Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer villa hos Kongl. Maj:t framföra en underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t, efter ÖfverPostDirecteurens samt öfrige vederbörandes hörande öfver lämpligaste sättet till förekommande af nu öfverklagade olägenheter, täcktes i detta hänseende vidtaga de åtgärder, som omständigheterna kunna påkalla; Hvilket dock till Riksens Höglofl. Ständers e* gen pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 14 April 1823. Eesv. och EkonUtsk. Ankom den 16 April 1323, Betänkande, i anledning af väckt fråga, angående ständiga Tiondesättningar för de Räntegifvare och Räntetagare, emel• lan hvilka någon öfverenskommelse i det• ta hänseende ej kunnat träffas. G"enom ProtocollsUtdrag af den 19 nästlidne Mars har Hederv. BondeStåndet till Utskottet remitterat ett Memorial af Biks> dagsFullmägtigen från Upsala Län Eric Jansson, som deruti öfverklagar, att, enär någon ständig tiondesättning icke annu kunnat tillvägabringas emellan en del tiondegifvare i Upsala och Stockholms Län, hvilka med sin kronotionde till åtskilliga personer och allmänna verkarö anslagne,utande förre beständigt skola utsättas förde sednares ofta nog öfverdrifna anspråk, hvilka de alltid måste förnöja, om de icke villja utsätta sig för obehagligheten af sädesräkning, derigenom skall händt, att deras Tionde blifvit förökad till 5 å 4 gånger högre belopp, än de tiondegifvares, hvilka till kronans Magaziner, Militien, Landstaterne med flere leverera sin kronotionde, och hvilka, genom den ständiga tiondesättningen, fria alla lägenheter varit och äro i framtiden fi!2 Be sv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. befriade; hemställande Riksdagsmannen på dessa med flere åberopade skäl, att i de Socknar, der en ständig tiondesättning ef ännu kunnat åstadkommas, en sådan snarligen mätte verkställas, lämpad efter da skyldigheter, som de Socknar, hvilka en dylik förmån redan vunnit, blifvit ålaggde, samt så, att hemmanen på samma ort blifva efter sin godhet lika betungade.
Ehuru, enligt gällande Författningar, skyldighet att broar bygga och underhålla i allmänhet åligger alla som å landet hemman äga eller bruka, anser Utskottet likväl, då kostnaden för ifrågavarande brobyggnad, som ostridigt är af väsendtligt gagn så väl för Christianstad, der Staten äger en militär-depöt, som för kringliggande orter, uppgår till så betydligt belopp att de brobyggnadsskyldige icke utan högst kännbara uppoffringar kunna detsamma utgifva, Statens mellankomst härför böra kunna påräknas, och får, i enlighet med Nådiga Propositionen, tillstyrka, att Rikets Ständer måtte för det afsedda ändamålet anvisa 100,000 R:dr att från Riksgälds-Kontoret utgå, l/3:del utan återbetalningsskyldighet och 2/3:delar såsom lån, under iakttagande för öfrigt af de allmänna vilkor och föreskrifter i afseende på Iåns erhållande, som vid denna Riksdag blifva af Rikets Ständer meddelade. Slals-Ulskoltels Ullålande, JT? 188. 3 4:o. För utdikning af den s. k. Store Mossen, jemte sänkning af Kåfsjö, Harsjö och Svänasjö m. II. sjöar i Östbo och Vestbo härader af Jönköpings län, har Kongl. Maj:t, sedan Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader låtit undersöka och upprätta plan till detta betydliga arbete, hvarigenom 19,573 tunnland för närvarande obegagnelig mark skulle kunna, genom ändamålsenlig afdikning, göras dels odlingsbar dels tjenlig för skogsväxt emot en beräknad kostnad af 62,330 R:dr, föreslagit, att ett belopp af 45,000 R:dr måtte af Rikets Ständer anvisas och alt af berörde summa 20,000 R:dr skulle beviljas såsom anslag och 25,000 R:dr Banko såsom lån.
Det är klart, att i den mån man betraktar provincialbanker, icke allenast såsom vinstgifvande inrättningar för bolagen, utan såsom nödiga institutioner för landet, som lemnat dem frihet att uppslå, så mäste man begränsa deras rätt att upphöra, utan advis, helst det är tänkbart att, utom i den händelse då ett gammalt bankbolng genom vårdslös förvaltning kommit på obestånd och tvingas att upphöra, ett nytt, som lättsinnigt bildat sig, — måhända för att förekomma en annan association — skulle straxt efter dess stiftelse inse sitt misstag oell vilja upplösa sig; hvilket bör vara förbjudet, emedan allmänheten derpå blifver narrad. Jag hemställer huruvida icke R. o. Ad. anser conseqvensen fordra, att detta som ett nödigt supplement till t §:n antages. Den upplästa §:n af Råneooell LagUtsk:ns förslag afhandlar egentligen ett annat ämne. Hr Lefre'n: Jag ser alldeles icke något absolut sammanhang emellan den beslutade 1 §:n och den af Gr. Frölich framställda 2 §:n, att Konungens skyldighet att gifva sitt tillstånd till bankbolags inrättande efter voteringen gått förlorad, verkar icke på 2 $:n i den lag, som är föreslagen, och tror således att 2 §:n kan företagas i den ordning, som han här står. Hr Lagerheim: Vi se redan nu, vid öfvergången 46o Den 18 Februari e. m. ifrån debatten oell beslutet oin i §:n, en gifven olägenhet af borttagoudet utaf Konungens rätt att sanctionera sådana inrättningar, då just den motionär, sorn föranledt den förändrade redactionen, finner sig föranlåten att sätta en nybom emot förmodad lättsinnighet af acliebolag, sorn skulle vilja uppslå likt svampar på de gamla bolagens bekostnad. Just dessa vacklande förhållanden visa skenbarligen oläinpligheten af all borttaga ifrån högsta värdalen af Rikets angelägenheter rättigheten att hafva sin hand i sådana inrättningar.
Till liefrämjande af detta ändamål, vare härmed till ovägerlig efterrättelse föreskrifvet, att i samma stund, ej sednare än en skrift till försäljning eller spridande, på hvad annat sätt som helst, utgifves, skall ett exemplar aflemnas, i Stockholm til! Justitie-Stats-Ministern, och i hvarje annan ort till hans förordnade Ombud. Boktryckare, som denna föreskrift uraktlåter, bote hvarje gång Femtio Riksdaler, och om han, utan att vara försedd med Justiti-Stats-Ministerns bevis om gjord anmälan af ett Dagblad eller Periodisk skrift, desamma trycker, bote Ett Hundra Riksdaler, och skriftens lifgifvande inställes, intill dess Utgifvaren iakttagit hvad ofvanföre derom stadgadt är. Till befrämjande af detta ändamål — —• sednare än Skrifter, M usikalier och Pln/icher till försäljning eller spridande, förordnade Ombud. Boktryckare. elter, da tryckningen skett annorledes, än genom bokpress, verkstadens egare, sorn denna föreskrift underlåter — —• — stadgadt är. Reserva lione r: Herr T/i. Munck af Rose, schiöld har velat hafva tillkännagifvet att han icke tillstädes varit i Utskottet, då beslutet fattades. af Friherre J. G. Paykull: Utskottet har föreslagit borttagande ur 1 § 1 I morn. T ryck frihets-förordn ingen af elen meningen att om ett verk är åtföljdt af T kos (sant///are planche/” dessa endast till Kongl. Bibliotheket må aflemnas. En utgifvare af ett tryckt arbete skulle således vara förbunden att äfven af de dyrbaraste plancher, utan någon ersättning, hädanefter aflemna fyra fullständiga exemplar, hvilket jag för min del finnér vara en beskattning, sorn icke är med billighet öfverensstämmande. Verk, åtföljde af sådane kostsammare plancher, hafva utgifvits flere i vårt land och torde icke heller framdeles uteblifva, helst den typografiska konsten i sednare tider betydligt utvecklats.
Åh, så brådtom är det väl inte... Maries röst har Marie ser ledsen ut? MARIE. Ne-ej... KRISTOFER. man kunde tro jag hade varit ute i verlden och uträttat någoting ovanligt stort... Eller om de gå omkring och Är ni ledsen på mig för något? dra på munnen, för att jag inte skall känna mig utstött... MARIE. De andra äro så glada och vänliga mot mig, att Nej, herr German, det har jag väl intet skäl till. KRISTOFER. år fram till henne. rare än förr. Så se på mig då! Jag tror, att ni har blifvit vack TREDJE AKTEN MARIE, går mot dörren. Låt mig gå. KRISTOFER, ställer sig i vägen för henne och tar hennes hand. en enda gång... så får ni gå sen. Se först på mig, hör ni, med ert gamla leende... MARIE, lösgör sig med en ängslig blick på honom. Nej! nej! KRISTOFER. mycket större. Se, nu ser ni på mig ändå! Era ögon ha blifvit MARIE. Hvad vill herr Kristofer mig? KRISTOFER, förmår henne att sätta sig. kom om morgnarna. Jag satt alltid härute och läste Där brukade ni sitta förr... Åh, jag mins, när ni Dagbladet, men fördöme mig om jag på ett halft år någonsin läste mer än första sidan, ty ni kom alltid, när jag vek upp den andra... Först ringde det, kort, häftigt, nästan som pappa. Så var det tyst ett par minuter, af kölden och hakan hvit. Och när ni gick förbi spegeln där... Spegeln är borta tryckte ni till håret tills ni kom in genom dörren där. Era kinder voro röda vid tinningarna, och jag undrade alltid om det var hatten, som lurfvat upp det, eller blåsten... Tja, tja... det är längesen nu, det där. Men det är märkvärdigt, hur de känslorna också kanske... gamla minnena komma tillbaka... (Sakta.) Och de gamla VÄRFLOD MARIE, svarar icke, hennes hufvud sjunker ned. KRISTOFER, tar hennes hand. att vi allihop skola skratta i dag. Se så, bli inte sentimental, ni också.
Jag blef att börja med både öfverraskad och bestört, men snart återvann jag fattningen och förde henne till en hvilsoffa. I början var hon alldeles förvirrad, men slutligen lyckades det mig att lugna henne, och nu berättade hon, att hennes moder ville, att hon skulle göra slut med Paolo och gifta sig med en annan. För att slippa ifrån hemmets kvafva tryckande luft, hade hon på sista tiden alltemellanåt brukat gå ut i Stadsträdgården för att studera blommorna. Eosorna blommade just nu som bäst därute; för öfrigt fanns där alltid en präktig flora. Under dessa lugna arbetsår besökte jag ofta Concetta, och om aftnarne promenerade vi tillsammans på Markus-torget och på Piazzettan. Så kom min förlofning emellan, jag fick tusen nya plikter att uppfylla, och jag kunde blott sällan besöka min väninna. Gud Amor passade nu på att göra en ny eröfring. Jag kände den unge man, som vunnit Concettas hjärta: det var en präktig, väluppfostrad ung man, och jag gladde mig i början åt, att Concetta gjort ett så godt val, men snart ställde jag de bittraste förebråelser till mig själf, därför att jag försummat henne allt för mycket på sista tiden; hennes kärleksfy eka blef af kort varaktighet och hon fick upplefva många bittra stunder. Ofta tyckte man, att hennes ord voro rätt hårda, ehuru mau inom sig nog måste erkänna, att hon kunde ha rätt. Nå-ja, i alla fall deltog jag lifligt i Concettas sorg. arbete. S P A R A R kläder SPARAR - CRSIITLOR såpa OCHELLER TVÅ-I. 24 _ den, att under denna tid kunde mycket förändras, och att j a g ville tala med hennes moder för att om möjligt beveka henne att gifva efter, föröfrigt hade ju, tillade jag sedan, många unga flickor i Venedig blifvit lyckliga genom giftermål med engelsmän. Vid dessa ord skakade hon häftigt på hufvudet, men blef dock allt lugnare och återvann slutligen fullkomligt fattningen; en djup nedslagenhet trädde i paroxysmens ställe.
Jag tror deremot, att tänkaren alltid skall komma att finna helt naturligt, att sans och beräkning efterträda en enthusiastisk villa, och att det ögonblick, då en folkrepresentation, ifrån undergifvenhet under hvilken inflytelse sorn helst, återgår till sjelfständiga beslut, i öfverensstämmelse med det allmänna tänkesättet, i öfverensstämmelse med den allmänna öfvertygelsen om allmänt bästa, är af mera värde, än de mest lofvande utsigter af hvilket företag sorn helst, Nu skall jag ett ögonblick öfvergå till den egentliga frågan, eller huruvida Rikets Ständer böra lemna det ifrågasatte förskottet af 100,000 R:dr. Härvid tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten på det högst besynnerliga förhållande, att Bolaget kunnat sätta sig uti ett så äfventyrligt tillstånd, att det kan behöfva förskott, innan Rikets Ständer kunna företaga öfverläggning om sjelfva hufvud fråga n. Jag anhåller att få uppläsa några; rader utur RevisionsBerättelsen för år 1827: Sedan BancoFuUmägtige fatt erfara, att inrättningen af en Me - 9° Den 26 Mars f. m. chanisk verkstad vid Dufvedal nära Motala, som är 1824 hos BancoFullmägtige anmäldes hafva blifvit företagen, och då beräknades komma att kosta vid pass 4°j°00
Le i 4 §. att hwarje Socken mä äga inom sig utse de tjenligaste utwagar till sine fattige barns försörjande, skulle jag wäl icke wid detta sednare Betänkande hafwa något, att anmärka, sä framt ej Utstottet genom införande af en Ny eller den 7 §- motsagt ej allenast nytznämndc desi pt, trande, utan äfwen ä nyo ingätt i en ny Bcwillnings före Ri>d. och Ad. prok. 6-te Land. -chra Lfd. r7.o zz. Zi4 Den 14 April. förestående, som Utskottet, uppå flere sänger ifrän Stan» den derom gjorde erindringar, och afwm i synnerhet i det r fr äga warande ärendet medgifwit icke höra till desi ätgärd. Utskottet förklarar i samma §. säsom tillagg sä wäl ifrägawarande, som Betänkandet om Allmänna Fat'tigwärden (hwilket sistnämnde likwäl längesedan är hos Riksens Ständer afgjort) böra foresta att det mä bli elk lagligt äliggande för hwar och en i att mohn af sin förmogenhet jemnlikt nu faststälde LewillningLgrunder bidraga till de behöfwandeo bergning inom Len Socken hrvari man är innewänare samt att Lenna afgift lika orvillkorligen som allmänna Rrono-utstMerne böra utgä» Lch dä Utstottet sälcdes genom förestående afen ordentclig Bewillning, synes mig äter hafwa sträckt sig ntöfwer gräntsorne af desi werknings krets, hade jag ätminstone wäntvt, akt Utstottet skulle hafwa ingädt s pröfning och bedömande af de skiljaktig? omständigheter, som härwid »nöta.
Mörner framkastat mot den der davide majoriteten bland Husets ledamöter, är detta verkligen en sak, om hvilken jag lörr än nu icke hört talas. Det förslag, Gr. Hamilton framställt, är sådant, att jag icke tror att någon mer än han sjelf vill gå in på detsamma, och jag vidblifver mitt yrkande om bifall till den föredragna punkten. Gr. Sparre: Jag vill blott anmärka, att en föregide talare redan lemnat tillräckliga upplysningar för att vederlägga Hr von Köchs insinuation. Hvad jag vid förra riksdagen föreslog, var endast att vi, i anseende till den långt framskridna tiden, icke skulle kasta oss in på det vidlyftiga ämnet. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att i afseende å den förev:de punkten icke blifvit framställda några andra bestämda yrkanden än dels å bifall och dels å afslag å densamma, framställde Hr Gro. Landtm, propos. på punktens antagande, och, då dertill sva rades starka ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Gr. Mörner: I förra delen af denna punkt förekomma samma stadganden som i mom. 1 af lista §:n lista art. Handelsordningen, dock med den olikhet, att det enligt Utskits förslag icke skulle behöfvas, att man hade begått Herrans Heliga Nattvard oell kunde skrifva läsligt och räkna quatuor species i enkla tal och bråk samt föra bok och räkning på det för handeln i allmänhet öfliga sätt. De i mom. 2 af lista §:n ofvannämnda art. förekommande stadganden återfinnas jemväl i sednare delen af förevide punkt; men den på förstnämnda ställe intagna bestämmelse, att förbudet icke gäller för de i mom:t uppräknade personer längre, än medan de i sin befattning såsom uppbördsman, tulltjensteman eller allmänna åklagare fortfara, är i Utskits förslag utesluten, hvaremot är tillagdt ett förbud för nämnde personers hustrur att drifva handel. Att häri ligger någon förbättring, kan icke jag finna, och jag anser äfven otjenligt att man, när man ingår till K. M. med en skrifvelse, upprepar hvad som redan är stadgadt.
Hvad Bevilln.-Vtskottcts Utlåtande N.-o . Hvad först beträffar Herr af Billberghs anmärkning-, att Utskottet förbigått Tolagen, så liar Utskottet, i anledning af en utaf Herr Grefve Cronhjelm väckt motion, redan förklarat, det Utskottet icke ansåg sig kunna taga någon befattning med frågor, sorn rörde denna afgift; och alt denna Utskottets åsigt blifvit gillad och godkänd af Constitutions-Ufskottet, sorn förklarat målet böra behandlas af Oeconomie-Utskottet. I afseende dernäst å anmärkningen att Drawback å Socker vore större än införsel-tullen, så torde, till bemötande deraf, vara tillräckligt att fästa uppmärksamheten derå, att, enligt de upplysningar Utskottet inhemtat, 2 U. rått Socker måste användas till hvarje U. raffinerad t. På lika sätt har Utskottet icke heller kunnat lemna något afseende åt Herr Commerce-Rådet fVijks yrkande, att 4;de Mom. af 19 § borde utgå, emedan Utskottet ansett det der meddelade stadgande om Consuls bevis för en varas lossning å utländsk ort vara en nödig control till förekommande deraf, att den beviljade tull-restitutionen icke möjligen kan komma att fordras och erläggas för varor, som aldrig gått ur landet, eller efter utclarering blifvit dit återförde.
Men Camilla Collett kunde ej stanna vid enstaka lefnadshistorier eller familjeskildringar. Det var sliiktets, hela kvinnosliiktets öde, som kallade henne. Det var dess lidandesoch förnedringshistoria hon hade att skildra, dess upprattelse, utveckling och frigörelse hon hade att fordra. Hittills hade hon talat i halft förtiickta ord; nu drefs hon oemotståndligt att g i ratt p i sak utan omsvep, och så kom r De sidste B l a d e ~, i fem serier (1 8 70 - 73) skildrande, än med liddsefull patos, &amp; n med driipande kvickhet spridda drag ur kvinnoexistenser, som af lag och rätt blifvit förtryckta och missriktade. Skildringarna åtföljdes af eldiga uppmaningar till strid, ej blott för kuingzans mannis7torutt, för hennes 7cufvade andes, hennes förslafvade viQas frigörelse, utan i och med detsamma ocksa för ~na9znens Befrielse frch gamla or2ittvim lagar, som 7zotade att binch 7ui ?zs fria ande i ~jtiljkis7cAet. De djiirfvauppmaningarne möttes af den norska allmänheten dels med stum häpnad, dels med han, öfverallt med motstand. V51 började i tysthet en och annan ensam kvinna lyssna till den okanda rösten, först med biifvan sedan med längtan och hopp. Men de viirnlösa och föraktade hade ingen andel i den allui&amp;nna rösten, och den fördömde de nya åsikterna. Bitterheten i niotstkndet stegrade bitterheten i anfallet. Nya, Bladex utkommo, missnöjet växte, och slutligen bragtes Camilla Collett-, såsom s i minga andra af Norges stora andar, att förvisa sig ' själf till främmande land. I sitt bref till.
Landtm, först propos. på bifall till Betänk:t, hvartill svarades många ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på det sammas återremitterande, då svaren likaledes utföilo med många blandade ja oell nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit den sednare propos:n med öfvervägande ja besvarad. Hr von Troil begärde votering. Upplästes och godkändes följande förslag till voteringspropos. : »Den som bifaller Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 22, i ani. af vackt motion om organiserandet af en representation för häradet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. ifrågide Betänk.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja—33. Föredrogs ånyo Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk:ts den 27 sisth December och 3 dennes bordlagde Betänk. N:o 23, i ani. af väckt motion (N:o 20(1) i fråga om upphäfvande af 3:dje mom:t i 47:de §:n af K. Förordningen om landsting. Frih. Sprengtporten, Jak. Wilh., anförde skriftligen: Ekon.-Utsk:t, som icke funnit ani. att till behandling upptaga den motion, jag väckt om upphäfvandet af 3:dje mormt, 47:de §:n i K. M:s Nåd. Förordning om landsting, har till skäl försitt afstyrkande anfört: att innan någon förändring i denna nyligen utfärdade författning vidtages, erfarenheten bör hafva bekräftat, att densamma är behäftad med olägenheter, som behöfva afhjelpas. Jag kan svårligen godkänna denna tankeledning; ty om man i en lagstiftning skulle hafva förirrat sig på en afväg, är det väl bättre att vända om ju förr dess hellre, än att fördjupa sig än ytterligare på den missledande stråten.
Utsk:t har sjelf erkänt, »att en fortsatt jernvägsförbindelse emellan den punkt, Den 12 Maj e. m. 309 der Borås-jernvägen tillstöter vestra stambanan, och lämplig punkt vid sjön Wenern, skulle lör provinsen Westergötland icke blott medföra stor lättnad vid utförandet af dess produkter, utan ock underlättaj tillförseln från Wermland af skogsoch bercsprodukter samt andra förnödenheter.» Vid sådant förhållande och då Utsk:t funnit ifrågavtde jernvägsförbindelse af den vigt att den bör understödjas, frågas, af hvad skäl Utsk:t tillstyrkt beviljande af understöd endast till hälften. R. St:r hafva redan uttalat den åsigt, att bibanor böra anläggas för att tillföra trafik till stambanorna. Detta ändamål skulle vinnas genom anläggandet af bibanan Wenersborg—Herrljunga. Staten lemnade vid sista riksdagen lån för anläggande af en bana från Borås till Herrljunga. Härtill anslogs ett belopp af 1,700,(100 rdr, men genom de besparingar, bolaget vidtagit, erfordrades endast 1,400,000 rdr. 300,000 rdr återstå således, och jag kan icke förmoda att R. St:r, som förut beviljat dessa mede] för Westergötland, nu skulle förvägra dem. Det är klart, att, om denna jernvägsanläggning sättes i förbindelse med banan W enersborg—Uddevalla, en betydlig besparing i fråga om jernvägsmateriel kan iakttagas, då de båda banorna ömsesidigt understödja hvarandra. Den nöd, som herrskar i de fabriksidkande häraderne inom Westergötland är Eder, Mina Hrr! väl bekant. Till dess afhjelpande hafva R. St:r beviljat understöd, men huru rikliga än dessa varit, kunna de ensamt icke skingra den nöd, som råder hos en befolkning, som uppgår till 80 å 90 tusen personer. En stor del af denna befolkning har vändt sig ifrån dess förra sysselsättningar till jernvägsarbeten. Dessa arbeten äro nu slut och befolkningen står derför nu brödlös.
Stms då fattade beslut om de s. k. ljuspenningarnes upphörande och bestämmandet af (såsom äfven uti min förbesagde motion åsyftades, hvilket af de densamma medföljande siller-kalkyler och uppgifter nogsamt svnesj — gratifikationer åt flitiga, icke blott uppvaktande (vi minnas litet hvar hurusom en person låtit sig inskrifva» uti 19 särskilda verk, statens och enskilda, för att undfå del af den e. o. tjenstemannen vid årets slut tilldelande enda godtgörelse lör hela årets, ofta nog trägna och bekymmerfulla tjenstgöring, — så lätt bort - 494 Den 20 December. glömdt af förmannen och den högt uppsatte Embetsmannen, — eller de s. k. Juljusen), utan äfven verkligen tjenstgörande, för embetsverken ingalunda obehöflige e. o. tjenstemän. Och jag tror mig härmed äfven hafva befriat mig ifrån suppositionen, att hafva lättsinnigt framkastat detta, så att säga, Eris-äpple; hvarom mera längre fram (detta beroende uppå huru man ämnar att vidare anfalla mig och motionen); åtnöjande jag mig med att för närv:de blott förklara, att dels mina år, dels min, till följd deraf, mera än 30-åriga riksdagsmannabana, böra fritaga mig ifrån allt slags lättsinnighet, serdeles vid behandlingen af Representantens alltför maktpåliggande och full allvar kräfvande, dyrbara kall; huru mycket mera då, såsom jag uti min ringa mån nu försökt att verka, frågan angår ett ämne för samhället i allmänhet och en hvar af oss isynnerhet, (oaktadt jag ej eger några barn och således icke af denna orsak skulle kunna anses för partisk samt derföre hafva väckt motionen; ej eller för egen del, då, såsom jag nyligen tagit mig friheten tillkännagifva, att jag egentligen ingenting eftersträfvar, utan hufvudsakligen tjenar qvar för att åt mig bevara min pension); och frågan således rörer för närv:de icke blott mannen, såsom min motion 1851, utan äfven qvinnan, då tjenstemanna-verksamhet till en viss del ock för det närv:de henne blifvit medgifven.