Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader har uti sitt i denna fråga afgifna underdåniga utlåtande af den 7 innevarande månad yttrat, att Styrelsen ansåge den föreslagna jernbanan, jemte den söderut gående vattenkommunikationen från Åsa sjön i Jönköpings genom åtskilliga sjöar i Kronobergs län och den i samband dermed stående jernbanan genom Blekinge till Carlshamn vara bland de vigtigare och nyttigare kommunikationsleder i södra Sverige och att derföre Styrelsen, som instämde i den åsigten, att 4 fots spårvidd med derefter lämpad rörelse-materiel borde blifva lämpligast för Oscarshamn-Hvetlanda banan, funne sig böra hemställa, att Nådig Proposition mätte till Rikets Ständer aflåtas om anvisande af det för denna banas anläggning begärda låneunderstöd, hvilket visserligen vore betydligt, men dock skulle komma att till utgående fördelas på en längre tidrymd, om vederbörandes i detta hänseende framställda förslag bifölies. Kongl. Majit har tagit ofvanomförmälda underdåniga framställningar och förslag i Nådigt öfvervägande; och, ehuru ingen tvekan kan uppstå, att ju ifrågavarande nya kommunikationsleder skulle komma att medföra väsendtligt gagn för de respektive orterne, och särskildt bibanan från Borås efter all sannolikhet borde bereda äfven det allmänna en fördel genom tillförsel af ökad trafik å stambanan, hvarförutan för jern - G Rony/. Majs/s Nod/ga Skrifvelse N:o 35. vägsanläggningen mellan Hvetlanda och Oscarshamn talar den omständighet, att någon statsbana till kommunikationernas förbättrande i denna trakt af riket icke blifvit föreslagen, har dock Kongl. Majit, vid det förhållande, att de allmänna medel, hvilka af Kongl. Majit i propositionen om Statsverket såsom tillgångar för behofven under nästa stalsreglerings-period beräknats, redan tagits så i anspråk, alt några betydligare ytterligare anvisningar derå för lokala eller kommunala ändamål svårligen kunna ega rum, ansett desto betänkligare, att till Rikets Ständer aflåta ett ovilkorligt förslag om låneunderstöd redan vid denna Riksdag för ifrågavarande jernvägsarbetens utförande, som, derest Statens jernvägsbygnader skola bearbetas med den drift, hvilken Kongl.
Vi skola städse göra allt hvad i vår förmåga står för att den skall lända till fosterlandets framtida båtnad, trygghet och utveckling i det goda, ädla och stora. Många bifallsyttringar följde på detta anförande; och blefvo ropen på propos. allt häftigare och långvarigare. Sedan Hr Gr. o. Landtm, med flere klubbslag äskat tystnad, hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. ansåge ölverläggningen fullbordad; och blef denna hemställan med talrika och starka ja-rop besvarad. Sedermera yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under den nu afslutade öfverläggningen hade af en mängd ledamöter yrkats så väl antagande af K. M:ts förslag till ny lliksdags-Ordning m. m., som ock detsammas förkastande; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. derå, att R. o. Ad. skulle antaga K. Mits ifrågavide förslag. Härvid höjdes talrika, starka och ihållande ja-rop, blandade med starka och talrika nej; hvarefter och sedan Hr Gr. o. Landtm, med täta och starka klubbslag äskat tystnad, Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han funnit den framställda proposm vara med öfvervägande ja besvarad. En mängd ledamöter ropade på votering. Upplästes och godkändes följide voterings-proposition: »Den, som antager K. Mits från sista riksdagen hvilande, i Konst.-Utskits Mern. Nio 2 till R. Stirs afgörande öfverlemnade förslag till ny lliksdags-Ordning och dermed sammanhängande ändringar i Regerings-Formen, röstar Ja; den det ei vill, röstar Nej; Vinner nej, förkastar R. o. Ad. ifrågavide förslag.» Hr Gr. o. Landtm, yttrade härefter, att då, till följd af det ovanligt stora antal ledamöter, som nu voro närvarande, en för voteringens ordentliga förrättande hinderlig trängsel sannolikt komme att uppstå, ansåg Hr Gr. o.
Den uti ingressen till Utskottets utlåtande gjorde framställning derom, alt Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt de under ifrågavarande Hufvud-Titel anvisade medel icke må användas till nybyggnad, förbyggnad eller svårare reparation af linieskepp i vidsträcktare mon, än att de redan under byggnad eller reparation varande skepp fullbordas, blef, till följd af gjorde anmärkningar, återremitterad. lista punkten, angående Departements-Chefen; 2:dra punkten, angående Departementets Canzli-expedition; och 3:dje punkten, angående De - Prot -Utdra", den 24 och 25 October 1844• 245 partementcls C >mmando-Expedition, blefvo af Ridderskapet och Adeln bifallna; 4:de punkten, angående Förvaltningen af Sjö-Ärendena, med SjöChartse-Verket samt aflönings-staterne för flottans stationer i Carlscrona, Stockholm och Götheborg, bifölls med undantag af Utskottets, dels under Litteris a), d) och e), i fråga om Statens förökande med 4 Capitainer, tillökte löner och arfvoden för undervisnings-verkels ordnande samt förhöjning i flåts mans-corporaiernes arfvoden och dels i afseende på den af Herr Du Rietz, F. G., väckte motion om förhöjning uti den flottans befäl förut tilllagde Itlqvarterings-ersällning, afgifne yttranden, hvaremot gjordes anmärkningar, hvilka ansågos föranleda till ålerremiss; 5:te punkten, angående Båtsmans-indelningen, blef af Ridderskapet och Adeln bifallen; 6:te punkten, angående Flottans underhåll och nybyggnad, hvaraf för Stockholms och Götheborgs stationer minst 185,000 R:dr, blef, till följd af gjorde anmärkningar, återremitterad; 7:de punkten, angående anslaget af rotefrihets-afgiften till flottans materiella behof; 8:de punkten, angående båtsmännens förseende med kojer och täcken; 9
I samma mån, som handelsfriheten blifvit medgifven, och bevaknings-anstalterna ändamålsenligt fortgått, har äfven Tullinkomsten blifvit ökad, så att, efter afdrag af hvad genom införsel af Utländsk Spannemål för åren 1826 och 1827 influtit, de sednare årens Tullinkomst öfverskjutit hvad derå beräknadt Varit med större Summa, än allt hvad Svenska Fabriker, Fabrikörer och deras arbetare i Bevillning erlägga. Den 3o December f. m. För Staten måtte det vara nyttigt, att Lurendrejarens olofliga förtjenst kunde öfverflyttas till Statens Cassa. — Att så skedt, att inkomsten icke härrört från ökad införsel af utländska, förut förbudne Fabrikater; derom måste hvar och en vara öfvertygad, som med öppna ögon betragtar Svenska Städernas handelsbodar och Stockholms Skräddares verkstäder åren 1823 och 1824. Att moralitet och redlighet skall återställas i den mån, som Lagbrott förekommas eller utrotas, lärer väl icke kunna nekas; och denna Nationella vinst måste väl vara af ett högre värde, än som med penningar kan betecknas. Man klagar öfver minskade Fabrikstillverkningar, och har sökt bevisa detta genom officiella uppgifter från vederbörande Embetsverk. Det har äfven lyckats mig alt erhålla sådana, hvaraf jag går att uppgifva resultaterna, sedan jag förut torde få upplysa, att Finlands skiljande ifrån Sverige, och öppnandet af direct handel emellan Finland och främmande länder, skulle förorsaka en minskad afsättning från Stockholms Fabriker, hvarigenom tillverkningen dock icke synes minskad utom på Sidenvaror. Utdrag af GeneralSammandragen öfver Bevillningen för åren i8?.3 och 1826 upplyser: att Fabrikernas antal under dessa 3i8 Den 3o
Brefvet den 15 Maj 1694 och Kammar-kollegii derpå grundade cirkulär den 18 i samma månad innehålla att alla tre de personer, som, enligt hvad samma bref, på sätt ofvan är nämndt, förvara nycklar till Landt-ränlerikassan, böra vara tillstädes, när någre medel der inläggas eller uttagas; 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 104. att enligt 9 § i Kongl, kungörelsen om uppbörder utaf realisalions-afgiften af den 12 Maj 1801, ”den magistratsperson, som” efter författningarne ”värdar tredje ’ ’ llän ter inyckeln, kommer vid alla tillfällen, dä Ränteriel öppnas, ali såsom ”vanligt är, vara tillstädesatt, enligt Stals-konlorets cirkulär-bref den 27 Augusti 1725, Landt-ränleriet bör vid hvarje månads slut ”inventeras af dem, som hafva nycklarne om händer,” samt aLt 6 § i Kongl. Uppbörds-reglementet den 13 November 1739 stadgar, att Landshöfdingen skall hafva noga inseende derå, att Ränteri-kassan står under tre lås och nycklar och i godt förvar samt att den icke öppnas, hvarken till intägt eller utgift, utan Landskamerarens och dens närvaro, som tredje nyckeln häfver. Då sålunda redan uttryckligen stadgadt är, hvaruti magistrals-personers åligganden uti ifrågavarande fall bestå, finner Utskottet ytterligare föreskrifter i ämnet obehöfliga samt får derföre hemställa, att förevarande motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan åtgärd. Stockholm den 20 Maj 1851. N:o 104 Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Maj 1851, kl. 11 f. m. Memorial, i anledning af åter remiss utaf Betänkandet N:o 53 om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiska Trosbekännare här i riket tillerkände. Detta Betänkande, som af högvördige Preste-ståndet och vällofl. Borgare-ståndet återremitterats, är deremot af Höglofl.
På sätt Bevillningsoch Oeconomie-Utskotten uti Memorialet N:o 7, med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut, angående Utlåtandet N:o 5, tillstyrkt och samtlige Riks-Stånden bifallit, har frågan om fördelning i terminer af den för bränvinsbränningens utöfning tillåtne tid samt kostnaden för redskapens försegling, då icke hela tiden begagnas, Blifvit uppskjuten, för att gemensamt vid besvarandet af återremissen af Betänkandet N:o 6 behandlas, och i sammanhang dermed slutligenafgöras; i anledning hvaraf Utskotten ånyo få anmäla, att, vid föredragning af Utskottens Utlåtande N:o 5, Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet beslutit, att första terminen borde utgöras af Januarii, Fehruarii, Mars och April, samt andra terminen af November och December; och har Högv. Presle-Ståndet fattat det beslut, att första terminen borde vara Januarii, Februarii och Mars, samt andra terminen April, November ooh December; hvaremot Hederv» Bonde-Ståndet bifallit Utskottens förslag i berörde Utlåtande; men vid återremissen af Betänkandet N:o 6 allmänt yttrat den mening, att tiden mätte indelas i öfverensstämmelse med Högv. Preste-§tåndets derom fattade beslut; och som Utskotten anse den af sistnämnde Stånd antagna fördelning af tiden icke allenast vara för jordbru - B ev,-, Lagsamt Allm. Besa.- och Oecon.- Uts1c:s Utlåtande IS: o 8. 3 karen lämpligast, i afseende på kreaturens utfodring, utan ock kunna i så måtto bidraga till en inskränktare bränvinsbränning, som jordbrukaren icke sättes i nödvändighet att för ladugårdens behof anmäla sig till begagnande af hela den tillåtna tiden; alltså finna Utskotten skäligt tillstyrka, att den tena terminen må utgöras af Januarii, Februarii och Mars, samt den andra af April, iNovember och December.
Jagt och fiskande Jagt och fiskande samt skogshygge på Kronans, sta dens eller enskildes egor, utan egarens medgifvande, samt allt ofredande af trädgårdar, åkrar, ängar och utmark förbjudes, vid äfven - Stafssamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o ^7. 19 tyr af plikt, enligt Lag och Författningar, samt skadans ersättning, på sätt i Krigslagen förordnas, §. 3r. (33.) Ingen tillätes att i qvarleren1 eller eljest i staden Uppköp af matva på landet uppköpa några matvaror eller andra persedlar för att dem åter försälja, vid det ansvar Lag förmår. §• 32. (34) Hvad befäl och vederlikar till eget nödigt underhåll och spisning af sine värdar efter frivillig öfverenskommelse under tåg erhålla skall genast till aftaldt pris betalas, hvarvid allt Hvadinqvarterad tvång och trug alfvarsamligen förbjudas, äfvensom alt nödslbn^genast^bctaga värden att skaffa sådane matvaror eller andra persedlas m. m, lar, som han antingen sjelf icke eger eller för sitt eget bruk ej kan aflåta. Så skall ock ingen tillåta sig att i qvarteret emottaga eller herbergera någon gäst, så framt det icke sker med värdens fria bifall. Den häremot bryter skall, efter sakens beskaffenhet, straffas enligt Krigs-Lagen, eller plikta såsom för våldgästning efter Lag. §. 33 (35) All värfning i qvarteren, under hvad förvändning
Det nya höga priset hade upkommit genom kapitalernas dragning från jordbruket och genom den derigenom upkommande minskning i spanmålsproduktion och behof af spanmål. Utländniugen gjorde sig till godo det höga priset, ty under åren 1829, 1830 och 1831 importerades till England spanmål för 350,000,000 francs, under det att under åren 1821 och 1822, då spanmålen stod så lågt i pris, det endast importerades 6 hektoliter. Sorn spanmålspriset under en längre tid nu hållit sig kring 66 sh., bestämdes dessa 66 sh. till dess normal-pris, d. v. s. till det pris, vid hvilket och derunder spanmål icke skulle få importeras. Samma fenomen, som jag nyss omtalat, inträffade ånyo. Kapitaler började ånyo dragas till jordbruket under förhoppning att 66 sh. per qvartern skulle blifva ett beståndande pris, men 1832 föll spanmålen till 58 sh. 1833 » 52» 1834 » 46 » 1835 » 30 ... Den 2 Juni e. m. iVy jordbrukskris, nya bankrutter, nytt ruinerande, kapitalets förnyade bortströmmande från jorden till industrien, öfverdrifna jernvägsoch andra industri-spekulationer. Importen af spanmål upgår under 1S3S—1839, när spånlinden stod ända till 70 sh., till 4,500,000 qvarter, under det att importen under 1835 och 1836 endast varit 95,000 qvarter. Nu ingicks i Manchester en förening af 7 personer, sorn beslöto att trots lagstiftning, parlament, bördens och rikedomens och troslärans makt, trots aristokrati, presterskap och den allmänna opinionen, tiphälva spanmålslagarna och det endast under de vapen, som heta sanning och talang. Man vann mer och mer terräng, mer och mer opinionen inom landet och, inom tio Ar efter föreningens ingide, måste de onaturliga Engelska spanmålslagarna uphäfvas.
C* huset inkommit; straffes för hvarje serskild obehörigen anställd undersökning med böter ifrån Tjugu lill Tvåhundrade Riksdaler,' samt dessutom med suspension från tjenst och lön i två till sex månader. Y. Cap. §• 45. Gods, sorn i beslag taget är, Utskottens Förslag till ändringar och tillägg. Ilar han försummat då sådant enligt 34 §• honom Sr §■ 3 9. Har behörig man gjort sådan undersökning, som 1 mom. i 33 §, medgifver, utan att oloffigen infördd gods dervid upptäckt blifvit; böle för hvarje serskildt undersökt rum eller lägenhet, som af samma person i saluma hus innehafves, ifråji Femtio lill Trehundrade Riksdaler och straffes dessutom med suspension från tjenst och lön i tre lili nio månader. (jobs. det Öfriga af motstående §. utgår.) Y. Cap. $• 45. Gods, — —- Bev.- Lagsamt Allm. Besv.- och Ekcn.-Utikcttem-Betän1 an ie, N'.o i r, ig Den m gällande Kongl. Förordningen, varde, i närvaro af en Rättens Ledamot och beslagaren, jemte egaren, om han uppgifven är och på kallelse tillslädeskomrner, uppteckna dt, Och af trenne sakkunnige och ojäfvige män, valde, en af hvardera parten och en af Rätten, besigligadt och till beskaffenheten utröndt. Är endera parten ej när; välje Rätten i hans ställe. Ej må någon ulan laga hinder. sådan förrättning sig undandraga. Tredskas han; ege Rätten alt genom vite honom dertill hålla.
Om någon förfalskar ett mynt på 10 öre, så är det obilligt att detta brott skall bestraffas högre än förfalskningen af en norsk eller dansk Species på 4 Rdr. Det bör derföre öfverlåtas åt domaren att med afseende å sig företeende omständigheter skärpa eller mildra straffbestämmelserna. Jag tror att då vi skola stifta en kriminallag, så måste vi göra afseende på de åsigter, som i fråga om kommersen inom den Europeiska verlden gjort sig gällande, och jag anser det derföre af synnerlig vigt, att främmande Staters mynt erhålla lika kraftigt skydd sorn det inom landet'gällande. Frih. af Ugglas: Jag vill fästa upmärksamheten på ett stadgande, som redan blifvit af Ståndet bifallet, och som innefattar en skilnad mellan inländska och utländska förhållanden. Enligt § 9 är förfalskningen af norska handlingar belagd med högre straff än förfalskning af utländska.. Gr. Sparre anförde för en stund sedan såsom stöd för sin åsigt, att det Vore svårare för en person, som får ett utländskt mynt, att kontrollera huruvida det är falskt, än om fråga vore om ett svenskt. Samma skäl borde då äfven hafva, gällt här, och ledt till ett liknande stadgande i §9. — Antingen har jag gjort ett misstag, eller också har Gr. Sparre missförstått mig, då han nämnde, att detta skulle komma att ega tillämplighet på norska mynt. Dessa äro i K. M:s Propos. satta i samma förhållande som de svenska, och frågan gäller blott de öfriga utländska Staternas mynt. Gr. Sparre: Jag har icke föreburit att det står »norska», men jag nämnde dem på samma gång jog talade om de danska, och det finnes ganska många skäl för att den sednare må erhålla lika skydd som den svenska specien. Hvad beträffar skilnaden mellan handlingar och mynt, så är den ganska betydlig; de förra gå icke i kommersen, men myntet löper med så mycket större lätthet som skydd är deråt gifvet. Jag tror således att denna förändring är nyttig, och vågar förorda densamma äfven på den grund, att alla nyare lagstiftningar antagit samma princip. Efter först till bifall och sedan till återremiss å förev:de § framstälda propos.:r, som besvarades med blandade
Af Herr af Wirsén, C. T., som ansåg minimi-beloppet för belåning af silfver böra nedsättas ända till 1 lod och räntan bestämmas till endast 4 procent Af Herr Doktor Sandberg: »Det är en stor fördel för Banken att erhålla silf ver för billigt pris, ty derigenom starkes dess förmåga att upprätthålla myntvärdet. Utländskt silfver, som indrages, kostar stundom 132 sk. Banko per R:dr Svensk Specie, och det måste åter utvexlas för 128 sk. B:ko. Häraf uppkommer en fortfarande förlust af 4 sk. Banko på hvarje Specie-riksdaler. Det är således klart, att om Banken får silfver inom landet för bättre pris, ja ända till 130 h 131 sk. B:ko per R:dr Specie, vore det en verklig vinst. Nu är inköpspriset på Svenskt kontrolleradt silfver bestämdt till 1 R:dr 70 öre Riksmynt för lodet eller 54$ öre för 1 ort. Då detta inköpspris är allt för lågt, borde belåningspriset bestämmas till 54 öre per ort eller 54 R:dr R:mt på ett skålpund. Om då det pantsatta silfret hemfaller till Banken så gör egaren ingen synnerlig förlust på dess metallvärde, och Banken har likväl derpå den betydliga fördelen att få sin valuta förökad på vida billigare vilkor, än att köpa den från utlandet. Deremot, om det pantsatta silfret eller guldet igenlöses, så belalar låntagaren 5 procent ränta om året för de penningar, han haft till låns, hvaremot icke kan vara något att erinra, ty Banken får derigenom både förvaltnings-kostnaden ersatt och vinst på rörelsen. Hvad guld angår så köpes eller invexlas det i Banken för 5 R:dr 24 sk. Banko eller 8 R:dr 25 öre Riksmynt per Dukat. Då synes belåningsvärdet, 7 R:dr 78 öre, vara nog lågt och kunde gerna höjas till 8 R:dr, och ändå skulle hemfallna guldpanter tillskynda Banken en vinst. Men då vår myntfot icke är guld, utan silf ver, vill jag icke yrka på denna förhöjning.
Befolkningen utgöres här af 2:ne, från hvarandra, i afseende på denna fråga, väsendtligen skiljda klasser. Den ena af dem eger, genom umgängeslif och läsning, om ock lör det mesta al poesi och romaner, en viss grad af logisk förståndsfärdighet, en uppfattningsförmåga af allegori, vältalighet och ytlig konst, en phantasiens erfarenhet och öfning, som, missledd af den yttre skepnadens likhet, antager namn och anspråk af bildning. Större delen af denna klass är kyrkosam, hyrer bänkrummen, aflönar presterskapet. Men den predikan, som smeker och leker med dessa åhörares phantasi, hålles lör döfva öron, om åhörarne äro af arbetsklassen. Bythmen och periodbyggnaden, som kräfverförstånds-öfning, tillämpningen af läran på företeelser, på lefnadsförhållanden, känslor och behof, som ej ligga inom arbetsklassens erfarenhet, eller åtminstone ej af densamma uppskattas efter samma måttstock, som af de så kallade bildade klasserna, den sammanblandning af ilctioner och af verkliga religionsbehof som blifvit följden af denna tillämpning, och slutligen en hög och obestridd auktoritet i alla dessa stycken, hafva i Stockholm upprest en skiljemur emellan arbetsklass och kyrka. Det är mig ej obekant, att både bedröfliga och glädjande undantag finnas; att många af embetsmannaklassen sällan gå i Herrans hus, att många af arbetsklassen gerna och ofta der infinna sig; att Stockholms presterskap med lika ömhet vårdar sig om den fattige, som om den rike; men dess ställning är falsk. Den förnäma Stockholmsbon vill, sona. Allm.
Man finner sig deraf uppmanad att med aktning och varsamhet behandla en fråga, sådan som den förevar. Det är derföre med bedröfvelse man erfar, att en motionär kunnat föreslå upphörande af en kommission, som redan arbetat i 70 år och som gjort sig känd och värderad inom hela landet, ja äfven utom detsamma. I dess ställe har motionären föreslagit, att bibelrevisionsarbetet skulle öfverlemnas åt en enda person, som med en lätt hand ägde att öfverse och förändra föråldrade uttryck och borttaga nu mera obruklige kasuella ändelser. Härom har Utsk. med en rösts pluralitet fattat ett så beskaffadt beslut, som det hvilket innefattas uti förevar, betänk. Jag får i förbigående förklara, alt jag dervid icke var närvar. Jag kan således nu endast i mitt Ständ reservera mig emot berörde beslut. Utsk. har påyrkat att en ny öfversättning med det snaraste måtte ske. Detta bestrider jag, och anser för min del den gällande öfversältningen vara sä god, att någon skyndsamhet alldeles icke är af nöden. Tili ett sådant arbete behöfves en säker hand och icke en lätt hand, det bör behandlas på ett sätt, som är väldigt och svarande emot det höga ändamålet. På dessa och öfrige af reservanten anförde skäl, tillstyrker jag således afslag å betänk. Hr Tersmeden, Nils Jakob: Jag anhåller att i alla delar få instämma med den siste värde talaren i de åsigter, han uti förevar, fråga uttalat. Härvid får jag beklaga, att andra vigtiga omständigheter nu tagit R. o. Ad:s uppmärksamhet så i anspråk, ali föga gehör lemnals åt Hr doktor Annerstedts nu upplästa reservation. Emellertid hoppas jag, alt många ledamöter redan förut deraf tagit tillräcklig kännedom, för att kunna stadga en öfvertygelse derom att betänk, är förhastad). Hr von Hohenhausen bar nämnt alt betänk., sådant det är, gått igenom i Utsk. blott med en rösts pluralitet. Af andra personer har jag hört det tillägg att denna utgång hufvudsakligen härrört af misstag hos flere ledamöter vid uppfattning af voteringspropos.
Men icke väl hade vattnet kommit i baljan, förrän faster Ulla, som gjort sig ärende ut till brunnen, fick se en karl, klädd i blå arbetsblus, stå lutad öfver staketet och betrakta dem. – Kors, själfvaste baron – stig han på – ska det vara en tår kaffe att värma sig med i kölden? – skämtade gumman. – Jag tackar förbindligt, – sade mannen ceremoniöst och öppnade grinden – jag visste inte, om jag hade den äran att vara igenkänd af min goda fru. Därinne i köket, som naturligtvis åter lämnades oantastadt, placerade han sig med armarna på bordet och hukade sig ned öfver dem. – Ja baron kan konsten han – menade misses Enberg, blinkande försonligt åt Louise, som alltför förargad att ens gitta hälsa, såg på den ovälkomne främlingens orakade fysionomi och ruskiga arbetsdräkt och de spädt byggda händerna, hvilka trots vanvårdnad hade något herrelikt vid sig. – Här ska jag presangtera för honom Tore Hultmans hustru, Hultman, som han var med därborta i skogarna nå’nstans och fångade möss – minns han inte det? Hon är en fin fröken från Stockholm, det ska han tro. Baron Klingenborg steg upp och bugade stelt men fortsatte att ställa talet till den gamla, medan han då och då kastade förstulna blickar på Louise, som för att utgrunda hvad hon gick för. Hvad han sade kom pedantiskt och egendomligt läspande, med petig accent, och talet flöt som melodierna ur en uppdragen speldosa: – Petterson och jag råkade i dispyt igen i går, min goda fru Envall. Petterson är en högst oresonlig karl, jag köpte en pint fin whisky och begaf mig till honom på eftermiddagen; och allt var väl så länge den förträffliga varan räckte, men sedan visade sig som alltid hans brist på edukation, min goda fru.