Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bifölls S. D. Nedannärnnde denna dag väckta motioner remitterades till följande Utskott: l:o en af herr Rhodin, om anslag till uppmuddring af Nordre eif, (N:o 11), till Stat s-utskottet', 2:o en af Götheborgs Stads fullmäktige, angående förändring af 15 § och 17 § sednare momentet uti inqvarterings-ordningeu den 22 Februari 1841 för städerne utom Stockholm, (N:o 13), till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet; 3:o en af herr Stenberg, om förändring af Kongl, brefvet den 17 Mars 1751, (N:o 16), till Lag-utskottet', och 4:o en af herr Ödman, om anslag till en hamnanläggning vid staden Åmål, (N:o 18), till Stats-utskottet. 30 Prot.-utdrag den 8 December 1847 Från Hederv. Bonde-stÅndet. S. D. Föredrogos och biföllos: Stats-utskottets memorial N:o 1, angående tillökning af Utskottets tjenstemannapersonal; Bevillnings-utskottets memorial N:o 1, om antagande af en kanslist utöfver den i riksdags-ordniugens 24 § bestämda kansli-personal, samt Expedition s-utskottets memorialer'. N:o 1, angående ökadt kansli-biträde m. m.; N:o 2, angående upplagan af hillänget till riks-ståndens protokoll, och N:o 3, i fråga om prenumeration å hillänget till riks-ståndens protokoll. S. D. Föredrogs ånyo Banko-utskottets sedan den 4:de uti innevarande månad på bordet hvilande memorial N:o 1, med anhållan om arfvoden i och för erforderligt kanslibiträde bos Utskottet och bifölls i afseende på det föreslagna antalet af kansli-tjenstemän. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, i anledning af åtskillige utaf Rikets Ständer vid sistförflutna riksmöte föreslagna lagförändringar.
Då nu i den föregide §:n föreskrifves, att den, som å samma ställe åstadkommer förargelse genom oljud eller svordom, skall straffas med böter eller med fängelse i högst sex månader, kan jag ej finna annat än den grofsta inkonseqvens vara af Utsk:t begången; ty den, som drager knif etc., eller hotar en annans lif, skulle slippa med böter, under det att den, som vid samma tillfälle fällde svordom, kunde dömas till fängelse. Jag hemställer till Eder, Mine Hrr! hvilken af dessa båda slags förbrytelser förtjenar det högsta straffet. För att i någon mån undanrödja denna inkonseqvens, får jag vördsamt föreslå ett tillägg till slutet af ifrågav:de §, af följande lydelse: »eller fängelse i högst 6 månader». Hr von Koch: Förekommen till största delen af Hr Cederschjöld, vill jag endast anmärka, att, då man ansett ett så högt straff vara af behofvet påkailadt i den 6:te §:n, man enligt min tanke äfven i samma mån borda öka straffet för de i den 7:de §:n omnämnda förbrytelser. Gr. Sparre: Till en början ber jag att få upplysa, att det alldeles icke är för endast svordom, som den 6:te §:n utsätter straffets maximum till 500 rdrs böter eller högst 6 månaders fängelse, utan äfven för oljud, hvilket sednare kan vara af ganska olika och ganska störande och straffvärd beskaffenhet. Vidare se vi i denna § vådan af att R. o. Ad. i en hastig vändning beslutar förändring af paragrafer i en sammanhängande lag, såsom den nu förev:de. Den nu föredragna §:n stadgar alldeles enahanda ansvar för den som drager knif eller svärd m. m. vid gudstjenst såsom i 1 :sta och 3:dje §§:na sägs, eller å sådant ställe som i 5:te §:n omtalas, nemi. inför R. St:r eller sittande rätt eller dylikt.
Indelta Arméen. Kavallerioch Infanteri-regementena. 9:o. I afseende på det under Kavallerioch Infanteri-regementernas anslag inbegripna förslags-anslag för Jemtlands rotering, 2,850 R:dr, äfvensom anslaget till Militic-hostttllskassan 22,125 R:dr, är vid 1857 års Stats-revision (Rcv.-Berättelscn pag. 26, § 18) den anmärkning framställd, att då dessa, liksom några till andra hufvudtitlar hörande, anslag utgöra ersättningsbelopp, som, enligt de vid 1850— 1851 års riksdag stadgade grunder, skola utgå till vissa kassor och inrättningar, hvilkas indelta räntor och kronotionde m. m. blifvit till Statsverket indragne, så borde ifrågavarande anslag, sedan fullständiga uträkningar öfver deras verkliga belopp numera blifvit uppgjorde, ej vidare i Iiiks-staten förslagsvis upptagas; och då härvid i öfrigt förekomme, att de omförmälda kassor och inrättningar tillerkända ersättningar för deras till Statsverket indragne inkomster måste anses såsom deras obestridliga tillhörighet, hvadan således Statsverket ej kunde göra anspråk på derå möjligen uppkommande besparingar, hafva Revisorerne hemställt, att alla 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. anslag af denna beskaffenhet måtte, när beloppen deraf blifvit utredda och fastställda, i Riks-staten uppföras såsom reservations-anslag. Lika med Revisorerne, anser Utskottet, att, sedan berörda ersättningar numera blifvit till visst belopp uträknade och fastställda, de ej vidare böra såsom förslags-anslag uppföras. Deremot synes det icke behöflig! att de blifva reservations-anslag, enär besparingar å dessa anslag skulle kunna uppkomma endast derigenom att vederbörande Direktioner försummade att i behörig tid lyfta de anslagna beloppen, hvilket icke torde böra antagas.
Utskottet, som visserligen delar denna revisorernes åsigt, finner likväl, med afseende å hvad Kongl. Stats-kontoret upplyst, det vara förenadt med olägenheter, derest icke medel, anordnade till utbetalning å något landtränteri, finge ställas till Kongl. Majlis befaliningshufvandes disposition, hvadan Utskottet anser sig endast i så måtto böra understödja revisorernes förslag, att Utskottet tillstyrker Rikets Ständer att till Kongl. Maj:t aflåta en underdånig skrifvelse, med begäran om meddelande af den föreskrift, alt personer, bosatte uti hufvudstaden och åt hvilka löner, arfvoden eller gratifikationer blifvit anordnade, sjelfve må beloppet uppbära ocb qvittera. § 4- (1847 urs Rev. Ber. pag. 24. Förkl. pag. 285.) Vidare hafva revisorerne fästat uppmärksamhet derå, att byrå-chefen i Justitie-slats-expeditionen, revisions-sekreteraren Alexanderson, hvilken en längre lid varit sysselsatt med beredning och utarbetande af Kongl, propositioner till Rikets Ständer i hvarjehanda lagfrågor, fått sig tillagd en gratifikation af 4oo r:dr, att af besparingarne utgå. I betraktande deraf, att Kongl. Maj:t, med afseende å den utmärkta skicklighet, som bemälde byrå-chef ådagalagt vid utförandet af ofvanberörde arbete, hvars vigt revisorerne äfven för sin del medgifvit, i nåder föeordnat om utbetalande af den ifrågavarande mindre betydliga gratifikationssumman, finner Utskottet sig böra hemställa, att denna anmärkning måtte få förfalla. § 5. (1847 års Rev. Ber. pag. 25.)
Hvad Utskottet yttrat, i anledning af Prosten Sidners motion, påkallade icke någon åtgärd. b) Med ogillande af Utskottets afstyrkande af inrättandet af ett Landtbruks-Inslilut å Ulltuna Kungsladugård, beslöt Ståndet bevilja ett årligt anslag af 4,000 R:dr å Titeln, motsvarande arrendet af Ulltuna Kungsladugård, till bildande af en fond, helst räntebärande, till uppköp af inventarier, m. 5 02 Prol. TJtdr. d. 12 Aug \8/[o. m. för elt Landtbruks-Institut å nämnde Kungsladugård, samt att denna Kungsladugård, vid arrende-tidens slut, eller förr, om arrendatorn vill från arrendet afstå, må upplåtas till ett allmänt Landtbruks-Institut för bela Sverige, under öfver-inspection af den serskilda styrelse, som Kongl. Maj:t i Nåder kan finna för godt att dertill förordna. Godkännande hvad Utskottet tillstyrkt i Utlåtandet N:o 61 pag. 12, rörande lägre Landtbruks-skolor, beslöt Ståndet bevilja elt årligt anslag af 5,000 R:dr, intill nästa Riksdag, att af Kongl. Majit tilldelas sådana lägre Landtbr uks-skolor, hvilka visat sig hafva bildat elt capital af minst 20,000 R:dr i penningar eller egendom, och hvilkas organisation i öfrigt af Kongl. Majit pröfvas motsvara det dermed åsyftade ändamål, hvarvid de, som först sig anmäla och visa sig hafva fullgjort de för detta understöds erhållande föreskrifna vilkor, böra först deraf komma i åtnjutande. Hvad Utskottet nederst å samma pagina lillkännagifvit, erfordrar icke någon åtgärd. 6:o Befrämjande i allmänhet af jordbruk och landtmanna-näringar. Ståndet beslöt, med ändring af hvad Utskottet föreslagit, bestämma anslaget för ändamålet till 20,000 R:dr.
Slutligen har Carl Nettelbladt från Stockholms län, under erinran om de alltmera allmänna vordna klagomålen öfver tjenstefolks tilltagande oordentlighet och sjelfsvåld, hemställt om vidtagande af åtgärder deremot och trott ett verksamt medel mot oskicket att afvika ur antagen tjenst kunna erhållas genom stadgandet, att det vid vite skall åligga husbonde, från hvilken lagligen stadt tjenstehjon olofligen afvikit, att, inom kort bestämd tid, anmäla sådant hos Konungens Befallningshafvande eller närmaste Kronobetjente, som det ålåge att efterspana den förrymde och inställa honom för Konungens Befallningshafvande, som, lika med domstol, skulle ega att den felande döma och domen skyndsamt till verkställighet befordra. Då afvikande ur tjenst icke är annat än ett brytande af ett ingånget aftal, hvilket det bör bero på den, sorn derigenom blifvit lidande, att tillgifva eller beifra, synes det icke skäligt att ålägga den böter, hvilken eftergifver sin rätt, likasom det i allmänhet ej kan vara lämpligt att tvinga någon att anställa rätte gång mot en annan; och som det, efter Utskottets omdöme, äfven saknas allt skäl att åt Konungens Befallningshafvande uppdraga domsrätt i thy mål, hemställes vördsamligen, om icke Nettelbladts omförmälda framställning må lemnäs utan afseende. Stockholm den 3 Juli 1860. Sammansatta Lagsamt Allm. Besa.- och Ékon.-Utskotlets Betänkande M 25. ii Reservation ar anmlild af Riksdagsfullraägtigen J. M. Lundahl från Skarabargs län. i fråga om Utskottets beslut att tillstyrka antagandet af orlofseller tjenstebjons-böcker. Riksdagsfullmägtigen A. W. Uhr frän Örebro län har begärt få antecknadt, att han icke gillat Utkottets utlåtande i fråga om förändrad tid för flyttning ur och i tjenst. STOCKHOLM, TRYCKT HOS J O H. BECKMAN, 1860 Sammanfalla La;/- nami Mim.
Prof. 1859 å 1860. 5 Sami. 1 Afd. 5 Haft. 3 14 B ev il In in g s-Ut sk alte! s Betänkande M 13. sättet af ifrågavarande tolagsoch öfriga så kallade tilläggsmedel, så enär jag, dels vid genomläsandet af sjelfva motionen och dels under den inom Utskottet förda diskussion i ämnet, kommit till den öfvertygelsen, att meningen med den under sistlidne riksdag vidtagna åtgärden endast varit att förenkla uppbördssättet för att derigenom bereda lättnad i handelsoch sjöfarts-trafiken, men det förhållande likväl genom berörda åtgärd uppstått, att städerna fått sig tillerkände en ingalunda åsyftad vinst, åtminstone deri, att tolag numera utgår äfven å den tolag, som fordom utgick bredvid, men nu är inbegripen uti sjelfva tullen, har jag icke kunnat biträda den mening, som inom Utskottet hufvudsakligen gjort sig gällande, nemligen att afstyrka all åtgärd i ämnet. — Om den till 5 procent bestämda tillökning, i tolagsersättningen icke utgått, såsom nu sker, af brutto-tullinkomsten, i hvad den öfverstiger det antagna normalbeloppet af denna för hvarje stad särskildt, utan endast af det belopp tullmedel, som utöfver berörda normalsumma kunde qvarstå, sedan den till medium beräknade tolags-ersättningen blifvit afdragen; så hade man, enligt min åsigt, kommit det rätta åtminstone något närmare, än som skett.
Regemente så blefve den föreslagne extra provincial läkaren dermed fullt ut belåten och landet kunde, utan att betungas med större onera, under dessa fredliga tider, allt för väl vara bergadt med en extra batallions och extra provincial läkare uti en person, likasom det hit intills fått lefva och bergat sig den förutan. År och dag som ofvan. Ex officio P. Staaff P. loc. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 74, ÖLA. År 1841 den 7:de november å allmän sockenstämma i Rödön åtog sig på församlingens begäran bonden Carl Hansson i Silje att, emot ett arfvode af tio riksdaler banco, emottaga samt under ett års tid underhålla och vårda moderlösa flickan Lisbet Olofsdotter uti Häste och så vida icke allenast den nyssnämnda utan och hennes yngre syster blifvit under flere års förlopp på församlingens och fattig cassans gemensamma bekostnad underhållen och uppfostrad ansågo socknemennen rättvist och billigt det skulle flickans fader, drängen Olof Ersson ofvan utstakade arfvode till Carl Hansson sjelf utbetala, hvarför och krono länsman Larsson uti Häste, hos hvilken bemälte Olof Ersson antagit årstjenst, af socknemännen 84 anmodades att ofvannämnde tio riksdaler banco från Olof Erssons årslön afräkna och åt Carl Hansson innehålla. Sålunda afslutadt intygar. År och dag som ofvan. Ex officio P. Staaff Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 75, ÖLA. 1842 den 23:dje october uplästes å allmän sockenstämma i Rödön och godkändes följande utlåtande: ”I anledning af Konungens befallningshafvandes i Östersund skrifvelse \till undertecknad/ af den 15:de sistl. september att uppmuntra
Hur föll det dig in? Han har väl tillräckligt på sig? Får jag se, min älskling? Å, hvad jag längtat efter er. Hvad det är härligt att ha mitt lilla pyre igen! Ack, Hugo, det var rysligt snällt! Nej, se inte ironisk ut, farbror Magnus, jag är inte hysterisk, jag är bara så innerligt glad! Nej, jag vill bära honom, det orkar jag visst. Jag kan ju lyfta pappa! De satte sig i den väntande vagnen, som rullade ner åt Drottninggatan. Tora hade barnet i knäet och höll sin mans hand i sin. Hennes ögon strålade. Men allt som vagnen närmade sig hemmet, lade sig liksom en skugga öfver hennes glädje. — Hugo, jag får förbereda dig på, att pappa är mycket förändrad, nästan oigenkänlig; han kan inte hålla hufvudet stilla och kan inte tala. — Stackars lilla Tora, du har haft en svår tid. — Ja, det har inte varit lätt, men jag hade dig och barnet att tänka på. — Så, nu äro vi framme! Tora, låt gossen gå! Inte skall du bära den stora pojken uppför trapporna. Jaså, om han nödvändigt skall bäras, eftersom han är i Stockholm, så skall jag göra det. Nå, bägge armarne om pappas hals! Så lunka vi så småningom Tora gick efter mannen. När han stannade vid första afsatsen, lutade hon sig fram och kysste barnets små, knubbiga händer, som lågo kring fadrens hals. — Det är allt din kosack, Tora, — inföll farbror Magnus, i det han skämtsamt skakade på hufvudet. — Ja, farbror. — Hvad är det för ryska historier, I ha’n sinsemellan? — Det är Toras favoritanekdot, som hon sätter upp mot mina siffror. Hennes teori består i att det inte beror på huru många, utan hvilka och framför allt, att det inte skall vara vissa siffror. — Nej farbror, skämta inte, det är så ängsligt. — Så, nu äro vi ändtligen uppe. Pu, sådana trappor! Hugo hade varit inne hos sin svärfar och kom helt upprörd ut. Han gick fram till bordet, slog i ett glas vatten och drack.
Tusende gånger afbad han i sitt hjerta det ovärdiga misstroende, han hyst för den olyckliga, ädla Arabella, och hans kärlek ökades i samma stund, som hans förtroende till hennes redlighet blef fastare. Svärdet sjönk. Tro och hopp smögo sig åter till deras qvarlemnade broder, som smekte dem båda. Flere dagar förgingo, utan att man erhöll någon kunskap om den olycklige fångens öden. Ingen fick besöka honom, eller skrifva till honom. Han var strängt bevakad och man hade icke skäl, att hoppas någon mildring i den förutsedda domen. Sonnenstern hade, på Arabellas begäran, gjort en förbön derom hos fursten, hvilken dock afslagit den. Baronen hade, i samma afsigt, fastän med svårighet, utverkat en tillåtelse för Arabella, att tala med Prinsen, hvilket aflopp lika fruktlöst. Denne hade, rörd af hennes skönhet, ungdom och olycka, emottagit henne med den mest tillfredsställande nåd och välvilja, men ej kunnat göra afseende på hennes begäran. Den anklagades brott voro för stora och för många; rättvisan kräfde ett offer; dock ville man för hennes skull låta inställa efterspaningarne efter den flydde medbrodren med vilkor, att denne aldrig visade sig inom det område, der han spridt så mycken jämmer och oreda. Detta var allt, som kunde medgifvas, och det var under sådane omständigheter mycket. Sorgsen vandrade Arabella vid Baronens sida, och skyddad af hans arm för det påträngande folket, vägen från slottet till sitt dystra hem. Öfverallt hördes utrop af beundran och nyfikenhet. Ett och annat oredigt mummel hördes äfven, hvari man kunde urskilja anmärkningar, som inneburo hädelser mot den fordna förtrollerskan på fogelsången. Baronen påskyndade deras gång, och sökte att samtala med sin följeslagerska, och hålla hennes uppmärksamhet fängslad. Det oaktadt, undföll ej den skarpsynta Arabella syftningen af de anmärkningar, som gjordes. Hon såg upp i sin följeslagares redliga, af vrede lågande ansigte.
och således afskrifvas, eller, der de blifvit erlagda, återbekommas, utan ock att alla de båtsmansnummer, hvaruti omförmälde utsockne frälsehemman hafva del, må ständigt så i fredsson! krigstid hållas vakante, med förbindelse och rättighet för utsockne frälsehemmanen att, för deras andelar i rotarne, i vakans-afgift erlägga endast två tredjedelar (?) af det belopp, hvartill vakans-afgiften för en båts - Kongl Moj:ls NådProposition, N:o 29. 5 mansrote der i länet uppgår, enligt de föreskrifter och beräkningar, sorn. nu följas och framdeles i behörig ordning kunna meddelas och antagas till efterrättelse; hvilka i vakans-afgifler inflytande medel böra serskildt afsättas till Kongl. Maj:ts disposition för sjöförsvaret. Och meddelar Kongl. Maj:t, i sammanhang härmed, Rikets Ständer den upplysning, att Kongl. Majit, genom Kådiga Bref al den 23 Februari 1844 och den 2 April 1845, förordna t, att den utsockne frälsehemmanen i Halland debiterade rotevakans-afgift icke skall uttagas, äfvensom alt Kongl. Majit under den 30 April 1846 i Kader tillåtit, att med verkställande af den anbefallda debiteringen må för de år, för hvilka den icke redan egt rum, anstå intilldess, frågan om dessa hemmans rotering blifvit af Kongl. Maj;t oell Rikets Ständer gemensamt i sin helhet afgjord; dock utan att eli sådant anstånd med debiteringen må fritaga hemmanens innehafvare från utgörandet af rohivakansafgifl Lili det belopp, som framdeles kan varda bestämdt. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest »tudse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR, C. J. Gyllen granat. Utdrag af Protokollet Öfver Sjö försvars-Departement et tillhörande ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Statsrådet d Stockholms Slolt d. 18 Nov. 1847. Närvarande:
politique de la femnies och &gt; L a femme dans les eniplois yiibliques * vi i en föregaelide artikel redogjort. Under åren l888 och 1893 liar lian tillsammans iitgifvit sju större och mindre arbeten, saiiitliga behandlande kvinuofrkgan, och dessutom en niängd artiklar i tidningar och tidskrifter rörande samma fråga. Hans senaste bok utkom för nigra mhnader sedan och biil det något egendomliga iiamiiet r L e g r m d cntdchisme de In fentme~, ett namn, som dock fullkomligt motsvaras af inneli3lets forni. Kate kesen har iiäinligen tjänat såsoni förebild vid uppställningen. I 21 alektioner, ordnade i frågor och svar, gifver förf. en ganska uttöminande utredning af olika sidor af kvinnofrhgan. På detta sätt resonnerar lian öfver kvinnan (i allmänhet), hennes intelligens, hennes uppgift, inaimens målsinanskap, den äktenskapliga troheten, föriildrainyndigheten, akta makars ägendonisförhållanden, hustruns arbetsförtjaiist, kvinnans rätt att vittna, faderskapets efterforskande (la recherche de la paternit@, den efterlefvande inakem rättighet, kriiinan som lakare, som advokat och som ämbetsman, kvinnan i offentliga anställningar, kvinnan och ratten till arbete, kvinnoarbetets ordnande, kvinnans professionella, kommunala och polit.iska rösträtt. Arbetet innehåller en iniingd faktisks uppgifter och sunda reflektioner, men den besynnerliga formen gör det tämligen onjutbart och verkar icke sällan rent komiskt. Förf. uppträder gärna vid ' passande tillfälle polemiskt och den vanliga gangen af hans resonnciiiang är, att de eller de förhållandena rörande kvinnans ställning äro i i t - skilliga länder tämligen drägliga, men i hans eget hemland, Belgien, fullkomligt abderitiska. Själf tyckes lian anse, att den forin han gifvit sitt arbete, skall främja dess popularitet och skaffa det större spridning an hans föregående skrifter i sainma ämne. Till motto har han nämligen satt:, En vidlyftig bok och ett högt pris kunna liknas vid ett fartyg, som endast kmna lossa sina varor i en stor hailin.
K:s bef:de naturligtvis är i främsta rummet angelägen om ordningen inom sitt län, sä lemnar K:s bef:de troligen ej heller rättighet till krogs anläggande ål någon socken, der sådant ej är angeläget. På dessa grunder måste jag motsätta mig hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, samt yrka återremiss. Jag instämmer dessutom med Frih. Haab deruti, alt Ulsk. mätte besluta alt ej mindre belopp än 7^ kannor bränvin må få försäljas, så alt den nu hvar och en jordbrukare beviljade rättighet, alt lill sina arbetare försälja ^ kanna bränvin, ej må få qvarstå; en rättighet, hvilken, som Frih. Haab omnämnt, för mången mindre grannlaga husbonde varit en frestelse, att hos dess tjenare utbreda bränvinssupandet. Hr Ribbing: Om ej exempel i allmänhet voro otjenliga, så skulle jag i motsats mot hvad den siste värde talaren yttrat, framdraga exempel, hvarigenom tydligen ådagalägges nyttan för församlingar, som önska osedlighetens aflagande, att då öfverenskomma, det krogar derinom icke vidare få finnas. Genom sådane förbud har vunnits, att inga andra krogar funnits qvar, än gästgifvaregårdarna; och då man kunnat förmå äfven desse att afstå från rörelsen och K:s bef:de del bifallit, så har det inom den ort, der jag bott, gjort ganska stor nytta och ursprunget till många brott, som eljest besvärat domstolarne, sålunda blifvit undanröjdt. Jag skulle derföre tro att, om något sådant exempel skulle gifvas som Gr. af Ugglas anfört, hvilket jag ej vill betvifla, att församlingen då, i fall särskilda omständigheter det föranleda, må vara oförhindrad att förändra sitt beslut; men att icke vilja medgifva församlingen att få fatta en sådan öfverehskommelse utsträckt äfven till gästgifvaregårdarna, förekommer mig obilligt. Om, som raan sagt, myckel annat säljes på krogarne, så må det ju ske; men de behöfva sedermera ej kallas krogar, då bränvin der ej försäljes. Likaså på gästgifvaregårdarna. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff:
Olverdirektörens förslag i detta hänseende hvilar sedan 12 år tillbaka, eller ända sedan 1851, utan att, mig veterligen, något blifvit åtgjordt. Det är sorgligt att så tillgår hos oss, under det Finland, som lyder under en envåldsherrskare, ända sedan 1848 är i besittning af en organisation, sådan som den, för hvilken jag här begärt de respektive Utskms uppmärksamhet. Det Ryska reglementet för landtmäteriet i Finland är dateradt den 15 Maj 1848 och, till råga på det bedröfliga, utfärdadt på Svenska språket. Deri bestämmes löner till 8 länslandtmätare, hvilka, just så som jag föreslagit, böra utgöra ett chelsskap öfver kommissions-landtmätarne. Dessa länslandtmätare åtnjuta i lön 600 rubel silfver och i taffelpenningar 240, och härtill kommer ett bevis på huru mycken vigt styrelsen lägger på den särskilta arbetsfördelningen inom de olika länen, i det hvardera af dessa 8 länslandtmätare är biträdd af en sekreterare med lön af 200 rubel. Dessutom finnas 60 ordinarie kommissions-landtmätare, aflönade med 200, och 14 e. o. kommissions-landtmätare med 140 rubel, allt silfver. (En silfverrubel är lika med 2 rdr 82 öre rmt.) §§na 55, 56 och följ:de bestämma länslandtmätarnes åligganden, och i 56:te §:n förordnas att han skall från kl. 10 f. m. till 1 e. m. vara tillstädes på sitt kontor. Hos oss åter är förste landtmätaren förbunden blott att förste och siste helgfria Måndagen i hvarje månad vara på kontoret, och således är för menigheten icke tillfälle att under mellantiden få de upplysningaar, hvaraf den kan vara i behof. Förordningen för Finland utgör i min tanke ett sorgligt kriterium på vår lagstiftning i ett så maktpåliggande ärende som detta, enär frågan om reorganisationen redan i 12 år hvilat, och ännu ingenting är åtgjordt till rättande af de missförhållanden, som tungt kännas af allmänheten.