Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som en egendomlighet vid anrättningen vill jag omtala, at,t middagen började med - tårta, en t %rta med inbakade grönsaker och kött, och att champagnen kom of vanpå det hela, efter desserten. Hvad familjen F. beträffar, så voro alla dess medlemmar födda i Tunis, men ingen betraktade sig märkvärdigt nog som afrikan. Hr F. ansåg sig sålunda efter faderns födelseort för geniiesare, lims fru - fast hon aldrig varit i Österrike eller kande dess språk - var österrikiska, Liiisa italienska. Under eftermiddagens lopp, d % frun i huset hade sin mottagniiig, gjorde jag samma iakttagelse: de fleste gästerna talade italienska, hade italiensk uppfostran ocli dito sympatier, fast de voro födda och uppfödda på Afrikas jord. Det var helt märkvärdigt att se, livilken dragningskraft gamla Europa utöf vade p % dessa öfverflyttade folk. f: Tidigt följande 111orgon lrommo fru F. och henqes dotter till hotellet, där jag bodde, och so111 mitt fartyg iinnti ej hördes af, enleverade de mig för hela dagen. ' Fru F. lofvade att införa mig i ett ' harem, och som det länge varit en af mina lifligaste önskningar att kunna kasta en blick inom ett miihamedanskt s. k. hem, så prisade jag ånyo b i n reslycka., hvilken fört mig i dessa välvilliga människors väg. Efter middagen spändes det för, och vi satte oss tipp i en liten lätt, italiensk vagn. Min värdinna fattade tömmarna, den arabiske tjänaren, i röd fez och ling kaftan, hoppade upp bakpå, ocli så bar det i vag efter en riktig sprakfåle till hast. Färdens mål var byn Marsa, beyens residens, och besöket giilde hans dotter, prinsessan Zisa, som var fru 3 ': s personliga van. Vägen ledde först ut mot det gamla Kartago eller rättare mot den präktiga höjd, Iivarpa staden en gång legat, ty af det fenikiska Kartago finnes ej ett spår - de få murrester, som annii kvarstå, tillhöra alla den romerska tiden. Sedan lämnade vi höjden till höger och hafvet bakom oss och följde stora landsvägen, hvilken raskt böjde '
Den andra statsmakten åter, eller Begeringen, är deremot utesluten ifrån all inblandning i lagstiftningen och förvaltningen af Biksbanken; och att Ständerna äro vaksamma om dessa rättigheter, vittna protma ifrån Biksdagen år 1834 och debatterna om den s. k. sjuttiotvåan, eller § 72 B.F. Men, om 11. St. äro. allrådande herrar öfver Biksbanken, så anser sig K. M. ega oinskränkt makt att bevilja så många privatbanks-oktroyer, Begeringen kan för godt finna, till följd af grundlagens ord om den ekonomiska lagstiftningen. Dessa frågor om Biksbanken och privatbankerne stå dock till hvarandra i ett så oskiljaktigt sammanhang, att de böra samfäldt Den 10 November f. m. behandlas, så framt en fullständig och konseqvent genomförd finansplan skall kunna upgöras. En af hufvudorsakerna till bristerne i Sveriges bankinstitutioner måste sökas deri, att de begge statsmakterne lagstifta i dessa frågor, hvardera på sitt håll, oell att deras förslager icke gemensamt upgöras oell fastställas. En genomgripande reform i vårt penningväsende kan derföre, åtminstone såsom fullständigt, icke åstadkommas, förrän E. St:r låta Regeringen deltaga i bankadministrationen, och åter E. St:r få sin lagstiftande andel i den allmänna hushållningen. Men detta resultat kan åter aldrig upnfis med mindre, än att det parlamentariska styrelsesättet, i ordets vidsträcktaste upfattning, framträder i vårt konstitutionella statsskick, och till följd deraf äfven representationen får årliga sammanträden. Dessa årliga Riksmöten blifva af så mycket större vigt, enär en banks förvaltning aldrig, utan skada för dess verksamhet och näringarties allmänna behof, på förhand genom reglemente, oföränderligen för en längre tid kan bestämmas. En bank behöfver ojemförligt mer, än någon annan inrättning, kunna rätta sig efter penningrörelsens föränderliga förhållanden. Hvad nu den af Frih. v.
Stockholm den 20 juni 1822 H A v STROKIRCH Kungörelse angående tillåten utförsel av sådana kanoner och andra artilleripjäser samt kulor, som vid gjutningen misslyckats eller såsom för försvarsverket obrukbara och kasserade. Stockholm den 25 juni 1822 Misslyckade och kasserade kanoner och kulor utgör en opåräknad tillgång på tackjärn och får säljas utrikes mot erläggande av 5 % tull på värdet om de färdas med svenska fartyg och 10 % om de utförs på utländska fartyg. Stockholm den 25 juni 1822 C af KLINTBERG Kungörelse angående åtskilliga förändringar och tillägg i förra Författningar och föreskrifter rörande kompetens och förslags upprättande till lediga läkarsysslor och tjänster. Stockholm den 27 juni 1822 1.o Sökande till kemi och farmasie samt historie naturalis professors sysslor behöver inte vara kirurgie magistrar utan examinerade och godkända medicine licentiater eller doktorer. 2: o Att sökande till professorseller adjunktssysslor vid Institutet bör före förslagets upprättande försvara teser eller avhandling på svenska språket i ämne de själva väljer och inför publik hålla föreläsning i något ämne som tillhör deras vetenskap. 3: o Samma kompetens som fordras till ordinarie brigadläkarsysslor i armén skall gälla även för blivande fältläkare för Stockholms garnison och sökande till överfältläkare vid örlogsoch arméns flotta. 5: o För kompetens till sekreterare inom Sundhets Kollegiet fordras inte längre medicine doktorsexamen, utan Kollegiet utser den som är mest skicklig. 6: o Vid beräkning av tjänsteår för sökande till militära eller civila läkartjänster gäller alla år de varit förordnade vid armén, militära eller civila sjukhus, provinsialläkares biträde, underläkare vid Serafimerlasarettet, stadd på utrikes resor för att förkovra sig. Ingen tid före deras kirurgi magisterexamen får räknas. 7: o Transportsökande äger inte företräde framför andra. 8: o Ansöknings tiden beräknas till 30 dagar och kungörelsen om den lediga tjänsten skall införas 3 gånger i Postoch Inrikes tidning. För professors och adjunkts tjänster vid Sundhets Kollegiet gäller ansökningstiden 56 dagar. 9: o Att sedan förslagen blivit uppsatta på tavlan i Kollegie ämbetshus, bör den som är missnöjd insända besvär inom 30 dagar.
Genom 1 § upp"häfwes allt det fkrämätziga som Boktryckeriyrket "hittills warit underkastadt. Kongl. Maj:t har re"dan upphäfwit den författning, som inskränkte Bok"tryckeriläringars antal till en för hwarje pretz och "tillätit wcderbörandc Boktryckare, liksom andra fa"bricanter, att i sin tjenst antaga hwilka och huru "mänga personer som helst; följaktligen är allt hwad 672 Expeditioner lill Riks-StLnden. 'Reglementet sörestrifwer om gotzar och gesäller, "deras inoch utskrifning, Boktryckcri-Societeten och "betz göromål upphäswet. Widare allt hwad Regle"mcntet föreskrifwer om nya Boktryckeriers anläggande, om Privilegier va böcker och skrif"ter, om eftertryck o. s. tv. är genom samma § "as denna förordning upphäfwet. Något Bokhandels"Reglcmente har aldrig giftvits, och om det hittills "ansetts onödigt, sä torde det med dubbelt skäl böra "anses sä nu, sedan genom I I mom. af 1 § denna "rörelse blifwit förklarad fri." Utan att inga i nägon egentlig pröfning, hurutvida Tryckfrihets-Förordningen innefattar allt det Reglementariska, svin i detta ämne nn mera kan stadgas, tror likwäl Coustitutions-Utskottet motsatsen wara möjlig, och att således allt åberopande af Boktryckerioch Handels-Neglemente wäl icke bör utur momentet utgä, men med godkännande af den utaf anmärkare!, gjorde erindring, att, dä nägra sädanc Reglementen för närwarande ej finnas, som äga kraft af Lag, är denna mening pä ett mindre lämpligt sätt i förordningen uttryckt och kunde sa rättas, att orden »agot framdeles tillgörande insattes frammanför orden: Boktryckerioch Bokhand el s-Reglemcn te. 4 H 6 mom. Med Åberopande af följande ord i detta mom.:
Skulle genom traktater med fremmande Makter några medel riket tillflyta, skall för dem på lika sått redovisas. § 55 (§ 59 R. F.) Efter Rikets och Stats-verkets tillstånd och behof låte Konungen till Riksens Ständers öfverläggning framställa hvad staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster, och hvilka behof genom bevillningar böra fyllas. §§ 56-57. Till innehållet lika lydande med §§ 60, 61 R. F. § 58 (§ 62 R. F.) Sedan Stats-verkets behof blifvit af Riksens Ständer pröfvade, ankomme det på Riksens Ständer att en deremot svarande bevillning sig åtaga samt att tilllika fastställa, huru särskilda summor deraf skola till särskilda ändamål användas, och dessa summor under bestämda hufvudtitlar uti Riks-Staten anslå. §§ 59, 60, 61. Till innehållet lika lydande med §§ 63, 64, 65 R. F. § 62 (§ 66 R. F.) Riksens Ständers Riksgälds-Kontor förblifver, såsom hittills, under Riksens Ständers styrelse, inseende och förvaltning; och då Riksens Ständer åtagit sig ansvar för den rikets gäld, Kontoret ombesörjer, så komma Riksens Ständer att genom särskild bevillning tillskjuta de medel, som för betalande af denna gäld, till ränta och kapital, oumbärliga finnas, så att Rikets credit varder bibehållen och vårdad. §§ 63-64 Konstitutions-Utskottets Memorial, AVo 7. 25 §§ 63—84 lika lydaude med §§ 67, 68[,R. F. §§ 69, 70 och 71 i nu gällande R. F. skulle utgå. §§ 65—73 lika lydande med §§ 72—80 R. F. § 74 (§ 81 R. F.) l:o. Förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphiifvande af Grundlag behandlas, med här nedan stadgade undantag, på sätt uti RiksdagsOrdningen angående allmänna frågors behandling föreskrifvet är.
Herr Grefwe»: och Landt-Marskakken, gjorde Nroposition om Remisi af detta yttrande, hwilket bifölls. Föredrogs följande: Utdrag af ftlrotocollet, hällit hos Bonde-Städet den o:dra April rZio. S. D. Sedan Bonde-Ständet lätit sig föreläsas Riks sens Högloft. Ständers Bewillnlngs - Utstötts Protocolls, Utdrag den skiljaktighet rörande Charta-Eiglllatä Förordniirgen, som upstätt emellan Bonde-Ständet och desi Rcspeetive McdStänder, mä till det förstärkta Stats-Mskot ets afgörande genom votering öfwerlcmnas; har Bonde-Ständer innan denna Utskottets hemställan till slutelig pröfning af Ständer företages, ansett sig böra till de öfrige Ständens ömma behjertande framställa de betänkeligheter, sock kill lfrägawarande stiljaktighet föranledt, under den säkra öfwertygelstn, att de Resp. Ständen till mcdgifwande af Den 3 April. 77 kf Bondc-Ständels billiga fordring i denna del, behagade fästa ett rättwist afseende. Bonde-Ständet har i denna fräga endast yrkat sadan förändring uti dcn projekterade Författningen, att Allmogen i Nattcgäiigs - och Bcswärs-frägor cmst Ståndspersoner bör med deste nyttja lika hög Charta och der, emot äfwen tillgodonjuta Rättegängs-kostnah efter samma proportion som Ståndspersoner, men i Twisier Allmogen inbördes emellan, Chartans belopp till hälften nedsättas. Dä allt ifrän Chartä-Sigillatä Werkctö första inrättande Bonde-Ständet säsom en owilkorl-g rättighet sätt njuta lindring till hälften mot Ständspersoner uti Chartä-Sigillatä afgiften: Dä Swensta Allmogens Frioch Rättigheter i allmänhet, blifwit bäde af framfarne Konungar och Riksens Höglofl.
Alla de uti 5 § 1 inom. upptagne och med straff af embetets förlust belagda ofverträdelser af vissa i Regerings-Formen, såsom 65 §, angående antändande af Rikets ordinarie statsmedel eller åtagen bevillning, 74 §, rörande gärds fordrande till utlörande af uppkommet krig, 76 angående Rikets fördjupande i skuld, med flere, äro, efter Utskottets tanka, af den vådliga beskaffenhet, ali Sta Is-Rå ds-le da mot, som dertill gör Lag-Utskottets Betänkande, N\o 217. sig skyldig, aldrig bör kunna åter insättas i det embete, lian förverkat, eller till annat embete inom Siats-Rådet förordnas, i öfverensstämmelse hvarmed ansvarsbestämmelsen alltså synes böra ändras. För öfrigt saknas helt och hållet straffbestämmelser ej mindre för åsidosättande af stadgandena i 87 § Regerings-Formen, på sätt motionärerne anmärkt, än ock för uraktlåtenhet att iagttaga alla andra, i ansvarighets-lagen icke serskildt nämnde, grundlagsföreskrifter, eller att motverka deremot stridande åtgärder, samt för öfverträdelser af allmänna lagen, för hvilket allt Stats-Rådet, enligt 106 § Regerings-Formen, skall af Riks-Rätt dömas. Utskottet anser derföre, att emellan 1 och 2 momenten i 5 § bör införas ett nytt moment, som fyller denna brist och, i fråga om påföljden, hänvisar till de i 1 Gap. 12 § Rättegångs-Balken för domare, som fäller orätt dom, utsatta straff af embetets förlust alldeles eller till viss tid, eller böter med peningar, jemte skade-ersättning. Det nuvarande 2 momentet i 5 § skulle således blifva det tredje och bibehållas oförändrad t.
Jag hoppas att han måtte lyckas att framdeles, när en gång prot:t blir justeradt, vederlägga dem; jag hoppas det, emedan jag alltför gerna upoffrar min egenkärlek, om det kan visas att fäderneslandet är i en bättre ställning än jag trott, men jag fruktår att så icke blir förhållandet. Jag är emedlertid beredd att, när tider blir, möta den värde talarens anm:r och inkast, och tror mig kunna försvara de siffror och upgifter, jag här lemnat. Frih. Cederström, Budolf: Jag anhåller, att få yttra några ord, uteslutande i afs:de å det formella i denna fråga. En ledamot af detta Hus, känd för sin skarpsinnighet såväl i allmänhet, som särskildt i fråga om tillämpning af Grundlagarna, har ansett 72 § K.F. utgöra ett hinder för motionens remitterande i sin helhet till BankoUtsk:t, och att vissa delar af densamma icke kunde behandlas, förrän fråga derom blifvit väckt i Konst.Utsk:t. Det lider också intet tvifvel, att ju andemeningen hos motionären varit sådan, som Hr Cederschjöld upfattat densamma; men då man läser Grundlagens föreskrift, att Banken skall stå »under R. St:rs egen garanti och vård», och dermed jemför de försigtigt valda ordalagen i motionens 4:de punkt, så tror jag man skall finna, att någon egentlig bokstaflig strid mot den förra icke i den sednare förefin nes, och att således remiss icke kan vägras. Jag är så mycket heldre af denna öfvertygelse, som ett vägrande af remiss lätteligen kunde tydas som ett mindre opartiskt förfarande emot den ene eller andre, då här på f. m. blifvit utan gensägelse remitterad en motion, som enl. motionärens eget erkännade innefattade ett slags kringgående af grundlagens åsyftade mening. Jag anser mig, på grund af hvad jag nu haft äran anföra, ega skäl till det påstående, att remiss å motionen till BankoUtsk:t icke bör förvägras; blifvande det naturligen sedan på BankoUtsk:t beroende att tillse, det inga sådana föreskrifter för It.
Anckarsvärd föieslagna åtgärd, alt använda nuvar. öfverskott å statsinkomsterna till bevillningens nedsättning, så ifall denna riksdags beräkning af dessa inkomster blefve mera riktig än den förras, uppkomma inga öfverskott, och såsom då vid nästa riksdag inga öfverskott blifva att använda, mäste man för de oförminskade Le - i5o D« 11 20 Man f. m. hofven ölin skatterna, på såtl jag nyss nämn!, alltid en olägenbet. Men måhända är de skattdragandes ställning så betryckt, att de oundgängligen behöfva denna lindring, äfven 0111 de efter* några år skulle nödgas underkasta sig olägenheterna af en återgång? När man bör de tryckande skattebördorna, hvarunder Svenska folket skall digna, så ofta och med så rörande uttryck omnämnas, skulle man vara frestad att tro derpå, men undersökom dock först förhållandena. SA sorn jag redan nämnt, äger i Sverige det i igtde århundradet stil Is v n ta förhållande rum, att sedan do år de betydligaste skatter blifvit i höggrad nedsatta, och en del upphfifna, och vi hafva vid denna riksdag redan eftergifvit öfver 3oo,ooo r:dr gamla statsbördor, och StatsUtsl:s betänkm N:is /ji5, 463 och 466 visa, att vi dessförutan kunna nedsätta allmänna bevillningen, 700,000 r:dr, under hvad den 1111 utgör, det vili säga en årlig skattenedsättning på det hela af omkring en million r:dr b:co, utan att behöfva tillita ifrugavar. fond, en i förhållande till vårt totala skattebelopp icke obetydlig summa. — Behöfva — böra vi gå längre? Bland våra skattdragande näringar är jordbruket den förnämsta. Jemföra vi bevilln.längderna för 20 år tillbaka och nu, finna vi visserligen föga förändring i dåvar. taxeringsvärden.
Att ÖfverDomstolen bör, till alla delar, -vara organiserad lika med UnderDomstolarne eller KrigsR:ne, för bibehållande af samma principer, borde väl ingen kunna bestrida; och lika litet bör kunna bestridas, att icke män af facket äro de lämpligaste domare. — I Utsk:s Betänk, står: »Lisk tror alt ifräguv;de mål lämpligen kunna och böra lill HofR:ne öfverflyltas. » Genom erfarenhet har det redan visat sig olämpligt att hafva flere KrigsÖfverDomstolar, hvarföre K. KrigsHofR:n återuplif vades 1797. Troligen blir det äfven nu lika olämpligt att hafva ifrågav:de mål i flere OfverDomstolar. Hvad besparingen beträffar, genom att öfverflytta målen i HofR:ne, tror jag den blir ingen eller ringa, jemförd med det hvad som genom en sådan organisation kommer att förloras, då K. KrigsHofR:n af Andra HufvudTiteln endast uptager den ringa summan af 9,555 Rdr 50 öre Rmt. Utsk. säger: »Om det ock må vara nödigt att flere män af yrket deltaga i handläggningen af ifråyavtde mål uti första Domstolen, der undersökningen i målet eger rum och hvarest, i anseende härtill, en mera speciel sakkännedom hos Domstolens fleste ledamöter må erfordras.» Erkänner Utsk. detta, (ehuru Utsk. tyckes visa osäkerhet, då det säger: om i st. f. som), måste det äfven erkänna vara nödigt att flere män af yrket deltaga i handläggningen i Andra Domstolen, då denna Domstol oftast äfven utgör första instansen, och således fordras vid undersökningen i KrigsHofR:n lika speciel sakkännedom, som i KrigsR.-ne. Hvad Utsk. således tagit till skäl för att visa, att KrigsllofRm bör uphöra, äger icke, efter min åsigt, fullt grundade skäl.
Omkring själfva hamnen utbreder sig en krans af koketta villor och hoteller, hvilka senare dock icke utmärka sig för d r o t t n i n g g a t a n 21 sina billiga pris. En dragningskraft utgjorde fordom — och gör väl ännu — Biarritz Casino, som visserligen icke i glans och prakt motsvarar t. ex. Monte Carlos i Monaco, men där man icke heller får bedrifva samma spel som i det sistnämnda. Men andra spel få bedrifvas för hugade amatörers förnöjelse. Poetiska själar bruka lustvandra längs stranden till en grotta, som bär namnet » Chambre d ' amour », och där enligt traditionen tvänne älskande en gång i tiden — men ingen kan säga när — skola ha räddat sig undan ett skeppsbrott, men sedan dött af brist på hjälp. Ännu sjungas i nejden sånger, tolkande deras olyckliga öde. Renhofm. När grosshandlaren förlofvade sig. Novellett för af Elin Ameen. (Forts.) nälla mamma, » sade Hedvig bittert, » räkna inte mig bland gracerna, det är mer än löjligt. » » Men du ser ännu så ståtlig och bra ut vid ljus och i toalett, » inföll modern. Hon hade rätt, och Hedvig visste, att hennes grå- bleka hy och markerade drag behöfde ljussken och starka färger. Men hon var alldeles för klok att låta dåra sig af moderns fåfänga för dotterns räkning, utan pinades i stället däraf. » Jag bryr mig inte om att gå på balen, » återtog hon, » när man fyllt tretti år, kan man ha vett att sluta upp att dansa. » » Men, kära barn, det står inte skrifvet utanpå dig, att du är tretti, men det basunar du då ut kring gator och gränder. Inte gå på balen! Har man hört! Och du bar din vackra, röda klädning, som du bara nyttjat en gång. » Hedvig teg, men såg uppretad och nervös ut. » Och hvad har du att sätta på dig? » frå- gade fru Alm sin flicka. » Jag vet inte — jag tror inte min hvite lenon är fraiche nog. » » Den som du hade här i julas? » frågade fru Bergström. Gerda nickade och såg orolig ut.
Härvid mäste dock anmärkas, att inga andra kunna i sådant fall blifva röstägande, an de, sorn skulle komma att underkastas den personella afgiflen; ty frågor kunna uppkomma, och inträffa redan ej sällan, om någon tunga särskildt på jordtorpar», särskildt på inhysesoell backstuguhjon, särskildt på socknehandtvérkarne eller på verk och inrättningar. Föröfrigt borde, enligt min öfvertygelse, ingen socknebeskattning, utöfver gammal vana eller frivilligt åtag, någonsin tillåtas på dessa classen, dels emedan de, med något undantag af ägare till verk och inrättningar, vanligen äro de mest oförmögne, och dels emedan de i de flesta landsorter ännu — och himlen vare derföre lofvad — utgöra en minoritet, hvars nekande röster således skulle ingenting betyda mot hemmansägarnes begär att från sig hvälfva utgifter och arbetsskyldigheter. Det vore ej eller skäligt att, såsom förslaget § 8, 3) innehåller, neka ombudskap få uppdragas åt annan, än socknebo eller förvaltare; emedan de förra kunna händelsevis, och ej sällan, vara af motsatt tanka med frånv. medlem, och inspectoren, om än god ekonom, dock möjligen olämplig för dylikt fall. Ännu orättvisare vore, om, såsom litt. J. § 23 föreslår, vid fråga rörande kyrkors sammanbyggnad, de flesta rösterna, sammanräknade från båda eller alla församlingarne, skulle vara afgörande; emedan deraf följde att, då inom hvarje socken intresse och mening för eller mot dylik sak vanligen är odelad, men endera hela församlingen lika vanligt äger stridig åsigt mot den andra, skulle således den större kunna tvinga den mindre till sambyggnad, mot hennes enhälliga nekande och mot hennes sjelferkända förmåga att kunna egen kyrka underhålla. Den enda verkliga förbättring, jag tror mig finna, ligger i föreskriften litt. F. § x6, 3) huru ordför. skall förklara sitt missnöje mot beslut; hvilket sätt likväl, om ej särskildt uttryckt i nu gällande förordning, dock ur densamma lätteligen kan härledas.
Örn nu meningen är, att göra det myntade silfret sämre, måste jag protestera deremot, såsom medförande upprifvande af ett redan fattadt beslut, jag får derföre anhålla, alt vi i denna fråga må få proposition på, att Ridderskapet och Adeln fÖrblifver vid dess Beslut i första punkten af Utskottens förevarande Utlåtande, hvilket är af enahanda innehåll med hvad Utskotten i deras första Betänkande N:o 1 föreslogo. Herr af Ekenstam3 Israel: För mig synes det tydligt, att de två opinioner, som här söka göra sig gällande, aldrig kunna förenäs, om icke vi först göra ett särskildt förbehåll. En vill hafva realisationen verkställd efter 12g skillingar, medelstslagskattens inläggande i myntet, utan godlgöring, när omyntadt silfver skulle uttagas; och den andra opinionen efter 128 sk., under godtgöring för slagskatten, när, i stället för pregladt mynt, plantsar från Banken utlemnades. Frågan om Riksdalerns egentliga halt är den, som vill synas oafgjord. Jag tror derföre det vore bäst, att nu först afgöra detta, o'ch uppskjuta Den 19 October f. m. 37 att bestämma de tvenne åsigterna, sorn här representeras genom Herr Lefren och Herr Rosenblad, d. v. s. otn vi skola få Riksdalern efter 128 sk., eller icke. Jag förenar mig uti den anhållan, att vi nu måtte bestämma Riksdalerns storlek, med rättighet att sedan afgöra om den skall blifva efter 128 sk., eller med slagskatt, såsom Herr Lefren föreslagit. Friherre Cederström har ansett, att såsom Myntskatt skulle bestämmas 2 procent. Detta tror jag väl vara den verkliga kostnaden, men anser den alltför stor, att inlägga i myntet. Herr Lefren har dertill föreslagit ^ procent, således ungefär blott l af hela myntkostnaden. Det synes tydligt, att, om Friherre Cederströms Myntskatt skulle vinna bifall, blir Riksdalern mindre än genom Herr Lefrens utväg.