Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först då kommer faran, nämligen att riksrådet skulle svara ja på regeringens uppmaning att suspendera författningen, i ty att bondevänner och reaktionäre äro lika förbittrade öfVer den nya författningens beskaffenhet. Det nya riksrådet skulle dock i en s&amp; hög grad varda en verklig representation af hela folket, att man kan hoppas på, att dess stora flertal egde nog mod, heder och fosterlandskärlek för att afslå regeringens uppmaning. I sådant fall skulle hela manövern stärka oss i hög grad. Jag förmodar emellertid icke, att tyskarne skola gå i en sådan ffclla, att Preussen och Österrike skola finna sig uti, att saken lägges i danska folkets egen hand. Det är fast mera att vänta, att de om en veckas tid skola göra allvar af sina hotelser, och då ha vi kriget. Gud vare lof för det töväder, som nu i 4 — 5 dagar förstört tyskarnes bästa kommunikationsutvägar i Slesvig och fördubblat våra befästningars styrka. Både hären och folket hysa stor förtröstan. Vi veta eller antaga åtminstone, att tyskarne skola behöfva en dubbelt så stor styrka som den vi ha i fält för att uppväga våra naturliga fördelar. Men hvilken ställning kommer regeringen att intaga när kriget bryter ut? Derom har Monrad icke velat under adress-debatten yttra ett ord. Då, menar jag, vore tiden inne för eder att framträda med ett anbud och med vilkor, som bunde vår regering vid en Eiderdansk politik, nämligen det vilkoret, att intet af förbindelsen mellan Slesvig och konungariket finge under några vilkor uppoffras, att intet medgifvände finge göras beträffande Slesvig för att derigenom vinna Holsteins utrymning eller den holsteinska hertigkronans återlemnande åt Kristian IX. Der-emot kunde ju Sverige-Norge såsom undertecknare af London-protokollen på goda skäl lofva, att i samma mån som öfriga med-undertecknare verka för sist nämda mål. Att Holstein helt och hållet komme i tyskt våld, eller kanske till och med ryskt, kan Sverige-Norge ej vara betjent med. Komme ett sådant anbud från eder regering, blefve nog vår regering nödsakad att mottaga det samma, och då hade vi den önskvärdaste böljan till en skandinavisk politik.
Det är så otroligt, att det malt sönder ända till den sista resten af stolthet i min själ, och jag skulle vilja gifva allt för att ernå, hvad som eljes är det föraktligaste af allt: en gnista medlidande med mig själf just i det, där jag var som mest brottslig. Och dock – hvad bryr mig här andra människors tankar, andras medlidande? Det finns en enda, hvilkens själ i denna ångest kan närma sig min. Hon, som jag trampat under mina fötter, glömt och försmått, hon, som jag öfvergaf under de månader, då hvarje dag som gick, tog allt, som hos mig var hennes. Det finns en underlig hårdhet i vår natur, som gör, att en frisk människa tycker sig kunna förakta en sjuk. Det var en dylik känsla, hvilken kom mig att få afsmak för den stora sorg, som Olga icke kunde bära. Kanske kände hon också djupare och bättre än jag, och kanske var det därför min motvilja mot hennes gränslösa, aldrig mättade sorg vände sig mot henne själf. På annat sätt kan jag icke skildra den känsla, hvilken först föddes inom mig, och som jag visste var riktad mot min hustru. Det var denna underliga känsla af samvetskval, som hon förtrott mig, hvilken ingaf mig en besynnerlig förnimmelse af motvilja. Jag kunde fördraga den under hela sommaren, hvilken gick oss förbi, som hade ängarna icke grönskat, icke solen lyst för oss. Jag fördrog den, ehuru jag fruktade dess välde, och jag såg hur den bemäktigade sig Olga allt mera, drog så att säga fram afvigsidan af den smärta, hvilken endast var sorgen öfver barnets död. Och jag fördrog den därför, att jag dock trodde den vara öfvergående. När jag märkte, att så icke var fallet, greps jag af raseri som inför en orättvis olycka, hvilken hon drog öfver mitt hufvud. Tanken på, att hon på ett hemlighetsfullt sätt var orsaken till detta slag, hvilket drabbade oss båda så hårdt, hade nämligen med styrkan af en fix idé bitit sig fast i hennes hjärna, och jag tror, att den aldrig lämnade henne. Det var detta, som jag först efter åratal skulle lära mig att till fullo förstå.
Måhända torde det vara bäst, att bifalla en återremiss. Jag har blifvit ledd på denna tanka deraf, att Betänkandet verkligen innefattar tvenne delar, den ena om nedflyttning af omyndiges tysta förmonsrätt under inteckningar; den andra om Kronans, Hospitalers och fromma Stiftelsers enahanda förmonsrätt. Måhända finnas de, som vilja bifalla det ena, men afslå det andra, och hvilka skulle finna för mycket band lagdt på deras öfvertygelse genom en positiv Ja-proposition. Om Ridderskapet och Adeln skulle anse detta skäl gällande, och tillåta en återremiss, kunde derigenom kanske allas opinioner för närvarande blifva tillfredsställde. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde derefter för - Den 7 Maji f. m. nyad proposition till återremiss af LagUtskottets ifrågavarande Betänkande, hvilken proposition med Ja besvarades. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan en qvart till 3 eftermiddagen. In fidem ProtocoIIi, I O. J. Lagerheim. Thorsdagen den 7 Maji 1829. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Föredrogs ånyo LagUtskottets den 29 sisth Mars under N:o 45 afgifne, samt den 1 sisth April e. m. på bordet lagde, Betänkande, öfver väckte Motioner om inrättande af FörmyndareKamrar. Herr Tham, Wolrath: Det nu föredragna Betänkandet anser jag vara ganska riktigt, och tror, lika med Utskottet, att de deruti omförmälte FörmyndareKamrar ej äro verkställbara i vårt land, hvarföre jag tillstyrker bifall å Betänkandet. Men då jag anser det vara angeläget, att, i händelse LagUtskottets på förmiddagen återremitterade Betänkande i afseende på tyst förmons - Den 7 Maji e. ro. rätt, blifver, efter svar på återremissen, af RiksStåndeu bifallit, vidtaga några åtgärder till betryggande af de omyndigas rätt; anhåller jag alt i sådant ändamål få framställa en ny Motioii. Hvarefter Herr Tham uppläste följande:
Dagen derefter gjorde konungen ett stort gästabud, och der samlades många ätt-stora och förnäma män ifrån hela riket. När nu gästerna sutto till bords och voro glada, förtäljde konungen allt som hade vederfarits hans drottning; men ingen visste om hvilken han talade. Konungen vände sig derefter till den gamla troll-qvinnan, och sporde: »hvad straff är väl den värd, som velat förråda ett så menlöst lif?» Käringen genmälte: ’han vore väl värd att kokas i sjudande tjära’. Då sade konungen: »nu har du fällt domen öfver dig sjelf». Han lät så koka trollpackan i tjära; och hennes dotter fick fara samma färd. Men konungen återtog sin rätta drottning, och nu voro de lyckliga så länge de lefde. Ifrån ~S. Småland~. Det var en gång en man, som hade två döttrar, en egen dotter och en styf-dotter. Mannens dotter var godhjertad och vänlig; men käring-dottern var stygg och ogin, och hennes moder halp henne derutinnan. En dag gick bonden med sin dotter till skogen, för att hugga ved; men vädret var kulet och det regnade hårdt. När de nu kommit hem om qvällen, hade bonden glömt sin yxa i marken. Då sade han till sin hustru: »kära du! låt din dotter gå efter yxan; min dotter är både trött och våt, hon har hela dagen varit ute i regnet». Men den elaka qvinnan svarade: »åh! det är inte värre väder än att din dotter gerna kan gå. Om hon redan är våt, så tål hon desto bättre vid en regnskur eller två». Den stackars styfdottern måste så gifva sig ut i ur och skur, för att leta efter sin faders yxa. När hon nu kom till stället hvarest yxan låg, sutto tre små dufvor på yxe-skaftet, och sågo mycket purkna ut. Då gjordes det flickan ondt om de små foglarne, och hon tilltalade dem vänligt. Hon sade: »stackars mina små dufvor! flygen hem till ert lilla bo, så slippen J vara ute i regnet och bli våta. Jag måste gå hem med min faders yxa, annars får jag bannor af min styfmor.
Men vid så olika förhållanden nu emot den tiden, då Presträttiglieterna fastställdes, stå dessa emedlertid oförändrade fast, förnämligast verkande sorn ett oenighetsfrö och ämne för allmänheten till farhågor, och deraf ansedt behof af intriger och försigtighetsmått vid hvarje ledighets ersättande. Detta onda har äfven vid Riksdagarna alltsedan 1809 blifvit framstäldt till öfverläggning, och sednast vid 1823 års Riksdag föranledt en underdånig skrifvelse till Konungen med Rikets Ständers anhållan, att Konungen täcktes i Nåder förordna, det föreningar om Presträttigheterna vid hvarje ledighet helst innan nytt val borde tillvägabringas, till förekommande af alla förut uppräknade olägenheter; men någon verkande åtgärd i detta fall har sedermera ej försports, utan är förhållandet alltjemt fortfarande detsamma, ehuru det synes som om alla intres - Ben i5 December f, m, 12! sen borde förenas i en nödig jemnkning af denna angelägenhet, helst det väl aldrig varit eller kan blifva satt i fråga, att beröfva någon dess välförtjenta och redan fullt åtnjutna inkomst, utan blott att bringa ordning och bestämdhet i föråldrade former efter närvarande tids skick, till nytta för det allmänna så i religiöst som borgerligt afseende. Jag vågar derföre föreslå såsom en på rättvisa grundad fordran, att alla nu gällande, emellan Pastorerna och Församlingarne ingångna föreningar om rättigheterna mätte blifva fastställda såsom en stadig stående och under 5o år oföränderlig lön, så framt ej under den tiden någon allmän lönereglering gjorde ett upphäfvande nödvändigt, samt att vid de Pastorater, der ingen sämja finnes, sådana ovägerligen skola tillvägabringas genast vid inträffad ledighet, och innan nytt val till (Pastor förevarit. Lades på bordet. Herr Thanij Wolrath> uppläste föl Att uti Kongl. Majrts Nådiga Proposition om
I anledning af åtskilige väckte Motioner om Förvaltningen och Redovisningen af de till Hospitalers, Lazarettet och Barnhus under, håll anslagne medel samt föreslagne ändringar uti dessa under Kgl. SeraphimerOrdensGillets styrelse nu stående Fonder. Upplästes till justering och godkändes följande från Exp ditionsUtskottet insände Förslag till Rikst ns Ständers underdåniga Skrifveiser till Kongl. Majt: iso Om Hästhemmans och Fördelsräntornas utgörande vid Skånska CarabinierRegementet. s:o Om Den 16 Maji. 369 2:0 Om åtskillige omständigheter i afseende på Saltpetergärdens utgörande. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 1 dennes afgifne och den 9 derpå följde, på Lordet lagde Utlåtande, angående Medel af Staten till Cassern åt Kongl. Andra GardesRegementet m. m. Grefve Gyllenborg, Johan Henninge uppläste följande: Då det nu ofta inträffar, att de trenne öfrige RiksStånden, utan återremiss, Ärenderne afgöra förr än Ridderskapet och Ådeln, och vid tillkännagifvande att de öfrige RiksStånden äfven redan bifallit StatsUtskottets Betänkande, rörande Cassernbyggnad för Andra GardesRegementet, det torde hända, att, som i flere föregående mål, man anser saken afgjord och utan all pröfning låter dervid bero; får jag i förväg förklara, att jag bestrider ett så beskaffadt afgörande af förevarande Betänkande, af de skäl, jag närmare torde få utveckla. Att frågan om Cassernbyggnaden redan genom de trenne Ståndens beslut må anses vara afgjord, vill jag icke bestrida, hellst äfven jag densamma vilkorligen medgifvit, meni Betänkandet inlöpa andra frågor, nemligen om betalning af gammal okänd skuld för förra Cassernbyggnader och sättet för liqviden deraf, hvilka äro Ridd. 0. Ad. Prot. VI B.
Ständer, att, jemte beviljande af en årlig Summa utaf 29,000 Rtdr till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition i och för berörde ändamål, tillika i underdånighet framställa till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning hvad annan utväg, 50m leunde finnas, att, med en sådan, i Statens nu varande ställning nödvändig inskränkning uti kostnaden, lämpligen afhjelpa beliofvet i denna del, hvarvid Utskotten, under betraktande af omständigheterne, uppgåfvo det Förslag, att dea förr varande Arbetshus Imättningen i Carlscro* na torde kunna utvidgas, samt, derest den likväl blefve tillräcklig, den lägenhet för slik inrättning begagnas, sorn Marstrand erbjuder. Statsoch Besvär s-Urskottens Bettini andert. 1765' Härvid hafva anmärkningar blifvit gjorde hos Höglofl. Eidderskapet och Adeln, samt inom Vä Hofi. Borgare-Stån det , sorn derföre återremitterat Ärendet till Utskottens ytterligare handläggning. De hos Höglofl.' Eidderskapet och Adeln framställde erinringar, kunna uppfattas dander följande Hufvudsakelige puncter, nemligen: dels att, i anseende till behofvet af tillökte Arbetsoch Corrections-hus, hvilket behof vili härledas från Rikets Financiela ställning och penningebristen, ett tillräckligare anslag af Statens medel vore nödigt ; dels att den föreslagne utväg, att
SAKfucs »i»s-sfåaosas IPIR 0'i’ D £1 ÖLIj VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1834. -* -%» * -— ANDRA SAHLIN GEN. 1^ Etti elit tu gen: Rikets Ständers Revisorers samt Justitlce-Ombudsmans m. flis till Rikets Ständer afgifne Berättelser. «l General Tull-Styrelsen; CommerceCollegium (angående Controll-Verket); Styrelsen öfver Fängelser och Arbets inrättningar i Riket; Öfver-Styrelsen för Mynt-Verket; Öfver-Post
Jag ansåg mig verkligen icke behöfva ingå i någon utförlig skildring af de antydda vådorna och olägenheterna af ett sådant privatbanksystem, som Hr Frih. söker genomdrifva, emedan jag trodde, att desamma skulle vara så ögonskenliga för hvars och ens fattningsgåfva och således äfven för den ädle Frih:s, att de icke behöfde särskildt utpekas. Sedermera har Hr v. Troil, inseende nödvändigheten att för Hr Frih, tolka banklärans abed, sökt göra dessa enkla och tydliga sakförhållanden mera begripliga. Det torde vara temligen fattligt, äfven för den mest medelmåttiga omdömesförmåga, att en bank är starkare i samma mån, som den äger en större grundfond; att en täflan emellan den större och den mindre banken, i händelse de finnas vara hinderliga för hvar annans rörelse, måste uppkpmma; att det vid sådant förhållande måste vara den större bankens interesse att undergräfva den svagare, och att denna mäste vika för den förra, helst det fordras en obetydlig ansträngning för den större banken att sätta sig i besittning af betydligaste delen utaf den mindre bankeus utgifna sedlar och derefter genom deras företeende till inlösen på en gång spränga densamma. Jag tror icke, att någon tillfyllestgöraude garanti kan i lagen bestämmas till förekom - Den 19 Mars e. m. 435 mande af dylika händelser. Det torde icke heller böra lemnäs å sido, att en liten bank svårligen skall kunna oafbrutet fortsätta sin rörelse, utan att vid något tillfälle de garantier och föreskrifter, som banklagen stadgar, varda i större eller mindre mån åsidosatta. Uppfyllandet af dessa föreskrifter medför deremot för den mindre banken högst betydliga och känbara uppoffringar, som, oaktadt ett noggrant iakttagande af hvad i samma hänseende är stadgadt, kan of den större banken undvikas.
KammarRätten, 7:0 tillökte Compagni-mötesplatser för Blekinge Läns Båtsmans-indeliiing, 8:0 tryckning af åtskiilige handlingar, rörande frågan om hämmande af Luxe och Öfverflöd, m. m., 23a, 9:0 rättighet lill Skattelösen af Lotshemman, 10:0 Jordransakningars verkställande m. m., 11:0 Postfrihet för Städernes Magistxaler, för deras Embetsbref samt vid afsändande af KronoUppbörden och Räkenskaperne m. 311., 12:0 åtal af Yederbörandes försummelse att insända de för RiksHufvudbokens uppgörande anbefaldte Omslut, och i3:o ändring i nu gällande föreskrifter örn Magistraternes skyldighet att förvara en nyckel till LandtRänteriernes Cassa-kistor, a33. 189 ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, om bifall till StatsUtskottets Yttranden angående Curbus-anläggning af Kungsholms Bränneri, a33. — om Lån af allmänna medel i oell för Landskrona Stads kyrkobyggnad, 234. — om bifall till BancoUtskottets Betänkande, om präglande af en Skådepenning till åminnelse af Hans Kongl. Höghet KronPrinsens uppnådde myndige år, 234. -— om Ridderskapets och Adelns Beslut af Ledamöters antal uti Särskilta Utskottet, tillsatt för indragning af öfverflödige Embetsoch Tjenstemän, 235. — om Remiss till StatsUtskottet af anföranden angående förminskning af den indelta Armeen, 345. — om Remiss till Riddarhusutskott af ett anförande angående aflidne ÖfversteLieutenanten Reuterskjölds donerade fonder, dito. — om Remiss till Statsoch BancoUtskotten af ett Memorial, angående Götha-Canals fortgång, 346. — om bifall till StatsUtskottets Betänkanden angående, 1:0 föreslagne
– Nå jag må säga – framstötte denna och fnös föraktligt, medan hon samlade ihop disken – det måtte väl duga – tänk så roligt för frun, att hon kan hjälpa till; jag säger den som hade så lugnt och bra som herrskapet – en annan har minsann också varit van vid goddagar; därhemma i prostgården skämdes man nog inte för sig, fast en nu nästan glömt bort, att en kommer från bättre folk – men en får vara glad en lefver och slipper lazarettet, herr Hultman Tore öppnade dörren till sitt rum med obestämd förkänning af något tråkigt. Så kände han för resten numera alltid. Hans min hade något förläget, hans hållning något af våt hund. – God afton, Puttan, sade han vänligt skyggt. – God afton. Hon satt och skref och räknade och såg icke upp. – Fick du hvad du skulle ha? Hon svarade icke, gjorde färdig sin kalkyl och tog upp bokremmen med en ansträngd åtbörd, som hon just icke bemödade sig om att dölja samt släpade den åt klädskåpet till. Tore skyndade fram. – Jag skall – men min kära vän?! – hvarför tar du med dig ut så många på en gång, du kan ju ändå icke afleverera dem – Nervöst uppblossande förde hon undan honom och kastade in packen. Orden trängdes på tungan. – Många?! huru många tror du jag fått nej af, fast de en gång beställt. Han gick af och an, hans ansikte liksom sjönk in – ögon, kinder, panna –. – Vi passa icke för Amerika, – sade han mörkt. Då brast det löst. Hon stod stödd mot väggen med båda armarna sträckta framför sig, blek och tunn och hysterisk. – Passa, passa – jo jag passar men inte du, jag sliter, tills jag inte har en köttslamsa på benen, och folk säger att jag är märkvärdig, det är hvad de säga – joo en amerikanska skulle allt göra hvad jag gör, hon! – den karl, som lät henne hålla på så här, skulle hon sp – Hon hejdade sig och slöt ögonen. Tore hade stannat midt på golfvet. Han höll händerna i byxfickorna, djäfvulen for i honom.
Utskottens förslag till Bewillning sör husbehoföbränningcn, Utbeder jag mig ödmjukast, att sä göra följande anmärkningar. i:o Haller jag före, att säkraste och enklaste sättet till denna bewillnings utgörande, hade warit det hittills wanljgä, att nämligen erlägga 4 R:dr Banco för hwarje helt hemman och i proportion för de mindre, men om efter hwad nu ^är föreslagit, särskildt sör Bränwins pannorne i mohn as deras rr-mdcr, skall contribueras; sä finner jag wä! någon minskning i berörde afgift wara billig; Dock som jag icke tror, att den tillökning Uti totala Bewillningssumman» som blifwit paräknad, genom paniieasgiftens förhö,»ing, i mohn af en sörökad kannerymd: sä torde till nndwikande af rn missräkning säkrast wara att öka isragawarande afgift isrän 2 till z N:dr Banco. — 2:0 Men hwad angär afgisten, för mindre hemmansdelar; fa och enär, efter hwad som är föreslagit aboen pä en dylik mindre hemmansdel, äger lika rättighet, med Äboen pä ett. helt hemman, akt begagna sä Den 4 December. sive panna han will, emot aldeles enahanda fä kallad pavneasgift, sä synes mig icke billigt wara,'att wid sa« dant förhållande, ten mindre hemmans Moen stall betala brännings afgisten, endast i proportion af hem manets storlek; ty utslaget skulle dä blifwa sädaiit, akt Oboen pä hela hemanet betalar för Brännings rättigheten 2 R:dr — samt för §o kannors pannerymd, efter hwav jag will minnas , - l — 43 Tillhopa —. —. N-dr g. 4Z Häremot Hemmans Obo stall, ef, ter sörstaget betala för brännings, rättigheten allenast - « - — samt för 50 kannors pannerymd - i Tillhopa Rstr 2.
Utskottet, sorn tagit kännedom af de Norrska förbandlingarne i förevarande fråga och deraf inbemtat, att, på sätt motionerna ock innehålla, den af Fredrikshald sockerraffinaderi, emot afståendet af dess privilegium, betingade förmån af en premie vid sjöväga utförsel, hvilken förmån gifvit motionärerna anledning (ill omförmälda förslag, ännu är på Norrska Stortingets pröfning beroende, anser sig, vid sådant förhållande, och enär det icke torde vara lämpligt att, under förutsättning af ett ännu icke inträffadt fall, ingå i undersökning om den förändring i härvarande tull-lagstiftning, som möjligen kan blifva derigenom påkallad, böra tills vidare uppskjuta med hufvudsakliga pröfningen af Herrar Aroscnii och Lagergrens motioner. 52 Bcvillnings-Ulskotlcls Betänkande, Jtä 5. Spannmål. Speglar och Lampetter. Speldosor. Spännhals dukar. Under förutsättning af en sådan öppen pröfningsrätt angående de åtgärder, som i följd af förhållandena nied sockerrafTmaderiet i Fredrikshall må finnas erfor derliga, har Utskottet alltså i sitt bilagde taxeförslag å topp-, kandioch kaksocker bibehållit nu gällande tullsats; och ålergår Utskottet nu till behandling af den i Kongl. Majlis nådiga proposition i sammanhang med frågan om tull-lindringarnes upphörande, föreslagna nedsättning af införselstullen å krossadt lump-, HavannaTerresoch andra till sockerbalten lika slag. Härvid förekommer, att nämnde sockerslag hittills icke allmänneligen inkommit med tull-lindring, hvarpå må anföras exemplet af år 1848, då ingen sådan införsel egde rum, och att de ifrågavarande sockerslagen, såsom redan så mycket förädlade, att de kunna omedelbart ingå i den allmänna förbrukningen, heldre böra, till skydd Ivr inhemska sockerrafFinaderierna, bibehållas vid den för fullfärdiga fabrikatet stad gade tull, än behandlas såsom råvara för sockerförädlingen; samt att denna industri, som vid sista riksdagen beröfvades förbudsskyddet, nu synes, så vidt möjligt, böra vid de nyligen förändrade tullbestämmelserna bibehållas.
Herr Grefven och LandtMarjlialken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsoch Bevillningsutskottens förevarande Betänkan* de böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarjkalhen gjorde proposition till bifall af berörde Betänkande. Ropades äfven Ja och Nej. Uppå derefter af Herr Grefven och Landt-, Marskalken förnyad proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att Utskottens Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återförvisa. Upplästes och lades på bordet följande från 568 Deri 5 September t, rn. ttedannåmnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden : Från StatsUtsJcottet: Af den 4 dennes: N:o 454. I anledning af Kongl. Maj-.ts Nådiga skrivelse, angående Tredje HufvudTiteln» behof. Af den 5 dennes: N:o 455. Angående verkställigheten af Rikäi HufvudBoken. I anledning af gjord ansökning om liqvid för Grefliga Gyllenstjernska Famillens påstådde fordran, i stöd af arfsrätt efter Konung Carl VIII. Knutson, N:o 457. öfver våckt motion, om ändring i tiden till redovisningen för Statens inkomster. Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i frågan om yrkad ränta för fordringar hos Kronan, enligt General-KrigsCommissariatets vid f. d, Arméen emot Norrige åren 1815 och 1816 utställde fordringsbevis. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte yttrande, i fråga Den 9 September e, m. 36g frågan om hyra för LandsHöfdingeResidencet i Hernösand. Från Slatsoch BevillningsUtskotten: Af den 6 dennes; , N:o 46o. I anledning af återremiss uti frågan om tryckning af handlingarne i Bevillningsfrågan vid i8i5 års Riksdag. Från BevillningsUtskottet: