Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber den värde talaren bemärka, att sä stod frågan vid förra riksdagen, men icke vid den nuvarrde. Nu mäste vi betrakta saken, sådan den kommit från K. M. och från StalsUtsk. J^rån K. M. har frågan framkommit på det sätt, att en af de tillhörande delarne, nemi. frågan om skatte-förenklingen, blifvit isolerad från de begge andra, och sålunda kommit att lösryckas från sammanhanget med dessa. I denna form har också StalsUtsk. besvarat den K. Proposm, och saken kan derföre icke betraktas annorlunda än så, att man ansett de öfriga båda delarne af frågan de facto afgjorda. Häraf följer, att om den del af frågan, som innefattas under Lit. C, får bringas i verkställighet, så innebär detta obestridligen en skatteförrainskning. Hvarföre nu försöka att rubba ett sådant beslut? Gr. Ugglas har vidare sagt, att det skulle aldrig falla någon in, att anse detta vara ett ämne lill split mellan de olika Stånden, sä framt icke frågan på det sättet framhålles, som jag gjort. Jag ber Gr:n icke låta dåra sig af den föreställning, att de andra Stån dens ledamöter skulle sakna förmåga att sjelfva kunna bedöma frågan, utan alt dervid behöfva ledas genom Hr Gr:ns, mina, eller någon annan talares yttranden. Om man för öfrigt anser en fråga vara afgjord vid en riksdag, lill förmån för jordbrukarne eller andra samhällsklasser, men vid en följande söker uprifva ett sådant beslut, så lärer väl hvar och en kunna inse, att deruti ligger en oförlvdbar afsigt alt återtaga den förmän, sorn man en gång be viljat. Om nu två Stånd vilja bifalla denna fråga, mea de begge D en 7 Juni f. m. andra sälta sig deremot, så upkommer jast split, och det Sr delta som jag velat motverka. Gr. Wrangel:
Sedan, ifrån år 1776 till år 1800, Rikets penningeoch myntväsende ånyo kommit i det ofördelaktiga skick, att rättelse och återställande af ordning deri befunnos nödiga, hvarom fråga vid Riksdagen sistnämnda år väcktes och afhandlades, och hvaruppå följde Kongl. Förordningen den 4 November 1802, angående Realisation af Riksgäldssedlarne samt hvad i anledning deraf iakttagas borde, blef äfven uti ri §. af denna Förordning stadgadt, ibland annat, att, ”ifrån Realisationsdagen, de i Lag och Författningar utsatta vitén och böter skulle beräknas och utgå i BancoSpecie,” som, enligt fastställda Realisalionsgrunden, motsvarade det år >776 antagna SilfverSpeciemynt; hvarigenom, åtminstone i väsentlig måtto, bestämmelserna af bötesansvar för brott och förseelser återställdes till deras ursprungliga vigt och påföljder. Denna rättelse tillintetgjordes likväl sedermera, i samma mån, som, under omväxlande förhållanden, skillnad stadgade sig emellan SilfverSpeciemynt och dess representant, den i allmänhet gångbara Bankosedeln; Och då, genom MyntbestämningsLagen af elen 1 Mars 1800, hvilken, till följd af Kongl. Kungörelsen den 10 September i834, gått i verkställighet, en sådan skillnad blifvit i laga ordning bestämd, med bibehållande af SilfverSpeciemyntet efter den, med afseende å slagskattens beräkning i myntet, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer förändrade 1664 års myntfot; synes, i likhet med hvad tillförne ägt rum, 156 H. St. Just.
Stora missräkningar i kostnadsförslagen blifva derföre en gifven följd, då sådana arbetare skola användas. Jag tror derföre alt det vore väl, om till Reger:ns disposition lemnades fonder, hvilka voro ensamt beräknade på att användas under missvextår och till sådana arbeten, som icke så mycket afsåge vinsten eller nyttan af arbetsföretaget, sorn fast mera och hufvudsakligen arbetsförtjensten och de nödlidandes sysselsättande; ty jag fruktar, att sorn det nu är stäldt med anslagen till allmänna arbeten, komma dessa anslag under missvextår att ligga obegagnade eller åtminstone att icke falla dem till godo som mest derutaf vore i behof. Jag befarar således alt Regeringen derföre nu måste vara betänkt på andra åtgärder till lindrande af de fattiges nöd, då missvext inträffar, och för ett sådant ändamål tror jag att 100,000 r:dr äro alldeles otillräckliga. Jag förnyar min anhållan om återreiniss och önskar att Utsk:n måtte höja summan till 400!°o0 *-dr. Frih. Sprengtporten: Jag har icke riktigt fattat den anmärkn. soin Frih. boye framställt, eller att, närtull - 336 Dea April e. m. umgälder inflyta för den spanmål, sorn införes under missväxtår, Regerm icke skulle blifva i tillfälle att använda dessa medel till de nödlidandes undsättning, förr än året derefter. Det är mig alldeles obekant, att våra handlande erhålla en så lång credit med erläggande af deras tullafgifter. Jag skulle tro atl denna tillgäng Llifver för Regerm att disponera samma år som införseln verkställes. För öfrigt, oell då utsigterna för i år äro så bekymmersamma, vill jag visserligen icke till det yttersta bestrida, att ju icke några vidare medel, förutom de som i betänk, föreslagits, måtte för Regerm, vid inträffande missvext, blifva tillgängliga att disponera; men detta tror jag skulle lämpligast ske derigenom, alt man lemnade Reger:» rättighet att upptaga förskott pä de för spanmålen inflytande tullinkomster.
Försäljningsmännens och redogörarnes i hufvudstaden, äfvensom Stämpelpappers-kassörens redogörelser skola, försäljningsmännens och redogörarnes inom den 31 Januari och Stämpelpappers-kassörens inom påföljande Februari månads utgång, vid den påföljd, som för Landt-ränteriets redogörelse är stadgad, öfverlemnas till Stats-kontoret, som, efter emottagande! deraf, låter öfver dem upprätta särskild general-räkning, hvilken sedermera, tillika med samma redogörelser, vid förutnämnda tid jemväl bör till Kammar-rätten öfverlemnas. 3:o Förrådet af stämpelpapper skall, lika med den öfriga ränleri-upphörden, inventeras de sista dagarne i Juni och December månader, samt instrumenten deröfver åtfölja de halfårs-förslag, som, enligt nästföregående 2:dra punkt, höra till Stats-konloret insändas. 4:o Allmänna tillsynen olver stämpelpappers-medlens indrifvande och redovisande i behörig ordning åligger i Stockholm Stats-kontoret och i landsorterna Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvilka myndigheter i sådant afseende böra, genom vitens föreläggande eller andra lämpliga åtgärders vidtagande, tillhålla försumliga redogörare eller tjenstemän att sina skyldigheter fullgöra; egande den, som med Kongl. Maj:ts Befallningshalvandes beslut i dylika ärenden icke nöjes, att deruti hos Kammar-rätten i vanlig ordning söka ändring. Sådana mål åter, som angå brist hos redogörare eller försäljningsman å honom anförtrodt stämpelpapper, böra handläggas på sätt och i den ordning, som uti 11 § af Kongl. Instruktionen för Kammar-rätten den 15 Oktober 1831 är för balans-mål stadgad. § u. Allmän tillsyn å författning ens efterlefnad. l:o Fiskaler, Krono-åklagare och Stämpelpappcrs-ombudsmän skola vaka öfver denna författnings efterlefnad och öfverträdelse:’ deraf lagligen åtala. 2:o Dervid ega de alt njuta Kongl. Maj:ls nådiga hägn och beskydd till godo samt skyndsam och kraftig handräckning hos domare och embetsmän. 3:o
Då de skäl, dessa Hrr åberopat, hufvudsakligen blifvit af mig vederlagda på förhand uti mitt yttrande vid Betänkds bordläggning första gången den 7 dennes, kunde mitt återupträdande nu anses öfverflödigt, och jag skall också derföre icke länge Den 10 Mars e. m. 83 uptaga tiden. Jag förbigår således gerna Hr Montgommerys mot Skogsstyrelsen riktade oskyldiga skämt. Måtte det skänka honom mycken tillfredsställelse och förnöjelse! Hr Gr. Sparre har sökt injaga farhåga och förskräckelse för den långa tid, IMID är, och millionerna, som han förmenar åtgå för att skörda något gagn af ekplantering i Sverige. Att dessa siffror förskräcka Hr Grin, såsom enskild man, förundrar mig alls icke; men deremot så mycket mera, då jag betraktar honom såsom offentlig man. Hr Guns resonnement i denna sak förefaller mig högst besynnerligt, särdeles som allmänt kändt är, att Hr Grin i andra fall visat sig nitisk för skogshushållningens befrämjande i landet. Tror väl Hr Grin att frukterna af den vinnes utan tid och kostnader och anser verkligen Hr Grin på fullt allvar att ekskog skall kunna updragas för bättre pris på Westergötklands svältor, än vid Leckö. Jag svarar härtill för min del ett obetingad! nej. Fåfängt skall man bemöda sig att frambringa en lyckad ekplantering på en af sol, luft, eld och ljungväxter urtorkad och all humus saknande jordmån, änskönt dessa nu varande magra ställen före skogens totala sköfling derstädes obestridligen frambragte ekskog. Utsk:t och en värd talare hafva anmärkt, att de. skedda undersökningarne om Leckös användbarhet för ekplantering icke åro nog uplysande hvarken med hänsigt till jordmånens eller den der växande ekens beskaffenhet; och man har i intetdera hänseendet varit tillfredsstäld.
Blomstedt utgaf s. å. en summa af 3,308: 4 7 R:dr R:mt. 2) Jemte Tjenstemanna-, Allmänna enkeoch pupill-, Enskilda enkeoch pupillsamt Jonas och Paul Filéns pensionsfonder, för hvilka fonders ställning summarisk redogörelse här ofvan lemnats, förvaltas tillika af Kongl. Direktionen öfver Civil-Statens Pensions-inrättning följande pensionsfonder, nemligen: Kongl. Göta Hof-Rätts, Mamsell Langs, Eldstedtslca och Presidenten C. E. Isbergs, Stockholms stad. Sjukvårdsanstalt:. 41 och vård af den 5 Mars 1858 skulle äfven för Stockholms Hospital vara gällande. På grund häraf blef ock Direktion öfver inrättningen organiserad den 5 Oktober 1860. Hospitalet har icke före utgången af år 1860 kunnat öppnas för emottagande af sinnessjuke*); vidare redogörelse angående detsamma torde derföre blifva ett bland föremålen för nästa femårsberättelse; kommande, när Hospitalet träder i verksamhet, Dårhuset vid Danviken att upphöra. d) Kongl. Serafimer-Lasarettet. Utom fastighetsvärdet, 228,000 R:dr, och värdet af inventarier, 45,000 R:dr, utgjorde Lasarettets tillgångar vid 1860 års slut ett belopp af 645,234 R:dr 5G öre **). Inkomsterna för året uppgingo till 106,364 R:dr 85 öre, och utgifterna: för sjukvård och underhåll till 82,691 R:dr 45 öre, samt för fastigheterna, räntor å donerade medel m. m. till 21,233 R:dr 50 öre. Nämnda år vårdades å Lasarettet 2,703 personer med ett antal af 97,130 underhållsdagar. Under åren 1855, 1856 och 1857 måste Lasarettets styrelse, för sjukvårdens uppehållande, från donationsfonden låna sammanräknadt 39,140 R:dr 16 öre, hvilken skuld från och med 1858 årligen amorteras.
För Just.- cancellers-embelet, som å Kronans vägnar måste anställa rättegångar samt vaka öfver att domare och embetsman uppfylla sina skyldigheter, vore det nemi. oumbärligt att hafva under sig omedelbart lydande och endast af Just.cancellers-embetet beroende tjenstemän, för att, efter den ledning Just.cancellersembetet föreskrefve, utföra och bevaka rättegångar och åtal, samt om dessa måls fortgång meddela underrättelser, som kunde föranleda Just.cancellers-embetets åtgärd, samt genom arbetsförteckningars afgifvande hvarje halfår lemna en allmän öfversigt af polisoch brottmåls behandling och gifva anleda, till åtal mot domare och embetsman för oriktigt förfarande vid utöfningen af deras embeten. KronoPetjeningen ansåg Just cancellers-embetet icke kunna i allmänhet begagnas i landsfiscalernes ställe, helst de sednares göromål äfven bestodo i att vaka öfver vissa tjenstemäns, särdeles sjelfva kronobetjeningens, förhållande i tjensten, och vid befunnen felaktighet sådant åtala. Att landsfiscalerne icke ägde lön på stat, vore väl att beklaga; men skicklige sökande skulle som hittills dock icke saknas till dessa tjenster, med hänsigt till det förtroende och deraf följande enskildta uppdrag, desse personer ofta vinna, samt de inkomster tjensterna i öfrigt lemnade en nitisk och vaksam innehafvare. Just.cancellers-emb:t ansåg på dessa skäl landsfiscals-tjensternas indragning icke kunna tillstyrkas. Emot detta Just.cancellers-embetets yttrande ansåg jag, lika med Statsrådets ledamöter , hvaribland då var den för sin utmärkta skicklighet, erfarenhet och redlighet oförgätlige Just.Statsministern Gr. Gyllenborg, som många gånger Just.- cancellers-embetet förvaltat, betänkligt för närvar, gifva anledn. till bifall å R.
Den allmänna bevillningens stadganden drabba dels enskildta personer, dels korporationer, vissa industrigrenar, viss egendom och vissa arter af rörelse, allt olika. Det kan således lätt hända, alt en minoritet, en korporation eller en klass af samhällsmedlemmar, som icke anses kunna göra sin talan vid riksmötet gällande, drabbas af Bevilln.Utsk:s förslag genom en i mångens tanke obillig och orättvis bevillning. Jag tror alt denna riksdag äfven har gifvit exempel derpå. Vid sådant förhållande, torde det vara nyttigt att pröfningen af dylika frågor, i händelse 2 Stånd stadnade emot 2, blifver öfverlemnad till personer, som dertill 8 Den 29 Ju 1 i äro serskildt valda och att de icke bestämdt skola afgöras af samma personer, som hafva fattat de föregående besluten eller framställt förslagen. Vid denna del anser jag betänkligt, att antaga Utsk:s förslag, och säkerligen är det också den tanken, som har föranledt 1809 års lagstiftare att på det sätt, som nu är föreskrifvel i vår grundlag, stadga att, i dylika frågor, det icke är Bevilln:sutan StatsUtsk., som skall förstärkas och afgöra frågorna med 11. St:s rätt. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Skälet hvarföre bevillningsfrågor i sista hand nu gå till förstärkt StatsUlsk. är det, som Frih. Palmstjerna anfört eller att man fruktade att man möjligen vid något tillfälle skulle försöka att förtrycka ett Stånd genom obilliga bevillningsstadganden. Man ansåg då att det för det förtryckta Ståndet låg en större säkerhet derutinnan, alt ett annat Ulsk. eller StatsUtsk. skulle såsom förstärkt i sista liand afgöra frågan. Grundlagen har äfven, såvidt jag förslår, från början icke afsett annat, än att ”allmänna bevillningen” skulle komma till förstärkt StatsUtsk.
Hudar, kött, smör ocb ost äro begärliga varor; och den lätta sjötransporten till hufvudstaden erbjuder tillfälle till försäljning af kreatur och ladugårdens afkastning äfven i Stockholm, dit i synnerhet kalfkor sjöledes till försäljning transporteras; men boskapsskötseln är ännu icke hunnen tili den ståndpunkt, hvartill den borde och kunde dr ifvås. Så länge som en mindre god vara betalas skäligen högt, har producenten ingen anledning att anskaffa en bättre. En Ilten ko af allmogens sämre racer betalas i bärande tillstånd, med 50 å 60 R:dr R:gds, då en ko af ädel race vinner i allmänhet föga högre anbud. Tidehvarfvets uteslutande afseende på ögonblicklig vinst af ladugårdarne, genom mjölkförsäljning, motverkar kreaturs-racernes förbättring. Någon boskapssjuka har icke här i Länet under de sednare åren försports af större betydenhet. Hvad br^nvins-bränningens inverkan på ladugårdsskötsel!! beträffar, skulle dea kunna medföra sin mesta nytta för ladugården, dels tidigt om hösten, dels ock sent på våren. Om hösten i Oktober månad har landtmannen ofta behof af att på tjenlig t sätt fö använda slösäden och vid bergningen skämd spanmål. Om bran vins-bränningen då vore tillåten, skulle sådan sämre spanmål förmånligast kunna dertill användas och lemna tillgång till drankutfodring för kreaturen, som då ännu bibehålla ett beteshull, hvilket de förlora under loppet af Oktober månad intill den 1 November, då bränvins-bränningen fått, enligt nu gällande stadgar begynnas. Sent örn våren, i synnerhet i Maj månad, äro alltid fodertillgångarne knappast och belet vanligtvis icke vuxet. Då behöfde laudtmannen framför allt, att vid kreaturens utfodring erhålla något biträde och understöd af dranken, men i Oktober och Maj månader är bränvins-bränniugarna icke tillåten, ehuru den skall vara beräknad för husbehofsbränning. Detta missförhållande, hvarpå jag förut i underdånighet fästat Eders Kongl. Majrts
Bref ursprungligen afsett lastliga omdömen om Kongl. Majit och Regeringssättet utan undantag och således äfven de, som framställas i skrift och tryck, kunde dock underdånig anmälan eller angifvelse af ett åtal elier en angifvelse, som på grund af det Kongl. Brefvet ägt rum, icke hänföras under begreppet om en rättegång.?/örman _, sådant samma begrepp, enligt allmänt och juridiskt språkbruk måste fattas och bestämmas, så framt med svarande parters rättegångsförmänerj beneficia jurisj. i brottmål ej borde förstås annat, än tillgodonjutandet af sådana i allmän lag eller serskilda författningar medgifne rättigheter, formaliteter och utvägar, som röra sjelfva processen, och hvilka i afsennde på tiden för deras begagnande infalla ifrån rättegångens början och intilldess åtalet upphört att utgöra föremål för domarens pröfning, samt, i fråga åter om deras verkan, mäste vara af beskaffenhet att åtminstone kunna för hvarje tilltalad i allmänhet medföra fördel: att ansökning om nåd och erhållande af benådning, sedan dom i saken fallit och vunnit laga kraft, ingalunda kunde anses för en rättegångsförmån: att lill sådan egenskap lika litet kunde räknas den genom Kongl. Brefvet af år 1777 för en angifven person beredda möjlighet att genast, innan angifvelsen blifvit af Domstolen företagen till undersökning och pröfning eller ofta ens kommit till den anklagades kännedom, få åtalet nedlagdt, och således undslippa all rättegång: att stadgandet i 5 §. 6 mom.
De anmärkmr) Hr Carleson nu framställt emot StatsUtsk., böra anses såsom egentligen riktade emot K. M:s Propos. , och i sådant fall synas de i sanning hafva framkommit något sent, enär man ej hört ett ord derom förr än nu, då R. St:r skola fatta beslut i saken. Jag vill emellertid ej bestrida Hr Carlesons rättighet att göra dessa anmärkmr, utan skall i stället söka att belysa deras rätta halt, och öfverlemnar jag sedermera åt E. o. Ad. att pröfva, huruvida de förtjena något afseende. Frågan om en ny aflöningsstat för HofE:nes tjenstemän har redan vid tvänne föreg:de Eiksdagar blifvit af K. M. väckt och till E. St:r öfverlemnad. Vid båda Eiksdagarne hafva E. St:r funnit 364 Den 23 Mars e. m. sig förhindrade att bifalla K. M:s framställning af den omständighet, att någon reglering af de med tjensterne förenade sportler ej blifvit gjord, och begärde R. St:r derföre, att en sådan reglering skulle äga rum och af K. M. fastställas, innan B. St:r beslutade någon definitif löne-reglering. I anledn. häraf tillsatte K. M. en Komité, bestående af HofB:nes tvänne Presidenter jemte en ledamot från hvardera Hoflhn, med updrag att upgöra förslag till såväl sportelreglering som ny lönestat. Denna Komité afgaf i April månad sisth år sitt Betänk., innefattande dels en omreglering af sjelfva sportlerne och deras fördelning emellan tjenstemännen, dels ock en derpå grundad beräkning å sportlernes belopp samt slutligen förslag till definitif löne-reglering. Alla dessa förslag ligga till grund för K. M:s framställning i ämnet, dervid K. M. dock förklarat Sin åsigt vara, att någon definitif sportel-reglering ej borde ske på förhand, utan att löne regleringen och sportel-regleringen borde ske på samma gång och i sammanhang med hvarandra. Till följd af denna Sin åsigt tillkännagaf K. M. för Pikets nu församlade Ständer, att K.
Skrifvelse N:o 253. git framställning 0111 sådan hjelp lill nya soldatrotar vid andra regementen, i underdånighet anhålla, att efter lorutgången undersökning, E. K. M:t täcktes (ill Rikets näst»ammanlrädande Ständer aflåta nådig proposition om och till hvad belopp den 1111 till svaga rotar utgående ersättning må anses höra förhöjas. Rikets Ständer framhärda etc. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 2 Mars I85S. Preste-ståndet deri 2 Borgare-ståndet den 2 Bonde-ståndet den 2 Rikets Stunders underdåniga SkriJveise, i anledning af Hung/. Majus nådiga 'proposition om upphörande af landsflykt, såsom påföljd f ör brott. (Lag-Utsk:s Bet:de N: 0 76.) S. A. K. Uti en lill Rikets Ständer den 30 Maj sistlidet år aflåten nådig proposition har E. K. M:l läckts framställa, huruledes oläinpligheten af den i gällande lag för vissa brott bestämda straff-påföljd af landsflykt eller förvisning från riket redan länge varit insedd, i öfverensstämmelse hvarmed såväl Lag-komrnitléen som Lag-beredningen, uti de af dem utarbetade förslag till ny strafflag, ansett nämnde påföljd böra från straffarterna uteslutas; och då Rikets Ständer jemväl, såvidt de hittills varit i tillfälle alt yttra sig öfver hvad i berörda hänseende blifvit af Lag-Beredningen föreslagit, i samma åsigt instämt, har E. K. M:t ansett lagens förbättring i denna del ej längre böra uppskjutas, helst den, utan rubbning af lagens sammanhang i öfrigt, syntes kunna ske Exped.itions-Utsknttets Förslag til! anderd. Skrifvelse IS:o 253. 235 genom det ifrågavarande siraffels utbytande mot viss tids frihetsstraff, der det varit såsom ovilkorlig bestraffning för brott amandt och således icke kunde borttagas utan att med annat straff ersattas.
Lag samma vare med alla andra val, hvilka Riks-församlingens Kamrar, Nämnder, Utskott eller Fullmägtige företaga, och der det motsatta förhållandet ej i denna Grundlag stadgadt är, eller serskildt blifvit för tillfället heslutaclt i de fall, då Grundlagen sådant icke förhindrar. Bil. till Constitulions-Utslottets Memorial, N'.o 38. §. 87. Fullmäktige oell Revisorer kunna ej, i och för deras befattning, mottaga befallningar utan af Riks-församlingen, och böra uti allt ovilkorligen rätta sig efter de instruetioner, hvilka Riks-församlingen, eller dess Utskott, för dem stadgat hafva; kunna ej eller till redo och an svar ställas, utan efter Riks-försarolingens beslut och i laga ordning. Da njuta för sina gorningar under sin befattning den, säkerhet, som §§■ 'lo och 1 r r Regerings-Formen tillägga Riksdags-fullmägtige och Riksdagsmän. Yppas vid Fullmägtiges öfverläggningar lika delade röster, ege Ordföranden afgörande röst. Anm. På sätt, som har blifvit i slutet af ofvanskrifne reservation anfördt, är uti detta förslag alldeles förbigången den del af arbets-ordningen, som angår hvarje Kammare serskildt. Äfven några andra, i nuvarande Riksdags-Ordning upptagne, ämnen äro ej vidrörda; alla af den beskaffenhet, alt den nya paragraf-lydelse, som Conslitutions-Utskottet kan blifva ålagdt att utarbeta, om Riksens Ständer besluta, att Utskottets förslag skall utsträckas till alla de i nuvarande Riksdagsordning förekommande ämnen, nästan ofelbart mäste blifva lika passande för det caractersskiljda Tvåkammar-system, jag här vågat föreslå, som för det Norrsk-artade, som Utskottet godkänt. Till stor del kunna dessa §§., då man från fyra Kamrar öf vergår till två, ordagrannt afskrifvas; till stor del kunna och böra de förkortas, dels såsom innefattande redan nu onödiga afskrifvanden af Regerings-Formen, dels såsom afhandlanda ämnen af nog liten vigt för en Grundlag.