Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Min far föranläts således att deltaga i ödet af det instundande långsamma och olyckliga kriget. Efter flere års kampanjer och 9 års fångenskap i Siberien hemkom min far till fäderneslandet och avancerade i krigstjänsten med långsamma steg, intill dess han på sitt 60:de åldersår upphöjdes till det vigtiga ämbete33, som han för det närvarande innehade. Under partiernas strid var han den enda af namnet, som egde vänner i dem båda. Med en militärs glada och oförstälda väsende behagade han alla och med värdigheten af sin personliga karaktär och sitt utseende förekom den vördnad, som rådsherren hade att fordra. Hans arbetsamhet i de förrättningar, som honom ålades, och hans nit för rättvisan förvärfvade honom en allmän högaktning. Jag kan ej underlåta att af denna senare egenskap anföra ett bevis, som min mor, därvid närvarande, mig berättat. Hans bror, Fredrik Gyllenborg, rekommenderade honom en af dess vänners ansökning, som på rådets afgörande berodde. Min far, som pröfvat lagstridigheten af denna ansökning, vägrade att därtill lemna sitt bifall, och då brodren med någon envishet fortfor att därom anhålla såsom en parties fordran att i dess angelägenheter gynnas, retades den värdiga rådsherren att honom med ifver afvisa. »Har ert parti», sade han, »satt mig vid rådsbordet för att befordra orättvisa, så har det misstagit sig (i) valet och kan hvar stund det åstundar flytta mig därifrån.» Sådan var den far, som mig omfamnade vid mitt första inträde i världen, hvars exempel och understöd, om jag det icke alltför tidigt förlorat, hade kvarhållit mig på den säkra väg till heder och lycka, som för mig var öppnad. Men mitt öde skulle uppfyllas. Tillfälligheter och någon egen böjelse skulle föra mig på en annan väg, den mest vådliga till någon fåfäng heders erhållande och för lyckan för alla tider tillsluten. Första året af mitt vistande i Stockholm var det sista, som min far hade att på jorden uppfylla. Stenpassion, hvaraf han i flera år varit besvärad, förebådade under täta attacker lifvets förestående upplösning.
Nu mera bestormade honom de nya ministrarne och de förnämste af tropparnas befälhafvare, att foga sig efter tidens omständigheter; men ännu stod han fast, och gaf först då efter, när de valmän, som skulle välja deputerade till Cortes-församlingen i Lisabon, gjorde så öfverspända fordringar, till förmån för Brasilien, att det hos alla i Rio vistande infödde Lusitanos väckte en sådan förbittring, att Portugisiska tropparne med dragna sablar trängde in i val-församlingen och drefvo bort de väljande, vid hvilket tillfälle äfven blod utgjöts. Denna våldsamhet uppretade åter de brasilianska patrioterna, så att ett inbördes krig nu syntes oundvikligt. Dagen derefter, d. 22 April 1821, såg man, när solen uppgick, en rad af troppar uppställd på den gata, som leder från det kongliga slottet till hamnen, i hvilken ett krigsskepp låg med svajande vimplar. En lång och oafbruten kedja af packvagnar rullade mellan soldaternas leder, och slutade med mulåsnor och bärare, belastade med tunga bördor. Kort derefter utträdde i spetsen för en sqvadron cavalleri, en kunglig härold, som uppläste en proclamation, af innehåll, att Deras Majestäter, för att efterkomma sina portugisiska undersåtares brinnande böner, beslutat för en tid öfverresa till Europa; den slutade med löften om återkomst, så fort omständigheterna sådant ville medgifva, förmaningar till trohet och stillhet, samt med underrättelsen att Prinsen af Brasilien mellertid skulle qvarblifva i egenskap af landets Regent. Knappt var denna läsning slut, förrän ur palatsets portar trädde ut ett lysande tåg: Konungen och Drottningen i en statsvagn, de båda Prinsarne till häst, och efter dem ett stort följe dels åkande, dels ridande, tagande vägen öfver slottstorget nedåt hamnen. Folket, öfverraskadt, bestört, förhöll sig stilla och gaf inga tecken hvarken till saknad eller glädje.
Att dessutom Landshme förstått att göra sig åtlydda äfven utan en sådan makt, bevisas bäst deraf, att 1734 års Landsh:gelnstrukt:n, som gällt öfver 90 år, eller ända till slutet af 1855, och den, i parenthes sagdt, Hr Printzensköld måste hafva läst alldeles bakvändt, icke tillägger Landshme någon suspensionsrättighet, utan i fråga om balans i upbörden af Kronans medel, på sätt jag i min motion tydligen ådagalagt och hvilket jag derföre anser öfverflödigt att nu ytterligare utreda. Gr. Liljencrants har föga befattat sig med sjelfva saken, utan egentligen fästat sig vid några i min motion förekommande, i hans tanke mindre lämpliga uttryck. Derom vill jag icke inlåta mig i tvist, ty hvar och en har sitt sätt att uttrycka sig, och detta uttryckssätt kan misshaga den ene, men behaga den andre. Hvad beträffar det af Hr Gr;n så illa uptagne ordet suveränitet, så förekommer det, om mitt minne ej felar, endast på ett ställe i motionen, och torde verkligen icke vara så alldeles oegentligt och förkastligt, som Hr Gr:n tycker, så vida man ej med flit misstyder uttrycket. Jag har nemi. dermed icke menat, och icke heller kunnat mena, att Landshme skulle vara suveräner i den bemärkelse, att de kunna göra hvad de behaga, oberoende af både lag, Coll:r, öfverdomstolar, eller Konungen, utan jag har liknat dem vid suveräner, då jag betraktat deras förhållande (ill Landtstatens tjenstemän och till andra dem underlagda myndigheter i länet, ja, i många hänseenden, till länets egne innevånare, öfver hvilkas väl eller ve, i ekonomiska och polisfrågor, de äga en i min tanka allt för vidsträckt makt. Och, i sanning, denna kan blifva äfven tyrlig, om det hädanefter får hero på Landsten att göra hvad man kallar »embetet» så rörligt han behagar, genom suspensioner af de ordinarie och tillförordnande af extra I.andsSekret. och LandsKa merer. o. s. v.
i korta drag för, haru industrialismen uppkommit, huru den industriella frihet, som var dess häfstång, kom att missbrukas, huru arbetarne funno, att denna frihet icke egde den utlofvade förmågan att drägligt reglera de ekonomiska förhållandena, samt därför föranleddes att i koalitionen söka en hjälp mot kapitalets öfvermakt, huru denna arbetarerörelse först skapade den sociala fråga, som i våra dagar allt mera tager tig uttryck i lagstiftningsåtgärder till arbetarens skydd. Därefter lämnas en framställning, huru arbetareassociationerna kämpat sig fram, hvarefter förf. öfvergår till en framställ * ning af de olika föremålen för arbetarelagstiftningen och denna lagstiftnings utveckling i de olika landen. Till sist kommer så en redogörelse för fabriksinspektionen. Det är att hoppas, att liksom boken är en praktisk mans verk den ock skall bära praktiska följder. Den är bättre än nigot annat arbete vi känna egnad därtill, och det är högt på tiden, att vi äfven i vårt land komma from sounds to things i arbetarefrågan. Det är ett obestridligt sakförhållande, hvarom både vännerna och fienderna till arbetareskydd från statens sida äro eniga, att det första försök sistliden riksdag gjorde på arbe * tarelagstiftningens område förfuskades. Härtill bidrogo i skön enighet den form, under hvilken lagen slutligen antogs, den instruktion som för yrkesinspektörerna utfärdades och det sätt, på bvilket desse tjenstemän tillsattes. Den riksBkandal, som utsändandet af kapten Nordenfelt » för att studera » ooh hans omedelbart därpå följande afsägelse af inspektörobefattningen innebar, var visserligen icke ett i densvenska administrationens historia enastående faktum, men det är farligt, att p&amp; ett opröfvadt fält låta en odaglig och opraktisk administration fritt drifva sitt spel. Där allt går i gamla bekanta hjulspår, där kan personligt initiativ och praktisk insigt mycket lättare undvaras än på ett nytt fält.
Men deremot förekommer ett annat skäl, hvilket torde kunna föranleda en så beskaffad nedsättning i lönebeloppen. Professorerna i medicin och kirurgi hafva nemligen såsom Öfverläkare vid Serafimer-Ordens-lasarettet i lön hvardera 1,500 R:dr, oberäknadt att den ene af dem, såsom styresman för lasarettets ekonomi, fått sig tillagdt ett mindre arfvode jemte boställsvåning, och professorn i pediatrik uppbär Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 79. 21 utom sin lön på institutets stat, i egenskap af Öfverläkare vid allmänna Barnhuset, ett lönebelopp af 2,500 R:dr. Då likväl sist bemälde tre professorer redan nu kunna avancera till, och en af dem redan innehar en af de högre lönerna å 4,000 R:dr, samt enär deras åligganden, till följd af de för institutet utfärdade statuter, utan tvifvel komma att mera än förr taga deras tid i anspråk, lärer utan afseende derpå, att, genom dessa dem särskildt tillkommande fördelar, inkomsterna för dem stiga öfver 4,500 R:dr, deras lön på institutets stat icke böra bestämmas annorlunda än Lärare-kollegium föreslagit, eller till 4,000 R:dr. Vid sådant förhållande och då, efter hvad anmäldt är, professorerna i anatomi och kemi åtnjuta boställslägenheter i det till institutet upplåtna hus, hemställer jag, att Eders Kongl. Majit täcktes föreslå Rikets Ständer, att lönerna måtte bestämmas: för Professorn i Materia Medica till R:dr 4,500: — med förklarande att vid nuvarande innehafvarens afgång, enligt hvad kommitterade för medicinska undervisningens ordnande äfven föreslagit, tillses må, huruvida icke denna profession bör få andra läroämnen sig tillagda.
Då hörer detta mål till dem, deri Utsk. föreslagit oss, att antaga voter:s-propos:r, innan man vet huru alla Stånden beslutat. Jag hemställer derföre, om icke denna fråga äfven är af beskaffenhet att böra återremitteras. Uppå derefter framställd propos. blef denna punkt återremitterad. 6usta punkten. Den föreslagna voterts-propostn godkändes. Utsk:s slutliga anmälan, sid. 60 och 6i , angtde öfriga till allm. indragn.staten hörande punkter erfordrade nu ingengåtgärd. Upplästes ett prot.utdr. från PresteSt. af den 1 1 sisth Aug., af innehåll, att Ståndet, vid pröfningen af oatdra punkten uti StatsUtskts utlåttu N:is 44 oc^ 202, och då ordställningen af det uti Utlåt. ]N:o 202 pag. 27 föreslagna tillstyrkande sannolikt skulle föranleda dertill, att ersättningen till inqvarteringsgifvare för hvarje dogporlion, och öfriga omkostnader vid truppers marscher till och ifrån möten alltid och allestädes komme att utgå med 12 sk., hvilket strede emot det af It. St. bifallna Statsoch Ekon.Utsk:ns utlåt.
I följd hvaraf, och sedan det öfver Voteringen särskilt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således bifallit uppförande å Stat af 4 nya Slottsknecktar, på sätt Stats. TJtskottct föreslagit. 62 Den 21 September e. m. S Punkten. Ved och Kol för Kongl. Hofven. Bifölls. g Punkten. Drottningholms och Svartsjö Slott. Friherre Wrangel., Henning: Om man dömmer efter de Kongl. LustSlottens utseende, kan man icke neka, att anslagen till deras underhållande synas otillräcklige, men om man med sakkännedom undersöker förhållandet, måste man finna, att Slottens underhåll skulle kunna bära sig med mindre, än de nu föreslagne summorna; dertill fordras dock en annan organisation af förvaltningen, och en förminskning af den dervid anställde personal, så att densammas aflöning ej såsom nu uppgår till hälften af anslagsbeleppet. Jag talar nu om alla LustSlotten tillhopa i allmänhet, och tror, vid betraktande af de stora summor de kosta, att ifrågavarande anslag kunde nedsättas till en fjerdedel af hvad föreslagit blifvit. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm, Carl Axel: Het synes som Talaren, hvilken nyss slutade sina anmärkningar emot Statsanslagen till de Kongl. LustSlotten, ej ägt tillräcklig sakkännedom. Friherre Wrangel har trott, att aflöningen till den vid Slotten anställda tjenstemannapersonal medtog hälften af anslagssummorna. Jag kan Den ?.i September e. m. 63 viii ej med säkerhet uppgifva, i hvilken proportion aflöningen är till hela anslagsbeloppet, men minnes dock, att den ej utgör en fjerdedel deraf. Den öfverflödiga tjenstemannapersonalen har nyligen blifvit indragen, och den nuvarande består af en TrädgårdsDirecteur, en Kamererare för räkenskaperne, en Husgeråds-förvaltare och en Architect med 400 R'drs arfvode. Hvad Drottningholm angår, kan jag ej tillstyrka någon nedsättning af hvad dertill blifvit föreslagit.
Uppläst och godändt hos Ridd. och Adeln den 17 Nov. 1868. Presle-Ståndet den 17 Borgare-Ståndet den 17 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående med Konungariket Belgien afslutade traktater om upphörande af Schelde-tullen, m. m. (Stats-Utskottets Uti. N:o 166.) S. A. K.
Den komparativa dödsprocenten på de homöopathiska och allopathiska sjukhusen i samma slags sjukdomar är i allmänhet befunnen mindre på de förra. Sjukdomarnes omloppstider under läkare-behandlingen på sjukhusen äro ock bevisade vara i allmänhet kortare på de förra. 78 Stats-Ulskottets Utlåtande JVs 123 (Fortsättning;. nufts?) fattigdom, då han med öppet öga skådar spåren efter den oändliges rika ande, som uppenbarar sig i naturen? Då nu ock erfarenheten af de homöopatbiska medlens och dosernas verksamhet på den sjukligt rubbade organismen, att befordra dess helsa och ordning igen, så mångenstädes ifrån ligger oss för ögonen tydlig och klar: då kan val denna erfarenhet icke heller, utan att totalt misskänna våra egna sinnens uppfattning af de oss mötande föremålen, blindvis och med stöd blott af förutfattade opinioner bestridas, förnekas. Allt, hvad vårt lilla förstånd ännu ej förslår, är således icke derföre osann/-, och erkännandet af dylika praktiskt bevisade, ehuru ännu theoretiskt oförklarliga, sanningar förutsätter alls icke erkännarens vansinne, galenskap och bedrägeri. Så anses ju icke heller och bedömes t. ex. vaccinationen, med sina tydliga och lyckliga erfarenheter, såsom galenskap och charlataneri, ehuru det skarpaste /örstånd torde få medgifva sin oförmåga, att mäta och bestämma qvanliteten af det lilla vaccin-ämnets qvarboende kraft, sedan detsamma, en gång och då blott till en så ringa del taget från kospenen, samt med det fina lancett-stynget inympadt på en menniskoarm, derefter under en längre eller kortare tids förlopp blifvit, inom de flera kropparna successivt, genom naturens egen homöopatiska förtunning af det första koppämnet, under fortgående ympning mer och mer utblandadt, utan att ändå hafva förlorat all sin kraft och potens.
Då denna del af Utskds utlåtande vid den all männa öfverläggningen redan erhållit en särdeles omfattande belysning, skulle jag, som i egenskap af reserv, redan haft tilllälle att uttala mina åsigter i ämnet, icke vilja dermed ytterligare uptaga R. o. Ad. tid, om icke denna fråga vore af en särdeles ingripande vigt, och det dessutom varit min pligt att på Utskds afdeln. deltaga i dess förberedande handläggning. Då R. St:r beslöto, att StatsUt.sk:tet borde, utan att förut uttala något omdöme öfver de Deri 15 P ebi n ari f. m. olika jernvägssträekningarnas företräde sinsemellan, föreslå beloppet af de medel, sorn skulle genom lån utrikes anskaffas, så befann sig Utsk:t i en särdeles svår och grannlaga belägenhet. Det var icke som vid ett vanligt fall, att Utsk:t hade blott att beräkna kostnaden för ett visst bestämdt företag, och att sedan föreslå utvägen för medels anskaffande, utan Utslct hade här endast sannolikheter att gå efter. K. M:ts propos. om jernvägarne, mera fulländad vid denna Eiksdag än vid de föregående, såväl i fråga om sträckningarne, som i afs. a den finansiella delen, var den enda ledningen och stödjepunkten; men för att deraf kunna begagna sig, mäste man naturligtvis göra sig reda för hvad representationen om densamma tänkte, och derom fick man bilda sig en öfvertygelse dels genom enskilda yttranden man och man emellan, dels af hvad som blifvit i de 4 Stånden ytträdt vid den Kongl, proposms remiss. Man kunde då klart skönja att, om äfven tankarne voro något delade i afs. å de olika sträckningarnes företräden, det dock förefauns en sällsynt enighet derutinnan, att man ansåg det närmaste och egentligaste föremålet för denna Riksdags omsorg vara anskaffandet af medel för att fortsätta arbetena på den vestra stambanan i öfverensstämmelse med K. M:ts propos., äfvensom på den södra, ehuru tankarne om den fördelaktigaste rigt ningen deraf voro något delade.
Jag tror ock, att contracten icke böra ställas så, att mästaren förbinder sig att, inom viss tid hafva lärt honom yrket; det år tillräckligt, att han förbinder sig att hafva honom så och så lång tid, och att låra honom hvad han förstår. Men jag får fästa uppmärksamheten deruppå, att enligt 2 §. mästaren får hafva lärlingen 5 månader på prof, för att ut - Den 30 Augusti f. nu 305 röna hans fallenhet, innan han behöfver uppgöra contract. Herr von HohenJiaufen: Då Hans Ex cellence Grefve Mörner med ett förslag om uppgörande af formulaire velat gifva samma stadgande, sorn jag åsyftat, vore jag visserligen dermed belåten, dock ej med det tillägg i afseende på tiden, att contract skulle bryta det. Det är ej tillåtit att städja tjenstehjon för hela deras återstående lefnad, och det bör ej heller vara en medborgare tillåtit, att sälja sig för lifstiden det vore att förverka friheten, hvartill endast brott bör föranleda. Staten har deröfver en förmyndare-vård. Jag medgifver föröfrigt, att en Mästare hittills mera lidit intrång af Gesällerne, än de af honom, meri just detta fordrar i synnerhet ändring. Jag tror, att en viss tid bör bestämmas, öfver hvilken man ej får förskrifva sig, utan att förnya contractet. Detta anhåller jag få anmärka, enär i alia fall återremiss lär beslutas. Herr Hjerta: Jag har ej gjort mig annat begrepp om Betänkandet,_ än att det blott innefattar ett förslag till Förordning om handtvei’- kerierne, och att det derföre tillkommer Regeringen, att deruti göra de förbättringar, som den kan anse nödiga. Således får jag vid återremissen fästa Utskottens uppmärksamhet der. uppå, att det är bäst, att Utskotten ej inlåta sig uti för mycket speciella föreskrifter, då de Ridd. v. Ad. Pr. VII. B. a.dra Ahl, ao. $o6 Den 30 Augusti /. nt. tillkomma Regeringen. Jag fruktar nog ändå, afl förslaget innehar ofullkomligheter, och detta skulle annu mera inträffa, om man inginge uti specialiteter.
Cederström redan i går genomgått frågan om jordebokens förändring så omständligt och med större sakkännedom, än jag skulle kunna göra, sä vill jag i allmänhet förbigå detta ämne med tystnad. Men i fråga om nya jordeböckers upprättande vill jag erinra om behofvet för kammar-rätten alt äfven fä ett exemplar deraf vid förnyelsen. Hittills har kammar-rätten saknat sådana och måst hjelpa sig fram så godt han kunnat genom begagnandet af K. kammar-collegii exemplar. Men det har haft sina stora svårigheter, emedan tjenslemännen hindra hvarandra. Kammar-rätten har derföre hos K. M. i tind. anhållit, alt få eli exemplar af den jordebok som skall upprättas. Billigheten af en sådan begäran lärer R. o. Ad. nogsamt inse. Men deraf följer, att den betydliga kostnad, som i händelse af förslagets antagande, kommer att ega rum, ytterligare ökas med kostnaden för del exemplar, som kammar-rätten behöfver. Hr Printzensköld: Ehuru jag icke betviflar, att ju Frih. Cederström, Jakob, i sitt skriftliga anförande, jemväl till granskning upptagit de förslag, som den nu föredragne punkten innefattar, tillåter jag mig dock alt emot åtskilliga delar af den samma framställa några anmärkmr, som kanske af Utsk. torde böra lagas i betraktande. Uti morn. Litt. F. föreslås, att alla de anmärkmr emot sednaste jordeboken, hvilka vid jordransakning kunna förekomma, böra af K. bef:de, genom antingen vid förrättningstilIfället afkunnade eller sedermera meddelade beslut, afgöras och dessa beslut vid nya jordeboksliggarens upprättande tjena till efterrättelse. Får 96 Den 2 Augusti. då ingea klagan äga rum öfver dessa beslut? och är del Utskts verkliga mening att här göra K. bef:de lill domare i både första och sisla instancen?
Uppå derefter af flans Excellenc Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition fann Ridderskapet och Adeln för godt, att BevillningsUtskottets ifrågavarande Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremittera. Justerades ett ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i plenum den 26 dennes e. m. fattade beslut. Den 3o Mars e. m. 3ig Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan £ till 3 eftermiddagen In fidem Protocolli, O. J. La gerheim. Måndagen den 3o Mars 182g. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Föredrogos å nyo och remitterades till Statsoch BancoUtskotten: Kongl. Maj:ts den 6 dennes aflåtne, och den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående afskrifning af de från Ban ken och RiksgäldsContoiret till Hjelmare Canaloch Slussverks-byggnad lemnade låne-understöd; StatsBancooch LagUtskotten: Kongl. Majrts den 6 dennes aflåtne, och den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående förändring och tillägg i an svarighets-lagarne för Rikets Ständers Fullmäktige i Banken och RiksgäldsContoiret samt Directeurerne vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö. 3ao Den 3o Mars e. m. Å nyo föredrogs Kongl. Maj:ts den 6 dennes aflåtne, och den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, rörande BevillningsStadgans tillämpning för 1824 och påföljde år, i frågan om hemmansvärdets nedsättning i vissa Län. Herr Rothlieb, Axelj uppläste följande:
Vidkommande slutligen lagberedningen, hvilken i December 1841 trädde i verksamhet och, ehuruväl med ombytt personal, sedermera fortfarit, så hafva, enligt Riksgälds-kontorets räkenskaper, kostnaderne för densamma, intill sistlidet års slut, uppgått till följande belopp: Arfvoderi åt lagberedningens ledamöter och sekreterare samt expenser , 73,700: Tryckningsm. fl. kostnader 2,352: 7. 8. tillsammans 76,052: 7. 8. Totalsumman af kostnaderna i och för ofvannämnde 3:ne Lag-kom - Slals-Ulskoliets Utlåtande, N:o 20. 3 mitteer hesteg sig alltså vid 1847 ^*rs s^u1' 280,o34 r:dr t4 sk. 4 rst., eller, med tillägg af de intill samma lidpnlikt utgångna pensioner åt ledamöter af 1810 års Lag-kommitte, utgörande 23,888 r:dr 42 s^‘ 8 rst., till 3o3,p23 r:dr 9 sk. banko. Af de serkilda arbeten, som åt nuvarande lagberedning blifvit uppdragna, återstår ännu, efter hvad uti Kongl. Majrts ofvannämnde nådiga skrifvelse förmäles, en icke obetydlig del, hvilken alltså påkallar denna kommittés fortfarande verksamhet. Ehuruväl Utskottet visserligen inser och erkänner, att, till följd af ärendenas grannlaga beskaffenhet, det ingalunda kan på förhand beräknas, vid hvilken tidpunkt fullbordandet af lagberedningens arbeten kan vara att förvänta, har Utskottet likväl, med hänsigt lill angelägenheten deraf, att den samhällsvigtiga frågan om införandet här x landet af ett förbättradt lagverk, en fråga, hvars afgörande sedan lång tid tillbaka af nationen med längtan emotses, med första bringas till ett tillfredsställande slut, trott den önskan böra uttryckas, att de i berörde afseende på lagberedningen beroende förberedande åtgärder må i möjligaste mån påskyndas.