Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande vidare de utgifter, som varit bestridde, i och för fredsverket med Barbaresk-staterne 58,573 R:dr 16 sk., samt tractamenten lill Consuler och Consulats-Secreterare å Barbaresk-kusten 30,053 R:dr 16 sk.; så ehuru, efter de förändringar, som inträffat vid Barbaresk-kusten sedan år 1830., denna utgift icke torde hädanefter komma att erfordras lill lika stort belopp som tillförne, anser Utskottet någon nedsättning deruti likväl för närvarande icke kunna tillvägabringas; hvadan Utskottet, med afseende jemväl å möjliga omvexlingar uti kursförhållandena, tillstyrker, alt en rund summa af tillsammans 90,000 R:dr B:co må i detta afseende varda å stat uppförd å den Hufvudtitel, som, vid fördelningen af Riks-Stniens nuvarande Titlar, kommer att tillhöra Utrikes Siats-Ministerns föredragning inför Konungen i Siats-Rådet, samt att Rikets Ständer derjemte matte i underdånighet uttrycka den önskan, att ifrågavarande summa måtte kunna, i följd af de sedan 1830 å Barbaresk-kusten inträffade förändrade förhållanden, , framdeles nedsättas.
IVIuj:t8 ooli !3iliet8 I^umniu,-Oolle^inm i iinderduni^Iie! unnnilt, ult, 8edui> nvli^en 2.ne l-tun-l Oolle^ii I^edunioter, Ixummu,-tiuden ^'t-M-eZ-o/tM oc!i i un8ee,nle till ^jnlidoiu !-e°ui t oel^ erliullit tjen8t lediZliet, ett -Ivukt loit-,II in, utVen intrussul tor en tredze I^edumot, ^dvoeut-IHeulen 2. //nsvs/^rvvL^ Iivil!<en l>»8 Oolle^iom ^i^vit tillliunnu oell med I^i!iurel>el^» 8tv,I<>, det liun, 80m, eidi»t leonel. itret^ven clen ,8 Oeeenil-er 1837, den 8 dunnuri 1839 oell ilen 2-i dunnuri dettu är, sätt 8i^ utt 8u8om udjunnerud I^eilinnot deltu»a i Lolle^ii ^öiomäl oelIntrudu I)e^ui tenn-nt8-(dietei oe ineil urendenu8 toredru^nin^, xuint <lerk. -1trr in,.Irr den 9 »u8tfoi llntne 8t.>i-t6m6k.-ijemväl I-litUt i käller tu,ordnud k,tt, onder Ixummur-I^u-Iet /n/v/e/-o/-MV tjen8tl6di»l,et till Ootol-er mäin-il 0U8tu ur, denne8 I^u m mur-l3ud8-^.m luete torvultu, vöre ut ultnmmen 8julili»Il6t NÖd8uln,d utt ined dennu ät Iionom 0^^)dlgANU t> Ui;nur6 tjei!8t^orin^ o;-^>lioru; utt 8uloniIu inom den liortu tiden ut 3:ne munuder ieliL mindre un Indtvu untulet ut t3oIIe»ii I^edumöter mä8t tor 8julili^liet tor lungre tid tiun I jen8l^örin-; ut^u, livuri^enom OolleAmm l-lisvit I-ruAt i de8to 8tö,re t'ö,Iugenl-et lin»öromulen8 t-eköri^u 8li6tunde, 80m LoIIeZnim sor det nui vui uri^L ielko vore i tilltullk; utt i untlertiuni^liet töi vLlu uu^oi! till 8 Xo/rF-/. ^V:o 96. cken ackjunetion, ^.ck voeat-Lisealen //avve/^rvvt nöckgat8 bänträcka, än minckre till cket 8ei'8kilckta biträcke, 80m pä bouour ankommit, innan Lammar-kiäcket ^ö>?reöo/rmv
Jansons äfvensom A. J. Sandstedts från Jönköpings lån i Utskottets Betänkande Nio 8 omförmälda motioner, afseende, den förres, att Rikets Ständer ville i allmänhet antaga bestämmelserna i 1854 års tulltaxa, och den sednares, att den af Rikets sednast församlade Ständer beslutade tulltaxa måtte förblifva bestående. Hvad nu till en början angår det slag af Bränvin och Sprit, som åstadkommes af vindrufvor; så enär, genom den med Frankrike under den 14 Februari nästlidna år 1865 afslutade och af Rikets Ständer godkända handelstraktat, tullen å sådan vara, när den är tillverkad i Frankrike och derifrån sjövägen direkte hit till riket införes, redan blifvit bestämd. lära motionerna, i hvad de kunnat afse dylikt sålunda hit inkommande Franskt bränvin, hafva förfallit.
Och så var den, den tunga, krokiga skogssnöstormen, den som har tusen händer och ett kvävande dok i varje hand. »Fram, min häst, fram!» Brand flög. Men det vita bakom oss snodde ihop sig till en sotsvart pelare, kröp, ringlade sig under träden — tog språng! Så ett sjudande, vyssjande, vinande, pipande ljud — pelaren var över oss! Inom kortare tid än du hinner sänka ditt öga var Brand, jag och släden hopvispade till en enda vit jättehög. Oron, ögon, händer, fötter — allt kändes som bortryckt från mig. Vad betyder en snöstorm på isen mot en skogsstorm? På isen kan man fly. Jag vet inte riktigt hur jag lyckades arbeta fram Brand ur snöberget, men jag lyckades. Medels den yttersta ansträngning fick jag ur selpinnarna — så ryckte jag honom loss ur fimmelstängerna, vände hans huvud mot isen och gav honom det första slag han någonsin emottagit av min hand. Jag visste ju, att ensam kunde han rädda sig ... Vad mig angick — så ... Du vet ju, att människohjärtan också ha sina missväxtår? Just det året hade jag lidit både frost och hungersnöd. Vilan under det vita tycktes mig som en ljuvlig dröm. Men kärleken, som betvingar allt, betvang även mig, kärleken från ett fattigt djur. Brand gnäggade våldsamt och drog begärligt in luften från den frälsande sjön, men så vände han sjön ryggen — ställde sig från vinden och lade huvudet skyddande på min axel. Sådant orkar värma livsviljan. Om det så bara är en fågelstackare, som älskar en, så får man krafter. Kort därpå rev stormen en bit bergvägg bar, då visste jag genast var vi voro hemma. Jag tror nog att det var sju mäns arbete jag utförde den gången, men en stund senare var jag, Brand och släden i säkerhet i en liten håla, där skogskörarna i regel lade upp de torrvedsknippor, de alltid brukade kasta på vedlassen till tändämne åt mor. I tre dygn fingo vi sitta instängda därinne, kampen och jag, medan gråbenen tjöto och glävsade rakt över våra huvuden. Hade bara Brand gnäggat så ... Men han var för klok, min häst.
Hvad nu den första punkten af Ijlskts utlåt, serskildt angår, så är der frågan om att, i st. f. ett bestämdt utsättande af staden Köping såsom den punkt hvarifrån jernvägen skulle utgå, skulle 438 Ben 27 Augusti e. m. man utsätta endast någon punkt af Mälarens strand. Deri ligger således redan en ovisshet. Frågan om Skebäcks hamn vid Orebro liar man alldeles förbigått, hvadan frågan om jernvägens sträckning mellan Örebro oell Skebäck förfaller, och hvarigenom Orebro således väl bar en jernväg, men icke lill sin hamn vid Hjelmaren. Man har äfven gjort en annan anraärkn. vid denna punkt, nemi.: att det icke är tydligt om vid nettoinkomstens beräknande af jernbanans afkastning, bolaget får afdraga någon ränta för den skuld hvaruti bolaget kan komma. Vidare är anmärkt att tiden af 40 års amorlissement är längre än den bör vara och att dén borde stadna vid 38 år. Man har sagt, att del sä måtte vara meningen, ali man icke kan tro annat än alt amortissementet skall upliöra när . kapitalet är be t a I dt, men motsatsen står likväl i Ulsk:s utlåt. Man har ytterligare anmärkt alt 1852 års slut är en för kort lid för börjandet af jernvägens anläggning, och att det borde utsträckas till Juni månad 1853. Jag får äfven fästa Ii. o. Arks upmärksambet på att detta Utsk:s förslag lägger hinder i vägen för verkställigheten af det Ständernas beslut sorn fattades i afseende på jernvägen emellan INora oell Orebro; eli hinder för det bolag, sora der är, om icke futllecknadl, dock nära att blifva det, att verkställa de förberedande arbeten som det ämnat företaga. Utsträcker man tiden ännu längre, så lägger man ytterligare hinder i vägen för detta redan i görningen varande bolag, man upskjuter eller motverkar helt och hållet det gagn som Ständerna afsell genom det beslut som förut fattats.
Tillkännagafs att PresteSt:t bifallit gm samt att BorgareSt:t, som gillat inom. 2 enl. Utsk:ts förslag, för mom. 1 antagit följande lydelse: »Röstegande vare berättigad att sin talan och rösträtt i kyrkostämma genom fullmakt på annan person öfverlåta; dock må ingen, på grund af fullmakt, föra talan och rösträtt utöfva för mera än en röstberättigad». Hr Hjärne: Jag ämnar vid denna g icke göra något yr kande, men jag ber att få erinra derom, att i den motsvarande t)en 9 Oktober. 139 §:n i förslaget ang:de kommnnal-styrelse på landet beslöt R. o. Ad. den ändring, att ordet »men» skulle utgå. Hr von Koch: Efter hvad iag vill påminna mig, har Hr Hjärne rätt deruti, att ur den analoga §:n uteslöts ordet »men». Jag tror att så äfven här bör ske, och anhåller således om borttagande af ordet »men» i j§:n, för så vidt jag ej misstagit mig om R. o. Ad:ns beslut rör:de den motsvarande §:n uti det första förordningsförslaget, hvarom uplysning torde mig benäget meddelas. I ani. häraf uplyste H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att 12:te §:n uti förslaget till förordning om kommunalstyrelse på landet blifvit af R. o. Ad. bifallen etil. Utsk:ts förslag. Gr. Mörner: Denna g godkändes af R. o. Ad. utan för ändring. Hr von Koch: Efter den uplysning, som nu blifvit lem nad, att uteslutandet icke skett ur 12:te §:n, afstår jag från mitt yrkande. Ordet »men» är visserligen enligt min åsigt alldeles öfverflödigt; men det skadar dock ej att det står der. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. bifölls §:n enl. Utsk:ts förslag. §§:na 0 — 12. Tillkännagåfvos vara antagna af MedSt:n samt biföllos. § 13 enl. Utsk:ts förslag.
R:dr 1317: 8. — en täckt StenkolsFyr dito ,067. — —" en LampFyr dito 673: 24. — Den 4 Junii e. m. oberäknadt Fyrbetjeningens aflöning och Fyrarnes årliga reparationskostnad. Då man jemför dessa ' underhållssummor, så synes att lysningskostnaden för en Lampfyr utgör närmare -f:del mindre än en täckt, och nära hälften mindre, än en öppen StenkolsFyr. För att förändra en öppen StenkolsFyr till en vanlig LampFyr skall en Lanternin derå inrättasj hvilken, enligt ingifne Förslager skulle kosta af gjutit Jern, omkring. R:dr2Öio. roen då stommen göres af Ek, och endast fensterbågarne med deras tillbehör af smidt Jern, kostar den ig5o. — Till hvarje LampFyr behof vas, efter localens beskaffenhet, jninst 3 och högst 6 st. paraboliska plaiterade speglar af 3o tums diameter med tillhörande argandska lampor, kosta per stycket circa . , . 233: 16. — Af bifogade uppgift inhemtas, att 8 st. af behofvet påkallade LampFyrar höra nybyggas, och att 9 st. StenkolsFyrar höra förändras till LampFyrar, och uppgår summan till dessas så väl nybyggnad sorn förändring, enligt af mig till Kongl. Förvaltningen af SjöÄrenderne ingifvit Förslag, lill omkring 100,922 R:dr Banco. Den 4 J u n i i e. m. TJti Kongl. Maj:ts Nådiga Stat för Fyroch KänuingsBåkarne jemte andre Sjömärken, liar under dessa 5 sistförflutne åren endast blifvit bestå dt per medium årligen Till Fyroch KänningsBåkars nybyggnad och reparation R:dr 2458. Till Säkerhets-anstalter 4°8* Då nu 12 st. Kongl.
Hon var dock ej blind för de vådor, som .kulina uppstå genom en missriktad. Irvinnoemancipation, genom den Lilrställighet könen emellan, som kan oskära den kvinliga renheten. Hon. tiilde ej någon fläck, något lyte på ' d&amp; kvinnoideal, hon tänkt sig, och tog därför till valspråk redr rika Bremers yttrande: .det är den sanna e~nancipationen, som skall skydda oss för den falska ». Ibland de uppsatser af S. L-d, som ådrogo sig en valförtjai~t uppmärksamhet, voro de, som karakteriserade vissa framstående författare, mest genom väl valda och sanmanförda utdrag af deras arbeten. I dessa studier gjorde sig Sophies förmåga af kombinering och gr~~ppering väl gällande, och de kunde vara a t t rekommendera äfven å t var tids mera kritiska och br8dmogna ungdom såsom en instr~&amp;tiv och intressant läsning, ägnad att skärpa tanken och sofra omdömet. Sålunda behandlade hon Maca~~lay, Geijer, Pascal, Charlotte Bronte m. fl. E n artikelserie, kallad, några tidsbilder från17: de år.huiidradetr, där förf. )) p % liäfdens och folksiigneiis grnnd vill teckna några historiskt kända kmakterer, grupperade kring en af den tidens märkvärdigaste kvinnor » (Margareta Ascheberg), visade stor talang äfven i den berättande genren. Denna serie blef dock tyvärr alclrig fullboïclad. Under den ofta återkom.innnde r~~briken, » Vår lektvm, länmade S. Ld ailvisiiiilgar p % goda böcker. Detta stundom i förening med utdrag ur de författares arbeten, på hvillia hon särskilclt ville fasta sina lasarinnors uppmä,rksainhet. Å t biografien inrymdes i tidskriften en aktad plats. Båda re~lalit~iserna vinnlade sig om a t t göra sinn Iiisarianor bekanta med kvinnor, som utmärkt sig i en eller annan riktning.
Af hela tillverkningsbeloppet, som utgjort i medeltal för år 78,030 Sk# 24 L# 16 #, hafva de Uddeholms bolag tillhörande 4 hyttor åstadkommit omkring 20,000 Sk# årligen; en följd af de derstädes införde förbättringar i processen samt den omsorgs - 16 fullaste uppmärksamhet vid allt, som på handirringens utveckling kunnat hafva iflytande. Jemför man malm-uppfordringen och tackjerns-tillverkningen, så enär till produktion af 1 Sk# tackjern anses åtgå 1 tunna malm, som öfverhufvud häller 50 procent och väger 2 Sktt, skulle till de producerade 78,000 Skepp, tackjern hafva blifvit använde 78,000 tunnor malm, men malm-tillgången är endast upptagen till 74,000 tunnor, och har denna skillnaad otvifvelaktigt uppkommit genom en för låg beräkning vid plockoch vask-malmens reducerande till bruten malm. De mekaniska forbättringarne vid tackjerns-blåsningen hafva hufvudsakligen bestått i anskaffandet af starkare och bättre blås-machiner, varmapparater för blästerns upphettande och på några ställen rostugnar. Att sådant medfört stor fördel synes bäst deraf, att blåsningsdygnens antal förblifvit nära oförändradt, under det tillverkningen betydligen ökat sig; och att tackjerns-ti11 verkaren under de ifrågavarande åren med ett medel-försäljningspris af 8 R:dr 16 sk. Banko för Skeppundet, haft vinst på sin vara, kan lika litet betviflas, som att en ännu större behållning stadnat hos grufägaren, då malmpriset varit 3 R:dr till 3 R:dr 16 sk. samma mynt för bruten malm. Kol-åtgången för tackjerns-blåsningen torde väl icke kunna antagas liögre än till 12 tunnor för Skeppundet, i följd varaf årliga kol-konsumtionen bestigit sig till 78,000 läster, men denna qvantitet kunna dock Bergslagens skogar sannolkt icke i framtiden lemna, hvarföre kolbesparing, genom förbättringar i rostugns-methoden, är nödvändig, så vida den höga tackjernsproduktionen skall hädanefter kunna fortfara.
St. hos K. M. anhålla om Dess nåd. autorisation för verkställandet af en utaf dem, på grund af 72 § Reg.F., beslutad åtgärd i afseende på Bankens förvaltning. Betänkligheterna i detta fall hafva dock egentligen uppstått hos mig i följd af det sätt, hvarpå vi vid denna riksdag erfarit, att Konungens rådgifvare tolkat R. sist församläde St:s anhållan om K. M:s autorisation för Riksg.cont:s styrelse att upptaga det s. k. silfverlånet å 2,000,000 r:dr specie. På grund af denna anhållan hafva nemi. Konungens rådgifvare förklarat beslutet om nyssnämnda lån varit af K. M. sanctioneradt och följaktligen icke kunna, utan Dess dertill lemnade bifall, af R. St. upphäfvas. Jag har ansett mig böra inför det Stånd, jag tillhör, öppet uttala den åsigt, enligt hvilken jag, såsom iedamot af BancoUtsk., vid denna frågas förevarande derstädes både yttrat mig och röstat. I händelse R. o. Ad. skulle återförvisa detta mål, hvilket jag för min del tillstyrker, torde hvad jag nu yttrat få medfölja detsamma till Utsk., hvarest jag då ånyo kommer i tillfälle att närmare utveckla mina åsigter ronde ifrågavar. ämne. Hr Rosenblad, Bernh.: Enligt nu gällande lagstiftning erkänner jag, att R. St:s Bank, för att skuldsättas ineller utrikes, icke behöfver någon annan föreskrift eller annat medgifvande än R. St:s. Beklagligen äger en likadan lagstiftning, efter närvar, förhållanden, rum i afseende på Riksg.cont. Jag vill lemna oafgjordt, huruvida det är lämpligt, att Ständerna äga en sådan rättighet. Förhållandet är emedlertid sådant. Alen här är fråga, huruvida Konungens medverkan eller Konungens namn kan underlätta credils erhållande å utländsk ort. I det fallet får jag anföra, hvad en stor utländsk bankier svarade mig. Han svarade nemi.:
Herr Tham Kär vidare anfört, att Svenska jordbrukets tillväxt, daterar sig ej från realisafionsperioden, utan från Riksgåldssedels-tidehvarfvet. Jag äger ej nog speciel sakkännedom, för att kunna granska riktigheten af denna uppgift. Men om så skulle vara, hvilket jag för min, del anser troligt, så torde Herr Tham erinra sig, att sedan 1776 års realisation återbragt ordning och förtroende inom näringarne, likväl tid behöfdes för att läka de sår mer ån 5o, års villervalla och oupphörliga vacklingar åstadkommit, och jag kan i anledning häraf ej tillbakahålla uttrycket af mitt hjertås lilliga önskan, att vårt Fädernesland nu ej måtte lika långe blifva hemsökt af den svåra landsplågan : ett vacklande myntvärde, så att vi, når en gång ordningen Den i4 April. blifver återställd, ej behöfva för lång tid att låka de gamla såren, innan vi kunna skörda frukterne af det återställda båttre förhållan^t. I anledning af hvad Herr Grefve von Rosen förmenar hafva varit de grunder, hvarpå framledne Riks - Rådet Liljencrantz stödt sin realisation, så får jag deremot yttra, att jag anser hufvudsakliga grunden, hvarpå nämnde stora Statsman byggt sin, redan 1772 uppgifne realisationsplan, hafva varit Rikets oundgångliga behof deraf, då således alltid utvägar för verkställigheten skulle kunna med förmon anskaffas; och får jag äfven erinra, att indrägt igaste tidpunkten för Ostindiska Oornpagniets handel var dess första epok, ända till början of jyöodalet, då stundom ända till 60 procent årligen utdelfces å actierne : en tid just utmärkt genom sina vacklingar i Sveriges mynt och näringsförhållanden. Hvad stöd Herr Grefven trott 1776 års realisation vinna, genom omtankans rigtande åt jordbruket medelst Kronobrännerierne, och dymedelst vunnen minskning i spannmålsimporten, torde bäst kunna inhämtas af de officiella tabeller, som visa, att under de år, sorn närmast följde på den olyckliga inrättningen af Kronobrännerierne, spannmålsimporten varit vida större ån vanligen både förr och sedermera.
Utskottet har inhemtat, att uti ofvan uppräknade och jemväl åtskilliga andra landthamnar finnes tullbevakning, men alt densamma är allt för ringa för att, derest ifrågavarande förslag bifölles, förekomma tullförsnillningar; att de vid sådan tullbevakning befintliga tjenstemän ej äro lika qvalificerade som de vid tullkammare anställde; att, derest tullkammare vid hvarje landthamn skulle inrättas och behörigt antal tjenstemän dervid allönas, kostnaderne skulle blifva vida större än den vinst Slaten förut har; att genom Kongl. Brefvet den 5 och Kongl. Kommers-kollegii kungörelse den 31 December 1827 medgifvits, att uti Siitö, Katthammarsvik, Rone, Kappelhamns och Klinte landthamnar på Gottland finge tillsvidare, under vissa vilkor, alla varor, som efter författningarne voro i allmänhet till införsel lofgifne, importeras och förlullas, men att i stället för de i nämnde fem landthamnar anställde strandbevaknings-uppsyningsmän, inspektörer derstädes skulle tillsättas, samt att berörde rättighet genom Kongl. Brefvet den 28 Augusti 1828 utsträcktes till Ljugarns å Gottlands östra kust, emellan Katthammarsvik och Rone, belägna landthamn. Vid öfvervägande häraf, och enär Utskottet icke betviflur del Kongl. Maj:t, i händelse befintliga statsmedel sådant medgifva, i Nåder lemnar andra hamnar i Riket samma frihet som blifvit sistuppräknade sex hamnar å Gottland medgifven, derest ansökning derom framställes, får Utskottet vördsamt hemställa, att ifrågavarande förslag ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. A. P. Andersson har andragit, att af behofvet vore påkalladt, att fabriker, som för deras rörelses bedrifvande införskrefve sina rudematerier från utrikes ort och vore belägna inuti landet, berättigades att få med fartyg gå directe till fabriken, om så ske kunde, eller i dess granskap för att lossa fartygen, utan alt nödgas verkställa detta vid den till inloppet närmast gränsande tullkammare.
RegeringsFormen, hvars tillämpning så lätt föranleder till tvekan om rätta meningen, och hvars tydning, nu, som vid andra tillfällen, kan lora till ett ändamål, stridande mot det, Lagstiftaren med detta stadgande åsyftat, att tillskapa flere adliga åtter i stället för färre, uppgjorde ConstitutionsUtskottet vid 1820 års Riksdag ett förslag till förtydligande af förenämnde §., hvarigenom den skulle få en ordalydelse, som på en gång vöre verkställbar, och uppfyllde Lagstiftarens afsigt. Uti 3:dje samlingen af Bihanget till RiksStåndens Protocoll, finnes denna förklaring införd, och lyder sålunda: Ej må Adelskap eller Friherrlig eller Greflig värdighet, som hädanefter förlänas, tillfalla flera än den, hvilken Adlad eller upphöjd blifvit, och, efter hans död i rätt nedstigande, led efter led, hans ölsta manliga Bröstarfvinge af äldsta grenen, samt, efter dennas utgång, Stamfadrens närmaste manliga afkomling af då lefvande äldsta slägtgren, och så vidare. Den 17 November. 63 Om genom arf Adligt st tind tillfället' den, som vedan blifvit deruti sjelf upphöjd, eller genom närmare Arf insatt, upphörer hans eget adelskap, så framt detta icke är af högre värdighet, i hvilken händelse Stamfadrens Adelskap öfvergår till närmaste slägtgren; finnes ingen sådan, utslockne Attén. 1förklaras någon sitt Adel skap förlustig, tillfälle detsamma den, sorn dertill, enligt här stadgade grunder, närmast berättigad är. Som dotia ConstitulionsUtskoltets förslag nu snart kommer lill antagande eller förkastande att afgöras, hemställer jag hos Ridderskapet och Adeln, om det vore lämpligt, att genom någon förutgående pröfning af förevarande antecknings fråga, binda händerne på sig vid grundlagsförslagets afgörande, och om icke den utväg att uppskjuta den i dag föredragne fråga tills nämde nya förslag blifvit afgjordt vore lämpligare att vidtaga. Jag finner väl, att den uttagne
Då donna nya nattbevaknings-inrättning beräknats kosta 44,100 R:dr årligen, ocb således utöfver dertill från Brandvakts-Kassan ocb öfrige från husägarne disponible tillgångar, till belopp af 33,009 R:dr, erfordra ett bidrag af 10,791 R:dr, både husägarne ocb stadens Brandförsäkrings-Kontor åtagit sig, att, till fyllande af detta behof, under två år från den dag, då den nya nattbevakningen trädde i verksamhet, erlägga en ökad brandvakts-afgift, uppgående på det hela till En R:dr af hvarje Tusende af fastigheternes taxeringsvärde; men dervid hade Brandförsäkrings-Kontoret för sin del fästat det vilkor, att under tiden icke någon förändring finge äga rum i de tre af Stadens Militär-Korps serverade Brandsläcknings-Sprutors verksamhet, så att desamma, såsom tillförene, vid eldsläckningstillfällen blefve att tillgå och, under nödigt befäl, af tillräcklig personal utan någon särskild kostnad betjenades; och sedan, i anledning deraf, Styrelsen för nya nattbevakningsinrättningen i skrifvelse till Öfver-Ståthållare-Embetet den 7 Oktober 1846 föreslagit de grunder och bestämmelser, som för den nya nattbevakningens Öfver-Ståthållare-Embetets Femårs-Berättelse för åren /843—l&4j^ 26 deltagande i stadens brandsläckningsanstaller borde följas, men Brandförsäkrings-Kontorets Direktion och Öfver-Styrelse, som häraf erhållit del, ansett berörde förslag icke vara ändamålsenligt eller antagligt, och derföre funnit det af Kontoret vid den förhöjda Brandvaktsafgiftens betalande fastade vilkor, hvilket ej finge förfalla, icke vara fullgjord t, samt Öfver-Stålhållare-Embetet icke kunnat förslaget godkänna, afgaf bemälde Styrelse till Öfver-Ståthållare-Embetet i skrifvelse den 12 Juni 1847 det förklarande, att, med afseende på otillräckligheten af de till Styrelsens disposition ställde tillgångar, det för Styrelsen vore omöjligt att med den nya nattbevakningspersonalen åstadkomma sådant deltagande i brandsläckningsväsendet, som Direktionen och Öfver-Styrelsen för Brandförsäkrings-Kontoret fordrat.