Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
5 — Naturligtvis; fröken Bark insåg det, men hon började ändå tänka fula, stygga tankar om det populäraste bland instrument. » Tacka vill jag familjer, där man använder pianon till bränsle, » tänkte hon, » eller till förvaringsrum för kött och öl. Förr ansåg jag dylika bruk för osmakliga, men min aktning för de där lådorna har flytt ... » Hon ryckte till sig hatt och kappa och rusade ut, ut ur det musikaliska huset, förföljd af stormande valsmelodier. Det var, som om hon kommit i en annan värld. Hvad hon njöt! Men nej: tonerna sutto ju som fastgrodda i öronen, så lätt skulle hon icke komma ifrån dem, melodi aflöste melodi, det spelades där inne i hufvudet, inte som tre pianon, utan trettio. Hon sprang omkring i staden en god stund, men så kom aftonen, sin vana trogen, och fröken Bark hade ännu nog rediga tankar för att begripa, att hon måste gå hem. Var det möjligtl Pianot på nedre botten hviladel Nancy Bark gick upp för trappan så tacksam, som om hon fått något. Nej, men se, värdinnans instrument teg, också det I Hvilka lyckliga förändringar I Hon gick in i sitt rum. hm, hm. kamrerns hade ej tröttnat ännu: hvirflande polkamelodier dansade ned genom den tunna trossbotten. Det var rätt sent, vår hjältinna hade ej ett spår till aptit, hon brydde sig ej om kvällsmaten, utan kröp i säng, längtande att med täcket få utestänga de förföljande tonerna; hon svepte det om hufvudet så hårdt, att en mindre förtvinad varelse skulle kväfts, hon hörde ändå, och hon hörde EN KONSTNÄR I STÅL. ej blott musik, hon hörde taktfasta fötter ila öfver golfvet, en och annan klack körde i med duns, då och då nådde ett klingande skratt fram till bädden, där den trötta lärarinnan förgäfves sökte ro — • det var bal hos kamrerns.
Svalfvelsyre-fabriker blefve inom landet inrättade, kunna återställa tullafgiften till dess nuvarande belopp, dels ock, att, då föreskriften i gällande taxa, att endast grof jutsk och isländsk ull finge mot lägre tull, än all annan ull, införas icke kunde afse att gynna Jutlands och Islands ullhandlare, utan att bereda tillgång på ali grof ull till billigare pris, än den fina, och att uppmuntra den finare fårafveln i landet med ett lämpligt skydd, men denna inskränkning haft ett menligt inflytande i så måtto, att den alldeles stängt tillfället till införsel af den grofva engelska och australiska ullen, hvilken, likasom åtskilliga slag af den ryska ullen, vore serdeles tjenlig för vissa ändamål och ofta kunde erhållas till billigare pris, än den jutländska, Bevillnings-Utskottet måtte, med bibehållande i öfrigt af tullbestämmelsen och af skillnaden emellan afgiften på grof och fin ull, föreslå borttagandet af orden ATutsk och Isländsk,” så att enda skillnaden blefve emellan grof och fin ull; hvarjemte, till förekommande af underslef och fin ulls förtullning för gröfre, blifvit föreslaget, att all ull öfver ett visst värde borde anses som fin, samt alt, såvida, utöfver rättigheten för en hvar att lösa en angifven vara efter anslag röed i o proc. öfver angifna Bevillnings-Utskottets Betdnkandej N:o 12. 31 värdet, en ytterligare controll skulle erfordras, denna funnes deruti, oni det. föreskrefves, att auction alltid skulle utlysas å varan, så snart den blifvit angifven till tullbehandling. Af Herr Grefve V/irsén, A.
Under förutsättning af införsels-förbudens upphäfvande hade Utskottet i 18 § 5 morn. af sitt förslag tillstyrkt ändringar i motsvarande 22 § af gällande taxa, hvilka ändringar Borgareoch Bonde-stånden godkänt; men som Ridderskapet och Adeln återremitterat §:n, att bringas i öfverensstämmelse med Ståndens beslut, angående förbudsbestämmelserna, och dessa bestämmelser blifvit af Rikets Ständer hufvudsakligen bibehållna, torde de i 18 § föreslagna ändringar böra förfalla och denna § få förblifva vid samma lydelse, som 22 § gällande taxe-underrättelser. Ridderskapet och Adeln, Borgareoch Bonde-stånden hafva helt och hållet godkänt 19 § af Utskottets förslag, hvari återremissen från Presteståndet icke eller föranleder ändring. I afseende å den af Utskottet föreslagna 20 § förefinnes emellan Ridderskapets och Adelns, Borgareoch Bonde-ståndens beslut ingen annan skiljaktighet, än att Borgare-ståndet, som antagit motsvarande 19 § i Kongl. Maj:ts förslag, i följd deraf icke godkänt den förändring i redaktionen af 2 morn., Utskottet tillstyrkt. Då emellertid denna redaktions-förändring ostridigt eger företräde framför §:ns fordna, af Kongl Maj:t derutinnan bibehållna lydelse, BeviUnings-Ulskotteti Ullålande, N:o 27. 13 torde §:n, sådan den blifvit af Utskottet föreslagen, godkännas. Den af Utskottet, i sammanhang med sistnämnde §, föreslagna underdåniga skrifvelse om föringsmedlens användande till pensionsinrältning för Svenska sjöfolket, hafva Ridderskapet och Adeln , Presteoch .Bondestånden godkänt, hvaremot Borgare-ståndet derom icke meddelat serskildt yttra nde; och iäier förstbemälda Irenne Stånds sammanstämmande beslut härom böra anses utgöra Rikets SLänders.
Skulle åter Justitie Kansleren förmodas först efter inhemtande af vederbörande Domkapitels utlåtande komma att uti ifrågavarande fall besluta, så innebär detta en blott förmodan, som, om den besannas, skulle åstadkomma icke blott, ett förlamande af Domkapitlens verksamhet, eftersom de svårligen kunde i ofvannämnda syftning vidtaga några mera betydande åtgärder, innan Justitie Kanslerens beslut blefve bekant, utan ock en i dylika fall högst menlig osäkerhet och tidsutdrägt, hvaraf prosely makaren skulle, under afvaktande af ett ifrågasatt åtal, väl veta att bereda sig gagn. »Den nödiga enhet» Utskottet trott sig böra söka för sådana måls behandling, kan föga blifva annat än formel, under det man vill förneka kyrkan tillfälle att söka lagens skydd emot obehörigt intrång inom dess fridlysta område, så vida icke hos Konungens Justitie Kansler benägenhet förefunnes att det lemna. I det andra lagförslaget, hvilket benämnes förordning om främmande trosförvandter och deras religions-öfning, framstår såsom i främsta rummet anmärkningsvärd^ att Utskottet, med förkastande af den för det af Kongl. Majit framlagda lagförslaget ledande grundsatsen, uppställt en annan, som mot denna står i uppenbar strid.
Deribland må i förbigående nämnas det uti landtmannalifvet så djupt ingripande landtmäteriet, som öfvermåttan dyrt, dertill lemnar jordbrukaren så godt som utan skydd mot oförrätt och mannamån, då landtmäteriet är lemnadt helt och hållet i händerna och beroende af landtmätarens individualitet i förening med så kallade gode män, de der kunna vara utan ringaste kännedom, vare sig uti agrikultur-kerniskt hänseende, i landtmäteriets grunder, eller skogshushållningen. Då härtill kommer att landtmätaren är lemnad under sina mätningar alldeles utan eftersyn och kontroll af vederbörande embetsverk, hvilket dock iakttages med den mest berömvärda noggrannhet vid mätning för kartor till krigsbruk; och andra instansen för klagomål består af Egodelnings-rätten med dess föga eller intet sakkunnige ledamöter, och i jordbruk föga kunnige yngre och äldre Häradshöfdingar och Gode män, med stora traktamenten, rese-ersättningar och papperslösen; så finnér man att en förut betungad kronoskatte-innehafvare efter ett landtmäteri, hvaraf han hoppas fördel af egornas sammandragande på ett ställe, kan tilläfventyrs få sin egendom nedsatt flere tusen Riksdaler i värde. Att detta oaktadt grundskatt, jordeboksränta, rotering, tionde m. m. m. m., skall utgå oafkortadt och efter den gamla Orslandsberäkningen, — eller rättare utan någon beräkning från Statens sida — detta blir en ytterligare börda, som gör skatteinnehafvarens ställning ännu mera bekymmersam. Att den beskattningsgrund, som oförändrad sedan århundraden, jemte roteringsbördan uteslutande på jordbruket såväl som presttionde m. m., är anledningen till det obestånd hvaruti skatteklassen i riket sig befinner, torde sålunda böra inses, samt att detta föråldrade och godtyckligt fördelade beskattningssätt måste äfven blifva en national-ekonomisk förlust i stort, lärer icke heller vara svårt att inse, samt icke mindre att förutse vid en möjligen framtida förestående fara framför fäderneslandets portar, då nationen, äfven med dess bästa vilja till motvärn, skall dertill, uti farans stund, nödgas se nationalfattigdomen öfver sig, som en väpnad man.
Medelst nådig skrifvelse den 12 November 1847, öfverlemnade Kongl. Majit, vid början af denna riksdag, till Rikets Ständer det förslag till Svenska Nationalrepresentationens ombildning, som blifvit utarbetadt af den serskildta komité, hvilken, med anledning af Rikets Ständers underdåniga framställning, blifvit för detta ändamål af Kongl. Majit tillsatt. — Under förklarande af Sin nådiga vilja att åt allt hvad med denna rikets angelägenhet hade gemenskap, oafbrutet egna synnerlig uppmärksamhet, yttrade Kongl. Majit, vid detta tillfälle, Sig jemväl hysa den förmodan, att Rikets Ständer skulle åt densamma lemna den lugna och oväldiga pröfning, som fosterlandets sanna väl och sakens vigt kräfde. — Kongl. Majit har sedermera förväntat, att denna stora samhällsfråga, som under nära fyratio år utgjort ett föremål för nationens allt mera stegrade deltagande, skulle kunna hos Rikets Ständer vinna den snara utveckling och lösning, som densamma påkallade. Rå likväl den stridighet i åsigtcr, rörande hufvudgrunderne för ombildningen af representationen, som länge varit rådande, äfven nu vid behandlingen af frågan visat sig fortfara på ett sätt, som alliigsnat hoppet att på denna väg få den till ett cfterlängtadt slut befordrad, har Kongl. Majit, för att, i den ordning grundlagarne föreskrifva, fortskynda frågans afgörande, samt derigenom söka förekomma söndring inom landet och tillvägabringa den endrägt, som ensamt kan emot yttre bender och inre oro gifva staten styrka till lugn utveckling och förkofran, ansett Sig af konungslig pligt uppmanad alt låta utarbeta och lör Rikets Ständer härmed till grundlagsenlig behandling framlägga förslag till sådan ombildning, så väl i afseende på val af folk-ombud, som på sättet för dessas sammanträde och verksamhet. Detta förslag till ny Riksdagsordning är, i enlighet med tidens och samhällsutvecklingens fordringar, byggd t på den grundsats, att representanterne skola al folket utses medelst samfälda val. Genom antagandet ef denna grundsats skulle den nuvarande ståndsindelningen samt ali sjelfskrifvenhet till utöfvande al riksdagsmannakallet upphöra.
Landtegendom i en gäldbunden ägares hand, täl wisscrligen icke, änskönt synbart stor förmögenhet, den höga Bewillning, som en mycket inskränktare Landtgärd, hwiks ken äges utan gäld och lämnar sin Innehafware ett tredubbelt öfwcrskott; En Näring med stor rörelse uts wisar synbar förmögenhet, men lämnar beklagligen sin Idkare föga tillfälle att understödja Staten » sä länge han af ärliga öfwcrskottct knappast har tillgäng bestrida räntan pä dertill uplänte Eapitalcr. Utskottet har känt hela wigken af Samfunbslärans bud, att ben som mer äger och har följaktligen större Interesse ! Slaten, bör ocksä mera betala; men Utskottet har os möjligen kunnat godkänna den orättwisan, att förbinda nägon enda Medborgare till betalning för en förmögenhet, som, rätteligen betraktad, icke är hans, utan snarare Läagifwarcns; och ehuru stor beqwämlighet det tycktes medföra, att fästa Dlkattningen blott tvid den synbara Egendomen, har Utskottet häldre upoffrat maklighctens fordringar än billighetens, och trott sig dertill sä mycket mera fö' pliktadt, som flere i närwarande ställning betryckte Näringar werkligen skulle äfwcntyra sitt beställd, om, efrer upgjordt Egcndomswärde, deras afgifter skulle bestämmas.
Af den redan i långlig tid medgifna tillåtelsen att så beskaffad lägenhet med egande-rätt upplåta, lära några skadliga verkningar icke kunna anföras, då det deremot är otvifvelagtigt, att den säkerhet i besittning, som endast af eganderätt uppkommer, jemte öfvertygelsen, att nedlagde kostnader och mödor skola komma egna efterkommande till gagn, verksammast befrämja odlings-företag i gemen, och således, äfven i detta fall, fördelar sannolikt redan af den längesedan medgifna rättigheten härflutit och än mera äro att för framtiden af dess bibehållande förvänta. Utskotten tillstyrka alltså: altj genom införande af orden: ”för alltid eller” näst efter uttrycket: ”såsom i nämnde $. sägs ” detta moment mätte återbringas till öfverensstämmelse med nu gällande stadgande i 2 Cap. 11 §. af Förordningen den 1g December 1827, och tillåtelsen till mosses upplåtande under egande-rätt sålunda för framtiden bibehållas. 18 Det af Committerade förelsagna årliga uppläsandet af denna Förordning, så väl i Kyrkorne, som vid hvarje mantalsoch skattskrifning, anse Utskotten mindre leda till det dermed åsyftade ändamål, än att vid mantals-skrifningarne borttaga en för den vidlyftiga förrättningen i alla fall knapp tid och, utan serdeles nytta, Öka den redan stora mängden af Författningar, som skola årligen, enligt serskildta påbud, i Kyrkorna uppläsas. Utskotten hemställa således: att stadgandet härom måtte ur Författningen utgå. Efter att sålunda hafva genomgått förevarande till Utskottens behandling Öfverlemnade förslag, få Utskotten slutligen, såsom hufvudsakligt Utlåtande, vördsammast tillkännagifva, det Utskotten anse samma förslag, med de af Utskotten deri tillstyrkte förändringar, böra vinna Rikets Ständers bifall; i följd hvaraf Utskotten ock hemställa, det Rikets Stunder måtte hos Kongl. Maj:t om utfärdandet af en dermed öfverensstämmande allmän Författning i underdånighet anhålla. Stockholm den 30 Juni 1840.
Han beslöt, att, fullständigare än dittills skett, mot allt detta förfarande uppträda med en högtidlig protest; och denna så inrättad, att den öfverallt sammanband de anmärkta särskilda fallen med allmännare betraktelser öfver flerahanda till Vitterhetsläran hörande hufvudämnen. Frukten häraf blef hans ”Kritik öfver Kritiker, eller utkast till en Lagstiftning i Snilletsverld”: hvilken dymedelst ock är en hufvudbok för enhvar, som vill uppfatta och bedömma Thorilds ästhetiska åsigter. Ännu i dag är han af sina landsmän känd endast från den opponerande och revolutionära sidan; om än litet nog äfven från denna. Men det märkvärdigaste af nyssnämnda skrift är, just hvad den innehåller positift och för alla tider gällande. – Boken dedicerade han ”till Recensenten i Stockholms-Posten”. I sjelfva verket var den en för honom hållen föreläsning. Den själsförfattning, hvari den skrifvits, uttrycker sig redan i valet af de romerska tänkespråk, som stå på titelbladen af dess häften 10. Dess grundafsigt och grundton hade han föröfrigt längese’n uttalat, i dessa första rader af sin ”Kritik öfver Montesquieu”: ”Trampa svagheten, tillhör ett litet och tyranniskt sinne. Ty upplyfta och beskydda, är gudomligt. Men angripa en stor man, om också orätt, har en ursäkt åtminstone i det stora af företagandet ... Ty villfarelser hos en stor man få, i början, en glans af hans ära; till slut, ett slags helgelse af hans blotta namn”. Vid det första häftets framträde var Kellgrens beteende skickligt, värdigt, till och med ädelmodigt. Man läse, i hans dagblad för 1791 (N:o 211, den 13 Sept.) hans recension. Den är kort: men består dock i ett summariskt angifvande af sitt föremåls innehåll; allsicke ovänligt, om ock på ett par ställen genomblickadt af en ganska lindrigt uttryckt förundran.
Augusti t . nl Hans Ex telle nce Herr Grefve Mörner jag tror det vara mycket välment, att nedsätta exporttullen, för att befordra exporten, men man' bör komma i håg, att detta ofta blott är att gifva utlänningen en vinst, som icke derföre gagnar näringen, och som Statsverket utan nå* göns skada kunde äga. Om tullen till några procent mera eller mindre vid utförseln å lä gges en vara, minskar det icke afsättröngen; utlänningen betalar varan Sika väl. i mon han behöfver dets. Vårt grannrike Norrige är deruppå ett merkligt exempel. Det hämta? nästan hela tullinkomsten af utgående varor. Häf är nu ej fråga om en ny näringsgren, eller om en fabriksvara, hvars tillverkning behöfver uppmuntran och understöd , utan om en särskilt Industrie, en viss näringsgren som finnes alla tider, sorn ofver lemtias åt utlänningen, i stället för att säljas i orten. Då är det icke obilligt att utlänningen betalar varan, och hao köper säkerligen icke mera derföre, att tullen vöre mycket låg. Det beror på hans behof, och varans värde på andra orter, huru vida han finnér fördelaktigare ast taga dén hos oss, och det är endast i förhållande efter priset å andra orter, som utförselstullen bör bestämmas. Herr Treffenberg: jag är mycket förvissad att Engelsmännen som göra resor, för att köpa hummer, ej afse såsom något väsendtligt , om d? betala i procent mer eller mindre i tullsfgi f. De som ej komma åt hummern , ansa g/en 18 Augusti 1, m, der. val som en läckerhet, men skärgårdaboarne behöfva den. Grefve vossRo/en: Jag försäkrar att ingen kan hysa mera deltagande för skårgårdsalimogen, än jag, men jag instämmer med Hans Excellence Herr Grefve Mörner, stt då detta är en luxevara för Engelsmännen, så kan man väl utan fara belägga den med högre tull.
/ Innu 1632 o n ~ sommaren fick min fmbror order att g1 i f r h Stralsund och iipp i t riket, men vi blefvo qvar i Stralsund. h ' lr han kom dit upp, blef han sjuk af blodsolen och in5stc d lata sitt lif deruppe i Tyskland, den 7 augusti, mig till mycken afsaknad och hjertans sorg. Gud tog da bort f r h mig min enda trest, och den soni rid deii tiden rar inig i fars stYlle, medan min herr h r \ * ar sa 15ngt borta. Han kunde icke tör sin sr9ra tjensts skull Iiafh tid till att nigot taga mig sig an, ej heller nigot I~estalla om mig, utan licfalte mig för den skull Gud och sin hror i hiinrler och bad hans fru, att hon inte skulle Ibta mig fara illa, ty jag var hans enda barn och hugnad, och var han mycket kar och rldd om mig, efter jag var det enda efter min mor, men SS gick ilet mig inte dcss blttre. Jag hade ej heller Iiinge den lyckan, att miii farbror fick lefva, utan han måste ock d ö i f r h mig, och tog s9 Gud bon för mig det, son1 kunde varit - mig till bisthd p9 den friimmande orten. In emot jul, efter salig kungens död, fick f~ Ebba liefallning af regcringen, att hon skiille blifva hofinlistarinna hos drottning Maria. Hon drog till drottningen i Herlin och var der och aktade henne samt följdc henne, hvart hon drog. Drottningen gick ined salig kungens lik till Stettin och derifrh till \ \ rolgast, der drottningen var till om sommaren, d9 konungens lik fördes hem till Sverige. Jag var med frii Ebba och slet ondt der s9t.31 som alltid, och roro der m h g a furstliga personer och annat t ö r n h t folk, som kiinde inina förddrar och som silgo, an jag var mycket illa och IiSrdt h9llen af fm Ebba, hvilka hjeriligen ynkade sig öfver mig.
Jag understödjer motionen, synnerligen derföre, alt den till K. M. öfverlemna!' alt pröfva, så väl villkoren, som sältet för användandet af detta anslag, likväl med det tillägg, atl icke allenast inteckning uti egendomen skall medgifvas, hvilken dock icke medför tillförlitlig säkerhet, om den blifver bland de sista, utan att fullgod säkerhet särskildt ställes för capitalets återbetalande på io år. Jag anhåller, att delta mitt yttrande må få åtfölja motionen vid remissen. Hr Gyllenliaals motion remitterades till StatsUtskoltet. Likaledes blef, vid förnyad föredragning, IIr Gyllenhaal, Lars Herm., den i5 dennes e. m. på bordet lagda motion om inkomstersättning för adjungerade ledamöter i Götha Hofrätt remitterad till StatsUtskoltet, Föredrogs å nyo Hr Gyllenliaals Lars Herm., den i5 dennes e. m.på bordet lagda motion, nng:de löneförbättring för Götha Hofrätts ledamöter och tjenstemän. Frih. Fleming, Herm. Reinhold, uppläste följande: I anledn. af Hr Gyllenliaals väckta motion örn förbättrade löneförmåner för samtlige embetsoch tjenstemannapersonalen inom Svea och Götha Hofrätten, får jag vördsamt i korthet göra en anmärkning öfver den värde motionärens jemförelse mellan Hofr.rådens löneinkomster och District-chefens för inre Tullbcvak nings-dislrictet, det District-chefen årligen skulle uppbära 4°° i;dr mera i Den 19 Februari f. ra. löneinkomster än ett Hofr.råd; jag skal! Levisa motsatsen häraf: District-chefens lön är i,5oo rsdr Respenningar inom districtet 5oo ” Summa 2,000 rtdr är en sanning; men dessa 5oo r:dr äro honom tilldelta i och för hans inspectionsresor, som oftast nog öfverstiga demia summa, och hvilka således ej böra kunna tilliäknas honom såsom någon löneinkomst, emedan han med dessa 5oo r:dr skall bekosta sina många och vidlyftiga inspectionsresor.
Och som således wid omröstningen twa Ständ stadnat emot twä, sä skulle uti förslaget en dubbel härefter lämpad § införas och frägan, hwarom skiljaktighet yppats, till Riksens Ständers afgörande in Plcnis öfwerlemnas. I7t supra. lii lläeiil D. Bilaga till Mem. N:o 3. 149 Bilaga till Mem. Utdrag af Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utfkotts Protokoll den 25 Zalli 1809. S. D. Dä Utskottet nu ivar i begrepp att stadga sitt beslut till hemställan öfwer den ivid nästlidne sammanträde förehafva fraga om införande af samfält votering i Riksens Ständers Utskott, inlemnade Herr Bcrgs-Rädet von Stockenström ett sä lydande Diktamen: "Efter den öfwertygelse sag fattat rörande det rättaste voteringssättet uti Riksens Ständers walda Utskott, Revisioner och Werk, bör det werkställas gemensamt, utan Ständsfördelning, utaf alla Ledamöterne. Min tanka härutinnan stödjer sig wäsendtligen pä följande hufwudsakliga skäl: 1:o Att ett sädant omröstningssätt ifrän äldsta tider, wid sä wäl wära Ofwer-Domstolar, der rättwisan skipas, som alla oeeonomiska Werk och Rätter, warit antaget och blifwit ansedt ledande till ett det säkraste utrönande och bestämmande af sanning och rättwisa; 2:o Att äfwen wid wära fordna Riksdagar, dä Swea Konungar inhämtade folkets representanters tankar pä ett rum, ägde alla att yttra sig utan Åtskilnad till Ständ; hwadan ock besluten bertrud utgingo frän samtliges omdöme, hwilket utgjorde rätta uttrycket af deras sammanstämmande tanka; 3:o
TJldr. d, 2 Dec. 18 40. 837 Utskottens Betänkande N:o 10 och Utlåtande N:o 86, angående inrättande af navigations-skolor, in. m. Hvad Utskotten tillstyrkt uti Betänkandet N:o 10, och Utlåtandet N:o 86, bifölls af Borgare-Ståndet, som derjemte beslöt, att, oberoende af hvad uti Utskottens förslag omförmäles, dels en summa af 500 R:dr Banco för hvardera af städerna Wisby och Carlshamn må, till uppförande på ordinarie stat, beviljas, för att användas till underhåll af de i nämnde städer redan inrättade eller tillämnade lägre undervisnings-anstalter i navigations-läran, dels ett anslag af 500 R:dr Banco må uppföras å ordinarie stal till inrättande af en navigations-skola i Hernösand; och blifva Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Preste-Ståndet, som redan bifallit Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 10, vänligen inbjudne att med Borgare-Ståndet sig förena uti de af Ståndet nu serskildt fattade beslut om anslag till navigations-skolor i Wisby, Carlshamn och Hernösand. S. D. Efter ånyo skedd föredragning af Constitulions-Utskottets Memorial N:o 62, med förslag till ändring i Regerings-Formens 50 §. och Riksdags-ordningens 3 beslöt Ståndet återremiss af samma memorial, med den af Ståndet uttryckta gemensamma tanka, alt de i memorialet afgifna förslag till redactioner af nyssberörde Grundlags-paragrapher af Ståndet anses hvarken nyttiga eller nödiga, och således ej kunna godkännas. S. D. Vid förnyad föredragning af Stals-Utskottets på bordet hvilande Utlåtande PsT:o 367, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet, N:o 257, vidblef Ståndet sitt förut fattade beslut och lade Utlåtandet till handlingarne.