Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frågan kom skarpt. Selma stod och såg ut med liknöjd min. »Just det, att du då haft rättighet öfver mig, skulle förderfvat alltihop», sade hon lugnt. »Du är en despot, men det du alltid tyckt om hos mig har varit att jag vågat ställa mig upp mot dig. Hade jag varit i dina händer och måst böja mig, skulle också det varit förbi.» »Såå, du tror endast på det fria äktenskapet?» sade han dröjande och bet på sina naglar. »Nej», sade hon hastigt, »icke i den bemärkelse man tager ordet. Jag kan icke betrakta äktenskapet annorlunda än som till sin grund oupplösligt. Det skall vara en förening af fria sjelfständiga individer och åsyfta deras inbördes samarbete och utveckling, icke för en tid blott, utan för hela lifvet. Alla uppställa icke så höga fordringar, och de flesta måste nöja sig med så oändligt mycket mindre; qvinnan blir endast ett temligen öfverflödigt supplement till mannen, ett supplement, som i allmänhet icke heller är någonting i och för sig sjelf. Den ene har som personlighet icke behof af den andre; man går hvar sin väg, arbetar på hvar sitt område, utan att bekymra sig om hvarandras sträfvan för annat än resultatet. Barnen och ekonomien, se der de enda verkliga banden; vigseln och allt det der är ju endast någonting rent yttre, ett offentligt erkännande åt det som borde finnas, men som vanligtvis saknas ... Ja, du skrattar naturligtvis åt mig, men hvad gör det! Det är så roligt att ha någon att tala med.» Hon vände sig om och såg på honom. Han satt nedlutad, med armbågarne på sina knän och blicken fäst på mattan. »Fortsätt», sade han, »det är intressant att en gång höra en qvinna fördomsfritt yttra sig om detta. De äro i allmänhet så rädda för att röra vid sådana saker, som för att taga i ett glödgadt jern. Hvad var det mer du ville säga? Hon gick bort och satte sig på en stol ett stycke ifrån honom. »Jo du. Nu fins det en och annan qvinlig individ, allt för kraftigt tilltagen för att kunna utgöra ett dylikt supplement åt hvilken man som helst, hvilket deremot de allra flesta kunna. Ja det anses ju på vissa håll rent af att det bör så vara.
— N:o 19. i anledning af väckt motion om medgifvande af rättighet för församling i regall pastorat att till komministratur kalla fjerde prof-predikant: B. VII. 350; VIII. 8. A. 8- — N:o 20- i anledning af väckta motioner om utfärdande af ett allmänt vites förbud till egors fredande mot åverkan ooh annat intrång: B. VII. 350; VIII. 8. A. 8; U. XI. 116, 251, A. 251. — N:o 21. i anledning af väckt motion om meddelande af föreskrift rörande sättet för vissa så kallade Sockenoch PastoratsAdjunkters tillsättande, deras rättigheter m. m.: B. VII. 350: VIII. 8, A. 8. -— N:o 22. i anledning af väckt motion om ett tillägg till 4:de kapitlet lista g:n ellet»- 25:te kapitlet Utte §:n Byggninga-Balken tued föreskrift angående skyldighet att underhålla väg, sorn leder till afsides belägen kyrka: B. VII. 350; VIII. 8, A. 8- 3l:o 23. i anledning af väckta motioner om ändring i åtskilliga dels* af gällande Lego-Stadga, och er» införande af så. kallade - 137 tjenstelijons-böcker, i stöllet för nu Hruklijrn oi löfsl-sc<llar: 15. VII. 171, 226, 360, A. 361, 373, 374; K. IX. lil. Lag;- saint Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Meniorialer, Betänkaiulen och Utlåtanden: N:o 24. i anledning af väckta motioner om utfärdande af liv SjöLag: B. N:o 25. i anledning af väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter rörande vilkoren för afsöndring af jord och andra lägenher å landet: B.
December 1825 angående ordinarie rotering förklarats åsyfta endast en förberedande undersökning om hittills oroterade hemman, som kunna vara ständig rotering underkastade efter Kongl. Majits och Rikets Ständers förutgående be - Den 8 Maji. *9 slut, all vidare åtgärd i verkställighetsväg dermed må upphöra, och såsom en följd deraf, inga fatalier mot RoteringsCommissionens tillämpning af nämnde Kongl. Bref ligga i vägen. Grefve Posse s Arvid: Jag är skyldig upplysa, att misskrifning ägt rum i Utlåtandet, emedan der står Orden: Extra Rotering i stället för Ny Ordinarie Rotering. Utlåtandet innefattar således icke svar på den gjorde Motionen, hvarföre jag anhåller om det sammas återremitterande. Grefve Horn_, Claes Fredrik: Ehuru vidsträkt än misskrifningen kan vara, hafva dock Utskotten illa behandlat hela denna sak. Om också en missskrifning, såsom Grefve Posse yttrat, ägt rum, och der i stället borde stå Ord. Rotering äro i alla fall de af Högsta Magten tagne åtgärder icke grundade på Rikets Ständers beslut, hvaraf ovilkorligen borde följt en anmärkning till ConstitutionsUttkottet, emedan ett verkligt våld mot äganderätten är begångit. På desse skäl tror jag snarare, att ingen misskrifning ägt rum. Jag kan icke instämma med Grefve Frölich, uti afgifvandet af en underdånig skrifvelse lill Kgl. Maj:t, såsom han föreslagit. Den Ord. Rotering, som nu skedt, var i högsta grad vådlig för Allmänheten, i anseende till dess 2 20 Den 8 Maji. inflytande på Hemmansvärdena. Den liar varit en svär tunga, och huru billig Friherre af Nordin ansett den, har den dock skadat, emedan följderna af ett sådant förfarande alltid blir, att Egendomsägaren icke vet hvad han köpt.
Då Utskotten yttra, att de inhemska Näringarnes skyddande genom Tull är bevisadt vara starkare och ändamåisenligare, än införselförbudet; då skärpta Tullförfattningar blifvit föreslagne, är denna satts aldeles stridande emot erfarenheten, som bevisat, ooh hvilket äfven allt Bil. lill Bevilln. och Oec.-Vtsl. Till. N:o il\. 7 mer sk-all af allmänheten blifva insedt, att Tullförsnillning är svårare att förekomma än Lurendrägeri. Jag behöfver härvid blott åberopa Kongl. Commerce-Collegii yttrande häröfver, hvilken autoritet utan tvifvel förstår att bedöma den förevarande frågan lika väl som Högloflige Utskotten. Utskotten förklara vidare, att, under Prohibitiv-Systemets långa till varö, våra inhemska Näringar icke vunnit en med utländsk industri motsvarande tillväxt. Jag tror likväl, att grundad anledning till klagomål i denna del icke linnes, och att den deröfver hörda klagan ofta liar helt andra afsigter till grund, än den inhemska Industriens förkofran. Det är ganska säkert, att våra Fabriker, i mon af deras längre eller kortare till varö, kunna tillverka fullt ut nog goda varor för vårt behof, om vi mindre gjorde afseende på att likna Utlänningen, men deremot mera sökte att rätta våra behof efter de i allmänhet inskränktare tillgångarne. Det som emedlertid ligger industriens uppkomst mest i vägen inom vårt land, är utom tvifvel det vacklande System densamma är underkastad, enär befaras kan, att vid hvarje ny .Riksdag föreslås vidtagandet a£ sådana åtgärder, hvilka, i verket satta, motarbeta dess tillväxt och förkofran, men deremot bereda dess undergång. Man har, under de senare åren, hört och läst åtskilligt derom, huru vår Jerntillverkning uti sjelfva sättet skall vara vida efter det utländska, hvaraf skall följa, att vår goda malm icke blifver sa bearbetad och 8 Bevilln. och Oec.-Utsh. Bet. N:o o5. betald, som ilen borde och kunde vara, hvilket länder till en stor skada för Riket.
Regeringen ämnade ånyo upptaga detsamma oförändradt, i hvilket fall allt motstånd skulle vara fruktlöst, och man således kunde taga den oundvikliga olyckan lika gerna i dag, som i morgon. Detta vågar jag ännu betvifla och hoppas, att så icke skall ske. Jag kan icke begära, att de skäl jag nu framställt skulle utöfva något inflytande på Justitie-Stats-Ministern, emedan jag antager, att han anser alla dem, som äro emot förslaget, så förblindade, att de icke äro värda att höras; deremot synes man kunna utan förmätenhet hoppas, att han skall låna ett villigt öra åt dem, som förklarat sig rösta för förslaget, men dock mot detsamma framställt betänkligheter af sådan djup betydelse, som t. ex. de af Gr. af Ugglas anförde. Anmärkningar, som väl torde förtjena afseende, hafva icke blott inom R. o. Ad. blifvit framställde. Afven inom Rorgare-Ståndet hafva åtskiliige ledamöter yttrat sig i samma syftning. Man kallar H. Exc. Justitie-Stats-Ministern landets populäraste man, och han är det; om han begagnar denna popularitet för att skaffa gehör åt sådana modifikationer i detta förslag, som han kan finna rättvisa och billighet fordra, misströstar jag ingalunda om framgången, och mäste således fortfarande i ett uppskof se en väsendtlig fördel. I fråga om de befarade följderna af ett afslag, har man visserligen icke ännu hotat våra personer, men man har talat om den oro, den spänning och de olycksbringande strider ett afslag skulle medföra. För allt detta kan jag med rent samvete frånsäga mig ansvaret, och ber att i en bild få framställa min uppfattning af ställningen. I ett hus bodde fyra familjer i hvar sin lägenhet; de lefde i fred och endrägt och alla kommo de väl öfverens. De två familjerne växte till, blefvo trångbodde och begärde större utrymme. De båda andra sade icke nej härtill, utan ansågo sig endast berättigade att öfverenskomma om vilkoren. Men huset hade en vice värd, och medan underhandlingarne pågingo, satte han eld på huset.
När jag framställde desamma, trodde jag i sanning icke, mine Hrr, att en så vidlyftig discussion skulle upstå och riktas emot sjelfva det ursprungliga 30 Den 1 December. förslaget, men när så är förhållandet, anser jag det vara min pligt att bemöta de inkast, som deremot blifvit gjorda, äfven om jag dervid nödgas vara något vidlyftig. Under de sistförflutna 70 åren har vår östra granne inkräktat icke mindre än 34,000 qvadratmil och med sig införlifvat icke mindre än 25 milhr själar. Dess politik har varit, och tyckes ännu vara, en ihärdigt fullföljd eröfringspolitik, hvilken nu sednast röjt sin tillvaro genom ockupationen af Donau-Furstendömena. Då man således ser, att Ryssland fortfarande rufvar på landvinningar, måste det äfven, enl. min öfvertygelse, vara en skyldighet för de Stater, hvars länder ligga Ryssland närmast, att motsätta sig och söka stäfja detta eröfringsbegär. En af dessa Stater är Skandinavien, och ehuru, till vår lycka, Englands intresse är så förenadt med vårt, att Ryssland icke kan, med hopp om framgång, tänka pä att företaga ett eröfringskrig emot oss, då England är i tillfälle att, med sin väldiga sjömakt, genast skynda till vårt bistånd, kan det likväl inträffa, att sistnämnde land är förhindradt att lemna oss all den hjelp, vi behöfva. Det är icke otänkbart, mine Hrr, att största delen af Englands flotta kan blifva sysselsatt på andra håll. Det är icke så alldeles gifvet, att det nuvarande förbundet emellan Frankrike och England ej kan uplösas. Dessa länders Statsförfattningar äro för det närvarande högst olika, enär det ena landet styres af en enväldig monark, det andra åter är fritt, under en konstitutionel styrelse, och under sådana förhållanden, många andra att förtiga, kan förbundets varaktighet blifva vanskligt. Utbryter fiendtlighet emellan dem, måste Sverige vara betänkt uppå att till största delen sjeift afvärja det våld, som slugt afvaktat ett sådant tillfälle och då först med kraft kommer att resa sig emot oss. Då upstår frågan om lämpligaste sättet för vårt försvar.
600,000 r:dr skulle fästas det vilkor, ”att de å äldre anslagen reserverade medel, hvilkas begagnande till fortsättning af redan påbörjade fängelsebyggnader, ulan hinder af den vid 1840—1841 årens riksd. stadgande fördelning emellan läns-, stadsoch häradsfängelser, Rikets nu församlade Ständer borde, i den mån dessa medel blifvit lill andra än vid ofvannämnde riksd. bestämda ändamål använda, af nu anvisade belopp varda godtgjorde, så att den ursprungliga fördelningen blefve bestående”, Vi hafva sett att ett af RiksStm, nemi. det Hederv. BondeSt., har dervid fästat så stor vigt, att det ansett att hela det anslag, som nu beviljas, borde utgå lill häradsfängelserna. Såvida man vill målet, så mäste man också vilja medlen, och medlen att vinna det mål, som här sökes, nemi. att få våra fängelser i ett bättre skick, är att ingå på det vilkor, hvarförutan BondeSt, icke vill bifalla anslaget. BorgareSt. hade derjemte vid den första behandlingen af denna fråga bifallit Utsk:s betänk., och derigenom är äfven BorgareSt:s åsigt känd. Vi vela äfven att af de vid 1840 —41 årens riksdag anslagne medel för stadsoch häradsfängelser återstod vid detta årets början 130,000 r:dr för det förra och icke fullt 100,000 r:dr för det sednare ändamålet. Jag skulle således tro, att det icke vore klokt af R. o. Ad. att frångå den fördelning af detta anslag, som vid 1840 års riksd. blifvit gjord. Efter de planer, som blifvit uppgjorda, kommer i alla fall såsom jag tror, ganska riktigt, intill nästa riksdag endast länsfängelser att byggas, och således de lill stadsoch häradsfängelser anslag - Den 22 Maj, 91 na medel att reserveras. Mig synes således bäst, att man låter de gamla bestämmelserna qvarstå, derigenom att man bifaller StatsUtskrs förslag i ämnet.
Man korn genom ett sådant bibehållande af de gamla benämnirigarne Södra banan (Malmö-Nässjö-Jönköping-Falköpings-sträckningen) och Ostra banan (Nässjö-Mjölby-Norrköping-Cathrineholms-sträckningen) i nödvändighet att först yttra sig om södra banans lämpligaste läge, med afseende på dess förening med vestra stambanan, i stället för att i främsta rummet undersöka lämpligaste sträckningen af en stambana mellan Malmö och Cathrineholm. Följden häraf blef naturligen den, att, sedan man, för att icke låta södra stambanan alltför mycket aflägsnas från Jönköping, bestämt Nässjö såsom den nordostligaste punkten, för denna bana, man sedermera, vid bestämmandet af Östgöta-banans rigtning, måste utgå från Nässjö och låta denna bana, i strid med de förut antagna principerna, löpa, parallelt med Wettern på ett afstånd från denna stora segelbara sjö af endast 2 å 3 mil. Kommittéen, som visserligen synes insett den stora inkonseqvensen i sitt förfaringssätt härutinnan, har i sitt betänkande sökt gifva skäl för denna behandling af den vigtiga frågan. Det heter nemligen uti betänkandet: ”Om kommittéen, trots betydliga lokalhinder, försökt att utstaka linien från ”Linköping, öster om sjön Sommen, för att såmedelst gifva östra stambanan ett mera "centralt läge genom det 12 mil breda landet emellan Östersjön och Wettern, så ”hade sedermera dels en omväg, för att träffa södra stambanan, ej kunnat undvi”kas, dels det utmärkt folkrika och bördiga slättland, som banan nu genomskär ”och berör emellan Linköping och Mjölby, blifvit till skada för rörelsen aflägsnadt ”från jernvägen.” Det synes således häraf, att egentliga skälet hvarför Östgöta-banan skulle komma att anläggas utefter Wettern, varit det, att södra stambanans nordostligaste punkt icke blifvit förflyttad mera östligt, så att banan ifrån Malmö till Linköping blefve i möjligaste mån förkortad. Då likväl kommittéen icke kunnat eller velat framkomma med ett sådant skäl, har kommittéen, såsom nyss är närnndt, sökt göra troligt, att på östra sidan om sjön Sommen skulle förefinnas så betydliga lokalhinder, att all tanke på stambanans framdragande i denna rigtning borde öfvergifvas.
Propos. till bifall å det af Hr Skogman framställda förslag blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Frih. o. Ordfiden förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Sedermera förekom och lades till handlingarna Utskis yttrande angide de öfriga af BorgareSt. återremitterade men af de öfriga RiksStånden bifallna punkterna. Föredrogs och bifölls BankoUtsk:s d. 28 sisth Okt. på bordet lagda Mern. N:o 53, i fråga om öfverlåtande till Tumba pappersbruk af det till komministers-boställe i Botkyrka och Salems församlingar nu anslagna hemman Nedra Tumba eller Tumba N:o 2. Föredrogos KonstUtsk:s nedanniimnde d. 4 dennes e. m. på bordet lagda Mern.: N:o 48, i anledn. af RiksStåndens beslut rörande det af Konst.- Utsk. uti Mern. N:o 34 framställda förslag till ändring uti 17:de och 22:dra §§ Reg:sF:n, ang:de antalet af Högsta Domstolens ledamöter; och Nio 49, i anledn. af RiksStåndens beslut rörande det af Konst.- Utsk. uti Mern. N:o 35 föreslagna tillägg vid lista § 9:de mom. TrvckfrihetsFörordmn, ang:de förbud mot eftertryck af utländsk skrift; R. o. Ad. fann dessa Mern. ej föranleda till annan åtgärd, än att läggas till handlingarna. Föredrogs Konst.Utskis d. 4 dennes e. m. på bordet lagda Mern. N:o 50, i anledn. af RiksStåndens beslut rörande det af Konst.- Utsk. uti Mern. N:o 37 föreslagna tillägg uti lista § 4:de mom. TrvckfrihetsFörordmn, angide borgens ställande af dagblads och periodiska skrifters utgifvare. Hr Carleson, Edv. Henr.:
Nid» derffnpcts och Adelns Remiss, angäcndc föreslagit un» dcrstöd af Statens medel till widmagthällande al Mamsell Uicdsrg^ ä dess egendom Tholarp wid Halmstad ar-> lagde Fabriques-inrättningar, klef Stats'Uistottcts yttrande af Bonde-Standet lill alia delar bifallit. Hwar« om de öfriga Re pcctive Ständen genom Protocolls-Utdrag wördsamt och -vänligen skulle underrättas, llt suyi». klx ttrotscnlln 8. L. rrsgärckii. Utdrag af Protocollct, HZllct hos Bonde-Ständct den 24 Fcbruarii 1810- S. D. Dä till flutcligt afgörande uptogs StatsUtftottcls utlätcynde as den L i denne mänad, öfwer de anmärkningar, hwilka bliswit gjorda wid Bilagan Lit. tt. lill Utstottets Betänkande om Stats-Rcglcringen, innefattande Longl. Hof-och Stall-Statcrnc, samt i sammanhang dermed blifwit uppläst det Protoeolls-Utdrag af den §Z dennes, som innefattar Wällofl. Vorgare-Ständcts i ämnet tagne beslut, sa biföll Bonde-Standet, pä lika sätt som Wällofl. Borgare-Ständet sig ntlätit, Stats-Ukstottdts Betänkande: eller att, beträffande Hennes Konal. Majck ^nke,Drottningens Stat, enligt Utstottets förra hemställan, de ät Hennes Mösits Lswcrste Marskalk och ^fnesr-. De» 17 April. 837 Afwcrkammarherre anflagnc Löner ma afdragas och serskilt anordnas, samt rörande Hennes Kongl. Höghet Prinsessan 80lU-lvV Stat, d>t sednare af de i Utstoltets Betänkande upptagne Alternativcr, dwarigenom de HcnncS Kongl. Höghet i ersättning för forlorade inkomster af Stiftet Lueolinburg tillagd?
De verk, hvilka i sådant skick aflemnats, hafva ofta, i saknad af upplysande plancher, icke kunnat begagnas och derigenom förlorat allt värde, och då dessutom plancherna i allmänhet icke varit i bokhandeln tillgängliga utan i förening med texten, hafva bibliotheken icke kunnat komplettera verken genom inköp af plancherna särskildt, utan nödgats förskaffa sig verken i sin helhet, hvarigenom den besparing för det allmänna, som med ifrågavarande stadgande åsyftats, blifvit förfelad. Anledningen, hvarföre omförmälda undantag i afseende å kostsammare plancher i Tryckfrihets-förordningen influtit, har otvifvelaktigt varit betänklighet hos lagstiftaren att ålägga författare eller förläggare skyldigheten att utan ersättning i Hera exemplar aflemna så kostsamma plancher, som då vanligast förekommo, nemligen de i koppar graverade. Detta skäl har likväl sedermera till stor del förlorat sin giltighet, enär numera de plancher, som bifogas tryckta arbeten, oftast äro åstadkomna genom stentryck och således i allmänhet vida billigare än de förra. Utskottet har derföre trott undantaget nu kunna, utan att åliggandet derigenom blefve alltför betungande för förläggarne, upphäfvas, helst om på samma gång antalet af fri-exemplaren förminskades. Äfven har Utskottet, då Tryckfrihets-förordningen icke innehåller någon föreskrift rörande fri-exemplarens beskaffenhet, och det visat sig, att åtskillige Boktryckare deraf tagit sig anledning att aflemna så beskaffade exemplar, att de icke varit för offentliga bibliothek lämpliga, ansett stadgande om dessa exemplars fullständighet och felfrihet böra i nu ifrågavarande moment inflyta.
Utskottet anser, ätt bekännelse, då den är gjord i s:ne ojäfvige vittnens närvaro, må enär den af andre bindande omständigheter tillika styrkes, och den. tilltalande ej med halft skäl förmår vita( att bekännelsen genom hot eller trug blifvit honom aftvungen, anses lika gällan. de, sorn om den inför Domstol skedt och så» IngUtskotttts Betänkande». y8j Jedes ej' sedermera kunna återkallas; och tillstyrker Utskottet alltså, att stadganda härom må genom allmän författning titfärdas, Hvad ytterligare angår Herr Gyllen* beims förslag, att ingen må häktas innan ransakning och Dom föregått, utan för an* dre resan stöld med flere uppgifna förbry* feiser, så finner Utskottet något särskildt stadgande i denna del , sä mycket mindra erforderligt, som nu gällande Lag och För-i fattningar tydligt utmärka när häktande hör ega rum, och efter Utskottets omdöme, ett nödvändigt och billigt afseende blifvit å ena sidan på allmänna säkerhetens tryggande emot våldsverkaren, och å den an* dra på medborgarens säkerhet till person» lig frihet, för hvars olagliga beröfvande strängt ansvar är vordet stadgadt; afven sorn Ut» skottet ej anser lämpligt, att genom Uag föreskrifva, att den sorn begått sold, efter viss tid och visad förbättring skall åter inträda i alla medborgerliga rättigheter, enär det ensamt beror af honom sjelf, att genom förbättrad vandel och redlighet i handlingssättet återvinna medborgares förtroende och god fräjd, sorn hans brottsliga förhållande fierofvat honom, och hvilka fördelar icke genom lagbud kunna tilldelas.
Nio i35, deruti Utskottet af anförde skäl tillstyrkt Rikets Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet begära, att behörigt Ombud må varda förordnadt, för att i laga ordning utföra den talan om Kungsgården Halltorps återvinnande lill Kronan, samt de ersättnings-anspråk i öfrigt, hvartill anledning kunde förefmnas, har, enligt Utskottet tillhan dakomne protocollsutdrag, blifvit af Borgareoch Bonde-Stånden bifallet, af Ridderskapet och Adeln afslaget samt af Preste-Ståndet till vidare handläggning återremitteradt; varande, till grund för återremissen, inom sistnämnde Piiks-Stånd anmärkt: att, då, enligt hvad Utskottets Utlåtande antydde, besittningsrätten lill Kungsgården Halltorp redan år 1827 bordt åter hemfalla till Kronan, men vederbörande auctoriteter, åt hvilka inseendet å Stats-Verkets fasta egendomar är uppdraget, hittills uragtlåtit att i förevarande afseende bevaka Kronans rätt och bästa, dessa auctoriteter följagtligen åsidosatt en dem åliggande tjenstepligt, samt att, i händelse åter Kronofogden Eneman verkligen varit behörig att utföra det af honom 12 Stats-Utskottets Utlåtande, N\o 267. hos Härads-Räften väckta påstående om Kungsgårdens återgående till Kronan, Härads-Rätien, som vägrat alt berörde påstående till pröfning upptaga, måste anses hafva i detta fall olagligen förfarit; hvadan och då således antingen en försummelse vid bevakandet af det allmännas fördel å förstbemälde auetoriteters sida egt rum, eller Domstolens ifrågavarande beslut icke varit med lag öfverensstämmande, det blifvit yrkadt, att Rikets Ständers Justiiiae-Ombudsmans biträde borde till sakens lagliga hedrande anlitas.