Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande uppgiften å de mellan Frövi och Falun belägna vattenfall, så hafva desamma till ett antal af 38 stycken uppskattats till 5,792 naturhästkrafter, oberäknadt fallen i Dalelfven från Forsshufvud till nedanom Domnarfsfallet, för hvilka naturkraften, på en sträcka af omkring en half Svensk mil, beräknats till 411,577 hästkrafter. Vid insändande till Kongl. Maj:t af ofvanberörda underdåniga ansökning har Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län, för egen del, afgifvit det yttrande, att, enär genom den föreslagna jernvägen ett billigt och lätt kommunikationsmedel skulle erhållas mellan i Dalarne befintliga vidsträckta skogbärande trakter och ett jernmalmsfält, som vore vitsordadt såsom ett af de rikaste på hela jorden, och dessa trakter gemensamt sattes i förbindelse med Gefle—Dalabanan, Arboga—Örebro-banan och Statens jernvägsnät samt dymedelst med hela mellersta och södra Sverige, dess segelbara insjöar och kanaler samt Östersjön och Nordsjön, hvartill komme, att den ofantliga naturkraft, som funnes uti Dalelfvens en del vattenfall, skulle blifva för begagnande af industrien tillgänglig, ansåge Konungens Befallningshafvande, att don ifrågavarande jernvägsanläggningen, derest den kunde tillvägabringas, skufle blifva af den största nytta icke allenast för de provinser den vore afsedd att genomskära, utan äfven för hela landet, och föranleda betydlig tillvext i dess handel och industri. I följd häraf, och då samma jernväg jemte den af Konungens Befallningshafvande till utförande såsom statsbana i underdånighet förordade jernväg genom Upland, Westmanland och Dalarne mot Insjön skulle, långt ifrån att skada, komma att ömsesidigt gagna hvarandra, fann Konungens Befallningshafvande för sin del sig böra i underdånighet tillstyrka nådigt bifall till den gjorda ansökningen.
I scenernas följd på hvarandra är en viss paralellism iakttagen: sedan Tisbe i andra akten talat om sin dyrkan för Vesta, så talar Pyramus i nästa scen om sin dyrkan för Diana, och sedan Tisbe i tredje akten för Tuscnelda bekännt sin kärlek, så gör Pyramus i följande scen en liknande bekännelse för Felix m. fl. Så väl scenparallelismen som bruket af förtrogna påminner om antika lustspelet och återfinnes i det franska dramat. Samtalen med de förtrogna erbjuda en lyckligare och äfven mera dramatisk ersättning för monologerna; men dock påträffar man äfven i ”Tisbe” monologer, i hvilka personerna presentera sig sjelfva: ett bevis att ännu något af den gamla formen vidlåder stycket. Detsamma synes ock af tidsoch rumsbehandlingen. Tiden är på grund af handlingens beskaffenhet strängt begränsad, och rummet växlar väl, men inom ett inskränkt område; dock har författaren på ett par ställen begagnat sig af den beqvämlighet skådebanan erbjöd för att låta personerna i samma scen ögonblickligen förflyttas från ett rum till ett annat, mer eller mindre aflägset; så i V. 5. VI. 2. Liksom i de antika lustspelen försiggår handlingen i det fria, och ingen scen spelar inom hus. Allt, som angår den yttre motiveringen, är med omsorg behandladt; ingenting tilldrar sig, som icke är genom angifna orsaker förberedt, och händelsernas kedja är ingenstädes afbruten. Hexoch djefvuls-spelet är satt i samband med det hela, och äfven bisaker, såsom Holfredhs otrohet mot sin man, användas att som hjul i maskineriet befordra hufvudhandlingens mål. Man märker ett bemödande att äfven åt det mest osannolika gifva ett sken af naturlighet; Venus och Cupido uppträda för att motivera den plötsliga förändringen i Tisbes och Pyrami känslor; Vestas kostliga olja kan endast under det vilkor återskänka lifvet, ”att blodet ännu är varmt.” Det visar sig ock, att det ingalunda är en oskicklig hand, som sammanbundit händelsernas gång. Så är det t. ex. ett rätt lyckligt grepp, att Bonaventura sjelf faller i den snara, han utlagt för en annan.
Beträffande en kokerska o c h hennes uppfostran, så bör äfven här största vikt läggas på hennes o c h kökets renlighet o c h s n y g g h e t; där kokerskan är ordentlig, där bör ett k ö k — äfven under själfva middagslagningen — kunna visas för h v e m s o m helst, o c h bör det till o c h m e d vara hvarje matmors stolthet att just vid denna tid kunna visa det. Diskning och torkning af såväl servis som silfver m. m. böra ske genast efter slutad måltid, likaså servisen återinsättas på sina platser, öfverblifven mat insättas i skafferi eller isskåp. Att midt på dagen k o m m a ut i ett k ö k o c h där få se rester från föregående dags aftonmål eller från frukosten, borden fulla m e d odiskade kärl m. m. gör ett m y c k e t obehagligt intryck och tyder ej på g o d ordning i n o m h e m m e t, utan snarare på slarfvig både matmor o c h kokerska. Kokerskans klädsel bör liksom kammarjungfruns vara snygg och enkel; lämpligaste kostym e n — då köksgöromålen pågå — är ett hvitt bluslif, en enkel kjol m e d stort hvitt förkläde samt hvit (bagar-) mössa på hufvudet, hvilken senare är nödvändig, o m kokerskan har stort burrigt hår, för att undvika få ett eller annat hårstrå inblandadt i m a t e n; en hvit schalett knuten i nacken skyddar äfven härför. Att för en kokerska vara iklädd hvitt lif och stort hvitt förkläde är dessutom billigare än att gå i fina ylleklädningar eller kulörta lif, som genom sot, flott m. m. småningom förlora sin ursprungliga färg. Att i afseende å händernas renlighet o c h vård den yttersta noggrannhet skall iakttagas är själfklart. Mycket skulle visserligen ännu kunna sägas o m såväl serveringssom uppassningskonsten, men för denna gången hafva kanske redan Iduns spalter blifvit för m y c k e t anlitade, m e n torde jag, då nere ärade insändarinnor yttrat sig, m ö j - ligen få tillfälle att återkomma till ämnet.
För Sokrates' lärjungar, som älskade honom till svärmeri, försvann hans satyrnäsa, när han talade om dygden, och de slutade med att finna honom skön, emedan någonting gudomligt så ofta genomskimrade hans anletsdrag. Hermione var en hellenisk kvinna, och varje föremål, som omgivit henne från barndomen, själva den luft, hon andades, hade utvecklat hennes medfödda kärlek till det sköna i alla dess uppenbarelser. Förgäves predikade ej blott kristianerna, utan även mången hellenisk vishetslärare de dagarne om naturens fördärv och sinnlighetens dödande; hon lyssnade väl till dessa läror, och idéernas värld, som Krysanteus öppnat för sin dotters ögon, var även för henne den enda fullkomliga och eftersträvansvärda; men att fatta denna andra som syndig och föraktlig förmådde hon icke. Hon älskade himmelens stjärnor och skyar, jordens berg, källor och skogar, blommor och fåglar; hon förtjustes av konstens skapelser, och varje klart barnaöga var henne en klar vederläggning av den sats, att människosjälen vore ett vredens barn och från förstone platt fördärvad. Ett ytterligare bevis kravde hon icke, men ägde många sådana i de vise, hvilkas levnad varit en fortgående förkovring i dygden, i de kärleksfulle, som lidit för att göra andra lyckliga, i de hjältar, som offrat sig för det sköna och sanna. I allt detta såg hon det gudomliga uppenbarat i det synliga. Hon såg det gudomliga i varje ädelt bildad form, hörde det i varje välljudande röst. Spegeln hade lärt henne, att hon själv hade ett intagande yttre. Varför dölja detta för sig själv eller andra? Hon kunde det icke, även om hon velat det. Hon var glad och tacksam för denna Guds och naturens gåva och fann i dess ägo en vink att varda den värdig genom sin själs förädling. Att missvårda denna skönhet, avklippa sina rika lockar eller hölja sin gestalt i en vanprydande dräkt, som mången kristiansk svärmerska gjorde, skulle för henne varit en hädelse.
Der går det verkligen så till, alt de som skola kunna göra anspråk på högre civila embeten, måste också förvärfva sig en mångsidig embetsmannahildning, men dermed tillgår icke på det viset som här, att inskrifva sig som extra ordinarie i 8 å 10 embetsverk med beräkning pä utfallande ljuspenningar, och med ringa eller ingen sådan tjenstgöring, hvaraf man kan lära något, ulan den som redan hunnit eli steg på Ijenslemannabanan, anställes vidlandtadministrationen iprovinserne,der olika förvaltningar för hvarje ega liim, på det de må lära känna de serskilda grenarne af Statsförvaltningen, och kr en viss lid utsatt för genomgående af en sådan kurs, hvarefter de anses skicklige att befordras till högre embeten. För min del åtminstone kan jag ej tro att något kan vinnas i sann och verklig'bildning till embetsman, derigenom att man låter inskrifva sig i Kammar-rätten och Hof-rätten och 15 andra verk, hvad de än allt må heta, om än en eller annan, som sä börjat sin bana, till följd af lyckliga naturgäfvor, studier och sådant mera, blifvit duglig och utmärkt embetsman. Beträffande den af Frih. Cederström befarade olägenhet, att ersättningsanslaget för ljuspenningarne ät extra-ordinarierne skulle kunna användas till gralificationer ät ordinarie tjenstemännen, så är den lätt förekommen, genom uttryckligt bestämmande af hvad troligen varit förslagets afsigt, att anslaget endast får användas lill gratifikationer åt extraordinarie!'. Hr Liljenstolpe: Till hvad jag förut haft äran yttra, beder jag att få lägga endast några få ord, i anledn. af den förmenta svårigheten att kunna kontrollera, det rättvisa och opartiskhet städse gjorde sig gällande vid utdelningen af de omtalade gratifikationerne. En sådan kontroll blefve ingalunda, efter min tanka svår att finna, den funnes uti sjelfva stadgandet och redovisningsskyldigheten vid årets slut inför vederb.
OP 03 B n B r-rro n 0 B “ £Z.CTO B rt oo. cro v> as. *0 a 0: 2:3- * “t •n C pv" 1 O ro CO ro Inventariers O ■* 3- re ~ ers c — s fa aacu c £. « "T pc* W Utgift: _ För Förvaltningen och Flottan, Aflöning : JNybyggnad och underhåll . 461,986: 22. Exercis af Flottans bemanning 23,949: *• Spnnmåls-upphandlingsoch Bagerikostnader 35,755: 1 y. Skrifmaterialier och expenser 3,383: 9. ; Beseoch Traktamentspenningar 4>383: 29. •Oförutsedda utgifter 7,318:20. Af besparade och reserverade medel, under diverse titlar, . 46,494' 10 | Af andra för särskilta behof anslagna medel 81,832: 36. i. Af interims-uppbörder 61,953: 1. 3. hvilken består af: Kontant i Banken 194,490: Försträckningar till Lotsverket 3,064: 11. 10. och kontant i kassan p54- 45. it. Kostnaderne för befästningen af Sjö-Kastellerna Kungsholmen och Drottningskär hafva medtagit fulla anslaget, och denna arbets-titel 16 — 122 häftade, vid i83p års slut, för en skuld till Kongl. Flottan af 22,114 Rdr 36 sk. 3 rst., hufvudsakligen uppkommen för erhållna materiaiier och effekter från Förråden samt för dagsverken. Revisorerne anse att dylika förskotter, då de af olika titlar skola ersättas, böra emellan titlarne årligen fördelas och icke balanseras. Carlskrona Station. Räkenskaperne äro för år i838 granskade i Kongl. Kammar-Rätten med anmärkningar, men lör år i83g har granskningen ännu icke fullbordats. Ileiiet. år 1§38. år 1839. Balans från föregående äret'.
Men deremot synes någon meningsskiljaktighet icke böra med skäl ega rum derom, huruvida de ifrågavarande tullnedsättningarne må betraktas såsom en uppoffring af Sverige till Frankrikes förmån, eller icke fasthellre såsom en eftergift af Svenska Statskassan till Svenska folkets förmån. Då ali införselstull är en beskattning, lagd på den inhemska förbrukningen, ehuru sjelfva skatten långt ifrån alltid kommer Statskassan till godo, utan rätt ofta nästan uteslutande utgår under form af ett ökadt pris å inhemska tillverkningar, torde förstnämnde mening och en i öfverensstämmelse dermed försökt beräkning af de respektive ländernas inbördes uppoffringar i och för traktatens ernående icke påkalla någon närmare vederläggning. Statskassorna må, om sådant låter sig göra, beräkna den ömsesidiga minskningen i sina inkomster. Men otvifvelaktigt blir traktaten fördelaktigast för det land, som ser sig i tillfälle att bereda sina innevånare största eftergifterna i de på rörelsen lagda och på folkets förbrukning dock slutligen fallande afgifter. Då komiterade voro i begrepp att afsluta detta arbete, fingo de emottaga Eders Kongl. Maj:ts Nådiga remiss af förlidne gårdag på en af fullmäktige för Norrköpings Fabriksförening skriftligen gjord underdånig hemställan derom, att den tullnedsättning för ylleoch bomullsväfnader, som kunde ifrågakomma, ej måtte bestämmas till högre än en tredjedel af gällande tullsatser, äfvensom att tillämpningen af de nya tullsatserna matte ske successivt under 6 år. 69 Hvad till stöd för denna hemställan blifvit anfördt har icke i någon män rubbat de af komiterade här förut uttalade, på sorgfälligt undersökta faktiska förhållanden grundade åsigter och framställda förslag; hvilket komiterade, med återställande af bemälde fullmäktiges skrift, ansett sig böra underdånigst anmäla. Undertecknade, Karström, Murén och Lenning, hvilka i vissa delar varit af skiljaktiga meningar från pluraliteten, våga underdånigst åberopa sina bilagda reservationer. Komiterade framhärda med djupaste vördnad, trohet och nit Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Då nu, för delta ändamål, en sådan öfversigt emedlertid icke bör saknas, har jag på hitintills vanligt sätt uppgjort ett sammandrag af de inkomna Fånglistorna för Januarii månad i833, hvilket vördsamligen öfverlemnas, med åberopande af det lika beskaffade sammandrag för år i83o, hvilket finnes bifogadt min Embetsberättelse för det året. Lagskipningen i Tryckfrihetsmål förtjenar ostridigt alt till serskild utredning varda framställd, så väl för sin vigt, som för det egna handlingssättet, afvikande i flera afseenden från det vanliga. För att inleda en sådan utredning, torde några hufvudmoment af den hithörande Laghistorien i minnet böra återföras, och deribland i främsta rummet, att den i 86 §. af Regeringsformen nedlagda grundsatsen om tryckfrihet blifvit uti ©ammanfcrag af to titt 3uftttte*£>m(Htt>Sman3’(£rpetotionen infomna fdngttftof för januari månal) åt 1833. 1 | Sitrén: $äftning& odj ©trajffängelfer fann Soractionénntättningat. görar getfe imber gubg tjenfi. Safletigt tat, upplopp. gaij! myntning, bebrä-' getif förfall ning. SOlorb, barna! morb, förgiftning, brap. SOiorb! braitb. 2BS(b emot göräl brar. Stölt, röfmeri, iiö(b, fnatteri. Sillman na me! belg för: fångring. 28ålb; tägt, brob-' (farn, trcägifte, bot*. £ibe(ag. (SbSöreS-' brott, roåtb, flaas-' mår. SSnge: fpillnittg. ©ubor-' bina-' tions-' brott.
Att de för* dringar j hwilka blifvit i Gäldenärs fasta Egéndotii behörigen ii. t cknade, böt a utgå med föi inanrätt utur samma egendom och dest afkastning framför all annan gäld j än de ut* skyrdér, som för den intecknade fastigheten skola erläggas saint till äfvehtyrs obetald köpeskilling, derest inteckning bilf mit gifven innan laga stånd aknpifitir. Såsom skal för fen så beskaffad förändring, anföres vidare nödvändigheten, att befästa förtroendet till inteckningar, saint rättvisan och billigheten af dfen sats, att den Sorti fästat Sin Säkerhet vid något visst af Låntagarens egendom vare sig löst eller fast, derutur bör få njuta sin betalning, hvilket äfven, efter nu gällande Lag eger ni ra för innehafvare af löspant tn. lin hvarjemte Bni!- CoUtsköttet, för den händelse, att ofvannämnda hemställan ej skulle viniia Riksens Höglofliga Ständers bifall, trott sig börd såsom alternativ framställa det förslag, att genom allmäna Författning måtte stadgas; att så snart någon persön blifver Utsedd till Förmyndare af annan Domstol än den Häradseiler RådstufvuRätt inom hvars LngUtskottts Betänknndn. 1191 jiirisdiction lian är mantalsskrifven* det skall åligga, nämnde Domstol, att derom underrätta Förmyndarens Forum Donlicilii med näst afgående post, eller åtminstone så tidigt, att underrättelsen kan komma Rätten eller Borialia frandén till hailda sist inom Trettionde dagen från Förmyndareförordnandets datum. Rörande alla sådana underrättelser införas i ett särskildt dertill inrättadt Registratur, soin i alphabelisk ordning upptager alla sålunda arirriäldté eller af Rätten sjelf tillsatte förmyndares tillnamn, dopnamn^ titel elier yrke, när samt af hvilken Domstol och för hvilka omyndiga de blifvit till Förmyndare förordnade.
Jag kan ej motsäga detta förhållande, men får erinra derom, att 200,000 R:dr svara mot det uppgifna behofvet, som skulle genom passevolancen inflyta. Är indelta Aromen i behof af en högre summa, så drabbar den otvifvelaktigt Statsverket, emedan alla vapenöfningar utom provinsen böra af detsamma bestridas. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Det är endast för att besvara den sista af Gr. Horn gjorda anmärkningen, som jag begärt ordet. Jag instämmer fullkomligen deruti, att då något ytterligare anslag behöfves, än hvad sorn erfordras för att exercera regemente!’ och corpser inom deras ståndorter, detta tillskott bör utgå af allmänna statsmedel; och får jag, till ytterligare stöd för denna mening, upplysa, att i den underd. framställning, sorn från GeneralAdjutanten för Armeen innan Riksdagens början i underd. aflemnades till K. Rits höga pröfning, och som sedan i nåder till StatsUtsk. afgifvits, har en särskild summa lill sagde behof blifvit föreslagen, hvilken åsigts riktighet, enligt hvad Utsk. lärer hafva sig bekant, K. JVJ. täckts i nåder godkänna. Frih. Sparre: Då, i anledning af hvad här förut passerat, jag ej vill begära Gr. Horns motion ytterligare på bor - Den 3 Mars f. ra. det, vill jag blott anhålla, att det i nästa plenum må vara mig tillåtet att dervid göra de anmärkningar, jag kan finna af nöden. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.: Ehuru jag tror, att StatsUtsk. skall få nog bekymmer att finna utvägar till alt fylla alla anslag, skulle jag hemställa, alt, om något anslag skall ske för Arme'ens öfningar, det måtte lemnäs till Beväringen? vapenöfning snarare än till indelta Arme'ens, så att denna Beväring må kunna få en mera för ändamålet lämplig öfning.
Exped.Utskts memor. innehåller endast en hemställan att få veta, hvad IL o. Ad. beslutat, och jag kan ej se, att frågan om att derå lemna Exped.- Utsk. ett svar kan blifva föremål för en vägrad propos., ty det kan ej uppstå tvifvel derom, att R. o» Ad. icke fattat något beslut i detta fall. Jag kan således ej annat än ånyo anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, läcktes afgifva den förklaring, att detta betänk, ej fordrar någon annan åtgärd å Ståndets sida än expedierandet af ett sådant svar, hvarefter Hr Gr. o. Landlmts upplästa enskilda tanke torde kunna förekomma vid föredragningen af Bancotltskrs memor., då Frih. Cederström har sig öppet att yrka den propos., han begärt. Frih. Cederström: Het är i anledn. af Frih. Ehrenborghs yttrande, att Constit.Utsk., i fall Ståndet skulle yrka den af Hr Gr. o. Landtm, vägrade propos., ej skulle kunna godkänna denna vägran derföre, att Exped.Utsk. endast begärt att få inhemta R. o. Adis beslut, som jag anhållit om ordet. Jag hade trott och tror ännu samt kan ej komma från den öfvertygelse, att Constit.Utsk. är sammansatt af så pass upplysta män, att de linna, att dä fråga uppstår, att beslut bör fattas i ett ämne, deri Hr Gr. o. Landtm, anser beslut af Ståndet ej kunna fattas, är det Hr Gr. o. Landtnäs pligt att just vid denna preliminärfråga förklara, det lian ej anser sig kunna meddela propos, till fattande af beslut i ämnet. Jag skulle förmoda, att Constit.Utskts ledamöter ej kunna misstaga sig om meningen med Hr Gr. o. Landtmts vägran; ty bland de frågor, som utgöra föremål för denna discussion, ingår den, huruvida R. Sl. skulle hafva rättighet att besluta om myntenheten och dess fördubblingar samt underafdelningar, och det är till beslut derom, som Hr Gr. o. Landtm, förklarat sig ej kunna göra propos.
Det är likväl ganska svårt att ingå i undersökning af en så vigtig fråga, då Riddarhuset efter vanligheten vill komma hastigt til) slut med en discussion, som fortgått hela dagen, men jag vill dock säga den siste talaren, att det icke är nog att tillräcklig konkurrens finnes och att den är i stigande, emedan den ännu icke har hunnit derhän, att den lemnar tillfälle åt behöfvande att begagna denna konkurrens, som den värde tal. förutsatt och hvartill orsaken helt enkelt är den. att R. St:s Bank genom sin administration vet alt förhindra tillvaron af denna konkurrens. Jag skiljer mig från det theoretiska i denna fråga. Jag vill blott omnämna, huru jag tänkt mig saken, llrr.-na hafva sig kanske bekant, att den första enskilda bank, som här i landet stiftades, var Vermlands Provincialbank, och att jag fick den äran, som jag alltid skall högt skatta, att upgöra reglemente för bolaget. De öfriga bankerne hafva sedermera i mer eller mindre mån afskrifvit detta reglemente, någon gång förbättrat det, men i de fleste fall tvärtom försämrat saken. Mine Hrr! hurudan är nu ställningen i afseende på denna fråga. Sedan jag börjat observera den, har privatbankrörelsen aldrig förfallit till vårdslöshet såsom den gjort i England, emedan der privatbankrörelsen var utan all lagstiftning oförhindrad att utveckla sig, endast den icke kom Bank of Englands monopol för nära. I Skottland hade man ifrat för grundsatsen af solidarisk ansvarighet och fritt erkännande. Liksom i våra dagar lades äfven då flere hinder i vägen för privatbankrörelsen att upstå på naturligt sätt, d. v. s. att då Staten försummade att gifva folket ett bytesmedel, började kapitalisterna, som förenade sig om att, i brist på bårdt mynt. komma emellan med sin kredit, utgifva kreditsedlar, men det föll blott ett pär af Skottlands Banker in att begära kunglig så kallad Charter, de öfrige ansågo sig kunna vara dem förutan och hafva lyckats lika bra, emedan det hörde lill tidens sed att Den 4 Februari % m. 307 en dylik rättighet icke var behöflig eller berodde af Regeringen. Den ansågs blott såsom stärkande krediten.
Hvad beväringen angår, tror jag det kan borttagas; men vid hvarje beväringsmöte inställa sig ett stort anta! legde, och för dessa anser jag nödigt att prygel bibeliålles. Hvad åter indelta arméen angår, så möter för delta straffs borttagande, bland andra, äfven den svårighet, att då surrogatet förmodligen skulle blifva fängelse, och det vore långt mera vanhederligt för soldaten att blifva i länshäktena blandad med verkliga brottslingar; måste särskilda mibtär-arrester construeras inom hvarje regementes stånd. Då dagens gage är uti den värfvade arméen högst obetydligt och utgör knappt |:del af den lägsta dagspenning, måste deraf blifva en följd, att mången ej toge värfning, förrän han försökt mångahanda näringar; och för denna del, ehuru Gud ske lof minoriten, anser jag prygelstraffet böra qvarstå, om ej för annat, åtminstone såsom ett skrämspöke. Dessutom bör man erinra sig, att ingen belägges med detta straff, förrän han genomgått vissa varningsgradcr. Såsom en öfvergångs-mesure till prygelstralfels borttagande,'skulle jag vilja föreslå, att uti krigs-arliklarna intages ett stadgande, enligt hvilket soldaterne, i mån af deras sätt att skicka och förhålla sig, upp eller nedflvttades i vissa classen, och att prygelstraffet icke skulle få användas på andra än dem, som befunno sig uti en viss dass, och alla andra militärstraff blifvit sorn varningsgrader använda. Jag anhåller, att dessa anmärkningar må få åtfölja remissen till Utskottet. Hr M a n n ersk a 111 s, Carl Axel, uppläste följande: Genom mitt lifliga intresse för framgången af den härom dagen här väckta vackra motion, hvaröfver nu ibland oss afhandlas, tvingas jag alt bryta en tystnad, som mig kanske annars rätteligen hade ålegat att ännu länge på det4 H. , 28 2l8 Den 14 Mars. ta rum iakttaga; och utber jag mig R. o. Ad:s benägna öfverseende , då jag för en kort stund vågar taga dess lid och dess uppmärksamhet i anspråk.