Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men icke blott moderns och husmoderns storre eller mindre okunnighet utgör ett hinder för en verkligt god huslig uppfostran i hemmet; äfven den fullt dugliga och insigtsfulla husmodren skall i de flesta fall finna omständigheternas makt så afgjordt emot sig, särdeles i stadshemmet, att hon ofta snart skall tröttna på ett så resultatlöst arbete. Det 7 zogny. 98 oroliga, bullrande stadslifvet med dess mångfald af nöj en och små betydelselösa pligter, med dess visiter och kontravisiter 111. m.; stadshemmets, för utförande af större husliga syslor oftast alltför begränsade utrymme, det nutida t j enstfolkets själfrådighet och obenägenhet att niedgifva intrång på sitt område, och slutligen den unga flickans egna, genom mångårigt studiearbete helt naturlig blifna olust för och ovana vid allt praktiskt arbete, hennes af studieansträiigning föranledda fysiska klenhet och lojhet skola jämte många andra förhållanden utgöra lika många hinder för en väl planlagd och konseqvent utförd huslig uppfostran i det egna hemmet. Vi vilja naturligtvis dock ej förneka, att åtskilliga vackra iindantag gifvas, att många hem kunna påvisas, der en god och förståndig moder genom klokhet parad med energi lyckats öfvervinna här ofvan påpekade hinder, för att af sitt eget hem bilda den bästa hushållsskola för den unga dottern. Men vi frukta, att dessa mödrar och dessa hem ännu bilda så sällsynta undantag från regeln, att dermed behofvet af ordnade hushållsskolor på intet sätt iipphäfves. ISiIeii äfven der en i allo duglig och insigtsfull moder, i förening med de mäst gynsamma yttre omständigheter, utgör den bästa förutsättning för döttrarnas husliga uppfostran i hemmet, kan det hända, och händer väl ej så sällan, att modren genom tillvaron af en hel skara yngre barn är både till sin tid så upptagen och, tyvärr, äfven ofta till helsa och krafter så medtagen, att hon med bästa vilja i verlden icke förmår lemna den älclsta dottern den nödvändiga handledningen i praktiskt arbete.
Vid Lånemedlens fördelning böra de tomtegare företrädesvis understödjas, hvilka i synnerhet kunna vara i behof af Lånebiträde af allmänna medel. 1 3 Alom. Landshöfdingen i Länet tillförordnar en särskild Coroinittée, som, under hans ordförande, emottager Lånemedlen, hesörjer deras utdelning m. m. Till medlemmar af denna Cornmittée utses: En af Stadens tjenstgörande Borgmästare, Tvänne Rådmän, Tvänne Adelsmän, Tvänne ofrälse Ståndspersoner och Fyra bland Stadens äldste; Transsumt'. Och får någon annan, än den, som är bosatt i Staden, icke utses till medlen af Committéen. Committerade pröfva och bestämma storleken af den Lånesumrba, en hvar Lånsökande må tilldelas samt beloppet, sorn, i afräkning derå, hvarje gång får lyftas. På Committerades requisitioner eller fuIImagter, hvilka alltid måste vara underskrifne af minst Sju ibland dam, utlemnas penningarne från Riksgälds-Contoiret; och i följd hvaraf Committerade komma att för alla salunda lyftade summor ansvara och redovisa, i den ordning närmare Sunes stadgadt och föreskrifvet. Då någon anmäler sig till erhållande af Lån, bör vid ansökningen fogas ritning och kostnadsförslag till den byggnad, som skall uppföras; och innan något får lyftas i afräkning å ett beviljadt Lån, skall till Committerade aflemnas Låntagarens till Riksgälds-Contoiret ställde förbindelse .å hela Lånesumrnan med löpande Tre procents årlig ranta, försedd med första inteckningen uti den afbrända tomten och den byggnad, som dera kommer att uppföras.
Det lärer icke vara möjligt för någon, att utgrunda skälen för detta stadgande. Allmänna lagen förbjuder att taga högre ränta än \ procent i månaden och den lyckligtvis ännu rådande Opinionen , stämplar med vanära den som preijar deröfver. Man kallar en sådan procentare, Niding och Ockrare, och man gör deruti rätt. Han utlånar likväl penningar, hvilka han kunde göra fruglbare i annan väg och möjeligen till större vinning; men Banken använder i Discontväg sine egne Fabricater, om jag så får kalla dess sedlar, sorn den icke kan på annat sätt emplojera. Man kallar ock denna Öfverränta Straffränta. Besynnerligt att straffa en låntagare för dess oförmögenhet att betala, hvilken ofta härleder sig ifrån fattigdom; och huru oskälig är ej den bestraffning, som ökar brottsligheten: Det vill säga fattigdommen? Jag får derföre vördsammeligen föreslå : att den så kallade Öfvereller Straff-Räntan måtte upphöra, och så väl Bancosom Manufactur Disconten , efter förfallotiden endast få beräkna vanlig ränta | procent i månaden. DiscontDirectionen behagar göra skillnad emellan bosatt och bofast, ehuru allmänna la* gen icke känner en sådan, Och af sådan anledning nekat en Arrendator lån, ehuru han hade 2*.ne hemmansägande Bönders Borgen och Domarens i orten derunder tecknade Betyg: att de sjelfve underskrifvit sina namn och hvardera sjelfve ägde mera förmögenhet, än den Den 6 Februarii. sökte lånesumman. Man förklarade: att sorn Domarens namn var ensamt , kunde ej lånet beviljas Jag har trott att en Domares attestatum exöfficio, skulle i slikt fa 11 göra tillfyllest, och fåralltså föreslå detsmdgande: att DiscontDirectionen skall åligga, att bevilja lån åt hvilken som hålst, bofast eller bosatt, Arrendator eller icke, sorn företer så beskaffade handlingar och säkerhet, sorn de löt berörde.
De förstodo ännu icke denna märkvärdiga förening af hycklad sorg öfver och förakt för deras döda moder, som de alla dagar kunde ha haft tillfälle att iakttaga, förstodo den lika litet som faderns föga konseqventa sätt, det der ständigt balancerade mellan öfverdrifven vänlighet och rå brutalitet, de tittade upp som till ett fruktadt högre väsen som de älskade af en viss vana, men hvilket mer skrämde än ingaf dem förtroende. Man gick genom den sköna, förvildade, men i all sin oregelbundenhet dock så intagande parken. De väldiga träden stodo i täta grupper längs hela stranden, beskuggande den med sina tunga lummiga grenar. De mossiga björkarna vid vattenbrynet tycktes trängas deruppe om utrymmet, och pekade här och der med sina släpande gröna löfqvistar långt ut i vattnet. Marken var ytterst kuperad, det gick backe upp och backe ned, mellan tufvor, våta och mjuka af regnet, och stenar hvilkas saftiga mossbeklädnad såg inbjudande ut. Dimman hade lättat litet, ångbåten hördes ett stycke ifrån, kom allt närmare och stannade slutligen efter ett långvarigt plaskande vid Hvitö bristfälliga brygga. Med stort brak kastades landgången ut, karlarne på ångbåten skreko af alla krafter, svuro och larmade som hade det gällt att angripa en hop vargar och skrämma dem med omåttligt oljud, de hjelpte slutligen patron och barnen ombord och fortsatte derefter resan för att vid nästa brygga föra samma oväsen. Patronen tog plats på akterdäck, barnen i sina svarta drägter sattes i ring omkring honom. Några af passagerarne helsade flyktigt, ingen gjorde min af att börja ett samtal. Endast kaptenen helsade med sitt glada leende, viftade med hatten och ropade ett hest och morrande, men fryntligt »godmorgon, godmorgon, goda patron Uninius, hur står det till med helsan?» Hvad i all verlden, är det Uninius, hvadfalls, kapten, frågade en tjock herre med militärisk hållning, Emile Gerôme, han i justitien? Precisement, svarade kaptenen, känner löjtnanten honom? Om jag det gör? Ja visst för tusan, men det är fan hvad han ser aftacklad ut!
Der sitta de timtals på en bänk och njuta i vegetativ, barnslig glädje öfver att åter se ett stycke grön gräsmatta, med halfslutna ögon sitta de der, säga ibland några stillsamma ord till en rödhårig amma, som drar en liten skrikhals till baby i en korgvagn, låta solen sticka dem i nacken, och den sökande luften döfva deras gamla, värkande nerver och lulla i ro deras trötta tankar. Våren är också de gamlas tid. Och hem komma flyttfoglarne, och berätta oss, att palmerna icke gifva någon skugga mer, och en liten byting till svala sätter sig på fönsterbrädet hos min vän, som älskar Homeros och med sin sjuka kropps alla fibrer längtar efter djupblå himmelssträckor, gult solsken och vinfärgade arkipelager, sitter der och qvittrar om vågornas hexameterbrus i Sorrentos solskimrande bugt och om rosorna på Monte Pinccio, röda rosor, som glöda, qvittrar, så att slocknande blick får lif och ett ljust skär far öfver hektiska drag. Och min vän lemnar sin kammare och går ner till centraln blott för att se litet reslif – längre lär han ej komma, ty han är icke bland dem, lyckan gifvit något kreditiv. Der nere är lif och rörelse på perrong och i väntsalar. Med snälltåget söder ifrån kommer en hel skara flyttfoglar hem, de bröstsjuka, hvilka tillbragt sin vinter i södern och nu i gamla Sverige skola njuta sin sommar numro två. Men der är också en annan svärm, som nu skall resa sin kos, framför allt till Carlsbad, för att kunna stå ut med nästa vinters härliga diät – alla dessa, hvilka ute rubriceras under den smickrande benämningen »Die dummen Schweden», hvilka punschen och supéerna göra till välsignelse för de tyska värdshusvärdarne. Sedan vår man sett detta och en stund njutit af fakirens sjelfplågande fröjd, går han hem, fram tagas folianterna, och rundtikring ser han husens tak, långa enformiga sträckor af skrofliga takpannor och glatta zinkytor. Våren är reslustens tid. Och framåt går det dag för dag med vårtecknen.
I anledn. af hvad som här blifvit yttradt, anser jag mig skyldig att, ehuru jag helst velat undvika att ytterligare uptaga R. o. Ad:ns tid, tillägga några ord. Man bar vid försvaret af detta Betänk, sökt gifva det en färg af oskyldighet och menlöshet, egnadt att mildra den stränga dom, som detsamma enl. mitt. omdöme förljenar, och man har för detta ändamål velat beropa sig på något misstag vid upfattningen af förslaget, men jag tiar ej kunnat finna, hvari detta misstag egentligen skulle bestå. Med lätt hand har det vissserligen blifvit vidrördt, och sagdt, att en misstydning skulle egt rum i tolkningen af 5 punkten, sorn icke skulle hafva afs:de på den allmänna upbördens öfverlemnande till Riksg:sKont., utan blott syfta på öfverskottsmedlen och dessas hastigare aflemnande. Emot en sådan mening måste jag dock åberopa det nämnda mom:s tydliga redaktion, och för att göra saken ännu mera of vetydig, an håller jag att få citera de motiver, som föregå Utslcs förslag, der det först talas om öfverskottsmedlen och sedan tillägges: »En icke obetydlig tillökning af de medel, som »genom räntebärande obligationers belåning hädanefter kunna hållas »allmänna rörelsen tillhanda, skulle dessutom beredas, i fall ltiksg:s»Kont. finge för sådant ändamål från StalsKont. emottaga icke blott up»komna öfverskott, utan äfven de i upbörden influtna medel, som »under någon tid kunde för sistbemälda embetsverks förestående ut»gifter undvaras.» Efter min tanka är det knappt möjligt att uttrycka sig mera klart och bestämdt och det måste således stå fast, hvad också ingen med oför v i I lad t omdöme lärer kunna betvifla nemi. att det varit meningen att till utlåning använda den löpande upbörden.
Slutligen ber jag alt få anmärka ett par tryckfel i min reservation, som insmugit sig i densamma, ehuru den för öfrigt är ganska kort. Der står nemi.: ”fladie milli, eras libi” lyckligtvis är tryckfelet så påtagligt att hvar och en kan se del. På grund af dessa skäl, anhåller jag vördsamt om afslag på Utsk:s betänk, i denna del. Gr. Sparre: Den siste värde talaren har sagt det vara alldeles samma skäl för bibehållande af bördsrälten på landet sorn i staden. Jag har redan sagt, all jag tror det hufvudsakligasle skälet, hvarföre samhället kan och bör bibehålla bördsrälten i stad, vara den kärlek en person har för den jord, som hans förfäder odlat. Man brukar icke odla den jord som tillhör hus i städerne. Jag har sagt att det ger åt samhället en moralisk styrka alt egendomar bli qvar i slägterna och att de icke förskingras. Detta kan icke sägas om egendomarne i staden. Stadsegendomen är till följe af sin natur närmare hänförlig till lösören än till arfvejord. Del är på grund deraf, som t. ex. Maka har giftorätt lill fastighet i stad, ehuru makan icke har giftorätt i fast egendom på landet. Lagstiftaren har aldrig i fråga om faslighet i stad haft den omvårdnad, att den ej mätte gå ur slägten, sora blifvit egnad åt fastighet på landet. Det är således en inkonsequens, alt man har bibehållit bördsrälten i stad och jag har knappt kunnat göra mig reda för skälet lill detta bibehållande, hvilket förefaller desto mera inkonsequent, som den befinnes vara utsträckt äfven till aflingejord. Man säger att upphäfvande af bördsrälten i stad, skulle kunna medföra upphäfvande af bördsrälten på landet. Jag tror det icke, enär i mångfalldiga afseenden principen i fråga om fastigheter å landet skiljer sig från principen rörande fastigheter i stad, och icke har man hittills hört, att den ena af dessa principer antagits såsom skäl för uphäfvande af den andra.
Hamilton har vidare sagt, dels att landstingen icke hafva erfarenhet om något annat val, än det till vice ordförande, dels att dessa val, om de än, som han medgifver, varit goda, likväl ej bevisa något, då man till ordförande ofta väljer en talare, som man ej gerna hör, och derföre vill sätta på en plats, der han ej får tillfälle att något utförligare yttra sig. Jag vill dock invända, beträffande den förra anmärkningen, att landstingen, utom vice ordförande, äfven välja en mängd komitéer eller utskott, och att de i alla delar af riket, så vidt jag vet, vid dessa val förståndigt begagnat sin valrätt, samt angående den sednare, att anmärk - L)en 0 December. 337 anmärkningen väl kan gälla om en landstingets ordförande, sorn verkligen utöfvar sin befattning, men ej om en vice ordförande, då någon sådan ej ännu i något län, åtminstone under en längre tid, innehaft ordförandeplatsen. Befattningen blir då allenast en utmärkelse, ett bevis på alt man vet att uppskatta förtjensten, der den finnes. Ytterligare har blifvit vttradt, att om än landstingen, såsom de hittills visat sig, varit sådane att man kunde gilla dem, förhållandet likväl blefve annorlunda, då Bonde-St. får taga hand om valen. Jag fruktar dock icke mycket för vårt lojala Bonde-St, sorn i allmänhet visat konservativa tänkesätt, och för hvilket konungamakten i alla tider varit kär, och tror att det i all framtid, om än ståndsskrankorna falla, skall förtjena det vackra vitsord, Hans Järta gifvit det. Om än Boride-St. icke skulle visa sig ega all den upplysning, man af detsamma förväntat, så hoppas jag att, om vi, livar och en i sin stad, såsom Konungens ord föllo, sätta vår ärelystnad i att söka bidraga till att en sann och lefvande upplysning må genomtränga folket, skall detta folk kunna allt värdigare motsvara det förtroende, som Konungen vill skänka detsamma. Jag tror på allvaret hos detta folk; jag tror på dess fosterlandskärlek och rättskänsla.
Statsutskottets anledning till anmärkning mot Föredraganden af Handelsoch FinanceÄrendena, hvilken anledning uppgifvits i Stats-Utskoltets Protocolls-Utdrag för d. 23 December 1828, hufvudsals;ligen innehållande att, sedan Rikets Ständers sist församlade Revisorer gjort erinran, bland annat, vid dispositionen af de medel, som, under namn af Åbo Academie-fond, bordt, efter 1820 års Riksdagsbeslut, till Riksgälds-Contoiret öfverlemnas, och Stats-Utskottet jemväl inhemtat, hurusom Kongl, Majit , i Nådigt Bref lill Dess och Rikets Stats-Contoir den 18 Augusti 1824, förordnat, att, då ifrågavarande Fond icke blifvit i förteckningen på Finska Fordringsanspråken upptagen eller eljest för Åbo Academie reclamerad, samt Bih. till Riks. St. Side Haft. 1 Constitutions-XJtskottets Memorial N:o i4- således icke eller förvandlats lill Statsmedel, Fondens återstod, 5j5o R:dr skulle användas till afbetalning å de, för en af framlidne II. E. Herr Friherre Reuterholm efterlemnad mänuscriptsamlings inköpande, af Åttonde Hufvudtitelns anslag, förskjutna 8000 R:dr, Stats-Ulskottet, enär dymedelst Rikets Ständers förklarade afsigt att om dessa medel framdeles besluta blifvit tili? intetgjord, och Fonden, utan Ständernas hörande , till ett främmande ändamål disponerad, funnit sig, med tillämpning af C8 §. Regeringsformen, höra, i anmärkningsväg mot Contrasignanten af Högstberörde Kongl. Bref anmäla ärendet till Constitutions-Utskottets handläggning.
JUo 37 , med anmälan af serskilde meningar i frågan om bestämmande af en tid, inom hvilken Grundlags ändrings förslag ej skulle kunna afgöras ; 3..N:o 42, innefattande anmälan örn behandlingen af Utskottets förslag vid 4 §:n Regeringsformen ; Och då vid de uti de 2:ne förstnämnde Memorialen intagne alternativa förslagen ej något nu var att anmärka , så biefvo de till den behandling vid nästa Riksdag, sorn 56 §:n Regeringsformen föreskrifver af Bonde-Ståndet godkände; Fl varemot Ståndet ta' 1 det sistnsjrnde Memorialet endast böra läggas till H aud Hogarne. Prof. Ut du d. 23 Maji 1818 • 457 Den 23 Maji 1818- Fran Ho glo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 28 sistl. April afgifne, samt den 16 dennes på bordet [agde förnyade Utlåtande, öfver gjord hemställan, om Comrninistrars befrielse från skjutsningsskyldighet för sina Boställen under krigstider, blef sm ma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallit. S. D. Då nu å nyo föredrogs ConstitutionsUtskottetS den 1 dennes aflåtne samt den g:de i samma månad på bordet lagde Memorial, innehållande Förslag till ändringar uti 1 punkten 2 Morn. af 107 §. Regerings-Formen samt 7 punkten af 29 $:.n i lliksdags-Ordningen, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Memorial, i anledning af Herr Cederskölds, Pehr Gustaf, dervid gjorde anmärkningar, hvilka Ridderskapet och Adeln förklarade utgöra dess gemensamma tankar, till Constitutions-Utskottet återförvisa. Från Hogpordi.ga Preste-Slåndet.
Om äfven Slaten i en framlid icke vill med en byggnad följa långs åt kanalen och derigenom få en oregelbunden byggnad, så återstår likväl den ansenliga sträcka, som löper ifrån bruusiorget ända ned lill kanalen och en motsvarande plats intill Komm.-collegii tomt eller, en tomt af motsvarande bredd med den sistnämnde tomtens djup. Ora dessa tomter sammanslås till en borggård så kan här blifva ett verkligt palats, hvaraf Staten troligen så mycket mera kommer i behof, som det nya af R. St. inköpta huset vid skeppsbron lutar till sin undergång och de der inrymda verken mäste flyttas. Beqvämligheten af en vallenhämtning kan jag icke finna annat, än alt den mätte vara lika stor utför en sluttande backe som uppför en stentrappa, och hindras äfven föga af ett plank. Jag tror att vid manövrering af sprutor skall den nuvar. planen lemna vida bättre utrymme, än den föreslagna stentrappan skulle medgifva jemte den 27 alnar breda platsen, som skulle återstå för riksg:s-kont., enär sprutorna icke skulle kunna färdas utföre och uppföre trappan. Olägenheten af att afhända sig tomter har samhället fått erfara då det för myntet i st. f. det närbelägna mynttorget, måst förskaffa sig en tomt, som ligger långt aflägsen ifrån vakter och poster; och likväl innesluter denna inrättning en stor del af ban7 H. 4 50 Den 13 Juli. kens redbarheter, hvarförutan den nya tomten är af beskaffenhet att påföra Staten betydliga utgifter, och gifva ett förnyadt exempel på alt man icke bör bortbyta goda och närbelägna tomter emot dåliga. Jag yrkar afslag å betänk, i allt hvad rörer afvtlrande af sjelfva grunden. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Det skulle utan tvifvel (jag börjar såsom Hr Rääf) förvåna något hvar, om man hörde att en landtman, ville bortskänka sin jord för alt slippa stängseln deromkring. Men alt göra det i en stad och i den delen deraf som är mest besökt och der tomterna äro dyrast, det mäste ännu mer förvåna.
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet: Herr Munck af Rosenschö/dsj Nils Rudolfden 23 dennes f. m. på bordet lagda motion, att arméens pensions-kassas octlånta fond må bilda en enskild lånefond för dess tjenande delegares räkning; Densammes den 23 dennes e. m. på bordet lagda motion, att ordförande i busbålls-sällskaperne må tillsättas genom val; Grefve von Rosens_, Adolf Eugene, den 23 dennes f. m. på bordet lagda motion, rörande anläggning af jernvägar i Sverige, tillika med de i anledning deraf nu afgifna yttranden; Herr Hjertås, Lars, den 23 dennes e. m. på bordet lagda motion, om ändring i nu gällande föreskrifter rörande försäljningar genom auktion. S. D. Uppå nu af Grefve af Ugglas, Carl Ludvig Fredrik, med stöd af riksdags-ordningens 56 §. väckt förslag, beslöt Ridder skåpet och Adeln, för sin del, alt det underdåniga betänkande, som al' den utaf Kongl. Maj:ts i frågan rörande bran vins-bränningen oell dess beskattning nedsatta komittéen blifvit afgifvet och till Bevillnings-utskottet öfverlemnadt, må, med åtföljande bilagor, bland öfriga riksdags-liandlingar till trycket befordras; och skulle de öfriga Riks-stånden, genom utdrag af protokollet, inbjudas att uti samma beslut instämma. S. D. Remitterades till Stats-utskottet: Herr Reenstjernas, Malcolnij den 23 dennes e. m. på bordet lagda motion om rättighet för de officerare af artilleriet, hvilka å rikets fästningar äro kommenderade^ att åtnjuta samma aflöning och öfriga förmåner, som tillfalla officerare af indelda arméen. Stats - Prot.-utdrag den 29 December 1847. 105 Statsoch Lag-utskotten: Herr Rosenblads_, Bernhard, den 23 dennes e. m. på bordet lagda motion, rörande pröfningen och afgörandet af de s. k. äldre kronofordringarna. Lag-utskottet:
Det sjömanskap, sorn här erfordras, inskränker sig således till vanlig båtsegling, till att kunna styra och ro samt att ega vana vid den del af ångbåtsmanövern, som omfattar bedömandet af fartygets rörelsekraft. Beiälspersonalen bör jemväl ega erforderlig yrkesskicklighet att kunna gå utomskärs längs utmed våra kuster. De olika fartygscerter och den särskilda beskaffenheten af desamma, hvilka böra anskaffas för Flottan och Skärgårdsartilleriet, äfvensom antalet af dessa fartyg, kunna ej med något sken af pålitlighet bestämmas under nuvarande förhållanden. Dylika beräkningar hafva alltid, åtminstone hos oss, frambringat svikna förhoppningar. Våra många sjöförsvarskommittéer allt sedan slutet af förra århundradet, sammansatte af de skickligaste män, hafva alla utan undantag, äfven den sednast i Nåder tillsatta, härvidlag uppgjort förslag, som aldrig förverkligats. När dylika beräkningar hitintills icke inneburit någon säkerhet, vore det nu, då fartygsmaterielen nästan dagligen förändrar form och egenskaper, i ännu högre grad äfventyriigt att försöka framträda med ett förslag, hvars fullbordande, i följd af ekonomiska skäl, ej genast kunde sättas i verkställighet, utan måste framskjutas till en närmare eller fjermare framtid. Att på grund af i dag kända förhållanden uppgifva hvilka fartygscerter och hvad antal fartyg, som böra föreslås till nybyggnad äfven efter en så kort tid som blott 4 eller 5 år, vore antingen att misskänna dea tid vi lefva uti, eller också, såsom förut redan är nämndt, att med visshet missleda och nedlägga frön till svikna förhoppningar. Allt hvad man nu med någorlunda anspråk på tillförlitlighet kan säga är att Sverige, med fästadt afseende å hvad som fordras såväl under fred som krig, för sitt yttre sjöförsvar bör förskaffa sig ett ej stort antal de mest snabbgående korvetter, försedda med 14 Bil. N:u 4 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prog.