Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
som nu utkämpas om naturvetenskapens ställning i undervisningen, erkändes studiet af grekiskan såsom ett väsentligt element i all högre uppfostran. Så vunno humanisterna, såsom de kallades, en fullständig seger, och den stora reform, de genomförde, var af oberäkneligt gagn för menskligheten. Men det slutliga resultatet är alla reformatorers Nemesis, och uppfostringsre-formatorerna föllo, likasom de religiösa, uti den djupa, men vanliga villfarelsen att taga början af reformationen för dess slut. Humanisternas representanter i det nittonde seklet taga sin position på den klassiska uppfostran såsom den enda vägen till bildning med samma säkerhet, som om vi ännu befunne oss i Renässansens tidehvarf. Öch likväl är v förhållandet i intellektuelt hänseende mellan den moderna och den antika verlden nu för tiden utan gensägelse i högsta måtto olikt det, som rådde för tre hundra år sedan. Om vi lemna åsido tillvaron af en storartad och karakteristiskt modern literatur, en modern målarkonst och särskildt en modern musik, så fins det ett drag i verldens nuvarande tillstånd, som skiljer detsamma ännu skarpare från renässansen, än renässansen var skild från medeltiden. Detta utmärkande karaktersdrag hos vår egen tid ligger i den stora och ständigt vexande roll, som spelas af naturvetenskapen .. Icke blott att vårt dagliga lif formas och att millioner menniskors ekonomiska välfärd beror af henne,men hela vår uppfattning af lifvet har sedan länge medvetet eller omedvetet påverkats af de allmänna föreställningar om verldsaltet, som påtvingats oss af naturvetenskapen. Den mest elementära bekantskap med resultaten af den vetenskapliga forskningen visar i sjelfva verket, att dessa föreställningar stå i den skarpaste och mest slående motsats till de åsigter, hvilka så blindt troddes och lärdes under medeltiden. De meningar om verldens begynnelse och slut, som hystes af våra förfader, kunna icke längre med tro omfattas. Det är mycket säkert, att jorden icke är den förnämsta verldskroppen i det materiella universum, och att verl-den icke är till för menniskans nytta. Det är till och med ännu säkrare, att naturen är uttrycket af en viss bestämd ordning, som icke af något rubbas, och att menniskans förnämsta uppgift är att lära sig denna ordning och efter den reglera sitt lif.
Den af Rikets Ständers år i83o församlade Revisorer väckta och af StatsUtskottet handlagde frågan har således blifvit utan påföljd och, så vidt nu församlade Revisorer kunnat inhemta, har någon motion i förevarande ämne icke vid sistförflutna Riksdag varit dragen under Rikets Ständers pröfning. Då det likväl vill synas som skulle, under Revisionen af Stats-, Bancooch RiksgäldsVerken, hvilken ofta omfattar Statsförvaltningen under de år, för hvilka decharge redan blifvit meddelad, sådane förhållanden och åtgärder kunna varseblifvas, hvilka, om de under Riksdag varit noga kände och granskade, möjligtvis gifvit anledning till det förfarande mot Konungens StatsRåd eller Föredragande, hvarom stadgas i Regeringsformens 106 och 107 §§, samt det icke lärer kunna bestridas, att en obestämdhet eller mindre tydlighet förefinnes emellan urte § uti Ansvarighetslagen och 76 § Riksdagsordningen angående meddelandet af decharge åt StatsRådets Ledamöter och Föredragande, samt de särskilda stadganden i Grundlagen, hvilka handla om Rikets Ständers granskningsrättighet genom deras Revisorer och Statsutskott; så hafva Revisorerne, med anledning derjemte af hvad under denna Revisionsförrättning förekommit, ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på vigten deraf, att åt ofvanomnämnde grundlagsstadganden bereda mera öfverensstämmelse. Hos Kongl. Maj:t hafva Revisorerne i underdånighet anhållit om Kådig befallning till Kongl. SlatsContoret, alt utbetala nödiga medel till de arfvedel! Revisorerne, jemlikt Instructionens 16 §, funnit lämpligt bestämma för de personer, som under Revisionsförrättningen tillliandagått med erforderligt Cameraloch Canzlibiträde, äfvensom till kostnadernes bestridande vid tryckningen så väl af denna Berättelse (20) ( »54 ) med bilagor, som den särskilt afgifna om Revision af de under Kongl. CommerceCollegium stående Fonder. Enär StatsVerkets
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Mars 1851. Preste-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående föreskriften rörande låne-underslöd till branskadade städers återuppbyggande. (Stats-utsk. Uti., N:o 61 första punkten). S. A. K. Med anledning af hvad, vid granskning af Riksgälds-kontorets förvaltning under den sedan början af sistledne riksdag förflutna tid, förekommit, hafva Rikets Ständer ansett det från och med 1823 års Riksdag, vid beviljande af byggnadslån, att af allmänna medel utgå till af eldsvåda hemsökta städer, i allmänhet stad - 48 Expeditions-Utslcottets Förslag till lind.
Pu sätt jag, i nain, detta betänk, vidfogade reservation, tagit mig friheten utreda, är det något ovanligt att ceremonier någorstädes förekomma i ett lands lagar, ännu mer att de förekomma i grundlagarne; men stadgandet sammanhänger med våra förra grundlagar, ty dessa §§ äro sammandragna af motsvarande §§ i 1723 års Riksd.Ordn, Vill man borttaga ceremonierne ur grundlagarne, så bör man göra det fullständigt. Det har Utsk. likväl icke gjort, utan blott inskränkt sig till denna enda ceremoni. Ar det skäl att göra förändringar i ceremonier innan man gjort förändringar i Riksd.Ordn. eller i representationssättet på det bela? Det är det icke efter min tanka. Const.Utsk. har, i sitt stora förslag ang:de nationalrepresentationens ombildning, borttagit ur Riksd.Ordn. ceremonierna, och hänvisat till ceremonielen; men annat är att göra förändringen fullständig, än att på delta sätt bryta ut en viss fråga. För R. o. Ad:s värdighet anser jag det vara likgilltigt om stadgandet qvarstår eller icke. För denna torde det tvertom vara bättre, att, på sätt som yrkas, icke följa med någon, utan sitta främst bland de sittande, som vänta på alt någon kommer. Men det är en annan sak, som Ståndet vid detta tillfälle bör ihågkomma, och som jag är förvissad att Ståndet erinrar sig och känner. Gr. Spens har sagt, att om de öfrige Stånden sätta något värde på R. o. Ad-.s skiljande från Konungens åtfölje, så bör R. o. Ad. eftergifva denna s. k. eller förmenta företrädesrätt. Jag säger deremot å min sida, att om R. o. Ad. sätter något värde derpå att åtfölja sin Konung, så skall Ståndet icke eftergifva denna rätt. Detta är min känsla. Man säger, att om Konungen vill behålla Adeln omkring sig, så kan Han göra det i alla fall, och att Han icke lärer det underlåta.
R:dr till hemliga utgifter; hvarom Revisorerne anfört, att någon redovisning derför ej är vorden och icke eller, enligt sakens natur-, bordt vara räkenskaperna bilagd; men då det syntes Revisorerne vara med vårt statsskick oförenligt, att Statens medel öfverlåtas utan all kontroll åt embetsoch tjenstemäns fria disposition, hafva Revisorerne ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer att, till vinnande af trygghet derom, att berörde anslag varder till dermed afsedda ändamål behörigen användt, hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det General-Tull-Direklören, hvilken ensam beslutar om utbetalningar af ifrågavarande medel, må i nåder anbefallas att, efter hvarje års slut, till Chefen för Finans-Departementet aflemna - 339 - räkning öfver de under året å dessa medel gjorda anordningar, utan att likväl desamma i vidsträcktare mån betagas sin hemliga natur. Hvad nu den förra af dessa framställningar vidkommer, får General-Tull-Styrelsen underdånigst anföra: att de, medelst 2 §. i Eders Kongl. Maj:ts nådiga Instruktion för General-Tull-Styrelsen af den 15 Juli 1825, General-Tull-Direktören ålagda allmänna förpligtelser icke kunna behörigen fullgöras, utan att lian, tid efter annan, besöker äfven landsorternas handelsoch tullplatser, — att, enligt nämnde Instruktions uttryckliga innehåll, embetsresor jemväl förutsättas såsom en icke oväsendtlig del af föremålen för General-Tuil-Direktörens bestämmelse, — och alt angelägenheten af hans inspektionsbesök i orterna, under den tid Instruktionen varit gällande, långt ifrån att minskas, blifvit af allt större vigt genom organisationen af Tuli-Verkets KustbevakningsCorps och dennas successiva förstärkning. De omständigheter, som föranleda behof af dylika reseförrättningar, kunna emedlertid icke alla år vara enahanda. Också visar sig, att beloppet af de skjutsoch traktamentskostnader, som åt General-Tull-Direktören, enligt Rese-regiementet, anordnats, utgjort under de hägge revisions-åren: 1842
Härförutau är vordet forklaradt: att om förslaget, angående inskränkning af bredden utaf banken för jernvägen tili endast hvad, som erfordras för anläggning af enkel bana, skulle vinna bifall, kunde beloppet utaf anläggnings-kostnaden nedsättas lill 3,000,000 R:dr Ranko och statens garanti således inskränkas lill 5 procent å denna summa 5 men att, om Rikets Ständer deremot skulle finna för godt ingå uppå jernvägens utsträckning ifrån Orebro tili Röping, borde för denna väg, utaf Oj mils längd, och beräknad att i anläggning kosta 2,020,000 R:dr, lemnäs garanti för 5 procent å minst 2,000,000 R:dr, pä samma vilkor, sorn för vägen emellan Orebro och Hult kunde varda bestämda. Hvad sålunda förekommit och de ingifna handlingarna i öfrigt innehålla, hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande, så väl i afseende på de framställningar, deri innefattas om ändring i vilkoret! för den af Rikets Ständer vid sistlidne riksdag lemuade garanti för räntan å anläggnings-kostnaden för en jernväg emelian Örebro och Hults lastageplats, som äfven beträffande det, i sammanhang härmed, väckta förslag om samma jernvägs utsträckning från Örebro till staden Köping. Vid behandlingen af detta maktpåliggande ärende hafva Rikets Ständer funnit de fördelar, hvilka af ett väl ordnadt jernvägs-system kunna förväntas, vara så många och, ur industriel synpunkt betraktade, af den stora vigt jemväl för Sverige, alt jernvägars inrättande härstädes torde få anses såsom ett oundgängligt vilkor för möjligheten att tillgodogöra en betydlig mängd af landets naturalster, hvilka, i följd af sitt i förhållande till qvantiteten, låga värde, icke kunna bära så dryga kostnader, som nu erfordras för deras transporterande, och hvilket vållat, att en del af landets produkter och tillverkningar så fördyrats genom stora frakl-umgälder, att afsällningen blifvit försvårad och näringsidkarnes billigt påräknade vinst nedsatt. Afbjel - 758 Expeditions-Utskottets Förslag till rind.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt hurusom i afs:de på förevide Utlåt, blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag, dels ock bifall med den förändring, att, i st. för de i Utsk:s tillstyrkande förekommande orden: »med åberopande af den underd. begäran om ett ändamålsenligare ordnande af styrelsen öfver ElementarLäroverken, som R. St:r år 1848 framställde, och af den ytterligare anleda. D en 18 Januari. 85 till förnyandet af denna begäran, som upkommit genom den nya laroverksstadgan», endast skulle införas orden: »med anledn. af den nya läroverks-stadgan», blefvo propos:r till bifall å dessa yrkanden framställde och besvarade med blandade Ja och Nej; och efter sedermera till bifall a Utsk:s Utlåt, förnyad propos., som besvarades med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig härvid hafva funnit Ja öfvervägande. Föredrogs ånyo Konst.Utsk:s den 15 och 10 dennes på bordet lagda Mern. N:o 62 med förslag till ändring af de i TrvckfrihetsFörordmn genom hänvisning till 8 kap. MissgerningsBalken faststälde straffbestämmelser. Utsk:s förslag lemnades utan anmärkn. och med anledn. deraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att R. o. Ad. torde finna att detsamma, sa vidt på II. o. Ad. berodde, komme att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Ropades Ja. Föredrogs och bifölls BankoUtsk:s den 16 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 71, i anledn. af väckt motion om återinförande i Banken af den Fahlu Bergslag förut medgifna belåningsrätt å råkoppar. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Ut!åt:n, Mern. och Betänk., nemi. från: StatsUtshollet; N:o 217, i anledn. af väckt fråga om bestämmandet af pension för R.
Staten uteslutande egde att, å alla samhälls-medborgares vägnar 262 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. N:o 132. och till fördel för alla medborgare utgifva skuldsedlar, för hvilka ränta af skuldsedlarnes utgifvare icke erlägges, utan i låneväg erhålles, öfverflyttades, genom Statsmagternas nämnda beslut, icke på rikets alla medborgare, utan blott på kapitalegande medborgare, men icke på alla kapitalegande medborgare, utan blott på den del af dem, som innehafva materiela kapitaler, guld, silfver, fastigheter etc. etc. Fabrikanten, handtverkaren, konstnären, vetenskapsmannen, embetsmannen, läraren m. fl., hvilkas kapitaler icke bestå uti fastigheter eller metaller, utan bestå uti inhemtade kunskaper och färdigheter, hvaraf erhålles en årlig inkomst, som, då den kapitaliseras å fem eller sex procent, visar ett motsvarande kapital med materiel afkastning, ega visserligen nö, såsom tillförene, rättighet att utgifva skrifna skuldsedlar å huru ringa belopp som helst och till hvad antal de behaga; — men att trycka eller gravera sina skuldförbindelser är dem ej tillåtet, af den orsak, att deras kapital ej är materiell. Följden af denna till utseendet mycket obetydliga skiljaktighet i rättighet emellan egare af materiela kapitaler och egare af icke materiela kapitaler blifver den, att de förre förkofra sig på de sednares bekostnad, hvilket kan gå ända derhän, att hela befolkningen omsider delas i tvänne klasser; — den ena: de, som ega materiela kapitaler och utgifva tryckta eller graverade skuldsedlar, för hvilka de bekomma ränta, hvilka blifva Herrarne, de befallande, de styrande; — och den andra klassen: de som till Herrarne utgifva skrifna skuldsedlar, för hvilka de betala ränta, och för hvilka skrifna skuldsedlar de bekomma Herrarnes tryckta eller graverade skuldsedlar och för hvilka skuldsedlar Herrarne ej allenast icke betala, utan tvärtom bekomma ränta af den orsak att deras skuldsedlar äro tryckta eller graverade.
Ständer vördsammast underställa, om icke då de under MagazinsDirectionen lydande Uppbördsman i allmänhet ej äga större !Lön än 166 R:dr 32 sk. Banco årligen samt 33 R:dr a 6 sk. i husliyre-medel, och de med sådane högst otillräckelige aflönings - vilkor ej kunna subsistera samt måhända härutinnan förnämligaste ursaken igenfinnes, till dessa Uppbördsmäns ofta öfverklagade origtiga förfaranden, Riksens Högloft. Ständer skulle, finna skäligt, »tt till Kongl. Majit i underdånighet öfverlem - Stäts■ Utskottens Betdnkanden'. Att i Nåder låta reglera och bestämma aflöningen för Magazins-, Brännerioch BageriStaterne lämpade efter tjensternes beskaffenhet och öfriga förhållanden, så att desse Tjenstemän och Betjente någorlnnda kunna blifva belåtne, hvaremot Controllen öfver deras befattningar synes böra än mera skärpas och alla oredliga och egennyttiga företag, på det allvarsammaste till näpst och ansvar befordras. Förslag huru Riksens Ständers Revisorer böra sig förhålla om de icke finna Magazins - Inrättningen vara förvaltad i enlighet med de af Riksens Ständer föreskrifne grunder. Sluteligen, och på det Riksens Högloft.
St:r pröfvats eller torde komma att anses oundgängligen och företrädesvis för statens behof påkallade, och att således af tillgänglige medel icke kan anvisas någon af de anslagseller lånesummor, som för ofvan omförmälde ändamål blifvit begärdo, samt det icke torde finnas rådligt, att, under sådana förhållanden, staten ikläder sig den ansvarighet för räntegodtgörelse, och dermed förenadt äfventyr af blifvande utbetalningar, som för några af de föreslagna jernvägsföretagen blifvit ifrågasatt, eller lämpligt och välbetänkt att, för medels anskaffande till nya jernvägsanläggningar, någon mera betydande uplåning af staten verkställes eller understödjes, har Utsk:t, utan att ingå i särskild pröfning af den större eller mindre vigt och betydelse de ifrågav:de jernvägsbyggnadsföretagen i förhållande till hvarandra inbördes kunna anses ega, eller af de omständigheter, som möjligen, utom saknaden af erforderliga tillgångar, kunna i afs:de å ett eller annat af dessa företag utgöra hinder för statsunderstöds meddelande, funnit sig böra tillstyrka R. St:r, etc. etc.» Till detta beslut kom Utsk:t under f. m:ns plenum, såsom reservationen antyder. Dock finner man att på e. m. funnos medel till understöd för Boråsbanan. På f, m. ansåg sig Dtsk:t icke kunna ingå i pröfning af de särskilda motionerna i förev:de ämne, men på e. m. funnos icke allenast medel, utan man ingick äfven i pröfning af lämpligheten af Boråsbanan. Jag kan icke undgå att finna detta i hög grad besynnerligt. Utsk:t hade på e. m. icke allenast medel till Boråsbanan, utan äfven till de i Norrland föreslagne; men för understöd till en bana, hvaraf Stockholm skulle hafva nytta, fanns ingen enda möjlig utväg. Jag säger detta ingalunda derföre, att jag missunnar Boråsbanan det understöd, hvaraf densamma kan komma i åtnjutande; tvertom, jag vill gerna understödja denna bana.
Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff deruti, alt de ingå till en del på gebitet af den gemensamma lagstiftningsmakt, som tillhör Konung och Ständer, samt lill en del på gebitet af den lagstiftning, som ensamt tillhör Konungen, då den innebär åtgärder af Dess embetsman; och vid sådant förhållande instämmer jag helt och hållet i hvad Hr Ribbing sagt, samt tror, att man mycket enkelt och utan behof af den omgång, som genom en remiss lill Utsk. skulle uppslå, kan komma tili slut på saken, om man, med begagnande af den rätt eller skyldighet, som 34 §:n 1 mom. Riksd.Ordn. stadgar, utan afseende på hvilket Utsk. behandlat frågan, lät frågans egen art bestämma sättet för densammas afgörande; så att, utan deri omgång att behöfva skicka frågan till Lageller Ekon.Utsk., Hi Landtm, täcktes, sedan vi galt igenom hela bevilln. förbön. , göra til I R. o. Ad. att besluta, det de före skrifter i den nu föreslagna 1 um förordn., sorn innehålla antingen lagbestämmelser eller också åliggande, för Konungens embetsman, skola meddelas K. M. lill dess godkännande och befordrande af verkställigheten. Då lior jag att Ilo Den j Oclober f. ra. man, nian att behöfva bråka, kan få en allmän föreskrift för alla sådana fall, och då tror jag också, att vi gerna kunna bifalla denna §. Frih. Nauckhoff, Joli. Otto: Jag instämmer desto hellre i det yttrande Hr von Hartmansdorff sednast afgifvit, som den utveckling af ämnet, han under denna discussion gjort, alldeles öfverensstänuner med de anmälkn:r, hvilka jag log mig friheten att framställa, då Bevilln.Utsk:s betänk. förra gången här föredrogs.
Måtte Bonde-Ståndet besinna sig innan, det täger på sitt moraliska ansvar att bidraga till förqväfvande af ett system, som detta Stånd förnämligast säkerligen skulle påyrka till allmännare utbredande örn i detta afseende, så väl som i andra, allmogens sanna intresse af dess representanter insåges. Det må anses ovanligt af en Utskottsledamot att sålunda i en reservation tilltala ett belt Riks-Stånd; men nöden har ingen lag och vår fyrdeldta representation gör det nödvändigt, i fall man afser annat, än en pur formalitet med sine yttringar. Här är det dessutom uppenbart, aLt örn Bonde-Ståndets Fullmägtige från de orter, der inga Banker ännu uppstått, och iler följaktligen inga Invexlings-Contor finnas — motsätta sig stiftandet af en lag, under hvilken nya Banker kunna inrättas; så erhålla de icke den befrielse från Prival-Banks-sedlar, sora de nu eftersträfva, utan komma i alla fal! fortfarande att få vidkännas denna olägenhet, sora allmogen, i de orter der Banker finnas, icke afveta. Förhållandet härom blifver troligen närmare utredt af Statsoch Banco-Utskotten i serskildt afgifvande Betänkande.
Xed eller mot siii vilja iniiste maii iiii visa sig intresserad af stadens utveckling och taga verksani del i m h g a aligeliigeiiheter, so111 ge lippliof till oiiiidliga olreiideiir, - för Iivilka inaii g h g p&amp; g5ng kan f&amp; söka folk förgiifves. Nar maii s % frligar: Iivarfört. inaii i all världen icke k m bestiiinina sig för fastslagna inottagiiiiigsdagap ' z - d&amp; iiiötes nian af eii sirikstadsfördoin lika outrotlig bland alla dessa moderna Eörct~g, soni smikafée~iia i de iiya kvarteren. Deii iiiirnligeii, a t t det sknlle ligga ii5got ovanligt eller wispr ?tksfiillt i a t t hasa taga mot vissa dagas. - Meii s&amp; behöfver inaii icke kalla det fös:; att maii tager emot&gt;, 0111 clet har eii sb friikta1isvai.d klang, iitaii helt enkelt, a t t siiian triiffas Iiemnia !~ Ty clet vore icke ineningeii a t t göra det till en niottagiiingsdag eller att Iiiima olaterna af de kara prat.lystiia syclliiiidv o skosiia - liksoiii deii fraiiska eller italieiiska fruii. om hvilkeii jag liörde berättas, ait 11011 aiisag sig tviiiigeii att g % pk siii (intima) viiiiiiiiias mhclag, diiiföre att cleiiiia tv2 g h g e i rad visat lieiiiie den uppniiisksandieten att visa sig p&amp; Iieiiiies fredag! Meii vi iiro icke sysslolösa sycll~iiidskoï ntaii blgtt alltför ifïiga iio~diska Iiviiiiior.
Län och Tvåhundrade Riksdaler inom Westerbottens samt Jemtlands Län; skolande protocolls-utdrag, som innefattar fördelningen, af Konungens Befallningshafvande emottagas, hvarefter summan af Riksgälds-Contorets i Ränteriet först inflytande medel utbetalas på en gång, i Ränteri-förslagct a Höres samt i landsboken, med biläggande af berörde protocolls-utdrag redovisas; ingen efterräkning af bevillnings-procenten för föregående år eger vid beräkning eller utbetalning rum, utan skall PrölningsComitéen blott fördela den procent, som å taxerings-årets bevillning sig belöper. Så väl för Mantals-Commissariernes och de vid Taxerings-och PröfningsComitéerne i Stockholms stad biträdande personers tjenstgöring, som ock till kostnaders bestridande vid taxeringar, beslås Jrdels procent af hufvudstadens hela taxerade bevillnings-summa, hvilken procent af Pröfnings-Comiteen fördelas; derom protocolls-utdrag, som innefattar fördelningen, aflemnas till Fullmägtige i Riksgälds-Contoret, hvilka genast låta utbetala summan, som i Contorets hufvudbok redovisas, hvaremot ali den bevillning, som till Uppbördsverket i Stockholms stad inflyter, skall, utan afdrag till Riksgälds-Contoret, levereras. Om edgång vid Taxeringar. §. 122. Ordförande med rösträttighet och ledamöter, så i Taxeringssom Pröfnings-Comité, skola, då de första gången träda i utöfning af de i denna stadga dem ålagde göromål, aflägga följande Ed: ”Jag N. N. lofvar och svär vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att jag, som ordförande (ledamot) i (Taxerings) (Pröfnings) Comité skall påföra hvarje förekommande skattskyldig person den beskattning, som han bör vidkännas, så att, under ett noga iagttagande af föreskrifterne i nu gällandebevillnings-stadga, hvarken kronan eller den skattskyldige förnärmas i deras tillständiga rätt.