Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sr dessa talare tacksamhet skyldig för det nit och det intresse de nu visat för frågan, vågar jag dock lill dem sjelfva hemställa, huruvida det är alldeles riktigt, att vid målets sista behandling framkomma med nya förslag, som måste föranleda till svårigheter att sammanjemka Ståndens olika beslut, synnerligast då fråga ur om redactionsförändringar, som mindre röra sak än språket, hvilket af flera värda talare skärskådas med en noggrannhet, som visserligen är aktningsvärd, men som numera i hög grad försvårar frågans slutliga behandling. Hvad sjelfva saken beträffar, så harman bland annat anmärkt, att sockenstämma borde få kallas lill annat ställe, än det, der den vanligen sammanträder. Om i något enkelt fall, såsom t. ex. i fråga om anläggning eller reparation af en bro, eller något dylikt , en närmare kännedom om locala förhållanden erfordrades för sakens rätta bedömmande, så torde man likväl i allmänhet kunna antaga, att de inom socknen boende personer, som uti sockenstämma deltaga, och framför de andre ledamöterne uti sockennämnden, skola äga den kännedom om föremålet för sockenstämman, som genom inställelse på sjelfva stället skulle vinnas. Jag kan således icke antaga det uppgifna skälet såsom tillräcklig grund hvarför sockenstämma skulle få hållas på annat an vanligt ställe. Beträffande en annan anmärkn., nemi. alt sockenstämma bör pålysas 14 dagar innan den hålles, och att således orden ”och minst en vecka" böra utgå, så, ehuru det visserligen är af vigt alt förekomma öf~ verrumplingar, tror jag likväl alt ingenting i det hänseendet är att befara, emedan Svenska allmogen, Gud ske lof, ännu infinner sig så pass mangrannt i kyrkorna hvarje Söndag, att man kan antaga att åtminstone någon person från hvarje hushåll är närvar., som kan taga kännedom om kungörelsen ang:de den föreslående sockenstämman. Att binda händerna på vederbör, sockennämnd, som anhåller om sockenstämma, så att den icke inom kortare lid än 1.4 dagar må sammankomma, anser jag vara oriktigt och i många fall skadligt.
Det gick i svindlande fart ned för backen, och nere i svängen vid ån var det som roligast, när det gällde att ej falla. Småflickorna kommo där, två o c h tvä på sina små kälkar, i stor ångest, när de fingo bakom sig någon af gossarne, som lågo rak långa framlänges på kälkarne och kilade förbi äfven de bästa af flickornas. Men allra muntrast lät det borta hos flickorna Strömmer osh Elna Ruth. Häradshöfding Berner och löjtnant Rude hade skaffat sig en stor dragkälke, och där voro de nu på allesammans; hä- radshöfdingen styrde, och de andra sutto och stodb bäst de fingo rum. Lisa Strömmer och löjtnant Rude kommo alltid bredvid hvarandra, och alltid kräfde situationens faror, att hans arm beskyddande lades kring hennes lif. Kurtisen var i full gång. Lisas blåa ögon spelade .uppsluppet omkring, och hennes skratt hördes ända långt ned på landsvägen. Anna Strömmer och Elna voro betydligt tystare, och häradshöfdingen måste nä- stan uteslutande gifva akt på, huru han styrde; svängen där nere var ej så lätt att komma till rätta med. Elna hade ej råkat Berner ensam, sedan den eftermiddagen de skilts nere vid grinden. Hon var nästan glad däröfver; det var något så lugnt nu, när de råkades. Det var som två vanliga bekanta rätt och slätt, och ändå var det detta lyckliga medvetande, att hon var mer för honom än alla, alla de andra. Det låg där i hans blick, den gled som en smekning öfver henne, det låg där i tonfallet, så lågt och innerligt, när han talade till henne. Hon var riktigt rädd för, när detta förhållande skulle brytas; när det skulle komma till ord och löften emellan dem. Det var så härligt som det var nu. Det var henne, som om hennes kärlek dag för dag växte sig mera. stark just i denna frihet — och hon var så gränslöst lycklig. Nu njöt hon i fulla drag af att sitta där tyst, medan det bar af ned för höjden med en fart, så hon nästan kunde haft lust att känna sig litet rädd, om ej Ivar Berner hade styrt kälken så lugnt och säkert.
Ståndet att fatta beslut, men Hr von Hartmansdorff torde erinra sig, att min reservation i afseende på exporttullarne innehöll, ali jag ansåg öfverflödigt, att Ständerna sig derom yttra, emedan Konungen i alla fall äger rätt att desamma nedsätta eller upphäfva. Således äy detta, såsom mig vill synas, den första frågan ang:de import-tullen, der jag tillstyrkt li. o. Ad. att vidtaga andra bestämmelser, än som förut varit gällande. Hr von Hartmansdorff: Jag ber om förlåtelse att jag anticipera! på Gr. Cronhjelms förtjenst. Jag vill pä intet sätt säga, att han gått längre än han gjort, efter detta är första frågan; men jag förmodar, att hans conseqvens leder honom lill alt göra samma förslås i de påföljande frågorna. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade vidblifva sitt ang:de artikeln Rroderduk, Marle och Stramalj fattade beslut och godkänna 20:de voter:s-propos:n. Ropades starka nej, blandade med ja. H. Ex. hemställde sedermera, om R. o. Ad. instämde i de öfriga Ståndens, ronde denna artikel fattade beslut, samt ansåge 20:de voter:s-propos:n förfalla. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå II. Ex. lillkännagaf, att, vid den sednaste propositionens besvarande, ja öfverrösta nej. 22:dra punkten, ang:dc upphörande af utförselsafgift å ”Brunsten”. Frih. Åkerhjelm: Jag vågar anhålla, att R. o. Ad. ville frångå sitt beslut i detta fall och instämma med de andra Stånden. Gr. Cronhjelm: Sedan denna artikel förevar inom Utsk., hafva upplysningar erhållits, som torde verka derhän, att de tre Stånden frånträda deras beslut och instämma med R. o. Ad.; åtminstone hafva i anleda, deraf åtskilliga af de andra Ståndens ledamöter inom Utsk. förklarat sig föreslå sina Ständ sådant.
Gående på grafven» brädd, såsom menniskan vanligen gör, då hon öfverlefvat 70 år, och såsom den, hvilken aldrig lant och aldrig tänker låna ett öre utur någon privatbank, ej eller deruti någonsin egt eller kan få någon aktie, så är jag af eget interesse obehindrad, att uti det allmännas få yttra min mening om privatbankernas ställning och organisation, samt det gagn eller den skada, de utöfvat för landets prosperitet. Det skall ingalunda förefalla mig oväntadt, om jag, vid mina tankars meddelande härutinnan, påstöter ett så starkt och mäktigt intresse, som ej skyr några medel för att nedsätta deras värde; dock är jag berättigad hoppas, att . alla de Riksdagsmän, hvilka ega någon enskildt fördel af privatbankerna, det desse, mera seende på landets än sitt eget väl, skola anse sig jäfviga att deltaga uti alt öfverläggning, som rörer privatbankerna. 2fi Den X December f. m. Att privatbankerna, vid deras första, ehuru felaktiga och bristfälliga stiftelse, verkat mycket godt, emedan rörelsekapitalet då ej utgjorde 24 mill., vill jag ingalunda förneka, men att de sedermera och i det hela mera skadat än gagnat, vill jag försöka göra tydligt — och skall jag härvid taga den så sädesrika som i allt annat väl lottade provinsen Östergöthland till exempel; — denna provins har, utom sin rättighet till lån utur Riks-diskonten och manufaktur-diskonten, blifvit lyckliggjord med ej mindre än 3 privatbanker och på köpet en hypotheks-förening och en sparbank. — Före dessa privatbankers tillvaro bemärktes öfverallt förmögenhet, välstånd och belåtenhet; genom Götha kanal var der spridt ett behöfligt och måttligt rörelsekapital, och den egendom, bonden brukade, var hans och utan skuld. Privatbankerna upstodo, och hurudant är väl förhållandet nu?
147 är gjordt efter senare hälften af Catiilli feinte dikt (Vivaniiis, mea Lesbia, atque amemus); men i detta fall torde det vara sannolikare, att fru Lenngren för cle tre stroferna Till Sophie anlitat icke Catiillus, utan hans danske efterbildare. Måhända skulle äfven ett par anmärkningar kunna göras. På sid. 126 synes genom ett förbiseende hafva inkommit det tillägg, genom hvilket den epigrammatiska udden, det som Lessing betecknar med “ der A u f s ~ h l u ~ likställes s~~, med Kants “ En spänd väntans upplösning till intet ”. Detta sistnämda uttryck betecknar Karits, för öfrigt icke helt tillfyllest görande uppfattning af det Komiska, och Lessing B sin sida vill icke som riktiga epigram godkänna sådana dikter, i hvilka: ’ der Aufschluss ” saknas. Detta har, som sagdt, antagligen varit ett rent förbiseende, och vi medgifva gärna, att saken är af ringa betydelse. Samma meclgifvande göra vi ock för hvad vi hafva att anmärka om det som säges på första noten å sid. 25 ’ 7. Fru Lenngren hade skrifvit (TiZZ XX den 10 Juli 1799): Ack, iilom kort skall man få se - Din lekamen s&amp; tunn som stickan. Förf. fäster uppmärksamhet vid, att handskriften verkligen har denna läsning, ” ehuru lekumen din skulle vara bättre för versen. ” Ja, otvif ‘ velaktigt efter nutida uttal; men Westes svensk-franska lexikon (Stockholm 1807), ovärderligt just emedan det, och endast det, angifver de svenska ordens accentuering - upptager för det h.är i fråga varande ordet båda, uttalen: lehimen och ldkumen, hvilket senare således annu var brukligt i århundradets början och för öfrigt har sin goda etymologiska raison d ’ etre (Zi7-l~u~; l.2 På sid. 260 förekommer i andra noten ett villsamt tryckfel: analogien i stället för anthologien.
Betänkande_, i anledning af väckt motion, om meddelande af så beskaffade Privilegier för Trelleborgs bj, sorn medföra rättighet att hålla öppna salubodar. Riksdags-Fullmägtigen Tufve Månsson ifrån Malmöhus Län, med hvilken sig förenat Anders Nilsson ifrån samma Län, hav uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet memorial, som till Utskottets handläggning blifvit remitteradt, anfört, att belägenheten af Trelleborgs by, i Skylts Härad och förenämnde Län, erbjuder tillfälle till handel och rörelse, vida fördelaktigare än på flere andra ställen i Riket, der Städer eller Köpingar äro anlagde, utan att häraf någon väsendtlig nytta hemtas, enär den för stället medgifne handelsfrihet ej innefattar rättighet att tillhandahålla köpmannavaror, för upphandling hvaraf ortens invånare, om de vilja begagna fördelen att å närmaste afsättningsställe, Trelleborg, föryttra deras producter, deribland spanmål är den betydligaste, måste företaga serskilde resor till närmaste, dock på 3 eller 4 rails afstånd belägna, Sta - 8 Allm. Bcsv. och Oecon. Utskottets Betänkande N-0 3l. pélstäder, Malmö och Ystad; till afhjelpande af hvilka för ortens rörelse menliga förhållande Motionairen föreslagit, att lör Trelleborg sfi beskaffade Privilegier måtte hos Kongl. Maj:t af Rikets Höglofl. Ständer i underdånighet begäras, som kunde medföra rättighet att hålla öppna salubodar, hvilket förslag Tufve Mänsson under öfverläggningen i Utskottet på det sätt förklarat, som hade framställningen till föremål, att Trelleborg måtte blifva en handelsköping, lydande under Malmö stad.
Nycander för en af honom uppfunnen röst-räkne-macliin. (U. A.) Till Utskottets handläggning har Borgare-ståndet remitterat en af hr L. IF. Henschen väckt motion, hvaruti han fästat liikets Ständers uppmärksamhet å de olägenheter för det allmänna, soin, enligt hans tanke, det vid riksdagarne nu begagnade ornröstningssättet med tryckta slutna sedlar, synnerligast i det förstärkta Stats-Utskottct, medförde genom betydlig tidsutdrägt vid voteringarna och deraf förorsakad tillökning i riksdags-kostnaderne. I ändamål att afhjelpa dessa olägenheter var af professorn vid Teknologiska Institutet B. 0. Nycander, med uppoffring af mycken tid och med dryga kostnader, uppfunnen en röst-räkne-macliin, sorn motionären ansåg komma att i betydlig män lätta och påskynda voteringarnc samt vida mera, än det hittills brukliga omröstningssättet, skydda de voterandes frihet. Då denna machin vore enkel och sinnrik samt, enligt uppgift, jemväl ofelbar, kräfde ej, blott billigheten emot uppfinnaren, utan ock angelägenheten att uppmuntra dem. sorn offrade tid och omsorg får det allmännas nytta, att Staten hulle professor Nycander skadeslös dels för hans i berörde afseende redan hafde utgifter, uppgående, efter motionen bifogade räkningar, till 087 r:dr lii sk. 4 r:st, dels ock för hvad Nycander finge utgifva för att, såsom han åtagit sig, förfärdiga en ny. till detaljerna ytterligare fulländad och i större skala utförd, röst-räkne-machin. Motionären har derföre föreslagit, att professor Nycander måtte, af de till riksdags-kostnader Bih. tilt It. St.
Om nationerna voro solidariska sinsemellan, så att de sträfvade till ett mål, och man aldrig kunde uptäcka något spår dertill att det ena folket sökte förvärfva sig fördelar i politiskt eller merkantilt hänseende på det andras bekostnad, om alla länder voro lika lyckligt gynnade af naturen med en rikedom af produkter, om de hade samma lyckliga läge för handel, om de, i besittning af samma kapitalstyrka, genom politisk öfverlägsenhet och industriel verksamhet bragt sig till samma höjd i allt som framkallar produktion och befordrar afsättning, då tror jag äfven att ett kosmopolitiskt handelssystem kunde försvaras, men derhän hafva vi ännu icke kommit, och kunna icke komma dit; den värde talaren torde derföre ursäkta att hans yttrande icke rubbat min öfvertygelse. Gr. af Ugglas: Frih. Sprengtporten synes särdeles ifrig att få besvarad den af honom upställda fråga, huruvida man bör betrakta tulltaxan såsom en regulator för handeln, eller ej. Att vid en remiss till Bevilln.Utsk:t ingå uti vidlyftig pröfning af denna fråga, anser jag föga tjenligt, enär vid Ut.sk:ts behandling af tulltaxan svaret sjelfmant och oafvisligt framstår. Jag skulle för min del önska, att Frihm, lifvad af sin håg att göra alla rätt, att lika fördela så väl skydd som bördor, vore utsedd ledamot af nämnde Utsk. Han skulle snart inse sin fullkomliga oförmåga — en oförmåga, hvilken äfven det djupaste statsmannasnille, det uti alla ett lands näringars förhållanden och behof mest invigda måste medgifva — att vid det innerliga samband, som dessa näringar emellan förefinnes, kunna följa verkan af en förändrad tullsats hela kedjan igenom. 334 Den 23 November e. m. Jag vill, för att belysa min tanke, anföra ett exempel. Vid mitt jernbruk åtgår lika mångå t:r säd, som jag tillverkar Sk. jern. Höjes nu, af en eller annan orsak, priset å denna t:a med 1 rdr, följer ju oafvisligen att, derest jag icke skall lida förlust, priset på Sk. jern också måste med en rdr stegras.
Utan afseende derå, huruvida den åt 202 § 2 mom. uti 1845 års Bankoreglemente gifna tydning må anses vara den rätta; anser Utskottet likväl, att enär någon anmärkning vid det uti Götheborgs Lånekontor begagnade ränteberäkningssätt icke blifvit af Revisorerne öfver Lånekontoret uti den afgifna berättelsen framställd, Fullmäktige bordt uti sin helhet godkänna den för Direktionen utfärdade decharge. S 9- (Rev.-Ber. § 18.) Angående förre Den uti Revisions-berättelsen omförmälda rättegång emot f. d, Kamereraren^ $ank0_0ml)U(jet vjd Malmö Lånekontor, J. A. Björkman, om utbebalans. kommande af den brist, som, vid utredning af f. d. Kamereraren vid nämnde Lånekontor E. P. Lindstedts konkursmassas tillgångar, återstod af den 6 Banko-Utskottets Berättelse, JM 10. nes balansskald, har, enligt hvad Utskottet inhemtat, blifvit på sådant sätt slutligen afgjord, att, sedan Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hofrätt, genom dom den 3 Maj 1849, med ändring af Under-rätternes i målet meddeldte beslut, Slagt Björkman att beloppet af omförmälda brist, med 11.753 R:dr 28 sk. 2 rst. banko, jemte ränta, till Lånekontoret utgifva, samt Björkman, som hos Kongl. Hofrätten anmält sig vilja draga saken under Kongl. Majlis nådiga pröfning, hvilken ansökning dock, genom Resolution den 2 påföljde Juli, uppå anförda skäl, afslagits, öfver sislberörde beslut hos Kongl. Maj:t fullföljt underdånig klagan; så har Kongl. Maj:t genom nådigt utslag den 12 Februari sistlidet år jemte lästställande af Kongl. Holriittens öfverklagade beslut, förklarat Björkmans i hulvudsaken anförda besvär, icke kunna till pröfning upptagas.
I fall den mindre bemedlade, spm äger Caractcr jemte sin Skydds - afgift skall betala den stadgade afgifkcn för sin titel, bör'wäl efter samma princip den mera förmögne med sanima Caracter, obcräknadt sin utbetalning af behällen inkonlst, äfwen erlägga ätminstone detsamma. Att den förmögnes fäfänga ^. dä man anser det ur en sädan synpunct — skall ffonas, och den mindre bemedlades straff s,är ätminstone för mitt begrep icke billigt. Detta inkast: att ben rike igenom den progressiva förhöjningen anses redan hafwa crlagt nämnde betalning, kan sä mycket mindre antagas, söm den progressiv i förhöjningen blott har afseende pä Summan man ärligen äger att lcfrva af, och träffar alla som erlägga Bewillning efter inkomst - T bclrrn, säledcs äswen den hwilken icke har »ägon Caracter, , 2kf desie tillsamnianlagda skäl har jag i Bewillnings - Ulffottet icke kunnat tillstyrka nägon Caraeters - afgift. Hwatz Den 10 ldctobep. 4039 Hwad Högloft. Bcwillnings - Utskottets arbete för öfrigt widkommer, sä kan det lika litet som nägot annat i sina dctailler wara alldeles sullkoinligt. Genom en allmän pröfning winnes ofelbart mera ljus, och Herr Grosshandla,en. Loniessvn har igenvni ett in gifwil Memorial till Bcwillnings - Utskottet d. 25 September, som nu säsom en Bilaga medföljer Utskottets Bewill,Ungs-project, ibland aniat, ölmen förcsiagit ben förändring, att alla Embctsmän skola uti Skyddsafgift efter Lax rings-mäns bcpröfwande erlägga af deras h,la ärliga inkömst af Embetct cn-ot hivad de efter Maximi Tabellen af lika Gumina inkomst om I ben more bchällen borde betala, och pä detta.sätt blifwa bäde jämnare och ännu lindrigare taxerade'ätl .Skydds - Tabellen Innchäller.
Krigsstyrelse är befallning utgången till regtts-cheferne, att yttra sig deröfver, huruvida det är möjligt att åstadkomma arrestrum å ställen, som vederbör. Uti garnisonerne ar det icke omöjligt att tillämpa stadgandet, som innehålles i nyssnämnde circulär af 1812. Jag tror derföre, att Hr Cederschjöld, som handlägger juridiska ärenden inom Stockholms garnison, nogsamt måtte känna, hvad utrymme, som skulle erfordras för att bereda tillräckliga fängelser för detta behof. Hvad beväringsmanskapet beträffar, så är det underkastadt samma straff, som den egentliga soldaten, från den stund det är uppbädadt till exercis; och det måste förblifva vid det förhållande,-sorn hittills ägt rum, örn man skall kunna vänta ordning i tjensten bland beväringsmanskapet. Hr Cederschjöld: I anleda, af det tillägg, jag gjorde vid min motion, alt om den icke kunde vinnabifall i sin helhet, det måtte stadgas, att prygelstraffet icke mätte användas förr, än mörk arrest flera gånger, utan åsyftad verkan, blifvit försökt, har den siste talaren anmärkt, att sådant redan funnes stadgadt i 1812 års circulär. — Detta är ett misstag. Uti 4 §:n af nämnde K. circulär stadgas nemi. att alla mindre fel och förseelser, som på ett eller annat sätt afvika ifrån ordning och reglementers föreskrift, skola bestraffas, första gången, med arrest, högst åtta dagar; andra gången med arrest i mörkt rum, högst åtta dagar, eller om tillfälle dertill icke gifves, med fängelse vid valten och bröd, högst sex dagar; samt tredje gången, innan således mörk arrest mer än en gång blifvit den felaktige såsom bestraffning ålagd, med högst tjugufem prygél.
Betänkande af den 10 October l8>o, innefattande förstag till rättelser i Tryckfrihets-Förordningen, samt wid samma Betänkande gjorde anmärka ringar, bestöt Högloflige Ridderstam och Adeln att detsamma aterförwisa, samt derjemte till Utskottet remittera Kongl. Maj:tS Nådiga Proposition rörande Tryckfriheten, för att i sammanhang mev berörde Betänkande af Constitutions-Utstcttet behandlas, Vt su^ra. Idx strotocollo, O. 8j!versto!^e. Utdrag of protokollet, hållet hos Högw. Prest: Gtä.rdet, wid Urtima Riksdagen i Orebro, hen r Junit 18-2. S» D, Upplästes Expeditions-Utstottets den zoike sisiledne Maji, afgifne Memorial, rörande Expedition - Den i Junit.' 427 tronen af den Instruktion för Riksens Ständers Revisorer öfwer StatsBancooch Rnsgälds-werten, hwisten wid Riksdagen i Stockholm i8'ob!ifwit stadgad, och bestöt Prest?Ståndet, under åberopande af sitt den ryche Martu '8 ro lill berörde Jnstruction lemnade bifall, att med gillande af hwad U-lkottct i oswannämnde M,nwrial hemställt, den af Utstottet förestagne rcdactionen af samma Instruktion godkänna. Vt su^ra. Ilx strotocollo, ch U Utdrag af protocollet, hältet hos Hogw. prest-Ståndet, wid Urtima R.ksdagey i Orebro den l Junti 1812. SD. S betraktande af den utmärkta båtnad och de fördelar, hwilka Fäderneslandet bär kunna påräkna af Kongl. Masits Nådiga Författning, an, gående Inrättningen af en Swenst Landtbruks-Academi, ansag Prest »Ståndet för sin del, det för Riksens Ständer wara en behaglig skyldighet, dels att medelst en underdånig Tacksägelse-Adresie lil!
Nästpåföljde tisdag var han åter segelfärdig med ny last af 200 tons eller 3,5oo SkS jern; då deremot vid samma tid ett Svenskt fartyg använde 3 veckor att inlasta 2000 Skåf. När den hushållning och, om jag så får säga, förståsigpåarekonst, som i andra länder äger rum, jemväl hos oss gör sig gällande, tror jag, att derigenom skola beredas fördelar, som icke kunna uppvägas af hvilka lättnader för skeppsbyggerierna som helst. Gr. Cronstedt: Jag ber att få lemna några upplysningar i ämnet. Convoj-commissariatet har 2 gånger hos K. M. begärt nedsättning uti convojafgiften, och Konungen har bifallit en sådan. Sisth år gjordes ytterligare hemställan om nedsättning; men att alldeles borttaga denna afgift, anser jag omöjligt för närvarande. Afgifter utgå nemi. ännu med 20,000 R:dr till Marocco och 8000 R:dr till Tripolis, förutan presenter till Tunis; och det öde, som förestår Algier, torde ännu vara ganska tvifvelaktigt Det torde lika väl kunna åter intagas af Turkarna, som bibehållas af Fransmännen; och för min del tror jag icke, att de handlande skulle vilja vägra att betala en afgift, som för vår skeppsfart bereder lika skydd, som alla andra nationer åtnjuta. Frill. Åkerhjelm , Gust. Fredr.: Mig synes Gr. Cronlijelms anmärkning, såsom innefattande fråga om convojafgiftens upphörande, nära nog likna en ny motion. Jag medgifver, att betydliga afgifter vidlåda vår handelsrörelse; men jag kan icke föreställa mig en sådan rörelse utan åtföljande afgifter. Den handlande kan alltid göra sig betäckt genom varuomsättningar, och consumenten får alltid ersätta honom. Men Gr Cronhjelm liar. trott, att de vår handel åtföljande omkostnader äro drygare än i andra länder, och jag ber att i detta afseende få emot Hr Gr:s framställning citera ett exempel. Då jag var Chef för GeneralTullstyrelsen kom jag att närmare undersöka förhållandena uti omförmulda afseende.
Ack min vän, jag har öfverskattat mig sjelf, jag visste icke hurudan jag var förrän nu! Nog håller jag henne ännu kär – ack ja – men ... saken är den, att jag icke mera kan älska som förr. Jag är trött och missmodig. För att vara upprigtig, är det lif jag nu för outhärdligt. Det der enformiga arbetet, det der oupphörliga talet om penningar och affärer tröttar mig, dessa banktjenstemän med deras småaktigheter och affärsbrådska äro mig antipatiska, jag vantrifves, jag är icke född till krämare ...» Constantins aristokratiska näsa rynkades, och han gjorde en föraktfull rörelse med handen. »Jag känner att jag har något af de gamla riddarnes blod uti mig; jag tycker om min sabel och min uniform, men jag tycker icke om pulpeten och pennan. Jag är en don Quixote, jag vet det nog, och jag kan ofta skratta åt mig sjelf. Ser du», fortfor han efter ett ögonblicks tystnad, »under dessa fem år har jag sträfvat och arbetat, och under dem har jag gjort mig qvitt hälften af mina skulder, och betalt en utländsk resa för min fästmö, hvars bröst var angripet – om tre år således ungefär – så vida hon ej åter måste resa ut – kan jag tänka på att gifta mig. Men vet du hvad som också skett under dessa fem år?» »Nej.» »Jo, jag har alldeles förlorat lusten att lefva. Jag spekulerar dagligen på döden, jag längtar efter hvila, mörker, glömska. O, säg mig», fortfor han, i det han grep min hand och lidelsefullt kramade den, »vet du hvad det vill säga, detta förfärliga, att känna hur man så småningom kallnar af? Att försöka hålla fast värmen, att jaga upp sig till en osann glöd, och under tiden känna hur värmen glider bort, hur det blir allt kyligare och kyligare? O, det är detta, som gör mig förtviflad, detta, att jag mist entusiasmen ...» »Lugna dig, min stackars vän», sade jag och försökte dämpa hans sinnesrörelse. »Vi måste taga lifvet sådant det är.»