Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det blef en stunds tystnad, som plötsligt bröts genom ett skämt, och befriande ljöd ett muntert skratt mot bakgrunden af känslan för all den sorg, som samtiden rymmer. NATTENS HÄNDELSER Samkvämet var slut, och jag vandrade ensam utåt Strandvägen för att komma hem till min boning. Jag hade mot min vilja kommit in i en tankegång, som väl till en viss grad var naturlig, men för hvilken jag i alla händelser helst skyggade tillbaka med den säkra instinkten hos en människa, som vet sig vara inne på en fördärfbringande och farlig väg. Det samtal, som nyss blifvit fördt, och i hvilket jag hela tiden med flit undvikit att taga del, hade satt hela mitt nervsystem i oordning och kastat mina tankar in i en fanatism, hvaraf jag för länge sedan glömt, att jag kunde blifva mäktig. I själfva verket hörde det sällskap, med hvilket jag nyss tillbringat aftonen, till dem, hvilka jag på de senaste åren helst plägat undvika. Och när jag nu af en händelse kommit in däri, kände jag mig som en främling, en känsla, hvilken jag emellertid hela aftonen sträfvat att dölja. Vi hade suttit länge tillsammans, skämtet hade fått öfverhand öfver allvaret, och när jag tryckte mina vänners händer till afsked, hade det skett med lätt hjärta, som om ingenting skulle kunnat skilja denna dag från de tusenden, hvilka den ena efter den andra försvinna, som om de dragit oss förbi i ett oändligt panorama, hvaraf man ej minns mera än nätt och jämt att vi sett en mångfald skiftande taflor. Men knappt var jag ute på gatan, förrän jag greps af en obetvinglig oro, en känsla af att något skulle inträffa eller kanske redan hade inträffat, hvilket på ett alldeles särskildt sätt skulle ingripa i mitt öde eller beröra mitt lif. Jag försökte fåfängt att göra mig denna besynnerliga känsla kvitt. Jag har nämligen aldrig trott på aningar, och den enda vidskepelse, jag funnit hos mig själf är den, att jag ej kan låta bli att spotta, när en katt springer öfver min väg. Men denna gång var det mig alldeles omöjligt att blifva herre öfver mina nerver. Gång på gång tyckte jag mig höra den lille poetens röst.
Hr Montgommerie, Eob. Nils Germ.: Hr Stjernsvärd började med att säga att han ausåg dessa båda Betänk, behäftade med en mängd fel; likväl var det mig omöjligt att upfatta mer än 2:ne anmärkmr som af honom gjordes. Den ena var med afseende på Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s yttrande att K. M. i en den 12 Jan. 185 6 utfärdad ny instruktion meddelat nödige föreskrifter för de vid Arméen i fält tjenstgörande läkare i afseende å den militära sjukvården. Hr Stjernsvärd ansåg nemi. att denna instruktion icke kunde betraktas såsom ett reglemente för den militära sjukvården, och jag skulle tro att han härutinnan har rätt. Vidare gjordes den anmärkn. vid Statsoch Ekon.Utsk:s Betänk, att det sammandrag af kamerala, ekonomiska och administrativa författmr, hvarom E. St:r hos E. M. anhållit, icke har någon gemenskap med militärförfattningssamlingen. Jag får likväl nämna att detta yttrades af Utsk. till svar på en motion af en riksdagsfullmäktig i BondeSt., hvilken motion hufvudsakligen afsåg utgifvandet af en författning, som lemnade uplysning om förhållandet mellan rotehållare och Arméen, och i så fäll är det väl gifvet att det är fråga om Arméens boställen och dylika förhållanden, hvadan de böra omförmälas i sammandrag öfver kamerala, administrativa och ekonomiska förlättmr. Om man således ser saken ur sådan synpunkt och icke blott ur rent militärisk, tror jag att det ifrågav:de sammandraget kommer att innehålla de af motionären begärde uplysningar. Den 14 Oktober. 77 Vidare har Hr Stjernsvärd gjort anmärkn. mot den öfverensstämmelse som egt rum inom de båda Utskrn eller att de åberopat hvarandras skäl, oaktadt Betänlene äro daterade från samma dag. Het hindrar likväl icke att besluten äro fattade förut, ehuru de icke blifvit justerade, och då är en sådan öfverensstämmelse icke så förunderlig.
Det vigiiga syftemålet med det första af de af Kongl. Maj:t frams!ällda lagförslag, nemligen Förordning, angående äadring i gällande bestämmelser örn ansvar för den som träder till eller utsprider villfarande lära, är afskaffandet af det hittills för affall från den rena evangeliska läran stadgade landsförvisnings straffet, och införandet af andra lagbestämmelser till hämmande af proselytmakeri. I denna principfråga måste det framställda förslaget gillas, eftersom landsförvisning såsom påföljd för affall icke kan af flera ofta upprepade och allmänt kända skäl längre i lagen qvarstå, och om den der qvarstode, måste vid tillämpningen möta allt mera vexande svårigheterålen då en så betydlig lagförändring måste ske, ligger stor vigt derpå, att de lagbestämmelser, som skola träda i stället för den hittills gällande, erbjuda de bästa möjliga garantier för den religiösa vårdens för borgerliga ordningens och den allmänna sedlighetens upprätthållande. Sådana erfordras i vår tid så mycket mera som religionspartier och religionsläror framträda, hvilkas syftemål är att undergräfva ali ordning och sedlighet. Dylika garantier har förslaget till ofvannämnde förordning velat bereda, sådant detta förslag lyder i Kongl. Maj-.ts Proposition, men ingalunda kunna de vara tillräckliga, sådana de förekomma i 1 och 7 §§ af Utskottets förslag. I lista § hafva nemligen de i det den Kong!. Propositionen åtföjande lagförslaget förekommande orden: »Den som offentligen förkunnar eller till annans förledande utsprider iärosatser, som mot den rena evangeliska läran stridande äro, straffes m. ro.» blifvit förändrade till: »Den sora, i afsigt att förmå annan till affall från den rena evangeliska läran, utsprider lärosats, som deremot stridande är, straffes m. m.» Såsom motiver för denna förändring anföres att derigenom skall vinnas dels en större bestämdhet, dels ett skydd för den vetenskapliga forskningens frihet, dels skall ock derigenom förslaget närmare öfverensstämma med det af Högsta Domstolens pluralitet vid sistlidne riksdag omfattade. Detta sistnämnda torde dock så mycket mindre vara gifvet, som det af Högsta
Jag tänker dessa dagar riktigt » slå mig lös »; det blir mina ferier, ty sedan blir jag upptagen hela sommaren af ett tämligen drygt öfversättningsarbete, som måste vara färdigt innan höstterminens början. Telefonera eller skrif och underrätta, med hvilket tåg ni komma! Hjärtliga helsningar till dig och din hustru från oss samtliga, småttingarne icke förglömmandes! Välkomna! Vännen Gustaf Helmer. P. S. Min hustru känner sig storliga bekymrad, öfver att hon, till följd af vissa omständigheter, ej kan visa sig i sin fördelaktigaste dager. Det kvinliga koketteriet, min bror! » * * * I de nygiftas lilla hem trippade fru Ellen fram och tillbaka mellan den tämligen stora koffert, som skulle utgöra hennes packning för resan, och den vida mindre, som skulle inrymma hennes gemåls mera blygsamma effekter. Man kunde tydligen märka, att det var ett synnerligen maktpåliggande arbete hon åtagit sig, ty hon såg ofantligt viktig ut, när hon, med minen hos en konstdomare, som bedömer en tafla, pröfvande lät sina blickar öfverfara två klädningar, en grön och en sandfärgad, som lågo utbredda på soffan. En af dem må- ste lemnas hemma — det var ett bedröfligt f a k t u m — m e n hvilken? Den gröna var vackrare, den sandfärgade mera modernOm hon skulle försöka att få ned den ena i Karls koffert. I hennes lågo sakerna packade som tredje klassens passagerare på en emigrantbåt. Det var en idé i Och så gnolade hon på kupletterna ur » Stabstrumpetaren »: » När se ' n jag fullväxt var och långa kjolar bar » — det går ju förträffligt! — » då var det slut med lek och kyssar, spratt och ». aj, aj, aj, min teaterkikare, den höll jag på att glömma! Om vi möjligen komma till Paris. » tills Kalle se jag fick i militäriskt skick, ty då blef långa karfn mitt lilla lindebarn. » Se så där, ja, då skulle det vara färdigt nu! Jag måste verkligen säga, att jag varit ganska kvick. » Och så gnolade hon igen: » Då händer det väl så, som oftast det plär gå, ' man vinner på bazarn.
Folket eftersträfvar visserligen frihet, men på sitt eget vis, icke såsom vissa stereotyp-theorier anbefalla. De hysa ingen känsla för ett helt odelbart Italien, men väl för ett sjelfständigt Toscana, ett fritt och oberoende Genua och Venedig. Den politiska medeltiden med dess federalistiska indelning är ännu friskt inpreglad i den trasigaste Lazarons sinne och talar ännu lifligast till dess inbillning. Italiens verkligen frisinnade innevånare underkastade sig hellre despotismens jernok, än de olika staternes amalgamerande. Detta allt bevisar, huru djupt inrotad, huru naturlig federalismens anda är hos menniskan. Mången skådar äfven häri faran att genom institutioner väcka den, der den icke finnes. Det kan visserligen icke vara någons afsigt att försöka göra provinserna till stater i staten; frågan vore endast - Den 21 Octobcr f. m. 33 dast att göra deni något mera oberoende hvad deras loenia inlressen beträffar, ntt genom utsträckt commnnalverksamhet underhålla fosterlandskänslan så {lefvande som möjligt. Men äfven med den nästan omöjliga förutsättning af provinsernes emancipation, äfven i politiskt hänseende, vore, med Sveriges geografiska läge, vådan för vår yttre sjelfständighet icke så stor, sorn mången torde föreställa sig. Huru rikhaltig är icke historien på exempel af federativa staters mäktiga motståndselementer? äfven de ryktbaraste anfallskiig hafva antagit karakteren af federationskrig. Dessa krig hafva tecknat de skönaste drag i vår krigshistoria. Äfven i våra dagar hafva vi sett en handfull menniskor i de Baskiska provinserna uthälla ett flerårigt krig mot den öfriga Spanska monarkien. Tscherkassernes krig mot verldens mäktigaste conlinentalmakl är ett oafbrutet epos. Mera än någonsin torde det i vårt tidehvarf vara nödvändigt att egna en allvarlig uppmärksamt t åt cominiinalväsendets utbildning. Det linnes i Frankrike ett politiskt parti, understundom mera förakladt, men äfven någon gång mera fruktadt än det förljenar. Detta parti drifver satser, hvilka äro af största våda för samhällsordningen.
Man befinner sig med hänseende till Kyrkan snarare i ett lugn, som antyder dvala — ögonblicken före en stor krisis — än i det tillstånd af kroppens välbefinnande, som efter naturens lagar betecknas med arbete och sträfvan. Presterskapet — synnerligen Pastorer — klaga att de äro nedtyngde af göromål; att de hafva föga eller ingen inkomst af den jord de bruka. Jag biträder dessa meningar. De äro belastade med vidlyftiga hushållsgöromål, som måste, om jordbruks-ekonomien skall rätt skötas, taga deras tid i särdeles anspråk; jag erkänner att jordbruks-industrien numera icke till fördel idkas af andra, än dem, som egnat sin bana och sin tid deråt. Boställsafkastningen är vanligast obetydlig i Pastors hand, men skulle, om bostället öfverlemnades åt en arrendator, blifva mycket större. Med anledning häraf och den särdeles stora vinst för religionsvården, som härigenom skulle uppkomma, får jag föreslå: att våra Prester, i likhet med Prester inom andra Kyrkor, måtte aflönas i kontant, eller i kontant och spanmål; att de icke måtte ega jordbruk, endast boställshus och trädgård; att, med hänseende till Pastorers skyldighet att aflöna Komministrar, skäligt afseende härpå fästas vid Presternas lönereglering. Denna skyldighet stöder sig på 1681 års förordning, så lydande: »Anbelangande Capelanernas underhåll, så, som de ega med lön, blifva försörjda af Pastorerne, med hvilka de arbeta; Alltså hafva Biskoparne med Consistoriales deröfver att jemka dem emellan, och göra en viss förordning, sådan som de å begge sidor någorlunda kunde vara medbehållne, och ville vi, för det öfriga, att härutinnan förblifva efter vår Nådigaste Resolution, gifven år 1675, att der inga Capelaner för detta hafva varit eller eljest behöfvas, och derom inga Kongl. Förordningar finnas, att dersammastädes ingen Capelan församlingen påBik. lill 11. SI. Brot. issa $ iS.H. S Sami. 18 lläfl. 3 18 Allm.
Maj månad, afslutas, äfvensom med lika underdånig auhållan, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder bestämma dagen för RiksmöteLs slut. Från Idederv. Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskottens Betänkande N:o 11, i anledning af åtskilige motioner orri ändring i Kongl. Förordningen till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor utaf den 12 December 1835, blef samma Betänkande af Ståndet bifallet. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevil]nings-Utskottets Utlåtande N:o 40, i anledning af gjorde anmärkningar vid Betänkandet N:o 35, angående stämplade pappers-afgiften, fattade Ståndet följande beslut: l:o Utskottets tillstyrkande att 4 §. 1 mom. af 1835 års Förordning må oförändrad bibehållas och de i Betänkandet N:o 35 tillagde orden ”äfvensom Landtmätare” utgå; Bifölls. 2:o De af Utskottet i Betänkandet N:o 35 föreslagne förändringar uti de föreskrifter, som pag. 6, 7 och 8 uti 1835 års Förordning, angående stämplade pappers-afgiften finnas stadgade-ogiIlades; Och beslöt Ståndet, att berörde Förordning uti omförmälde delar skulle fortfarande vara gällande. 3:o Det af Utskottet föreslagna tillägg uti sista mom. pag. 18 i nu gällande Förordning af orden ”för underbefäl och manskap vid militär kust-bevaknings-corpsm” och ”för underbefäl vid Kongl. Telegraf-corpsen.” Bifölls, Prot. Utdr. d. 3 Mars 1841, 15cj 4:o Tillägget i 8:Je punkten af Utlåtandet N:o 40, utaf orden:
Denna tjensteman åligger, att uti verkets stora diarium införa alla inkommande mål och ärender, hvilkas antal årligen upgår till nära 5,000 st., att öfver dessa mål och ärender uprätta särskilt register, för att der kunna igenfinna det nummer, hvarunder hvarje mål i Diariet finnes in förd t: att, allt efter målens egenskap, utdela och aflemna dem till vederbörande Kont. och föredragande, att för alla de mål, som äro af beskaffenhet att skola lottas emellan Kongl. KammarR:ns Hrr ledamöter, från lottlistan uti Diarium anteckna hvilken ledamot hvarje mål vid lottningen tillfallit: att från Kongl. KammarR:ns prot. uti Diarium anteckna alla de åtgärder och beslut, som i hvarje mål af Kongl. KammarRm blifvit vidtagne, samt slutligen att tillhandagå euskildta parter och Ernbetsverkets samtlige embetsoch tjenstemän med alla de uplysningar, som af dem utur Diarierna kunna äskas; hvilka alla göromål så uptaga denne tjenstemans tid, att han måste, icke blott ovilkorligen alia söckneförmiddagar från kl. 10 till 2 oafbrutet vara tillstädes, utan jemväl stundom på eftermiddagarne infinna sig på embetsrummet för att då fullborda hvad han af göromålen ej medhunnit på förmiddagen, hvarigenom också den Kanslist, som nödgas emottaga Registratorsbefattningen, är stängd från all möjlighet att kunna medelst någon 186 Don 21 Oktober. (. m. s. k. biförtjenst bereda sig förbättring uti den i hög grad knappa bergning, som fallit på hans lott inom Kongl. KammarRm. Aktuarien har åter, såsom också förut är anfördt, sig anvisad plats uti ett särskildt rum, kalladt AktuarieKont. Denne tjenste* man åligger: att förvalta och i räkning redovisa alla till Kongl. KammarR:n anslagna expensmedel; att för dessa mede’ verkställa alla de upkandlingar, vare sig af ved eller hvad annat som helst, som af Kongl. KammarRm beslutas, att uprätta Kongl.
P. 609. — om StatsUtskottets 2:ne memorialer, innefattande anledningar till 325 anmärkningar mot föredraganden af KrigsÄrender. P. 609. — om StatsUtskottets Utlåtanden: i) angående tryckning af Kongl. Maj:ts Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof; 2) om befrielse för Magistraterne från all befattning med LandtRänterierne. P. 610. — om remisser: af Herr Trafvenfelts memorial rörande väckt fråga om indragning af MedicoTheologiska Stipendierne; af Riksens Ständers för deltagande i ÖfverRevisionen af KrigsRäkenskaperne utsedde Deputerades Berättelse; af Friherre Rudbecks memorial, angående åtskillige föreslagne ändringar i BevillningsStadgan m. m.; af Herr Trafvenfelts memorial i anledning af väckt fråga om Uppliäfvande af förbud mot dansoch lekstugor för den lägre folkclassen; af Grefve Gyllenborgs, memorial i anledning af väckt fråga om ändring af åtskillige oeconomiske Författningar; af Hr Elgenstjernas memorial, i anledning af väckt fråga om förändring af tiden för tjenstehjons flyttning; af Grefve Posses memorial, angående gymnastiska kroppsöfningar vid alla Läroverk; af Herr af TJhrs memorial, i anledning af väckt fråga om sättet för fångars förande; af Herr Hammarskölds memorial, rörande CanlzliStyrelsen.
Emedan gevärsbesigtningen, hvilken synts Kommitterade nog sträng, medfört starka kassationer, hafva Revisorerne uttryckt den önskan, alt gevären måtte ”delas i tvenne klasser, samt att de som, för mindre felaktighet ej approberades för krigsbruk, men dock kunna vara användbara, måtte vid exercis och vaktgöring få begagnas eller ock till enskilda försäljas”, hvaraf besparing och andra förmåner förmodas kunna vinnas. Då fullständigt bemötande häraf erfordrar vidlyftigare detalj, och då frågan härom icke synts vara föremål för Revisorernes bedömmande, får Kollegium, jemte åberopande af hvad dess ofvannämnde Berättelse till Revisorerne härom innehåller, endast i underdånighet upplysa: det större kassationer egentligen inträffat å gevärspipor, de der äro vådliga alt använda af mindre pålitlig beskaffenhet; att, utan noggrannhet och behörig uppmärksamhet vid tillverkningen samt tidiga kassationer af bvad odugligt är, hastigt ett vårdslöst arbete skulle sig inrota, sorn in - — Tinan kori komme all medföra ännu större kassalioner, med desamma åtföljande betydligare kostnader; alt tilldelande af ej tillförlitliga gevär åt trupp, skulle minska soldatens angelägna förtroende för dess vapen; att uti Kronans förråder finnes tillräcklig tillgång å äldre, till fredsbruk afsalia, gevär; och att dryg kostnad för stockning jemte öfrig mundering af gevärspipor af icke fullgod beskaffenhet, eller för endast exercisbehof i fredstid, skulle tillskynda Slaten onyttig utgift. Försäljning lill enskilda af något parti soldatgevär kan alltför sällan inträffa, oell all utbjuda vapen, som för, dess egentliga ändamål ej kunnat anses tillförlitliga eller godkännas, lärer Eders Kongl. Majrt icke tillåta.
Sjö, om upprensning af; Statsoch EkonomiUtskottets betänkande bif. af Adeln, s. 1038. af Presteståndet, s. 1039. af Bondeståndet, s. io46, af Borgareståndet, s. 107!. Commissarietjensts uppförande å Bankens Stat, om en IJancoUtskottets betänkande bif. af Bondeståndet, 31 JU. s. 299. af Adeln, III. s. 303. af Borgarestån. det, lil. s. 309. 'Cööjmittée om en, till undersökning af hemmans o. nera'. Stats-Ulskottets betänkande bif. af Presteg ståndet, s. 475- af Borgareståndet, s. 477• af Bondeståndet, s. 4g4. Corn mitterade öfver Tryckfrihetens vård utsedde, och borde ExpeditionsUtskottet för den uppsätta för* ordnande. Prestestlndets, beslut» s. 77i. Borgaret ståndets, s. 773» Bondeståndets, s. 794. ConcoursLagen, orri föreslagna ändringar i. LagUtskot* skottets betänkande bif. af Presteståndet, s. 874. af Borgareståndet, s. 824. återrem. af Adeln, s. 90Ö. Ytterligare Utlåtahdr! bif» med föresl. förändringar af Presteståndet, III. s. 81. bif. utan vilkor af Bondeståndet, lil. s. go. d:o af Borgareståndet, lil. s. 103. afsl. af Adeln, lil. s. n4. Controlls St ampel-Afgift en § Metaller om nedsättning i; StatsUtskottets betänkande bif. af Adeln, s. 238. återrem. af Borgareståndet, s. 264. Förhyadt Utlåtande, bif. af Borgareståndet, s. 425.
S:a 3,328 kannors rymd. deraf afgifter debiterats med 37,204: I följd af afsägelser hafva dock afgått 4,331: 24. 12. så att erlagdc utgifterne utgjort 82,873: 12. — Enligt sednast afgifne berättelsen utgjorde år 1880 sammanlagda antalet begagnade pannor 2,807 stycken med en rymd af 80,313 kannor och år 1833 var antalet 2,458 med 49,600 kannors rymd. Någon minskning hade väl således ägt rum uti antalet, men sammanlagda rymden var dock nära lika stor. Härvid bör likväl anmärkas, att då fråga uppstod om förändring uti bränvinslagstiftningen och bestämmande af högre afgilter, ökades år 1855 den anmälde redskapen till både 22 antal och storlek, hvilken tillökning blcf ännu betydligare år 1854, för att begagna tidpunkten innan den nya författningen kunde blifva beslutad. Sker åter jemförelsen emellan år 1850 och år 1852, visar sig derföre ett helt annat resultat, ty sistnämnde år utgjorde det begagnade panne-antalet endast 2,011 med en rymd af 35,445 kannor. Den uti föregående berättelser anmärkte successiva minskning hade således dittills fortgått. Huru betydlig och hastig den varit synes då man erinrar sig att år 1843 utgjorde panne-antalet 5,119 med 88,231 kannors rymd. Ivostnaderne för kontrollen å bränvinstillverkningen uti större brännerier år 1855 hafva utgjort: Aflöning och rese-ersättning till öfverkontrollören och kontrollörerne 16,975: 5. 7. Aflöning till vittnen 2,405: Provisioner m. fl. utgifter 1,232: 24. 2. Såsom ägande sammanhang med resultaterne af den nya lagstiftningen för bränvinstillverkningen anmärkes, att gammal bränvinsredskap blifvit, efter derför bestämda pris, inlöst för ett belopp af 9,992 R:dr 17 sk.
Någon gång händer det till och med i lagstiftningen, att man vid tillämpningen af en grundsats finner dess yttersta konseqvenser leda till ett mål, för hvilket man hafvar tillbaka, och derför öfverger hela grundsatsen. Men om man skall antaga alla konseqvenserna af den religionsfrihetens grundsats, som vi nu vilja inympa på vår lagstiftning, då hemställer jag om icke hela den l:sta §:n i detta lagförslag måste utgå, emedan icke heller, efter TJtsk:ts förslag, grundsatsen lärer vara på långt när genomförd, såsom vi här hafva hört förklaras utaf anhängarne till en fullständig religionsfrihet. Prån dessas ståndpunkt är ock detta resonnement fullkomligt riktigt; men frän Utsk:ts synpunkt torde det icke ega full giltighet. Jag tror icke att tidpunkten ännu är inne för genomförandet af en alldeles fullständig religionsfrihet; och om staten skall således fortfarande hålla någon uppsigt öfver främmande trosbekännare, så är det väl företrädesvis öfver deras offentliga religionsöfning. Gr, Sparre har yttrat, att detta förbud mot ett offentligt förkunnande af villfarande lärosatser icke skulle stå i harmoni med gällande lagstiftning i öfrigt och deribland nämnt nya konventikel-förordningen, äfvensom 8:de §:n 2:dra mom. i den nu föreslagna dissenterlagen. Mig synes som förhållandet snarare är tvertom: att Utsk:ts förslag i denna del icke står väl tillsammans med nämnde lagstiftning. Då det nemi. i förordn, af den 26:te Oktober 1848 om konventiklar är stadgadt förbud och i vissa fall straff mot hållande af andliga föredrag, som kunna leda till söndring i kyrkligt hänseende, äfven om dessa föredrag icke egentligen afvika från statskyrkans lära, sa synes mig härmed föga öfverensstämma, om det icke skulle finnas något förbud, såsom enligt Utsk:ts förslag, för ett offentligt predikande af rent villfarande meningar, l ikaså synes mig vara besynnerligt att då i 8:de §:n 2:dra morn. uti den af K.