Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förskrifningar, utgifne af idkare utaf handel eller rörelse, varde dock ansedde gåsom vore de utgifne i och för rörelsen, derest uti desamma icke annan orsak till deras lifgifvande är vorden uttryckligen förklarad; och gälle om förskrifning, utgifven af offentlig uppbördsman eller förvaltare, samma förutsättning, eller att förskrifningen anses i och för uppbörden eller förvaltaren utställd, der den icke annat uttryckligen innehåller. 639. Handelsdomstol döme i sista instansen: l:o öfver alla käromål, i hvilka hufvudstolen icke öfverstiger 1,000 Francs; 2:o öfver alla käromål, i hvilka parterna kunna hafva lagligen på förhand för klarat, att de afsäga sig rättigheten att appellera emot handelsdomstolens dom. 640. 641. I de städer, der handelsdomstolar icke äro inrättade, ulöfve civildomstol deras åligganden och döme i de mål, i hvilka denna lagbok uppdragit domsrätten åt handelsdomstol. I sådana fall förfare civildomstol efter samma former, som handelsdomstol, och de förras domar medföre enahanda verkningar, som de sednare*. Kongl. Majus Nåd. Skrifvelse, N:o 10, 51 TREDJE BOKEN. Om WmlUssemeuter aefo IS anti er o Uter* FÖRSTA TITELN. Örn Fallissement» ' Allmänna Bestämmelser. Hvarje handelseller rörelse-idkande person, som upphör att betala, Sr i fallissementseller konkurstillstånd. ' s Dör handelseller rörelse-idkande person och hade vid den tidpunkten sina betalningar inställt, må konkurstillståndet äfven efter hans frånfälle kunna förklaras; dock endast under loppet af 1 år, räknadt ifrån dödsfallet, vare sig att konkurs begäres af borgenären elter afgöres af domstol å embelets vägnar. KAP. I. Om konkurs-utslag och dess verkningar, 438.
LZv Den ig October. ko» §ZMlIIxe I^llcr-8r!i>6en äen I) DAoi>«, lii». Wördsamt Memorial. Statsoch Banco-Utskotten har det He derwärda Bonde»Stänoet remitterat ett, af Riksdagsmannen frän Philipsstads Bergslag, Eric Bruse, hos Hederwärda Ständet ingis, wit Memorial, deruti, af anförde skäl, före. släs tillökning ä arfwodet för Fullmäktige i Banken och Riksgälds. Contoiret. Wid öfwerwägande häraf, hafwa Utffotten instämt deruti, att af närwarande dyrhet pä alla förnödenheter, samt den mera trägne och answariga befattning, som Fullmäktige wid häda Werten hädanefter äligger, grundad anledning sig företer, det berörde arfwode för Fullmägtige uti Banken och Riksgälds. Contoiret, lill Serhundrade Riksdaler Specie ärligen, frän isn ärs början, blifwer förökadt; hwilket Riksens Högloft. Ständers, ompröfwande wördsammeli. gen underställes. Örebro den 15 October i8io. dsrl kksmiltoo. l-uävjg körner. Obr. Lenzt Anäerssoa. O. kr^tlenllccilä. O. ^Vertmso. k. l-nallAreo ^ob:soll. ^oscbimsroo. l-nooja». bä. klelsmgior - Den »8 October. 2ZL ypplNt ocli roäicäaä l>»r kiää. ock ^äeln c>. r; Octod.
Man lär ej få glömma, att man ej ar ea - 20 4 Den 14 Augusti m. sam i verl den, och man gör sannerligen bättre om man med alfvare fortgår i ett er kändt godt systeme, än att blottstältajsig för halsbrytande experimenter; och hvilken har väl nog förtroende tili sing eg en allvishet! att vilja blottställa det dyrbaraste man ager sitt Fädernesland, för oberäkneliga vådor, emot en högst problematisk vinst. För min del skall jag aldrig säga ja till denna förslags mening. Jag lideraf blotta tankan, att ioo,ooo:tals Svenskar äro på förslag att blifva det närmaste offret, och hela landet det slutliga offret för ett efter min öfvertygelse förfärligt systeme; men jag skall åtminstone hafva den trösten att icke allenast hafva voterat Nej, utan äfven att efter yttersta förmåga hafva sökt motverka detsamma, ^ No 8. Frih orre TVr angel, Henning': Det ifrågavarande Betänkandet rörande TullTaxan, är af den ytterst stora vigt, att dess mer eller mindre fullkomlighet inverkar betydligen på Näringsfrihetens trefnad, och är det endast genom en sammanstämmande enighet vid behandlingen af detta amne, som man kan ledas till den välmåga ooh sjelfständighet vi eftersträfva. Förslaget till Tullafgifternas bestämmande har efter min tanka, två sidor som noga böra åtskiljas, och hvar för sig särskilt bedömmas. Den 14 .Augusti f, m. lo5 Den ena utgöres af de grunder hvarpå den hvil ar, och den andra består af de missbruk, dessa i erfarenheten äro underkastade.
Om del af mångå inses och antages, alt, ehvad Choleran är smittosam eller ej, den ingalunda kan utestängas genom dessa anstalter, och att desamma, långt ifrån att vara ändamålsenliga, verka högst menligt på allmänna rörelsen och inrikes communicalionen, samt föranleda en dryg kostnad, så torde likväl ostridigt vara, att de fleste yrka på angelägenheten att afstänga communicationen med smittade, orter, såsom det enda skyddsmedel emot sjukdomens inträngande. Vid sådant förhållande sjmes det Utskottet vara betänkligt och kunna möjligen föranleda till ökad farhåga hos invånarne i de orter, som hysa en sådan öfvertygelse, om dessa anstalter skulle upphäfvas; och då härtill kommer, att, i en tidpunkt af våda, såsom denna, det framför allt ar angeläget, att sådana åtgärder vidtagas, hvarigenom sinnena lugnas, men att de åtgärder deremot undvikas, som kunna väcka ny oro och ökad farhåga, så anser Utskottet sig icke våga tillstyrka, det Rikets Höglofl. Ständer bos Kongl. Maj:t i underd. anhålla, om upphäfvande af de på åtskilliga ställen inom Riket vid tagne Quarantaines-anstalter, utan finner rådligast vara, att Piikets Höglofl. Ständer, med afslag å motionen, ville låta denna fråga bero vid de åtgärder, sora Kongl. Maj:t i sin vishet kan pröfva för ändamålet vara de lämpligaste. 6 Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. TJtlatandc N.o liS. Dock varder detta, jemte åtskilliga Ledamöters serskilda meningar, Rikets Höglofl. Ständers egen ompröfning härmed vördsamt underställdt. Stockholm den 3o Augusti 1834- Reservationer: 1:0 af Herr Grefve Horn: ”Jag reserverar mig emot Utskottets afstyrkande å Herr Gretve Frölichs motion.
Lambarudds Kronohemman, om nedsättning i arrendet för. XXXI. B. 64. A. 69. XL. E. i3o. LancasterSkolor, om inrättande af. XX. B. 3a r. XXI. 77. XXIV. A. 67, 8r. XXV. E. 16. •— 0111 beräknande af dubbla tjenstår för 333 Lärare vid. XXIV. B. 72. XXVI. A. 87. XXX. E. 65. Landbo, om förmånsrätt för jordägare till dess gäldbundna egendom. Se Förmånsrätt. Landscrona, angående disposition af någre Kronan derstädes tillhöriga byggnader och tomter. XLIX. B. 280. L. A. 120. LVU, E. 3o6. •—t om öfverlåtande af en Kronan tillhörig tomt derstädes till Oelreichska EnkliusInrättningen. Se Oelreichska Enkhuslnrättningen. — angående raserande af en gammal Kyrkogård vid, samt dess ordnande till allmän trädgårdseller promenadplats. X. B. 258. A. 379. XVII. U. 324. XIX. A. 83. — hamn, om understöd af allmänna medel till iståndsättande af. LVM. B. 390. LX. A. 80. LXII. U. 218. LXIIL A. 102. — stad, angående anslag af medel för fullbordandet af en Vattenafloppstrumma för. X. B. 260. A. 404. LandsFiskaler, angående löner för. LandsFiskalstjensternes upphörande, angående. XI. B. 177. XIII. A. 81. XXVIII. U. 115. XXIX, A, 124. XXXII. E. 16. Landshöfdingar, om skyldighet för blifvande, att förete Akademiska betyg öfver aflagde vederbörlige prof på kunskap i Ali - 334 ‘männa samt Hushålls Lagfarenlieten. XVI. B. 106. XVII. A. 102.
At wid Landets förminskade tilgängar mänga är mäste förstyta irman den yrmee wi hitintils ägt, kan sättas i möjligen bästa tilständ, innan wära Flottor, som nu mera än förr behöfwas, kunna äterbringas til bwad de förr wsro — innan wära Fästningar blifwa iständsatte och nya anlagde pä de wigtigaste punkter af den-lewnston.-; linea wi nu beklagligen torde erhälla: och sä länge något häraf saknar werkställighet, tror jag och wägar yttra den tanka, at förökan de wore en olycka, om än det wore en möjlighet, samt, at följderne af Krigsmagtens betydliga tillväxt ffulle ej mindre i -nilitLl^fft än politiskt afseende medföra mojsatsen af det äsyftade ändamälet. Orsaken til den mening jag ödmjukeligen anfört, ligger i öfwertygelsen ät en mindre krigsmagt, wäl klädd, wäl bewärad, förkedd med tilräckliqt /;rc!llLri, med tilräckliga förräder, och som innan krigets utbrott ägt mycken öfning, stal bidraga lil Fosterlandets förswar längt mera, än eN emot folkmängden oproportion^rligen stor som nödwändigt stal sakna nägot af det som til densammas brukbarhet erfordras, och derjämte frän grunden stal utarma det land, som hon är ämnad at emot anfall beskydda. Om icke hwar och en ibland detta uplysta Riks-Ständ, längt bättre än jag, kände äldre och nyare tiders Historia, wore det lätt at med derutur hämtade exempel, genom erfarenhetens ojäfaktiga witnesbörd bestyrka, at det är egenskapen, lynnet, fosterlandskänslan, och icke stridsmän - Den 1Z I"nri. - männens antal, som bestämmer en krigsmagtS wärde. Tilläten wig likwäl, mine Herrar, ak för ert minne äterkalla det största efterdöme, som sist förslutne ärhundrade erbjuder.
Att afsänkningarne från dagen icke göras större än behofvet fordrar samt så tilldanas, att dagvattens ledande i grufvan, så vidt möjligt är, undvikes; alt, när arbetet nedkommit på djupet, band och pelare till grufvans framtida säkerhet afsättas, der sådant behöfves och berget är fastare samt det med minsta afsaknad för malmvinsten lämpligen ske kan; att uppfordrings-schackt anläggas der, hvarest största malmvinsten kan väntas och bergets beskaffenhet sådant medgifver; att kommunikations-orter mellan sänkningarne inrättas till befordrande af bergoch vattenuppfordringen samt för ernående af väderväxling på djupet; alt fält-orter anläggas och fortdrifvas, så långt brytvärd malm dertill föranleder, alltid med beräkning att gruf-arbetet hellre med strossarbete än takbrytning må kunna fullföljas; att försöknings-orter uppslås, dels till un, dersökande af gångartens mäktighet i längd och bredd, dels ock för att derinom upptäcka malm eller derutom tilläfventyrs påträffa nya parallela malmgångar; att alla grufarbeten anordnas till ernående af de förenade ändamålen af största möjliga malmvinst, lättad uppeller utfordring af berg och vatten samt nödig väderväxling och beqväm vandring upp och ned i grufvan; samt ändtligen att lösbrutet berg icke får qvarlemnas i grufvan eller, utan Bergs-öfverstyrelsens särskildt meddelade tillstånd, i andra grufverum eller tillgränsande gamla grufvor afstjelpas. Expedilions-Ulskottets Förslag till underd.
Jag förenar mig med dem, som yrka återremiss. Hr Uggla, Lars Fredrik Axel: Jag förenar mig med Hr Mannerskantz, och anser, att den grundsats hör uttalas, att den resande sjelf bör bekosta sitt förskaffande samt att således entreprenaden bör få uppgå till hvad den kan. Detta är så mycket rättvisare, som i närheten af jernvägar en stor mängd hemman äro befriade från skjutsningsbesväret, hvaremot andra, som ligga aflägse från jernvägarne, äro ytterligt betungade deraf; och jag känner vissa trakter, der det icke varit möjligt att för något pris ordna detta onus och der ett anslag icke skulle synnerligen underlätta bördan. Gr. Rjörnstjerna: Utsk:t har, i min tanke, blifvit orättvist bedömdt. Jag kan icke finna annat, än att Utsk:t sjelft framhållit hvad Hr Mannerskantz m. fl. värde talare omnämt, att nemi. skjutsbesväret vore obilligt och så snart som möjligt borde lyf - Den 19 April. 349 tas ifrån jordbruket. Örn för Öfrigt detta onus varat i 600 eller endast i 200 år, är dock säkert, att det räckt så länge, att de nuvarande hemmansegarne ärft eller köpt sina hemman med detta onus samt att jordvärdet längesedan rättat sig derefter. I motsats till en löreg:de talare anser jag, att när Carl IX stadgade denna skyldighet, utförde han helt enkelt ett stor verk, ty först från detta ögonblicket kunde vi sägas komma i förbindelse med den civiliserade verlden; först då, när resor här möjligajordes, först då utträdde vi ur barbariet. Man bar framhållit, att till en början erhölls full ersättning för skjutsen, men att så icke numera vöre förhållandet, samt att skjutslegan i Sverige vore jemförelsevis lägre än i andra länder. Detta är möjligen händelsen, om man endast betraktar sjelfva siffran, men om man ser på lortskaffningsrriedlens beskaffenhet, torde man finna, att i Sverige betalas mera än annorstädes. Derom är dock för tillfället icke egentligen fråga, utan snarare huruvida skjutsningsbestyret kan borttagas från jordbruket eller icke.
Huruvida man verkligen drömt några » stormaktsdrömmar under pickel-hufva », må lemnas derhän, då drömlifvet i alla händelser ej är yttring af ett fullt normalt själstillstånd. Jullen, som med säkert snodd lina föres i släptåg efter det stora skeppet, kan nog svårligen drömma om att någonsin blifva fregatt. Att tornbyggnadshistorien skulle få sitt moderna motstycke äfven däruti att byggandet skulle blifva afbrutet genom en &gt;förbistring », det hade man, såsom redan förut an-tydts, länge förespått. Boulanger skulle som en » deus ex machina » tillställa den, och » författningsrevisionen i var det maskineri, som dervid skulle brukas. Också varnade den österrikiske ministern Tisza mot deltagande i utställningen, på grund af den rysliga osäkerhet som skulle komma att råda i Paris. Den 27 januari, kejsar Vilhelms födelsedag, valdes också Boulanger till en af de deputerade för staden Paris, och för ett ögonblick såg det ut * som om han i spetsen för talrika anhängare och med stora penningemedel till sitt förfogande skulle hafva segern i sin hand. I de monarkiska länderna (äfven här i Sverige) hade man redan börjat egna honom panegyriska uppsatser, där man kunde mellan raderna läsa, att republikens snart stundande fall skulle blifva hans ovanskliga ära. Nu blef emellertid afguden störtadnästan ännu snöpligare än fordom Svan te vit i Arkona. Väl måste hans motståndare Floquet, med hvilken han förr en gång korsat sin väija, afgå från sin post som ministerpresident (14 febr. ), men Tirard, som en vecka derefter blef Floquets efterträdare, visade sig måhända ännu bättre kunna hålla Boulanger stången. » Den tappre generalen » hade tagit till flykten, så snart det blef fråga om efterräkning för vissa fuffens, som han under den framfarna tiden begått. Han for som flykting till Belgien, till London, slutligen till Jersey. Det samlade materialet blef emellertid allt digrare, de därur mot honom framdragna bevisen allt mera bindande.
Prestman ett års inkomster vid lägenhet, iler nådår icke tillfallit företrädarens enka eller barn, måtte varda till all kraft och verkan upphäfdt, så att den befordrade kunde komma i åtnjutande af sin rätt, så snart den månad tilländagått, under hvilken fullmakt erhållits; eller ock att, derest sådant funnes mera rättvist, de medel, som ingått till de under Dom-Kapitlets vård varande kassor, måtte förklaras böra tillfalla Stiftets Enkeoch Pupill-kassa; och dels att all den inkomst af ledig presterlig lägenhet, som, i följd af rättegång eller annat hinder för tillträde, möjligen kunde blifva besparad, innan den befordrade erhölle behörig fullmakt, måtte likaledes tillfalla Stiftets Enkeoch Pupill-kassa; och den andra inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsmannen Johan Johansson från Orebro län, som gjort framställning derom, att, sedan, i följd af den nya Skol-regleringen, Gymnasierne numera upphört, de till Gymnasii-byggnadskassorna hittills influtna inkomster af Pastorater, hvilka af en eller annan orsak voro lediga, måtte hädanefter tillfalla vederbörande församlings folkskola, hvilkens direktion skulle ega att, till skolans utvidgande och förbättrande saint 52 Allin, llcsv.- nili lilion.-lisli. llelänk., A’.o Si. till underhåll för fattiga barn, i öfverensstämmelse med det reglemente, som kumle varda uppgjordt, handhafva dessa medel, eller ock, i händelse detta förslag ej vunne afseende, att medlen mätte anslås till samtlige Lärdoms-skolorna i .Stiftet, för att användas till enahanda ändamål, för hvilket de, enligt nu befintliga föreskrifter, kommit Gymnasierne till godo.
Befallningshafvande eger tillse, att ränta eller andra allmänna skyldigheter å vattenverk, som utrifves, eller å den del som genom försämring bortgår, blifva, efter de för skattläggningar i allmänhet stadgade grunder, i vederbörlig ordning flyttade på den jord, för hvars båtnad verket rifves eller försämras; och har J. O. Sundgren från Stockholms län, inom Hedervärda Bonde-Ståndet, af anförda skäl, väckt motion (JV2 271) alt ifrågavarande § må upphöra att vara gällande. Enär, genom meddeladt bifall till Stats-Utskottets vid denna riksdag aflåtna Betänkande M 45 Litt. A., Rikets Ständer för sin del beslutat att räntan å mjöloch sågqvarnar må. från och med nästa statsreglermgsperiod, upphöra att vidare utgöras, och att i följd deraf rustningsskyldigheten för så beskaffade verk af frälse natur äfven bör försvinna, lärer, vid det förhållande att någon tillämpning af omförmälda § sålunda ej vidare kan ifrågakomma, motionen ej till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 31 Mars 1863. Bih. till B. St. Statssamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 23. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 April 1863, kl. 7 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ersättning af statsmedel för upprätthållandet af nya gästgifverioch skjulsrättare-befattningar inom lndahls tingslag i Medelpad. Ifrågavarande motion är af Per Tjernlund från Vester-Norrlands län väckt inom Hedervärda Bonde-Ståndet (J\fs. 477).
La nca-sltskottens i Länkens seöelstock, i,varas likväl ej sär clrazas elen slutsats att Likets LörelseLapital minskacles. Lörkalianclet var, enligt livaci l,8i neciansöre skall visas, motsatsen; clertill äler orsaken igenkunes i lättketen kitt Aeno», silfverinförskrifning f^lla lie ökacie kekokven gs m^nt, pä lika nätt som sila anclra keliof, kvilia utgöra föremal sör kanljelns speculationer. lill fäljli asöet sörtroencle som sake,ket > mvutväröet efter kanti L te, gas cle enskilöe penninge-transsclionerne, tyckte» vele räntefoten sjellinant neögä. Denna Deriocl kan > öfrigt cielas i Irenne tiliskiften, kvarclera omfattancle 4 » Duöer lien sörsta, si en 1777 till ock meci 1780, kiel visserligen lien länge saknscle rättigketen att tillvexla sig silfver inåt secilar starkast Iiegagnacl; clock s^nes i Länkens kancliingar utvexlingen as gulli ock silkverm^nt större än ilen verkeligen vaiit; t)c klanl! utvexlingen är uti llesainma inkegripet livall som atgält tili inlösen as Al^ntets assignationer, oek lkl^ntets verksamket var llesse är liesta större, som, kianll annat, mycket allvist gammalt silkverm^nt lia öitsöröe» fran cle sörvaringsrum lier clet sä länge legat un rianliraget allmänna rörelsen.
Långt ifrån att genom en brådstörtad förändring vilja skada en enda af Stats-Bankens nu egande vanliga kunder eller undanrycka det bistånd, som åtskilliga industrigrenar derutaf funnit, är det tvertom min tanka, att det är Lagstiftarens pligt att samvetsgrant vårda och varsamt åtskilja alla interessen, icke att slita dem itu, och att således Stats-Bankens nu egande Låne-creditiv böra oförminskade fortfara, och i nu utstakade lane vägar utgå, intill - 8 Hor till BancoUtskottets Utlåtande N:o 16. dess att vid någon framtida Riksdag Rikets Ständer kunna finna för godt, att, i samma rnon som landets lånebeliof blifvit i annan våg tillfredsställda, dermed anbefalla en så småningom och omärkligt skeende förändring. — Jag ville gå ännu längre: i händelse Rikets Ständer finna för godt att göra så stora serskilda anslag till Riksgälds-Contoret, att vinstmedlen få till lånerörelsens utvidgning i Banken qvarstå, hvilket, enligt den Realisasationsplan jag går att framställa, ingalunda är nödvändigt, vill jag äfven medgifva, att desse vinstmedel må till lånerörelsens utvidgning användas och göras fruktbara genom lån på korta tider, ehuru pä ett för industrien förmonligare och med Bankprinciper mera öfverensstämmande sätt, än genom de enskilda cassacreditiv, som åt det större Possessionatseller Embelsmannainteresset nu blifvit beredde. Men hvarje ytterligare utvidgning af Stats-Bankens felaktiga och skadliga lånerörelse, anser jag mig böra motverka, dels emedan den är vådlig för Realisationens bestånd, dels emedan den ännu mér aflägsnar oss ifrån det hufvudsakligaste målet: lånerörelsens öfvergående till controllerad privatindustri, dels emedan en obegränsad sedelemission i denna låneväg, äfven i den händelse att handelsconjuncturen skulle blifva Sverige till faveur, skall motverka all silfverimport, och beröfva nästkommande Ständer tillfälle att disponera de besparda vinstmedlen, såsom då fästade i en mängd creditivslån, mot hvilkas indrifvande interessena då icke lära underlåta att protestera.
Frih. Raab: För att bespara Hr Brakel besväret att begära votering, begär jag den nu, så att hans förslag kan blifva kontrapropos. Gr. af Ugglas: Jag tror ej att R. o. Ad. kan företaga en sådan votering, som Frih. Raab begärt, ty derigenom skulle R. o. Ad. tvingas att antaga antingen Frih. Raabs eller Hr Brakels förslag. Hr Ribbing: Jag hörde för en stund sedan Frih. Raab säga sig vara benägen att öfvergå till instämmande i Hr Mannerskantz^ förslag, och får jag af sådan anledn. hemställa till Frih. Raab, huruvida han ej ville dervid blifva. 60 Den 1 April e. m. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att då Frih. Raab begärt vote* ring måste votering anställas om bifall eller afslag å Frih. Raabs förslag, utan att de öfrige förslagen dervid blefvo föremål för pröfning. Frih Raab: Jag förstår i sanning icke, hvarföre vi nu skola följa en sådan från vanlig praxis afvikande ordning, att kontrapropos. till hvarje förslag skulle blifva afslag å detsamma. Jag föreställer mig, att Ilr Gr. o. Landtm, kunde så väl nu som förut vid andra tillfällen bestämma, att det förslag, hvarom votering blifvit begärd, skulle blifva Ja-propos. samt sedermera till R. o. Ad. hemställa att afgöra, huruvida antingen Hr Brakels förslag eller Hr Mannerskantz’s förslag eller afslag å mitt förslag skulle blifva kontrapropos. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att härvid egde den skillnad rum, att vid detta tillfälle 3:ne särskildta förslag voro framställde, och att om nu Ja-propos:n, i öfverensstämmelse med Hr Gr. o. Landtmrs upfattning af II. o. Ad:s svar, blefve afslag å Frih. Raabs förslag, samt vid blifvande votering om kontrapropos., ett annat förslag segrade, skulle den oformlighet upstå, att R. o. Ad. måste i slutliga voteringen rösta om bifall till ett förslag och afslag å ett annat.
Härefter framställdes propos. å bilall till det ifrågavide lista mom. och besvarades med starka nej, blandade med ja, hvarefter propos. på afslag å detta mom. samt antagande af ett med 1 mom. af 44 § i nu gällande Förordn. hufvudsakligen öfverensstämmande stadgande gjordes samt besvarades med starka ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Då H. Exc. Hr Grin o. Landtm, härefter började att framställa propos. ronde de 3 öfriga momm af §, anmälde sig och yttrade Hr Hjärne: Jag får dock hemställa, huruvida detta kan anses blott som en redaktions-föriindring. ... Sedan talaren här afbrutits utaf H. Exc. Hr Grin o. Landtm, med erinran, att öfverläggningen angide §:n i dess helhet redan förklarats fulländad, framställde H. Exc. propos. å bifall till de ifrågavide momm, dervid svarades ja. Bifölls. § 24. Frih. Sprengtporten: Det kan visserligen icke bestridas, att det i denna § förekommande stadgande är ett ganska verksamt medel att befordra utgående af den föreskrifna afgiften; men då försummelse i detta alside ganska lätt kan inträffa utan eget förvållande, t. ex. genom en uteblifven penningeremiss eller genom en kommissionärs underlåtenhet, hemställer jag, om det icke vore skäl att återremittera gm till Utskit, på det deruti måtte vinnas en förändring, syftande till mildring i de väl stränga föreskrifterna. Frih. Alströmer: Denna § innehåller ett särdeles mildt stadgande i jemförelse med det förut befintliga, enl. hvilket bränvinstillverkaren genom försummelse i afside å erläggande af skatten förlorar icke blott sjelfva afgitten utan äfven rättigheten att bränna, da han deremot enl. detta stadgande endast förlorar afgiften för de dagar, under hvilka han försummat sig.