Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom detta stadgande vore det till och med öppet för anställande af lärare, som hafva helt och hållet från den christna läran och ifrån läran om ett lif efter detta i allmänhet skiljaktiga trosläror. Jag anhåller derföre om Hr Frih. o. Landtm.-s propos. på afslag å det första alternativet eller måhända lämpligare återremiss till Utsk. på det alt Utsk. må taga denna sak änuu en gång i skärskådande och det är delta förslag till gemensam tanke, som jag för min del vågar föreslå R. o. Ad. att antaga. Gr. Lagerbjelke, Gust.: I anledn. af de anmärkmr, som Frih. Palmstjerna nu framställt emot det Const.Utsk:s förslag, som är under R. o. Ad:s pröfning, anhåller jag alt få med några ord utveckla Utsk:s skäl för samma förslag. Hvad först beträffar de orden efter ”vederbör:des hörande eller uppå deras framställning” hvilka den siste värde talaren ansåg onödige, så har Utsk. insett, att då man infört en så betydligt utvidgad rättighet för K. M. att an 25* - 388 Den 12 Juli. vända utländske män till embeten och befattningar i riket, man likväl dervid torde böra införa den garantien att K. M. innan Flan lill sådane befattningar, kallade utländske män, skulle hafva hört vederbönde derom. Det skulle eljest kunna hända att en utländning fick en sådan befattning, utan att någon vederbör:de varit hörd; ty K. M. skulle, om detta stadgande icke vore infördt, äga rätt att insätta utländske män, likasom Flan nu kan tillsätta inländske män, utan att serskildt deröfver höra vederbönde. Man har äfven ansett, att då man medgaf, att utländningar fingo af K. M. kallas, det skulle hafva sin nytta med sig om t. ex. Universitetet, då en ledighet der inträffar, egde rätt, att hos K. M. föreslå alt den eller den utmärkta utländske vetenskapsmannen måtte till den eller den lärostolen inkallas.
^ 134 Den 26 Augusti. Gr. Sparre: Jag har redan flera gånger yttrat att, om jag ändrar en handling en annan person ovetande, och sedan återställer densamma lill honom, samt han deraf sedan gör bruk, så har jag medelst sjelfva utlemnandet sjelf gjort bruk af densamma. Det går icke an att betrakta saken så som Hr Cederschiöld gjort, ty om jag roar mig med att skrifva en handling, och den skulle stjälas från mig, så skulle jag ju då straffas för förfalskning, ehuru min afsigt icke varit att göra någon sådan. Frih. Raab, Adam Christian: Under discussionen har jag erinrat mig ett exempel, som faller under denna g. I min ort stämde en person en annan för olaga valtenupdämning. Den sistnämnde förfalskade kartan, men gjorde icke sjelf bruk af förfalskningen. Den stämmande dömdes sedan att hafva orätt på grund deraf att den stämde förfalskat kartan. Jag nämner detta som ett bevis på möjligheten af alt man kon begå en sådan förfalskning utan att göra bruk deraf, och likväl hafva nytta af densamma. Jag skulle således, i likhet med hvad Hr Cederschiöld yttrat, tro att något förtydligande här borde ega rum. Gr. Sparre: Jag skulle deremot tro att denna person på det mest ojäfaktiga sätt gjort bruk af en karta som tjenat till ledning för domstolen, inför hvilken han sedan åberopade samma karta som stöd för sitt försvar. Hr Cederschiöld: Jag trodde mig möjligen hafva genom mitt flera gånger uprepade yttrande gjort klart äfven för Gr. Sparre, att jag icke ifrågasatt, att personen i fråga skulle utlemna den förfalskade handlingen, utan att han gör förfalskningen hemma hos den som eger samma handling, honom ovetande, och utan att således något utlemnande egt rum. Full tydlighet skulle ju vinnas om man här begagnar samma ord som i första §. Gr. Sparre: Det blir i sanning tröttande, om vi vid hvarje g skola så utförligt genomgå förslaget som vid den nu förev:de.
U(.i ett till Constitutions-Utskotlet ingifvet Memorial, har Herr Prosten Gustaf Bromé, Riksdags-Fullmäklig för PresteStåndet från Lunds Stift, anmält att, enär Riksdags-Ordningens 11 §. stadgar skyldigheten för vederbörande Corporationer eller Embetsman att, utan vidare påminnelse och utan annan anledning än, vid Lagtima Riksdag, sista Riksdags-beslutet, besörja, det valen till Riksdagsmän må i laglig ordning och, under ansvar, med all skyndsamhet verkställas, samt denna Grundlag i 17 §. 2 Mom. förest rifver nytt val, om den valde dott eller bevisat laga Constitutians Utsk, Betänk. N:o 9, förfall, och ytterligare i 19 §. tillåter klagomål, om någon väljande eller under omröstning kommen förmenar olagligheter vara vid ett Riksdagsmanna-val begångna, Herr Prosten, efter jemförelse emellan dessa Lagrum, och vid betraktande deraf att valen kunna hållas så nära den i Riksdagsbeslutet utsatta termin för Ständernas nästa sammanträde, att ej allenast en vald Riksdagsman saknade lid för bestyrandet af enskilda angelägenheter, utan ock nytt val, i fall detbehöfdes, och klagomål, om dertill yppades anledning, icke hunne behörigen afgöras, innan Riksdagen tagit sin början, och ärendena till en del redan kommit under behandling, trott sig finna skäl att Utskottet underställa, om icke vederbörande Corporationer och Embelsmän måtte vid ansvar för.- pligtas att tre månader före Lagtima Riksdag hafva besörjt om Riksdagsmannavalen; hvarjemte Molionairen föreslagit, att om, emellan valförrättningen och Riksdagstiden, kallelse till Urtima Riksdag skulle inträffa, valen icke dess mindre kunde ega bestånd, Då Riksdagsmanna-valens anställande, inom en tillräcklig tidrymd före Lagtima Riksdagen synes vara af stor vigt och i synnerhet nödvändigt för den valdes för - Constitutions Visit, Betänk.
Det finnes ett från forntiden bekant yttrande, att det är lättare att kväfva en hotande brand än hindra ett infall att gå öfver ett kvickhufvuds läppar, och sanningen af detsamma, rätt fattadt, torde ännu i dag stå klar för dem, som vunnit erfarenhet i det enskilda liksom i det offentliga lifvet. Huru mycket ondt dylika infall kunna åstadkomma, lär också vara genom erfarenheten fulltygadt. Äfven här ligger nära till hands den faran, att motståndarne skola veta att skickligt begagna sig af en talares kända svaghet. Sådant kan ske — och har skett — blött därigenom, att man samlar sig kring talaren, uppmärksamt lyssnar till hans ord och skrattar åt hans tokroligheter, så att han kan smickra sig med att hafva vunnit allmänt bifall och lockas allt längre ut på det sluttande planet. Farlig till sin verka ?i är dessutom den bitande ironien eller hånet, i synnerhet på personer, hvilkas bildningsgrad ligger under den talandes. Skarpa ord framförda med värdighet och allvar fördrager den olärde — och ofta äfven den mera bildade — vida lättare än ett klander inhöljdt i en dräkt af ironi, hvilken dock är alltför genomskinlig för att ej förråda hvad därinnanför gömmes. Yttranden sådana som » den sakkunnige ledamot, som nyss hade ordet » — om nämligen denne icke alis är sakkunnig — eller ett genomfördt gyckel om » den splitternya lära, som N. N. uppfunnit », och dylikt hafva nästan alltid den verkan att uppreta icke blott den utpekade, utan ock många meningsfränder till honom och bidraga sällan att skaffa seger åt den sida, hvilkens intresse de borde främja. Stundom kan det dock vara fallet, att ett oförsynt uppträdande behöfver en tuktan af just sådan art, som ironiens gissel är i stånd att bibringa, så att denna kan anses vara på sin plats, men dylika tillfällen äro mera sällsynta undantag. Och gäller det att anstränga alla krafter för att segra i en omröstning med högst oviss utgång, är ironien sällan en god bundsförvant. Besvärliga snarare än farliga för sitt parti äro de långtrådiga och tråkiga talarne, om hvilka vi förut yttrat oss. Då dessa hafva en viss vana att uppträda i tid och otid, kunna de lätt tillfoga sina meningsfränder bestämd skada.
Helt olika blifver förhållandet, när man äger ett iverldsbandeln gällande mynt. då de i sammanhang med ut-och invexlingen stående sedelindragningar, långt ifrån att rub, ba myntvärdet, tvärtom påskynda att afhjelpa de rubbningar, som tillfälligtvis uppkommit. Utan att nu ingå i vidlyftigare granskning af de föreskrifter, som finnas, eller motivering af dem, som böra lemnäs, går jag att sammanfatta hvad som angående Bankens förvaltning, enligt hvad mig synes, bör med kraft af lag stadgas, i följande hufvudpunkter: t) Banken må aldrig öka sin utelöpande sedelstock utöfver dubbla värdet af sitt ägande silfver och guld. 2) För det belopp sedlar, Banken, enligt föregående punkt, äger rättighet att utöfver värdet af sitt ägande silfver och guld hafva utelöpande, måste den äga motsvarande fordringar, som kunna bestå uti: a) Riksg.-Contls löpande obligationer, bärande minst 4 proc. ränta; b) reverser, att betala högst 9 månader efter utfärdandet, med hypothek af metaller och exportabla effecter; c) reverser, att betala högst sex månader efter utfärdandet, med hypothek af vissa bolags och inrättningars obligationer och actier; d) reverser å högst 6 månaders tid, med säkerhet af proprie borgen, eller hvad Banken kallar Discontford ringar. 3 Banken afstår sina fordringar på längre tid hos enskilda och hos åtskilliga menigheter till Riksg.-Cont., som i utbyte tilt den förstnämnda lemnar af sina 4 proc. räntebärande obligationer jemnt så stort belopp, som till ränta och amortissement kan betäckas genom de fordringar, Banken afträdt. 41 Emedan det är ganska möjligt, att Riksg.-Cont:s ouppsägbara obligationer vid behof ej kunna försäljas till deras fulla nominat-belopp, äfvensom att någon del af Den i.j F cb r u a r i i f. m.
Transport R:mt R:dr 8,500: — nader för inrättande af en lokal för Exercitie-mästarne och deras institutioner 52,000: — 5:o för nybyggande af ett vexthus i Lunds Botaniska trädgård 55,000: — 6:o för flyttning af Botaniska trädgården i Lund erfordras 42,000 R:dr, deraf likväl endast hälften för nästföljande statsregleringsperiod kan åtgå, hvadan föreslås dertill 7,000 R:dr under hvartdera af å ren 1861, 1862 och 1865 21,000: — 7:o för de byggnads-arbeten å Veterinär-inrättningens i Stockholm egendom, hvilka, efter af Kongl. Maj:t godkänd plan kunna pröfva» mest behöfliga 15,000: — 8:o för smedjans vid samma inrättning iståndsättande 15,000: — 9:o för inköp af kemiska och fysiska glas och apparater m. m. - till berörde Veterinär-inrättning 2,000: — 10:o för uppförande af ett nytt sjukstall samt ett mindre rideller motionerings-hus vid Veterinär-inrättningen i Skara
Mathias var ingalunda litet stolt öfver det honom visade förtroendet, men kunde tillika ej skingra den oro, tanken på den förestående kampen åsamkade. Och denna oro växte dess mera, då han hos de trollkunniga lapparne, dem han besökt för att fråga sig till råds i denna brydsamma angelägenhet, erfor, att jätten genom en förtrollning gjorts osårbar. Sedan han dock tillika fått veta att denna utomordentliga egenskap genom en besvärjelse kunde fråntagas denne och han här inlärt sig densamma, återvände han lugnad till hemmet. Kort härpå infann sig Potko och en gång medan denne sof lyckades det Mathias att uttala öfver honom besvärjelsen i fråga och upphäfva förtrollningen. Enviget försiggick sedermera å en liten holme, "Kurjen kivi", i Vesilaks. Sedan kämparne landstigit sparkade Mathias till ryssens båt med sådan fart från land, att den sköt ett godt stycke upp på fjärdens motsatta strand. Hvarför gör du så? tillsporde Potko honom. Den, som här skall finna sin hvilostad behöfver ej vidare någon båt, var Mathias svar. Uppbragt häröfver grep jätten till sitt svärd och afskilde med ett hugg Mathias högra arm från kroppen. Bedöfvad sjönk finnen ned på ena knäet. Sina hyppäät kuin kurki (du hoppar som en trana), ropade ryssen satiriskt till sin motståndare. Mathias, som snart återfick sansen, reste sig nu upp, grep i sin tur till svärdet med sin vänstra hand han var lyckligtvis vänsterhändt och tilldelade under orden: "ännu kan jag också flyga" Potko ett så kraftigt slag med detsamma, att denne föll död till marken. För denna bedrift belönades Mathias sedermera af konungen med Laukko gård och antog till familjenamn det af hans fiende honom gifna spenamnet Kurki (sedermera Kurck). Den från honom härstammande ätten förde i sin sköld en trana. Rörande Mathias Kurcks efterkommande har man ej rätt säker kännedom.
För öfrigt bör Utskottet leke lemna oanmäldt, dels att vid såväl Banko-diskonten i Stockholm, som Lånekontoret i Götheborg, hufvudsakligen belånas Götha-kanal-aktier, samt att till undantagen röknas lån på obligationer; dels ock, att, som motionären genom förslaget synes egentligen hafva afsett att förskaffa vederbörande låntagare något bevis öfver emottagandet vid Diskont-verken af belånade publika papper, hinder icke möter för den, sådant äskar, att å euTduplett af den anmälnings-sedel, hvaraf låneansök ningen åtföFJes, undfå vederbörandes qvitto öfver inlemnandet, af reversal och hy pothek. Utskottet, som sålunda 42ro afstyrker bifall till den väckta motionen; får, vid det förhållande, att någon anmärkning, beträffande de för denna lånerörelse gällande föreskrifter, i öfrigt icko är vorden framställd, hos Rikets Ständer hemställa, 43:o att samma föreskrifter, intagna i 203:dje — 205:te §§ af reglementet, må förblifva oförändrade. Utlåning pä namn och reverser. Till förhöjning af fonden för denna utlåningsrörelse, i hvad angår den an del deraf, som belöper på låne-kcntoren i Götheborg och Malmö, hafva förslag framställts af direktionerna vid nämnde låne-kontor, samt af hr Billström, uti en inom vällofl. Borgare-ståndet väckt och till Utskottet hänvisad motion. Dessa framställningar äro föranledda deraf att, under de sednare åren, tillgång vid låne-kontoren saknats, att tillfredsställa de sökandes fordringar på lån.
Emot HögloftUtskottens ntlätande bifogade Tabellariskt, hciiiställiiing i Bilagornc Titt. och <3, erinras, att den deri föreslagna arliga disposition af extra anslagsmedlen Bctänkanden, N:o 22. är stridande emot Rikets Högloft. Ständers förut fattade bestick genom bifall till Stats - Utskottets Betänkande Nio 255 pag. XVIII, som stadgar: att alla de i Bilagan T-tt. uppräknade extra tillgångar, utom den deri upptagna Bankens kehallna räntewinst för ären 1829—>884, skola, dcräst de icke redan till Niksgälds-Eontoirct äro ingäugne,dit öfwerlcinnas att, till fyllnad i summan, hallas Kongl. Majit tillhanda, till det belopp hwarje ar, sorn Kongl. Majit finner böra, i ett eller annat afseende, anwäudas för Förswarswerkets istäudsättande, och, efter Nådig föreskrift, af Kongl. Stats-Eontoiret warder requireradk.
Hr Gr. o. Landtm, framställer till Ståndet, måtte få följande lydelse: att B. o. Ad., med ogillande af Utsk:ts motivering i afseende på båtsmanshållet i södra Möre, ville låta bero vid hvad lJtsk:t tillstyrkt. Gr. Mörner: Jag tror att frågan är för litet utredd för att Ståndet skulle kunna tillkännagifva ett sådant ogillande, och får derföre anhålla att Betänk:t, utan uttalande af något sådant, måtte läggas till handlingarne. Frih. Rappe: Sedan jag blifvit underrättad att de andra Stånden fattat sitt beslut, instämmer jag i Gr. Mörners yrkande. Den 21 Mars. 483 Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utskits förev:de hemställan och dels af Hr Mannerskantz, att R. o. Ad, med ogillande af hvad Utsk:t anfört rörande båtsmansindelningen i södra Möre härad, skulle låta bero vid Usk:ts i ämnet gjorda hemställan; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till LItsk:ts hemställan, hvarvid svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på antagande af Hr Mannerskantz’ förslag, då svaren utföllo med många nej och några ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till IJtskits hemställan förnyats samt besvarats med många ja och åtskilliga nej. Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Utsk:ts hemställande!) å sid. 6. Biföllos. Hr Dalman, Wilhelm Fredrik, anförde skriftligen: Mot det i Lördags altonplenum fattade beslut, hvarigenom R. o. Ad. afslagit, Ekon.-LItsk:ts hemställan i 6:te punkten af dess Betänk. N:o 56 ang:de frikallelse från tvånget att vid elementarläroverken läsa grekiska språket, får jag mig reservera.
Hvad är detta för svaghet? I ditt arbete är du fri, lika fri som en man.” – Hon understryker också att hon inte har något gemensamt med de flesta kvinnor. I flera avseenden, bland annat genom sitt författarskap, betraktar sig Victoria Benedictsson som jämförbar med en man. Hon framhåller också att hon är av en kylig, icke-sensuell natur. Allt detta börjar ifrågasättas, när hon lär känna Georg Brandes. Deras första kyssar utväxlas sedan Brandes helt tillintetgjort Victoria Benedictsson genom att uppmärksamma hur lite klassisk litteratur hon läst. Hon är förkrossad, känner sig dum och okunnig, han är snäll, medlidsam och överseende. Dessutom sårar det henne att han inte säger ”du”. Distansen i hans ”ni” skär mot smekningarnas intimitet. Den efterlängtade situationen blir förödmjukande för henne. Följande dag, i mitten av december, föreläser Brandes i en fullsatt åhörarsal om sitt mansoch kvinnoideal: Till sist talade han om Caesar som typen af en man. Och hvad är då det manliga? Kraft, djerfhet, hänsynslöshet. En verklig man bryr sig icke om hvem som står honom i vägen, han fullföljer sitt mål. En man visar icke sitt verkliga inre, han gömmer det under en mask. En verklig man är slug, derför att han är ihärdig. En verklig man har framför allt kraft, kraft i allt hvad han företager sig, kraft att böja andra in under sina planer och använda dem som redskap, kraft att hålla en qvinna fast! Och hvad är det qvinliga? Förmågan att älska helt och utan konventionella hänsyn, varmt, fullt, lifskraftigt. Att vara modig, uppoffrande, stark; allt genom kärleken, utan svartsjuka, utan baktanke; bara derför att det är hennes natur att älska. Den sanna kvinnans natur är att älska utan förebehåll, baktankar och svartsjuka. Den verklige mannen tar hänsynslös och djärv det han vill ha. Han har ett mål för sitt handlande, en strävan som ger hans liv riktning och innehåll. Hon däremot är bara känsla, uppoffrande inlevelse i mannens liv. Detta var det budskap som den förälskade Victoria Benedictsson fick med sig hem från mästarens föreläsning.
Han är en Michel Angelo inom litteraturen, (som skald förer han mejseln, som roman-författare penseln och som historieskrifvare är han architect.) Han älskar att gifva sina figurer starka färgor och att ställa dem i stark skugga, så att man först omsider kan uppupptäcka den menskliga formen; men man finner äfven i och med detsamma teckningen sann och trogen; fast än draperierna äro fantastiska – eller också äro de alabaster-hvita, och kroppen utgör ett löst, ett genomskinligt draperi öfver själen. Amalia Hillner hörer till dessa senare. Det är något, för hjertat interessant, att se en ung flicka vårda det intellectuella lifvets utveckling hos ett barn. Sjelf, knapt hunnen till medvetande af detta sitt egna lif, skall hon meddela det, och likasom ingjuta det i en annan varelse. En mor borde vara jalouse om att äfven sjelf vårda detta högre lifvet hos sitt barn; ty hvad är det lekamliga lifvet – blott Promethei bild – och den eld han tog ifrån himmelen för att få denna till menniska, genom lif – är just det samma lif, som uppfostran skall gifva barnet. Kan modren icke af sjukom, eller andra omständigheter, få tillfredsställa sitt begär (ett begär bör det vara hos henne) att vara lärarinna sjelf för sitt barn, då bör hon välja en ung person, en Amalia, dertill – ty hos denna skall icke finnas några petrificater i lynnet och hjertat, hvarefter det mjuka elastiska barnasinnet kunde komma att formas. En ung person skall med mera kärleks-värma omfatta sina pligter emot barnet och dess föräldrar; ty dessa innehålla för henne både något nytt och vigtigt, och hon skall tro att det är en möjlighet att med redlig vilja lyckas i sitt åliggande. En äldre, häruti erfaren person, skall icke längre ha denna tro; ty hon inser allt det ohjelpliga, som skall kunna motverka hennes bästa bemödanden, och hon blir derigenom mera liknöjd för hoppet om framgång.
FEMTE SCEN. BIRGER, ERIKA, GABRIELLA. Birger O, min Birger! min make Erika (störtar fram till Birger). är det sanning Finns ingen räddning mer? ingen barmhertighet? ingen förskoning? säg är det i dag? Tala! och låt mig höra från dina egna läppar, att man med denna förskräckliga underrättelse endast velat bedra' mig Birger. dig med lugn under ödets hämnande ok! Den Dyra, älskade Erika Sansa dig! och böj evige Domaren, som var ett osynligt vittne till brottet, har låtit vedergällningens dag komma. Låt derföre intet fåfängt hopp dåra dig Snart är äfven timman slagen. Erika. rättfärdighet det gäller inför Gud Ännu Nej, Birger, nej Du har sedan lefvat år af 100 är räddning möjlig, ... ännu har inte hoppet slocknat i min själ O, Birger! aldrig förr än vid denna olycka, har jag vetat eller kännt, huru högt, huru innerligt du var mig kär. Jag har lidit, Birger, lidit grufligt, men lilkväl inte tröttnat, att arbeta för ditt väl. Lagarna äro grymma och hertighet hos menniskor! blodtörstiga! men ännu finns ju nåd och barmBirger. reställt mig. Bland de brott, för hvilka ångern unnare åren äfven varit det jag begick, då jag öfverden älskade jag dig ej så, som sedan; och derDina qval arma qvinna! har jag med fasa fö- der vårt äktenskap gnagat mitt samvete, har de sedtalade dig till giftermål med mördaren! Den tiföre har jag mången gång, inom dessa murar, vehet väntar mig, om jag dermed kunnat befria dig från skammen att vara min hustru! lat ge den nåd till spillo, jag af Guds barmhertig (Erika synes tröstlös.) ningen nära. En ny böneskrift, understödd af Arnman och hela fiskläget, har afsått till Konungen oss hoppas! Ännu i dag kan den återkomma med nåd. O, låt Birger. diga hemligheten, har jag bragt i elände! Kan du förlåta mig Guds makt är stor, Birger; måhända är fräls Gabriella (fattande Birgers hand).
Sandarne vid södra ändan af Söderkamns-fjärden hade väl redan en jernvägs-anläggning företagits af Handelshuset James Dickson & Comp., för alt derå kunna forsla trävaror från det af bemälte handelshus vid samma sjö anlagda större sågverk till Sandarne lastageplats, hvilken tillhörde detta handelshus; men vid den sålunda på enskild bekostnad verkställda anläggningen af en ny kommunikations-linie skulle ortens allmäuna behof af lättade transport-medel så mycket mindre vara afsedt, som de af Dickson & Comp. fordrade vilkor, för alt lill det för Söderhamn-Bergviks-jernvägen bildade bolag öfverlåta 2/:i eller % utaf den påbörjade jernbane-anläggningen, befunnits oantagliga. Dessutom hade emot denna jernbanas slutpunkt Sandarne, belägen på en mils af stånd från Söderhamn, anmärkts: att stranden vid denna plats vore obebygd; att, om rörelsen i en framtid komme att dragas dit, stadens handel och näringar skulle aftyna; saint alt nämnde bana icke kunde blifva af allmänt gagn för det inre landet, såvida ej sjöarne Bergviken och Marman genom kanal och slussar förenades, hvilket, enligt upprältadt kostnads-förslag, skulle medföra en utgift af ej mindre än 326,700 R:dr B:ko. Då härtill lades hvad anläggningen af den nära en mil långa jernvägen mellan Marman och Sandarne skulle kosta, samt de utgifter, som fordrades för att sätta sistnämnde nu öde liggande plats i det skick, att densamma blefve en tjenlig upplagsoch lastnings-ort för den motsedda betydliga tillförseln på den nya transport-leden, uppkomme en vida högre kostnads-summa, än det belopp, hvartill kostnaderna skulle uppgå för den, under förutsättning af Söderhamns framgena bibehållande såsom central-punkt för ortens rörelse ocb ändpunkt, för ifrågavarande kommunikations-led föreslagna