Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om äfven denne talare skulle besitta en sådan lalaretalang, att den öfverröstade sanningens stämma, så har likväl hänförelsen tid på sig att förgå, innan beslut fattas, ty Ståndens serskildta plena komma icke att så omedelbarligen inträffa efter den gemensamma öfverläggningen, enär det är stadgadt, att anslag om plena i Stånden och om gemensam öfverläggning skola utfärdas dagen förut, och vid sådant förhållande torde det blifva ganska svårt att så på förhand beräkna, huru länge den gemensamma öfverläggningen skall komma att räcka, att man på samma gång som anslag dertill utfärdas, kan utfärda anslag om serskildta plena några timmar efter den tid, då den gemensamma öfverläggningen förmodas sluta, så att t. ex. ansia-» get till den gemensamma öfverläggningen lyder å f. m. och anslaget till Ståndens serskildta plena å e. m., utan torde det vanligen komma att hända, att de gemensamma öfverläggningarne hållas på qvällarne, hvarigenom äfven minsta tiden för de öfriga Riksdagsgöromålen undantages. Man får således åtminstone en 268 Den 14 Juli. nall att sofva på saken och troligtvis ganska ofta flera dagar att sig derå besinna. Efter att hafva framställt dessa detalj-anmärkn:r, slutar den Värde talaren med att uttrycka tvifvelsmål, huruvida någon verklig nytta skulle genom sådana samfäldta öfverläggningar vinnas. Det är likväl en af vårt nuvar:de representationsskicks största och allmännast erkända olägenheter, att de serskildta Stånden stå i alltför ringa beröring med hvarandra, så att representanterna sakna tillfälle att genom sammanvaro lära känna och värdera hvarandra, samt att de skäl, som i en fråga anföras i ett Stånd och måhända äro af största vigt för frågans rätta bedömande, icke, lill följd af de merändels samtidiga öfverläggningarne ang:de samma frågor i alla 4 RiksSt:n, förmå framtränga till och göra sig gällande hos de öfriga Stånden, hvaraf naturligtvis följden blifver, att skiljaktigare beslut oftare fattas, än som enligt all sannolikhet skulle blifva fallet, derest öfverläggningarne vore gemensamma.
I anledning deraf, nytt Memorial, IY 6. s 557 — 56a, bif. af BondeStåndet, IX 3. s 4°.9> af Adeln, ix 3. s 4*7» af PresteStåndet, ix 3. s 421> af BorgareStåndet, ix 3. s 424- Instruction, förslag till tillägg i \\ §. af Justitia Ombudsmannens; Constit. Utskottets Memorial, III s 233 — 236, bif. af PresteStåndet, IX s 984, af BorgareStåndet, IX s ggg, af BondeStåndet, IX s loar, af Adeln, ix s io36. — förslag till tillägg i Justitia: Ombudsmannens; Constit. Utskottets Memorial, lil s 260, 261, återrem. af PresteStåndet, IX s 1162, bif. af BorgareStåndet, IX s n65, af BondeStåndet, IX 3. s 172. Nytt Memorial, lil s 3o8, 309, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, ix 3. In - »45 Instruction, förslag till ändring af 25 och 26 §§. i Justitiae Ombudsmannens; Motion, remitt. till ConstitutionsUtskottet, II s i365. ConstitutionsUtskottets Memorial, III s 322—3a4» bif. af Adeln, IX 3. s 365, lagdt till Handlingarne, 1X3. s 368, bif. af BorgareStåndet, IX 3. s 372. — Förslag till, för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret. StatsUtskottels Memorial, IV 6. s 29 — 73, bif. af PresteStåndet, IX 3. s i53, af BondeStåndet, IX 3. s 175, af Adeln, IX 3. Underd.
S. D. Börjades föredragningen af Stats-utskottets sedan den 15 dennes på hordet hvilande utlåtande JY:o gOj angående regleringen af utgifterna under riks-statens 6‘te hufvudtitel, dervid ingressen eller Utskottets hemställan i afseende å den definitiva regleringen af de under denna hufvudtitel förekommande indelningar, Godkändes; 2:dra, 3:dje, 4:de, 5:te, 8:de och 10:de punkterna, 12:te punkten Usta morn, rörande ifrågasatt tillökning i statsanslaget för Sjögestads landtbruks-skola, samt 13 och 15 punkterna bifollos j samt lista punkten rörande bergsoch kommers-kollegierna; ll:te dito om årligt anslag för Ulltuna landtbruks-institut; 12:te dito 2:dra morn., angående äskadt anslag till Degebergs landtbruks-institut och de lägre landsbruks-skolorna, samt 14:de punkten, rörande fortfarande anslag för tecknologiska institutet. Återremitterades med anmärkningar. Utskottets anmälanden i 6, 7 och 9 punkterna samt 12 punkten 3:dje morn., i fråga om användande af de å hufvudtitelns afdelning för jordbruk och näringar befintliga besparingar, ansåg Ståndet för närvarande icke fordra någon annan ålgärd, än att dervid låta bero. Den 28 Mars. Från Högv. Preste-ståndet. S. D. Anställdes, på sätt riksdags-ordningens 73 § bestämmer, val till Förstärkt Banko-utskott; och befunnos, efter valsedlarnes öppnande och rösternes summering, till ledamöter deraf vara utsedde: Prot.-utdrag den 28 Mars 1848.
Under den hade jag min hängmatta, der läste jag, der tänkte och der drömde jag. En vacker dag var min tall borta. Mig ovetande och otillfrågad föll den för yxan. Något minne måste jag dock ha af den. Jag sågade af toppen, tog en bit med dess grenar, sågade den i höjd med ett bord, tog en rund brädskifva och spikade ofvanpå. Med grå mossa och kottar klädde jag sedan hela foten; satte en styf pappersremsa omkring skifvan och klädde öfver denna med mossa. Nu står min gamla tall som ett rätt prydligt blomsterbord: starkt, billigt, egendomligt och riKtigt vackert. Bose Nath. Handarbeten. Om man händelsevis har någon gammal kappa eller annat plagg utaf plysch eller mjuk doffel, som man ej mera begagnar, klipper man deraf fyrkantiga lappar samt virkar eller stickar lika stora så- dana utaf yllegarn i en eller flere färger, allt efter behag, sätter en utaf hvardera sorten sigzag, syr (om man så vill, med filtstygn) eller virkar tillsammans dessa. Blir både värker, billig och nästan lika på båda sidor samt lätt att arbeta. Vill man heldre ha den randig, kan man göra taffelvirkning i krokar, så bredt man tycker, klipper så ett mönster efter delta och lägger på tyget för att få uddarne lika till sammansättning, den ena in uti den andra. Anna H. En smakfull och ovanlig samt billig bordduk kan fås utaf storblommig cretonne (67 öre pr aln, enkel bredd), hvars konturer, flere eller färre, markeras med guldtråd (15 öre nystanet). I kanten antingen en rätt gles spets utaf det så moderna s. k. fiskgarnet (för 30 öre blir visst nog), eller endast en virkad snodd häraf (ung. 8 maskor uppslagna), kring hvilken en glitter-vindning virats och nätt påsytts. 1 hörnen kan denna snodd sättas i trenne öglor, eller ock tofsar med trädning af glittertråd.
Jag ser icke, att Utsk. af Riksd.- Ordn. varit förhindradt att, då inom Utsk. den öfvertygelse yttrat sig, att en oordning uti ifrågavarande afseende existerade, begagna tillfället för att föreslå oordningens afhjelpande. Såsom jag förut nämnt, har jag ingenting emot återremiss af betänkandet. Frih. Boye: Upplyst derom, att den föreslagna marclitiden öfverensstäinmer med tågordningen, begifver jag mig från det skäl, jag åberopat, ehuru det förefaller mig ganska tungt, att en person skall kunna åläggas att gå 20 mil på 10 dagar; men den anmärkning hoppas jag skall vinna afseende af Utsk., att om lian under en sådan march sjuknar, en lättnad bör gifvas honom att anskaffa det erforderliga beviset deröfver. Länsmannen kan vara borta, presten kan vara borta, hvarigenom en a 2 dagar lätteligen för honom gå förlorade. Det är således endast i sednare afseendet, jag qvarstår vid min begäran om återremiss. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Endast för ett tillägg till hvad jag redan nämnt, har jag begärt ordet. Hr af Dalström har upplyst, att, hvad Utsk. föreslagit, redan länge ägt rum vid indelta reg:terna. Jag får anföra, att detsamma äfven varit öfligt vid åtskilliga af de värfvade reg:terna, och att, ehuru jag icke vill bestrida, det någonstädes svårighet i detta afseende kunnat uppstå, den likväl ej varit allmän; ty tillägget, som blifvit yrkadt, är infördt uti det tjenstgöringsreglemente, Generalen Gr. G. Löwenhjelm för Lifgardet till häst författat, och hvilket reglemente allt sedermera, äfven under den tid jag haft äran commendera detta reg:te, varit till efterföljd anbefaldt, utan att svårighet deraf i någon del försports. Gr. von Platen: Jag vill blott hemställa till Hr Frih. Boye, om icke under namnet kronobetjening kunna inbegripas andra än länsmän. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.:
Di:br fortfaranbe utgå; att bett bifpofttion af öf* werf ottömebel, hvarom ^ongt* ?Dtaj:t härefter gör framfiätlning, tttebgifmeö, famt att be för Sjrtra behof wib futet af benna 9)ropofttion upptagna fumntor warba af Oiifetö ©tanber anwifabe. l:o SSib 2$ttg0*£ollcgtt npa reglering och orgattifatiott h^ vtppfommit be? hof utöfwer förra ©taten af 497 9v:br 3 f\ 2 r:jt, meb 163| tuttnor fpanmåt unber penningelöner beräfnab; hwarjemte och bå någon $)refTbetttSlön i .^rigs 1,697: 3:o ©digt be för (Efaröes^egtmentet* na faftftällba interimö*ftater, grunbabe på ben förättbrabc organifation, ^ongl. 9)laj:t till be* forbranbe af beraö tjenftbarljet funnit nöbigt wib* taga, erforbraö, utöfwer be för bent wib ftfla Otifsbag anwifla anflag, följanbe fumntor: transport 6,394: 3, 2, — i4 transport göt 2if Ifan nu åtnjuter meb . famt befjutont 30 tunnor mera fpanmål unbet lönen. 6:0 gör 2luttUeriet upptagen en af ©e; ueral
Nu har man för icke lång tid sedan utsträckt skiftesverket öfver hela landet, och man tror, att della, med en massa af skatter, som derifrån uppsopas, vid en fattigdom, sora bar sin hufvudgrund i dem, vid ofta fullkomlig afsaknad af allt tillfälle att till verkligt värde afyttra jordens alster, kan uthärda skiflesverkets fortgång utan stora länelillgångar, när icke det goda Skåne vid sina lätta odlingar förmådde det. Den som minnes denna tidpunkt, och är såsom jag uppfödd i provinsen, känner noga de svåra kriser, som Skåne under denna tid hade att genomkämpa. Hela landet har alltsedan 1809 varit tryckt af Finska tractalen, som tvingat jordbrukaren att hufvudsakligen inskränka sig till production af spanmål, med försummande af ladugården. Värdet å den förra har ock merendels statt hittills sä högt, alt derpå egentligen ingen förlust inträffat. Nu är och blir sannolikt länge förhållandet tvertom. Landets förhoppning är, alt tractaten icke förnyas. Skiftesverkets hufvudmål är circulationsbrukcl; dess elfect ladugårdens förökande. Jordbruket kan således af förenade skäl taga ett stort steg framåt, om det blir förlagdt med kreatur; men dertill fordras stora capitaler och, som de saknas, stora lånetillgångar. I statsobligationerne och derå uppgängne räntor, använda pä sådane uppköp, har Banken säkrare valuta för det silfver, som utgått till Finland för vietualier, än den som vinnes genom vissa motionärers förslag om förhöjd lull ä socker och caffe, hvilka artiklar blifvit oumbärligare för folket, än hvetebrödet. Bered landet tillfälle att producera, och dertill fordras förlag; att sälja produeter med största fördel, som förutsätter byteshandel, så betalar folket skulder med sin arbetskraft. Jemna alla onalurliga förhållanden. Gör hvarje del af landet lika uthärdelig för odlaren, sä att hvar hemmansägare skattar i samma förhållande till Staten, sä kan hvar man anstränga sina krafter till det helas båtnad. Då a finger fattigdomen, och i hvarje vrå af Svenska jorden framkallas produeter, fullt motsvarande i värde allt hvad landet från utländningen behöfver.
Genom omröstningar ståndsvis förekommes alla dessa äfventyr, emedan en deputerads frånvaro eller ett större antal ledamöter af ett Stånd än af ett annat icke inverkade på utgången, och man egde, jemlikt nu gällande stadganden, den lika nyttiga som nödvändiga utväg att, när 2 Stånd stannade emot 2, Stats-Ulskottets Utlåtande, 1V:o 312. ?,l kunna sammanjemka do olika meningarne, då medium af de skiljaktiga priserne blefvo markegångsvärdet. Sedan Bondeståndet, enligt till Utskottet ankommet protokolls-utdrag, beslutat att icke flera än 2:ne ledamöter af bemäldte Riksstånd hädanefter skola i markegångssättningen deltaga, lärer det hinder, som blifvit uppsökt uti 75 § R. F. emot den af Utskottet föreslagna förändring i markegångs-deputerades sammansättning och ordningen för omröstningarne vid nämnde förrättning, vara undanröjdt. Vidkommande åter anmärkningen, angående de här ofvan omnämnde olägenheter, sorn förmenats uppstå, derest omröstningarne vid markegångssättningen skulle ske per capita, men hvilka olägenheter undvekes, i händelse omröstningarne verkställdes ståndsvis, så får Utskottet erinra, att vid det sednare omröstningssättet kan inträffa, hvilket ock någon gång handt, dels att, om något Stånds ledamöter sins emellan blefve skiljaktiga, Ståndets röst förfölle, dels ock att, derest alla fyra Stånden vore af olika meningar, förrättningen blefve ogild och ny markegångssättning måste företagas. Sker omröstningen deremot per capita, är något sådant icke alt befara, emedan dervid pluralitetcn för en viss mening alltid med lätthet kan utrönas. Företrädet af det omröstningssätt, Utskottet tillstyrkt, torde alltså vara uppenbart, och då dessutom detsamma blifvit af Borgareoch Bonde-stånden bifallet, anser Utskottet sig ega fullt skäl att sitt i ämnet afgifna förslag vidblifva.
Hvad först vidkommer Utskts förslag, att räntan i handelsdisconlen borde höjas från 5 till 6 proc., är orsaken dertill den, att Utsk. föreställt sig, att en discont, hvilken är ämnad till biträde för tillfälliga behof, såsom Gr. v. Hosén nämnt, icke bör taga så Jäg ränta, att fonden alltid är upptagen, och sålunda begagnas mera för lån på längre tid, än den är tillgänglig för de med densamma åsyftade ändamål. Het är nödigt, att räntan bestämmes så hög, att den ifrågavar. låneutvägen icke begagnas utom i trångmål för ögonblicket, och icke på längre tid, än man oundvikligt behöfver. Vid sista riksdag bestämdes räntan för discontlån till 6 proc., med lemnad rättighet för Baucostyrelsen att nedsätta den till 5 proc. Bancostyrelsen begagnade sig af denna rätt, jag vet icke af hvad orsak; men Utsk. har ansett det angeläget att icke bibehålla handelsdisconten i en sådan form, att den blefve en assistanceinrättning i stället för en lånanstalt för den större rörelsen. II vad beträffar den förändring af namn, Utsk. för handelsdisconten föreslagit, får jag upplysa, att orsaken dertill är, att disconten blifvit och skulle komma att begagnas äfven af näringsidkare. Det är gifvet, att ett sådant begagnande icke skulle vara i och för sjelfva näringarnas bedrifvande, utan blott då fabrikanten icke kunde få sina producter försålda, och då han altså lomme att stå i disconten mera såsom handlande än näringsidkande. Att, såsom Gr. v. Rosen föreslagit, afsätta en särskild del af den ifrågavar, fonden för näringarna anser jag icke lämpligt. De fonder, vi äga, äro nog små förut, utan att vi skulle dela sönder dem än ytterligare. Det är i det enskilda lifvet, af goda skäl, icke brukligt, att man har en särskild cassa för hvarje särskild utgift; och det vore önskligt, om vi i det allmänna icke hade så många titlar, såsom Manufacturfond, Jerncont:s fond 111. fl., utan att de nödiga befunna lånebiträdena kunde utgå ur en och samma fond.
Bifölls. 4:de punkten, i Upsala och Lund af skiljande från dervarande Universitet och förflyttande lill liufvudstaden, för alt der lill en gemensam undervisningsanstalt organiseras. Gr. Sparre: Då Ståndets majoritet icke velat medgifva liela Upsala Universitets förflyttning till Stockholm, hemställer jag, huruvida icke, på grund af de skäl jag förut anfört, det åtminstone kunde tillåtas, att de praktiska vetenskapernas fakulteter hit flyttades. Derigenom vore det mest trängande behofvet afhjelpt och jag' vågar derföre anhålla om återremiss af denna punkt. Hr Printzensköld: Jag kan sannerligen icke göra mig ett klart begrepp om ett Universitet, sorn. endast skulle vara till för studerandet af en enda vetenskapsgren. Åtminstone torde man i sådant fall nödgas förändra namnet, sorn innebär, att anstalten skall omfatta alla slag af vetande. Icke heller kan jag utaf de af Gr. Sparre under discussionen öfver torra punkten anförda skäl finna mig öfvertyga! om den absoluta nödvändigheten af den juridiska fakultetens hitflyttande. Om jag än måste medgifva, att den juridiska undervisningen i Upsala ieke bedrifves på ett sätt som motsvarar hvad man torde ega rättighet att begära, så kan jag dock icke erkänna att detta nuv:de förhållande nödvändigt påkallar fakultetens förläggande här i Stockholm. Det har olyckligtvis blifvit en sed här i landet, att, så snart en institution icke anses upfylla sitt, ändamål, genast antaga att detta är sjelfva institutionens fel och att derföre yrka dess uphäfvande eller totala omskapande. Jag för min del skulle tro, att en institution, om den än icke hinner högsta graden af förträfflighet, han blifver ganska ändamålsenlig och för det allmänna nyttig, om man blott ingjuter lif deri och tillser, att de personer, som in corpore utgöra institutionen, äro till sina kunskaper och öfriga egenskaper fullt qvalificerade för att tillvägabringa det med institutionen åsyftade ändamål. Sådant tror jag förhållandet vara med den juridiska fakulteten i Upsala.
Han har börjat med att förklara det R. o. Ad. skulle handla i strid mot Riddarh.Ordn., om den nu företoge frågan till slutligt afgörande, af hvilken orsak han äfven yrkat remiss till Riddarh.Utsk., och till stöd för detta sitt yrkande har han från juridiska grunder, bestående i de instanser man skulle genomlöpa, sökt visa att R. o. Ad. borde handla i öfverensstämmelse med det förslag den värde ledamoten sjelf afgifvit. Det finnes likväl, sä vidt jag kunnat af Riddarh.Ordn. inhemta, icke deruti något stadgande, som förklarar att en sådan fråga, som denna, skall till Riddarh.Utsk. remitteras. Der finnes icke eller något stadgande 104 Den 6 December. som säger att R. o. Ad. skall utgöra den andra instansen, och att således en första instans skulle finnas, hvilken hade bort bereda frågan. R. o. Ad. är här, enl. Riddarh.Ordnis tydliga ord, både första och sista instansen. Men skulle man äfven vilja antaga att en första instans finnes, så har den ju redan uttalat sitt omdöme; denna första instans är nemi. Riddarh.Direktm. När frågan, såsom nu, är fullkomligt utredd, vore det väl en oformlighet att återförvisa densamma, för att deröfver erhålla ett nytt yttrande. Hr Cederschiöld, såsom jurist, borde veta, att om man än här antager detta förhållande af 2 instanser, så har den första redan uttalat sitt omdöme, och det tillkommer då den andra att i sin ordning jemväl uttala sitt, äfvensom Hr Cederschiöld borde veta, att om än deu första instansen gillat en sak, eger dock den andra rättighet att densamma ogilla. Sådan skulle utgången här kunna blifva, och då måtte väl laga rättegångsordning hafva varit iakttagen, helst, mig veterligen, ingen rättegångsordning finnes, som förhindrar den andra instansen att uphäfva och tillintetgöra all kraft och verkan af det beslut den första fattat. Jag begagnade vid förra plenum det uttryck att Riddarh.- Direkt» beslut vore tillkommet genom ett förbiseende, men så var ingalunda min mening och jag finner mig böra återtaga detta uttryck.
Borgare-Ståndet af denna motion, yttrade Herr vice Talmannen Brinck, att de olägenheter, sora motionären anfört, visserligen ega rum, men ansåg han sig likväl böra hemställa, hvad följden blefve, om man utsträckte polismagtens myndighet derhän, att den skulle ega rätt att från torg och allmänna platser förvisa hvem det vara sysslolösa och för allmänna All. Besv. och Ekon. lisk. Betänkande. N:o 21. må; detta vore att öfverlemna en större magt åt policens betjente, än den Grundlagarne medgifva Kongl. Maj:t. Herrar Valley och Schartau yttrade sig i öfverensstämmelse härmed; och med dem instämde flere af Ståndet. Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande och funnit densamma vara förtjent af all uppmärksamhet, anser dock det gjorda förslaget icke vara förtjent af all uppmärksamhet, anser dock det gjorda förslaget icke vara lämpligt, emedan det skulle leda till för stor inskränkning af den allmänna friheten. På grund häraf och i den öfvertygelse, att det nya Arbets huset, som innan kort uti hufvudstaden kommer att öppnas, skall blifva ett godt correctiv mot det öfverklagade onda, samt under förhoppning, att policen, med den magt den redan har i sina händer, icke skall underlåta att, medelst sträng vaksamhet på alla för den allmänna ordningen och säkerheten farliga personer, söka förhindra desamma från att tillfoga de på allmänna handelsplatserna trafikerande någon större eller mindre förlust, anser Utskottet denna motion ej böra lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Ank. till Exp. Utsk. d. 24 Sept. kl. 1 *. ra. Betänkande j i anledning af väckt motion om Kongl, stadfä stelse å Hypotheks-Föreningar. Till Ekonomi-Utskottets handläggning har Högv.
Enskiftes-delningar skola utflytta från Byarna till deras Enskiftes lotter, samt i detta afseende tillaggt de bägge Skånska Länen lo,000 B:dr årligen och Skaraborgs Län 6,000 R:dr, som af Landshöfdingarne, efter vissa 1 dessa förordningar utstakade grunder, skola utdelas; och denna flyttningshjelp således blifvit de utflyttande Åboerna högtideligen försäkrad, så kan Oeconomie Utskottet så mycket mindie någon förändring deruti tillstyrka, som Enskiftes - delningarne eljest icke kunde fortfara utan måste afstanna, oaktadt den nytta, sorn de dels redan åstadkommit, dels hädanefter kunna tillskynda så väl dessa orter som Biket i allmänhet. Hvad sluteligen angår framställningen om understöd af allmänna medel för Odlings företag i andra orter och särdeles i Bohusoch Elfsborgs Ijän; så skulle väl ett så ant, efter O economie Utskottets tanka, vara nyttigt; men Stats-Utskottet anser åter, i afseende å medlen dertill, sig icke kunna tillstyrka något särskildt anslag, enär till Jordbrukets, Handelns och Näringarnes i allmänhet upphjelpande och förkofran redan finnes under Riks-Statens Nionde Huf - Den a o Julu Hufvud-TItui uppford en Summa af 100,000 K:dr ärligen, som af Kongl. Majt i Nåder dispone* ras, och dessa orters Invånare alltså äga, att uppå tillgörande underdåniga ansökningar derutaf komma i åtnjutande af det understöd,« som. Kongl. Maj:t i Nåder kan finna för godt att dem bevilja. Hvilket vördsammeligen hemställes Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande. Stockholm den 15 Juli 1815. På Höjglofl. Kidd. och Adelns Ledamöters vägnar Albr, Lantingshausen. Carl de Geer. På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar Carl v. Rosenstein. Bryn. Hesselgren. På Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöters Vägnar Carl Fr. Landberg. And.
Melida hade aldrig älskat, aldrig tänkt sig kunna älska någon annan än honom, till hvilken hon var ämnad från de spädaste åren; honom som hon odeladt egnade hela sitt rika, fulla, varma hjerta; honom som varit henne huld och trogen i alla skiften, hemma i födelsebygden, ute i verldens förvillande buller. Så trodde Melida åtminstone, och trodde äfven att man blott med kärlek kan gälda kärlek, och hon älskade! »Min brud!» kallade henne nu Olof, hviskande i ensliga skymningens förtrollande stunder. »Min brud», kallade han henne framför hela verlden, och i klaraste solsken; och till den kommande sommaren var deras bröllop utsatt. Julen gick förbi, glad och ljuflig för våra älskande, och för alla som blott sågo dem, ty deras sällhet gaf strålar ifrån sig, milda och lyckliggörande. Våren skred framåt; men nu kommo en mängd bekymmer och små bestyr. Kärleken tycker icke om dessa, den vill allena råda öfver hvarje stund. Melidas moder var ett beskedligt, men ledsamt och föga älskvärdt fruntimmer. Hon förbittrade nu ofta de arma älskandes ovärderliga dagar med små saker, så små men så ledsamma, så störande och nästan svalande eller ljummande, ty de göto lika som kalla droppar öfver deras varma hjertan. Olof hade i alla dagar känt en hög grad af vedervilja för sin faster, och kände något trångt, klämmande och bittert när äldre menniskor jemnt pinade honom med den anmärkningen, att Melida var så fullkomligt lik sin moder, när denna var vid Melidas år, ty äfven modern hade varit ett skönt fruntimmer, men det glömde Olof och tänkte blott: »Kan Melida då äfven en gång blifva sådan?» – och ryste. Imellertid fick han bref från staden som han lemnat. En ung lekbroder, alldeles okunnig om hans trolofning, skref bland annat: »Sara syns sällan, men hon glänser som en sol af skönhet, när hon någon gång tittar ut. O! hvad du är lycklig att ega en sådan juvel! Skön och trogen! Men huru länge tror du väl att det kan vara?