Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjette d:o . » 4: Sjunde fd:o ... i » >• 2: Åttonde d:o » 1: 16. rDen. som vid annans egendom eller landtbruk har närmaste tillsynen eller styrelsen sig anförtrodd, taxeras efter personens' kända verkliga tjenstgöring, utan hinder af annorledes skedd uppgift, såsom rättare, dä egendomen består af två till fyra mantal, och derutöfver såsom fogde eller inspektor. All annan betjening af manelier qvinnokön hos enskilde anse* efter beskaffenheten och deras göromål, utan hinder af den benämning, sorn de i uppgiften erhållit. Skulle likväl någon af statens embetsoch tjenstemän tillika hafva inkomst för befattning med enskild mans egendom, bör denna inkomst, vid bevillningens beräknande, icke sammanslås med den ordinarie eller extra ordinarie lön. han af staten erhåller, utan skall han då för sin privata tjenst, efter här uppgifna grund, särskildt taxeras Kamererare - lievilimnjRUtskottets Utlnloutie, N:o 21. 40 kamererare och Sekreterare, Frälse, i lyra klasser: Första klassen B:ko R:clr 25: Andra d:o » 18: Tredje d:o » 12: — —- Fjerde d:o r> 9: krögare, Kröger skor, m. 11., se Krögare m. fl. i städerne, § 10. Lotsar och Lotsdr ungar. lika med dem i städerne, § 10. Lumpsamlare, i tre klasser: Första klassen B:ko R:dr 2: Andra d:o ... » 1: 16,— Tredje d:o d — 32. — Skutoch Båtskeppare, lika med dem i städerne, § 10. Skärkarlar, Strandsittare eller Fiskare, utan jordbruk, i fern klasser: Första klassen jB:ko Tt:dr 3: Andra d:o 2: Tredje d:o .. % — 32. — Fjerde d:o » — 16. — Femte d:o > — 4. — Smides-försäljare, bosatte och stadigt vistande på viss ort, i två klasser:
helsar. Ja. Jag reser vidare med ett-tåget. KAMRERN. Jag hör det, ja. Till Paris? VIGGO. Ja. KAMRERN till Louise. Fröken Louise tycker väl, det är tråkigt, att Viggo reser så snart? LOUISE. Naturligtvis. Men det får man ju finna sig i. Det var roligt att se honom i alla fall fast det var kort. KAMRERN. Det blir nog mycket folk med på tåget. Här har varit ovanligt lifligt i dag. VIGGO ser på klockan. Och jag har mitt bagage att ställa om. Det är kanske på tiden, att man ger sig af. LOUISE. Redan? KAMRERN artigt. Tiden går fort i angenämt sällskap. VIGGO ser Louise in i ögonen. Vill du, att jag skall stanna? Då stannar jag. LOUISE. Tack, Viggo, tack. Det visste jag nog. Men du skall resa. VIGGO tar hennes hand. Farväl då, lilla Lisa. LOUISE med tårar i ögonen. Farväl, Viggo ... och ... helsa Paris. VIGGO. Adjö, kamrer. De skaka hand. KAMRERN. Adjö, Viggo. Lycklig resa. VIGGO. Tack. ^Går till köksdörren, öppnar den och ropar utåt.^ Adjö, Botilda! Nu bär det af igen! BOTILDA kommer i dörren, torkande handen på förklädet. Adjö, herr Viggo! ^Får se kamrern och niger djupt.^ Nej, men att kamrern är kommen, och fröken har ingenting sagt! Nu skall jag ta in kaffe! LOUISE. Jag får verkligen be om ursäkt, att jag inte tänkt på ... KAMRERN. Tack, inte för min skull. LOUISE. Det är väl inte kaffedags längre Men ett glas vin får jag väl bjuda på? Botilda, tag in litet vin. KAMRERN. Tack men hm! om jag får vara alldeles ogenerad blodet stiger mig alltid åt hufvudet, om jag dricker vin på förmiddagen VIGGO, ^som under tiden tagit på sig reskappa, hatt och galoscher ute i förstugan, nickar ännu en gång in genom dörren.^ Adjö, adjö! LOUISE.
För så kallade börs-auktioner åter, eller vid partiförsäljning af varor på börsen, betalas minst Vi procent till mäklaren, l/i procent till sladskassan och dessutom diskretioner och aflöningar åt kommissarie, utropare och vaktmästare, hvilka afgifter, ytterligare ökade genom en slagafgift för hvarje nummer, som utropas, visserligen vid försäljning af stora varulager betyda mindre, men likväl utgöra ett hinder för me - edilin. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 77. 17 methodens vidtagande såsom ett handelsbruk; och har, med anledning häraf, motionären föreslagit den ändring i nu gällande föreskrifter rörande försäljningar uti hufvudstaden genom auktion, att, med bibehållande af de nuvarande stadsoch husauktionerna, sådane de äro, för den, som vill anlita dem, det må vara en hvar tillåtet att genomedsvurna mäklare, utan auktionskammarens anlitande, hålla auktion å varor i gross, emot skyldighet att erlägga i afgift till stadens kassa V4 procent af försäljningssumman, utan att, såsom nu, i afseende å lokalen vara inskränkt till börshuset, hvilket, i anseende till otillräckligt utrymme, försvårade dylika auktioners hållande: att jemväl auktioner å husgeråd äfvensom af handelsvaror i mindre partier må hållas af hvem som helst emot en afgift af 1 procent till stadskassan, men i dessa fall med förbindelse att anlita en tjensteman vid auktionsverket, att öfvervara försäljningen och kontrollera beloppet, dervid denne tjensteman skulle ega att för hvarje dag beiäkna en visst fastställd lämplig aflö ning; samt slutligen att samma frihet måtte ega rum vid försäljning å auktion af fast egendom, med samma afgift till stadskassan, som för auktioner i parti eller % procent af försäljningssumman; förmodande motionären att den föreslagna minskningen i procentafgifteu skulle rikligen ersättas genom den ökade omsättningen.
Jag anhåller örn proposition, att liela Herr Dalmans yttrande, tillika med den discussion, som deraf nu blifvit föranledd, må ur Protocollet uteslutas. Herr Cederschjöld: I anledning af den siste talarens yttrande utbeder jag mig blottfå anmärka, det jag icke tror att någon skillnad, hvarken i Grundlagen eller i RiddarhusOrdningen, blifvit gjord mellan skriftliga och muntliga anföranden, och att rättigheten att, före eller vid justeringen, ändra sina uttryck, på intet ställe är inskränkt till endast muntliga anföranden. Jag får för öfrigt i afseende härpå i minnet återföra, hvad sorn hände mig vid sista Riksdagen. Jag hade nemligen afgifvit en reservation mot ConstitulionsUtskottels så kallade decharge-betänkande, hvilken icke ansågs alldeles tillbörlig, och Herr Grefven och TjandtMarskalken hemställde då till mig, om jag icke ville göra någon ändring i ett visst uttryck, i hvilken händelse det öfriga ansågs kunna qvarstå. Men då jag vägrade att göra denna ändring, blef alltsammans uteslutet. Då således Herr Dalman 1111 sjelf raedgifvit borttagandet af de ord, hvilka såsom anstötliga blifvit anmärkte, synes mig intet hinder för anförandets qvarstående i öfrigt. Friherre Åkerhjelm: Efter mitt begrepp om innehållet af Herr Dalmans ifrågavarande a56 Den 19 Febr uar i i f. ni. anförande, skulle ingen blifva mindre belåten med ett partielt borttagande derutur, än författaren sjelf. Ty anförandet innehåller prasmisser ända till sista sidan; och ett partielt borttagande skulle således förorsaka en omening, som vanställde vårt Protocoll och ingalunda innebar en tjenst åt författaren. Jag skulle derföre tro, och bar ej heller tyckt mig finna, något i Herr Dalmans begifvande, som motsäger det, att hela yttrandet bör utgå, äfvensom hela den deraf nu föranledda discussion, hvilken, om den qvarstod i våra Protocoll, skulle utgöra ett skelett af ingen särdeles egenskap. Åtskillige ropade ånyo på proposition. Grefve Horn'. Friherre
Jag är öfvertygad, att, om det vore möjligt att anställa en votering deröfver, huruvida man anser den ifrågavarande RiddarhusOrdningen tillkommen i laglig väg, eller icke, skulle vi få ett helt annat resultat; men jag är också öfvertygad, att den majoritet, som då skulle uppkomma, icke skulle envisas att påtruga minoriteten, att dess tanka vore en olaglig 'handling. Jag tror dessutom, att med det lugn och med den sans vi behandlat saken, vi, såsom majoritet, icke skulle hafva beskyllt våra motståndare för något sådant, som de motiver, hvilka blifvit oss tillagde. Det är ogerna jag förlänger denna discussion, och det är derföre jag inskränker mig till denna korta tankeyttring. Grefve Horn_, Clas Fredrik: Äfven jag ryår frånvarande utur Plenum, eftermidda - gen den 18 dennes; hvarföre jag först i dag till Protocöllet får afgifva min Reservation mot Ridderskapets och Adelns, genom votering fattade beslut, rörande RiddarhusOrdningen, och anhåller att i sammanhang dermed få väcka en Motion. Härefter uppläste Grefve Horn följande: RiddarliusDirectionen är en myndighet af Grundlagen erkänd, då dess Constitutionella åligganden bestämmas af Riksdagsordningen, hvarjemte en serskild Instruction uppdrager ät nämde Direction förvaltningen af Riddarhusets angelägenheter. Utfärdandet af hvarje ny Riddarhusordning måste vara en bland de vigtigaste af dessa angelägenheter, och borde visserligen vara Directionen ålagd; men om detta uppdrag saknas uti Instruetionen, synes det mig icke destomindre vara för RiddarhusDirectionen en sjelfkrafd pligt, att, med skyldigt afseende på den Constitutionella värdighet och det förtroende densamma innehar, till verkställighet befordra, hvad Ridderskapet och Adeln i Grundlagsenlig form beslutar, rörande sitt Stånds enskilda angelägenheter, hvilka påkalla en större uppmärksamhet, i samma förhållande de hämta sin betydelse och vigt från ett nära samband med Nationens.
Domstolens och alla andra Verk, så är jag öfvertygad, att för framtiden, med få undantag, anmärkningar mot högre Embetsman skulle vara förebyggde, emedan anledningar dertill sällan kunde förekomma 5 ty, som en af Sveriges förtjentaste Embetsman, aflidne Hans Excellence Grefve Liljencrantz uttryckt sig i Protocollet i 18 i i års Comité för Tjensteregleringen: ”Då en ensam Embetsman, sorn har att sköta vigtiga ärenden, är för sina göromål likasom ställd på Allmänhetens Skådeplats, utkräfves helt annorlunda omtanka, drift och bemödande att fullgöra dess p 1 i g - tei-, än då han i ett Collegiuoa, eller ett större samqväm, har tillfälle att lita på andra, eller att dölja sin maklighet eller känslolöshet med bifall till någon annans mening. Hvarest straff och belöningar äro rätteligen sammanpassade, eller der dygd, redlighet och en rätts kaffad Patriotism hedras, men deremot egennytta, maklighet och vårdslöshet utmärkas med föraktets stämpel, saknas al - 7 jo Ser skildt et Utskotteti Betånkanden, <h'ig skicklige, nitiske och arbetssamroe Em* hetsman," Jag anser dessa ord, eller rättare, hela det Anförande, hvaruti de förekomma, som ett den vördnadsvärde mannens Testamente ti T oss efterlefvande om de ljusa å6ig ter af Stats förhål landesa i allmänhet och detta la ds j synnerhet, samt det brinnande nit för Fäderneslandets val, hvaraf han tinder hela sin lefnad gaf så många o:h välgörande vedermäien. Måtte vi vid detta tillfälle visa, att l ans på erfarenhet och ett upplyst förstånd grundade lärdomar icke fun» tut döfva öron eller kalla hjertan! Beträffande de särskilta delarne af Herrar Munck af Rosenschöld* och Holms förslag till det nya Organisationssättet, så har jag naturligtvis svårt att deröfver yttra mig något bestämdt Min enskifta öfvertygelse, sorn dock icke kan vara stödd på kännedom ef de olika Styrelsernas speciella förhållanden, är dfh, att åtminstone det mesta af hvad som blifvit föreslaget, låter verkställa sig.
Angår befraktningen styckegods, då är, derest annan öfverenskommelse ej blifvit träffad, befraktaren skyldig att, på befälhafvarens tillsägelse, godset till inlastning aflemna. Sker det ej, medan godset kan beqvämligen intagas och stufvas, vare befälhafvaren ej förbunden att detsamma derefter emottaga, men ege rätt att erhålla full frakt för det gods, som ej inlastas. Dock vare han skyldig att göra afdrag för den frakt, han i stöllet erhållit, samt att, före fartygets afgång, för befraktaren bevisdger. uppgifva, eller ock lagligen utsöka, beloppet af den frakt, som fordras. Underlåter befälhafvaren detta, vare han sitt anspråk qvitt. Emottagare af styckegods skola genast, på tillsägelse, afhemta godset i den ordning, befälhafvaren bestämmer. Är konnossementet stäldt till innehafvaren eller till viss man eller order, sker tillsägelsen på sätt § 78 stadgar. § 93. Äro befraktarne flere, ege ingen af dem rätt att inlastadt gods åter utlossa utan med befälhafvarens medgifvande, emot gäldande af full frakt och iakttagande 75 al det vilkor § 89 mom. 2 innehåller. Medgifver befälhafvare!! godsets utloss ning, vare han öfrige befraktare ansvarig för den skada dem derigenom kan vållas, enligt hvad i § 50 sägs. § 94. Tages inlastadt gods i mät, må det ej utlossas under andra vilkor, än af lastaren egt att det åter utlossa. § 95. Har befraktare i fraktaftal betingat viss tid för lastningens början, och är ej, vid den öfverenskomna tiden, fartyget färdigt att last emottaga; då ege han makt att fraktslutet häfva, och håfve, derest redare eller befälhafvare till dröjsmålet vällande äro, rätt till ersättning för uppehåll, efter pröfning af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag, som i § 534 sägs.
Det är obestridligt, alt man genom sådana stämpelafgifter kan erhålla stora inkomster; men här bör mindre vara fråga om att utfinna medel till stora inkomster, än att jenint fördela beskattningen, och af alla slags afgifter äro inga, som så ojemnt drabba som stämpelafgiften. Det kan ej vara R. o. Ad. obekant, att öfverdrift i stämpelafgifter var orsaken till de missnöjen, som medförde Nordamerikanska Staternas afsöndring från England; då stämpelafgifterna drifvas till ytterlighet, alstras deraf missnöje. Detsamma gäller om s. k. consnmtionsafgifter i allmänhet. Det finnes ingen annan riktig grundsats för beskattningen än inkomst. Öfverflödig är en benämning af olika betydelse för hvarje individ. Vill man derföre bestämma hvilka artiklar skola såsom öfverflödiga anses och derföre med beskattning beläggas, så slutar man med att ej finna någon, som ej är öfverflödig, oell de inkomster, som genom sådana påbud erhållas, äro rent af skadligt verkande på folkets välstånd och trefnad. En ledamot, Hr v. Hohenhausen, har i sin reservation yttrat sig till styrka för en af honom föreslagen afgift på åtskilliga artiklar, såsom brännvin, caffe', spel, m. m. Alla sådana afgifter äro af den natur, jag nyss nämnde. Men om vi fastställa afgifter för sådana artiklar, hvarföre icke äfven för den mängd andra, som äro mindre behöfliga? Man skulle annars vid en lugn öfversigt af ett lands interesse förmoda, att, till beredande af afsättning för dess produeter, det måtte vara öppet att i utbyte taga andra länders varor, på det man ej måtte tvingas att hålla sig endast till silfver och att bortsälja varorna för ett relativt mindre värde, genom det qvantum af detta kanske ej då behöfliga bytesmedel, emot hvad i andra varor kunnat erhållas. Den enda sanna grunden för handel måtte vara, alt man köper varor, der de gälla minst, och föryttrar dem, der de gälla mest, och sålunda hemför dem, som der högst betalas och hastigast kunna afsättas.
Nädiga tillständ att inrätta Klädes Fabrik pä Landet, ge, nom en wid namn Isasak kstväb>Li§8 okunnighet om inrättningen af machincrftk, icke allenast derwrd förlo» 6022 R:dr utan ock dek as Kongl. M> j:t för dylika inrättningar uisäste premium; ckt dan sedermera genom ett af Victualie Handlanden kostmsn erhållit län stort ZA,c>02 R:dr utwidgat sin Fabrique till Ätta kardinachiner, tretton spinnmachinrr, twä plysar, en wullf och, ätta öfwerskärare-machiner, sou; drifwas genom en eld och luft machine och wore i gäng till den 4 Februarii 1307 dä hela werter; jämte ett warulagcr as 25,020 R:dS wärde, genom wädeld asbrann, och att han derefter genom wänners biträde och ett as Kongl/ Maj:l er» 946 Den r6 December. hallit pkLMinm för upfinnandct af ett öfwerffäreri af ätta saxar, med aldeles ny mechamgue, lamt för inför» tskrifwandet as sin stycken Tolka Klädcswäfware, ater» bragt merkel i gäng, sa att han nu derwid systelsätter twa hundrade arbetare.
Med ogillande af det i motiverne till Utskottets förändrade förslag i 5 punkten, å slutet af 6 sidan, förekommande yttrande: "1 fråga om en sådan reglering delar dock Ut"skotlet den åsigt, som af munga Riksståndens ledamöter yttrats, alt, efter den nya organi”sationens trädande i verksamhet, ali exjieditions-lösen bör odelad tillfalla vederbörande ex”peditionshafvandebiföll Ståndet hvad Utskottet i denna punkt nu hemställt och tillstyrkt. Utskottets anmälan med afseende på 11 punkten godkändes. N:o 182, i anledning af erhåilne återremisser å Betänkandet N:o 69, angående utgifterne under Riks-statens Fjerde Hufvud-titel. Ståndet, sorn vidblef sina förut fattade beslut om 3 och 8 punkterna i Betänkandet N:o 69, biföll Utskottets yttrande i 17 punkten af nvssberörde Betänkande, samt ansåg förevarande Utlåtande i öfrigt icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. N:o 183, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 71, angående regleringen af utgifterne under Riks-statens Sjette Hufvud-titel. De i detta Utlåtande omförmälda punkterne, N:ris 2 och 3, lades till handlingarne, med förklarande att Ståndet vidblifver sina derom fattade beslut. Beträffande 9 punkten, beviljade Ståndet, att det af Kongl. Maj:t tili reglering af Lands-statens tjenstemäns löner begärda reservations-anslag af 77,000 R:dr må å stat uppföras, men afstog det af Stuts-Utskottet i dess Betänkande N:o 71, rörande indelda lönerna tillstyrkta vilkor, samt hänvisade, hvad ersättning till forsellöner angår, lill Rikets Ständers derom vid den sednaste riksdagen i sammanhang med andre till den då pröfvade frågan om skadereglering hörande ämnen fattade beslut.
» E t t utrop af glädje o c h bestörtning k o m de båda barnen att se upp, o c h där stod Lisas mamma förvånad o c h orolig framför d e m. H o n hade letat genom halfva torget efter sin älskling, o c b här fann hon henne uppkrupen i knät på en smutsig trasunge. Lisa, som annars var m y c k e t njugg med sina smekningar, reste sig plötsligt upp o c h kysste Selma på munnen. » A l l a, alla människor, som äro goda, fä k o m m a till G u d! » sade hon, o c h då Selma förblef tyst, frågade hon deltagande: » H a r Selma narrats någon gång för sin m a m m a? » Hennes nåd såg på Selma m e d oförställd motvilja. Flickan kände till den där föraktfulla blicken, som alltid mött henne, då b o n kommit i någon beröring m e d » d e bättre ». » D u kunde ju ha drunknat, stygga, stygga u n g e! » sade hon o c h glömde i sin förskräckelse, att vattnet ej ens var kvarters djupt. » D r u n k n a? » frågade Lisa, » hvad är d e t? » » D e t är, när man faller i sjön o c h dras upp utan l i f, » förklarade Selma, stolt öfver att kunna undervisa någon, som visste mindre än hon själf. » tillade hon med högtidligt allvar. » sade Selma med ett underligt leende. Hon hade under sina tolf lefnadsår sett tillräckligt m e d orättvisa i denna världen för att ha anledning, tyckte hon, att tvifia på rättvisan i en annan. H o n föreställde sig himlen uppfylld af allt, s o m var godt o c h skönt, o c h då det goda och sköna på jorden uteslutande tycktes tillhöra de rika, sä var det j u icke svårt, enligt hennes filosofi, att förstå, hvilka som hade tillträde till himlen. » J a g undrar just, hvad du skulle göra, som inte vore snällt! » brummade Selma o c h uppsökte det minst smutsiga hörnet på sitt förkläde för att torka af den lillas sidenfodrade jacka. » H a r du kanske någonsin varit elak. ljugit? » Lisa såg upp i Selmas ansikte m e d oförställd förvåning.
M. af vigtiga mål, förgätit att läsa de dem rörtde handlingar, eller för den föredragande i nådefrågor, som vid expedierande af något Konungens beslut, bibehållande dödsdom för vissa och Den i Juli e. m. i(51 beviljande nåd för andra, tagit miste om namn, först upptäckande misstaget 16 dagar efter expeditionens afgång? I afseende på behandlingen af ifrågavar. betänk, ämnar jag icke yttra mig, ej heller deltaga i afgörandet, ehuru lagligen dertill oförhindrad. Förenade band af skyldskap, tacksamhet och vördnad fästa mig val vid en af de klandrade rådgifvarne, men hvarken har delta hindrat mig, såsom jag hoppas, att sine ira et studio nu yttra mig, och ej heller är det derföre det fattande beslutet synes mig vigtigt. Visserligen kan det smärta den gamle mannen, hvars 65:åra embetsnranna-verksämhet, oaktadt den beskyllning man gjort honom för afvoghet emot alla reformer, icke torde sakna verksam andel i de nyttigaste, som i vårt land under det sista halfva århundradet ägt rum, alt vid slutet af sin långa embetsbana framdragas inför Riksrätten; visserligen skulle det ej vara honom likgiltigt, om hans fäderneslands representanter förklarade honom i sina rådslag icke hafva iakttagit Rikets sannskyldiga nytta; men trygg vid sina afsigters renhet, skulle han dock för erkännandet deraf med tillförsigt motse framtidens oväldigare pröfning, och hans varmaste önskan är — det vågar jag försäkra — att de rådgifvare, sorn nu omgifva el ler komma att omgifva Sveakonungathron — hvilken politisk färg de förut än kunde hafva burit, — måtte lyckas att i rikare mått, än det varit hans lott, stödja en älskad Konung och gagna ett kärt fädernesland.
Ofver-levereringar Återstående utgifter, enligt riks-stat, Skulder: Till ordinarie stats-reglerings-fonden för: Reservationer å riks-stats-anslagen Odisponibla uppbörds-medel: Resterande den 1 September 1858: Till riksgälds-verkets fond för: Andel i öfverskotter och besparingar: Utgörande netto t 3,343,206:20; 2 Summa i 3,343,206 20 2 hvarje gång någon större afdelning af arbetet blifvit färdigt, få sig tillagd en efter dess större eller mindre besvärlighet samt skyndsamheten vid detsammas utförande och renskrifnings-kostnaden lämpad gratifikation, dock med skyldighet att åt ifrågavarande arbete odeladt egna sin tid och ej tillika emottaga andra uppdrag. Detta arbete, som af Spongberg öfvertogs med innevarande års början, har nu så framskridit, att hufvudredogörelsen för länens förvaltning eller den så kallade landsholmen blifvit påbörjad; och synes det kunna antagas, att, derest oförutsedda hinder ej möta, formulärerna till länens räkenskaper böra blifva färdiga under loppet af nästkommande år. § 3. Öfver samtlige i 1857 års riks-hufvudbok ingående medel hafva Revisorerne, i likhet med hvad vid föregående revisions-förrättningar egt rum, låtit upprätta hosföljande sammandrag (Bil. Litt. A.), äfvensom särskilda uträkningar blifvit uppgjorda dels öfver stats-verkets grundfond (Bil. Litt. B.), som visar, att denna fond äfven under år 1857 förblifvit oförändrad och uppgått till 3,343,206 R:dr 20 sk. 2 r:st, dels öfver ordinarie statsreglerings-fonden, stats-verkets inkomster, extra statsreglerings-fonden samt Riksgälds-kontorets fond (Bilagorna Litt. C. D. E. och F.); — och få Revisorerne derjemte lemna följande redogörelse för förhållandet med vissa speciella delar af stats-regleringen nemligen: Restantier:
Fabriksidkaren L. G. Kling af Manufakturdiskontens medel utgifvits lån, emot säkerhet af inteckning i fast egendom, å 7,200 R:dr, har af Ombudsmannens berättelser inhemtats, att, efter det Kling afstått sina tillgångar till borgenärers förnöjande och fondens i konkursen bevakade fordran blifvit till betalning fastställd, någon utdelning för berörde fordran, äfvensom för förskjutna brandförsäkringspremier å 39 Rulr 5 sk. 2 rst. ur massan icke erhållits, sedan den intecknade fastigheten försålts; hvilket för fonden menliga förhållande, enligt Revisorernes förmenande, syntes ådagalägga, att tillräcklig uppmärksamhet icke iakttagits, vare sig vid pröfningen af säkerhetshandlingarne för länet, eller i fråga om bevakandet af fondens bästa vid den intecknade egendomens försäljning. Det yttrande Kongl. Kollegium, i anledning häraf, från mig infordrat, går jag nu att afgifva. Fabrikör Kling tillhandlade sig, i början af 1830-talet, den s. k. Alströmerska klädesfabriken i Alingsås, utvidgade densamma, tid efter annan, i icke obetydlig mån, medelst uppförande af nya fabriksbyggnader för vattenkraft samt anskaffande af nya maseliinerier och redskap, och var salunda i början af 1840-talet en af de störste tillverkarne i riket af grofva, eller s. k. kommiss-kläden, hufvudsakligen för Arméens behof. Om bans verksamhet, nit och drift var opinionen i orten den tiden enhällig, oell särskilt blefvo de vitsordade af Elfsborgs läns dåvarande Höfding, Herr Landshöfdingen Sandelhjelm, uti ett den 12 Maj 1840 utgifvet, Kongl. Kollegium tillställdt, embets-intyg.