Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag svarar honom, att det är mig likgiltigt, om konstverken bibehållas eller om de upphöra; i intetdera fallet rubbas deraf grunden af mitt förslag. Om dessa konstverk finnes i mitt förslag ingen annan recommendation, än att de, såsom befintliga och för fullständighetens skull, blifvit upptagna i tarifen, samt emedan jag föreställde mig, att R. St. icke skulle vid en riksdag vilja förbjuda, hvad de vid en föregående tillåtit. Emot Hr Stedts eget förslag tager jag mig friheten göra den anmärkning, att tarifen i de låga pannerymderna är alltför obilligt låg; och i allmänhet förefaller mig detta förslag, oaktadt de flera goda åsigter, som deri kunna förefinnas, såsom skulle följden af dess antagande blifva, att, äfven emot den värde ledamotens egen afsigt, husbehofsbränningen med alla dess fel och brister skulle komma att qvarstå i förändradt och icke förbättradt skick. Då jag gått att framkasta mina tankar i ett ämne, hvaröfver det vid de föregående riksdagarna visat sig så omöjligt att förena opinionerna till ett mål, som på en gång kun - Den i3 Mars e. in. de tillfredsställa tänkarens anspråk och idkareus billiga fordringar, har det naturligtvis icke kunnat ske under annan förutsättning, än att vid detaillerna i mitt förslag och särdeles vid verkställighetsåtgärderna ganska många välgrundade anmärkningar kunde göras; men hvad angår den grund', hvarifrån jag utgått, är jag ännu mera öfvertygad, sedan jag läst Hr Stedts anförande, att det finnes blott en möjlighet att förlika begreppet om en hög beskattning med begreppet om billiga afgifter, och denna är, att uppdraga en skarp gräns emellan husbehofsbränningen och den större tillverkningen. Jag har trott mig finna denna gräns på det sätt, att den förra, återförd till sin ursprungliga bestämmelse, fortgår under en kortare tid mot låga afgifter; då deremot den senare kan fortgå under en längre tid med ojemnförligt högre beskattning. Det är möjligt, att jag hyst alltför sängujniska förhoppningar, då jag trott, att vi vid detta riksmöte ägde att från Utsk. vänta ett förslag till en genomgripande reform i denna ceconomiska lagstiftning och i beskattningsgrunderna derför.
vara såsom ett hem för den enas man och den andras bröder. Allting var nytt och föreföll alls icke otrefligt, äfven kojerna voro rymliga. William skulle bo i Gunnars koj och slippa att vara tillsammans med besättningen o m nätterna. Det var en tillfredsställelse för Julia, som fruktade, att de råa sjömännen skulle behandla gossen illa. Kapten Lohman kom nu och sade, att de må- ste återvända, så vida de ej ville stanna, där de voro, under hela resan. Och doktorn steg ned i båten, hjälpte ned fru Lohman först, sedan Julia. Hvem kan förtänka honom, o m han höll hennes hand i sin längre, än som strängt taget var nödvändigt, och tryckte den varmt. Och Julia kände, i trots af den svala hafsbrisen, en behaglig värme vid denna handtryckning. Den tycktes säga henne, att hon egde en vän kvar, o m äfven hennes bröder voro borta. Det är ett egendomligt skådespel att se ett fartyg sätta till segel. Det ser i början så dödt och liflöst ut, där det ligger vaggande i dyningen, stort och klumpigt o c h orörligt. Det är s o m när man betraktar en puppa i samma ögonblick den brister och fjärilen kryper fram. Vingarna växa ut, det går en skälfvande dallring igenom dem. Och så i ett nu äro de utvecklade, glad och fri sväfvar fjäriln ut i rymden och försvinner för blicken. Med en seglare ser det nästan likaså ut. Seglen skjuta fram med fart, det ena före och det andra efter, vinden spänner dem, det går en dallring genom det mörka massiva skrofvet, det får liksom lif och i ett nu dansar fartyget fram öfver vågorna, lätt som en fjäril öfver det glittrande, gröna, hvitskummande hafvet. Roddarne hvilade på årorna, medan detta skådespel visade sig för Julias ögon. Hon hade nog sett det många gånger förut, men med vida olika känslor. Förr, då hon såg sin faders fartyg segla bort, betraktade hon dem nästan med likgiltighet, såsom när en fågel lemnade sitt näste och flög bort. Men nu var det en jättefågel, som flög bort med det käraste hon egde. Det föreföll henne åtminstone så i detta ögonblick. Gunnar stod i bakstammen af fartyget och såg emot land.
Hr Frih. o. Landtm, anmodade, i anledn. häraf, Hrr Electorer att vid det sammanträde, som innan nästa plenum kommer att äga rum, äfven välja en ledamot i Lagutskottet. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 2 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 29 April i84o. Plenum kl. 10 f. m. Justerades i3 prot.utdr. för den 25 dennes. Justerades pleni-prot. för den 22 dennes. I anledn. af justeringen uppläste Frih. Boye, Ludv., följande: Det är i allmänna umgängeslifvet visserligen icke sällsynt, att man ovarsamt fäller omdömen i ämnen, om hvilka man icke förut gjort sig mödan att taga en kännedom, tillräcklig för den sunda pröfningen; men då så beskaffade omdömen icke innebära syftning till allmän skada eller tillmålen, sårande för andra medborgare, så förfaller vanligen afl påföljd. Annorlunda böra likväl de omdömen anses, hvarigenom representanten söker inverka på den ena Statsmaktens beslut. För dem mäste, i det fall att af hans tillstyrkande vådor för det allmänna kunna uppstå, också en moralisk ansvarighet honom åligga; och om han tillika tillåtit sig att hårdt angripa personer, i och för deras sätt att uppfylla ett allmänt uppdrag, måste han väl också vara pligtig alt gifva skäl för sig. I mera än tolf års tid hafva i bokhandeln varit allmänt tillgängliga Götha och Skånska Hofrätternes, på K. M:s nåd. befallning, afgifna anmärkntr vid nya civil-lagförsfaget, och äfven Högsta Domstolens protJr, innefattande dess granskning af samma förslag, hafva numera en tid varit, genom trycket, tili allmänheten ulgifna. Genast efter det jag, för Irenne år sedan, till allmänheten utgaf milt förslag 'till tableau öfver Giftermålsoch Ärfda-b:na, derutinnan jag i form af noter hade framställt anmärknlr, hade jag den attention, att deraf tillsända Gr.
Ridderskapet och Adelns inbjudning, i afseende på formulären N:ris 7, 9 och 15, antogs; i öfrigt godkändes formulären, enligt Utskottets förslag, och PresteStåndets Protokolls-utdrag lades till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 35, i anledning af väckt motion om rättighet lör utländsk man att i Rikets stapelstäder drifva grosshandel och idka större fabriksrörelse, m. m. S. D. Föredrogos ånyo Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtanden och Betänkande; N:o 36, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 18. Lades till handlingarne. N:o 37, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 20. Lades till handlingarne. N:o 58, i anledning af återreraiss a Betänkandet N:o 26. Lades till handling arne. N:o 59, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 2 7. Lades lill hundlingarne. Och N:o 40, i anledning af väckt motion om inrättande af Notariats-embete vid Under-rätt. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 184, i anledning af väckt motion om indragning af Konvoy-kommissariatet samt öfverflytlande till Stats-konloret af de Kommissariatet hittills åliggande göromål. S. D. Föredrogs ånyo och godkändes Allmänna Besvärsoch Ekonomi utskottets Betänkande N:o 185, i anledning af väckt motion om inrättande af en Öfverstyrelse för jernvägsväsendet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 186, i anledning af väckt motion om rättighet för Klockare i Halland, som innehafva boställen, alt med penningar lösa den från boställena in natura utgående ränta.
Det gifves likväl en väg, på hvilken jag förmodar att det skulle kunna låta sig göra, nemi. den utvägen, som Konung och Ständer vid sista riksdagen vidtogo, att icke tillämpa den stränga och vanliga roterings-grundsatsen på dessa hemman, utan att lemna dem en godtycklig lindring. Jag kallar den godtycklig, derföre att det icke finnes någon verkligen bestämd grund lagd derför, utan det ansågs vara skäl att antaga en medelväg och minska roteringen på det sätt att, i st. f. 4 hemman, 6 skulle tillsammans betala full vakansafgift, motsvarande hvad en rotehållare borde erlägga. Vid sednaste riksdag ansågo några att icke någon lindring borde komma i fråga, och yrkade derför här på Riddarhuset, att den strängare roteriugsmethoden skulle tillämpas samt att utsockne frälset borde roteras lika med annan jord med 4 mantal till Båtsmansroten. Emedlertid vann icke denna åsigt bifall hos R. St., utan R. St. instämde i K. M:s propos., att enlin - 76 Den 22 Februari. dring borde ega rum för dessa ovanliga förhållanden. Hvarföre stan nade man då vid att 6 mantal skulle utgöra en rote och icke sä gerna bestämde 8 mantal alt motsvara en rote? Jag känner det icke; men anser likväl att det hade varit riktigare och mera öfverensstämmande med det förut varande förhållandet, om man antagit att 8 mantal skulle hafva motsvarat antalet af dem, som skulle erlägga afgiften för en vanlig rote. Utskrifningspenningarne upgingo såsom jag nämnt till 4,000 r:dr. Om man slädnät vid half roteringsskyldigliet för dessa hemman, så hade deras afgifler upgått till 6,000 r:dr och då hade man åtminstone varit närmare det förhållande, som förut egt rum. Med Frih. Cederström kan jag icke instämma deri, att man skulle söka en lindring på det sätt, att vakansafgiftens belopp skulle minskas. Jag anser detta vara en oriktig grundsats.
Och endast ett par små streck till ögon! Nino visste, att han var alldeles för ful för Teresa. Men som det nu dröjde, innan hon fick sin signor, och ingen annan vågade försöka sig på att taga bort henne, så kunde Nino få gå kvar som hennes kamrat år efter år. Och det var ingen liten lycka. Dagarna därute på landtgården tycktes Nino vara fulla af salighet. Om morgnarna, då Teresa gick och ställde med sina fåglar, bar Nino skålen med majsen åt henne. På förmiddagen hjälpte han henne att rensa bort ogräs och att göra i ordning grönsakerna, som skulle sändas till torget. Och om kvällarna, då arbetsfolk, som gick hemåt, kom in på osterian för att dricka ett glas guldgult Castello romano, stod hon vid fatet och fyllde i måtten, och han tog emot dem af henne. Men var det en stor dag, om det var fest eller marknad, och folk hade strömmat till, och alla sittplatser voro upptagna, och hela gärden vimlade af positivspelare och försäljare af stekta äpplen och kastanjer, och han och hon måste varma och andlösa ila fram mellan borden med sina flaskor och glas, nickade de till hvarandra, då de möttes. De kände sig så kamratlika som soldater, då de draga ut i strid. Men de kvällar, då inga kunder kommo, satt Nino och berättade Teresa om det han hade läst i sina böcker. Då lät hon honom berätta hela det gamla Roms historia, och framför allt ville hon höra talas om plebejers upphöjande till patricier och om de mäktiga romerska matronorna. Nino visste nog hvarför. Samma blod, hon kände sig af samma blod! Nästa dag bar hon hufvudet mycket stoltare än förr. Nino sade sig, att han handlade som en galning. För hvarje gång han berättade henne om Cornelia, Gracchernas moder, förde han henne längre ifrån sig. Hvarför kunde han ej låta bli att berätta? Hvarför älskade han henne allra mest, då hon lyfte nacken så där högt, och då hennes ögon blixtrade? Då hon hade fyllt fyra och tjugu år, hörde Nino människor säga, att det snart skulle bli för sent för henne att få en man. Hon var ej vacker mer. – Nino kunde ej förstå hvad de menade. Var hon ej vacker? En dag märkte han dock, att de hade haft rätt.
I frågan om sättet för uppställningen af de allmänna fondernas konti, hafva Revisorerne funnit den i Kollegiernes förslag till kapital-räkning äfvensom i de liesta af förslags-hufvudbokens fond-konti förekommande sammanföringen under högst fyra hufvud-detaljer, nemligen inoch utgående balanser samt inkomster och utgifter, böra-å alla fonders konti tillämpas, hvadan, då afvikelse derifrån skett i förslags-hufvudboken å ordinarie Statsreglerings-fonden, missväxt-undsättnings-fonden och fonden för öfveråriga depositioner, Revisorerne ansett, för enhets vinnande, rättelse derutinnan böra ske. Vidkommande de uti förslags-hufvudboken ingående så kallade kreditivoch allmänna magasins-fonderna, hvilka enligt det nya formuläret skulle benämnas, den förra, missväxt-undsättnings-fonden och den sednare allmänna magasins-fonden eller fonden för äldre missväxt-undsättningar, men, enligt Kollegiernes mening, borde heta, den förra, kreditiv-fonden elier fonden för undsättningar och den sednare magasins-fonden eller fonden för äldre undsättningar, hafva Revisorerne, instämmande i Kollegiernes förslag lill benämning af den sednare fonden, funnit den af Kollegierne föreslagna rubriken för den förra fonden vara mindre lämplig och blott förvillande, enär samma fond numera har egna inkomster, utan alt bestämdt gifvet är, att någon del af det kreditiv, hvaraf benämningen ursprungligen tagits, dertill skall ingå, helst detta kreditiv äfven kan till andra fonders understöd användas; hvadan Revisorerne föreslagit att denna fond måtte få namn af undsältnings-fonden, såsom närmast angifvande fondens ändamål.
En gång skall väl dock den tid komma, när kvinnorna hunnit bli djupt genomträngda af storheten i det sedliga ideal, som är harmoniens. De skola då hvarken vilja offra sin egen eller se andras personligheter uppoffrade; de skola då med religiöst nit vårda så väl sin egen som andras utveckling i frihet till lycka. Då skall tillvaron gestalta sig i en hittills osedd skönhet. T y hvad kvinnan i seder och sinnen hägnar, hvad hon i känslor och handlingar främjar, det blomstrar fram i det nya släktet. Och de yppersta inom detta skola genom sitt lifs föredöme genomtränga alla andra med den sanningen: att det största, vi kunna lefva för, är vår egen och andra personligheters utveckling; det största, vi kunna dö för, är vår egen och andra personligheters frihet. Strömoln. UNGA F R U N. Kära mamma! S VÄRMODERN. U NGA F R U N. Snälla ' m a m m a! S VÄRMODERN. M e n se, E m i l. UNGA F R U N. S VÄRMODERN. (Paus.) Ni / ^tröni.) förans J^edherg Några U NGA F R U N. (Efter en paus, med skärpa.) UNGA F R U N. H a l f å t t a! (Kommer tillbaka.) UNGA F R U N. N e j, snälla m a m m a! S VÄRMODERN. P å m i d d a g? ju äktenskap. UPPTRÄDANDE: UNGA F R U N. N e j t a c k! S VÄRMODERN. G u d eke l o f! UNGA F R U N. (Man hör en något aflägscn elektrisk ringning. Unga frun sätter sig hastigt upp och kastar en längtande blick utåt • salongen.) U N G A F R U N. S VÄRMODERN. — UNGA F R U N. SVÄRFADERN. — V Ä N I N N A N. — JUNGFRUN. Handlingen i det unga FÖRSTA lh \ ga SCENEN. frun. Srärmodern.
Således, om Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt, att bifalla Utlåtandet, tror jag ej, att någon grundsatts sättes i fara. Visserligen finnes ett tillägg af Utskottet, att läsningen af Kongl. Bref och Protocoller för en tid, hvars räkenskaper icke tillika granskas, icke uppfyller ändamålet af en ordentlig undersökning. i förevarande afseende, etc. Men jag tror dock icke, att denna reflexion af StalsUtskotlet kan på nugot sätt vara bindande Den 4 November. för Rikets Ständer i allmänhet, då den ej föranleder någon skrifvelse hvarken till den ena eller andra, utan frågan förfaller, om Utlåtandet godkännes. Hans Excellence Herr Grefven och LandlMarskalken yttrade, att Ridderskapet och Adeln väl tillförene någon gång, då Utskottens senare Utlåtanden föredragits, vid de öfrige RiksStåndens beslut låtit bero, men vid dylika tillfällen bade Ulskotlen alltid i berörde Utlåtanden anmält, att de öfrige trenne RiksStånden bifallit Utskottens första Betänkanden. Uppgiften hade då varit i officiel väg afgifven. Den uppgift Hans Excellence i afseende å förevarande ämne erhållit, vore visserligen äfven officiel, emedan den blifvit meddelad af Secreterarne i de öfrige RiksStånden; men då man förut i dag hört en Ledamot bestrida en dylik uppgift, och sätta dess vigtighet i fråga, vore det vådligast, att företaga StatsUtskottets förevarande Utlåtande till pröfning; hälst, enär Utskotten icke anmält, alt deras första Betänkanden blifvit af trenne Riksstånd bifallne, Ridderskapet och Adeln alltid öfver Utskottens Utlåtanden fattat beslut. Detta ansåg Hans Excellence ock vara med Grundlagen öfverensstämmande, och föreslog derföre nu bifall å StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande. Herr von Hartmansdorff:
Proposition, antogos, och som, enligt sist församlade Ständers beslut, snart kommer att allmänneligen införas till stor och efterlängtad lättnad för allmänna rörelsen, till heder för tidchvarfvet och ära för den Konung, under hvars Regering ett beslut blifvit fattadt af den art, att vara lika oförgängligt sorn Europas civilisation. Hvad således först angår räkne-enheten, vågar jag, på de grunder som nedanföre skola anföras, hysa den bestämda öfvertygelse, att ingen lämpligare dertill finnes än ett myntstycke, som till inre värde svai’ar emot En Riksdaler Riks gälds sedlar, och som således jemt utgör £:dels R:dr Specie enligt Myntordningen af år i83o. i56 Den 12 Februarii f. m. Jag känner nogsamt, att mänga finnas, som anse, att mynt-enheten borde bestämmas till värdet af i b:dr B:co, men vågar likväl tro, att denna tanka icke delas af Svenska Allmänheten, och att, i en fråga af sådan beskaffenhet sorn denna, större afseende bör fästas på menighetens önskningar och behof, än på de få personers inom vissa folkclasser, hvilka redan hunnit vänja sig vid att beräkna varors värde i Banco. Att Riksgälds-räkningen har en öfvervägande öfverhand i allmänna rörelsen kan icke betviflas eller nekas. Man öfvertygas derom genom dagliga erfarenheten, och äfven de, som ifrigast försvara räkningen i B:co och påstå, att de tänka sig varors värden i detta slags mynt, underlåta likväl sällan att i dagligt tal kalla en 8-sk:s Banco-? sedel för en Tolfskilling, en i2.-sk:s Bancosedel för en Adertonskilling o. s. v., bevisandes derigenom praktiskt, att de i verkligheten sjelfva, ehuru medvetslöst, värdera i Riksgäldsmynt, oaktadt de måhända föra sina böcker i Banco. Men ehuru den anförda omständigheten, att största mängden inom alla folkclasser värdera efter Riksgäldsberäkning, kunde ensam anses tillräcklig att bestämma Värdet af i R:dr
— resonnerar man vidare — att just i detta fall en öfverrask-ning skulle ligga till hands utan att likväl ett naturligt sammanhang mellan så på hvarandra följande tilldragelser som herr Thrs biträde åt regeringen i den Qvantenska saken och hans utnämning till justitieråd finge antagas. Har man väl kommit dit, kan det vara ungefär likgiltigt, om man antar herr Thomassons extra tjenstgöring åt herr Ehren-svärd — konung Oscar, konung Kristian och Gud vet hvilka — ▼ara det betingade arbetet för en betingad lön, eller om man antar det vara den med nådigt löfte hugnades villiga öfverarbete. Vi för vår del afvisa alla sådana antaganden och förutsättningar. Vi göra det under medgifvande, att mycket talar mot den eller de anklagade. Men vi hafva såsom domare vant oss vid att icke döma, förrän futt bevisning föreligger.Blott så mycket må sägas, att i alla händelser, följaktligen äfven om regeringen handlat med rent samvete och således — det Gud förbjude — icke köpslagit om landets högsta domare-embete, borde dock den enklaste klokhet, den ringaste omsorgsfullhet om dom ar eembetets anseende hafva af hållit densamma Mn ett steg, som med all säkerhet skalle leda till uppfattningar af det slag, vi nyss antydt. Förtroendet till domstolarne är så vigtigt, att äfven det goda samvetet icke härvidlag räddar regeringen från tillvitelsen att hafva begått ett djupt och svårt felsteg, om den ock blott genom ett sken af att ett domarekall begagnats som lockbete eller som betalningsmedel inverkat förminskande på detta förtroende. Huruvida herr Thomassons skicklighet i förut anförtrodda värf kan anses — alldeles oafsedt den Qvantenska saken — rättfordiga hans utnämning till justitieråd, är ett spörsmål, som vi icke här satt oss till ändamål att söka afgöra. Men ett bidrag till spörsmålets besvarande — och ett tungt vägande — tro vi dock innebäras i teckningen af det sätt, hvarpå han handhaft justitdeombudsmannaembetet. Måtte det icke tros och sägas, att oskicklighet i skötandet af riksdagens förtroendeuppdrag lem-nas ur räkningen då konungen gifver sina uppdrag!
Derjemte skulle, efter en sådan jemn fördelning öfver ett helt län, en skälig förhöjning af all entreprenadskjuts-lcga inom samma län kunna bidraga till minskning i detta onus, utan att derföre hämma eller särdeles menligt inverka på kommunikationen, hvilken i sådant fall endast belastades med en efter rättvisa och billighet lämpad och med skjutsnings-besväret närmare öfverensstämmande omkostnad. Någon svårighet vid en dylik reglering måste uppkomma derigenom, att skjuts-skyldiga hemman finnas, af hvilka skjuts-skyldighet nu icke alfordras hvarken in natura eller genom kontanta bidrag, men hvilka skulle, till följd af den nämnda fördelningen, vidkännas utgifter, ifrån hvilka de derförinnan varit fria. Då ett skyldigt afseende på dem bör fästas, är nödigt att taga i betraktande på hvad grund de undgått det skjutsnings-besvär, som enligt författningarne dem åligger, samt huru samma besvär till en så kännbar höjd, som den närvarande, fallit på andra hemmans lott. Utan att ingå i en detaljerad, till stor vidlyftighet ledande undersökning, torde man likväl lätteligen finna, att ursprungliga meningen icke kunnat vara att med denna skyldighet i mångdubbelt mått betunga de hemman, som hafva den belägenhet, att de till vissa af resande mera besökta gästgifverier kunnat anvisas. Genom ökad rörelse har denna skyldighet långsamt, men successivt under sekler tillvext på dessa ställen, under det den på andra blifvit oförändrad eller icke ens tagen i anspråk. Möjligheten af en dylik tillvext har icke heller uti författningarne blifvit helt och hållet förbisedd. För att förekomma dess olägenheter, stadgar Byggninga-balkens 28 kap. 5 §: »Nu tarfvas flera hästar än gästgifvaren sjolf eger hafva och hålla; tå skola nästa grannar honom till hjelp komma.
Pontontrainen anlände ändtligen; tillfället var försummadt, men Burnside hade sig af partiet ålagdt att, kosta hvad det ville, skulle något stort göras. Bryggan slogs, öfvergången skedde och Fredriksburg föll i Burnsides händer. H. lil. 20 306 Din 36 Mari f. m. Det svaga motståndet ger anledning till den förmodan, att Separatisterne icke ogerna sågo allt detta. Men då elden från batterierna på ett afstånd af 12 å 1600 yards blef högst mördande, företog sig Burnside, tvungen af den förut gifna befallningen, en stormning deremot, som under sådana omständigheter svårligen kunde annat än misslyckas. Han måste, som vi känna, åter draga sig tillbaka öfver floden med en förlust af omkring 20,000 man. Sedan den tiden har arméen vid Potomac ingenting kunnat uträtta, och när man rätt undersöker sanna orsaken till detta nederlag, så finner man egentliga skälet dertill uti det skick, hvaruti arméens ponton-väsende befanns, som, enligt de underrättelser jag erhållit af en Svensk ingeniör-officer, som var åsyna vittne till en del af dessa tilldragelser, bestod af en illa konstruerad materiel och en lika eller ändå sämre öfvad trupp. Vanmägtigt och sönderslitet af partierna, får nu detta samhälle — förut så mångbeprisadt, så ofta framhållet som mönsterstat —med strömmar af blod och millioner dollars betala sitt förra förakt för krigsyrket, sin underlåtenhet att i tid tänka på de försvarsmedel, som intet folk kan umbära och som ingenstädes strafflöst försummas. Jag har anfört dessa data, mindre för att öfvertyga R. o. Ad. om nödvändigheten af det ifrågav:de anslaget, enär frågan derom inom detta hus förut icke mött något motstånd, utan för att ådagalägga den verkliga och stora fara, som ligger uti hvarje uppskof, för att bringa detta vigtiga vapen i paritet med den öfriga arméen. Jag får således vördsamt yrka att R. o. Ad., med underkännande af hvad Stats-Utsk:t föreslagit uti punkterne a och b, måtte bevilja den af K.