Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af enahanda skäl har ock tullen för Lärft, alla slag, äfvensom Damast, i 1863 års taxa utgörande 1 rdr pr skålpund, ansetts böra nedsättas till 50 öre, eller till lika belopp med denjfför damast och dräll af bomull föreslagna, hvarjemnte äfven 157 artikeln Dräll, för följdriktighetens skull i detta hänseende, blifvit från afdelningen för »andra slag» hit uppflyttad. Dels för bibehållande, dels för åvägabringande af likställighet i detta hänseende, hafva äfven Mattväfnad af hampa samt Segeloch Tältduk, med en tull för närvarande, den förra af 18 öre, och den senare af 8 öre pr skålpund, ansetts böra åsättas en afgift lika med den för motsvarande artiklar af bomull, eller af respektive 10 och 6 öre pr skålpund. Då »andra slag» af här ifrågavarande väfnader synts böra tullbehandlas lika med artikeln Lärft, har tullen för desamma, nu bestämd till 65 öre pr skålpund, blifvit föreslagen att nedsättas till 50 öre pr skålpund. Enär tullen för Håroch Tagelväfnader, »andra slag», i 1863 års taxa utgörande 50 öre pr skålpund, genom Traktaten med Frankrike blifvit nedsatt till 25 öre, har den med detta senare belopp äfven här utförts. Af Vaxade eller Lackerade väfnader äro Mattor, för närvarande åsätta en tull af 10 öre pr skålpund, upptagna till ett medelvärde af omkring 63 öre pr skålpund; med anledning hvaraf, och då varans vigt genom de för väfnadens beredning tillsatta ämnena ökas omkring 10 procent, en tullsats af 6 öre för dem ansetts lämplig. A »andra slag» af dessa väfnader uppgår den nuvarande tullen, 25 öre pr skålpund, enligt företedda prisuppgifter till 19 ä 20 procent af varuvärdet.
Ständer måtte anvisa ett årligt belopp af 10,000 R:dr R:mt, att användas till rese-understöd åt en eller flere i kemi kunniga dersoner, hvilka skulle synnerligast till den mindre bemedlade allmänheten lemna undervisning om lämpligaste sättet, huru färgstofter böra beredas, för att icke blott i den enskilda hushållningen blifva användbara, utan ock kunna såsom handelsvara i den allmänna marknaden utbjudas. Då vid de tekniska läroverken undervisning meddelas uti kemi och dess praktiska tillämpning, synes det böra antagas, att erforderlig kunskap i det af niotio - 54 Stats-Utskottets Utlåtande No 93. närén omförmälda hänseende härigenom skall småningom blifva alltmera utbredd bland allmänheten. Något särskildt anslag för detta ändamål anser Utskottet derföre icke vara behöfligt, helst Kongl. Maj:t, derest det skulle pröfvas lämpligt att reseunderstöd beviljas för meddelande af undervisning, rörande färgstofters beredning, torde af de för slöjdernas befrämjande afsedda eller andra å denna Hufvud-titel tillgängliga medel, kunna anvisa det mindre belopp, som kan ifrågakomma att härtill användas; — och får Utskottet således hemställa, att denna motion ej må till någon särskild åtgärd af Rikets Ständer föranleda. Undervisning s-anstalter för Handel och Sjöfart. 43:o) Kongl. Maj:t, som tunnit nödigt, att någon förhöjning borde ega rum i anslagen för de flesta af navigations-skolorna, har i sådant afseende föreslagit, att Rikets
Det är på sådane grunder, som Utskotten anse sig böra på det högsta instämma uti den af Kongl. Maj:t i Dess Nådiga Proposition antydde och af flere motionärer framställde åsigten, att personer, som i häkte inmanas, böra, så vidt möjligt är, uti serskilde rum förvaras, örn icke serskilde omständigheter föranleda, att annorlunda föi hålles. Vid ordnandet af fängelse-anstalterna i sin helhet, bör det visserligen icke förbises, att en ny broltmåls-lagstiftning, efter dertill redan ularbetadt förslag, är alt snart förvänta, emedan dessa anstalter böra lämpas efter de straffbestämmelser, som den nya lagstiftningen kommer att innehålla; men det för handen varande behofvet af skyndsamma åtgärder^ för att hämma brottens tillväxt, medgifver icke, att, under det denna lagstiftning afbidas, omsorgen för fängelsernas förbättring lemnäs å sido, och fn allvarligt ingripande åtgärd i della afseende måste dessutom betragta* 8 Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skol tens Betänkande , N:o 89. såsom en nödvändig förberedelse för möjligheten ali införa elt straffsystem, sorn öfverensslämmer med närvarande lids foi bål landen. Del är vid Länshäktena, som de omförmiilde olägenlielerne af fånevärdens närvarande skick isynnerhet påkalla skyndsam förändring. Dessa häkten äro på en gång st raff-fänge Iser för ringare förbrytelser, sami förvaringsställen för ransaknings-långar, bysalte personer oell dem, hvilka såsom försvarslöse anhållas. Mångfallden af olika ejva Ii (lee ra de fångar är således här störst, och då de ofia ulga till ålskiljda och aflägsna orter, hl i 1 ver det inom häktet bibringade moraliska förderfvet genom dem på det farligast* salt kringspi idL.
Den 4 Maji t j. m. hat få bibehållas, och skattlägga; för egen Vianing , den kanske fattigaste Classen af Innevånare samt underhålla chörståndets vi Ilon Emedlertid är denna beskattning frivillig. Och mari kiinde begagna den till SpitlnhusFondens understöd, på det sätt, att man upphälde ailä sä kallade CommissionsContoir, eller åtminstoile skiljde dem ifrån all befattning med ailä slags Tjenstehjon och i dess ställe under Policens Styrelse och förvaltning upprättade tre TjenstebjönsComoir, étt för sjelfva Staden ocil ett för hvardera Malmen, hvarest alla Husbonde och Matmödrar, samt Tjenstehjon äg; de att sig anmäla emot samma afgifters erläggande. De härföre inflytande medel, hvilka ej blifva ob tydliga, skulle tillfalla SpinnhusFonden. Jgerion» denna Inrättning vunne ock Policeri en närmare kännedom Om Tjenstebjdnens öm byteslynnen och hvad sorn dertill kun; de vara rätta orsaken, samt ägde dt rar anledhihg vara betänkt på utvägar till rättelse. Kanske skulle Ombyteslustenså småningom förgå , här Policén i den vägen kunde ha närmare' inseende på Tjenstehjonen, som troligen mera då, än för det närvarande, lämpäde sig elter Ffusböndernés vilja, för att undgå FoliceCorrection* Och kanske skulle ÖrlofsSedlar, innehållande oförtjent beröm och recomrnendation, mera sparsamt utgifva» samt rent af falska ÖrlofsSedlar blifva mera sällsynte; hvilka sarrimanlagde omständigheter hittills mycket bidragit till Spinnhusets befolkning. Krogarne Den 4 Maji, f. m. Krokarne gifva väl hittills ett icf^e obetydligt bidrag till SpinnhusFondn; men sorn de ock betydligt bidraga till lasternas utbredande , böta de skäligen med en åtminstone fördubblad afgift beläggas.
Då sjelfva naturen af saken förbjuder öfverlåtelsen till Stånden af StatsRåds-Protocollens directa granskning, förstår jag ej, huru man af mina yttranden kan draga den slutföljd, att jag härutinnan skulle önska ett förandradt skick; jag finner alldeles oemotsägligt rigtigt, att ConstitutionsUtskottet ensamt äger tillgång lill StatsRåds-Protocollen; och jag har aldrig velat bestrida nödvändigheten af ConstitutionsUtskottets förutgående hörande; jag har tvärtom alltid yrkat det, som enda utväg för Riksens Ständer, att försitt Opinions-be* slut vinna all möjlig upplysning, men jag påstår alltid, att Utskottet i sådana händelser ej äger någon större magt, änden, att tillkännagifva, hvilken eller hvilka af Rådgifvare, som tillstyrkt en klandrad åtgärd eller icke reserverat sig emot ett för Riket menligt, eller till intrång uti Enskiltes rätt ledande beslut. Då man fann sig föranlåten att uti 1809 års Con» stitution införa den 20 år förut så kraftfullt motsagda Säkerhets-acten, då man fann nödigt, till Konungens välbehag öfverlemna rättigheten att från Embetet skilja Innehafvare af Förtroende-sysslor 5 anser jag så naturligt böra JDen 23 Maji, följa, att det icke varit slumpen, sota, dictera^ 107. §-s 2. Moment, utan att det varit Lagstiftarens fullkomliga afsigt, att lenina Nationens Representanter en laglig rätt att yttra stp opinion om innehafvarne af Folkets Förtroende-sysslor, sorn icke kunna vara andra, än Konungens Statsråd.
Enligt min uppfattning ligger det just i samhällets idé att den ena samhällsmedlemmen skall göra några uppoffringar af sitt eget jag till förmån för det hela, och således kan jag icke finna, om en kategori af medborgare kunna, med en jemförelsevis ringa uppoffring, göra sina öfriga medborgare en tjenst, att den gör något annat än hvad desse, under andra förhållanden, få återgälda; och som det för en jordbrukare är en nödvändighet att hafva en eller (lere hästar, så, om han dermed under vissa vilkor betjenar sina medborgare, är det väl icke något mer att förundra sig öfver, än att den, som har penningar, betalar underhållet för den som inga har, eller att den, som icke har råd att sjelf uppfostra sina barn, får dem uppfostrade på andras bekostnad o. s. v. På detta sätt är sam hället en ömsesidig uppoffring af den ene medborgarens fördel för den andres. Man skulle kunna gifva skjutsbestyret det namn, som flere talare gjort, om rättigheten att betjena sig af de skjutsandes biträde vore ett rnonopolium för någon viss samhällsklass; men det är ingalunda så. I 1734 års lag äro visserligen några få personer uppräknade, hvilka icke få begagna skjuts, såsom tattare och hårdragare die., men för öfrigt är rättigheten lika för alla; och luiru detta skall kunna kallas ett slafveri, kan jag icke fatta. Det är 2:ne omständigheter, som jag anser böra utredas, nemi. om jordbruket alltid haft en sådan skyldighet, samt om några fördelar skulle tillskyndas detsamma genom den före - 362 Den 28 Mart f. m. slagna förändringen. Hvad den första omständigheten beträffar, så vill jag icke vidare inlåta mig i den saken, emedan man redan alltför mycket talat derom. Man tvistar om skjuts-skyldigheten kan kallas en grundskatt eller icke. Jag vill icke söka att definiera hvad man menar med grundskatt, men jag vill blott nämna att, med undantag af den ordinarie räntan, som hvilar på hemmanet, så äro alla öfriga skatter och onera, som blifvit lagda derpå, vida yngre än skjuts-skyldigheten, och att denna sednare tillkommit t. ex. långt förr än hemmantalsräntan.
Betraktar man först den föreslagna förändringen, i afseende å fordringarna för pensionsrätt, så förekommer först, att, åtminstone hvad af utlåt, synes, någon ändring härutinnan icke vid denna riksdag varit föreslagen eller motionerad, och att Utsk. således, enligt mitt sätt att se, har, genom den åtgärd det i sådant fall vidtagit, iklädt sig rättigheten att sjelf både väcka motion utom Ståndet och verkställa utredningen. Dessutom är förändringen af natur, att om den antages, pensionsrummen troligen sällan eller aldrig kunde anlitas, enär Utsk. föreslår, att för pensions erhållande skall erfordras en tjenstetid af 10 år såsom general-befälhafvare, en befattning, som redan nu endast högst få kunna hoppas att vid 5o års ålder få emottaga; och genom Utskcs föreslagna tillgöranden i öfrigt, torde något lättare avancement, inom armeen åtminstone, icke komma att befordras, utan tvertom. Hvad åter angår sättet för pensionernas tillvägabringande, så bör annesen uti Utsk:s förslag endast Buna en fortsättning af det systeme, hvarigenom den ser sig nödsakad att af sina inom hvarje grad ej för högt medgifna löner låta från början af sin tjenstebana göra betydliga afdrag, i hopp att en gång, då krafterna upphört, få tillgodonjuta en pension, hvartill Staten i minsta målto bidragit, men hvilken egentligen är en af hvarje individs egna medel sparad inkomst, hvarigenom Svenska armeen har det företräde framför andra, alt den hufvudsakligen pensionerar sig sjelf. Utsk. sträcker endast sin omsorg något längre, än sorn hittills skett, då det föreslår en af de, enligt 1828—3o årens riksd.beslut, fastställda lönernas fullkomliga indragning och de öfrigas minskning med 600 r:dr b:co å hvardera, utan annat skäl än bildandet af pensioner, hvars erhållande så mycket mindre kan med säkerhet påräknas, som ändring vid hvarje riksdag möjligen kunde äga rum, så framt Konungen dertill gaf sitt nåd. bifall; hvarjemte Utsk. tyckes förgäta, att återstoden af general-befälhafvarnes löner få vidkännas ytterligare afdrag till armeens pensions-cassa.
Den 23 O cl ober Jm. 197 Friherre Ceclerftråm, Jacob: X anledning af hvad Herr von Hohenhausen yttrat, rörande Herr von Hartmansdotffs anförande, anhåller jag att få nämna några ord, sorn äfven torde fä åti följa till Utskottet. Det förefaller mig besynnerligt, att man anser lämpeligt och enligt med andan af Grundlagen, att Fullmägtige uii Banken och RiksgäldsContoiret, under Riksens Ständers närvaro, skola äga att insätta Suppleanten uti Embeten Det förefaller inig ännu besynnerligare, att man det oaktadt anser lämpligt, att Riksens Ständer, om tiden det medgifver, skola välja ny Suppleant, om den ordinarie Suppleant ten inträder uti Just i t iaeÖrn bud sman s~Em betet. Antingen måste Riksens Ständer utöfva sina functioner in allo, eller tillhöra de dem icke; men att Fullmägtige skola fråga Riksens Ständer, om de sjelfve vilja utöfva deras rätt att välja, eller öfverlemna den åt Fullmägtige, det anser jag aldeles opassande. Riksens Ständer skola sjelfve utöfva allt hvad som tillhör dem, och få ej hafva för liten tid. Om nu Riksens Ständer skola välja Justitia»-Ombudsmannens Suppleant, så skulle det vara besynnerligt, om de icke äfvenväl skulle tillsätta JustititeOmbudsmannen; mig förefaller dessa påståenden till den grad obetänkta, att jag ej med visshet kan finna afsigten, om ej uti en vilja, att af Fullmägtige tillskapa en authoritet, som i vissa fall är förmyndare för Riksens Ständer och i denna egenskap i Ständernas ställe tillsätter deras Embetsman.
Skrifvelse N.o i3g. dräfle stadganden i afseende på skeppsegares åliggande att utta*, «•, !• lade Fribref och Turkiska pass, hvilka af E. K M:s och Rikets Corn merce-Collegium utfärdas; och då, i frågan om tiden för Fribrefs giltie het, som för närvarande är bestämd till ett år, så vida fartyg ej ständigt föi bl ifver utrikes, i hvilken händelse Fribrefvet gäller i 3 år Rikets Ständer inhemtat, att, enligt de i Danmark och Preussen gällande Författningar, någon viss lid i desamma icke finnes bestämd för giltigheten af de handlingar, hvarmed dessa länders fartyg styrka deras nationalitet hvar af vill synas, som påbudet om Fribrefs årliga förnyelse, under oförändrade förhållanden med redare och skeppare, skulle i Sverige utan menlig påföljd, kunna upphäfvas, enär i alla fall missbruk, så vidt ske kan, bör kunna förekoramas genom nu gällande, i Kongl. Förordningen den 22 April 1829upptagna ansvars-bestämmelser, samt genom bibehållande af edgång och öfrige formaliteter vid Fribrefs utfärdande; samt det olvif. vela k 11 g t leder till öfverflödig kostnad och besvär för skeppsegare att nödgas utlösa en ny med den äldre till innehållet lika handling, såsom nu sker när Fribref fornyas, utan att förändring i eganderätten eller med skeppare inträffat; — hafva Rikets Ständer, enär hvarje åtgärd till sjöfartens lättande och befordrande är behöflig, skolat hos E. K M frambära den anderd, önskan, att Fribrefs förnyande ej må anses nödigt eller påbjudas, så länge samma egare eller interessenter innehafva fartyg och annan skeppare ej antages. I sammanhang härmed och då åliggandet att i Commerce-Collegiutn uttaga Fribref och Turkiska pass medförer tidsutdräg tför skeppsredare å aflägsna orter; få Rikets Ständer tillika hos E. K.
Betänkanden. if aafördt, helst Potäterne, hvaraF dehnaProvinca äver en så ymnig tillgång, till annat lika lo* namie och mera gagnande bruk skulle kunna användas; samt ändtligen, att han funnit den invändningen, att Kronan genom ett Bränvinsförbud skulle komma att sakna Bränvinsafgiften, ej förtjena afseende, såvida det alltid vore bättre, att densamma ej existerade, än att genom dess fortfarande, Statens välstånd skulle undergräfvas; och som Herr Westin i öfrigt ansett de af enskilta Personer meddelade underrättelser, hvarå Utskottet j sitt afgifna Betänkande grundat sitt omdöme om beskaffenheten af förflutna årets skörd, icke kunna lemna den visshet och tillförlitlighet, som i ett så grannlaga ämne böra sökas, men alla nödiga upplysningar i detta afseende deremot stå att vinna af Herrar Uandshöfdingar, samt Allmänna MagazinsHirectionen, som för rigtigheten af sina uppgifter måste vara ansvarige; så har Herr Westin yrkat återremittering af Utskottets Betänkande, i ändamål af ämnets närmare undersökning samt infordrande af de autentika handlingar, hvaraf förhållandet med årsväxten kunde upplysas; Hafvande Herr Westin slutligen yttrat sig instämma med de Stånds Ledamöter, som påstått Bränvinsbränningens inställande samt i förening härmed föreslagit, att Riksens Höglofl, Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af ett förbud emot all Bränvinstill - 29 Besv. och Kkon. Utsh. Ectankandcn. verkning, till dess Resultatet af nästa skörd hinner blifva kändt. Endast på grund af den uppstegring i priserna på Spannemål, som nu nyligen tillkommit, och ej i följd af någon farhåga för inträffande hungersnöd, har Herr Mitander funnit sig föranlåten, till hemställningen om Bränvinsbränningens inställande 2 å 5 Månader; Och har slutligen Herr Schwan emot Utskottets Betänkande anmärkt, att
Äfven då det började ljusna, ville hon ej lyfta ögonen för att se ut. Det var ej, förrän de voro helt nära Diamante, som Giannita kunde förmå henne att betrakta landskapet. »Se nu ut! Här är Diamante, som skall bli ditt hem,» sade hon. Då hade Micaela Palmeri på höger sida om vägen sett det mäktiga Etna, som skar bort ett stort stycke af himmelen. Alldeles bakom berget steg solen upp, och då solskifvans öfversta kant stack fram öfver bergranden, såg det ut, som om det hvita högfjället börjat brinna och sända ut gnistor och strålar. Men Giannita uppmanade henne att se öfver åt andra sidan. Och på andra sidan såg hon hela den taggiga bergskedjan, som omkretsar Etna såsom en tornprydd mur, stå rodnande röd i soluppgången. Men Giannita pekade åt annat håll. Det var icke detta hon skulle se, icke detta. Då sänkte hon sina ögon och såg ned i en svart däld. Där glänste marken som sammet, och den hvita Simeto skummade fram nere i daldjupet. Men ännu vände hon ej sina ögon åt rätt håll. Då ändtligen såg hon det branta Monte Chiaro, som reste sig ur den svarta, sammetsklädda dalen, lysande rödt af morgonljus och omgifvet af palmkronor, hvilka skyddade det såsom solskärmar. Och på dess topp hade hon sett en stad, tornprydd och muromgifven, och med alla fönster och väderflöjlar blixtrande af ljus. Vid denna syn hade hon gripit Giannitas arm och frågat henne om detta var en verklig stad och om människor bodde där. Hon trodde, att detta var en af himmelens städer, och att den skulle komma att försvinna som en drömsyn. Hon var viss om att ingen människa ännu vandrat fram på vägen, som från dalväggen kastade sig på starka bågar öfver till Monte Chiaro och gick i sicksack uppför berget och försvann inom den mörka stadsporten. Men då hon kom Diamante närmare och såg, att den var jordisk och verklig, stego henne tårarna upp i ögonen. Det rörde henne, att jorden ännu för henne ägde kvar all sin skönhet.
Sker det utan uppdrag, vare den, som försäkringen afsluter, skyldig att denna omständighet för försäkringsgifvaren tillkännagifva. Underlåter han det; då är, ehvad den, för hvars räkning försäkringen sluten är, densamma godkänner eller icke, försäkringen ogiltig och försäkringsgifvaren lika val berättigad att premien behålla. 47 § 191 Det försäkrade föremålets falla värde är dess försäkringsvärde; den summa, hvartill det blifvit försäkradt, är försäkringssumman. Ofverstiger försäkringssumman försäkringsvärdet, är försäkringen af öfverskottet utan laglig giltighet. Understiger försäkringssumman försäkringsvärdet, då betalar, vid skedd skada, försäkringsgifvaren endast så stor del af skada och kostnader, som svarar emot försäkringssu-mmans förhållande till försäkringsvärdet. § 192. Har samma föremål blifvit, i god tro, för samma fara samtidigt försäkradt till belopp, hvilka sammanräknade öfverstiga försäkringsvärdet; då svara samtlige försäkringsgifvare endast för försäkringsvärdet och hvardera i det förhållande, som den af honom tecknade försäkringssumma står till samtliga försäkringssummornas belopp. Försäkringar, innehållna i en och samma police eller afslutna fi en och samma dag, anses såsom samtidiga. § 193. Ar ett och samma föremål genom flera, icke samtidiga, försäkringar försäkradt för samma fara och för samma tid; då gäller en sednare försäkring endast för så stor de! af försäkringsvärdet, som icke genom en tidigare försäkring blifvit betäckt. En sednare försäkring gäller dock, 1. om, vid dess ingående, försäkringstagaren förbundit sig att till försäkringsgif varen afstå sina, till följd af en tidigare försäkring, tillkommande rättigheter; 2. om, vid dess ingående, försäkringstagaren förbehållit sig att göra försäkringen gällande, såvida han ej blifver betäckt genom den äldre försäkringen, till följd vare sig af dess ogiltighet eller af försäkringsgifvarens obestånd; 5. om den tidigare försäkringen är tagen för annans räkning utan uppdrag, den sednare deremot af försäkringstagaren sjelf, såvida denne, vid den sednare försäkringens ingående, antingen varit om den tidigare försäkringen okunnig eller förklarat sig vilja från densamma afstå. § 195.
Huru lifligt denna upptäckt än interesserade mig, huru stor vigt och betydelse den än hade, kunde jag likväl icke undgå att iakttaga effekten af den tafla, som stod framför mig, och de olika och karakteristiska uttrycken i alla dessa fysionomier, som det flämtande ljusskenet och det sista sparsamma dagsljuset upplyste. Bland alla dessa häpna och nyfikna blickar, alla dessa framlutande och orörliga gestalter framstod den gamle squire Emanuel, i sin hvita bomullsnattmössa under en toppig besynnerlig jägarehatt och insvept i en lång kamlottskappa, med sitt skrynkliga och kantiga ansigte, sina uppdragna näsvinklar, af förvåning halföppna mun och slappa, hängande tunga, sannerligen icke mycket fördelaktigare än hans döde frände, som, nedlagd på golfvet framför honom, knappt syntes mindre hemsk och spöklik. Det var då sannt, vår första efterforskning hade lyckats. Den hemlighet, som hvilat öfver Mertons död, var då upptäckt, och nyheten om denna upptäckt spred sig hastigt kring godset Wehler hade stängt och förseglat den gamla paviljongen, vi hade tagit afsked af squire Emanuel, som troligen ämnat säga någonting, då vi reste, men som, af häpnad och sinnesrörelse ännu mera långsam än vanligt, aldrig hann mera, medan vi voro qvar, än öppna och tillsluta sin mun med en flera gånger förnyad högtidlig och inledande hostning, hvilkens utveckling till ord vi icke kunde invänta. Under hela hemvägen var mr Wehler oändligen upprymd och munter. Denna lyckliga början af våra forskningar syntes honom så tillfredsställande, att han derpå bygde de mest sangviniska förhoppningar. Äfven jag borde naturligtvis känna mig belåten, men minnet af denna halfförtärda kropp och hela den obehagliga scen jag nyss bevittnat gjorde mig nedstämd och vemodig. Jag kunde icke hindra min inbillning att återgå till det mörka förflutna, att söka föreställa mig alla dessa längesedan döda varelsers känslor och tankar och att grubbla öfver det sällsamma och gåtfulla i mörderskans själ. Lättheten att sätta sig in i andras förhållanden, att lida af andras sorger och pinas af andras plågor är en fördömdt obehaglig egenskap.
B:co skola, för flera år tillbaka, finnas oredoviste utaf de medel, sorn, till Spannemåls-upphandling uti Wermland, blifvit af Kongl. Allmänna Magarins-Directionen anslagne, samt att Infordrade förklaringar ej kunnat erhållas öfver de af Kongl. Directionens Revisions-Contoir gjorde anmärkningar vid Carlstads Bänterioch MagazinsRäkenskaper, oaktadt flere och ökade vitén, för Z^nderdåniga Skrifvelser. 6*3 uragtlåten förklarings-skyldighet, blifvit af Kongl. D irectionen utsatte i Skrifvelser till E. K. M:ts Befallningshafvande öfver Wermlands Län; Hvarförutan Riksens Ständers Revisorer, såsom olämpligt, anmärkt, att upphandlings-medlen blifvit åt Lands-Secreterarens enskilda vård anförtrodde, da desamma, enligt Revisorernes tanka, bordt under Lands.Contoirets controll och dervid föreskrifven säkerhet uti Länets Ränteri inlemnas och redovisas. Riksens