Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De utförsels-afgifter, Utskottet föreslagit å dessa artiklar, hafva blifvit af Irenne Riks-Stånd gillade; hvaremot Ridderskapet och Adeln ansett dessa varor fritt från tull böra få utföras; i följd hvaraf omröstning blir nödig, enligt följande voterings-propositioner: 168:0. a) Den, som instämmer i Utskottets af tre Stånd godkända förslag, att å kalk: släckt, bör bestämmas 1 sk. 6 r:st. utförselstull per låst, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer släckt kalk att tullfritt kunna utföras. 169:0 b) Den, sorn gillar, att, på sålt Utskottet hemställt, och frenne Stånd beslutat, kalksten bör vid utförsel åsåttas 1 sk. tull per SkS>, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages tullfrihet vid utförsel af kalksten. Bevillnings-Ulskoltets Memorial, N\o 41. 85 17.0:0. c) Den, som godkänner Utskottets af tre Riks-Stand antagna förslag, att för Kimrök bör bestammas 12 sk. utförselstull per 100 W, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, skall Kimrök afgiftsfritt kunna utföras. d) Den, som, i likhet med hvad Utskottet föreslagit och trenne Riks-Stånd gillat, anser Kli af andra ämnen ån spannmål böra beläggas med 2 rst. tull per Lft vid utförsel, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer Kli af andra ämnen ån spannmål att fritt fran tull få utföras. Kläder, Ridderskapet och Adeln, samt Bonde-Ståndet hafva Gång-jLinne-och godkänt Utskottets hemställan, att Kläder, Gång-, LinneScing-j ejspecifioch Säng-, ej specificerade, skola få införas mot en tull af cerade, j^;c]r pg 100 Jt;t]rs värde, samt att dervid borde an märkas, ali spetsar och blonder lullbehandlas serskildt.
— Ytterligare aktie-teckning är sedermera gjord. 1 Helsingborg, hvarest öfvertygelse!] om banans stora vigt, såsom den vintertiden naturliga öfvergångspunkten till Danmark, kanske var lifligare än på något annat ställe, men der tankarne till en början voro delade om dess ändamålsenligaste riktning, har man af denna anledning först något sednare med fullt allvar kunnat gripa verket an, men detta har derefter skett med mycken enhällighet. Staden Helsingborg har för anläggandet af en jernbana ifrån Helsingborg till Eslöf tecknat sig för en summa af 300,000 R:dr, och inbjudning till enskild aktie-teckning är med framgång utfärdad och lärer, såsom mig blifvit sagdt, uppgå till omkring 200,000 R:dr, ehuru utgången ännu icke hunnit blifva tillförlitligen känd. Nu anförda omständigheter visa nogsamt, hvilka stora uppoffringar städernas och landsbygdens innevånare vilja underkasta sig för vinnande af jernvägsförbindelse emellan länets olika trakter och stambanan. Att egna krafter dertill icke kunna förslå, inses lätteligen, och de olika bolagen hafva derföre, såsom inhemtas af bilagan N:o 5 till den vid denna riksdag allåtna nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t måtte täckas till Rikets Ständer göra nådig framställning om anslag af statsmedel till två tredjedelar af den kostnad, hvartill jernvägs-anläggningarne skulle komma att uppgå, allt med den olika lorm för uppställningen, som af de särskilda underdåniga memorialen inhemtas. Den korta tid som, sedan bolagen för Ystadsoch Helsingborgs-banorna bildades, återstått för afgilvande af dessas underdåniga framställningar, hafva icke medgifvit att till ett enda stort bolag eller eus till 2:ne bolag, ett för den norra och ett för deii södra delen af länet, förena alla de i frågan intresserade orterna. Direktionen för Landskrona—Eslöls-bolaget och Kommitterade för Helsingborgs stad hafva dock uti en gemensam begäran uttalat sina underdåniga önskningar, ehuru en hvar af dessa orter derjemte allåtit särskildt memorial i ämnet.
Prot. 1862 it 1863. 9 Sami. 64 506 Prot.-Uldrag den 5 Augusti 1863. der en termin skulle med mer än en tiondedel öfverskjuta det belopp, hvarför anmälan skett, afgiften för den del af öfverskottstill ver k ni ngen, som ofverstiger denna tiondedel, skall utgå med en'fjerdedels förhöjning utöfver hvad i § 19 finnes bestämdt» m. m., Bonde-Ståndets härifrån skiljaktiga beslut torde hafva förfallit, lade i öfrigt till handlingarne såväl Utskottets uti 2 mom. af nyssnämnda 22 § till Presteoch Borgare-Stånden gjorda hemställan att, i likhet med Ridderskapet och Adeln, utesluta de i 3:dje mom. af Utskottets förslag förekommande orden: »egande tillverkare härvid att, på sätt i 21 § nämndt är, till Konungens Befallningshafvande med posten insända afgiften för sådant öfverskott», som äfven hvad Utskottet anmält och hemställt, angående 1, 4, 5, 9 och 20, 21, 23, 24, 25, 28, 40 och 48 §§. S. D.
För det täll, att stadskominunerna handhafva dessa bestyr, borde väl ock, i sammanhang dermed, den för förrättningarne belöpande provision icke gå till några enskilda Magistratspersoner, utan till StadsKassan; — ehuru äfven detta är ett lörhtde, som jag skulle anse lör oriktigt. Som jag anser denna fråga vara en princip-fråga, katt jag ej underlåta att begära återremiss derå, på det att Utsk:t måtte komma i tillfälle att inkomma med ett nytt Betänk., deruti verkliga skäl för eller mot återfinnas. Or. Lagerbjelke: Den siste talaren har anmärkt, att det är en väsendtlig skillnad mellan föreskrifterna för stad oell pä landet rörande auktions hållande. Deri har han lika rätt som det är välbetänkt, att en sådan skilnad förefinnes mellan i och för sig olika grundlörh.-den. Det bör nemi. af en hvar med lätthet inses, att det ligger en omöjlighet uti att på landet inrätta några auktionskammare. Det är således icke derföre, att förhållanderne iiro bättre gestaltade på landet, som en annan form för dessa förrättningars verkställande derstädes iakttages, utan derföre, att det är rent af en omöjlighet att få dessa förhållanden lika väl inrättade på landet som i städerna, då man nemi. icke kunnat införa auktionskammare på landet. Att bevisa detta torde ej tarfva någon vidlyftig motivering. Vid sådant förhållande återstår ingenting annat än att låta saken i detta fall hafva sin gäng på landet. Den som vill hålla auktion, får derom, bäst han gitter, öfverenskomma med någon person; men detta har ock den stora olägenheten, att då man ofta ser personer, som hålla auktioner, komma på obestånd, så förlorar säl jaren, i följd deraf, vid sådana tillfällen dess hos kommissionären innestående fordran. Detta inträffar icke i städerna, der auktionskammare finnas. Icke heller är i allmänhet så mycket bättre pris att förrätta auktioner på landet än i staden, ty dessa auktionshållare på landet äro icke många i hvar ort och taga bra betaldt för sina åtgöranden.
Uti nämnda, till Utskottet remitterade, motioner hafva motionärerne, med hufvudsakligt framhållande af enahanda omständigheter, som uti den nådiga framställningen redan äro anförda, föreslagit, att Rikets Ständer, för uppförande vid Umeå läroverk af ett nytt gymnastikhus, hvilket skulle tillika innehålla ej mindre lärorum för de tvärme lägsta klasserna, än ock behöfliga lokaler för natural—historiska samlingar och den kemiska undervisningen m. m., äfvensom för läroverkstomtens nödiga inhägnad medelst passande staket, måtte bevilja ett statsanslag af 39,100 R:dr, till hvilken summa byggnadsföretaget, enligt upprättadt kostnadsförslag, ansetts stiga. Efter tagen kännedom af de till detta ärende hörande handlingar har Utskottet ej allenast funnit behofvet af den ifrågaställa nybyggnaden synnerligen angeläget, utan ock insett svårigheten för Umeå ringa samhälle att bestrida kostnaden härför, i synnerhet, som staden, i förhållande till sin storlek, redan gjort och ännu får göra betydliga uppoffringar för det ännu ej fullt färdiga läroverkshuset. I afseende åter på storleken af det belopp, med hvilket Staten till det ifrågasatta byggnadsföretaget bör biträda, bar Utskottet, under förutsättning af bifall till punkten 103 härofvan och med hänsigt till den inkomst, som bör kunna af inflytande terminspenningar påräknas, föreställt sig att behofvet i berörda hänseende bör kunna afhjelpas, om en summa af 23,000 R:dr lemnäs såsom lån, hvadan Utskottet hemställer, att, såsom bidrag till uppförande vid Umeå läroverk af en nybyggnad för inrymmande af gymnastiklokal, åtskilliga lärorum och andra för undervisningen nödiga lokaler m. m, Rikets Ständer måtte anvisa ett belopp af 25,000 R:dr, att såsom lån, i mån af behof, från Riksgälds-kontoret utgå, under enahanda vilkor, som blifvit föreslagna för det låne-understöd, som åt staden Halmstad här ofvan blifvit tillstyrkt. 108:o.
Sä vult sist omf örmälda måll kunna förekomma i StatsRåul, sorn med Konungslig magt styr, vare för besluts fattande Lag, som sist sagd är. 3:o Den, sorn vill, alt i andra punkten af det förslag till ändring al Regerings-bormens å\?> §., som ConstitutionsUtskottet i Memorialet N:.o 5j afgifyit, arden: den tillförordnade Styrelsens må bibehållas, röste Ja; dea det ej vill, röste Ne fy 6 Cons ti tutio ris-Utskottets Memorial, Abo 82. vinner Nej, komma i nämnda förslag, i stället för anförda ord, att införas orden: vederbörande Departementschefs. Och förbehåller sig Utskottet alt, när sistnämnda fråga antingen genom Preste Ståndets medgifvande förfallit, eller ock genom votering i Förstärkt Constilutions-Utskott blifvit afgjord, få till Riks-Stånden inkomma med ett efter sakens dåvarande skick lämpadt förslag till den ändring i den föreslagna redactionen af Regerings-Formens /p §., som Borgareoch Bonde-Stånden fordrat. Stockholm den 22 December 1840. Ank. till Exp.-Utsk. elon 27 December, kl. 2 e. m. Memorial till Riksens Ständer, i anledning af erhållen återremiss af ConstitutionsUtskottets Memorial, N:o 59.
Om också en hög tull försvårar utförseln, skalle blotta tillåtelsen till utförsel gifva stöd och sannolikhet åt redan försökta svekfulla och falska uppgifter, att Engelska jernet vore af Svensk rudimateria och beredning, samt Rikets jernhandel såmedelst tillskyndas skada. — Svårligen skulle i alla fall en exporttull kunna bestämmas så hög, att icke Englands mägtiga fabriks-intresse skulle, örn blott utförseln i allmänhet vore medgifveu, kunna kringgå densamma, medelst nedsättning i afgilterne vid införseln eller tiil och med införselsprasmier, hvilka, i förening med en höjd import-tull å det då ej mera oumbärliga Svenska slångjernet, med visshet skulle göra en utförsel af åtminstone de ädlaste af de Svenska lackjerns-sorterne möjlig. De menliga följder, sorn deraf skulle uppstå för den Svenska järnförädlingen, ligga i en klar dag för hvar och en, som tänkt i ämnet, och skulle innebära en så mycket större orättvisa emot de Svenska jerntillverkarne, som de hittills saknat dea för hvarje fabrikant oumbärliga friheten att, efter bästa förmåga, utvidga och bedrifva sin näring. Oin den frihet till export af tackjern, som nu af många äskas, någonsin skulle kunna med rättvisa och gagn för det hela förenas, så skulle det först inträffa, sedan Rikets Ständer och Kongl. Maj:t bifallit det ofvan framställda förslaget till smideshandteringens frigörande, och sedan de för densamma föreslagne öfvergångsperioder tilläudalupit. Först då, sedan den Svenska jernbandteringeri erhållit full och oinskränkt frihet att ernå all den höjd af utveckling, hvaraf den är mägtig, och om tackjernslillverkaren äfven då kunde bevisa, att, oaktadt sålunda mångdubbelt ökad eunsumtion inom Riket, han ändå saknar full afsättning af sin vara, till ett pris, sora ersätter hans nedlagda kostnader, och derutöfver lemnar en skälig vinst, det är först vid ett sådant förhålet/i. till R. St.
Maj:t underställda beslut blifvit, genom derom under den 3 Februari nästlidet år utfärdad kungörelse, i nåder gillade och fastställda, gingo Fullmäktige genast i författning om de flera förberedande åtgärder, hvilka erfordrades för ifrågavarande uya upplånings verkställighet på det sätt Rikets Ständer, uti de till Fullmäktiges iakttagande härvid sammanfattade reglementariska stadganden, föreskrifvit: hvarjemte tidpunkten för upplåningens påbörjande bestämdes till den 1 Juli sagde år; och blefvo af Fullmäktige åtskilliga beslut fattade och närmare föreskrifter meddelade i afseende på de fonderade stals-obligationernas äfvensom dertill hörande ränte-kuponers lydelse, serie-indelning, utgifningssätt och bokföring samt de för dessa obligationer inflytande medels redovisning m. rn.; varande de hufvudsaklignste bland Fullmäktiges i sagde hänseenden, till en början, vidtagna åtgärder anförda i sednast församlade Revisorers berättelse och sålunda redan för Rikets Ständer anmälda; hvadan Fullmäktige anse sig här icke behöfva upprepa hvad Fullmäktige under den tid, Revisorernes granskning omfattat, tillgjort med hänsigt till meranämnde upplånings verkställande samt de fonderade stats-obligationernas utlemnande och å dem upplöparide räntors liqviderande, utan få Fullmäktige hänvisa till hvad åberopade Revisions-berättelse, sid. 68—71, härom innehåller, äfvensom till de särskilda upplysningar rörande någre af Revisorerne omförmälda beslut och tillgöranden, sorn förekomma uti det utlåtande Fullmäktige, i anledning af samma Riksgälds-kontorets Berättelse 1856. 48 berättelse, till Rikets Ständer afgifvit. Bland de, efter Revisorernes sammanvaro, med afseende å ifrågavarande obligationer och -den deremot skeende upplåning, al Fullmäktige vidtagna ytterligare åtgärder och meddelade stadgande!), torde, såsom tillägg till hvad i dessa handlingar finnes uppgifvet, följande här böra omförmälas.
Landberg-, På Hederv. Böndé* Ståridets Ledamöterä Vägnar Jon Jonsson. G. Tunelius* Värd sam Berättelse! Sedan Kongl. i anledning af Högiofh Stats-Utsköttets begäran , lemnat Höglofl. StatsUtskottet del af de Räkningar, sorn blifvit af Vederbörande afgifna,. så väl öfver den Summa af 500,000 Pund Sterling, som år 1812 af Engelska Begeringen till Kongl. Majus disposition öfverlemriades , som» öfver de Subsidie-medel, hvilka, till följe af Tractaterna den 3 Mars och 21 October 1813 tillflutit Riket, så har Höglofl. Stats* Hen 30 Juli. Stals-Utskottet behagat uppdraga undertecknade* ätt dessa Räkningar genomse och granska, samt fried berätelse deröm sedermera till Hdglofl. Stats-Utskottet inkoihma. Denna osS uppdragna Revision hafva vi hu fullbordat, och få deröfver härmedelst afletnfra följande vördsamma .Berättelse: (ingående de är 1812 af Engelska Regeringen ajlemnude 500,000 Pund Sterling. Vi få hätvid anmärka, att denna Summa icke blifvit gifven i följd af någon derom ingången Tractat, utan blifvit af Kongl. StorBrittanniska Regeringen öfvérlemnad till Hans Kongl. Höghet Krön-Prinsens Egen Höga disiposition för Militaire ändamål detta ån Ofver dessa medel, som blifvit ifrån England indragna, dels uti penningar, dels uti effecter, har Herr Stats-Secreteraten och Commendeuren Friherre Wirsén författat Redogörelsen. Denna Redogörelse, under namn af Räkning öfver Krigs-Fonden för år 1812?
Fastighets-Lån förlora r nemligen i Credit, så att dess sedlars värde förminskas>( j förhållande till sedelstockens nya förökning, utan denna förlust drabbar således äfven och hufvudsakligen hvarje Bankens fordringsägare nemi. egar ne af Contant förmögenhet. Desse förlora derföre hvad Låntaga r ne vinna. Denna förlust lxar redan börjat visa sig, genom Coursens uppstegring, såsom följd dels af den redan började Sedel-ulsiäppningen i Discont-väg, och dels af fruktan för hvad sorn skall komma. —* Jag anser således otvifvelaktigt, att det ju är ett slags skänk , att erhålla lån mot ynderlaglig ränta, och efter denna räntas erläggande i 33 $ år slippa att återgälda sjelfva Capilalet, — Allmänna Barnbörds-* huset lär hafva tillkommit genom ett sådant slags skänk af Banken och Nationen. Framlidne Presidenten von Schultzenheim lär nemi. fordom hafva tagit ett Banco-lån till inköp af nämnde hus. Med hyrorna be-: striddes ränte-beUlniugen till Banken; Och när de bestämde åren för räntans utgörande vorp. tilländalupne, hade han huset till skänks, hvilket han ädelmodigt öfverlemngde till denna Barmhertighets-inrättning. Då det således är otvifvelaktigt, att dessa lån äro en ren vinst för låntagaren, anser jag iå många sorn möjligt böra deraf blifva delaktiga, och följaktligen hvar - je person ej böra erhålla mer än högst aooo R:dr. 1} er» 22 November fm. <13? Herr von Heyne: Jagtrop ej,att n/igot beslut om maximi-summan förut blifvit afRid-, derskapet och Adeln fattadt, utan att denna fråga upsköts till det reglementariska, ehuru mycket talades om Bonce-Ståndets behof att låna, tor att inlösa hemman.
Gå dock nu till Joachim Scheel och säg honom, att då, oaktadt han så lofvat och velat, han icke kunnat frälsa mitt lif, så beder jag honom, att han må åt min moder och mina syskon göra hvad godt han kan; äfvensom, om det vore möjligt, att hos hans furstliga nåde utverka uppskof med min död till måndagen. Jag trodde icke det skulle ske ännu, och önskade kunna besörja om min begrafning." I detsamma inkom i fängelset grefve Mauritz Lejonhufvud, för att förebrå hans herredöme, det han skulle hafva beskyllt och förtalat hans broder för förräderi, men sedan hans herredöme hade lyckats gendrifva denna beskyllningen och bevisa sin oskuld häri, sade han till grefve Mauritz: "Efter jag nu ser och förnimmer, att hans furstliga nåde icke vill låta sin vrede falla, utan vill stå på sin högsta rätt, så låter jag mig härmed gerna nöja. Vill ock gerna och välvilligt gå härtill och befalla Gud allsmäktig, som är den högste domaren, denna saken. Han må dömma emellan mig och dem, som mig dömt hafva, eftersom hans gudomliga majestät bäst synes, och låter mig åtnöjas med eder, gode herrars, dom. Så beder jag dock eder, käre Mauritz Stensson, att J villen göra väl och så förhandla hos hans furstliga nåde, att jag måtte blifva förskont till måndagen, på det jag måtte få ställa något till min begrafning, efter jag hittills icke haft så mycket i min förmögenhet, att jag kunnat köpa mig så många bräder, som jag behöfde till kista; förrän jag sent i aftons af hans furstliga nåde fick igen mitt skrin, der några ringa penningar voro uti, med hvilka jag nu litet kan ställa om min begrafning, om det vore möjligt att jag finge tid dertill. Sammaledes beder jag eder, att mästermannen icke må komma vid mina kläder, eller att han, min slägt och mina förvandter till vanära, skulle få löpa omkring i dem. Jag vill eljest gerna förära honom hvad de äro värda." Grefven svarade:
Jag hör nu mången anmärka: » Hvad hon är enfaldig, som fäster sig vid detta; vilja hennes bekanta ej veta af henne, sedan hon valt ett hederligt arbete, så äro de ej heller mycket värda, och det är ingen förlust att mista dem. » Ja, detta låter helt förståndigt, men — de flesta af oss hafva, i högre eller lägre grad, en viss stolthet; det är tungt att se sina forne umgängesvänner gå förbi utan en helsning eller vänlig blick, bittert att veta sig ej hafva förtjent deras ringaktning annat än genom sitt enkla arbete eller handtverk. Låt vara att stoltheten är en smula falsk, ja, få- fäng, de flesta af oss hänga dock fast vid den umgängeskrets man från barndomen tillhört, man må nu stå i adelskalendern, slägtkalendern eller ingen kalender alls. Jag vet t. ex. en flicka, ett par och tjugu år, hurtig, dugtig och företagsam, tillhörande en s. k. fin familj. Hon hade från sin spä- daste barndom vårdats af en förståndig, tänkande mor, men af en något fåfäng far. Modern dog ty värr, innan Betty fylt 18 år. Husets umgänge var stort, och Betty var ej mer än 17 år, då man förlofvade bort henne, än med den ene, än med den andre. Så dog fadern, och nu stod hon ensam, — på faderns sida hade hon nog några slägtingar, men hade aldrig känt sig dragen till dem, — det allmänt som solidt ansedda boet visade sig efter bouppteckningen lemna föga eller intet öfver till dottern. Hon lade nu in ansökningar om plats nälfoi att nummer I veckan under hela qvartalet. För hvarje 6-tal abonne.nter, som samlas, och f ö r hvilka afglften Insändes till Redaktionen af i banker, försäkringsanstalter, gick på kontor, men allt förgäfves. Faderns gamla vänner lofvade nog att » göra något », men det stannade vid löftet. Så en dag var hon inne i en parfymhandel och kom på den idén att uppsätta en dylik affär. Hon gick till en faster, der hon bodde, och meddelade henne sin plan att försöka komma in i en parfymhandel för att göra sig förtrogen med affären.
Dessutom såg jag i spegeln som jag nu hade i handen istället för daggdroppen, att jag såg så rolig ut, att jag hade just lust att skratta åt mig. Jag, som var van att se mig sjelf bara som en liten ånga, jag var nu så bastant och ogenomskinlig som en trädbit. Jag kunde ej annat än skratta. Bäst det var kom en stor, förskräckelig karl, det var en menniska och jag blef helt rädd för honom. Jag hade aldrig sett andra menniskor än några små söta barn, som brukade leka på vår äng, och de hade ljusblå ögon och ljust lockigt hår, och dem skulle jag nog ibland ha haft lust att leka med, men de voro ändå så stora, och sågo mig ej. Men den här mannen var dubbelt större, och svart och ful, och han packade in mig i en låda. Der var fasligt ledsamt. Men sen kom jag i ett glasskåp och der stod jag gerna, ty det gick mycket folk ut och in i rummet der jag stod och alla sågo så vänligt på mig. Men bäst det var, togo de ned mig, lade en stor pappers-salopp omkring mig, och förde mig hit och sade åt frun här, att de hemtade mig åt henne till kökspiga. Ja det var visst syssla för mig“. Hon skrattade och åter blänkte hennes nätta ögon så glada mot spegeln. „Vet ni, här äro deras minsta grytor så stora som våra hus. Det vore ett vackert arbete att lyfta dem för mina små fina fingrar. Men frun hon tog så vänligt mot mig, och ställde mig hit på spiselkransen, och alla tycka om mig och säga att jag är söt och nätt, och på våra danser är jag i en brinnande tur, och dansar ingen med mig, så dansar jag ensam“. „Jaha“, sade den hufvudlösa snibbigt, „det är konst att vara i turen när alla duga åt en. Nej ni skulle sett mitt herrskap, den tiden jag var dame d’honneur hos salig drottningen. Ni skulle sett huru gardeslöjtnanter och dylikt smått folk voro utom sig öfver att de ej vågade bjuda opp mig, eller ens tala till mig. De visste nog, de gunstiga herrarna, att det ej gick an.
Då Riks-Banken bör lika med andra Bank-inrättningar bestämma räntan med afseende å konjunkturen och de öfriga omständigheter, som till räntans höjning eller sänkning kunna föranleda, anser jag det vara i högsta måtto olämpligt att söka, åstadkomma inskränkning i de härutinnan genom Bankoreglementet meddelade föreskrifter, hvilka, enligt min tanke, tvertom fordra en utsträckning, lemnande Banko-Styrelsen friare händer att ordna denna del af förvaltningen efter för handen rådande förhållanden. Herr Handlanden Julius Lindström ville hafva antecknadt, att han varit frånvarande då de beslut fattades, som äro upptagna i §§ 48, 56 och 57 af Revisionsberättelsen. RIKETS HÖGLOFL. STÄNDERS år 1862 församlade REVISORERS BERÄTTELSE OM GRANSKNINGEN AF RIKSGÄLDS-KONTORETS TILLSTÅND OCH FÖRVALTNING. STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L. NORMAN, 1862. Efter fulländad revision af förvaltnings-åtgärderne och räkenskaperna vid Riksgäldskontoret, få undertecknade, i stadgad ordning utsedde och genom Kongl. Kungörelsen den 9 sistlidne Maj sammankallade Revisorer af Stats-, Bankooch Riksgälds-verken, afgifva nedanstående berättelse om hvad som förekommit under denna revision, omfattande, Revisionen* hvad Riksgälds-kontorets förvaltning beträffar, tiden från den 8 Augusti 1861, med omfattning. hvilken dag den under sednaste stats-revision verkställda låsning af Fullmäktiges protokoller slutade, till och med »den 14 Augusti innevarande år, eller den dag, då Fullmäktiges till nu församlade Revisorer afgifna samt vid Revisorernes första sammankomst emottagna berättelse är daterad; och hafva Revisorerne, som äfven emottagit de i revisions-instruktionen föreskrifna berättelser af Riksgälds-kontorets Kommissariat och Ombudsman, tagit kännedom om det hos Kommissariatet förda så kallade protokolls-diarium för tiden från och med Augusti månad sistlidet till och med Juli månad innevarande år. Jemte