Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes således, som om det nu förev:de förslaget icke vore annat än ett försök af StatsUtsk. att kringgå Ständernas beslut om jernvägsanläggningarnes inskränkning till ett belopp af 20 milhr, ty om man beviljar 7 milhr om året, och påbörjar i denna skala, måste man naturligtvis fortsätta i samma skala, enär en mängd arbetare ej kunna alskedas, och anskaffade materialier ej lemnäs oanvända. Jag tror således, att resultatet af det förslag StatsUtsk. afgifvit, icke skulle blifva annat än att man genast vid nästa Riksdag skulle nödgas att för fortsättande i samma skala bevilja 6 milhr, tillika med den mill, som återstår, utan att Ständerne kunna komma att ingå i den ytterligare pröfning af arbetena, som jag förutsätter, är R. St:rs önskan. Jag vågar på dessa skäl anhålla om återremiss af StatsUtsk:s Betänk, i denna punkt. Frih. Leijonhufvud, Bror Abrah.: Den framställning, som Gr. Sparre gjort, är grundad på premisser, hvilka icke ega full riktighet. Detta förslag har blifvit till sin grund temligen fullständigt utredt af StatsUtsk., och meningen dermed är ingalunda, såsom Gr. Sparre förutsatt, att 7 mill. för h vartdera af åren 1858—59 ovilkorligen skola utgå, så att vid hösten 1859 endast en million skulle återstå, hvarigenom en sådan brist skulle upkomma, att R. St:r genast vid deras sammankomst blefve nödsakade att anslå nya medel. Utan skälet dertill att StatsUtsk. bestämt 7 milhr har varit det, att RiksgäldsKont. naturligtvis måste veta huru mycket det vore skyldigt att anskaffa för att på K. M:s anfordran utbetalas. Till följe häraf var det nödvändigt att R. St:r bestämde ett visst maximi-belopp, som skulle ställas till K. M:s disposition för hvarje år, och tillika klart, att man måste se till det denna maximi-summa icke vore tilltagen så lågt att arbetet afstannade i brist på medel.
Ännu samma år kom hon i åtnjutande af en lycka, hvilken hon väl knapt någonsin drömt sig. Emellan ' den dåvarande kronprinsens af Tyskland familj och den hertigliga familjen på Prinkenau herskade såväl förvandtskap som ganska träget umgänge, och prins Vilhelm särskildt kom ofta på besök till sina slägtingar i Schlesien. Så småningom uppstod härvid ett varmt tycke emellan honom och prinsessan Viktoria. Den 2 juni 1880 firades deras förlofning högtidligt på slottet Babelsberg. Då satt ännu gamle kejsar Vilhelm i full helsa och kraft i kretsen af de sina på sitt älsklingsslott. Man var just i begrepp att stiga till bordet, då ministern grefve von Schleinitz meddelade de i konversationsrummet församlade gästerna, att han på allra högsta uppdrag hade något att tillkännagifva. Detta något var det unga parets förlofning. Bröllopet stod den 27 februari följande år. Den 15 juni 1888 bestego de den tyska kejsartronen. Kejsarinnan Viktoria ser nu omkring sig en skara af fem barn, alla söner, af hvilka den yngste, den på vår af bildning äfvenledes porträtterade prins Oskar, är född den 27 juli 1888. Studie. ag satt i Humlegården, Min bok på bänken låg; Jag kunde icke låsa, På barnen blott jag såg. De tumlade i sanden I ystert stirn, de små, Och mycket var att lära För den, som hörde på. Det var en mångfald lekar, Som vexlade gestalt, Och barnen hördes jubla Ocli fröjda sig åt allt. Blott en och annan liten Stod tafatt och såg ned Med Jingrarne i munnen Och fick ej vara med. ett — i n | I VJ \ J | 1 1 tidningen IN n ä r m a s t e Innehåller postanstalt En liten tös jag hörde, Som frågade helt gladt: • » Kan jag med er få leka, Ni leka visst ' ta ' fatt '? » Men ifrån barnamunnar Ljöd hvassa svaret nu: » Nehej, vi leka boll, du, Och ingen boll har du! » Den Och Till Men Der Hon Och Blb lilla hängde läppen sväljde tyst en tår; nästa grupp hon vandrar, samma öde får. lekte de med dockor, hade docka ej, så på alla böner svaret samma nej.
Dei enda keräkninAsäti, som ja» derföre väAar tro kunna oek köra följas såsom det viAtiAaste'ock killiAaske, är Arundadi pä ealeulen ak det eapiial, som representeras ak den leAU, eAa - 14 Voa»/. Väd/ga! ^/c> 62 ren kör närvarande undkär för sin sluss arbete, eller pä värdet »5 lied ban förrättar i sin busbondes ».jensi. Denna lega ur nn ringare un nägonsin skven för den dugligare, i aneende till elen obetydliga rörelse, bvartill ön nedsjunkit, men just clennu omständigbet gör eluren meru benägen utt i ett kör ullt emottaga en capital-ersättning, pä summu gäng, som den emedlertid gör bonom i sin fattigdom beroende ak inkomsten. De slakvar, som arbeta kör lega per dag, oell dä lodu oell kläda si» sjelfva, bekomma för närvarande ^ till Z D. om dagen, oell stundom i mon ak större skickliget eller mera ekterkrägan derutöfver. Ilälkten liärak bekommer i allmänbet eluren, livilken elter den lägsta dagspennings-beräkningen säledes uppgär till trettionio Diastrar om äret. 8Iakvai', som utbyras per manuds erllällu, utom lddun, fiän 3 till 5 piastrar i mäuaden, deraf egar.ns andel lieror visserligen pä öfverenskommelse, men vanligen aldrig understiger 2 ?. i mänuden. 8om emedlertid sjukdom eller bristande arbetsförtjenst, (i Ilvilket sednare fall likväl egaren sjelf kun sysselsätta sin slaf) kunna välla nägot afbrott i en sudan ständig inkomst, vill jag endast antaga egarens llellällning till det llögst mättliga belopp af 2 piaster i mänuden, eller 2/j Diastrer pä äret.
Den vigtigaste af de gjorda anmärkn:ne är ovedersägligen den som rörer stängselns beskaffenhet, och afser, att stängsel endast behöfver vara så beskaffad, att den afhåller de större kreaturen. Afven jag har förut varit af den åsigt, som Frih. Ilaab här förfäktat. Jag bade för den goda sakens skull önskat, att man kunnat taga steget fullt ut och meddela ett bestämdt stadgande i nu antydda syftning, men jag befarar, att ett sådant förslag skulle hafva mött ett så stort motstånd, att detsamma skulle hafva omintetgjort bela saken. Då man således icke trodde sig vinna allt, fann man det vara bättre att upoffra något för alt vinna det hufvudsakliga, än att, som man säger, sätta allt på ett enda kort. Jag ber att få hänvisa Frih. Raab och LagUtsk. till det utförligen motiverade yttrande härom, som finnes i det bilagda StatsRådsProt. och jag tror, att hvar och en, som vill taga kännedom deraf, skall blifva öfvertygad att Regeringen gjort klokt uti att ej i denna sak gå längre än den gjort. Frih. Raab: Det är, på sätt den siste värde talaren yttrat, ganska olämpligt att nu ingå i en vidlyftig discussiön öfver det K. förslaget. Jag anhåller dock att få rätta ett af honom begånget misstag i upfattningen af mitt första yttrande, kanhända föranledt deraf att jag ej nog tydligt uttryckt mig. Jag bar i afseende å den 1 §:n och deri förekommande föreskrift för kreatursägaren, att taga vård om sina hemdjur, ej rigtat min anmärkn. mot de i mellanmeningen förekommande orden: »eller på annat sätt», men jag har gjort anmärkn. mot hela mellanmeningen, och särskilt emot föreskriften att kreatursägaren skulle kunna fullgöra den honom ålagda värden »medelst hägnad».
Palmstjerna uplyst, att oaktadt den gjorda fördelningen, K. M. vore oförhindrad att använda de anslagna medlen vare sig till underhåll eller till nybyggnad. Skulle detta vara förhållandet, då får jag säga alt jag anser tvisten nära nog angå påfvens skägg, men ligger det en mening i beslutet, och är det gifvet att sedan Ständerna anslagit en viss summa till nybyggnad, densamma icke får användas lill underhåll, och alt hvad, som skulle vara till underhäll äfven hör lill delta ändamål användas, och icke nedläggas i nybyggnad, då ligger en stor vigt pä den upgjorda delningen, äfvensom deruppå, att gränsorna blifva på behörigt ställe updragne. Huruvida Utsk. har haft lyckan att rätt träffa denna gräns, det är för mig svårt alt bedomina, ty det afgjordes genom votering inom Utsk., och jämkades sedermera. Jag har nu hört att de som äro sakkunniga anse denna delning för tillfredsställande, och i sådant fall kan jag icke annat än trygga mig till hvad de mera sakkunniga i denna fråga hafva yttrat. Gr. von Platen: Det skulle göra mig ondt, om hvad jag yttrat, skulle kunna tolkas så, som skulle jag dermed hafva åsyftat, att den siste värde talaren hade sårat grannlagenheten och hrutit mot dess fordringar. Detta har varit så långt från min mening, att jag tvertom med tacksamhet erkänner, så väl hans arbete, om jag så må säga, att sätta sig in i hvad man förut icke sysselsatt sig med, som ock alla andras, som velat taga kännedom om den vigtiga styrelsegren för hvilken jag har den äran att vara Deparhs chef.
Jag säger icke derföre, att Bancostyrelsen ej bör sättas i tillfälle att taga ett sådant steg; men det bör tagas i den sednaste tid, som möjligt är. Jag anser icke det förhållande för reella cassan, sorn af BancoUtsk. bär är föreslaget, vara af beskaffenhet att medgifva Bancostvrelsen att så länge fördröja ett sådant steg, som dermed borde uppskjutas. Detta steg är jemväl dyrt, ty det måste medföra ränteförlust och andra omkostnader; men jag gör mindre afseende på dyrheten, än på dess verkan på den allmänna opinionen, som är den mest verksamma kraften såväl i detta som i mänga andra hänseenden. Det är således önskvärdt, att den föreskrift, som Bancofullmägtige erhålla, bestämmer en mera aflägsen tid för vidtagande af denna åtgärd, som innebär en tanke om Bankens svaghet och måliända en skam för nationen, som nödgas gå utom sina egna gränsor för att vinna trygghet i sin penningerörelse. Af dessa skäl har jag inom mig stadgat en annan öfvertygelse än den, som BancoUtsk. här tillkännagifva, och ehuru jag vid förra riksdagen yrkade och ansåg nödvändigt, att, innan utvexlingen började, reella fondens förhållande till sedelstocken borde vara som 5 till 8, anser jag likväl nu, sedan detta förhållande i det närmaste blifvit vunnet, att ett helt annat förhållande förekommer under vexlingens fortgång, och att någon proportion emellan silfver och sedlar icke en gång bör bestämmas. Det lättaste i verkställigheten och det klaraste för uppfattningen är att taga ett visst minimum af Bankens silfverqvantitet, på sätt Hrr Cederschjöld och Stråle med flere värda ledamöter förut föreslagit. Detta anser jag vara det bästa och enklaste, och då man stadgar ett sådant minimum, är man ifrån ali den redovisning, som man skulle fordra för en mening, hvilken ginge ifrån en siffra och antoge en annan. Måhända inser icke hvar och en, att vid bestämmande af en proportion vid denna och föregående riksdag är en betydlig skillnad, och man hör mången — jag menar icke inom, men utom Representationen — tala om denna proportion, utan att inse skillnaden emellan ifrågavar. stadgande och det, som beslöts vid förra riksdagen.
Men hon är detta i concreta former, i hvilka hon äfven har en egen, på sjelfständigt vis verklig, tillvarelse; som är, fastän å sin ena sida beroende af Menniskans och motsvarande den medelst företeelser, hvilka derföre kunna uppfattas ur menniskoartad eller mennisko-enlig synpunkt, likväl å andra sidan af den alldeles oberoende. Härigenom blifver alltså Naturens lif en reell allegori öfver Menniskans, eller förhåller sig till menniskolifvet såsom dess symbol det vill säga: såsom dess just genom sitt sjelfbestånd verkliga sinnebild. Hvad hon i sitt hela är, det måste hon vara så i tidföljden, som i samvaron, af sina företeelsers allmanna tillstånd och omvexlingar; och således kan Poesien tvifvelsutan så uppfatta Morgon, Middag, Afton, Natt, att hon förskönande utvecklar åskådningar, för hvilka de, hvardera genom sin egendomliga krets af naturtaflor, successift återspegla innehållet, betydelsen, historien af menniskans särskilda åldrar och slutliga jordiska förgängelse-lott. Vill hon dervid göra Naturbeskrifningen eller Landskapsmålningen till sin hufvudsak, och ej blott episodiskt inlåta sig på dess område: så kan endast en sådan tankesyn och känslostämning gifva den enhet, som sammanbinder de eljest spridda taflorna till en innerligt lefvande konst-skapelse, i hvilken de upphöra att vara successiva på ett blott utvändigt vis. Och att detta syfte verkligen var Oxenstjernas, visar den utlåtelse i hans företal, der han berättar, att hans afsigt hade först varit inskränkt till blotta beskrifningar, men sedan ”lemnat rum för den mer utvidgade, att med dem äfven sammanfoga moraliska föremål, och teckna Naturens förändringar i de synpunkter, under hvilka de, som afbilder af vår egen ombytlighet, röja sig för den betraktande, och tala till hjertat likasom till ögat” Hvad han åsyftat, har han, åtminstone till det mesta, uppnått. De lyckligaste af dessa målningar äga ej blott prakt.
Af berörde anslag äro ock, med stöd af Kongl. Brefvet den 10 Mars 1840, anordnade 1,421 R.’dr 44 2 rs,> utgörande kostna den för en tolfpundig och en sexpundig lavett med förställare, af i83i års konstruktion, hvilka Krigs-Kollegium, på nådig befälluing, låtit förfärdiga och afsända till Förenta Staterna i Norra Amerika. 16:0 Till Chefen för Topografiska Corpsen äro, jemväl under åren 1840 och 1841, utbetalda 160 R:dr om året för hans befattning med Telegraf-Inrättningen, hvilken utgift anordnats af anslaget för nämnde Corps, emot ersättning afde lill oförutsedda Mtlitär-behof anvisade medel.. Föregående Revisorers vid denna disposition gjorda erinran få nu församlade Revisorer biträda. 17:0 Efter det Kongl. Stats-Kontoret vägrat utbetalning för år 184 f af arfvodet till Öfver-Kommendanten i Stockholm, 600 R:dr, hvilket belopp vid nästlidne Riksdag indrogs, har, i anledning af anförda underdåniga besvär, Kongl. Maj:t, som ansett Öfver-Kommendanten behöflig för Hufvudstadens trygghet och lugn, uti nådigt Bref den 24 Maj nämnde år, förordnat, det omförmälde 600 R:dr fortfarande borde utgå af anslaget för Oförutsedda Utgifter. 18:0 1 nyssberörde anslag förekomma följande utgifter af mera permanent egenskap: 10 Till tillförordnade General-FältTygmästaren Silfverstolpe, såsom Inspektör öfver krub-tillverk ningen i Riket „ Kommendanten i Stockholm, rationsersättning för i häst, , „ Förste Majoren vid Lif-Beväi ingsRegementet, dito dito, „ Utgifter till Krigs-Vetensksps Akademien „ Kapitenen Dreijer, för tillsyn vid General-Ad ju tan ts-Expedi tionens lithografiska arbeten, „ Kapitenen Aschling,för tillsyn vid gjutning af jern-kanoner, .
Maj:t göra underdånig anmälan, för den åtgärd, som på Kongl. Maj:t ankommer; och då, hvad beskaffenheten af Motionairernes ifrågavarande förslag beträffar, det förekommer, dels att tillgång icke finnes att lemna det bidrag af Statsverkets medel, som, för tillvägabringande af nämnde förslag, erfordrades, dels att i öfrigt, i anseende till det uppgifne sättet, hvarpå spanmålsförråden skulle bildas, svårt, om icke omöjligt, vore, attsätta samma förslag i verkställighet; alltså anse Utskotten sig böra vördsamt hemställa, att Lars Larssons och Peter Anderssons ofvanberörde motioner icke måtte lill någon' Rikets Ständers åtgärd föranleda. Hvilket dock lill Rikets Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas. Ankom till Exp.-lltsk. d. i3 lulli. Betänkande, i anledning af väckte motioner, dels om upphörande af Kronobrefbärings-skyldigheten, dels om ersättning för samma onus. I detta ämne hafva till Siats-Utskottet blifvit remitterade tolf serskilde, inom Hedervärda Bonde-Ståndet vackla motioner, uti hvilka klagan föres öfver de stora olägenheter, Kronobrelbäringsskyldigheten skall medföra. Detta besvär, obekant till den grund, hvarpå det utfordrades, vore nemligen både ojemnt och betungande i sin tillämpning, emedan skyldigheten att fortskaffa Kronobrefven dels ej kunde turvis på hemmanen öfverflyttas, utan måste vidhäfta sådane, som genom sin belägenhet vore dertill lämplige, dels ock, oaktadt den lindring, som vunnits derigenom, att brefbärin - l4 Statssamt Allm. Besv.- och Oeconomie-Utshottens Betänkande N:o 14. gen numera endast vissa dagar i veckan skall bestridas, fortfore alt vara tryckande, så länge en del bref, eller de angelägnare, genast vid ankomsten böra fortskaffas, hvarigenom brefbäring påkomme understundom alla dagar i veckan, och ej sällan flere gånger på en dag samt till olika ställen.
Det skäl, som Hr v. Hartmansdorff häruppå grundar, förfaller således helt och hållet. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framstälde Hr. Gr. o. Landtm., att i afseende på lista, 2:dra, 3:dje och 5:te mom. af den i förevaride Mein. föreslagna § icke någon anmärkning förekommit, men deremot Hr v. Hartmansdorff å 4:de mom. yrkat afslag, hvarföre Hr Gr. o. Landtm, nu först finge hemställa om R. o. Ad. bi folie lista, 2:dra, 3:dje och 5:te morn. af ifrågavaride §. Ropades Ja. Efter sedermera först till bifall och derefter till afslag å 4:de mom. framstälde proposir, som besvarades med blandade Ja och Nej, blef förnyad propos. till bifall ä della mom. framstäld och åter besvarad med Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Hr Printzensköld begärde votering. Upläsles till justering och godkändes följande voteris-propos.i Den som bifaller 4:de mom. af den i BankoUtskis Mern. JM 62 föreslagna § i BankoReglemeutet, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder nämnde mom. af R. o. Ad. afslagel. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer i Ja — 27. - Nej — 35. Föredrogs ånyo BankoUtskis d. 5 och 11 dennes på bordet lagda Mern. JM 63, med ani. af RiksStåndens beslut öfver framställningarne i 71 ista punkten af Utlåt. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag anhåller, att R. o. Ad. måtte afslå BankoUtskis inbjudning och godkänna vot.-propos. Uppå härefter framstäld propos. vidblef R. o. Ad. sitt förut i ämnet fattade beslut, och godkändes den derom af Utsk. föreslagna vot.-propos.
Propos. om anslag till jernvägsbyggnader m. m. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 12 på natten. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 2 prot.-utdrag för den 17 dennes och prot:t för den 28 sistl. Februari e. m. Upplästes följande, af Frih. von Platen, Carl, inlemnade Meni.: Föranlåten, till följe af enskilda göromål, att, på någon längre tid, ej bevista riksdagen, får jag afsäga mig den plats inom Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t, som jag, sedan riksdagens början, haft äran innehafva, under vördsam anhållan, att vid min riksdagsmanna-rätt fortfarande få vara bibehållen. R. o. Ad lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm., med förmälan, att Hr Skjöldebrand, Erik Bogislaus, som varit Suppleant i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t, inlemnat sin riksdagsmanna-pollett, anmodade Ståndets Hrr Elektorer att välja en ledamot i samma Utsk. efter Frih. von Platen och en Suppleant derstädes efter Hr Skjöldebrand. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammans. Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.-lItsk:ts den 3 och 17 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 3, i ani. af väckta motioner ang. förändring i sättet för båtsmansroteringens och båtsmanshållets utgörande, lindring deruti, m. m., äfvensom utarbetande af förslag till ny fördelning af städernas båtsmanshåll. Utsk:ts hemställan öfverst å sid. 5. Bifölls. Utsk:ts hemställan nederst å samma sida. Frih. Rappe, Axel Ludvig:
G9 blefve nödvändigt, att R. o. Ad, återginge till pröfning af de redan afgjorda §§ i förslaget till förordn. om kommunalstyrelse på landet, för så vidt R. o. Ad:ns derom fattade beslut skiljde sig ifrån BorgareSt:ts; och kunde denna del af inbjudningen antingen genast förekomma genom afbrott i förslagets föredragning och återgång till de redan behandlade 21:sta §:ne, eller ock anstå, intilldess det första förordmsförslaget blifvit af R. o. Ad. slutligen genomgånget. Hr von Koch: Jag hemställer, att det af H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, framställda första alternativet måtte antagas, emedan för den händelse, att vi skulle vilja gå in på någon af de gjorda inbjudningarna i afs:de å de föreg:de §§:na, det är af vigt att veta ■sådant på förhand. Härefter hemställde H. Exc., huruvida R. o. Ad. behagade besluta, att föredragningen af det första förordmsförslaget komme att fortgå, samt att, efter hvarje §;s upläsning, Presteo. BorgareSt:ts derom fattade beslut skulle tillkännagifvas, äfvensom att, sedan granskningen af ofvannämnde förslag fullbordats, BorgareShts inbjudning rörde de redan pröfvade 1—21 §§:ne af samma förslag skulle till afgörande företagas. Ropades ja. Till följd häraf förekom nu Förslaget till förordn. om kommunalstyrelse på landet. Tillkännagafs vara bifallen af Presteo. BorgareStm. Gr. Sparre: Den grundsats, som är uttalad i denna §, har jag ännu aldrig sett antagen i Svensk lagstiftning. Det är en nyhet, som jag icke tror vara skäl uti att införa; utan torde det vara bättre att i detta afs:de följa den praxis, som i dylika fall är vanlig. Jag får derföre hemställa, att 2:dra inom:t får följande lydelse: »Falla rösterna lika för olika meningar, gäller den mening, »som ordf:den biträder». Gr. Lagerbjelke:
Det ligger dessutom så mycken tvetydighet uti uttrycket i betänk., att jag icke kan se, huru en tvist skulle kunna undvikas emellan academien och den som skall utbetala penningarna. Som jag tror, så fordrades det icke iner, än alt academien slutade elt contract med en byggmäslarc eller architect om en tjenlig locals beredande, för att få rättighet att tillgodonjuta förhöjningen ; men intill dess detta sker, tror jag icke meningen är alt gifva academien någonting. Jag hemställer derföre vördsamt, huruvida icke Utsk. bör bestämdt säga, om anslaget bör utgå nu genast eller icke, på det all ali tvetydighet måtte undanrödjas; och jag skulle ödmjukast hoppas, att StatsUtsk. ville taga denna fråga i öfvervägande. Ty löneförhöjningarna äro lika nödvändiga i denna stund, under det man ordnar samlingarna, som sedan detta skett, och att dc snarare då äro mindre behöfliga än nu. Denna lilla omständighet har kanske ej så stor betydelse, sorn jag dervid har fästat. Jag hoppas, att Utsk. närmare utreder detta; och om meningen är, att det föreslagna anslaget genast skall utgå, så torde sådant uti Utsk:s betänk, blifva positivt uttryckt. Hr von Hartmansdorff: Jag glömde, då jag förra gången hade ordet, att upptaga den omständighet, som Frih. Leijonhufvud nu anmärkt. Det är af betydlig vigt att utsätta ett sådant villkor, att om rum icke erhållas, så skall academien gå miste om ifrågavar. anslag. Af academiens vilja lärer det icke bero att få rum; eljest vore de utan tvifvel redan anskaffade. Villkoret tyckes således verkligen innebära en tillintetgörelse af det beviljade anslaget, intill dess andra Ständer sammankomma och lemna rum. Jag hoppas, att Utsk. rättar denna framställning, då det afgifver sitt utlåt, om anslag till rum åt Riksarchivet, emedan, om dessa blifva nog många och rymliga, så kunde dess handlingar och Vitterhets-academiens samlingar sammanföras på ett ställe, hvilket äfven varit ifrågasatt. —• Jag hoppas, att, då frågan 0111 Riksarchivet förekommer, R.
Sandgvist till gäldande af den på länsmansbostället Grillby JV2 3 belöpande skifteskostnad; JV2 34, i anledning of väckt motion, om anvisande af mede! till Westerbottens läns Pröfnings-kommilté såsom tillskott för bestrida tide af de i 76 § Bevill ningsstadgan omförmälda utgifter; M 53, i anledning af väckt fråga angående ombyggandet af östra flygeln af Rikets Ständers hus; M 36, angående väckt motion om begagnande af postremissvexlar för öfversändande af penningar frän och till Riksgälds-kontoret; och J\S Til, i anledning af väckt motion om beviljande af ett räntefritt amorteringsIfin till bestridande af arfvoden åt Landtmätare vid inga skiften i Norrbottens län. 100 Prot.-Utdrag den 24 Januari 1803, Från Vdllofl, Borgare-Ståndet. S. D. Upplästes det Protokoll, som blifvit hå!'et den 21 dennes hos Rikets Ständers i 103 § Regeringsformen och 64 § Riksdags-Ordningen föreskrifna Nämnd, och hvaraf inhemtades, att Högste Domstolens samtliga ledamöter blifvit vid sina embeten bibehållna; och skulle nämnda protokoll öfverlemnas till Expeditions-Utskottet, för uppsättande af förslag till deraf föranledd underdånig skrifvelse lill Kongl. Majit. S. D. Vid förnyad föredragning af utdrag utaf Höglofliga Ridderskapot och Adelns Protokoll den 14 dennes, innefattande dels nämnda Riks-Stånds beslut, angående 27 g i Stals-Utskottets Utlåtande, M 21, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att i samma beslut sig förena, antog Borgare-Ståndet ifrågavarande inbjudning; hvarefter prolokollsutdraget lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets Utlåtanden: