Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Å. 271. U. 327. — N:o 91. i anledning af väckte motioner, dels om framläggande för Rikets Ständer i ett sammanhang af hela Statsregleringen, dels om densammas bibehållande oförändrad intill nästa riksdag. V. B. 473. VI. A. 218. — N:o 92. med återlemnande af Herr Woerns inom Välloflige BorgareStåndet väckte motion, att nästkommande riksdags bör - ( HO ) jan mätte utsättas så tidigt under år 1853, att det blefve möjligt för Rikets Ständer alt under samma år upgöra så väl ordinarie som extra-ordinarie Statsregleringen. V. B. 473. VI. A. 218. Stats-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden. — N:o 93. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående uplåtelse åt staden Jönköping af plats till Skolhus å den Jönköpings f. d. fästning tillhörande mark. — N:o 94. i anledning af väckt motion, om anslag af Statsmedel till upförande af en fast bro öfver Dalelfven vid Näs Färjställe. V. B. 249. A. 286. — N:o 95. i anledning af väckt motion, om anslag af allmänna medel till förbättring af Häradsskrifvares lönevilkor. V. B. 249. A. 286. — N:o 96. dels i anledning af erhållne ålerremisser af vissa punkter af Betänkandet N:o 30, angående Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkstäld granskning af Statsverkets och andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1846 och 1847, dels i följd af RiksStåndens beslut i öfriga delar af samma betänkande. — N:o 97. i anledning af väckt motion, om iönefyllnad åt Häradsskrifvaren i Wadsbo fögderi af Skaraborgs län. V. B. 249. A. 286. — N:o 98. i anledning af väckta frågor om uphörandet af det serskilda skattebidraget till gäldande af 1848 års krigsrustnings kostnader.
Sig föredragas denna underdåniga ansökning, jemte en af Stabeck serskildt in» lemnad skrift, deruti han, med anledning af omförmäldta utlakande, anmärkt att det af honom med Directionen ingänana Contract ej kunde kallas owillkorligt, emedan hanö anbud af den 2; Juli, 1808, som af Directionen antogs, innehöll, att han, sa framt icke bewisliga olyckor och oförutsedd händelser gjorde tet omöjligt, skulle lefwerera det Contraherade partiet, och wid hwilken skrift han äfwen bifogat en kostnads-räkning öfwer ifragawarande Bränwinö-upphandling, men förklarade sluteligen, det han wille för egen räkning äfwen taga de 17,010 Kannor som i Götheborg bliswit upplagde, mot det att de till Directionen lefwererade Zi,o96Z Kannor blefwo honom gottajorde efter det pris af 1 R:dr 7 si9 r:st. för Kannan; hwartill, enligt verificerade bref och Facturor, hanö kostnad öfwerhufwud sig bestigit." "I betraktande af Sta becks intygade nit och redlighet wid de flere uppdrag, han för Kronans rakning
Commissarier, som tillhandagå Chefen med bevakningen öfver Sedelpappers-formation vid Tumba, namnunderskrifter vid nya Sedlars tillverkning, undersökningar angående falska och förfalskade Sedlar, godkännande eller casserande af stympade eller bristfällige Sedlar, ordningens handhafvande vid uppräkning och annullering af förslilne Sedlar och hvad mera, som med Conlorels föremål står i samband 2. Kamererare för hufvud-bokföringen, utstakning och utdelning till skrifning af smärre Sedlar m. 1. Bokhållareför den speciella bokföringen af tillverkade och ingångne Sedlar, hvar, under sitt Conto, afprickningen för de senare samt Extraclens uppgörande m. m Contors-Skrifvare 6. Till Contoret hänföres vidare: Föreståndare för Stereotyperingen och Tryckeriet 1 14 Banco-Utskottets Betänkande, N\o 35, Förste Tryckare . i• Andre Tryckare 2. Medaljör , i Stilgjutare r Tillsammans 20. Deraf likväl, enligt Banco-Fullmägtiges yttrade åsigt, 1 Commissarie, 1 Bokhållare och 3 Contors-Skrifvare framdeles, i den nion de gamla Transportsedlarna upphöra och försvinna, blifva umbärlige, äfvensom Medaljörsoch Stilgjutare-befattningarne vid nuvarande innehafvarnes afgång komma att indragas. c) Depositions -Afdelningen. Dit hänföres allt hvad, som tillhörer redovisningen för Allmänna Verks och Inrättningars, Bolags och Enskildes deponerade penningar samt, såsom en följd deraf, assignationsrörelsen, äfvensom sådane medel af depositions-natur, hvilka förut ingått i Låne-Bankens Räkenskap, men icke kunna utbetalas utan serskildta Beslut af Bunkens Öfvereller Under-Styrelse, såsom Bötesmedel till disposition åt de fattige, Bötesmedel, enligt Bankens Brand-Reglemente m. ni. Depositions-Afdelningen har endast Skulder, och kan, enligt sin natur, icke ega att fordra, utom hos Cassa-Afdelningen, som emottagit de influtne contante medlen, och skall dem, vid påfordran, åter utbetala.
På Ridderskapet och Adelns vägnar, J. Gyllenborg. F. Ehrenheim. B. Sandels. På Preste - Ståndets vägnar , C. C. Lilljernv aldit. C. P. Hagberg. J. O. Wallin. På Borgare - Ståndets vägnar, A. Fredin. H. N. Schwan. J. Westin, På Bonde-Ståndets vägnar, Lars Olsson. A. Danielsson. J. 0. Longberg. G. Hclsingius, 'Utdrag af Protocollct, hållet hos Herrar Fullmägtige i Rikets Ständers Banque, den 19 April 1823. S D. Sedan Herrar Banso-Fullmägtige, enligt deras den 1 5 dennes fattade Beslut, hvar för sig tagit kännedom af de från Höglofl. BancoUtskottets Finance-Beredning communicerade anmärkningar, sorn inom Riks-Stånden blifvit gjorde vid Banco-Utskottets till Rikets Ständer afgifne Betänk inda, i anledning af väckt Motion om yppande af Banquens hela ställning, förekom nu till afgörande, hvad svar som borde lemnäs på den i Remissen från bemälde Beredning till Harrar Eullmägtige framställde fråga: ''Huruvida vid a 36 Funeo Utskottets Btfånhandtn, detta tillfälle Banquens tillgångar och skulder i alla delar, med af-eeride på tidens kraf, synes bora uppgifvas eller icke P saint hvad nyttiga eller skadliga följder för det närvarande och för framtiden genom en sedan uppgift skulle kunna Bariqu en tillskyndas? Herr Direeteuren m. m. Schwan anförde; Unge bibehölls den hemlighet, som hvilade öfver Banquen och dess operationer. Under den så kallade frihets tiden frän 1720 till 1772, var den förbehåll en åt Secreta Utskottet och Banquens administration, så vid Biksdagarne, som dess emellan. Ingen röst höjdes då för ait tillvägabringa en allmännare kännedom af detta penrunge-verk, utan Ständeme beslöto blott hvad Banco Deputationerne tillstyrkt eller medgifvit.
Man bör härvid ej eller förbise att, — en Bevillnings-Stadga må egnas ali den tydlighet, all den bestämdhet, som är möjlig, uppkommer likväl vid dess tillämpning en sådan myckenhet biomständigheter, dem Lagstiftaren ej kunnat förese, — att mycket, ja ganska mycket måste läggas på Taxeringsmännens Ed och Samvete, att decidera efter egen inre öfvertygelse. Det ligger, i dessa fall, klart för mig, att denna öfvertygelse, som jag ej vill förblanda med blind tro eller nyck, hvilar hos Taxeringsmännen, boende i elen Skattskyldiges hemort och med honom i närmare contact, uppå långt säkrare grunder, än hvad man med sannolikhet kan fordra af Personer, utgörande Pröfnings Comiléer, hemtade från vidsträcktare trakter; och ännu mera gäller detta för Herrar Ledamöter i Kongl, Kammar-Rätten, då frågan kan angå någon Skattskyldig i Skåne eller Norrland,” 46 BeviUn.-Utskottets Betänkande JV.o 13. ”Af de6S3 skäl förnyar jag mitt bestridan^ de, att Kongl. Kammar-Rättens åtgärd vid Be-villnings-ärendena ml utsträckas vidare, än att tillse» det den af Rikets Höglofl. Ständer åtagande totalsumma kommer att inflyta, samt att de Kongl, Kammar-Rätten underlydande Tjenstemän fullgöra deras förbindelse vid debiteringen, uppbörden och redogörelsen.” Herr Bergelin förenade sig till alla delar med Herr Cron. N:o Z3. Betänkande, angående en af Herr Grefve Spens, C. G., väckt Motion om infordrande af upplysningar rörande Kongl. KammarRättens anmärkningar emot Bevillnings-Comitéerne i åtskillige Län. Uti anförande hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln, kvilket blifvit lill Bevillnings-Utskottet remitteradt, har Herr Grefve Spens andragit, hu - BévilJnsUtskotteis Betänkande N\0 x 3'. 4^ rusom han, genom flera till Resp.
Ehuru kartan gjord af sammansydda torra blad af maquesplantan icke är något mästerverk, ger den en god öfversikt af det väldiga riket. Man ser Cuzco, den heliga hufvudstaden, afbildad som en sol, från hvilken utgå fina strålar, inlagda med guld. Titicacasjön sydost därom är utmärkt med en blå fläck med gyllne kant, hvarifrån andra fina guldstrålar möta dem, som utströmma från Cuzco. Vattnet i denna sjö, belägen i hjärtat af Peru, är heligt. Efter den stora syndafloden solens straffdom öfver urfolket för deras syndiga lefverne torrlades först af alla ställen på jorden en ö i Titicacasjön. Där skapades två incas, bror och syster, man och hustru. Af solen, sin fader, fingo de en guldvigg och befalldes att med den vandra mot norr, tills den borrade sig ned i jorden. Där skulle de stanna och samla kvarlefvorna af ett fordom talrikt folk samt lära det att vandra i solens beläte, blifva goda och rättskaffens människor, att odla jorden och bygga städer. Detta timade i Cuzcos dal. På detta sätt framstod den förste inca som solens son, den allsmäktiga gudomens ställföreträdare på jorden, och det lyckades hans efterkommande att underkasta sig hela Peru och närgränsande land. Den lära, de förkunnade, och deras kloka styrelse gåfvo upphof till en kultur, som småningom förenade millioner människor till ett stort samhälle. Omgifvande stammars kannibalism och andra råa seder utplånades, allt eftersom de bragtes under incas ordnade välde. Tvärs öfver kartan, nästan i korsform och med krysspunkten i Cuzco, äro dragna två mörka streck. De beteckna tvenne landsvägar, de enda af betydenhet i landet. Den ena går i linje med Stilla oceanen, hvars kust delvis utgöres af en bred låglandsplatå med öknar och öde ängder mellan hafvet och Cordillerna.
Allmän» na UtgiftS-Staten, utgörande Bilagan Litt. K.§ lill 12 40 Den 26 Zebruarii. till Stats-Utstottets Betänkande om Stats.-regleringen, jemte U stotrers i Memorial, som den 14 den. nes pä Bordet kades, afgitne förklaringar öfwer ivid samma Bilaga gjorde anmärkningar; och blef h,vav Stats» Utstoktet i berörde Memorial lig utlärit och tillstyrkt af Högloft. Ridderstapet och Adeln till alla delar godkändt och gilladt; stolandes härom genom Pcotocolls-Utdrag de öfrige Respective Ständcn män, ligen underrättelse meddelas. lOt luprr^ Uidrag af Prokocollet hällir i Högloft. Ridderstapets och Adelns Plenum ven 24 Februarii i8«o. S. D Äterremitterades Stats - UkstottetS den sr dennes pä Bordel lagde Memorial, rörande aflöning för Riksens Sanders Justitie Ombudsman och desi Ccmzlie, i anledning af följande, inom Ridderstapet och Aoeln gjorde anmärkningar: i:o Atr Justitie Ombudsmannen ä kostnadcrne till sina Embets. resor, syntes böra uppgifwa räkning, emedan det more att förmoda, att jomliga är en mindre summa härtill ätginge, än den af StatsUtstottet föreftagna högsta 1200 R:dr BancoMynt. 2:0 Att Rese-penningar äfwen syntes böra anfläs för den Person af hans Canlzlie, af hwilken han i afseende pa arendcrs expedierande behöfde wara ätföljd. z:o Att utsättas matte, huru stort antal hä. stat borde hwardera under desin Hmbets-resor bestäs.
Ständer bifallit, det en lärnpelig afgift å vedoch victualie-vahror, som införas till Stockholm fran Finland, kommer att ingå till Fond för underhållandet, af Arbetsoch Corrections-anstalterne i S orkholrn, der 500 personer kunna emottagas; så biifver behofvet af dylika Inrättningar annorstädes sannolikt betydligen minskadt, emedan Hufvud Stadens Folkmängd och öfrige omständigheter förut otvifvelagtigt i n äcklig män vet k a t till angelägenheten af tillökte A; betsoch Correctiomhus i den öfrige delen af Riket, men sådant måste aftaga, då denne Inrättning härstädes, genom tillräckligare inkomst för dess underhållande och utj vidgning, närmare uppfyller ändamålet. Hvad för (ifrigt angar Localeme för de nya anstalter, som äro i fraga; hafva Utskotten, förnämligast med afseende på ti! Igangarnes otillräcklighet, trott, det de föreslagne Inrättningarna på Borgholm och i Vadstena icke kunde tillstyrkas, spsotn fordrande betydligare anslag ej blott för anläggningen och deras iordningbringande, utan ock för underhållet af både Cor* rections hjonen och kostsarnme Bevaknings Corpsen. Utskotten hafva väl uppgifvit de orter» som i stallet, med möjligaste hushållning i ut" gifterne, synts, kunna ställas i fråga; men lik* väl ansett det helt och hållet ankomma på Kongl. Majus Nådiga pröfning, och derföre föreslagit» att medlen skulle beviljas till Kongl. Majus Nådiga disposition. Det lärer väl sålunda icke undfalla Kongl. Majus Nådiga bedömande» huruvida ändamålet bättre må kunna vinnas genom medlens fördelande lill understöd för de *7^8 Statsoch Besvärs-Utskottgns Betänk anden. i Uänen gjorde serskildte Inrättningar; men Utskotten halia före, att sädant äfven kunde tilläggas uti Expeditionen i detta ämne, såsom en önskan, hvarå Riksens Högloft. Ständer i underdånighet tro sig böra fästa Kongl. Majus Nådiga uppmärksamhet.
Major uppgifna afkastning, hvarom med honom länge korresponderades; så börjades rättegång vid Häradsrätten, i afseende så väl derpå att vinna en större inkomst af Sätra godset, som att depossidera Major Oliveblad ifrån förvaltningen deraf. Häradsrättens dom den 8 Juni 1698 pålade Major Oliveblad, att för alla de förflutna åren betala efter 600 D;r om året, med ränta ä 5 procent för hvad derunder kunde varda betaldt, men bibehöll honom vid dispositionen. Emot denna dom vädjade begge parterna till Lagmansrätteu, som, den 30 September samma år, genom dom förklarat, det Major Oliveblad ej kunde påläggas att betala den af Häradsrätten honom pålagda årliga afgift af 600 D:r, utan att med honom liqvideras skulle, efter hvad ett rätt och landsens sedvana likmätigt hälftenbruk kunnat afsig kasta, jemte hvad underliggande arrende eller dagsverkstorp i någon måtto importerat, med ränta ä 5 procent för hvad af de årliga inkomsterna tid efter annan kunde återstå. Hvad åter dispositionen beträffade, så kunde Lagmansrätteu sig deröfver icke utlåta, alldenstund begge parterna medgifvit, att Kongl. Hof-Rätten år 1687 resolverat, det denna fråga genom en formell rättegång med samtliga Skytteska arfvingarne derstädes borde afgöras, som då ännu ej skett. Kongl. Hof-Rätten, hvartill begge parterna appellerade, ehuru Majoren Oliveblad deserterat sin appellation, har, genom laga kraftvunnen dom af den 17 December 1703, förklarat, att Major Oliveblad lagligen, och ej de facto, satt sig i possession af Sätra gods, och att, då han, emot vederbörligt qvittens, från sig lemnar hvad Sätra gård och underliggande tillhörigheter af sig kastat, antingen genom hälftenbruk, eller annan årlig inkomst, som bevisas bör efter testamentets och 1680 års (måtte vara en misskrifning i domen och bör heta 1683) förordnings klara lydelse, borde han och arfvingarne för vidare åtal vara frie.
Denna afsigt, klargjord för Hr Cederschjöld, efter hvad han påstår, och för dem, som se saken så conservativt som lian, kan på sin höjd vara ett motiv till att conservera, men n.h. endast för dessa, som föresatt sig conservera allt gammalt och deribland äfven det afgjordt odugliga; roen icke kan det påstås med fog, att våra förfäder, och ännu mindre stiftarne af 1809 års statsskick, eller de s. k. 1809 års män, kunnat hafva rättighet att på förhand bestämma huru det Svenska folkets representation eller dess constilution i allmänhet för everdeliga tider skall vara beskaffad. Den som föreställer sig möjligheten af något sådant, nemi. att en närvar. generation för en oberäknelig framtid kan afgöra och bestämma formerna för folkets representationssätt och lagstiflningsrätlighet, den tror jag begår ett stort misstag; och den har i min öfvertvgelse förgäfves studerat historien, ifall han icke studerat den blott såsom en ehrönika. Han har vi sat att han icke anser det sunda förståndet, hvarmed Skaparen begåfvat oss alla och som han gjort till en skyldighet för oss alt efter förmåga söka utveckla, hafva något att säga för den tid, i hvilken vi lefva, då del icke skulle behöfvas annat än att taga råd och befallningar från en förgången tid. Äfven 0111 1809 års män icke medgifvit, att förändringar finge ske i våra grundlagar, hemställer jag likväl, om det vore skäl att tala om att evärdeligen bibehålla dessa grundlagar, derföre att 1809 års män icke tänkt sig behofvet af deras förändring; men 1809 års grundlagsstiftare hafva icke varit så ensidiga. Om de än misstagit sig i den generella uppställningen af ett rationelt rätt statsskick, så hafva de dock gifvit oss en grundlag, som i det fallet är nära nog ensam i sitt slag bland alla skrifna grundlagar, att den har uppgjort en bestämd form, för den händelse att kommande generationer skulle vilja förändra densamma.
Det är tid att promenera, ebben är för handen, man går nu torrskodd där man badade för några timmar sedan. Jag hinner nu bara skrifva mitt namn under brefvet, om det skall komma åstad i dag (och det vill jag helst, annars vet jag icke när det skall komma åstad). Skrif snart igen, så skall du få ett längre bref i utbyte, från din Maria Paris den 7 maj 1875. Kära Gerda. Nu är det bestämdt att jag reser härifrån i slutet af denna månaden, jag stannar väl i förbifarten en veckas tid på Norrbyholm, men hoppas att vara hos er under första hälften af juni i alla fall. Jag längtar mycket bort härifrån, Paris skrämmer mig, gör mig orolig, jag trifs icke. På Norrbyholm måtte vara förfärligt tomt efter mormor, hvem skulle också ha trott, när man såg henne i fjol sommar så rask och kry, att hon inom ett år icke skulle finnas till, ju mer jag grubblar öfver detta — döden — dess klarare står det för mig, att människolifvet icke skulle ha någon mening om icke själen vore odödlig, och jag är säker om att hemma på Norrbyholm hennes själ finns kvar i »grefvinnans kabinett», där hon satt vid fönstret och drömde och såg upp emot morfars porträtt på väggen och hoppades på ett återseende efter döden. Jag är säker på att jag aldrig skall kunna sätta min fot öfver det rummets tröskel utan att känna mig kringsväfvad af hennes ande, utan att minnas henne och se henne. Hennes lif är som en vacker saga, som manar oss alla att bli goda som hon, hennes hjärta, som rymt så mycket kärlek, kan icke vara dödt därför att hjärtslagen stannat, känslan måste lefva kvar, det är icke möjligt annat, och känslan, det är själen. Oh om mitt lif kunde bli som hennes, så fattigt på yttre händelser (om man så vill) men så rikt på innehåll, den som har varit god som hon har icke lefvat förgäfves. Nu måste jag sluta, många hälsningar, au revoir! Din Maria. Det var sent på eftermiddagen en af de sommarens första dagar, då allting grönskar och blommar, medan grönskan ännu är späd och frisk och blommorna ännu icke börjat fröas.
Lagerbjelke yttrat, att genom den lifliga timmerhandeln åtskilliga kapitaler blifvit samlade i Carlstad, och att rörelsen på Klarelfven är förmånlig för de brukspatroner m. fl., hvilka derinvid hafva sina bruk och egendomar; men det torde dock icke kunna förnekas, att en mängd arbetsfolk, som längs utefter elfvens lopp funnit sysselsättning och småningom genom ett oftare vistande i staden fått vana vid lefnadssättet på krogarne derstädes, slutligen, sedan de genom detta kroglif blifvit utarmade, helt förklarligen falla fattigvården i staden till last. Att Gr. Liljencrantz, som år 1851 förordade öfverlåtelsen af ett dana-arf till förmån för en inom hans län belägen stad, numera, då det är fråga om Carlstad, ångrat sitt förfarande vid sista Riksdagen, är i detta fall ganska märkligt och ganska be - Den 11 Mars e. m. 195 klagligt, och bland alla dessa märkligheter torde kanske den saligen afsomnade närings-idkerskan Hollander i framtiden blifva en lika ryktbar historik person, som den i Norrtelje aflidna enkan Sandelin numera tyckes hafva blifvit. Vi måste dock något litet belysa de ifrågavande förhållanderne. Den föreslagna arbets-inrättningen bar lika litet som andra sådana, efter hvad vi nyss fått höra, lyckats vinna Gr. Liljencrantz’s välvilja. Det är en onekligen vigtig sats uti stats-ekonomiskt hänseende, huruvida arbetshus böra inrättas eller icke; man kan visserligen se saken utur åtskilliga synpunkter och följaktligen på, många olika sätt. Men när ett öfverdrifvet antal tiggare tillströmmar till städerna och oordentligheten hota att taga öfverhand, så blir det en slags nödvändighet att bringa ordning i dessa förhållanden, som eljest skulle framkalla vådliga följder.
Att Riksens Ständer wilja fullfölja hwad de pä ett dem och tidehwarfwet sä hedrande sätt begynt, kan wäl icke sättas i sräga; men dä alla detailerna af 552 Expeditioner iill Riks-Ständen. werkställigheten icke lära möjligtwis pä en gäng kunna omfattas, dä en mängd uppgifter och kännedom af särfkilde omständigheter erfordras, hwilka wid detta Riksmöte icke lära kunna medhinnas att famla; sa föreser fag ingen annan utwäg att winna ett ändamäl, som wisat sig ligga bäde Riksens Ständer och hela Swensta allmänheten sä mycket om hjertat, än att Riksens Ständer, sedan de stadgat deras beslut om grundläggningen för dec sätt, hwarä, i sammanhang med ofwannämnde deras yttrade önskan, National-Representationen wid Riksdagarne mä inrättas, böra i underdånighet uppdraga ät Kongl. Majrt att, i öfwerensstäminelse dermed, besörja om »verkställigheten, pä sätt den, ester en sädan grundläggning som nypnämndt är, lämpligast och bäst ste kan, intill dep, enligt hwad jag äfwen här frammansöre haft den äran nämna, wid dä inträffande Riksmöte det, som med denna angelägna och grannlaga sak gemenskap äger, ytterligare kommer under stärstädande för att winna den slutliga sanktion, som erfordras i ett ärende, hwilket säster hela Nationens uppmärksamhet och stall uppfylla dep wäutan, att se detta bewis af sann medborgerlig auda ännu närmare sammanknyta föreningsbandet emellan alla Classer as Medborgare och derigenom giswa Europa ett nytt wedermäle as tänkesätt, wärdige tidehwarfwets upplysning, och af de ädelmodiga patriotiska känslor, som alltid lifwa Swenste Män." Lades pä Bordet. Et supra. Lx krotooollo 558 Bilaga till Mern. Utdrag af Riksens Högloft. Ständers Coustitutious-Utskotts Protocoll den 6 Februarii 1810.
Enligt Utskottets tanka, vore det deremot högst nödigt, att nämnde för* vagnar till en början endast inrättades pä sådane ställen, der en lifligare trafik och rörelse gåfve sannolikhet ät ett gynnande resultat, emedan detta alltid bestämmer opinionen, om ett företags nytta och använd* barhet, då deremot antagandet af den nyttigaste inrättning, kan i längre tid uppskjutas blott derföre, att origtiga medel vid dess första införande vilsefört begreppet om dess verkliga fördelar. I anledning af hvad som blifvit anfördt om lindring i gästgifvars skjutsningsskyldighet, får Utskottet erindra, att Gästgifvares förmåner och åligganden derå äro å särskildte ställen lämpade efter ett inbördes förhållande, som icke utan föregående undersökning å stället kan eller bör rubbas; hvadan Utskottet anser sig så mycket mindre böra tillstyrka bifall ä den härom gjorda motion, som det beror på hvar och en, att uppå kända villkor, åtaga sig gästgifveribesväret eller icke. i4o6 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. Då Utskottet ansett någon bestämd lid för eourirers färdande ej böra stadgas, har detta grundat sig på öfvertygelsen om den våda, som ifrån ett motsatt stadgande skulle vid vissa vigtiga tillfallen kunna härflyta, och enär i alla fall någon större olägen, het icke härigenom förorsakas än den, som kunnat ega rum, under den långa tid, då någon föreskrift, rörande tiden förresandes färdande i allmänhet icke fanns, har Utskottet trott sig ej eller böra frångå sin tanka i denna del. I anledning af Herr GustafMontgomerys yttranden, att Utskottet begagnat lika oväntade sorn långa premisser, innan det ansett sig kunna besvara motionen om nedsättning i skjutslegan, att Utskottet insnärjt detta ämne och gifvit det allt för lång utsträckning, samt afgifvit ett på förhoppningar uppstapplaat Utlåtmde, får Utskottet förklara, att det anser samma yttranden icke förtjena något särskildt svaromål. Dock varder detta allt tili Riksens Högloft.