Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adelil varit biträdd af en Ledamot, som ansett detta påbud kunna utsträckas till och vara lika lämpligt för fastebref; af eu annan, som varit af samma tanka med den sistnämnde, men dels trott Bevillnings-Utskottet böra sammanträda med Lag-Utskottet för att upprätta Bevillning-Utskottets Utlåtande N.o 2g. 3 forsing till stadgande i afseende på controllen för Fastebrefs chartering, och dels ansett ett lika Uppbördssätt kunna användas, äfven i fråga om afgiften för Bouppteckningar; samt af en tredje, hvilken likväl förmenat Herr Hjertås förslag ej kunna lämpas till andra än Köpe-afhandlingar, samt att ändamålet, hvad Fastebref anginge, bäst skulle vinnas genom del stadgande, att sådana ovilkorligen borde skrifvas på stämpladt papper, hvilket Domaren alltid borde konna anskaffa lill erforderligt belopp, då Fastebrefven vanligen icke kunna utfärdas förr än på 4-de Tinget; hvarjemte stridens
till Bref p å landet husmoder * red. [89] vivre o. W. r. r. Annonspris: finare handarbeten göromål. » Ellen 1 9 », Iduns byrå. Lärarinna, LEDIGA En kan PLATSER. J. E-m. (Krylbo) c c h A. N. Anna B. Modetidning. Red. förfärdigande. P. vigtiga nödvändiga egenskaper. r. En lärarinna — 22 år — önskar med första plats att undervisa i vanliga skolämnen (icke främmande språk) samt musik. Den sökande, hvilken eger vana både som lärarinna och lektris, har god helsa och gladt lynne samt har utgått från ett mycket godt hem. Anspråken äro ej stora. De bästa rekommendationer kunna företes. Närmare upplysningar kunna erhållas genom Iduns Redaktion, dit svar, märkta &gt; H. H. », o c k torde ställas. T l d n. Inberäknad. Idun 4 ' 50 [duns Modet, utan kol. pl. &gt; 3: — Byrå: Klara T. telef. 70 öre pr n o n p. - r a d. hvarje HELLBERG. Redaktionsfiukr. : J. helgfri fredag. H. K. H. Kronprinsessan Lovisa af Danmark på hennes silfverbröllopsdag den 2 8 juli 1894- u blida furstinna, Yår hälsning på V i följde hvart fjät på din barndoms tag Tjyar yttring af din hedersdag, Cy p e n tusende glada minnen smycka! Som syntes oss näpen och Yärd att pu yar oss ju kär / rån på £n h,elgdagsros i yår barndoms år, S o m Jlög ö / yer nord 3 hyardagslycka. ditt enkla sätt, din hurtiga håg Och £ar Så din moders Och sågo vi dig, då i ungdomens glans myrtenkronan, trofast i håg ej glömde V å r a tankars pe en droppe rjur oss d u: stegen mot älskadt fosterland €n dag kom du hit med en " S e s s a " ny — kärlek Öm icke för Oll stod glädjen i s k y: älskad slag emot dig flöge?
Det är, beter det vidare, dessutom ett visst förhållande mellan spårvidden, riilernas styrka och lokomotivernas tyngd; och dä nu spårvidden är ändamålsenlig bestämd och hvarken kan eller bör ändras, så måste räler och materiel rättas derefter.» — Vöre detta antagande fullt riktigt, att icke något slags förändring kan eller bör få ega rum å de stambanor som ännu återstå alt bygga, blott derföre att ett visst miltal ifrån ändpunkterna å den vestra samt 7 mil af den södra banan äro byggda, så vore det i ocb med detsamma ett både öfverflödigt och öndamålslöst arbete att vidare sysselsätta sig med någon forskning i anledning af de uppgifter, som af mig blifvit i det föregående sammanställde. Af den varma öfvertygelse, som i allt visar sig bos Chefen för Statens jernvägs byggnader, att dessa böra utföras på ett sätt, som kan jemföras med de solidaste och vackraste arbeten af samma slag i England ocb Tyskland, följer ock naturligt den genomgående hufvudtanken i hela hans promemoria att någon förändring i de för vissa delar af jernvägarna, i hänseende till byggnad och rörelse-materiel, an tagna åsigler ej bör få ega rum, äfven om, såsom Herr Öfversten säger, någon besparing dermed skulle kunna åstadkommas. Men, med erkännande af följdriktigheten i denna slutsats, torde det dock böra tagas i betraktande, att det lör sjelfva möjligheten af jernvägsbyggnadernas framtida fortsättande bär i landet för Statens räkning är af högsta vigt och så alt säga en lifssak att både anläggningsoch driftkostnad inskränkas till det minsta belopp, som kan låta sig göra, utan att åstadkomma ett blott provisoriskt arbete. Del torde derföre tillåtas mig framställa lill Utskottets bepröfvande några anmärkningar vid de skäl, som Herr Öfversten framställt för sin åsigt. Bland dessa skäl är ett, hvarom någon tvist ej lärer uppslå, nemligen att spårvidden helst bör vara lika öfverallt på de Statens jernbanor, som nödvändigt komma att stå i sammanhang med hvarandra, till undvikande af kostnaden för omlastning af gods, som å densamma transporteras.
Vid artikeln Lumpor har bestämningen: »för pappersbrukens behof beredd», blifvit Lumpor, utbytt mot uttrycket: »för papperstillverkning beredd», såsom mera egentligt. I likhet med hvad i öfrigt i jemnförliga fäll finnes tillstyrkt, hafva Komiterade L^t0erar' ansett, att den nu för ej specificerade Läderarbeten med 50 % utöfver tullen å lädret utgående tilläggsafgift, bör, på sätt jemnväl genom Traktaten med Frankrike blifvit antaget, bestämmas till 20 % af sagda tull; hvarjemnte i rubriken upptagits äfven Skinnarbeten, såsom hit närmast hänförliga. Vid artikeln Läster till skoarbeten har den för likartadt ändamål afsedda artikeln Läster »Block» blifvit, för fullständighetens skull, i rubriken införd. Vid Mais har, för undanrödjandet af ovisshet, till hvilket artikelslag varan bör Maisräknas, hänvisning lemnats till Spanmål. För Maltdrycker har, på sätt vid artikeln Dricka redan anmärkts, ny rubrik Maitdrycblifvit i taxan uppförd. ker' Beträffande de under denna rubrik hänförliga artiklar, förekomma dessa, äfven af samma slag, till så olika pris, att någon specifikation härutinnan ej synts mot det dermed afsedda ändamålet svarande. I nu gällande taxa, der en sådan specifikation blifvit använd, bildar porter egen afdelning, med den högsta tullsatsen, hvaremot öl är sammanfördt med »andra slag»; under det likväl, enligt hvad upplyst blifvit och kändt är, ölsorter i handeln förekomma, som äro dyrare än något slags porter. Vid sådant förhållande har det funnits lämpligast att, i likhet med hvad för artikeln Bränvin och Sprit blifvit föreslaget, uppdela rubriken endast med afseende på det slags kärl, i hvilket varan införes, samt sålunda skilja den blott med hänsyn till huruvida den inkommer på fat eller på buteljer eller krus. Enligt uppgift utgör maltstyrkan, hvilken betingar varuvärdet, i medeltal, i Engelsk Double Brown Stout porter 18, högst 20 %, i bästa sorts Skottskt öl 18 till 22 % och i s. k.
Och medan denna sagoscen fyllde min fantasi, såg jag plötsligt klart och tydligt ett upplyst rum. Det var fylldt med gamla stela möbler med mässingsbeslag och randiga öfverdrag. En hög säng med hvitt täcke och på gafveln en gudinnebild i ljust, inlagdt trä, stod mot den ena väggen, och midt emot denna vägg satt i en soffa under ett porträtt af en ung dam med en enorm hårkorg och långa, gyllene örhängen en gammal, fin gumma. Hennes hufvud var täckt af en hvit spetsmössa och hennes axlar insvepta i en rosig schal. Hennes hand låg mot handen på en liten sexårig gosse, hvilken blickade upp mot hennes gamla ansikte, och hans undrande ögon vidgades, när hon berättade om mannen, som skulle resa hem och mötte Gråkappan i skogen. Med en underlig rysning märkte jag, att det var jag själf, som setat så en gång, och jag kom ihåg, hvad det säges betyda, när en människa ser sig själf. Men denna känsla var endast en förbigående. En underlig ro uppfyllde mig, och jag hörde icke längre hvarken ljuden från gatan eller min hustrus röst, som berättade slutet af sagan om Gråkappan för mina barn. Allt utom och inom teg, och i denna tystnad slöto sig mina ögon af sig själfva, och jag visste, att jag domnade bort. Jag sof icke. Ty jag minns att mina gossar kommo in till mig, och som om de förstått, att de icke skulle störa mig, kysste de mig utan att tala, och den äldste stängde dörren, när de gingo ut. Sedan minns jag ingenting, förrän jag vaknade ur min underliga dvala vid att min hustru stod framför mig. Hennes ansikte var alldeles blekt, det uttryckte den skräck, som jag mötte i hennes ansikte, när jag första gången sade henne ett hårdt ord, och jag gjorde ett våldsamt försök att rycka mig upp ur den bedöfning, hvilken äfven i detta ögonblick skilde mig ifrån henne. Då märkte jag med undran, att jag grät. Utan att jag hade känt det själf, runno tårarna en efter en utför mina kinder, och min kropp skakades af snyftningar, som jag ej kunde behärska.
Berättelse, angående den innevarande Riksdag verkställda Revision af de under Kongl. Maj.ts och Rikets Commerce-Collegiuni ställda Fonder och medel. Sedan StatsrUtskottefc numera granskat redogörelsen och förvaltningen af de Fonder och medel, sorn äro ställde under Kongl’. Majlis och Rikets Co mmerce-Col legitim och utgöras af Manufactur-Discontsamt U11— Discont-Fonderne, Manufactur-medel saint de medel, hvilka bemälde Kongl. Collegi um från början af år i83o uppburit till godtgörande af Svenska C011- sulernes utgifter i Embets-ärenden samt för nödställde Svenska sjömans hem förskaffa nde; får Utskottet öfver förloppet af denna Revision till Rikets Ständer afgifva Berättelse, under förmälan, att, då Rikets Ständers år i832 församlade Revisorer granskat dessa Fonders räkenskaper och förvaltning under åren 183o och 1831, Utskottets Revision omfattat året i83a. Vid denna gransknings-förrättnings början har Utskottet från Kongl. Comrnerce-Collegium. fått emottaga alla till sistnämnde år hörande böcker, räkenskaper och handlingar; och som Rikets Ständer vid sistföiflutne Riksdag hos Kongl. Majit i underdånighet anhöllo, alt de Revisorer, som emellan Riksdagarne årligen samlas för Banco-Discont-Verkets granskning, jemyäl måtte få utsträcka Revisionen, till Manufactur-Discontens räkenskaper, samt Kongl. Majit, uti Bref till Kongl.
När han efter en af sina » olycksdagar », som han sjelf kallade dem, kom upp i köket, vardt Kerstin barsk i synen att skåda och stoppade genast leendet i kjortelsäcken. » Ni är ett kräk, Eriksson, som inte kan hålla er ifrån det usla bränvinet, och ni borde inte få se hederligt folk i synen. Att ni inte skäms vara karl och inte kunna ta ' vara på er! » Men den stackars Eriksson tar på sig en sä olycklig min och ser upp på Kerstin med sina blå, vattniga ögon, trogna och beundrande som en pudels och med ett uttryck af så löjligt undergifven förtviflan, att Kerstin partout ej längre kan hålla skrattetinne. Och han ber: » Söta, snälla jungfru Kerstin, hon, som är den enda, som har något hjerta för en fattig syndare, hjelp mig hos grosshandlarn, för nu kör han mig bestämdt på porten. Han har varnat så många gånger — ack, ack — och jag blir olycklig den här gången, jag vet det. Det blir min död, och jag får aldrig möra träffa och se er, jungfru Kerstin, ni, som är den enda, som. » » Se så, Eriksson, » af bryter hon, vänder honom om och skjuter honom ut genom dörren, » jag skall se till hvad jag kan göra. Men kom i håg, att han bättrar sig och blir menniska, för annars så. » Och sju och sjuttio resor blef hon så den arme syndarens böneman inför min far. Och ur detta förhållande af naiv beundran på ena sidan och beskyddande moderlighet å den andra sprang till sist kärleken fram med ens. Och så talade den öfver Kerstins röda läppar inför min bestörta mor: » Han är en slarf, Eriksson, och ett kräk till karl. Men jag tar honom ändå, och med Guds hjelp gör jag menniska åf en, för det ä ' inte något ondt uti honom, stackare. » Och med den energi, med hvilken hon satte alla sina beslut igenom, blef icke förlofningen mera än månaden äldre än bröllopet. Kerstin flyttade ur köket och ned i den torftiga kammaren till sin nu mera herre och man. Hon grät, när afskedet togs. Det var första gången någon hade sett Kerstin gråta. » Tack för all kärleken! » snyftade hon.
Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Hr Gripenstedt som börjat sitt sakrika anförande med anförande af ett exempel, för att visa den fördel decimalsystemet erbjuder såsom hufvudräkning framför det nu gällande myntsystemet, har såsom problem uppkastat, att uträkna beloppet af G procents ränta å 35 r:dr. Med användande af den af Frih. Wrede vid föreg: de riksdag förordade myntenheten, har Ilr Gripenstedt visat: att 35 r:dr utgöra 70 kronor; att 1 styfver utgör 1 procent på en krona: och att således 70 st. utgöra en procent af 70 kronor. 6 gånger 70 är 420; således äro 420 styfver 6 procent å 70 kronor eller å 35 r:dr; men 420 styfver äro, då man afprickar decimalerna, lika med 4 kronor och 20 styfver, hvilken summa således utgör 6 procents ränta pä 35 r:dr. Henna räkning i hufvudet har lätt kunnat verkställas, det är sant; men räkningen förefaller lika lätt, om man begagnar det af Etsk. förordade system; emedan det är tydligt att 1 penning utgör 1 procent på 1 r:dr, och således 35 penningar 1 procent på 35 r:dr, hvaraf följer att 6 gånger 35 penningar eller 210 penningar utgöra G procent på 35 r:dr. Men då decimalerne afprickas, utgöra 210 penningar 2 r:dr och 10 pennningar, hvilken slutsumma således är 6 procent af 35 r:dr. Denna sednare hufvudräkning, i enlighet med den af Utsk. förordade mynt-enheten, är således lika lätt och skyndsamt verkställd, som den förra var det enligt den af Hr Gripenstedt på f. m. förordade och af Frih. Wrede vid sistl. riksdag föreslagna myntenheten. R. o. Ad. torde deraf finna, alt vigheten i räkning är oberoende af myntenheterna, så att hvad som är lätt med den ena af dem, är lika lätt med den andra.
Och icke dess mindre skulle ”vår bestämmelse vara att bilda oss för den tillkommande maken” och litet längre ner ”Mannens omdöme, hans beröm och tadel vare hustruns lefvande domstol, af hvilken hon emottage lagar för sin tanke och sin handling.” Jag ber dig om förlåtelse, men är månne den Författaren vid sina sinnen? Mannens omdöme, hvar har han sett det? – Jag för min del har sett än färre med omdöme begåfvade karlhjernor än fruntimmershjernor. Veta ens de klokaste bland Herrarna hur de vilja hafva oss? Vi skola smickra och vara sannfärdiga, begagna vår medfödda fintlighet och begagna den icke, älska sysselsättning och uthärda att i ett störas, vara starka och svaga, städerskor lika afblåsa dam och ställa i ordning allt hvad de –jag menar Herrarna – nedstökat och rubbat, och likväl blifva hvarken dam eller rubbning varse – Vi skola Ja hvad skola vi icke allt och hvad skola vi icke ej?! – Och de inbilska, de kortsynta, de enfaldiga varelserna – att de icke begripa, att vi för att kunna duga till den krångliga bestämmelsen att på en gång vara Allt och vara Intet för dem, behöfva bildas af en högre – Nej, Bevars, det vore att för mycket nedsätta dem. Bättre är att vagga sig i den Hedniska, den Mahometanska, den dem alla värdiga förhoppningen, att till och med i andra verlden uppassas och skämmas bort af oss, under namn af Houris, Valkyrior och jag vet icke allt – Men tro de kanske – Aj – aj – det är väl bäst jag låter himmelriket vara, men jag ville bara fråga om de borde finna underligt, i fall vi icke arbetade på att komma dit, så vida ingenting bättre väntade oss der? Kära Gunla! Skrif nu allt detta jag menar och låt din Onkel, när han kommer hem, laga att det blir tryckt. Du kan ju börja ungefär så här: ”Nej tack, I gode Herrar och på Er beqvämlighet, Era smakliga måltider, Edert varma thé och kaffé tänkande jordiske Män – Vår bestämmelse strandar ej hos Eder – och lagar för vårt tänkande hämta vi ej hos Eder.
Då jag nu tager mig friheten att yttra mig i detta ämne, sker sådant med afseende på förslaget N:o 2, ehuru min afsigt dock icke är att granska detsamma i detalj utan endast för att, vid remissen till vederbörligt Utsk., bifoga några anmärkmr, hvilka jag anser vara af den vigt, att förslaget framdeles torde icke serdeles mycket laga Ståndets upmärksamhet i anspråk. Såvidt möjligt är vill jag vara kort och endast fästa mig vid det lmfvudsakligaste för att bevisa, det förslaget är otillförlitligt, ofullständigt och overkställbar!, i hvilket afseende jag fäster mig först vid 14 § ll.F., hvarest vi hemta hänvisning, från hvilken myndighet reorganisätionsförslag för. Sveriges försvar skall utgå. Det förevande förslaget har blifvit väckt af enskild motionär, och vi äro osäkre, huruvida den plan han följt, må af Konung och R. St:r kunna antagas eller icke, och i följd deraf äro hans beräkningar otillförlllliga och osäkra. Hvad nu angår förslagets ofullständighet, så är det gifvet, alt hvarje försvarsplan måste, för att kunna utföras, angifva sättet hvarpå den skall verkställas. Något sådant har likväl motionären endast lösligt vidrört, och icke aktat nödigt alt utförligt framlägga. Enl. motionärens förslag skola nya organisationer upsla under det att till en del det nuvande systemet bibehålles, men huru delta skall tillgå omnämner icke författaren. Utförandet åfelt förslag, såsom öfvergång frän nuvande organisation till en så djupt ingripande ny, skall, enl. min åsigt, erfordra vida större summor än författaren beräknat, och således lärer ensamt denna omständighet förhindra R. St:r alt bifallla detsamma. Förslaget är dessutom overkställbar!, i så måtto som dess antagande skulle medföra uphäfvande af de författningar, hvarpå rikets försvar grundas, nemi. först och främst grundlagen, dernäst 1812 års beväringsstadga, och slutligen författningarne ang:de Gottlands nationalbeväring, hvaribland jag må nämna 1811 års förening emellan Konungen och öns innevånare.
Då nu således en allmän åklagare icke är behörig att låta förfalla någon anhängig sak rörande äfven — 17 — äfven ett ringa brott, som den enskilde målsägaren ej kan eftergifva, såsom ett slagsmål, der minsta blodvite inträffat, eller ett fylleri; så kan väl än mindre ett åtal, hvars vigt är den högsta möjliga för samhället, bero af en åklagares godtfinnande att det fullfölja, eller ej. Om jag, i stället att yttra en mening, enligt hvilken en viss del af remissens innehåll ej kunde rätteligen förstås såsom innefattande en särskild anklagelse, och i stället att fästa uppmärksamheten på förhållanden, hvaraf i en annan del tvifvelsmål om åtalets befogenhet hos mig uppkommo, hade nedlagt och förklarat mig icke fullfölja min talan i saken; så skulle väl Konstitutions-utskottets remiss och hela åtalet icke hafva derigenom förfallit. Det torde således kunna medgifvas mig, att den rjittegångs-ordning, som Riksrätten följt, och till hvilken jag i svensk lag ej funnit någon grund, ej heller varit egnad att befrämja det anställda åtalets ändamål, utrönandet af de tilltalades skuld eller oskuld och, i följd deraf, antingen deras bestraffande eller frikännande. Härmed är dock icke mitt förfarande nöjaktigt utredt, i anledning af det tadel, jag fått uppbära. Det återstår att undersöka, hvad jag bordt göra, under förutsättning af en annan rättegångs-ordning, den jag i sjelfva verket trott vara gällande, och om jag efter denna kan försvara, hvad jag gjort. För egen del har jag haft ingen talan att föra, ingen behörighet att, endast i egenskap af Rikets Ständers Justitie-Ombudsman, ställa Konungens Rådgifvare till ansvar. Rikets Ständers Konstitutions-utskott är sådant förbehållet; remissen var det bemyndigande, hvarutöfver jag i denna sak ingenting kunde företaga, och hvaraf jag ej heller ägde makt att någonting eftergifva.
Att genom jernvägslinier sammanbinda landets stora segelbara insjöar och på enahanda sätt, eller genom kanaler, förena dessa med hafvet, tycktes naturen sjelf hafva utstakat. Derefter, och således först i 2:dra rummet, syntes jernvägarnes sammanbindning till ett öfver hela landet utsträckt jernvägsnät böra ifrågakomma. Vigtiga militäriska skäl kunde dock föranleda afvikelse!- från denna regel. Hufvudbanorna borde i möjligaste män genomskära landets inre delar. De borde derföre endast undantagsvis afse underhållandet af kommunikationer mellan städer, som äro belägna vid samma kust, samt följaktligen ej ledas nära invid kusten, och erhålla en dermed öfverensstämmande riktning; hvilken regel, afven med hänsigt till andra sjökommunikationer, vore tillämplig. Men deremot borde vid kusterna belägna vigtiga punkter genom bibanor förenas med hufvudbanan. Egariderätten till hvarje jernbana, som af allmänna medel bekostades, borde innehafvas af staten eller denna åtminstone förbehålla sig rättigheten att när som helst, enligt förut uppgjorda grunder, få inlösa banan. Staten borde i början ej påräkna någon omedelbar inkomst af de för jernvägsanläggningar använda summor; utan det allmännas vinst beredas genom det ökade välstånd, som lättade kommunikationer alltid medförde. Dock borde jernbanorna bära sina egna underhållskostnader. — Som Rikets Ständer, vid fattandet af beslut om jernbanors anläggning, endast syntes böra bestämma ändpunkterna och, der det sig göra lät, äfven dessa blott i allmänna ordalag, så borde afgörandet af hvarje banas riktning öfverlemnas åt Regeringen, hvilken ensam kunde, efter föregångna undersökningar, bestämma denna i hela landets intresse. Men på det nyssberörde undersökningar måtte blifva fullt tillförlitliga och hvarje åsigt hafva tillfälle alt göra sig gällande, samt hvarje sidoinflytelse måtte kunna undvikas, vore det af vigt, att, innan beslutet fattades, en af sakkunnige män sammansatt kommitté finge sig uppdraget att på stället och under så lång tid, sorn derför erfordrades, undersöka förhållandet, hvarvid alla i frågan intresserade borde erhålla tillfälle alt sig yttra; och skulle samma kommitté derefter i ämnet afgifva sitt fullständiga utlåtande.
Vart tredje år bör en sådan inspektion företas utan särskilt traktamente, dock med fri tillgång på fartyg och besättning. § 12 Distriktschefen får inte vara borta längre än fjorton dagar för enskilda angelägenheter. § 13 Om antalet lotsar under krig finns i otillräckligt antal, kan andra i skärgården boende personer antas till extra lotsar, vilka bör äga erforderliga och pålitliga egenskaper. De erhåller samma löneförmåner som lotsarna. § 14 I september skall distriktschefen inlämna kostnadsförslag på alla erforderliga lysningsmaterialer till fyrbåkar, där kronan underhåller lysningen. § 17 Distriktschefen har rätt att bevilja personalen 6 veckors tjänstledighet, om det inte inverkar menligt på verksamheten. § 18 Begär personal avsked eller anser distriktschefen att någon på grund av ålder, sjuklighet eller skada bör avskedas, sker detta skriftligen med skäl och omständigheter samt om den avskedade har gjort sig förtjänt av gratial. Den lotseller fyrmästare som förbrutit sig och undergått nesligt straff anmäls hos lotsdirektören § 19 Ansökningar till lediga lotsofficerssysslor lämnar distriktschefen till lotsdirektören § 20 Distriktschefen bör ha ett ämbetsrum eller kontor där han kan ha tillsyn över alla handlingar, rullor, journaler m m, där bör också stationens fördelningschef ha plats för sina göromål. § 21 Distriktschefen bör vid alla tillfällen söka med nit och omsorg understödja och befrämja allt vad till lotsverkets bestånd, nytta och förmån kan lända Artikel IV Fördelningschefers eller lotsofficerares skyldigheter § 22 En lotsofficer bör kunna föra ett stadgat befäl och med ordning tillhålla underhavande lotsar att förrätta sina skyldigheter. Han bör känna sjömanskap och skärgården inom sitt område. § 24 Lotsofficerare bör ha jämn tillsyn över personalen och uppmuntra den att uppfylla sina skyldigheter samt befordra den efterlåtna eller brottsliga till laga näpst och ansvar. Han skall hjälpa lotsarna att få sina rättigheter. § 25 Lotsofficer skall minst en gång om året genomfara alla lotsleder och besöka varje lotsplats och noga undersöka lotsledens beskaffenhet, så att de är med försvarliga prickar försedda, examinera lotsar och lärlingar. En fullständig rapport skall upprättas efter visitationen. De får inget särskilt traktamente eller respengar för detta, men transport med lots.