Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kunna de ej om ersättningen sämjas, vare dispacheur eller den annars dertill förordnad är, skyldig att förhållandet utreda. Om fullständiga handlingars ingifvande till dispacheuren, så ock om tid för dispachens kungörande och utfärdande, med underrättelse om hvad till ändrings vinnande iakttagas må, vare lag som i §§ 165 och 166 sägs. För den tid betalning uteblifver öfver en månad från öfverens - 76 Expeditions-Ltskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 164. kommelsen eller dispacheus lifgifvande, håfve försäkringstagare rätt att laga ränta tillgodonjuta. § 269. Nu är fartyg eller gods rätteligen afträdt, då skall försäkringsgifvare, sist en månad efter afträdande!, sin betalningsskyldighet fullgöra. Har försäkringsgifvare, innan tiden för afträdande af uppbringadt fartyg eller gods ute är, fått bevislig del af laga kraftvunnet utslag; hvarigenom de blifvit förbrutna dömda; vare skyldig att, inom en månad efter delfåendet af det utslag, försäkringssumman utgifva. Fördröjer han betalningen utöfver denna tid; gälde derefter laga ränta å försäkringssumman. § 270. Har försäkradt föremål gått förloradt eller lidit så stor skada, att till dess fullständiga utredande längre tid erfordras, och kan emellertid bestämmas, till hvad belopp försäkringsgifvarens skuld kommer att minst uppgå; vare försäkringsgitvaren skyldig att, inom en månad från emottagande af sådan utredning, gälda nämnda belopp. Försäkringsgifvaren vare derjemte förbunden att vid anfordran förskjuta: 1:0. vid haveritillfällen, i afdrag på hvad han framdeles kan kännas skyldig att betala, så mycket som kan antagas motsvara två tredjedelar af den på honom fallande andel af nödiga utgifter för det försäkrade föremålets bergning och vård; 2:o. vid uppbringning af fartyg eller gods, den på honom fallande andel af reklamationskostnaderna. § 271. Har dispacheur i samma sak verkställt utredning af förhållandet emellan försäkringsgifvare och försäkringstagare och utredning och fördelning af gemensamt haveri, vare hans ersättning för den förra utredningen inbegripen i ersättningen för den sednare.
Om Sverige kan berömma sig af att äga goda uppfostringsverk, så torde sådant lill stor itel bero derpå att lärarne haft i sigte fördelar , som försäkrat dem om framtida utkomst. Att deraf olägenheter hafva uppkommit och än vidare skola uppkomma, är onek ligt, och önskligt vore alltså att kunna åstadkomma den förändring, som Hr von Hartmansdorff yrkat ; men det synes mig, som det steg lian för nämnda ändamål föreslår, nemi. alt i stället för den medelväg Ulsk. anvisat, gå löst på de 3:ne elasserna af pastorater, vore att försätta sjelfva läroverken i ett äfventyr ligt skick, innan man är förvissad om alt äga de medel sorn för en skäligare aflöning åt lärarepersonalen vid sådant förhållande äro af behofvet så högt påkallade. Mig tyckes alltså, att denna sednare förändring bör göras först. Då man har medel i sina händer och kan vara säker på att få dugliga män för läroverkens behof, må dubbla tjenstårsberäkningen alldeles upphöra; icke förr, — ty man får ingalunda fordra, att en person, blott af kärlek för sitt yrke, skall beträda en bana, ulan att han tillika skall vara försäkrad om nödig och någorlunda sorgfri utkomst för ålderdomen, då båg och krafter aftaga eller alldeles tryta. Jag finner det således vara för tidigt att företaga denna totala förändring nu, men att densamma bör uppskjutas intilldess medel kunna erbjudas såsom ersättning för de lärare, som genom vidtagande af förändringen skulle gå i mistning af hittills ägande utsigten till befordran. Den försigtighet TJtsk. i sitt belänk. ådagalagt anser jag alltså ganska berömvärd, och kan ej gå derifrån, hvarföre jag skulle tillstyrka bifall å betänk., såvida jag ej mäste med en talare der uti instämma, att det första förslaget synes öfverflödigt, enär det blott innehåller en framställning alt dubbla tjenstårsberäkningen skall upphöra så fort som möjligt, emedan att förändra och åstadkomma en hastigare öfvergång ifrån ett till ett annat, innan man ännu kan visa hvarest medlen kunna fås hvarigenom man kan göra nödiga anslag till läroverken, det synes mig vara förhastadt. Hr von Hartmansdorff:
Förhållandet år helt enkelt det, att Fartyg, sorn ankomma sent på hösten, icke kunna gå upp till Finska viken, der de motas af is, men kunna inlöpa i Slilö hamn, som med full säkerhet är Öppen långt in på vintern. Derifrån kunna de vid första vårdag äfven komma ut, till och med om vintern gå Öfver till Tyska vallen. Man kan med god vind segla på 48 timmar från Slitö till hvilken hamn i Finska viken man vill. Deremot åtgå många dagar för att komma från Köpenhamn till dessa hamnar. Af alla dessa skäl synes Slitö just danad af naturen, till nederlagsplats synnerligen för Ryska och Preusiska handeln, och jag skulle förmoda, att då, enligt Utskottets förslag, recognitions-afgifterne åro lindrigare ån i Köpenhamn, de handlande hellre upplägga i Slitö, ån i förenämnde Stat» 230 Den 27 Augusti e. 1:1. Är det då icke anledning, att förskaffa sig en sådan förmån? Herr Lefrén har yttrat, att en portofranco för Gottland ej vore förenlig med det beslut Ridderskapet och Adeln fattat, i afseende på tullbévillnrngen och nederlags-friheten, och att portofranco-inråttningen skulle blifva ett repertorium för lurendrägeri» Jag lernnar derhän, om han ej i detta yttrande förbisett råtta innehållet af beslutet rörande nederl.agsfriheten. Nederlags-friheten för Svenska handeln i allmänhet hindrar ej Riksens Ständer, att finna nyttan af en portofranco på Gottland, Dessa saker hafva ej sammanhang med hvarandra, och portofranco kati ej anses såsom ett monopolium, emedan ingen Svensk man år utesluten från att deruti deltaga. Då det år en inrättning, som vore alldeles isolerad från andra, och då bevakningen af upplaget der vöre vida lättare, ån på någon annan ort, så tror jag att de yttrade farhågorna emot inrättningen böra förfalla. Herr von Hartmansdorff'. Som jag tycker mig finna så många anmärkningar hafva blifvit gjorda, att återremiss torde beslutas, anhåller jag äfven, att få tillägga några ytterligare.
Allt sedan April månad 1816 har nästan intet öfverskott till Moderlandet influtit af Coloniens Intrader, och då en fortsatt utbetalning qvartaliter af de på Cassan förut anviste ansenliga utgifter likväl ej kunnat undvikas, liar densamma slutligen blifvit till den grad uttömd* att utgifterna för innevarande års stdra, 3:dje och 4:de ' Qvartal ej kunnat bestridas, om ej Hans Kongl. Höghet Kron - Prinsen af Egna medel förskjutit det felande. Kongl. Majtt, som ej kunnat förutse en så hastig förändring, hade emedlertid med nöje omfattat tillfällen att af den behållning, sorn i Junii månad 1815 förefanns samt af de under loppet af samma år och början af sistlidne år influtne medel, till allmänna behof och nyttiga inrättningar inom Riket använda efterföljande Summor: Med Nådigt afseende å Riksens Ständers i anledning af väckt motion om allmänna medels anslående tili Svenska Theaterns upprätthållande, uti Skrifvelse af den 4 Augusti 1815 gjorde anhållan, att Kgl. Maj;t af hvad medel som hälst kunde finnas lämplige och hvilka ej voro för bestämda utgifter på - Stats-Uiskottets Eetänkandenl räknade, täcktes lifa anordna hvad som pröfvades för Thea* trens behof erforderligt, har Kongl. Majtt, då ingen annan tillgång fanns, af Inkomsterna från St. Barthelemy till detta ändamål anslagit en Summa af Trettio Tusende Fern Hundra de (30,500) E dr Banco årligen att ifrån den 1 Augusti samma år qvartaliter utbetalas, samt på samma gång en summa af Tjugu Fyra Tusende (24,000) R:dr Banco till afbetalning på Theatre Cassans skulder. I följe häraf ar till TheatreDirectionen utbetaldt: ■ o Ar 1815 för 5 månader 12,708: 16 — Till afbetalning på Theatre Cas sans skulder . 24,000: •— 1816 30,500: Till afbetalning på Cassans skuld 20,000: — ■ 1817 . • • 30,500:
Eap. Byggniflga Balken Frälsehemman tillagde rmkigheter, 924. -.- rörande Bonde-St,ändcts yttrade önskan att utur Riks-Ständens beflut i afseende pä rdra puneten af Allm. Befwarsoch Kcconomie-Utffottets sista utlåtande, angäende medel till voneriska srnsirans hämmande, ordet ynglingar, der om Gärdsarihandbandcs vistteyandL fräga ar, mätte utgä, 924. — om tiden till Rikstens Ständers nästa sammankomst, yz6. — om Frchrefs-rättighet för Städernes Magistrater, 936. — rörande Allmänna Beswärsoch LeconomieUtflottcts yttrande angående tillsättande af en Provincial Läkare pa ^land, 9g?. — i anledning af de öfrige respcctive^ Riks - Ständens yttranden öfwer Allmänna Beswärsoch Leconomie-Utskottets Betänkande rörande de af Kongl. Maja till Riksens Ständers bedömmande framställde fr ägorhuru Riket skall förswaras, och om den narwaranSe krigsmakten dertill anses tillräcklig, 967. — med äterrcmist ä Allm. Beswärsoch Oeconomie-Utskottets Betänkande, angäende Salpetcr-tillwerkningen i Riket, 967. — rörande Friherre kose,chailes Memorial angäende någre tillägg wid redactioncn af Instructionen för Rihdarhus-Direetiynen, 967. — med inbjudande till de öfrige Ständen att jemte Ridderffapet och Adeln sig förena ut!
— Hr von Troil har äfven visat huru ofullständigt det nuvar. statsbidraget är, dä det icke utgör fullt 40 procent af kassans hela årliga inkomst. Dessa skäl äro troligen tillräckliga för R. o. Ad. för att återremittera förevar, betänk, med uttryck af Ståndets gillande af de, utaf nämnde reservant uttryckte åsigter; men jag anhåller vördsamt, att med några få ord få redogöra för de skäl, som utom de af Hr von Troil anförde, hos mig tala för bifall till hvad K. M. i ämnet föreslagit. Mig synes nemi. det vara klart, att staten, likasom den enskilde för att kunna existera, mäste göra en mängd utgifter. Sålunda kan en stat icke äga bestånd utan en aimée, som upprätthåller lagarnes helgd och skyddar landet emot yttre flender, hvaraf äfven följer, att den måste underkasta sig de härmed förenade utgifterne. Men då staten är tvungen att hålla en aimée, bör den icke aflöna den så dåligt, som Svenska statsverket gör. Ty finnes det icke inom Svenske mäns bröst ett begär att tjena fosterlandet, är jag öfvertygad att det skulle blifva ondt efter dugligt befäl. Det vore visserligen mycket att orda om de dåliga löner, som nu bestås arméens befäl; men det hörer icke egentligen hit; R. o. Ad. har dessutom visat sitt tänkesätt i den saken, då Ståndet återremmitterat frågan om fortfarandet af de orättvisa afdrag, som nu utgå af den knappa lönen under namn af liggetidsvakansoch begrafnidgshjelps-besparingar. Jag är äfven öfvertygad, att om det berodde af R. o. Ad., skulle tjenstemännen af militärståndet icke vara så stjufmoderligt
Emot delta förslag har blifvit anmärkt, dels af Hr Frih. Raab, A. Ch., och Hr Stuart, G. G., att, till undvikande af paria vota vid möjligen uppstående skiljaktigheter, endast tre ledamöter borde föra protocoll , dels af Hr von Hartmansdorff, A., Frih. Cederström, J., och Hr Rosenblad, B.,-att antalet af sex protocollsförande borde bibehållas, och protocoll föras både öfver närvar, och frånvar. ledamöter, hvarjemte Hr Stuart erinrat, att då ordföranden alltid är den, som håller pappersarket, hvaruppå voter:soch valsedlarna framläggas, sådant ock borde i §:n uttryckas. Utsk., som ej kan inse behofvet att, sedan R. o. Ad. för sin del beslutat afskaffande af 2tdra uppropet vid val och voteringar, särskild anteckning dervid föres öfver dem, J’som vid första uppropet sig ej infinna," hvilket dessutom, vid collalionering af antecknings-prottn öfver dem som varit tillstädes och sin röst afgifvit med uppropslistan, kan utrönas, derest tvist derom, mot förmodan, skulle uppstå, erkänner deremot riktigheten så väl afanmärkntn, att ett ojemnt antal ledamöter bör, till förekommande af lika röster, föra prof., och af Hr S tuarts erinran om en förtydligad redaetion i afseende på behörigheten för ordförande alt hålla pappersauket, hvaruppå sedlarne läggas; och får Utsk., i enlighet härmed, föreslå följande reduetiou af 3i och 34 §§:na i Ridd.Ordningen: D e n i5 Juli e. m. 93 § 3i. Vid alla val oell voteringar skall upprop ske efter anteckningslistan, och anmode Landtmarskalken, eller den hans ställe företräder, tre ledamöter af R. o. Ad. alt jemte honom vid bordet sitta och föra protocoll öfver dem, hvilka rösta.
Memorial, angående återremiss å en punkt i Utlåtandet N:o 159 i...o 172. * angående hamnanläggningar vid Amål och Haparanda 174. » angående amortering afLandshöfdinge-ackorden 175. » angående låneunderstöd ät Mannor-fabriksidka ren Schram 176. » angående mjöloch sågqvarnars beskattning 182. » angående 8:de och 9:de hufvudtitlarne 195. Wreta, Förareboställe, angående dess utbyte mot hemmanet Kroberga 154. Väganläggningar, angående statsbidrag till 120. » angående vilkor och stadganden i afseende på beviljade statsbidrag till 121. Vägförbättrings-arbete, angående statsbidrag till 136. Vägoch Vattenbyggnads-styrelsen, angående aflöning åt 93: 54. Y. Ystads hamn, angående uppmuddring af 137. Ystad—Eslöf, angående jernväg mellan 160: 1. b. z. Zedritz’ enka, angående pension åt 152: 79.. Å 17 Utlåtandets Nummer och Moment. Å. Åkersteins enka, angående pension åt 152: 30. Åmål, angående lån till hamnanläggning derstädes 120: 18. Memorial, med förslag till voteringsproposition rörande N:o 120:18 174. Ångkorvetten Thor, angående reparation af 85: 14. Ångqvarn i Carlskrona, angående anläggning af 85: 10. Åskledares anbringande å Kongl. Slotten, angående 47: 10. Ä. Ätra-ån, angående upprensning af 120: 27. ö. Öfver-Torneå och Pajala socknar, angående skiften och afvittringar i 93: 22. Örnsköldsvik, angående inrättande af en skola derstädes 123: 52. Örum, angående eftergift af arrende för 80. Östra hårad i Jönköpings län, angående aftappning af sjöar derstädes 120: 35. Bih. till B. St.
Victualie-lillgången derifrån blef Import, och man förgat att medelst alfvarliga åtgärder till ladugardsafkastningarnes uppdrifvande , samt ved-handel af egna Skogar/, fortsätta det hushålls-Systém; sorn tydeligen^harakteriserade styrelsen före Revolutionen (t. ex. Saltpetter-productionens införande såsom allmän folk-näring.) Man förgat att Rikets Norra provincer, hvilka hittills synbarligen, af brist på capital, legat i vanmagt, ofelbart kun - cn Statsoch Sanco-Utsiottens Utlåtanden. nät ersätta något af Finlands förlust, samt absorbera en del af det öfverflödiga rörelse-Capitalet. Om detta å ena sidan lemnades i förgätenhet, så bör man likväl medgifva , att den allmänna Rörelsen, de första åren efter Regements-förändringen, var ganska liflig; att Pruductionen och varu-bytet , d. ä. Handeln, inom landet, ökades med en märkbar fart; att flera af landets naturliga Näringar, till större mängd än förr, fyllde landets Innevånares behof; att afsätcningen inom landet på flere dess inhemska Näringars producter årligen utvidgades; att, oaktadt landets förnämsta och största product, Spannemalen, föll omkring 30 proc. under det pris den hade, innan sedelmängden ökades; orsakade dock detta stora fall, icke någon förlägenhet för egarne, som efter ymnig skörd kunde tåla det, emedan de icke saknade afsättning; hvarigenom äfven åtskillige tillverkningar inom landet kunde åstadkommas , utan ännu synnerligt ökade pris. Landtmannen kunde köpa andra näringars tillverkningar, och betalningarne voro skyndsammare, än både förut och efteråt. Fån, enskilde emellan, nästan mera erbjödos ära söktes. Diskont-lån togos utan verkligt behof, men på speculation på Jordsodling; på utvidgning af började, eller anläggning af nya tillverkningar, m. m., utan fruktan derföre, att Rörelsens fart skulle häjdas eller afstanna. Eevillningen syntes för mängden icke tryckande , utgick lätt , och man ansåg landet vid 1812 års Riksdag hafva kommit till ett lämmeligen allmänt välstånd.
Ett lands förnämsta prydnad är en ungdom, som, jemte lust och håg, har medel och tillfälle att inhemta vetandets ovärderliga skatter. Deraf beror ock, till en icke oväsendtlig del, ett lands framtida trygghet och bestånd, fortgående civilisation Bih. till II. St. N:o 76. och lyftning. Också har Staten, det måste sanningsenligt erkännas, redan länge insett detta, gjort mycket, ansträngt sig till det yttersta, för att afhjelpa förhandenvarande brister och ordna det hela på ett sätt, som blifvit ansedt för ändamålsenligt. Att sjelfva detta sätt i anseende till läseordning, disciplin m. m., lemnar åtskilligt att önska, det bör ej i våra ögon förminska värdet af, ej förringa vår tacksamhet för de gjorda uppoffringarne och bemödandena. Allt som är nytt och oförsökt, lider, just derföre att det är menskligt, vid tillämpningen och verkställigheten mer eller mindre af ofullkomlighet. De allmänna föreskrifterna, som hafva sin grund i gifven lag och stadga, måste åtlydas; men på många ställen möta dervid nästan oölvervinnerliga svårigheter. Dessa härleda sig isynnerhet derifrån, att de förra läroverkens byggnader och öfriga inrättningar icke motsvara de nyare fordringarne och behofven. I flera städer, der högre elementar-läroverk finnas, äro dessa svårigheter genom lärohusens utvidgande eller nybyggnad undanröjde. Staten har dervid kommit till hjelp genom pekuniära understöd. Men ännu återstår mycket att göra, derföre att icke allt kan göras på en gång; derföre att tillgångarne icke förslå till allt; derföre ändtligen att icke alla gjort sina behof kända; några hafva hållit sig framme, och fått understöd; andre hafva visat undseende, och hulpit sig så godt de kunnat. Ibland dessa sednare är Christianstad, och det är för dess högre elementar-läroverk jag ber att få taga uppmärksamheten i anspråk. Christianstads läroverk hade vid början af innevarande hösttermin 210 lärjungar, af hvilka hälften ifrån kringliggande landsbygd, de öfriga från staden. Huru otillräckligt utrymmet är för detta, ja redan för ett mindre antal, skall visa sig af det följande.
Lorgenärer skolo om stämningen serskilclt unöerrättos." 12:0 Oenom 8lcrikvel86 6en 8 sistliclne Oeeemder. a) Om utkäröonäet ok en l?örtotlning, dvorigenom, meä uppdäkväncls sk ollo, ongävncts 8toekstr2tk utkärclocle föreskrifter, körorclnos, ott säctont strotk ielce viclore slcoll ego rum, ocd ott clels i clet toll clä doter, i drist ok tillgäng dos clen solcköllcle, dorrit bertill törvoncilos, sommo doter skolo, ^>ä sätt d>og oed l?ort'ottninggr i ollmändet innedällo, mecl fängelse oktjevos, dels oelc i clen donclelse ott kiömwoncte lleligions-körvonöt dor6t unctergä 8toekstrotk i stället kör upjiendor Lvkoplikt, underrättelse krän kreilikstolen i Korkon, vict dvillcen 8toekstro1fet slcolot verkställas, dör meclLielos om clen kelsncles nomn oed drottets deskolkendet; oed S,7c. Ntt /t. Lt. 184ö ocS 1841. 1 ä-o»/. 2 2 W/ter. 2 -Spor ä ^v.-o §. att ev Xungörelse mä utlaräas, bvarigenom 20 6ap. ir §. Uissgernings-Lalken uppbäsves, samt 6^ §. i I^llom. gs fongl. föroräningen om skogarns i Diket äen 1 Augusti i8o5 erbäller sörmls söränäraäe i^äelse:
Litt.Å., med till dessa senare hörande fiänte-couponer, (Formul. Litt. 13.) till en början för io år, hvarefter nya ulgifvas för lika tid, o. e. v.; samt alt Rikets Ständer mätte föreskrifva, att, i fråga om Bankens lätt att Obligationerne använda samt skyldighet att, innan sådant eger rum, dem först Riksgälds-Contoret Lill inlösen hembjuda, kommer alt förhållas, på sätt för närvarande finnes stadgadt. Stockholm den ii Januari 184»•
Jag skulle icke borttaga tiden med att yttra mig, efter en så lång discussion, om jag icke ansåg mig skyldig redovisa, hvarföre, då jag vid förra Riksdagen talade och voterade emot Realisationen, jag likväl genast vid början af denna yttrade mig för densamma, utan att jag derför anser mig hafva ändrat min öfvertygelse. En värd Talare har anfört, att detta Utlåtande borde afslås, tillika med de öfriga fyra. Grunderna för detta ytt3i H. »4* a i a Den 6 Jn ! i i e. m. rande hafva redan blifvit så vederlagda af Herr von Hartmansdorff och Friherre Anclsarswärd, att jag icke behöfver något dervid tillägga, iner än att Talarens påståenden bevisa, huru lätt det är, att efter godtycke uppställa principer och ifrån dem deducera, då man icke gör afseende på verkställighetens möjlighet, eller allmänt väl. Jag anhåller deremot, att Utlåtandet N:o i. måtte serskildt afgöras med bifall eller afslag. År 1823 yrkade jag, att Realisationen skulle uppskjutas, men icke, att den ju en gång borde inträffa. Mina skäl voro, att Banken intill den Riksdagen varit boi tgömd under ett trasigt täckelse, som ändå var tillräckligt att förvilla begreppen derom, och att man under den Riksdagen ännu icke kunde läsa sig in i dess förhållande, för att derom fatta ett stadgadt omdöme. Det andra skälet var, att genom ett långvarigt skadeligt förbuds-system samma osäkerhet äfven rådde om handelns ställning, så att man icke kunde bedömma, om Svenska Nationen derpå oupphörligt förlorade, eller icke. Det tredje skälet var, att grunden för Realisationen då byggdes, antingen på ett stort utländskt lån af 3 Millioner Hamburger Banco, eller också på privata actieägares deltagande i Banken. Att skuldsätta Nationen för en sådan summa, stridde mot mitt begrepp om dess välfärd, då den i alla fall skulle betala räntan för denna skuld, ocji med förlust skatta till dessa Den G J n I i i c. m. 2l3 penningar, om icke handelns ställning kunde återföra dera i landet.
Ex Protocollo J. U. Almqvist Ex Protocollo J. U. Almqvist. emitterades till Statssamt Banco-TJtsiotten. Ett Den 17 April. Ett Memorial af Lector Arenander, rörande anslag af Statsmedlen, till ingifvande af Samlingar uti Svenska Historien. Ut Supra. Ex Protocollo J, U. Almqvist. S. D. JLfter uppläsande af Högloft. Ridderskapets och Adelns Protocolls-Utdrag af den ,j:de dennes, innehallande anmodan till StatvUtskottet, att efter ihan Hans Excellence Herr Grefven och Landtmarskalken samt Herrar Talmän, äfvensom ifrån Utskottens Herrar Ordförande erhållande Promemorier, rörande Ståndens och Utskottens Cantaliers och Vaktb.etjenings aflönarrde, med sitt yttrande och förslag i detta ämne till Riksens Ständers Plena inkomma, beslöt PrestStåndet att uti denna anmodan till Stats-Utskqttet instämma. Ut Supra. Ex Protocollo J. U. Almqvist. S. D. ICfter erhållen del af Herr Landshöfdingen Johan af Wingårds från HögloftRidderskapet och Adeln till Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottet remitterade Memorial, om inrättande af Forvagnar emellan Stockholm och Christiania, beslöt Prest-Standet att uti berörde remiss deltaga. Ut Supra. Ex Protocollo J. LT. Almqvist. S. D. 168 Den 17 April. S. D.
Om upköp skall ske på flera ställen, af särskilda personer, så kan raan icke påräkna att det blir enhet i denna handel. Vexelköparen i Götheborg torde förfara efter någon annan grundsals, än upköparen i Slockholm. De kunde således komma i strid med hvarandra. Hittills har så tillgått, att den soni här i landet utom hufvudstaden haft flera vexlar att sälja än på stället kunnat afsättas, skickat dem hit, hvarest Banken upköpt dem när omständigheterna dertill föranleda Detta matte ock vara riktigast. Att i berörde hänseende vilja inskränka Fullmäktige eller ålägga dem att köpa på vissa ställen, vore icke gagneligt, hvadan jag anhåller att R. o. Ad. malte ogilla denna nya §, och lemna den gamla oförändrad. Då Ständerna varit belåtna för att icke säga nöjda med den vexelhandel, som hi 11 il Is egt rum, hvarföre må man då icke låta honom fortfara på samma sätt som hittills? Hr Nordenfelt: Med åberopande af mitt förra anförande, och sedan jag blifvit npraärksaragjord på, att hvad jag då yttrade, egentligen hörde till denna punkt, får jag vördsamt anhålla, att hvad jag då yttrade måtte, jemte den reservation jag åberopat, få ligga till grund för behandlingen af denna punkt. Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt, ropades starka nej, blandade med ja, hvarefter H. Ex. hemstälde om R. o. Ad. med Den 21 Maj. 93 förkastande af Utsk:s förslag, ansåge 1 morn. af 115 § böra oförändradt bibehållas samt då denna § besvarades med ja, blandade med några nej, förklarade att ja öfverrösta! nej. 5:te punkten, ang:de förändring uf Banko-reglementets 121 §. Frih. Palmstjerna: