Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Diskont-direktionerna skola genast, efter hvarje utlåningsdag, meddela hvarandra avis om de under samma dag hos hvartdera Verket godkände låntagare, jemte beloppet af de beviljade lånen, samt tillika underrätta om handlingar inkommit med borgensförbindelser af personer, boende i annat låne-distrikt; dock kommer detta åliggande, hvad beträffar Låne-konloret i Wisby, att inskränkas dertill, alt nämnde kontor har att endast till Banko-diskont-verket i Stockholm insända så beskalfad avis, som nyss är nämnd. Diskont-direktionerna skola, hvardera efter sista sammanträdet i veckan, lemna hvarandra underrättelse ej mindre om hvilka personer, som, under veckan, blifvit för förbindelser till fonden för handel och näringar af Direktionen antagne, än äfven om de personer från annat låne-distrikt, hvilka såsom löftesmän eller hypotheks-utgifvare, antagits för förbindelser till fonden för utlåning med omsättning; med uppgift tillika om beloppet af de förbindelser, hvarför hvardera personen blifvit godkänd; dock kommer detta åliggande, hvad beträffar Låne-kontoret i Wisby, att inskränkas dertill, att detta kontor insänder så beskaffad underrättelse allenast till Diskont-verket i Stockholm. På samma sätt förhålles, der kassa-kreditiv af någondera Diskont-direktionen beviljas. Uti 87 § 1 mom. stadgas: ”De å så väl Banko-diskontens, som Handelsoch Närings-diskon tens låne-rörelser inflytande räntor och öfriga vinstmedel få icke utlånas, utan skola, efter afdrag af utgifterna för Diskont-verkens förvaltning, för lusterna och de lån, hvilka vid de årliga revisionerna kunna varda inom linien lörda, till Banken inlevereras för 2:a och 4:e qvartalen inom dessas utgång, samt för l:a och 3:e qvartalen genast efter slutet af hvartdera; 16 Banko-Utskottets Memorial, N:o 66. åliggande det vederbörande Direktioner, alt, efter hvarje utlåningsdag, till Banken insända de kassa-béhållningar, som icke i och för rörelsen ovilkorligen erfordras.”
Jag steg upp om morgonen kl. omkring 5 eller 6 (något som här är alldeles ovanligt, der man vanligtvis först kl. 8 kommer upp), drack mitt kaffe omkring kl. 8 med ett Franskt bröd, gick sedan ut och arbetade till kl. 4, då jag kom hem och åt kl. 5 middag vid vårt table d'hote, som var besatt mest af Tyska målare. Väl gjorde min mage först i början uppror mot en sådan ovanlig diet, men jag bragte den då middagstiden kl. mellan 12 och 2 till tystnad med några frukter, bland hvilka isynnerhet aprikoserna vunnit mitt tycke framför andra, eller ett franskt bröd, hvarpå jag drack sockervatten med eau de cologne eller hvad ännu bättre är med eau d'orange, eller med smultron och mjölk, som man här kan ha hela året igenom, eller något annat dylikt, och så vande jag den slutligen väl vid denna diet och fann den särdeles god. Table d'hoten räckte en hel timma och var ganska tråkig; jag satt, när jag slutat min portion och väntade på de andra, och tuggade bröd oupphörligen och drack vin och vatten derpå. Här i sjelfva vinlandet dricker man alltid vin, hvaraf bouteillen kostar omkring 50 till 80 kopek, men blandar alltid mer än hälften vatten dertill. Efter måltiden gör man här vanligen ingenting, behöfver det ock ej, när man med oöfverfylld mage arbetat hela den öfriga dagen. Jag gick vanligen med någon af dem som bodde i vårt hotel ut, antingen i Tuileries-trädgården eller Luxembourg trädgården och tillbragte aftonen der, ibland stora hopar spatserande och frisk luft sökande personer. Äfven hade jag kort före min afresa den sällsamma lyckan att få se konungen Louis Philippe och hans gemål jemte en liten del hoffolk. Han sjelf är en något åldrig, starkt byggd man, med redan mycket gråttblandadt svart hår och skägg, samt en askgrå, något i Mulattbrunt stötande ansigtsfärg, mycket lik de porträtter man ser af honom. Drottningen var en gammal hopskrumpen gumma, mera ful än vacker. Prakten var ringa eller nästan ingen, hvarken i deras kläder eller i deras equipager.
B. 249. XVII. A. 35. — N:o 35o. i anledning af RiksStåndens olika beslut i frågan om formen för Rikets Ständers skrifvelse, angående Sterbhus-afgiftens utgående i Stockholm och Götheborg. XVI. B. i39. A. 232. XVII. E. 3. XX. 22, 46. — N:o '351. angående det så kallade Stora Creditivet, sorn, enligt 63 §. RegeringsFormen, skall på Riksgäldskontoret anvisas. XVI. B. 249. XVII. A. 35. E. i34- XVIII. — N:o 352. angående det så kallade Lilla Creditivet, sorn, enligt 63 §. i RegeringsFormen, skall på PuksgäldsContoret anvisas. XVI. B. 249. XVII. A. 37. E. i34. XVIII. U. 32. A. 48. — N:o 353. i anledning af Nils Strindlunds motion, angående rättighet för Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret, att emellan Riksdagarne få bebo och begagna RiksgäldsContorets förra hus. XVII. B. 3i. A. 83. — N:o 354. i anledning af väckt motion, om tillökning i arfvodena, så väl för Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret, som för Directeurerne vid LåneContoren i Götheborg och Malmö. XVII. B. 32. A. 83. — N:o 355. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående medel för undsättningar vid inträffande svårare missväxter. XVII. B. 32, 83, 102, 4°7- Å- 510. XIX. U. 154. A. 231. XX. E. 12. N:o 357. i anledning af erhållen återremiss å Utskottets förslag till sammanjemnkning och VoteringsPropositioner i åtskilliga punkter rörande de extra anslagen. XVII.
Däribland b ö r o c k brynt socker användas, men icke förr än möjligen oupplöst socker är frånskildt. Nu tillsättas kryddor, såsom kryddnejlikor, kanel, lakrisrot (köpes på apotek) samt något kajennepeppar (bör inknytas i en lapp). Nu bör den åter kokas upp, får sedan kallna. Om något skum skulle förekomma, borttages detta, samt om någon bottensats skulle förefinnas, bör den varsamt undvikas. Tappas sedan på buteljer o c h korkas väl. Pickles af s v a m p. Härtill lämpa sig särdeles väl svafvelgula tickan, vårmusseroner samt åtskilliga andra svampar, som äro fasta i köttet. Den till pickles afsedda svampen sällas under 24 limmar i saltbad, hvarefter den upptages o c h hastigt afsköljes i kallt vatten; sedan kokas den omkring en timme uti svampgryta utan tillsats af vatten. När den kallnat, påhälles kokande god ättika, blandad med socker, nästan så mycket som ättikan kan upplösa, samt kryddor, helst hela nejlikor, hel kryddpeppar samt muskotblomma. Litet kajennpeppar är ock lämpligt. Förvaras i glasburkar med inslipadt lock. Rensade svampar läggas uti ett lämpligt kärl, salt på botten samt sedan undan för undan varftals med svamp o c h salt (mycket salt). Därofvan lägges ett lock eller en tallrik, s o m går in uti kärlet, med tyngd på; får stå sålunda på svalt ställe omkring 14 dagar. Man kan under tiden, om man så vill, ditlägga mera svamp o c h salt; det b ö r ock under tiden en o c h annan gång o m - röras, o c h man ser till, att den snart bildade laken slår väl öfver svamparna. Nu till den egentliga tillagningen af sojan. Svamparna med laken upplages o c h lägges uti en handduk; såmedels skiljes laken från svamparna genom vridning, som när man skiljer bärsaft från de sönderstötta bären. Har man laken väl skild från svampen, kokas o c h skummas saltlaken, hålles sedan uti något passande kärl för att kallna Saltning af svampar. Jag har försökt åtskilliga sätt att salta svamp.
Till dessa detaillefrågor och otvifvelaktigt en af de vigtigaste måste hänföras Utskottens i förevarande Utlåtande uppgifne förslag om Creditiven. Lika så nödvändigt det är att Regeringen äger säkerhet att lyfta den i 63 §. omnämnde Creditivsumma; lika så oundvikeligt är det för myntbestämningens bestånd, att Banken befrias ifrån Statens utgifter. "Val må Banken förskjuta den erforderliga summan, men med ovilkorlig rätt till återbetalning inom kort tid. Det är i afseende å sättet och medlen, att verkställa denna återbetalning, och att göra den både litet tryckande för landet, och lätt utförbar för Fullmäktige, som jag vågar inför Ridderskapet och Adeln uppgifva ett annat förslag, än det jag kunnat inhämta af de flerfalldiga och i många afseenden upplysande Reser - Den 9 Julii e. m. 135 vationerna. Enligt min tanka, skulle, i händelse mitt förslag anses antageligt, Tullmedlen få förblifva orubbade till deras förut anviste ändamål, samt landet ej genast vid ett fredsbrott betungas med en tung krigsgärd, men RiksgäldsContorets Fullmägtige deremot vara i tillfälle, att troligen inom kort tid få upplåna och till Banken återgälda det gjorda förskottet, enär goda hypothek funnos att erbjuda Långifvarne. Jag föreslår således, det Rikets Ständer skola berättiga Fullmägtige i RiksgäldsContoret, att vid de tillfällen, då Stora Creditivet, och kanske äfven SpanmålsCreditivet komma att lyftas, och af Banken förskjutas, de då må äga rätt, alt på lagligt sätt liypothicera så stor del af Kronans Egendomar, vare sig Kungsgårdar, Ladugårdar, Qvarnar, Fisken eller andra Lägenheter, (härifrån dock undantagne Kongl. Lustslotten) som erfordras att betäcka räntorne å de upplånte Capitalen, hvilka deremot skulle genom Allmän Bevillning Långifvaren successive återbetalas, på enahanda sätt, som skedt med de Obligationer, hvilka RiksgäldsContoret tid efter annan utfärdat.
Magistern, från barndomen van att höra föreläsningar om hushållning med tvätt, ville dermed så sällan som möjligt besvära fru prostinnan. Men derigenom röjde han, hvad han gerna velat fördölja, att då den hvita näsduken N:o 1 tvättades, låg nollan ensam qvar i lådan. Stackars Trasselin! han torkade sig med den blå näsduken, och hans annars bleka hy antog allt mer och mer någon likhet med blåsippans färg, blott med den skilnad, att skiftningen ej klädde honom lika väl som sippan. Efter ringdansens slut började valsen. Waldemar och Julie, baronen och Maria dansade alltid ut på en gång, och liksom det öfriga sällskapet haft nog att blott se på de herrliga, smidiga gestalternas lätta rörelser, stod det stilla och lät dessa alltid dansa ensamme. Marias blick var oaflåtligt fästad mot golfvet. Den arma Maria! Såg hon framför sig, så mötte hennes ögon Waldemars; såg hon åt sidan, såg hon honom, och hvarhelst hon blickade, blef det alltid han, och vid hans sida Juno sjelf, hvars eldiga, strålande blick tycktes jemnt påminna Maria om sin egen obetydlighet. Hon vågade nu upplyfta sina ögon på sin kavaljer, och blef alldeles bestört öfver den mörka, hotande blick, hvarmed denne betraktade Waldemar. Då blef hon, liksom alla Evas döttrar, frestad af nyfikenhet att få veta, huru Klein betraktade baronen, och hon tvekade om det var han; ty hans utseende påminte om ett uppretadt, bundet lejon, framför hvilket något vidunder höll dess unge i gapet. Aldrig hade Maria trott det möjligt, att Waldemar kunde få ett sådant uttryck i sina lugna, milda drag. Nu måste hon åter se på Juno, och Marias ädla, höga sinne bäfvade tillbaka för den triumferande blick, hvarmed hon vexelvis åskådade baronen, Klein och henne sjelf. Det är då Waldemars fästmö, tänkte hon för sig sjelf och suckade ovilkorligt.
Ständers Revisorers, under 184i års Stats-Revision, gjorda gemensamma anmärkning vid Kyrkoräkenskaperna i Riket, nemligen : a) Visserligen hafva kassabehållningarna för Mellan-Grefvie Kyrka, från ©ch med i838, och för Åkarps, under de sista fem åren, utgjort högre belopp, än som är tillåtet att oförräntadt innehafvas; men hvad angår förstnämde Kyrka, så hafva Sysslomännen en längre tid insett nödvändigheten af en större reparation å densamma , och derföre så småningom insparat och aflagt^af de årliga inkomsterna, för att såmedelst - 405 — medelst prella flen erforderliga sutmnan, utan all nödsakas uppsäga ocli-indrifva de redan wulånta kapitabu un, hvilket, då de btfuuias Iros allmogen, är -förenadt -med svårighet och tidsutdrägt, fastän fullkomlig säkerliel tor medlen icke saknas; och beträffande Åkarps Kyrka, så visa Räkenskaperna, att anledningen lill ofvannämd*; förhållande varit den, att Kyrkan, tinder berörde tid, erhållit en ny orgel samt ett nytt plåttak, jemte flere andra förbättringar, att icke nämna dem, sorn ännu föreslå, till hvilkas bekostande i behörig ordning nödiga medel icke bmt saknas i kassan. Af denna omständighet härledt, har jemväl intiäftht, att Sysslomannen icke förmått förekomma, det ett betydligt öfverskott förblifvit outlånt under de tvenne sista åren, iSBp och 1840, livilket dessutom har sin grund i svårigheten att, emot den fullkomliga säkerhet, som mäste fordras för så beskaffade medel, erhålla låntagare, hvilkas vederhäftighet är känd; och Sysslomannen våga fördenskull i underdånighet hoppas, att anmärkningen i afseende på ifrågavarande Kyrkor icke för dem kan hafva någon påföljd, b')
En sådan Fullmägtig är ej eller i Grundlagarne omtalad; men det kunde ej falla någon in att, bestrida Riksens Ständer rättigheten att utse denna Revisor. Friherre Cederström: Jag skulle för moda, att det egentligen ej är fråga om att afgöra den af Herr Hjerta uppkastade frågan om rätta förståndet af åtskilliga §§. i Grund - 174- Dcn 7 November J. ni. lagarna. Frågan är nu endast, om Piidderskapet och Adeln anser med Bankens intresse öfverensstämmande, att tillsätta Styrelsen öfver Filial-Disconterne genom af Riksens Ständer sjelfve valde Ombud. NärBanco-Fullmäktige skola vara ansvarige för desse Directioners åtgärder, måste desse sednare subordinera under de» förre. Riksens Ständer hafva dessutom redan beslutat, att dessa utgreningar skola stå under Bankens iförvaltning, hvilket ej låter verkställa sig, om icke Fullmäktige kunna tilloch afsätta Directeurerne. Herr von Hohenhausen: Jag instäm mer fullkomligen i Friherre Cederströms förslag. En Magistratsperson eller annan lagfaren man är allt hvad som kan jemte Banco-Ombudet och en Handlande i desse Direetioner behöfvas. Riksens Ständer kunna i afseende på beslutet om Discontens utgrening troligen icke hafva afsett såsom en förmån, att sjelfve få tillsätta en eller annan person i Directionerne. När man då finner , att Banco-Fulhnäktige bättre böra kunna tillse och välja, under en öppen Öfverläggning och profning, än Riksens Ständer, medelst slutna sedlar, så förenar jag mig uti hvad Grefve von Schwerin i detta afseende anfört. Herr von Heijne, Georg: Jag är före kommen af Friherre Cederström och förenar mig således endast med honom. Jag Den 7 November f. m. 175 ansel' högst olämpligt, alt ett Verk, som skall ansvara för tvänne andras åtgärder, ej har rättighet att der tillsätta Tjenstemännen. Herr Hjerta:
En annan del åter är till dem af Landets styrelser donerad och upplåten, under vilkor, att den skall användas till plantager af Lin, Hampa, Tobak, Färgstofter och i allmänhet sådana växters odlingar, hvilka ansett3 nödiga för fabriksanläggningar, eller för den egentliga Stads* manna rörelsen. Och, då rättighet att tillverka brännvin, enligt hvad ofvan anfördt är, endast stödjer sig på och bör åtfölja det jordbruk, som producerar Spannemål och 4 jordfrukter, så kan icke heller Städerne tillkomma en sådan rättighet, för den jord, som blifvit dem donerad, med förbehåll att till andra ändamål begagnas. Utskottet får derföre tillstyrka Riksens Högloft. Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet till upphäfvande anmäla i Mom. 2 §. uti ofvannämnda nådiga kungörelse, som berättigar Städerne, att, efter antalet af Mantalsskrifne personer, tillverka Brännvin, och Bes v. och Ekon. IJtsk. Betänkanden. 625 i lika underdånighet anhålla, att hädanefter denna tillverkningsrätt endast må tillhöra de städernes innevånare, hvilka innehafva sådan jord, som vid föregången undersökning befinnes tillhöra deras ovilkorliga disposition; och att en sådan tillverkningsrätt får begagnas i förhållande till det på jorden vid Taxeringen åsatte värde, alldeles så, som om landet redan i Nåder stadgadt är. Skulle Kongl. Maj:t härtill lemna Nådigt bifall, lärer det blifva en följd, att den i 7 Mom. 5 §. på Städernas Innevånare efter personalen beräknade afgift kommer att upphöra, och alla andra stadganden i hithörande författningar, att derefter lämpas. I sammanhang med denna punct bör Utskottet utlåta sig öfver väckt motion, att, till förekommande af Eldsvådor, det borde vara i Städerne förbudet tillverka Brännvin nattetid, äfvensom i allmänhet att utöfva denna näring om Sönoch Högtidsdagar. Det sednare finnes redan vara förbudet och bör äfven hädanefter så förblifva.
Hon uppskrämmer äfven Laurent, och först nu lär man känna, att han är en sämre natur, först nu återfinner man spår af romanens Laurent, denne kätjefulle, sysslolöse sälle, hvars råa bondnatur endast har ett mål, nemligen att icke neka sin kropp det den åtrår, blott det icke kostar möda och pen-öingar. Äfven Laurent fattas af Thérèses yrsel, ehuru hanemellanåt söker närma sig henne för att ändtligen njuta frukten af brottet. Men fåfängt. Deras mördade offer ställer sig emellan dem; Camilles skugga kryper in i deras hjernor som ett gift, och försöken att prata om hvardagliga saker sluta liksom i romanen med, att samtalet ledes till floden, mordet eller La Morgue. Det kräfver i sanning talang att framställa dessa olika facer af rädsla och fasa, liksom det äfven erfordras goda nerver for att åse denna realism. De båda brottslingarnes förskräckelse för Camille kulminerar slutligen, och Laurent går att mot väggen vända det porträtt af honom, Laurent sjelf målat, och hvilket de nu tycka få lif. Han fattar det och yttrar högt, att 6å såg Camille ut, då de störtade honom i floden. Fru Eaquin, som inträdt för att efterhöra, hvarför makarne ännu icke gått till hvila, kommer tids nog att höra den förskräckliga bekännelsen, hvarvid upptäckten, att hennes älskade son är mördad, verkar så häftigt, att hon fattas af stelkramp och har endast kraft att förbanna de båda, som så länge fört henne bakom ljuset, Dermed faller ridån. Denna akts sista scener äro väl funna och afvika betydligt från romanen, der fru Raquins förlamning är en följd af hennes utmattning och sorg öfver den döde sonen och försiggår låugsamt för att utan särskild anledning en vacker afton fullständigt inträda. Det naturliga kommer i pjesen det oaktadt till sin fulla rätt. I sista akten finnor man Laurent och Thérèse i deras hvardagslif, då hustrun ryser hvarje gång mannen kommer hem, och den äktenskapliga sammanlefnaden är den sämsta möjliga.
Ge - Den iz Julli. 187 Genom Riksens Ständers underdåniga strnwelser lill Konungen har Jag bifwit underrättad om det tillökta penuinge ansiag som bliswik mig temnat och om den nya Stat Riksens Ständer för Min Son uprättat. Jag har med uprikug och liflig tacksamhet emokragit detta dubbla pros af Rikets Ständers tänkesätt och har härmedelst welat anmoda Eder a!r sädant Riderstapet och Adeln tillkäunagiswa. I ett ögonblick dä statens mångdubblade behof krafwa de största upoffringar, länder det mig till en ännu högre tillfredsställelse att se den likstämmighet i tillgifna böjelser, för Mig och min Son som legat till grund för Riksens Ständers beslut. Dä de söka bidraga till min enikildta förmän och tillfredsställelse hoppas jag att de äro öfwertygade akt grunden kill Min werteliga lycka ar Rikets och att Jag icke äger någon annan ärelystnad än befästandet af Sweriges sjelf bestånd och ära. Dessa tänkesätt meddelar Jag ät min Sou, som ifrän ungdomen lär, att en Regents anseende förnämligast hwilar pä folkets kärlek, dä han ser jitk Faders hjerta lika deladt emellan honom, och Sweriges In. byggare. Jag förblifwer Eder Wälbewägne Företogs till afgörande ä nyo Stats - Utskottets i ,.sta pleno pä bordet lagda betänkande, i anledning af Kongl. Majtts nädiga Proposition till Stats-Ulskoltec, angående Niksgälds.Conroirets utländska - 188 Den 13 Juli!- ländfka gäld; hwarjemte uplästes eli sedan sista ple, num frän Stats-Utstottet inkommit proiocolls-utdrag af den 9 Julii, innefattande ledamöters serstilta yttranden. Grefwe Lilienborg, polian demming, upläste ett bictame», fä lydanve:
Revisorers Berättelse. 7% öfversteg den föreskrifne Summan af 1,498,376 R:dr 12 sk. 8 r:st., med hemställan tillika, om icke samma Lån borde för' nja insättningar tillslutas; så hafva Herrar Fullmägtige infordrat förnyadt utlåtande från Commissarierne, hvilka, under den ri derpå följde November, sådant Utlåtande afgifvit och, jemte bifogande af Calculer öfver RiksgäldsContoirets förmodade Inkomster och Utgifter, intill 1822 års slut, förmält, att, om Lånet blefve tillslutet med rättighet likväl till omsättning af de allt framgent, intill berörde tid förfallande Obligationerne, desse aåterligen skulle blifva så eftersökte, att någon utbetalning derföre af betydenhet i alla fall icke vore att förmoda, äfvensom att till inlösen af Credit-Sedlar Fem-Procents-Lånets vidare tillökande icke heller påkallades, enär Contoiret egde att till sådant behof begagna Discont-rättigheten i Banken: Och då Herrar Fullmägtige derefter den 11 November beslöto, att någre nya Lån-Capital emot Fern Procents Ränta tills vidare icke emottogos, utan att endast omsättningar af förut insatte Capital tillätos, hade insättningarne å FemProcents-Lånet uppgått ända till 1,647,152 R:dr 21 sk. 7 r:st. eller 148,776 R:dr 8 sk. 11 r:st. utöfver det belopp, samma Lån, enligt Riksens Ständers föreskrift, högst bordt utgöra. Uti det Utlåtande vi, i anledning häraf från Herrar Fullmägtige infordrat, hafva 48* 768 Riksens Ständers Herrar Fullmägtige hufvudsakligen andragit: Att 8 Art. uti Reglementet för RiksgäldsC011- toiret tydligen utmärker, att Rikets Ständer icke påräknat, det Fem-proCents
Dubbes derstädes framställda anhållan dels om vittnens hörande och dels om målets återförvisning till KämnersRätten, sig yttrat, att emedan Dubbe, uti de af honom till Pröfningskommittéen ingifna, ofta omförmälde besvär, skrifvit vanvördliart och missfirmande emot Taxerineskommittéens ledamöter, till hvilken O o 7 händelse de af åklagaren åberopade lagrum och stadganden dock icke voro lämpliga; pröfvade Kongl. HofRätten rättvist, det assessoren Dubbe skulle, med anledning af 9 Kap. 4 § Utsökningsbalken och 14 Kap. 7 § Rättegångsbalken, böla femtio daler silfvermynt, med sexton R:dr 32 sk. banko, och sin förgripelse inför KämnersRätten offentligen afbedja. Varande öfver detta Kongl. HofRättens utslag underdåniga besvär hos Kongl. Maj:t anförde af assessoren Dubbe; hvilka besvär ännu icke till pröfning förekommit. På enahanda sätt, som i nästförut afliandlade mål är anfördt, hade Stockholms Stads år 1841 församlade BevillninsisPröfnin^skommitté, enligt insändt utdrag af dess protokoll för den 15 November samma år, anmält, att bandfabrikören T. Hirsch Hirschson, uti en till kommitléen ingifven skrift, innefattande besvär öfver honom af stadens Taxeringskommitté för berörde år 121 år påförd bevillning, ny t tjat så förklenligt! och förnärmande ordalag emot sistnämnde kommitté, att Pröfningskommitteen ansett sig icke kunna lemna sådant utan uppmärksamhet samt derföre beslutat, att öfverlemna besvärsskriften Lill den vidare åtgärd, sorn kunde äga rum.
St. underd. Skrifvelse, angående Städernas Salu-accis. S. A. K. H os R. St. hafva, vid innevarande Riksmöte, framställningar blifvit gjorda, dels Oui upphörande af Städernas Salu-accis, Samt dels i afseende på berörde afgifts fördelning; vid öfvervägande hvaraf hos R. St. förekommit, att, efter samma grund, som R. St. antagit en mindre inkomstsumma, än hittills, af Salu-accisen, nemi.: att Landtmannen vore obehindrad att till Städerna införa färskt kött, bakadt bröd och dricka, vore fördelningen öfverflödig, om denna Landtmannens rättighet verkli - *) Denna underd. Skrifvelse igenfinnes under N:o 284* 158 Exp.-Ulsk. Förslag; till und. Skrifv. N.-o 444* gea vore allmänneligemedan då skulle ingen stad utgöra Salu-accisen, och lätt, om en sådan frihet vore lemnad åt vissa Städer, emedan då borde endast den för samma Städer redan bestämda summan uteslutas ifrån den gällande Tariffen» hvarefter samma Accis nu utgår; men då R. St, oaktadt all efterforskning, icke kunnat erhålla kännedom af någon allmän Författa ningj som tillerkänner Landtmannen den ovilkorliga rättigheten, att till Städerna» utan afgift, införa och till salu hålla färskt kött, bakadt bröd och dricka, samt icke eller kändt, mindre styrkt är, att någon viss Stad upplåtit en sådan frihet åt Landtmannen, och derå vunnit vederbörlig stadfästelse; hafva, under sådana förhållanden, R. St., för det närvarandeansett Saluaccisen böra fördelas till samma summa, och på enahanda sätt, som den vid Kongl. Kungörelsen den 3o November 1810 fogade Tariff utvisar.