Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Begagnar man ej dylika akvarellblock, måste man nämligen spänna hvarje papper på ett ritbräde eller ännu bättre på ritram. Spännandet går så till, att man viker upp kanterna af papperet längs efter sidorna af detsamma, fuktar papperet genom att på rätsidan tvätta det med en tämligen våt (ren) svamp, stryker stark gummi eller annat mera kraftigt bindmedel på de uppvikta kanterna (på papperets baksida) och trycker omsorgsfullt fast dem mot ett ritbräde. När papperet sedan torkat, drar det ihop sig och blir slätt och jämnt. I stället för på ritbräde kan man ock spänna papperet på en s. k. ritram, förfärdigad af tämligen tjockt och stadigt trä. Proceduren är densamma som ofvan. Fördelen med att b e g a g D a ritram är den, att man under arbetets gäng kan fukta baksidun af papperet, hvarigenom färgtonerna förena sig bättre och de skarpa kanter, som akvarellisten så ofta råkar ut för vid blandningar och eljes, då olika ytor stöta ihop, till allra största delen undvikas. Detta spännande af papperet är nu mycket fördelaktigt, man kan nästan säga nödvändigt, om man vill komma till något resultat af värde. En olägenhet medför det dock. Det är nämligen ganska besvärligt. Ett något enklare sätt, hvarigenom ungefär lika bra resultat vinnas, är följande. Man tvättar papperet som nyss, men i stället för att vika upp dess kanter klistrar man gummerade pappersremsor öfver dem. Dessutom kan man, om så behöfs, trycka till kanterna med häftstift. När papperet sedan i lugn och ro torkat, är det befriadt frän alla rynkor och fullkomligt slätt. Såsom ofvan sades, är det af vikt att vid akvarellmålning hålla papperet fuktadt. När man börjar en målning, öfverfar man därför hela papperet med en svamp eller stor pensel, fylld med vatten. När man ser, att papperet torkat så mycket, att ej längre några af vattnet blanka punkter på detsamma förefinnas, kan man börja med färgläggningen. Allmän regel vid akvarellmålning är, att man börjar med de ljusare partierna och sedan efter hand sätter i skuggorna kraftigt (men ej för mörkt! ), helst vått i vått.
Trumslagare, Trumpetare och Hornblåsare i N:r . Batterihandtverkare i N:r [Jägare Svea och Andra Lif-GanlPsKopftie. Lir-Gardöl lill häst: Ärtillei let. Ingeniör Kor pson. K ron-Pr i risens i 1 lisse rregrte. Werrn lands Fältjägarereg-.te. U:dr öre Itotf öre It id r öre Hulr öre Kalr nie R:dr öre ■C’»,.. 80 — * 110 —- “ 110 — ■ . - -— -— ■ -— 7 5 -— * SCO — 500 • M 5 lill Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. JVs 1, om Statsverket 1856. Öfversigt af de föreslagna Nya lonerne vid vdrfvade Arméen. Riksmynt Staboch Civil-Stat: Chef Öfverste Öfverste-Löjtnant och l:e Major Andre Major Regements-Q varter mästa re Förste Adjutant Andre Adjutant Regements-Stallmästare . Regements-Pastor Bataljonseller Sqvadrons-Pred Regements-Aud i tor Sekreterare (vid Ingeniör-korpsen Regements-Läkare . l:ste Bataljons-Läkare 2:dre Bataljons-Läkare Regementsskrifvare . ikant Förrådsförvaltare Kanslist (vid Ingeniör-korpsen) Mönsterskrifvare Tygskrifvare l:ste Bataljons-Adjutant 2;dre Bataljons-Adjutant Regementsväbel . Regements-Hästläkare . Rcgements-Trumslagare Regements-Trumpetare Divisions-Trumpetare . Hautboist Pistolsmed och Sadelmakare Gevärssmed och Stockmakare Öfver-Timmerman Svea och Andra LifGardesreg:ne. Lif-Gardet till Häst. Artilleriet. Ingeniörkorpsen. K ron-Prinsens Hussa rreg:tc. Wermlands Fä lija ga rercg:te.
111 i Riksdagsordningen föréskrifver, icke frånskiljt sig befattningen dermed, och ehuru ämnet rätteligen tillhörer LagUtskottets handläggning, det i alla fall varit Utskottet öppet, att i och för ärendets upptagande sammanträda med annat Utskott, hvars befattning frågan kunnat anses tillkomma, tillika under åberopande af Herr Arvid Ribbings hos Lagutskottet afgifne Särskilda yttrande, fästat uppmärksamheten derå, att Lagutskottet grundat sitt ogillande af det föreslagna sättet för VittnesEdens aftagahde derpå, att enligt förslaget, vittnet skulle aflägga berättelse flere timmar efter eller före Eden, hvilka begge händelser enligt Utskottets förmenande kunde inträffa, och i förra fallet efter det en mängd andre ämnen varit föremål för vittnets tankar och borttagit hågkomsten af den vigtiga förbindelse vittnet åtagit sig, samt i det sednare, utan att helgden af en redan aflagd Ed med des högtidlighet verkade på vittnets sin - g;-4 Lagutskottets Betdnkandert. ne; ii vilken tydning Herr Frihem! ansett strida emot Motionens bokstaflig» lydelse, att vittnet först skulle varnas och berätta, samt sist edeligen fästa berättelsen; och 3:o Af Herr Nils Wilhelm Stråle # som med afseende derå, att det torde vara omöjligt, att under nu varande Riksdag verkställa alla de ändringar och jémkningar som i afseende på nu gällande Edsformulairer kunna finnas nödige, så vida icke någon felagtighet i den dit hörande Lagstiftning skulle ega rum, ansett bäst vara, att i underdånighet anmäla det väckta förslaget hos Kongl, Maj:t med anhållan, det Kongl» Majrt täcktes detsamma till LagCommitteen öfverlemna, samt i öfrigt trott något hinder för sakens behandling i det hela, icke böra Uppstå af den omständighet, att åtskillige af de Edsformulairer, hvarom fråga kan blifva# icke skulle kunna hänföras till Allmän Civileller CriminalLag, heldst om Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet jemväl bör yttra sig# det icke är Lagutskottet betaget# ätt begära sammanträde med detta Utskott# utait att Riksens Ständer derom besluta.
Utaf 1858—1860 års anslag, 20,000 R:dr årligen, till mindre hamnbyggnaders och årensningars understödjande 2,000: « det utan återbetalningsskyldighet beviljade statsbidraget, 20,000 R:dr, för hamnbyggnad vid staden Falkenberg 5,000: — 5,000: — « anslaget, 60,000 R:dr, för utdikningar och a/tappningar af sanka trakter och sjöar 20,974: — 14,203: — « anslaget, 100,000 R:dr, till kostnader för beskattning sväsendets förenkling samt de nya jordeböcker nas afslutande och granskning 3,970: 2. 3,670: 2. Anslaget till inlösen af Kamreraren C. Sandbergs samlingar och anteckningar rörande Svenska kameralväsendet 5,000: — 5,000: — Dito till förre Landskamreraren, K ammar rätts-rådet S Lindbergs godtgörande för honom ålagd ersätt ningsskyldighet till Stats-rådet J.
Jag skulle tro, att Folkets ombud kunde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, att Ministéren vid PassevolanceCassans behandlande bör komma i hog till hvad ändamål, och af hvars bidrag denna Cassa är tillkommen. Jag skulle tro, att Folkets ombud kunde hos Kongl. Majit underdånigst anhålla, om en påminnelse till Ministéren, att sparsamt tillstyrka nya löner och betydliga extra löner för dem som redan innehafva höga lönebelopp. Jag skulle tro, att Folkets ombud till Konungen kunde framställa den önskan, att Konungens Ministére gjorde Konungen riktigt bekant med Landets betryckta economiska ställning; med nödvändigheten af ett klokt, och på sparsamhet stäldt StatshushällningeSystéme, såsom ett - Drn 1 o Jtt-lt i f m. 207 da möjliga madel, att bota de sår, hvaraf Fäderneslandet i detta afseende ännu blöder; jag skulle med ett ord tro, att Folkets ombud omsider böra låta förstå, att de anse sig pligtig® påminna Ministéren, huru Statsmannen gör ilia om han, vid • Statsskeppets fö:anda underlåter att beräkna tidens kända verkningar, likasom om han, af bristande uppmärksamhet genom en missvisande Compass så länge låter föra sig ur Kosan, att han slutligen kommer i det lägervall, som gör skeppsbrottet till en oundviklig följd. Derefter vill jag, utom i det fall jag uppgifvit, för StatsRådetg öfrige Ledamöter tillstyrka den decharge ConstitutionsUtskottet synes önska, oagtadt da framställde starka anledntngarne till ett allvarsammare behandlingssätt emot hela Ministéren* Desse aro mine tankar, i anledning af frågan om decharge för Konungens StatsRåd för den förflutne tiden , och jag återupprepar hufvudinnehållet af min mening, som är, att Riksens Ständer med stöd af ConstitutionsUtskottets Betänkande anhålla om StatsSecreteraren Qvidinge entledigande, samt att Riksens Ständer i underdånighet förelägga Kongl. Majit ConstitutionsUtskottets Betänkande såsom en upplysande
Men om nu regeringen i stället födt upp deni, utan att de förut behört för sin utkomst gå hemifrån, så fruktar jag att, när det inträffat; hvilket förmodeligen icke skedt förr än i högsta nöden, hade intet rådrum för. dem yarit öfrigt att förtjena sig födan på ett loi - 396 Den 17 April f, m. ligt sätt, utan de skulle såsom hungrige vilddjur hafva kommit för att rofva densamma. Man har å nyo påstått att en Magazinslnrättning vore nödig, på det regeringen skulle sättas i stånd att förse de norra provincerne med Spannemål, utan att den skulle blifva deni alltför dyr i jemförelse med priset på de varor, de kunde lemna i utbyte. Men jag fortfar att tro Magazinslnråttningen icke kunna ur en sådan synpunkt försvaras; ty om spannemåls-handeln blifver fri, så år det naturligt att köpmån befatta sig dermed, och fdsta sig på de orter, hvarest sädén år afsättlig, synnerligen då i utbyte kunna ei hållas så begärliga varor, som de norra provincernas victualier och väfnader. Man klagar ju öfver att betydlig införsel måste göras af de förre; och afsättning till utlänningen af de sednare lärer icke brista. Huru det tillgår med spannemåls-undsåttningar af regeringen, torde Ridderskapet och Adeln tillåta mig upplysa med några exempel från Norrige, der landet består af trånga dalar, hvarest säden ofta skadas af frosten, såsom i våra norra Län. Ett år, under det jag vid Norrska regeringen var tjenstgörande, anmälte Amtmannen i en dal, att den behöfde flere tusende tunnor spannemål. Endast några hundrade funnos att tillgå för sådant ändamål, och kunde i alla fall icke anslås åt detta district. Amtmannen fick således ingenting; och dalens innevånare togo sig ändock ganska vål fram. Under det Norrige var under Danmarks Den 17 April J. ml lydnad, ansåg dervarande regering sig böra förse Norrmännen med säd.
Majit, kan inom den i 7 §. 3 morn. af Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer bestämda termin, till Full”mäktige i Riksgälds-Kontoret öfverlemnas,” får Direktionen inför Eders Kongl. Majit i underdånighet anföra följande. Direktionen , sorn instämmer i den af Rikets Ständers Revisorer yttrade hushållsprincip, att större besparing kan vinnas, om de materialier, som erfordras till daglig förbrukning, icke upphandlas för hvarje särskilt fall, och genom anmälan hos Eders Kongl. Majit om nödvändigheten af en utvidgad lokal, vid hvilken behöfliga förvaringsrum för materialier kunde afses, sökt bereda möjligheten af dess framtida tillämpning, hvarvid likväl derjemte torde erfordras tillsättande af en särskilt tjensteman , för att under sin vård emottaga de i större partier uppköpta materialierna, efter behof utlemna dem , och för desamma redovisa, anser likväl att för närvarande, då både lokal oell Materialförvaltare saknas, någon väsendtlig förändring i det anmärkta förhållandet icke kan äga rum. Institutets hus lernnar endast ett högst otillräckligt utrymme för samlingar, verkstäder och lärosalar., hvilka föremål, till följd af Institutets syftemål, i främsta rummet måste afses. Hvad åter angår den nödiga uppsigten öfver och vården af sådana uppköpta materialier, så torde böra tagas i betraktande, att Institutet blott äger en enda Räkenskapsförare, med aflöning af 300 Riksdaler, och att alla de öfrige tjenstemännens befattningar afse meddelande — 320 — undervisning åt eleverne samt sådan verksamhet, hvarigenom så val deras egen insigt och färdighet inom teknologiens område kan utvidgas, som denna vetenskaps framsteg må befordras. Biand Institutets nu varande tjenstemän skulle således ingen skäligen kunna användas till Materialförvaltare; och att uppköpa större partier af materialier, äfven för ett lindrigare pris, utan nödig kontroll öfver deras användande, har erfarenheten visat icke alltid medföra besparing, utan tvertom merendels förlust.
Ingen, som till Riksdagsman i Första Kammaren blif vit vald, eger undandraga sig detta f örtroende, så vida han icke antingen fyllt Sextio år eller tvä Riksdagar bivistat eller laga förfall häfver. 4 lior lill Constitutions-Utskoltets Memorial, IV:o 85. 8 §. Af det antal Riksdagsmän, som enligt Regerings-Form ens 4$ § eger säte och stämma i Första Kammaren, välja Städer och större Köpingar Tretio, och landsbygden, hvartill och räknas mindre Köpingar, Etthundrade fyratiofem. Större Köpingar kallas i denna lag sådana, som ega minst Femhundrade inbyggare. A hvar Femte lagtima Riksdag bestämmes, huru Rikets Städer och större Köpingar, på grund af folkmängd, uppskattningsvärde af fast egendom, samt directa skattebidrag till Statsverket, må indelas till val-dist ricter, samt huru många af de för landsbygden här ofvan nämnda Riksdagsmän hvarje Läns landsbygd, efter sin folkmängd, må till Första Kammaren utse. För Riksdagsoianna-val må annan Stad, än Stockholm, icke delas i i serskilda valdistricter, ändå att den «ger välja mer än en Riksdagsman. Svara sådan Stads folkmängd, fastighetsvärde och directa skattebidrag icke jemnt emot ett helt tal Riksdagsmän, beslute då Riksförsamlingen, huru en eller flere Städer, eller Städer och Köpingar må med den Staden till ett valdistrict förenas. För Stockholm bestämme Riksförsamlingen endast Riksdagsmännens antal. Stadens Pröjnings-Comité bör året efter det, då lagtima Riksdag öppnad blifvit, enligt de grunder, på hvilka samtliga Städernes indelning till valdistricter beror, bestämma Stadens indelning i valdistricter. Hvarje Läns Pröfnings-Comité bör, å lid, som för Stockholm sagd är, med hufvudsakligt afseende på folkmängden, bestämma indelningen af Länets landsbygd i valdistricter. Riksdagsbeslut om ändring i det för de serskilda Länen eller Stockholms Stad faststälda antal af Riksdagsmän bör vara kungjordt en månad före Profnings-Comiteernas sammanträde.
Slutligen har Kongl. Maj:t, till upprätthållande af Arméens Pensions-kassas egen pensionering, föreslagit, att Rikets Ständer måtte iör hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863 å Riksgälds-koutoret anvisa ett kreditiv till enahanda belopp, som för åren 1858, 1859 och 1860 varit beviljade, elior 85,500 R:dr, med skyldighet för Pensions-kassan att till Riksgälds-kontoret afstå det kassan för hvartdera af dessa tre år tillkommande förhöjda vederlag för de till Statsverket indragna rusthålls-afgiftcr; äfvensom att Rikets Ständer måtte medgifva att, på sätt nu egde rum, berörda års-anslag måtte qvartalsvis under hvarje år utbetalas, dock med förbindelse för Kassans Direktion att, så snart det årets räkenskaper, för hvilket anslaget vore afsedt, hunnit afslutas, hos Fullmägtige i Riksgälds-kontoret behörigen ådagalägga, om hela anslaget eller huru stor del deraf varit för ändamålet behöfligt, samt att, i händelse det lyftade beloppet icke åtgått, öfverskottet då återlemna. I afseende på förevarande ämne har inom Borgare-Ståndet Herr Björck fästat uppmärksamhet derå, att ehuru den plan, som tjenado till ledning för beslutet om det vid sista riksdagen för tillämpning af då föreslagna förhöjda pensions - 56 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. staten beviljade kreditiv af 150,000 R:dr årligen, utvisade, att det för sådant ändamål erforderliga beloppet skulle under de första åren successivt stiga och för innevarande år uppgå till I70,1G0 R:dr, det likväl inträffat, att af samma kreditiv för år 1858 åtgått endast 12,675 R:dr 44 öre, likasom för år 1859 utgifterna sannolikt icke uppginge till mera, än högst 50,000 R:dr.
Utlåtande iV.-o i5di ringen, den Utskottet velat, såsom ett verksamt medel till Näringens båtnad, be* fordra; att all skada genom Tackjernets sön* derfallande under forslingen, i händelse sådant skulle i någon betydlig mön , utan alltför våldsam medfart, inträffa, lätt un* danrödjes derigenom, att stämpelmärket an* bringas på flera stallen af Tackjerns*gö* Särne, hvarmedelst, äfven sedan de gått sonder, hvarje del blifvel' tillräckligen utmärkt | att, fråga icke ar om ansvar för Tack* jernets beskaffenhet eller duglighet , utan derföre att derå saknas märken, som utvisa tillverkaren ; hvilket sistberörde ansvar a* ter, så vidt någon tillämpning deraf skall blifva möjlig, mäste, på sätt det näst på* följande Momentet äfven stadgar i afseende på Stångjern , först drabba innehafva* ren ; deruti Utskottet tror någon obillig* het icke innefattas, så väl på grund af förr anförda skal , sorn äfven vid betraktandet deraf, att tillverkaren i första hand äfvert är säljare, och sedermera alltid blottställd för köpares ersättnings-anspråk ; alt ett förbud för Våg-betjeningen att å Våg einottaga hvad slags Tackjern sorti Allni. ficsv.- och Oec.-lJtsk. Utlåtande K.o i5o. i5 lielst svårligen lärer kunna utfärdas, så mycket mindre som undersökning om Jernets beskaffenhet och enlighet med gifna föreskrifter då först Verkställes, sedan detsamma blifvit å våg infördt; hvartill kommer, att ett sådant stadgande saknade all tillämpning i afseende på den betydligare delen af Tackjerns-till verkningen , som, utan att passera Väg* genöm förläggare och köpmän , omsättes mellan Hylteoch Jernveiks-egare*
Sitt och Rikets Kammar-kollegii Utslag af den 28 September 1854, hvarigenom en half tunna kronotionde, hälften råg och hälften korn, som hemmanet Sjöakulla i Åsheda socken af Kronobergs län dittills erlagt till Wexiö läroverk, blifvit nämnde läroverk afhänd, samt, då likväl berörde kronotionde varit inberäknad bland lönetillgångarne för detsamma, anbefallt Konsistorium i Wexiö att inkomma med uppgift å det ersättningsbelopp, som efter medelpris borde för läroverket anvisas för den tid detsamma kommit eller vidare komme att af berörda kronotionde gå i mistning, intill dess erforderlig fyllnad å ordinarie stat kunde beredas; hade bemälde Konsistorium uti skrifvelse den 3 påföljande Augusti underdånigst meddelat : att Wexiö läroverk under fern år, eller från och med 1854 till och med 1858, StatsUtskottets Utlåtande N:o 123. 67 varit i mistning af ifrågavarande kronotionde; — att, beträffande ersättning derför, Konsistorium ansett sig böra beräkna ersättningsbeloppet efter hvarje års medelmarkegångspris med tillagd forsellön, men att, då först genom nådiga Kungörelsen den 11 Maj 1855 blifvit påbjudet, att medelmarkegångspris skulle kronotionde med flere persedlar åsättas, och således för år 1854 något medelmarkegångspris ännu icke fanns, Konsistorium för nämnda år beräknat sagda belopp efter det årets markegång med forsellön; — samt att, efter denna beräkning, ersättningsbeloppet åt Wexiö läroverk för omförmälde fem år uppginge till 34 ll:dr 77 öre ; hvarjemte Konsistorium, vidkommande frågan om ersättning för framtiden åt läroverket för berörde mistade kronotionde, ansett denna ersättning böra utgå efter hvarje års medelmarkegångspris med tillägg af forsellön intill dess erforderlig fyllnad å ordinarie stat kunde läroverket beredas.
Nedtyngdt ej allenast af högst betydlig under sednare tiden åsamkad utländsk statsskuld för våra storartade jernvägsarbeten, utan äfven af mångårig jemväl utländsk skuldsättning för bolagsvis bildade kreditanstalter, skulle Sverige, derjemte förkrossadt af omsorg för återuppbyggande af den förstörda hufvudstaden och för anskaffande af alla sådana dyrbara föremål, som vid stadens förstöring gått förlorade, vara till krafter allt för mycket medtaget för att kunna våga försöket eller kunna tvingas att deltaga i yttre ansträngningar, innan såret i hjertat af riket hunnit någorlunda helas; — Och om äfven rikets sjelfständighet icke borde kunna anses hotad blott genom hufvudstadens förstöring, skulle likväl denna, för sig allena förfärliga, riksolycka kunna (utan att dertill jemväl erfordrades en möjligen medverkande händelse, för hvilken det ligger utom mensklig förmåga att beräkna tidpunkten,) komma att föranleda en så väsendtlig rubbning uti sednare årtiondens uppkomna, ännu rådande, förhållande emel - Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1863. N:o 274. 671 lan Nordens riken, att den Skandinaviska halföns folk snart nödgades på eget område uppträda i kamp mot mångdubbelt större magter för att söka bevara sin sjelfständighet, hvilken ännu fjerran från vår gräns skyddas af ett, sina motståndare i fysisk motståndskraft vida underlägset folk vid egna gränser kämpande mot inbrytande härmassor, hvilkas uppgift det är, att med svärdet söka hos de anfallne inplanta öfvertygelse om fördelen af delaktighet uti egen lycklig belägenhet.
Man inå med rätta förundra sig att hvarken den egna erfarenheten, sorn sä tillräckligt visat oss skadan af vacklande princip r rötande vårt penningeverk, eller andia länders exempel, gom till största delen genom ett oinskränkt Creditsy-teme upplyf at sig till den höjd af rikedom och anseende, sorn de innehafva, förmätt Sveriges Rgering och Ständer till lyckligare och mera ändamålsenliga åtgärder i det. ta afseende. Både naturen och omfattningen af det ämne jag går att vidröra, fordra dess iördelning i 2:ne afdelningar. I Möjligheten att genom CreditSystemets införande, upplifva Rikets åkerbruk, bandel och konstflit, Det vacklande Och den förlägenhet, som alltsedan i8oy års Riksdag låtit förmärka sig i vårt penningeverk, och sorn mer eller mindre fördrefligt verkat på alla Sveriges Folkklasser, har utan tvifvel, till en stor del haft sin grund i de missbruk roan gjort af Bankens Credit och i det misstag att icke skilja Statens skuld från Bankens. Ett mynt utgifvit af Rikets Bank mäste nödvändigt för att behålla sin Credit vara fritt från all främmande inflytelse. Denna grundsats har icke blifvit gällande i Sverige, der Den io Februarii. 137 fata förändringar varit en naturlig följd af osäkerheten i detta afsende Man har gått från den ena yttetligheten till den andra, låtit nöja sig med hallniesurer och framför allt fruktat att upprycka det onda med roten. I de senare åren tyckas näringarne hafva blifvit uppoffrade åt deras förlagsmäns personela interessen. Hela den verksamma och bildade delen af nationen, har blifvit mer och mindre ruinerad; största delen af de folkclasser hvilka i civilicerade länder utgöra Statens hufvudsakligaste stöd, hafva blifvit urståndsatte att ytterligare bidraga till allmänt välstånd.
Dock måste jag tillstå, att den förra boken långt bättre underhöll mig, än den sednare; af hvilken jag nu ej kan erinra mig mer, än att den är i allting – enorm: i högtrafning, i dygder, i kroppskrafter, i tyranner, i slagtningar som hållas åtminstone på hvartannat blad och der hvarje gång hundratusental stupa, utan att de stridande deraf hindras att genast ånyo draga i fält med lika talrika härar – så att inskriften på titelbladet: ”det blodiga, men dock modiga Pegu”93, visserligen må anses välförtjent. Deremot ”Adalrik och Göthilda”! Dess intryck var ett af dem, som aldrig fullt förblekna. Lyckligtvis kunde jag då hvarken jemnföra den med Argenis, eller med Telemaque, hvars bekantskap jag ej långt derefter gjorde; lika litet hörde jag slik jemnförelse anställas af någon annan; och den hade i alla fall blifvit mig likgiltig. Bekymrande mig ej mera om Mörk, än om Barclajus och Fenelon, höll jag mig till saken i och för sig sjelf: ädla hjeltar, sköna och tappra sköldmör, de mot alla missöden konungsligt kämpande hufvudpersonerna, målningarnas, talens, samtalens prakt och välljud. Husets ålderstigne patriark, med sin föga mindre bedagade maka, åhörare vid dottersonens föreläsning af dessa gamla qvartband, som varit hänrycknings-källor för deras ungdom under ”Kong Fredriks” tid, följde ännu de kända sagogestalternes öden med ett deltagande, nästan lika barngladt som gossens. Omständigheter, som nu må kallas afundsvärda, hafva sålunda gifvit mig egen erfarenhet af den äldsta svenska roman-periodens oskuldsfulla smak och förnöjsamma sinnelag. Det vida ringare antalet af böcker, – särdeles i sådana landtliga hyddor, – och de få tillgängliga godas beskaffenhet, voro bägge gynnsamma för känslornas friskhet och sedernas enfald.