Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I det kredstillstand kvarak bandet, genom var lVädiga Lonungs outtröttelig» omsorger, nu i sä mänga är kätt kugna sig, anser jag för en pligt, att pä sädant sätt söka bereda ordning i värt myntväsende, ock samla styrka för kommande tiders ovissa beliof; men deremot, mindre välbetänkt om vi skulle genom skuldsättning kör oss sjelfva oek efterkommande, i 8tatens namn, söka i kast frambringa ett tillständ, kvar» 6-j §tatsocl> Laneo-Vtskotten, föröelar s^nas mig ganska tvisvelaktiga; öä raken ej i naturlig oröning, utan genom konztlaöe meöel skulle kerenäs; men bvars olägeabeter jag åtminstone tili en öel tocker mig temmeligen klart kunna inse; konstiga beräkningar öfver utrikes banöelsställningar oell Loursfärbällanöet lemnäs ät snöra, rom bättre färsta säöane saker; öet är änöä i min öfvertygelse att om Lanken skulle göra en m^ntbestämning eller realisation af 128 sk., eller sä att man allt framgent Ilnge ge 2 L:ör 32 sk. i seölar för en 8ilfverö.iksöaler, skulle säöant ske blott för öe gälöbunönas lioöring ocb för Loursens skulö, fastän Lanken egenteligen , oeb efter sitt verkeliga tlllstäncl, kunöe lemna sin 8ilfverLiksöaler för bättre pris; öätocker jag öet vara klart, för clet forsta: att alla olikbster i Laursen skulle fä lof jämnas genom utväxling af silfver fran Lanken; ocb bvem vet buru lange sillverväröet blef för öetta bebof tillräckligt? T^ om Laursen stiger, star väl slörig särlant !
Huruvida körbron beräknats för högt, eller jernvägsbron för lågt, kan jag icke bedöma, men någotdera måste det väl vara och sannolikt det sednare, helst samma jernvägsbro blifvit. af en annan ingeniör år 1856 kalkylerad till 77,410 R:dr. Dylika motsägelser, som blan flera andra förekomma i vestra liniens kostnadsförslag, kunna icke stärka deras tillförlitlighet. Genom krokvägen öfver Kålhammar—Gran—Sevalla skulle den framhållna, för Stockholm vigtiga, förbindelsen med Sala och Bergslagen blifva omkring 1 mil längre, samt Norrlands, Dalarnes och vestra Sveriges förbindelse med Upsala och trakten deromkring fram och åter 4j mil längre, än om stambanan förlägges öster om Sigtunafjården till Upsala och Sala. Endast förbindelsen mellan Westerås och Stockholm skulle härigenom förkortas Men detta kan väl ej vara af sådan vigt, att det och ingenting annat bör, med åsidosättande af alla andra billiga anspråk, afses med en norra stambana. Häremot hafva hela Norrlands intressen och billiga önskningar med tystnad förbigåtts i Utskottets betänkande. Svårt hade ock varit för Utskottet att orda derom; ty med ringaste tanke derpå, att norra stambanan borde gagna Norrlands trafik på samma gång som de delar af Upland och Westmanland, hvilka mest behöfva underlättade kommunikationer och erbjuda största trafik, hade Utskottet icke gerna kuunat komma till ett sådant slut, som det gjort. Att Norrland eger berättigade anspråk och förhoppningar på delaktighet af stambanesystemets fördelar och såmedelst underlättade kommunikationer, torde icke kunna bestridas, då detsamma får, fullt lika med andra delar af riket, deltaga i kostnaderna för dessa kommunikationsmedels åstadkommande, och donna delaktighet i skattebördorna årligen ökas i starkare progression för Norrland, än för någon annan del af landet. Med kännedom om de rikedomar, hvilka Norrland eger i jordens, bergens och skogarnas sköte, lärer väl icke heller någon betvifla, att hela denna vidsträckta landsdel med stora steg tillmötesgår en utveckling och förkofran, båtande 78 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. för liela riket, hvilka verksammast och ändamålsenligast befrämjas medelst underlättade kommunikationer.
Fästning, Strömrensningarne, Väganläggningar, Mossodlingar, Röjdningar, HamnBrooch Cassernbyggnader, Fångbevakningar å Rikets Fästningar mm.) RusthållsRegementerne och de Skånska äro befriade från Arbutscommenderingar, Jemtlands och Westerbottens Regimenten för aflägsne; hela den till Arbetscommenderingar disponibla effectiva styrkan utgör sålunda 14,063 man; om 6000 man skulle indragas, belöpa sig circa 4000.deraf på llofhållsRegementer:. återstå 10,000 att begagna vid Arbetscommenderingar, 9°4 Den 25 Martii. och som desse uppgått 4444 man om året, skulle, (då de sjuke afräknas från effectivs styrkan) hälften af hela Rothållsstyrkan årligen vara commenderad på arbete, hvilket icke allenast vore en särdeles ökad tunga för Soldaten, utan äfven betydligen skulle stegra Le« gorna till förlust bör Rothållarne.
Låtom oss hoppas det! Ncj, låtom oss vi&amp; drt, arbetnnde qvinnor, antingen nu vart lif förnötes i skolsalen eller atlärslokalen! Vi behöfva hvarandra. En och en förblir lijelplos. nien med samlad styrka skola vi åtminstone kunna närma oss målet. Så latom oss d8 fatta hvarandras hander till ctt trofast. systerligt förbund i vår krafts dagar, pa det vi ej förgäfves ma famla efter stöd, när sjukdom och nöd falla pa! Strödda tankar. T g c n t i n g tir farligare in $1 lemna en otilllredrstfld nyfikcnhel nu reda sig p i ' e cgen hand. Chmlcs Kingdcy. To tvifve1 il eller chvad doklrintir ateism I och odrn r b n c r hyllen, s9 h 3 n glfven eder ickc h mordisk ateism. Förgtilcn ickc dcn cvign godheten, hvad hels1 I för öfrigl mån kalla den. h t l o v drtt Gud. Eller om I kommit Enda derhtin at1 förneka den eviga godheten, s i fögtitcn och försummen ingen godhet, som I kunnen finna inom cder sjelha, ingen rcdbar, manlig, k3rlcksfull. för er egen skull Ildelmodig, fördrngsnm kinsln. Hillen rid lif inom cder am icke för Guds känslan för allt som I veten vara godt. Ildell och skönt - jag niennr ickc konsiskönt, utan sedligt s k h t. Ilillen I blott Inst detta sedliga medvetrnde - kIlnslrn af godhetens skönhet och mennisknns ibrolnta pligt 311 ram god, d i skall nlll lill sist blifva som Gud vill. Charles Kingrltp (Urel till en Pcist).
Huru kunde en simpel arbetare så där flinkt taga ut en så komplicerad sak? Då Gunnar slutat, utbrusto alla i ett » Bra! bra l » » Ja bra! bra! » upprepade en röst ännu efter de andras. Gunnar vände sig om och såg ingeniör Finestone stå i dörren emellan de båda rummen. » Ursäkta, sir, » sade den unge svensken med en lätt bugning. » Jag kommer på er kallelse för att få mitt afskedsbetyg och min resterande aflö- ning. » » Ja, visserligen från verkstaden, där ni ej alls var på er rätta plats, » sade ingeniören; » men jag hoppas, att ni i stället låter mig engagera er på ritbyrån med hundra dollars i månaden att börja med. Hvilket excentriskt infall af er att vilja passera för en arbetare! Ni är ju en dålig så- dan, men ni är, tyckes det, en utmärkt ingeniör. Nå, antages anbudet, unge man? » » Naturligtvis, sir, med tacksamhet.&gt; » Ah, tacksamhet! Det är det kanske ej värdt, men vi få se framdeles. Tillåt mig nu att betala er en månad i förskott. Ni torde behöfva utrusta er något. » » Han lät kassören uppräkna hundra dollars i guld och lemna dem åt Gunnar. » Och nu, » sade mr Finestone, » hoppas jag få se er på mitt ritkontor om måndag. » Gunnar tog emot pengarne, han var nästan utom sig af glädje. Det var ju rikedomen och lyckan! Strax ville han skrifva hem och skicka Julia 50 dollars. Det var nu snart vår, och Berta behöfde rustas ut. Och modern behöfde nya krusflorssaker! Han smålog vid denna tanke. Han behöfde ingenting själf för tillfället. Sina kläder som gentleman hade han sparat i Amerika, de skulle nu komma förträffligt till pass. När Gunnar redan var i dörren, ropade mr Finestone honom tillbaka och sade: » Jag är af ett gammaldags folk och plägar se mina biträden till middag en söndag i hvarje månad. Behagar ni infinna er i morgon kl. 6. » Gunnar tackade med en bugning och skyndade hem.
Banco Transport-Sedlar årligen afsättas och anslås, att för Bankens räkning inköpa Metaller af Guld och Silfver, efter den Instruction, som för BancoFullmägtiges förfarande i denna del, särskildt är fastsiäld. 3.0 Det skall vara hvar och en tillåtet, att uti Banken, emot Myntbara Metaller, tillvexla sig Banco-Sedlar, beräknade till det förhållande som Banco-Fullmägtige särskildt för hvarje år, vid det föregåendes slut, bestämma, efter föranledande af Vexefcoursens medelbelopp det sistforflutna året, jemnfördt med det inom .Landet gångbara piiset på Silfver, som genom behörige betyg från Auctious-kamrarne utiönei Vnåfrdaniga Sbrifv elstri dock likväl icke under Ho sk; och Icke 6fvet 128 sk. för 1 R:dr Specie. 4:0 Hvad som vid denna Silfver.invexling i öfrigt bör iagttagas, bestämmes genom särskild Instruction för Kanco-Fu 1 i mägti ge ; men det, år 181b, till Kongl. Maj:ts Nåiliga disposition intill nästa Riksdag anvisade Credit!v, för inköp af Myntbara Metaller, kommer nu att upphöra. 5:0 Från och med nästkommande års början intill nästa Riksdag, upphörer all ränteberäkning å Stats-Verkets skuld till Banken; mea å Capitalet afbetalas årligen intill nästa Riksdag 150,000 R:dr Banco. 6:0 T enlighet med 63 §■ uti RegeringsFojonen, kominer, afven for denna gång, det så kallade Stora Cieditivet, att till utgående frän Banken anvisas. 7:0 För inlösen af Riksens Ständers Riksgälds Contoirs Credit-Sedlar öppnas, från och med böljan af nästkommande år 1H14 , en egen räkning uti Vexel Kanken, i hvilken de till inlösen uppföra* efter det belopp, hvartill de vid samma tid äro utelöpande. 8:0 All Riksgälds Contoirets skuld till Banken bibebälles, såsom hittills, i Bankens Räkenskaper, Riksgälds-Contoiret till last.
Lån i Banco-Disconten, enär å Låne-Documenten tillika är uppgifvet och styrkt, att Lånsökanden eger Fastighet i Staden elier å Landet; hvaremot Directionen vanligen följt den princip, att icke, utan ett sådant förhållande, bevilja Lålieansökningar af ej mindre förenämnde personer, än äfven Uandels-Betjenle, Inspeclorer, Vaktmästare i Collegier m. fl. Skälen dertill hafva varit, dels att Directionen ansett desse personer vara beroende af godtyckligt förafskedande från sina löne-inkoinster, och sålunda ej kunna anses säkra, så vida de ej egde enskild förmögenhet, dels ock att Directionen befarat sig i annat fall blifva öfvei hopad af ansökningar från flera Baneo-Ucsk:s Betänkande, N:o 97. andra Medborgare-Classer, hvilka icke idka egen rörelse,. Enär för öfrigt Disconl-Verket ej af Directionen kunde betraktas under den afMotiohairen framställda synpunkt, eller såsom en anstalt för behöfvande inbyggare, utan såsom ett Fenninge-Verk, hvilket, emot säkerhet, utlånar penningar för lastställd Ränta, och Direclionen aldrig uteslutit sådane personer, af hvilken medborgare-Class som helst, hvilka, på grund antingen af deras innehafvande tjenster, eller egande Fastigheter, eller idkade Näringar, kunde anses vcderhäftige, trodde Directionen, för sin del, att' det icke blefve för Verket nyttigt, om, på sätt, genom ifrågavarande motion finnes föreslaget, Direclionens fria pröfningsrätt härutinnan skulle inskränkas; uti hvilket yttrande Herrar Banco-Fullmägtige sig jemväl i allo förenat.
Hon ägde förut rikedom icke blott på gods och minnen, på utmärkelser och öfverlägsenhet, på öfvertygelsens oberoende, städse uppenbaradt i handling, ehvad de meningar, hon omfattade, instämde med eller stridde mot regeringens åsigter – ett oberoende, hvars öfverdrift omsider förledde meningshjeltarne att på egen hand och för egen räkning blifva utländska makters bundsförvandter – utan äfven på en sjelfkänsla, ett medvetande af sin ståndpunkts höjd, som gjorde de äkte aristokraterne långt mera rake i konungaborgen, än i umgänget med underordnade medborgareklasser. Riksrådet grefve Axel Fersen var en bland dessa «äkte« aristokrater. Också, ehuru han tidtals stod på en ganska förtrolig fot med Gustaf III och vid flera tillfällen gjorde honom väsendtliga handtag, bekymrade han sig föga om konungens bevågenhet, och dennes bröder voro Fersen likgiltigare och af honom vida mindre värderade, än bonden Olof Håkansson varit, hvars stoft nu hvilade i Riddarholmens grifter, blandadt med Fersens förfäders och anförvandters. 28 Hertigens bref till hans dotter, hvilket blifvit obrutet återskickadt, hade högeligen förtörnat Fersen och föranlåtit hans hastiga afresa med de sina till en af hans stora egendomar. När hertigen sedermera personligen infann sig och friade, låtsade Fersen tro, att prinsen saknade konungens uttryckliga samtycke. Alla på Mälsåker visade honom den kalla, stela aktning, hvartill hans rang hade rättighet; men ingen bemödade sig, att genom någon längre sträckt uppmärksamhet göra honom vistandet i Fersens krets angenämt. Det kunde icke undfalla prinsen, att man fann sig snarare besvärad än hedrad af hans besök, och han vände derföre tillbaka i den sinnesstämning, som visade sig på Rosendal och Haga. Det var icke den föregifna ovissheten om konungens samtycke till förbindelsen, som vållade Fersens köld vid hertigens anbud. Med eller utan konungens bifall, beslöt Fersen fullt och fast, att sjelf aldrig tillåta detta giftermål.
Vid 6/j-de §. a) att förbrytelser emot Författningen böra få upptagas äfven hos Konungens Befallningshafvande; b) att vid denna §. bör tilläggas: ”Eho som, under den tid lian är under tilltal för ölöf ig bränvins försäljning, beträdes med fortsättning af denna förbrytelse, skall, för hvarje gäng han bevisligen olofligen försålt bränvin, plikta 10 R:dr Banco” Då Utskotten, som tagit dessa anmärkningar i noggrannt öfvervägande, funnit ett serskildt besvarande af hvarje anmärkning endast åstadkomma en onödig vidlyftighet, helst detta Utlåtande åtföljes af Förslag till Förordning angående bränvinsbränningens utöfning samt hvad vid försälj ning af bränvin iakttagas bör, med de förändringar deruti, som af de gjorde anmärkningarne blifvit föranledde, hafva Utskotten ansett sig till svar å samma anmärkningar endast böra hänvisa till berörde förslag, hvilket, jemte' hvad Utskotten här ofvan tillstyrkt, Rikets Höglofl. Ständers pröfning vördsamt underslälles. ÅtskilJige Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 3o December 1834- Förslag till Förordning, angående vilkor en för bränvinsbränningens utöfning och afgifterne derföre, samt om hvad vid försäljning af bränvin och beskattning deraf iakttagas bör. Första Artikeln. Om bränvinsbrännings-rättigheten 1 .§■ Bränvinsbränning, af hvad tjenligt ämne eller växt som helst, skall, med den pannerymd samt emot de afgifter och öfrige vilkor, här nedan Be v.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsl:s Utlåtande N:o 8. i5 föreskrifvås, vara tillåten under sex månader af året, nemligen Januarii, Februarii, Mars, April, November och December, så framt icke högst vigtiga omständigheter föranleda inställande af denna tillverkning. Bränvins-distillering vare under nämnde tid tillåten; men endast för dem, som lill bränvinsbränning äro berättigade. 2 §•
Maj 1863, angående ytterligare anslag till beredande af arbetsförtjenst för de behöfvande inom Marks härad af Elfsborgs län. (89.) 1863 den 22 Maj i underdånighet anmäld, då Statskontoret bemyndigades att det af Rikets Ständer anvisade belopp i Riksgäldskontoret reqvirera, för att, sedan en af Statskontoret förskottsvis utbetald summa, 10,000 R:dr, godtgjorts, öfversända återstående 50,000 Ridr till Kongl. Majits Bofallningshafvande i Elfsborgs län, som skulle ega att, i mån af behof, tillhandahålla medlen den enligt Kongl. Majits nådiga beslut af den 17 förutgångna April för ändamålet anordnade särskilda förvaltning eller Direktion, hvilken det skulle åligga att genom Kongl. Majits Befallningshafvande hos Kongl. Majit göra underdånig anmälan om de företag, hvartill medlen ansetts böra användas, äfvensom sedermera till Kongl. Majit inkomna med redovisning öfver användandet. 91:o af den 16 Maj 1863, i anledning af Kongl. Majits Proposition om anvisande af medel till ett vägarbete i Norrbottens län, för afböjande af der befarad hungersnöd. (90.) 1863 den 22 Maj i underdånighet anmäld, då Kongl. Majit, med gillande af den för vägsträckriingen mellan Skröfven och Leipojerf upprättade plan, bemyndigade Statskontoret, att det af Rikets Ständer beviljade anslaget, 40,000 Ridr i Riksgälds-kontoret reqvirera, för att, sedan de af Statskontoret, jemlikt Kongl. Majits den 17 förutgångne April meddelade föreskrift, förskottsvis utbetalde 8,000 Ridr blifvit godtgjorde, öfversända återstående 32,000 Ridr till Kongl. Majits Befallningshafvande i Norrbottens län, för att vidtaga lämpliga anordningar för medlens användande till det dermed afsedda ändamålet, samt med redovisning deröfver» efter arbetets fullbordande, till Kongl.
Hvad nu angår de edgångar, som afläggas i allmänhet, så må dessa anmärkmr, jag uprepar det ännu en gång, gälla om edgångar i allmänhet, men icke i detta, så ytterst grannlaga, fall. Man har sagt, att det är blott personer med förtroende, som utväljas till ledamöter i Den 27 Maj e. m. 409 Taxerings-Komiléen. Fran en annan sida har man sagt här på f. m., att det är ganska svårt att få lämpliga personer i Taxerings-Komitéerne, i synnerhet af dem, som åtnjuta det största förtroendet, och man måste derföre hälla sig till de personer, som finnas villige att åtaga sig detta bestyr. Jag vill för öfrigt alldeles icke göra någon invändning emot det förtroende dessa taxeringsman må förtjena, men jag finnér mindre lämpligt i detta fall än i många andra, att befria ifrån den förpligtelse, som edgången innehåller. Tillika har den anmärkn. blifvit gjord, att edgången gåfve taxeringsmannen ett skydd och att han med sin ed försvarade sig för en oriktig taxering. Jag tror att en sådan förebråelse kan göras, antingen man går eden eller icke; man gör honom icke den förebråelsen, att hafva handlat emot sitt samvete, men man säger honom, att hans förstånd icke har varit det klaraste uti denna sak, hvilket endast innefattar den tillvitelsen, att han icke haft full insigt i saken. Om en person säger åt mig, alt jag såsom Domare har fällt en dom, som icke har varit öfverensstämmande med lagens anda, så anser jag det icke såsom en förebråelse emot min heder, men såsom en erinran, att jag med mera skarpsinnighet kunnat bedöma frågan. Den rättelse, som kan fås genom besvär hos Pröfnings-Komitéen och KammarR:n öfver Taxerings-Komitéens åtgärd, anser jag vara snart sagdt ingen. Pröfnings-Komitéen och KammarR:n kunna ej hafva den speciella kännedom om förhållanderne, som fordras för att inse orikligheterna i den verkställda taxeringen. Det är blott Taxerings-Komiléen, som kan ega en sådan kännedom, tillräcklig för att verkställa en riktig taxering.
2:o gör teftamentc af faft elter lös egettbont, fapital eller forbringar, meb full eganberätt till fjelfma egettbomen elter fapitatet, erläggeö 6tt för pttttbra i Be* miltning. 3:o gör gubcifommif erläggeö af pmar od) en, font tillträber eller mottager fibeifomutitterab egettbont eller fåfotn fibeifotitutifj anflaget fapital, @n för punbra i Bemiltning. i4 23emillttingé*@tabga 1864. 4;o $rån be t föreftåenbe momentet ftabgabe Bemitlntugbafgifter befrinö t a) efterlefmattbe mata; b) ffplbemän t rätt upp*ocf; nebftiganbe Xeb/ äfmenfomfpffott elter beraS affotttlingar; c) annan fjermare arfmtnge, för ftn lagliga arfslott, äfmenfom för ålit pmab berutöfmer är gifmct, forn icfc uppgår tilt fått Sufett Stiföbalerö fapitat; d) fprfa, afabenti, metenffaptigt famfunb, allmän fiola eller annat allmänt mtbermtöntngömcrf, ftipcnbii*fottb, pcitfionSanftalt, fjul* elter fattigmårbönnrättning, jemte annan from ftiftelfe; fatttt e) pmar odj en annan, bå märbet af ben gifna cgenbomcu elter fapitalct icfe uppgår till fått önfelt ditföbaler.
Er sändnings föremål.» Hans läppar knappast fuktats Af drufvans gyllne blod, Förr’n till hans kinder strömmar Ånyo lifvets flod. Han stiger upp, gör ställning Till alla svenska bröst Når lik en ängels stämma Den enkle krigarns röst. »Den sista Februari Vi med den Högstes magt Vid Helsingborg i drabbning Vår ovän nederlagt. Vi ha troféer, fångar I flera tusental, Som närmare här skrifver Vår tappre general.» Den gamla Carlamodren I tårar strålar blid: »Nu låt Din tjenarinna Få fara hem med frid!» Bland snyftningar af glädje, I högljudd jubelchor, Prinsessans anlet ljusnar, Hon liknar då sin bror. Derutanför kring slottet Re’n mängden böljar tät, »Victoria!» och »Stenbock!» Det som ett tordön lät. »Som Gideon han fäktat, Den riksens trogne jarl! Nu bytes sorg i lycka, Nu få vi hem kung Carl!» Allt djupare på torget Sig skockar folkets hop. »Vi vilja se kuriren!» Så hörs ett allmänt rop. När borgens port upplåtes Och ändtligen han röjs, Af hundra armar fattad, I luften strax han höjs. En storm af frågor susar I samma andedrag, En hvar vill veta mera Om denna stora dag, Der spörjes mer än tio Att svara på förmått, Om Burensköld och Dücker Och om »geschwinda skott». Och han, som budet bragte, Det gäller honom ock. Man kyssa vill hans händer Och röra vid hans rock. Är det en herrlig seger, Hvars make icke sports, En sådan ridt ej heller I mannaminne gjorts. Från arsenalen dundrar Med jemna mellanrum Den åska, hvilken verlden För alltid trodde stum; Och alla hjessor blottas, Då segerfröjdens tolk, S:t Gertruds klockspel, ringer: »Nu tacker Gud allt folk!» Stenbock vid svarfstolen. Det är så skärande kallt i qväll, Och frosten på gallradt fönster Deruppe i Frederikshavns kastell Har ritat sällsamma mönster. En skog af finaste uddar och spjut Hon smider i silfradt glitter,
Domstolen uti beslut öfver likartade fall skall grundlägga en bestämd öfvertygelse om Lagens rätta förstånd, lika säkert skola skiljaktigheter i beslut, utgångna från högsta domaremagten och. 8 Lag-Utskottets Betänkande, Nog. stridigheter i åsigtev derstädes motverka eu sådan öfvertygelse. Då således olika meningar om råtta grunden och tydningen af något lagbud göra sig inom Högste Domstolen gällande, synes detta förhållande företrädesvis böra påkalla JustitiseOmbudsmannens uppmärksamhet, på det att, derest anledningen härtill igenfinnes uti brister eller otydlighet i sjelfva lagarne, sådant måtte varda till rättelses vinnande hos Rikets Ständer anmäldt. En närmare antydning härom, än det, som för närvarande finnes i 15 § af den för Justitiae-Ombudsmannen utfärdade Instruction, har derföre synts Ulskotiet påkallad af ämnets vigt, och Utskottet, som dock ej anser det af motionären föreslagna tillägg till berörde § lämpligt, får till följd häraf vördsamt föreslå, att ifrågavarande 15 § måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”Finner Justitieombudsmannen, att antingen någon Lags eller Författnings otydlighet eller Domares eller andre Embetsmäns skiljaktiga begrepp om dess ändamål föranleda till olika eller oriktiga tillämpningar deraf, serdeles om dylika skiljaktiga begrepp, angående något visst lagstadgande af allmännare omfattning sig bland Högste Domstolens Ledamöter yppa, bör han i sin berättelse till Rikets Ständer yrka en till enhet och sammanhang i lagskipningen ledande förklaring af en sådan lag.” Stockholm den iu September 1844.