Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men gumraiproppen och den vanliga benringen böra totalt bannlysas. H u r fult tillplattas ej den lilles mun mot ringen och det stackars barnet klunkar, suger och drar endast för att infora i sin späda kropp de sjukdomsfrön, hvilka alltid uppstå på den alltid af saliv fuktade öfre ytan af ringen, och som här föröka sig i oändlighet. Betrakta blott en gång noga den del af gummiproppen, med hvilken ringen står i sammanhang. Skrapa en gång med knifven, ty på annat sätt går ej den gröna aflagringen på densamma bort. Nåväl, detta är millioner sjukdomsbringande svampar! Säkerligen skall ingen moder, sedan hon fått detta klart för sig, dröja att undandraga sin älskling denna fara. Är den lille ej de första dagarne lika snäll och välmående som vanligt, skall han likväl redan efter den tiden ha glömt sin napp, och hon har den glädjen att se den lilla munnen naturlig, på samma gång hon gjort hvad hon kunnat för att värna sitt barns lif och välbefinnande. » Lyckliga barn » och » rika barn ». ag har två bekanta af ungefär samma ålder, hvilka fått sin utbildning i samma skola, välsignats med samma antal barn, tillhöra samma bildade samhällsklass — endast att de lefva under vidt skilda yttre vilkor. Den enas man är millionär; den andras, en anspråkslös tjänsteman, dog och efterlemnade den unga frun med fyra späda barn i små omständigheter. J a g har tillsammans med dem båda genomlefvat den lyckliga barndomstiden och håller dem bägge hjärtligt kära, och ändå frågar jag mig heständigt, huru det kan komma sig, att jag aldrig tröttnar att uppdraga jämförelser dem emellan, vid hvilka alltid den senare afgår segrande, emedan hennes nobla enkelhet den angenäma tonen i hennes hem och hennes praktiska sinne tilltala mig som ett leende sommarlandskap, huru mycket än den förstnämndas lysande och rika hus kan förefalla mer lockande och präktigt. Ringer jag på hos den ena, så öppnas dörren — innan ännu den enda tjänstflickan hinner till — af någon bland de brunlockiga småttingarne, och redan i det strålande ansiktet och den glada nigningen ligger det hjärtliga » välkommen », som strax upprepas af den lilla barnamunnen med ord och kyss.
Uti en inom Forsta kammaren viickt motion hade hem T. Siive foreslagit, att riksdagen behagade besluta, att smislzolel~are och smiskolelararinnor vid de ofningsskolor, som Foro forenade med de af landsting inrattnde seminarierna for bildande af smAskoleliirare och sm&amp;skolel %rarinnor, matte beriittigas att rakna sig till godo sin tjiinstetid vid dessa ofningsskolor med afseende p4t tjiinstelr och ratt till understod i smlskolel~srnes med fleres t.lderdomsunderst8dsanstalt, liksom om de vid smtskola tjanstgjort, under villkor att vederborande seminariums styrelse erlade de afgifter till anstalten, som borde for 1iiraret; jansterna utgt. Dfotionareh framholl denpgtagliga orattvisan, att lgrarne och liirarinnorna vid seminarjernas ofningsskolor ej skulle komma i ltnjutande af samma rattigheter som deras kamrater vid de vanliga sm %skolorna. Statsutskottet afstyrkte emellertid den af motioniiren foreslagna Atggrden, pii grund daraf att, dB dessa iifningsskolor vore kom~1ztrli2nln skolor, innebure den ett afsteg frln en af de viktigaste grunderna for berordn Alderdoms understiidsanstalt, niirnligen den, att endnst de liirare och liirarinnor mH vma berattigade till understod f r l n anstalten, for hviUras afloning tillskott a.f nllmiinna medel itnjutes. I enlighet med statsutskottets mening - afslogs motionen i blda barn.Tanka. Aterst&amp; att n m n a, det herr Karl Stnaff i Andra kamrnaren framdrog till regeringens beaktande de iifverdrifna fordringar, som stdlas p4t forest&amp;ndarinnorna vid: - Mae klassens telegrafstatioaer, hvilka genom rikstelefonens inforande fltt sig Uagt ett ytterligme arbete.
Denna författning är visserligen byggd på hufvudsakligen enahanda principer i fråga om straffsystemet som den förutnämnda; men den uppmärksamme granskaren märker dock lätt hurusom, genom 1858 års författning, mer stadga blifvit gifven åt karaktererna af frihets-straffet, hvilket derigenom blifvit indeladt i straffarbete och fängelse, hvarjemte fängelse vid vatten och bröd icke förekommer såsom sjelfständigt straff, utan endast såsom för va n d 1 i ngsstr aff, i brist af tillgång till böter. Latitudsystemet är ock genom samma författning ytterligare bekräftadt. På de sålunda stadgade grunder i fråga om straffsystemet och straffets afmätande efter särskilda omständigheter vid brottet, är äfven bygdt det förslag till ”Förordning angående mord, dråp och annan misshandel”, som blifvit nu församlade Ständer förelagdt och som bildar tredje flocken af de större particla reformer i kriminal-lagstiftningen, hvilka underställts representationens pröfning. Skulle, hvad dock Utskottet icke vill förmoda, fråga uppstå om förkastande af detta förslag på den grund, att den lagförbättring, det afser, endast är partiel, föranlåtes Utskottet erinra, att förutom det att denna förbättringsmetod redan år vid särskilda tillfällen af Rikets Ständer godkänd, härvid jemväl förekommer dels att, såsom nedan närmare skall angifvas, en förändring i lagstiftningen om ansvar för O ' ö O O våld å person är af trängande behof påkallad och icke utan våda kan uppskjutas, dels ock att Utskottet icke eger någon grundlagsenlig anledning att förelägga Rikets Ständer en helt ny kriminallag, hvars utarbetande Utskottets tid i allt fall säkerligen icke medgåfve. Af Regeringen hade det måhända ock varit mindre välbetänkt, att vid detta riksmöte ånyo förelägga Rikets Ständer det redan förut tvenne gånger framlagda lagförslaget. Detta förutsätter nemligen uppbäfvande af vissa ännu qA7arstående straffarter, om hvilkas lämplighet eller olämplighet det icke kan antagas att representationens åsigter ännu blifvit stadgade.
t N:o g t. Ankom till Exp. Utsk, d, 29 Dec. 1829. Betänkande, i anledning af de frän 3:ne Riks-Stånd remitterade motioner af Herr Öfversten I. P. Lefren, Herr Prosten C. O. Forslind och Riksdagsfullmägtigen frän Gefleborgs Län Carl Hindricsson Bergman, angående rättighet för Banken att utfärda sä kallade Ränte-Coupons , jemte yttranden , som i sammanhang härmed af andra Ledamöter inom Riks-Sländen blifvit af gfna uti detta ämne. Genom Remiss från Högloflige Ridderskapet och Adeln, of den 20 förlidne November, har Banco-Utskoitet fått emottaga en af Herr Lefren, I. P., väckt motion af följande innehåll: ”Sedan samtlige Riks-Stånden beslutat, alt Myntbestämning med åtföljande re* alisation skall ega rum, och, i följd af de för densamma stadgade grunder, den förderfliga utvägen blifvit för framtiden stängd att, genom Sedelstockens förökande, utan motsvarande valuta, föröka Rot else-Capitalet; men angeläget är, att Rikets Ständer till Näringarnes förkofran vidtaga alla de åtgärder lill Penninge-Röreisens befordrande och stadgan Bih. till R.-St,. Brot. 1828 och 1829, 6 Sami. 3 Band. 1:dra Haft. it i J)anca-T]lsk:s Betänkande, N:o 91. de, sorn nied realisationsgrunderna äro förenlige; så får jag, i stöd af 56 §. Riksdagsordningen, vördsamt framställa följande motion, samt om remiss af densamma till Banco-Utskotlet anhålla: j:o Banken utfärdar så kallade RanteCoupons med 4 och en half procents ärlig ränta, motsvarande det belopp, hvartill BankensFastigliets-Lån för det närvarande uppgå. 2:0 Hvarje Coupon ställes på 5oo Rdr ined 22 och en half Rdr årlig ränta, som af Banken hvarje år liqvideras till Innehafvaren. 3:o
Dä inga län för 7,procent mera erhällas, blir i samma män tillgängen pä 5 procents-länen sä mycket ymnigare. ^För min del kan jaa sä, ledes ej anse den nya läne-methoden behöflig. Att den skulle wara särdeles mot ändamälet swarande, kan jag ej heller finna dä följden, i fall ett sädant län-systeme wunne framgång, skulle blifwa att Contoiret, nu genast erbölle penningar som det ej behöfde, att det singe bersöre betala ränta, och att frägan om återbetalning uppkomme dä när man mest more i behof om länets bibehällande. Ack läna penningar blott pä 2:ne är synes ung för ett penninge-werk wara detsamma som att stänka b rt intereflet utan att draga nytta af CapitaletS omvändande. Jag skulle tro en sädan utwäg ursäktlig om den för Contsire s credit w ne oumaängeligen nödig; men jag bekänner att jag ej kan inse dest nytta. Det är en allmänt erkänd sats, att hwarje förändrad länings-mckhod som innehäller förbättrade wilker för Längift wa^-s. Z90. Den 6 October. waren gertillkänna ett större behof, hos Län», tagaren och af hmad jag redan haft äran anföra, är detta sä mycket mera öfwerflädiqt som ^cntoirets stallning merkeligen icke fordrar det. Jag rrer således, att ömarken för Contoirets; credit eller för dest bick of är detta nya län-sy-, steine nyttigt eller nödi t. D t skulle till öH med stada Conto.ret, dä det satte detsamma, i nldwändigkct att gora beständigt nya äterbetalningar u.an att kunna under tiden anwända hmad det till läns crlällit. Da nä-ra erhällrtlan pä 2 är stulle ingen mer wilja läna pä annat milkor, och hela Contoirets län-syste-.' me och penninge-ställning stulle deraf lida en stadeug förändring.'
— N:o 13- angående acceptering efter Riksdagens slut af räkningar å tryckning och häftning af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll. XI. B. 436. A. 440. Expektans-stat vid f. d. General Assistans Kontoret, förslag till, angående. XI. B. 446. A. 459. Exposition, en blifvande i Paris af race-djur och landtmanna-pro • dukter, om beviljande af anslag till bestridande af kostnaderna för Sveriges deltagande i. V. 608- R. Expropriations lagen, om förändring af. IV. B. 121, 126. A. 196. Expropriation af en å Riddarholmen invid Riddarholmskyrkaii och Riksens Ständers Hus belägen. Grosshandlaren Wallenberg tillhörig egendom, angående. VIII. 286. R. 288. X. B. 359. A. 365. XI. U. 87, 119. E. 269. 5 _ F _ F. Fabriker och Handtverk, angående stadgandena i afseende på minderåriga personers användande vid. VIII. E. 103- Fabri kater och Ilandtverksprod akter, om anvisande af en särskild fond för belåning af. XI. 15. 418, 427, 430- A. 432, Fahlu Bergslag, oin återinförande i Banken af den förut medgifna kelåningsriitt af råkoppor. XI. B. 77. A. 85. Fakultet. Se Juridiska; Medicinska. Falkenberg, om beviljande af stapelrätt för Staden. Falkenstedt, Johan August, yttrande: V. 637. Fartygs byggande, angående Statsanslag till trveknings-kostnaden för de af Skeppsbyggmästaren J. Weilbach uppgjorda ritningar till ledning vid. X. B. 329. A. 357. Fastighet i stad, angående inteckning af aftal om nyttjanderätt till. I. 278. K. 279. IH. B. 671. Fast egendom. Se Inteckning; Taxeringsvärdet.
Cederström anmärkt, var den grundlagsenliga vägen, och dels derför, alt nu kommer man alt omedelbart rösta i förstärkt StatsUlsk. öfver en sak, hvilken icke hörer dit, innan jemkningsutvägen blifvit förgäfves försökt. Måiet är nu på allt sätt misshandlad!. Hr Lagerhjelm: Jag får också reservera mig emot detta beslut, såsom stridande emot de i grundlagen fastställda former eller föreskrifter för behandlingen af dylika ärenden. StatsUtsk:s anmälan, sid. 34 och 33, ang:de öfrige punkter hörande till tredje hufvudtitelns reglering, erfordrade icke något beslut af R. o. Ad. 3y:dc punkten. Ilr Nordensköld, Otto Gustaf: Den af R. o. Ad. Den iG September e. m. 447 i detta ämne beslutade skrifvelse lill K. M. liar jag ingenting emot; tvertom skulle jag önska, att Ständernes skrifvelse kunde blifva sådan. Men nu hafva blott 2 Stånd stannat i ett sådant beslut, och hafva de 2 öfriga antagit Utsk:s förslag. När denna fråga afgjordes hos R. o. Ad., förutsåg jag icke möjligheten, att saken kunde blifva föremål för votering i förstärkt StatsUtsk., och för att möjligen undvika detta, anhåller jag vördsamt, att R. o. Ad. måtte besluta inbjudning till Borgare och BondcSCn att instämma i den af R. o. Ad. beslutade skrifvelse, så att ett sammanstämmande beslut må uppkomma. Jag anhåller att propos. härom måtte blifva af Hr Frih. o. Landtm, framställd. Hr Frih. o. Jjandtm. yttrade, att han till afgörande af R. o. Ad. torde få framställa Ilr Nordenskölds begäran, sedan R. o. Ad. fattat sitt beslut ang:de volerts-propos. uti denna punkt, hvilken R. o. Ad. torde finna i alla fall vara nödvändig. Frih. Gederström:
St:r en så stor summasom den ifrågav:de, för att bortkasta densamma; men så är ingalunda förhållandet, och jag tror att om den värde talaren hemlat sina motiver från Utsk:s afgifne Betänk., torde han haft svårt att göra samma konklusion som han nu gjort.. Deraf inhemtas nemi. att vid sydvestra hörnet af kyrkan är en betydlig remna, hvilken, då Domkyrkan icke har tillräckligt anslag för att verkställa reparation derå, nu antagit en så hotande karakter, att den måste ovilkorligen iståndsättas, så vida icke kyrkan skall totalt förstöras. När nu kyrkans styresman, med anledn. af detta förhållande, skulle upgöra ett förslag till reparation af kyrkan, hvarigenom denna vackra minnesvård från forntiden skulle åt framtiden bevaras, uptäck tes att det föremål man åsyftade att bevara d. v. s. det monumen tala i kyrkan, högst ofullständigt skulle vinnas om man icke på samma gång vidtog ganska väsendtliga förändringar i det inre af kyrkan, hvilka förändringar förnämligast skulls bestå uti att höja den låga delen af kyrkan, som nu döljer den vackra och prydliga del, hvilken utfördes under !500:talet; det är nemi. den del som utfördes under lhte och 12:te århundradena, som är så lågt nedtryckt och förstör det sköna i kyrkan. Detta kan ske med jemförelsevis obetydlig kostnad och derigenom skulle äfven församlingen på samma gång vinna ofantligt mycket, emedan kyrkan genom den olika höjd som nu eger rum i akustiskt hänseende är särdeles ofördelaktig, så att endast en tredjedel af kyrkan lemnar rum för åhörare som kunna upfatta prestens ord, och då församlingen är ganska stor skulle man på detta sätt vinna ett ändamål som icke får förbises, när det är fråga om att reparera en kyrka nemi. att församlingen på ett beqvämligt sätt kan höra prosten. Då Domkyrkan måste betraktas såsom en Statens tillhörighet och alltid så ansetts, är det också skäl att den erhåller understöd af Staten, så att man derigenom kan nå det åsyftade ändamålet att bevara åt framtiden detta vackra historiska monument och gifva hela församlingen tillfälle att göra fullständig gudstjenst.
Glädjedruckne omfamnade de hvarandra, och en varmare bön än den, som gick från deras tacksamma hjertan, har kanske aldrig uppstigit till skaparen. Efter ännu en halftimmes ansträngningar kände Arnold någonting vått på sin hand. "Vatten, vatten", pustade han och slog sig för pannan, "men tänk om det ligger högre än rummet, hur ska' vi då komma ut? Ska' vi ej i stället utan hjelp drunkna här inne?" "Ligger då flodens vattenyta högre än grunden till detta hus?" inföll 'mäster' Franz. "Det tror jag inte", svarade Hans Wippenbach. "Det är måhända endast något stänkvatten, som " "Det må vara hur som helst", afbröt Arnold lifligt. "Jag är en god simmare, likaså far och ni, 'mäster' Franz. Inte bör det afskräcka oss, om vi till och med hölle på att gräfva ända nere i flodens botten. Få vi bara hålet så stort, att vi kunna komma ut genom det, så ska' vi nog flyta upp till ytan. Lita på det." "Sant", bedyrade Franz Schwanenfelz, "du är ändå en präktig pojke, Arnold; ja den bäste i hela Greiffenhagen, och så sant jag i detta ögonblick lefver och andas och är utan slägtingar, ska' inte du så framt vi komma helbregda härifrån, efter min död få ärfva allt hvad jag eger och det är ändå ej så litet." "Men råttorna, 'mäster' Franz, hvad vill ni då göra för dem, ty det är väl ändå i sjelfva verket de, som frälsat oss genom att visa oss vägen?" inföll Arnold skälmaktigt. "Råttorna! Aldrig mera kommer min fot att trampa ihjel en dylik liten stackare, och de kattor, som jag har der hemma, ska' jag låta dränka så fort sig göra låter." Far och son skrattade hjärtligt åt Schwanenfelz' besynnerliga tacksamhet, men de kunde ändå ej underlåta att erkänna, att de vid detta tillfälle haft dessa små djur att tacka för att hoppet om frihet blef större med hvarje minut som gick.
Irågan om öfverflyttning å Civil-Departementet af nyssberörde från Riks Statens nuvarande 4:de och g:de Hufvud-Titlar i beräkning tagne 1,260 R:dr, så enär, utom det nämnde medel icke utgöra serskilde å berörde Titlar uppförde anslag, hvadan deras utbrytning derifrån numera, sedan dessa Titlar blifvit reglerade och anmälan derom hos Kongl. Maj:t gjord, ej gerna låter sig göra, det icke vore lämpligt att, om anslaget till aflöning m. fl. utgifter för ifrågavarande Styrelse endast kommer att anvisas till nästa Riksdag och uppföras å Extra Statsregleringen, å ordinarie Stat, såsom anslag till berörde Styrelse uppföra nyssnämnde i,2Öo R:dr, torde Rikets Ständer finna annan åtgärd i afseende härå icke böra vidtagas eller erfordras, ån att berörde 1,2/io R:dr, så långe de böra af oftaberörde Styrelse disponeras, ifrån vederbörande Auctoriteter till densamma levereras. I afseende å den under discussionerne gjorde framställning, afl Utskottet måtte utreda, huruvida ej tillgång till bestridande af nu ifrågavarande aflöning kunde beredas genom Förvaltningens af Sjö-ärendena reorganisation, anser Utskottet sig endast böra fästa uppmärksamheten derå, att Rikets Ständer redan bifallit Utskottets i dess Utlåtande N:o 67 gjorde hemställan, att Rikets Ständer icke måtte ingå i pröfning af väckt förslag om nämnde Embetsverks indragning, samt att vid bestämmandet af 4fde Hufvud-Titelns anslag kommit i betragtande, att nämnde Embetsverk tilläfventyrs torde komma att, i följd af den nya Stats-Råds-organisationen, undergå förändringar, och att i sådant fall uppstående besparingar skulle komma nämnde Hufvud-Titel till godo.
Då en begynnande vishet lärt dig känna kretsar af sällhet ända upp till Guds oändeliga, så suckar din själ efter enhvar; så kallar du dig dåre, galen, ond, förderfvad, för det du ej innehar, ej njuter allt detta högre goda, som det ädlare snillet och din inbillning så tjusande måla för dig. Liksom att utvidga sin varelse, bemäktiga sig en hög och vidsträckt sällhet, vore mindre svårt i själens verld, än i den lekamliga! – Vi börja från ett stoft. Det lilla, inskränkta, närmast omkringvarande, är det naturliga för oss. Vi få begrepp om ett högre, beständigare Väl (t. ex. om sundhetens, lugnets, den verkliga glädjens i stället för den frossande vällustens); vi åtrå det. Men lättheten af de förra sällheterna, vanan att finna dem ljufva, nödvändigheten att uppoffra dem, – allt detta gör det högre Välet svårt. För att hinna till dess ägande, måste själen uppfyllas af dess föreställning; måste lida, ofta, af de lägre nöjens återvändande retelser; måste blifva fri, öm och stor. Den som från fattig vill bli rik, från ringa stor och mäktig, från okunnig vis, från svagt sinnlig dygdig, har samma väg att gå; måste med samma oförtrutna gladhet se svårigheten af det högre, och med samma beskedlighet påstå det. Men den famlande menniskan, utan kännedom af sin natur, ser ej i dessa finare och inre ämnen (i själens fullkomligheter) sin vanmakt. Hon kallar sin svaghet – blindhet, galenskap, förderf: såsom vi ge förbittrade namn åt allt, som hindrar oss från någonting med häftighet önskadt. Okunnigheten, kreaturets eviga hat mot allt som ej passar med dess åtrå, drömmen om en obegripen frihet, har födt Ondska, Laster, Vederstyggligheter, der det rena och klara ögat ej ser annat än Oförmögenhet. Man ”förbannar” sin svaghet – genom samma blindhet, som man förbannat halfva Naturen, och sagt (efter man ej begrep sin illusion), att en Gud gjort det. Låt oss gå ut ur mörkret af vår varelse! Låt dig, liksom mig, kunna säga när vi dö: jag såg Naturen! D. 4 Juni.
Då jag under ett föreg:de plenum deltagit i discussionen ang:de föreläggande för StatsUtsk. att inkomma med yttrande öfver Hr Stjernsvärds motion, så har jag ansett för en pligt att nu begära ordet och anhåller om några ögonblicks upmärksamhet, ehuru jag ganska väl känner den knappa tid vi hafva att disponera. Jag ämnar icke afgifva något förslag och kan således icke råka ut för det missöde, som en annan Ståndskamrat rönt, nemi. att R. o. Ad. genom sitt beslut undanskjutit all handläggning af hans motion. Föremålet för mitt upträdande är endast att instämma i den reservation den siste värde talaren afgifvit emot ett beslut, sorn jag på det högsta beklagar, emedan det, i min tanke Ivar en både vådlig och olycklig följd. Beslutets vådliga följd är den, att det sanktionerat ett ingrepp på riksdagsmannarätten och i Utskrns händer lagt en maktfullkomlighet, som nästan helt och hållet uphäfver vår fria yttrande rätt. Det vore ju endast ett tomt Chartek att få yttra sina tankar inom dessa murar, då det berodde på ett Utsk., huruvida yttranderne skulle leda till någon påföljd eller icke. Det är ett sådant förhållande som jag anser vara ganska vådligt. Jag anser beslutet äfven vara olyckligt till sina följder. Föremålet för Hr Stjernsvärds motion var ett tilläggs apanage åt II. K. H. Kronprinsen i egenskap af de förenade Rikenas Regent under den olyckliga perioden af Konungens sjukdom, då vi egde att välja emellan ett Svenskt Regentskap eller en InterimsRegering, bestående af Svenske män, blandade med icke Svenske och för Sveriges Ständer oansvarige män. 452 D en 5 Mars f m. Någon tvekan emellan dessa båda slag af Regeringar kunde hos det Svenska folket ej upstå. Också antogs Regentskapet enhälligt af Representationen, men vid tidpunkten för dess antagande bemödade sig en del af den allmänna pressen att söka ådagalägga, att motståndet emot Regentskapet skulle vara allmänt. Å den motsatta sidan sökte man att visa nyttan och vigten af Regentskapet för så väl Sveriges värdighet som dess oberoende.
De återstående -|:delarne bestå af lerjord och sandmylla, äro årligen i bruk och gifva, i anseende till en större tillgång på gödningsämnen, temmeligen fördelaktig afkastning. Inom Staden finnas en Schola för första undervisningen åt fattiga barn äfvensom en Apologist-schola med en Lärare., Dea förstnämnda underhålles af Staden. Några betydliga bidrag till sjukvård oell fattigförsörjning kunna icke lemnäs af en Stad med så ringa folkmängd och förmögenhet, ehuru de under de sednare åren varit mera än förr af behofvet påkallade; mindre fördelaktiga skördar och högre pris på födoämnen lära hafva bidragit härtill; dock synas i allmänhet sorglöshet och lättja hafva stegrat sina anspråk på att få dela frukterna af andras arbete och sparsamhet. Utvägar måste beredas alt motverka detta tilltagande onda; hvarvid dock hufvudsakeligen svårighet möter, att kunna skaffa passande arbete för de personer af olika åldrar och kroppskrafter, som fordra understöd och likväl kunna arbeta. En ändamålsenligare reglering af Fattigvården är under bearbetning. Staden har ännu icke något allmänt Fattighus;: men en fond för della behof finnes, hvilken årligen något tillväxer, så att detsamma innan kort kan afhjelpa; hittills bär rum hyrts för de fattighjon, som dermed måst förses. Moraliteten kail säga* stå på samma ståndpunkt, sorn för fem år tillbaka. Grofvare brott och stölder hafva lyckligtvis sedan flera år tillbaka icke inom Staden afhörts och böjelse för fylleri bar icke eller tilltagit..