Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Serafimer-Ordens-Gillet till hvarje Län i Riket ett visst belopp, hvilket tillsändes Konungens Befallningshafvafvande för utdelande dels till faderoch moderlösa harns fosterföräldrar dels till fattiga föräldrar, som hade egna harn att uppfostra ; att från början dessa medel, som utgjorde omkring 12,000 R:dr Banko årligen och som uppkommit dels genom anslag af kronotionde, dels genom enskilde donationer, varit anslagne till underhåll af ett barnhus i Malmö; Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o iO. 9 Malmö; men att, till följe af Kongl. Maj:ts beslut dea 9 Juli 1789, detta barnhus hvarest endast ett mindre antal barn kunde njuta vård, blifvit upplöst, i ändamål att med dess tillgångar finna utväg för uppfostrande af flera barn, genom deras utackorderande lill vård bos fosterföräldrar, i hvilket hänseende instruktionen för Serafimer-Ordens-Gillet den 28 April 1791 stadgade, det Konungens Befallningshafvande skulle bos Ordens-Gillet anmäla faderoch moderlösa barn, hvilkas anhörige icke förmådde dem underhålla, samt gifva förslag å dem, sorn ville barnens vård och föda sig åtaga, då för ett barn intill 6 år gammalt hestodes 32 sk., derutöfver tili 10 år 24 sk. och derutöfver till 14 år 16 ?k. för hvarje månad, efter hvilken grund utdelningen nu ock egde rum. Det vore dock klart, att ingen ville mottaga andras barn till vård och uppfostran för en så ringa betalning, och följden deraf hade blifvit, att berörde uppfostringshjelp till det mesta måste utdelas till fattige föräldrar såsom bidrag till deras barns underhåll.
Då en tillverkning, som på förslnämnde sätt kunde uppstå, efter ali sannolikhet blefve af mera tillfällig egenskap och i samma stund något premium ej vidare erlades komme alt upphöra, utan att, genom de af Staten emellertid gjorda uppoffringar, någon ny industrigren för framtiden tilldanats, så skulle deremot meddelande af direkta låne-understöd till uppförande af nya och fullständiga verkstäder utan förbindelse från Statens sida att till öfverpris köpa deras tillverkningar, framkalla en af Slaten såsom afnämare oberoende industri, helst dessa verkstäder genast från början blefve nödsakade att tillegna sig alla de mekaniska hjelpmedel, hvilka vid utländska verkstäder begagnas, för alt med dem täfla i afseende å varans så väl godhet som pris. Under nuvarande financiela förhållanden vore dock nära otänkbart att någon så beskaffad fabrik, hvarför anläggnings-kostnaden kunde beräknas till ‘2 å 300,000 R:dr, skulle här i landet uppslå utan medverkan af Staten, hvilken ensam vore i tillfälle att lemna låne-understöd på sådana vilkor, som betryggade anläggaren mot de plötsliga vexlingar i penninge-marknaden, hvilka för ett dylikt företag, deraf någon jemn och vinstgifvande afsättning först efter flere års förlopp vore att påräkna, så lätt kunde blifva förstörande.
Den moderna svenska literaturens «Stürmer und Dränger» skulle ha samfäldt möte på kvällen på Hamburgerbörs, meddelade Ringstedt; Grazelius skulle också komma. Cohn satt hela tiden och log meningslöst förnöjdt, gnidande händerna emot hvarandra, samt tog emellanåt ett tag i byxlinningen å den sida, der intet hängsle fans. Hvad skulle man hitta på? Det fans ännu ett par tre timmar kvar, innan man skulle samlas. Man borde flanera genom Stockholm, föreslog Cohn. Det var hans specialitet att studera lokalkaraktären i hufvudstadens särskilda kvarter; han dref nämnda studium det sista halfåret; och han utvecklade teorien, – efter Huysmans. Alltså ströko de tre unga räddarne af Sveriges kultur härs och tvärs genom gatorna ända till långt ut på Söder – «banlieuens trista armod», kommenterade Cohn Huysmanskt. På återvägen föllo de in i en liten rökig och illaluktande biljardknejp inne i Staden, – man måste också studera de skiljaktiga samfundslagren å ort och ställe, föreläste Cohn, och studerade de närvarande så grundligt med sitt eviga omotiverade leende, att ett par af dessa gjorde högljudda anmärkningar deröfver till hvarandra. Truls befarade, att hans kollega skulle erhålla oväntadt kraftigt utbyte af sitt studium och kontant valuta för sitt besvär, samt bröt upp. Efter att sålunda ha «studerat verkligheten» i tvenne timmar, styrde man sina steg upp mot Hamburgerbörs. Inne i kaféet satt en ung man ensam i ett soffhörn och reste sig upp vid deras ankomst. «Herr Berglund,» presenterade Cohn. Herr Berglund var «den psykologiske analytikern», den «kallt objektive själsskildraren» bland de unge. Hans hufvudarbete var en psykologisk analys af en grönsaksmånglerskas innersta själslif. Han var en blygsam ung man med ett par fina vindthundsögon i ett trivialt trubbnäsansigte. Rodnaden kom och gick i detta; han var fåmält och tillknäppt af pur förlägenhet, och hans stela hållning röjde kammarsittaren. Hvad man skulle dricka? «Johannisberger,» sade Cohn och gned händerna emot hvarandra.
Detta må således tillåtas mig att anse såsom tillräckligt skäl för afslag å Hr Stjernsvärds begäran om en påminnelse till StatsUtsk. i en lika beskaffad syftning’; hvartill kommer att Hr Stjernsvärds motion i afstde på sjelfva ämnet den rörer, är mycket underordnad den motion jag väckte. Hvad sjelfva saken beträffar så finner jag visserligen olämpligheten af att yttra sig i hufvudfrågan, men då den blifvit vidrörd från andra håll, anser jag äfven mig förbunden att i några motiver yttra mig om densamma. Jag för min del kan icke finna att någons riksdagsmanna-rätt blifvit i ringaste mån kränkt, såsom bär omordats, och jag vet icke hvad Hr Stjernsvärd egentligen åsyftar med sin motion annat än det han, efter min öfvertygelse, fullständigt från flera håll erfarit nemi. att den i allmänhet ogillas såsom utgående från en obehörig punkt. Det har förefallit mig fremmande att från det håll, som företrädesvis försvarar Konungamaktens prerogativer, då de ingalunda synas hafva varit anfallne, man vill här förneka vigten och värdet af en K. M:s förklaring inför StatsRådet att allt tillskott, all ytterligare tunga för svenska folket i och för regentskapet vore, såsom jag tyckte mig finna ordet obchöfligt. Det vore besynnerligt om K. M:s åsigt i detta fall om hvad som vore behöfligt icke skulle ega vitsord framför Hr Stjernsvärds. För min del finner jag äfven att man upfalter Konungamaktens ställning efter en ganska inskränskt synpunkt; om den L>e ii 20 Februari. icke skulle få utgöra, om jag så får uttrycka mig, en »maximus communis divisor» mellan representanten och svenska folket, eller ega att möta öfverdrifter hos representationen, om den finner sig befogad till utgifter som Konungamakten förklarar sig icke behöfva.
Den, som, berättigad till bränvinsbränning, sig dertill vid mantalsskrifningen antingen icke angifvit, eller ock anmält sig till mindre pannerymd, än hvartill han egt rätt, må, om han sedermera åstundar bränvinsbränning för en del af eiler för hela värdet utöfva, antingen under hela den tillåtna tiden, elier under någon af de i 8 § omförmälda terminer, anmäla sig derom hos Kongl, Majlis Befallningshafvande, som eger att det sökta tillståndet meddela. 60 Beti.-, Lag-, sami Allm. Bese.- och Elton.-Utskottens Betänkande, M i. Andra Artikeln. Om bränvinsbrännings -redskapen. § 12. För alt icke motverka de förbättringar i bränvinsbränningsredskapens sammansättning, som afse besparing i bränsle, tid och arbetskostnad, vare sådan redskap tillåten af hvad form och ämne som helst, under iagtlagande af följande bestämmelser: Med enkel bränvinsbrännings-redskap förstås en sådan, som består af en panna för mäskens kokning, af en till pannan hörande så kallad hatt och afkylnings-redskap för den uppkommande bränvins-immans afkylande. Pannan får ega hvad form som helst. Hatten med fastsittande ångrör, hvaraf 6 tum närmast hatten ingå i uppmätningen, i sammanhang med densamma, får icke, utan med villkor, som i 16 § 2 mom. säges, innehålla mer än två tredjedelar af pannans rymd. Afkylnings-redskap får bestå af pipor eller rör eller hafva hvad form sorn heldst. Med mäskvärmare förslås en sådan inrättning vid bränvinsbrännings-redskap, i hvilken mäsken förberedande uppvärmes, så att, då den derefter slås eller tappas i bränvinspannan, uppkokningen och således afverkningen sker fortare än eljest. Mäskvärmare vare tillåten af hvad form eller ämne som helst, men får ej innehålla mer än en femtedel utöfver pannans rymd, ej eller så inrättas, att den åstadkommer någon rectification, med mindre sådan, inrättning uppgifves såsom rectificationsapparat.
Brot. 1844. 6 Sami. 1 A/d. 3 Haft. 2 Banco-Utsholtets Memorial JV.-o 7. Låne-Contors hus i Götheborg och Malmö, en militär-post anställes, utan annan kostnad för Låne-Contoren, än anskaffande af vaktkurar och, om så erfordras, vaktpelsar till militär-posterne, på sätt förhållandet är med de 2:ne militär-poster, hvilka utgöra bevakningen af Rikets Ständers Ranks härvarande hus. Stockholm den 5 September i844.. Reservation i af Herr JYordenancJcar F. kV. ’’Jag reserverar mig emot Utskottets förslag, emedan jag ej anser militärisk bevakning nu mera nödig än förr och icke af den vigt, att den skäligen bör begäras, så vida ett deremot svarande antal militärer behöfva i tjenstgöring inkallas. Låne-Contorens cassa-behållningar kunna, under en ständigt fortgående utlåning af tillgänglige medel, icke vara särdeles betydlige, ofta understigande enskildte affärsmäns, och alltid vida mindre, än hvarje Privatbanks inneliggande Gassa af Riksmynt och Creditsedlar, hvilka sednare inrättningar i all anspråkslöshet verkställa sin bevakning sålunda, att en Vaktmästare vanligen logeras i granskapet af Cassa-kistorne. Jag förmodar ock, att Låne-Contoren för sina contanter och reverser hafva så säkra förvaringsrum, att hastigt inbrott, af vanlig art ej bör befaras. I anledning af Rikets Ständers i samma fråga år 1834 aflåtne skrifvelse, har Kongl Maj:t i Nådigt svar af den 6 December samma år meddelat, alt, till bestridande af en då begärd militärpost i Malmö, erfordrades en garnizonens förstärkning med. en kostnad af 1,000 R:dr B:co; således för nu ifrågasatte 2:ne poster 2,000 R:dr.” Häruti hafva instämt: Herr Friherre Stjernstedt, Jac. Theod., samt Hern Bråkenhjelm, P. R. Banco-Vtskottels Utlåtande, IV.-o 8. 3 N:o 8. Ank. till Exp.
Kellgren gifver oss, ej utan persifflering, men med ärlig tro att saken ej kunde vara annorlunda, dess summariska innehåll på detta ställe 111: ”Det är icke Oder, Prologer m. m. som förderfva en god Konung, om han äger det minsta af erfarenhet och förstånd. Han vet då, att i dylika skrifter frågan är, icke: hvad är sannt? utan: huru en sanning eller osanning vackrast säges? Tillika vet allmänheten, att en enda grad beröm i vanlig prosa, är svarande mot två i vältalighet, fyra i poesi och åtminstone åtta i oder”. Ja, han yttrar några sidor förut112: ”En Poet kan vara skyldig att berömma sin Konungs gerningar, men icke att gilla dem”. Ögonskenligen är i det anförda en blandning af allvar och satir; något deraf är dock i alla fall allvar. Det förstås, att vi, från vår synpunkt, deremot högligen protestera. Men vill man ej rentaf misskänna karakteren eller menniskovärdet hos de ädlaste af dåtidens lofprisande författare, så bör man ej sällan erinra sig om mycket af hvad vi nu kalla öfverdrift eller alltför bål tillskärning, att det föreskrefs kategoriskt af den tidens Rhetorik och Poetik, såsom – enligt då gällande smak – en för loftalet, oden, prologen m. m. oundgänglig figur. Egentligen politiserade Stockholms-Posten icke alls, i ordets vanliga mening. Den hade redan i sin prospekt, uttryckligen, frånsagt sig all dylik afsigt. ”I detta blad erhöll den lätta, qvicka, med sällskapslifvet närmast sammanhängande, litterära både produktionen och granskningen först ett eget fält”. Så Geijer113, med rätta: sådant var denna under riksdagen 1778 började tidskrifts allmänna syfte; och utom detta dess egendomliga fält syntes den ej vilja gå. Men den gick – omsider åtminstone – i sjelfva verket längre; och dymedelst ombesörjde den jemväl det politiska interesset, om än på ett för blotta ytans betraktare mindre i ögonen fallande vis.
Sveriges Konung, understödd af samtlige sina laglige rådgifvare, har genom vid tvenne särskilda tidpunkter framlagda förslag förkastat, första gången ståndsoch andra gången både ståndsoch klassprincipernas tillämpning; tvenne af Riks-Stånden hafva, sist genom vid denna Riksdag fattade beslut, enhälligt eller nära enhälligt visat sig också obetingadt gilla det samfälda valsättets användande vid den nya representations-bildningen, och inom de tvenne andra Stånden synas majoriteterna vara åtminstone mycket nära att väga öfver åt samma håll, hvarförutan den starka opinionsrörelse, som nyligen uppstått och genom talrika adresser och deputationer gifvit sig tillkänna, måste medgifvas utgöra ett det mest tydliga uttryck af den stora upplysta medelklassens lifliga instämmande i enahanda meningsrigtning. Och efter en så kraftigt afgifven och understödd förklaring till den samfälda valprincipens förmån torde numera något vad deremot med tänkbar framgång icke kunna ega rum. De som hafva laglig rätt dertill skulle visserligen, genom att nu förkasta det Kongl, förslaget, på någon tid kunna 266 Den 5 December. uppskjuta de af flertalet inom nationen uppburna grundsatsernes fullständiga tillämpning; men några mera väsendtliga modifikationer deruti måste hädanefter anses vara omöjliga att åstadkomma. Och under sådana förhållanden synes det mig, alt äfven de, som ännu icke sjelfva äro öfvertygade om den samfällda valprincipens företräde, böra inse nödvändigheten att rätta sig efter majoriteten och gifva vika för den åsigt, som uttalats genom den omröstning, som kan anses hafva blifvit öfver hela landet anställd. Jag tror det icke vara verkställbar^ hvarken lör nuv:de regering eller någon kommande i dess ställe, att kunna genomdrifva ett förslag, bygdt på andra hufvudgrunder än det nu föreliggande; och den enda vinst ett uppskof skulle kunna medföra, vore en eiler annan liten förändring i förslagets detaljer, som somlige skulle anse förbättra, men andre försämra detsamma. Men att för ett så litet ändamål eller med så osäker vinst utsätta landet för den stora faran af den oro och de skakningar, som ett afslag nu otvifvelaktigt skulle hafva med sig, vore att köpa en skenbar och ringa fördel med alltför stora olägenheter.
Hör nu , hvem ä' det som unders tår sig te' vara elaker emot tösen? C A R I N . Ta h an tösen med sig hem till Vingåker igen .. der passar hon mycket bättre än här! Jag kan inte göra folk af henne! A N D E R S . Frua h ar fäll svårt te' vara folk sj elf då, kan jag tro! Kom du, Anna-Stina, det finns väl annat folk i Stockholm! J ag kunde fäll tro j ag att det stod g alet till .. fö r j ag hade ingen ro hemma! Och efter som jag i alla f all ska flytta ur sockna, så gaf jag mig af hitåt på ångfartyget .. och den som nu säger ett qvitt åt dig , Anna-Stina, den ska få smak a på hur det går te' i Vingåker! A N D E R S . Ja det s äger jag, stadsherre! Han ä' väl inte för golik för det, tänker jag! Hvad säg er du, bonde? A N D E R S . J O , jag tar henne i försvar, för här är det ingen som vill henne väl .. det ser jag nog Och tittar herrn hit, så får herrn på ögerna, så grann han än ä'! B L O M S T E R V A L L ( till Pickanell ). Ska' vi glömma vårt "riv alement" och mörbulta honom? Hvad har du med flickan att göra? Ja, bara j ag får bulta någon, så bryr jag mig inte om hvem det blir! C A R I N . Vill ni hålla er i styr? ( tar Anna-Stin a i armen ) Ut i köket med dig, förr blir det inte slut på spek taklet. Rör inte tösen, eller också C A R I N . Pettersson! tål du att h an bär h and på din hustru? Han skjöt dig ju bara åt sidan, vet jag Du k an ju låta flickan vara! Nu kommer konstapel Janson! 78 C A R I N . Nå det var väl .. nu sk a j ag visa er.. För tusan! konstapeln? Det h är får lof att tystas ner!
Jag tager mig derföre friheten, att härjemte bifoga ett mera utveckladt förslag i denna del, hvilket jag vågar tro skall leda till det ändamål man söker, med Gesällernas ställande under Tjenstehjons-Stadgan , utan att de dermed bunna anses vara förnärmade. Mästare kan när som helst året öfver, i sin tjenst antaga Gesäll, dack ej för kortare tid än trenne månader, och bör dem emellan upprättas Contract, som de aftalade ömsesidiga vilkoren bestämdt utsätter. Uppsägningstiden af slikt Contract vare senast en månad förr än det tilländalöper, Om Gesäll uppsäges, eller sjelf uppsäger, bör han, så vidt möjligt är, och utan att försumma Mästarens arbete, söka att, innan han ur tjensten afträder, förskaffa sig annor tjenst, egande han dertill använda högst åtta dagar, sedan han tjensten lemnat, men bär han ej eller då erhållit annan tjenst, eger Åldermannen rättighet insätta honom Bil,t.Lag-s. Allm.Besv.o.Oec, UtsUBtt.N-.o 5\. 5g i arbete hos den Mästaren, som vill honom antaga, emot vanlig veckolön på minst Irenne månaders tid. Tredskas Gesäll, och vill ej efterkomma Åldermans hänvisning till arbete, anmäles förhållandet hos Magistraten, som eger antyda Gesällen att inom kort tid anskaffa sig lagligt försvar, och, om äfven denna varning lemnäs utan åtlydnad, förfar med honom enligt Författningarna angående Lösdrifvare. Finnes ej Embete i Staden, har Mästaren , hos hvilken Gesäll arbetat, den tillsyn, sora här förut blifvit Ålderman ålagd. När Gesällen vill flytta till annan ort, för att förskaffa sig bättre insigter uti sitt yrke, eller för att derstädes antaga tjenst, må det honom ej förvägras; skolandes han, i sådan händelse, förse sig med vederbörligt Prest-bevis och bevis från det Embete han tillhör, och, inom åtta dagar efter sitt afträde ur tjensten, afresa, äfvensom han, i fall möjligt är, förut bör hafva beredt sig condition på den ort, dit han sig ämnar.
Men att hafva den uti rum, der man lefver och har sin tillvaro och der rulla den omkring från den ena kakelugnen till den andra, det är detta, som jag anser vara dels skadligt för helsan och dels totalt oförenligt med ordning, prydlighet och komfort. Och detta var ju ungefärligen, hvad som utlofvats vid inköpet af en sådan pjes! Den stränga vänliga » gumman », hvad jag välsignar hennes minne! Hon gaf mig värd och tröst i min sorg, hon intalade mig med kärleksfulla ord mod och ingöt nya, ädla Ni småler åt mina indirekta kostnader! Men lyssna först och döm efteråt. Först stod min kamin uti ett stort förmak; detta var uti min oerfarenhets första dagar, då jag barnsligt och blindt trodde alla de förföriska saker, som sades om er vän. Det var ju Ack, kära, älskade Klara, tro nu icke alls, att jag vill skjuta all skulden på honom och sjelf ställa mig fri och utan skuld. I mycket, oändligt mycket har jag varit felaktig och svag, och jag har blott att lita till den evige domamarens barmhertighet, som skall döma öfver all verlden. * * * För sommaren. Krusbärsvin. En halfankare väl torr och svallad, försedd med tapp och svickhål. Dertill tagas 3 \ kannor rensade krusbär, 1 5 ® brunt pudersocker, hvaraf kokas en lag, som skummas väl, tills det blir 3 \ kannor. Ankaren sprundas löst, till dess jäsningen är slut, då sprundet väl hartsas. Ankaren bör ej ligga i för kallt rum i ungefär 9 månader, då vinet är färdigt att tappas på buteljer. A f alla slags bär kan göras vin på så sätt, fastän man då tager 3 \ kannor saft i stället för bär. H — l — a. ligga så, att ej gurkorna komma i berö- ring med hvar andra. Emellan hvarje hvarf strör man pepparrot, skuren i små bitar, några nypor af en blandning, bestående af alun, salpeter, röd vinsten, nejlikor, starkoch kryddpeppar, allt väl stött.
Läll, Utskottet har till pröfning föreluift delta mål, och får vördsamt anföra, rfitt Utskottet muser alla hastiga eller tillfälliga-förändringar af oeconomiska Författningar vara i allmänhet serdeles betänklige, upjphäfvande den säkerhet’.i beräkning och tillförsigt till .gällande :Lagars bestånd, hvarförutan några större industriel;! företag icke kunna förväntas, eller capital derå användas. Endast utomordentliga och tvingande omständigheter böra derföre, efter Utskottets tanka, kunna föranleda undantagslagar af ifrågavarande beskaffenhet1, hvilka, om än af verkligt behof påkallade, likväl alltid tillskynda en mängd medborgare förluster och hämma specuJations-andan, denna näringslifvets mäglige driffjäder, hvaraf i sin ordning foijer stillastående ocb förlägenhet i allmänna rörelsen. \ Allm. Bcsv. och Oecon. Vis fe. Utlåtande JV:o 12g, I bredd med bräll vins-tillverkningen och. dess följder måste jemväl spanmålshandel!! och dess tillstånd tagas i betraktande. De sädesodlande provincerne hafva, efter år 1800, fått i allmänhet goda skördar. Prisea hafva de senare tre åren varit, och äro ännu, i landsorlerne,. så låga, att förhöjning, för deras belåtenhet, sora producera spantnål utöfver eget behof, är alt önska; men sådant är ej att hoppas i förening med brätt vinsbränningens inställande, hvilken åtgärd, äfven i den händelse att lager af spanmåi från föregående åren ej futinos,. efter den kännedom om förhållandena, Utskottet tror sig ega, ej vöre påkallad af närvarande omständigheter; helst Kongl. Majit, på hvars pröfning frågan beror, eljest, med föranledande af de från Dess Befallningshafvande inkom ne berättelser om årsväxtens beskaffenhet, utan tvifvel i ämnet, redan meddelat Dess Nådiga Beslut.
Tiderna äro svåra och krisen hotande, icke minst p2 det moraliska området, och det ar här icke blott handel, nä- ringar, köpmän och landtbrukare som lida, utan det ar karaktärer och samveten, hem och skola, föräldrar och barn. Och följderna skola, om de ej i tid kunna stackas, drabba hela folket i alla förgreningar af dess m2ngskiftande lif. Att de moraliska missförhållandena hafva vissa naturliga orsaker, likasom de ekonomiska, kan icke förnekas; men att de för det närvarande stegrats till en grad, som hotar med sedlig upplösning och som derför måste uppkalla samliallenas basta krafter till motstånd, det visar sig vid den flygtigaste blick på dithörande företeelser inom de skandinaviska folkens lif under senaste tid. Så se vi huru i det vensterstyrda Sorge, inom ett halft gr. två skönliterara arbeten blifvit seqvesterade, af hvilka det första alldeles otvifvelaktigt påkallade åtgärden. Och vi se huru med anledning af denna tilldragelse, en bland universitetets ansedde lärare trädt fram inför den studerande ungdomen för att bekampa det parti, som i den beslagtagna boken framlagt sitt program samt uppvisa de förnedrande följderna af dess hufvudprincip, fri Kierligheda i stället för äktenskap 1. Eg4eskab elder fri Kierlighed. Foredrag af Frcdrik Petcrsen, Professor, Kristiania 1887. Lutherstiftelsens Forlag. Pris 50 öre. I Finland se vi Strindbergs senaste arbeten utvisade af myndigheterna, men i trots deraf, en svensk novellist och föreIäsare nsgra månader derefter i landets hufvudstad offentligen förorda samma förtres sämre arbeten och derjämte inför ett qvinligt auditorium uttala sådana förnärmande åsigter mot qvinnans renhetskraf, som han aldrig dristat frambära för sina egna landsmaninnor. (Se härom detta hafte sid. Samtidigt läste man i en dansk qvinnotidning en afgjordt modern skriftställarinnas bittra klagomål öfver hur man i Danmark börjat wevolutionera det sedliga medvetandet och utsprida okyskhetens gift i den qvinliga ungdomens blod,. (Se den första uppsatsen i detta hafte.)