trygghet försäkra, att Bankens behållna Capital ifrån början af 1810 till samma tid 1817 biif - Ji8o Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. vit ökadt utöfver Rldr 1,756,900 E:co. Ja, ensamt Bankens Discontvinst beräknades år 1817 til R:dr 513)337' och, om derifrån drages det föregående årets behållning I? dr 139,169 , så återstod dock i enskild vinst R:dr 374,168 Bco, med en löpande avance inpå 1818 års Discontlörelse, och ännu en oberäknad utdelning af 40,000 R:dr B:co ifrån det gemensamma RiksDiscont - Verket, för hvardera året 1816 och 11817. — Det torde äfven kunna försäkras, att föga ändring förefallit uti Vexel-lianco-skulden under den ofvannämnda perioden ifrån 1810 Ers ingång till dito 1817, så att Sedelstocken blott skall vara minskad med det obetydliga runda beloppet af R:dr 144,700.
Och som voteringen utföll med 53 Ja och 66 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat på sätt Nej-propositionen utvisar. 17-.de Den som vill att, i öfverensstämmelse med Utskottets, af ett Stånd bi fallna, förslag, införsels-tullen ä »Väfnader: helsiden-alngods: andra slag,» skall bestämmas till 5 R:dr skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer denna tull, jemlikt tre Stånds beslut, att fastställas till 4 R:dr skålpundet. Denna votering, hvarvid en sedel blifvit kasserad, har utfallit med 49 Ja och 69 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Nej-propositionens innehåll. Den som anser att införsels-tullen å »Väfnader: helsiden-: Sbawlar, Shavvletter och andra dukar, äfvensom genom fasonering till förkläden utmärkta tyger,» skall, på sätt Utskottet föreslagit och tre Stånd beslutat, bestämmas till 6 R:dr skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages denna tull till 5 R:dr skålpundet. Denna omröstning har utfallit med 52 Ja och 67 Nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionens innehåll. 19-.de N Den som, i likhet med hvad Utskottet föreslagit och två Stånd bifallit, för »Väfnader: halfsidenalngods: Felb, och Peluche,» antager införsels-tullen till 1 R:dr 24 sk. skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes denna tull till 1 R:dr skålpundet. Som denna votering utfallit med 47 Ja och 72 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionens innehåll. 80:de voteringen (89:de punkten). Den som vill att, på sätt Utskottet föreslagit och tre Stånd beslutat, införselstullen å »Väfnader:
Jag säger detta utan afseende på närvar, ögonblick; jag vill tvärtom förklara, att den man, som nu innehar Talmansstolen i BondeSt., är, efter min tanka, måhända den skickligaste som dertill kunnat linnas. Men då det är så svårt, att någorstädes (inna erforderlig kunskap och snarfyndighet förenade, huru vill man begära att en Bonde, hvilken ej såsom embetsmannen, ständigt är sysselsatt med författningars studerande och tillämpning, skall kunna ega den färdighet, som deraf bör följa'/ Saken måste fördenskull betraktas med afseende på våra verkliga, och ej inbillade förhållanden. Det är med afseende på de förra, som jag nu ytterligare fortfar. En Talman, som har formaliteternas begagnande i sina händer, kan genom dem, liksom en domare, om han vill missbruka sin magt, till en viss grad beherrska de tvistande, och med detsamma Ståndets åtgärder i det hela. Om man ä ena sidan bör akta sig för en Talman, som så förfar, måste man, å den andra, äfven se till att man får en Talman, som kan reda sig emot de spetsfundigheter, hvilka Ståndets ledamöter kunna vilja mot honom upställa. Men lätom oss antaga att BondeSt. linge sjelft välja sin Sekret. hvad skulle följden deraf blifva? Ofelbart den partistrid, som egde rum, när Stånden valde sina Talmän. Den söndrade Stånden ifrån början och, så att säga, ohjelpligen; ty det parti, som fått Talmannen utvald efter sin önskan, hade honom alltid på sin sida, och det parti, som fick Talmannen emot sin vilja, ansåg honom, 150 Den 25 Januari f. m. om än orättvist, dock för partisk emot sig och bemötte honom såsom sådan. Samma förhållande skulle, i afseende på Sekret, i BondeSt., splittra det ifrån riksdagarnes början. I stället alt medföra lugn inom Ståndet, skulle valrätten der sprida oro och osämja. Det är derföre af stor vigt att denna befattning, likasom Talmännens, besattes af Konungen. Om Sekret, hos BondeSt. valdes af dess ledamöter, hurudan skulle utgången blifva?
Kammar-kollegii bref den 8 Juni nämnda år blifvit bestämd; 4:o Alla öfriga nuvarande, uti jordeboksoch hemmantals-? eller ordinarie-räntan inbegripne, persedlar förvandlas till bestämd penningeränta, att jemte till penningar förvandlade bråktalen och nuvarande skatte-titeln penningar, utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. Wermlands Län. l:o Såsom hufvudränte-persedlar inom Wermlands Län bestämmas spanmål och smör; . 2:o Nuvarande hufvudränte-persedlarne spanmål och smör bibehållas med blott de förändringar, som kunna blifva en följd af i allmänhet gifna föreskrifter. Yed, tackjern, osmundsjern, kött med oxe, ko, får och lam, fläsk samt hö förvandlas hälften till spanmål och hälften till smör. Den genom förvandling uppkomne del af spanmålsräntan utgår med hälften råg och hälften hafra; 3:o Alla öfriga nuvarande, uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie-räntans inbegripne, persedlar förvandlas till bestämd penningeränta, att jemte till penningar förvandlade bråktalen och nuvarande skattetiteln penningar utgå enligt i allmänhet stadgade grunder. t Gefleborgs Län. a) Gestriklands fögderi. l:o Såsom hufvudränte-persedlar inom Gestriklands fögderi bestämmas spanmål, smör, kött, tackjern och hö;. 2:o Af nuvarande räntepersedlarne bibehålies smör utan annan förändring än den, som kan blifva en följd af i allmänhet gifne föreskrifter. Sparmålen förvandlas tiil sådan, som utgöres af Stals-Utskottcts Utlåtande, M 191. hälften råg och hälften korn. Oxe och får förvandlas till kött och tilläggas gamla persedelräntan kött. Halm förvandlas till hö och tillägges gamla höräntan.
Ilr Hjärne, Harald: Jag begär att få i prot. antecknadt, det jag varit bland dem, som på f. m. voterat nej. Jag tror, att dc stadganden, som handla om talares varning, aldrig borde tillämpas. De enda verkande correctiver, som finnas, äro tillämpning af de öfriga siadgandena angrde en ledamots ställande under tilltal eller uteslutande ur Ståndet; och då sådant icke kan påstås för den förmenta förséefsen, så anser jag icke någon påföljd hafva bort äga rum. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade: Sedan R. o. Ad. beslutat, att Frih. Klingspor, i öfverensstämmelse med 5o § Riksd.Ordn. och 3o § Ridd.Ordn., skall för det af honom i plenum d. 3 sisth Febr. f. m. fällda uttryck per fas et per nefas erhålla föreställning och varning, får jag härmedelst föreställa Hr Ffih. olämpligheten af att inom Ståndet hafva begagnat sådana uttryck, som han nyttjat, samt varna honom för begagnandet framdeles af ordalag, hvilka finnas vara personligen förolämj ande. De få återstående orden at pleniprot. för d. 3 sisth Febr. f. m. upplästes till justering, hvarefter nämnde prot. godkändes. Frih. af Nordin, Carl Joh.: Jag anhåller nu att få framställa min åsigt i anledn. af de uttryck, Hr Crusenstolpe tillät sig i förmiddagens plenum. Jag anser öfverflödigt att återupprepa dessa uttryck, då de så nyss blifvit fällda och det troligeyicke genast undföll någon, hunt sårande de voro. Min anhållan är nu endast den, att R. o. Ad., med stöd af 3o § Riksd.Ordn., må besluta, att ett.Utsk. skall nedsättas, hvilket äger till Ståndet inkomma med utlåt, öfver yttrandets beskaffenhet och påföljd; hvarefter R. o. Ad. blifver i tillfälle fatta beslut i anledn. deraf. Jag anhåller om en sådan propos:n. Hr Cederschjöld:
Såsom ett förtydligande af första vilkoret har dessutom blifvit tillagdt, att uträkningen för nya medicinal-taxan skulle vara den, att, sedan tull och 25 procent transportkostnad vore tillagd utländska varans värde, den derigenom uppkomna summa ökades med 133^ procent för utminutering med gran-, skrupeloch drachmavigter, med 100 procent för utminutering med unsvigter och med 66§ procent för utminutering med liber-vigter. I sitt utlåtande den 17 November 1845 afstyrkte Sundhets-kollegium nådigt bifall till detta förslag, uppå anförda skäl och i öfverensstämmelse med de åsigter, som Kollegium förut under den 25 April 1842 i underdånighet yttrat, hvarvid Kongl. Kollegium bland annat anförde, att, om det än vöre både billigt och nyttigt, att den ofta öfverdrifvet stegrade lösen för apotheks-privilegierna kunde försvinna, utan gravation för efterträdaren, Kollegium dock ansåge, att med privilegiernas öfverlåtande må förhållas, såsom derom redan stadgadt är. Herr general-direktören m. m. iEkströmer biträdde icke, på sätt härförut blifvit nämndt, denna mening, utan afgaf deremot sin reservation, för hvilken, enär den tilldragit sig Utskottets synnerliga uppmärksamhet, det torde tillåtas Utskottet att redogöra något omständligare, än i öfrigt rörande åtgärderna i detta ärende kunnat, af fruktan för alltför stor vidlyftighet, ega rum.