Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En Brännvinspanna af sistnämnde rymd eller 90 kannor, kokrummet oberäknadt, vare den högsta, hvaraf jordegare eller innehafvare af hans bränningsrättighet må sig begagna i ett verk och å samma egendoms bohlstad, ehvad cgendomen till större eller mindre belopp öfverstiger 15,ooo Rdr i värde; och sorn förestående Tariff endast afser enkla pannor, bör för öfrigt härvid iakttagas, alt sammanräknade kannerymden af de tväune eller flera pannor, som vid Konstbränn elier lill brännvinsbränning begag - Bil. t, Exped.-Vtskattels Memorial, N:o 374- »^5 nas, icke får öfverstiga den pannerymd, hvarmed brännvinsbränning med enkel panna, enligt samma Tariff, får verkställas. Detta stadgande om högsta rymd eller kannetal galle ej i afseende på sådana, vid Ätticke-Fabriker befintliga, pannor, som, med Kongl. Maj:ts serskilda Nådiga tillstånd för brännvinsbränning till Ättickeberedning begagnas. 5 §• Egare eller Brukare af Hemman och Lägenheter, de der innehafva flera sådana egendomar eller egendomsandelar, hvilka med deras både folk och dragare skötas och drifvas, och äro belägna inom högst en mils afstånd från den ort, hvarest egaren eller brukaren är vistande, boende eller mantalsskrifven, vare berättigade att blott på ett enda af dessa ställen utöfva brännvinstillverkningen för alla Hemmanen, Hemmansdelarne eller Lägenheterne tillhopa,oeldet med så stor pannerymd, som svarar emot hvad för egendomarnes sammanräknade värde jemlikl Tariffen belöper, dock icke i något fall öfver den i 4 §• bestämda höjd. 6 §.
R:dr, de frenne StabsCapitainernes till 600 R:dr för hvardera, samt RegementsQvartermästarens till 5oo R:dr allt Banco årligen. Ropades äfven Ja och Nej. Friherre Anckarsvärd: Det ar obehagligt, att med votering upptaga tiden, men jag kan ej utan det aldrayttersta motstånd tillåta ett sådant sätt att reglera Staten, att man skulle förhöja Löner på en enda Ledamots förslag. Det förundrar mig dessutom, att ej StatsSecretgraren yttrat något till stöd för Kongl. Maj:ts Proposition. Grefve Ridderstolpe: Då votering blifvit begärd, måste jag förklara, att jag icke 44 Den 7 October f. m. ämnat forcera saken dertill; men på det icke liela förmiddagen må upptagas, anhåller jag, att man måtte stadna vid den obetydliga förhöjning jag begärt eller 55o R:dr. Jag repeterar ännu en gång, att lika sorn jag anser det vara en orubblig pligt att betrakta Statens tillgångar, måste man äfven afse rättvisan af det anslag man begär, och jag hemställer till de här närvarande, hvilka jag har äran kalla Kamrater, lika som till alla öfrige, om det är billigt, att en Capitaine vid Wermlands Fältjägare skall hafva i5o R;dr mindre i lön, än en Capitaine vid Hallands InfanterieBataillon, som har blott 12 dagars BevätingsExercice årligen. Jag har börjat med att förklara, att det kanske är mitt fel, som ej vid första Betänkandet gjort dessa anmärkningar, och jag vidhåller hvad jag förut begärt. Herr Nordenfalk: Friherre A nekar swärd har yttrat sin förundran, att jag icke försvarat Kongl. Maj;ts Proposition äfven i detta afseende. Jag får härpå endast svara, att ehuru jag ej kan hafva något att anmärka, om Kongl. Maj:ts Proposition äfven i detta fall låta enskilta Riksdagsmän att deruti föreslå ändringar, icke kan bestrida dem rättigheten att göra sina skäl gällande; öfverlemnande åt Ridderskapet och Adeln, att väga skälen och fatta beslutet.
Det var nemi. uttrycket: anslag i ett för allt, hvilket man velat tyda så, att de anslag vid förra riksdagen, som beviljades i ett för allt, icke vidare skulle förekomma. Sådan var icke meningen med alla anslagen, ehuru visserligen anslag beviljades vid förra riksdagen, som voro af denna natur. När t. ex. anslag begäres till kläder åt i5,ooo man och prisen icke förändra sig, innan inköpet skett, är den begärda och beviljade summan ett anslag j ett för allt. Enahanda är för - Den 6 November e. m. hållandet med anslag för t. ex. iG batterier, för ett bestämdt antal gevär m. m. Men så förhåller det sig icke med anslag till fästningsbyggnader, hvilka utgöra en continuitet, som löper genom flera generationer. Detta har jag ansett mig böra explicera till undanrödjande af ett missförstånd. Jag anhåller om propos. pä bifall af K. M:s propos. äfven i denna punkt. Utskrs framställning i g:de punkten afslogs af R. o. Ad., som biföll, hvad K. M. i ämnet föreslagit. io:de, litte, i2tte, i3;de, i/j.:de och i5:de punkterna. Frih. Franc Sparre: Jag har begärt ordet endast för att lemna en sifferupplysning, lörtde Elfsborgs fästning, hvilken är en så liten skans, alldeles ur tidens bruk och så trång, att den är att anse utan värde, om den icke blir ombyggd, hvartill kostnaden är beräknad till 200,000 rtdr. I öfrigt anhåller jäg, att K. Mts propos. må sättas emot de nu föredragna punkterna. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Jag får förena mig med Frih. Sparre och äfvenledes anhålla om bifall till K. M:s proposm. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag skulle vördsamt anhålla, om någon ville lemna upplysning om hvad det är för uthus, som fattas vid garnisonssjukhuset, emedan jag, såsom revisor, funnit allt i god ordning. Hr Grip, Carl Gabr.:
När innell a fvande af bränvinsreclskap eller bränvinstillverkning eller försäljning, såsom olofliga åtalas, ansvare mannen för hustruns åtgärd, änskönt lion förebära skulle, att förbrytelsen utan hans vilja och vetskap tillkommit; äfvensom husbonden för livad eget husfolk och tjenstehjon på stället, der han bor och vistas, kunna företaga* utom i afseende på försegling eller oloflig brän vins försäljning, då husbonden vistas å annanort, i hvilken händelse tjenstehjonet derföre ansvarar sjelf, om lian icke bevisligen begått den åtalade förseelsen pä husbondens; befallningÄr i slikt fall husbonde oskyldig, behålle han det honom tillhöriga redskap, hvars värde af förbrytaren utbetalas bör» Femte Artikeln. Om Bränvinsförsäljning. 44 % Försäljning af bränvin å landet vare i allmänhet icke lofgifven under en kannas belopp å andra ställen, än Gästgifvaregård arne, och, om gästgifvarehållningen är emellan flere åboer fördelad, endast hos den åbo, hvilken efter tour densamma besörjer» Jordbrukare må dock obehindradt kunna till underhafvande och sådane personer, sorn hos dem förrätta, arbete, försälja ett ringare qvantum, men icke under en fjerdedel» kanna ät en hvar. Konungens Befallningshafvande ega dessutom att sparsamt, och efter noga ompröfvande, sedan Pastor och Socknemän blifvit hörde, tillåta försäljning af bränvin i minut, ä ett eller annat ställe vid segelled samt vid sommaroch vintervägar, sorn, utan att vara landsvägar, allmänt begagnas, äfven ock, der behofvet för forslande det synnerligen fordrar, vid allmänna landsoch far vägar, samt jemväl, der sådant ske kan, indraga öfverflödig» krogar.
Detta förhållande nu påminner mig om ett alldeles motsatt för några år sedan, då penningetillgången var så tillräcklig, och lånesökandes antal så ringa, att t. o. m. herrarne i disconten anmodade sina bekanta att skaffa lånesökande, och jag vet, att då gick det så flinkt med en sådan lånealfär, att den sökande inlemnade lånehandlingarnd i disconten den ena dagen, hvarefter de föredrogos Discontdirectm den andra, då penningarne följde på den 3.dje dagen. Jag ser således icke hvarföre man ej skall tillstädja folk att få låna, när de vilja låna. Den tid kan återkomma, då man ej vill låna, och då lån utbjudas. Jag tillstyrker bifall till betänk , förenande mig med Hr Ribbing. Hr Rosenblad: Då Hr von Hartinansdorffs verkligen förledande yttrande möjligen skulle hos ledamöter af Huset kunna väcka begrepp, som vore skadliga för en god och nyttig sak; så anhåller jag att få upplysa om ett misstag, som han begått. Denna nu förevarande fråga står icke i det aldra ringaste samband med frågan om dispositionen af de statsmedel, eller Riksg.contorets medel, sorn i Banken äro deponerade, och om hvilka det ännu är oafgjordt, om de skola till något allmänt behof användas; det är icke alls, på intet vis, det är alldeles icke någon fråga om att nu borttaga den aldraminsta del af dessa medel. Nej, Gud bevars! det är det visst icke, utan det är endast fråga om de 2 millioner, 400)0°0 r:dr, bankens egna medel, mine herrar! icke Riksg.contorets, utan Bankens egna medel, som i detta ögonblick stå odisponerade; frågan är blott, säger jag ännu en gång, alt af dessa Bankens egna medel få använda en femtedel. I afseende på de 3 millionerna får jag erinra, ifall Ständerne skulle anslå dem till några allmänna företag, alt jag icke hört någon påstå, att de skulle utgå på en gång, utan successive, allt eftersom nya tillgångar i banken inflöto. De hafva således icke samband med hvarandra, dessa begge frågorna.
En dag lät Hafs-frun kalla ungersvennen, och sade: »jag har väl kunnat märka, att din hug leker till Singorra, min tärna. Nu vill jag sätta dig tre prof före. Om du fullgör dem, vill jag gifva dig den fagra mön, och orlof att draga hem till dina fränder. Men om du icke gör hvad jag tillsäger dig, skall du stanna här och tjena mig i alla dagar.» Svennen kunde icke mycket svara härtill. Hafs-frun förde honom derefter till en stor äng, som var tätt bevuxen med grönt sjö-gräs. Hon sade: »det må blifva ditt första prof, att du skall skära allt gräset, och sätta det åter upp, hvarje strå på sin rot, så det frodas och växer som tillförene. Men allt skall vara redo i afton, när solen gläder sig.» Så ordadt, gick hon sina färde, och lemnade svennen åt sig sjelf. Prinsen begynte nu att skära och skära, allt hvad skäras kunde; men det hade icke töfvat länge, förrän han rätt väl kunde se och märka, det han aldrig skulle gå i land med sitt prof. Han satte sig derföre ned på ängen, och grät bitterligen. Vid ungersvennen nu satt som bäst och grät, kom den fagra Singorra gåendes till honom, och frågade hvi han var så bedröfvad. Konunga-sonen svarade: »jag kan icke annat än gråta. Hafs-frun har befallt mig skära hela ängen, och sätta hvarje strå på sin rot igen. Om jag inte det har gjort tills sol går i skog, mister jag dig och all annan glädje här i verlden.» Jungfrun tog till orda: ’jag vill hjelpa dig, om du eljest lofvar bli mig trogen; ty dig skall jag aldrig svika. Prinsen jakade härtill, och sade att han icke skulle bryta sin tro och lofven emot henne. Då fattade Singorra skäran, och rörde vid gräset; i samma stund var hela ängen skuren, och alla de små gräsen föllo på en gång till mark. Hon rörde så åter igen vid gräset, och se! då reste sig hvarje strå på sin rot, och ängen blef som tillförene.
Att dessa passevolancemedel böra, för sitt afsedde förrberörde ändamål, förvaltas af en Direction, såsom Utskottet i det återremitterade Betänkandet föreslagit, deruti Utskottet, till följe af gjorde anmärkningar, endast tillstyrker den förändring, att antalet af Rusthållare, som äro ledamöter i Directionen, må nedsättas från 4 till 3» såsom jemnt svarande mot antalet af Directionens Ledamöter af befälet, genom hvilken jemnvigt å ömse sidor Konungens Befallningshafvande kommer att erhålla decisionsrätten vid tillfälle af stridiga meningar. 5:0 Att Contract otn ifrågavarande Passevo* lance skall upprättas på 12 år, räknade från den 1 Januari 1824. 6:0 Regementets karloch hästmundering bör vid aflevereringen till förenämnde BeJdädnadsdirection vara ny, mot det att, enär Passevolancetiden är tilländalupen, den, i händelse Conlractet icke förnyas, äfven ny af Direclionen till de rustande återlemna». Vid de regementer äter, der munderingen Besv. <?c/i Ekon. Utsk. BetänkanAen. ugi icke är ny, ega de rustande antingen att uppskjuta med Passevolancens antagande, tilldess munderingen blifvit casserad, eller ock antaga Passevolancen genast och aflemna de befintliga persedlarne, då, medelst en för ändamålet tillförordnad Generalmönstrings förrättning, bör utrönas och bestämmas, huru lång tid den ifrågavarande persedeln ännu kan brukas, och denna tid afräknas ifrån den i Passevolancecontractet för persedeln bestämda hela slitningstid, då skilnaden erlägges af Rusthållaren till Beklädnadsdirectionen, hvaremot enahanda förhållande skall ega rum till de rustandes förmån, då Passevolancetiden är förfluten och Contractet icke skulle förnyas. 7:0 Att Passevolanceafgiften förhöjes med 50 Procent, enär regementerne äro i och för krig utcom trien dera de.
Lyckligtvis kommo de snart öfver kärret, som var höljdt liksom af en dimma af myggor. Men den oräkneliga svärmen stannade icke inom sitt förra område. Den utsträckte sig och följde de vandrande, liksom med en utgrening, hvilken bildades af en grå dimma af lefvande yrfän och hängde tillsammans med dimman öfver kärret. Länge måste de båda vandra innan svärmen af förföljarne så glesnade, att de kunde fritt se sig omkring. Slutligen var det middag och solen började att bränna dem. "Vi måste söka skygd under solhettan", sade Bolla: "Den tröttar oss mer än sjelfva gången. Föröfrigt, om också Sjaggo vore lös ifrån räfsaxen, få de icke hunden öfver myggkärret. Vi kunna derföre nu vara någorlunda trygga." Hon förde honom derefter till en höjd, der vinden fritt kunde tillflägta dem svalka, men en stor granithäll tillika erbjöd en vederqvickande skugga. "Låt oss hvila här ett par timmar", sade hon: "Vi hinna så mycket raskare undan i natt, då det blir mera svalt att gå." Thorsten nedkastade sig på marken. Hans ansigte, händer, hals och bröst voro betäckta med blåsor af de elaka myggbetten, som förorsakade en olidlig plåga; men hans trötthet var lika stor, så att han med en viss tillfredsställelse utsträckte sig på jorden. Ännu en annan plåga begynte likväl att låta känna sig: det var hungerns. Men Bolla hade sagt, att de ännu måste vandra två dagar, innan de hunno fram till Norige. Det såg mörkt ut huru det skulle vara möjligt att uthärda dermed. Emellertid utkräfde naturen sin rätt, och Thorsten insomnade från sina bekymmer. Han hade slumrat några timmar innan han vaknade. Då han slog upp ögonen, kände han sig lifvad och stärkt af sin sömn. De plågsamma myggbetten hade blifvit läkta och han kände sig muntrare. Det första han blef varse, var en näfverskäppa med bär, som stod bredvid hans hufvud. Han skyndade att resa sig upp för att se efter Bolla. Den goda flickan slumrade ett litet stycke ifrån honom, med förklädet utbredt öfver sitt ansigte.
Om hans närvaro var kär för Elisabeth, tycktes den vara det så mycket mindre för Rudolph, som med tilltagande köld och ett visst förakt bemötte den anspråkslöse, redlige presten, som dock ej på minsta vis lät det bekomma sig, hvilket åter just tycktes ännu mera uppreta den andre, så van att se sig och sin vilja afgöra allt. I dag tycktes isynnerhet deras ställning till hvarandra vara fiendtlig och besynnerlig, det var som om en osynlig magt å ömse sidor äggat dem till strid. Ferdinand var dock lugn, Rudolph deremot häftig och bitter. Ej utan oro åhörde Elisabeth detta gnabb mellan dessa båda för henne så käre, och ofta blandade hon sig medlande i deras ordtvister. Endast hon såg i dessa en djupare grund än de andra, som blott logo och förundrade sig öfver desse män, eljest så lugna och kalla, som det tycktes, och dock så häftiga, då de kommo i hop. Eljest var hon i dag mycket orolig; Virginias ovanliga glättighet fann nu intet genklang hos henne. Virginia var, som sagt, i dag ovanligt glad, hon skämtade och lekte med lilla Helena och Otto och alla de andra på det behagligaste. Rudolph hade ännu ej sett henne så vacker, och egnade henne derföre mera uppmärksamhet än vanligt, hvilket tycktes bemärkas ej allenast med nöje af Virginia sjelf, som, om man vill bekänna sanningen, på en tid fann sig allt mera dragen till den stolte, riktbegåfvade mannen, utan äfven af hennes föräldrar. Endast Elisabeth gaf ingen akt derpå utan satt tyst, försjunken i sig sjelf. Så foro de sakta framåt. En svag vind fyllde de hvita seglen, krusade lätt fjärdarne och spred en angenäm svalka. Det var så fridfullt och ljuft. Då föreslog Leonhard att Elisabeth och Rudolph skulle sjunga och han sjelf blåsa flöjt, på hvilket instrument han egde temmelig färdighet. Alla förenade sig i denna önskan och Rudolph och Elisabeth stämde upp. Det var en sann njutning att höra dessa stämmor, så rena, så fylliga och klara, förenade i klingande toner höjas och sänkas och tillslut i en mild susning, lik en andehviskning, dö bort.
» Ja, du skall få se, att vi få kallt i j u l; Anders slaskar och Thomas braskar, det slår aldrig fel. Oeh då få vi undangjordt en hop, så att vi blott ha bakning och rengöring kvar. » T y » stor rengöring » skulle det vara till julen, det var klart! » Förmaket » städades och pyntades först och afstängdes för publikum, så kom ordningen till sofrummen; salen sparades till sist, på prostens begäran, ty när där var skuradt, fick man order af prostinnan att » icke gå på golfvet », hvilket både prosten och » magistern » opponerade sig emot, ehuru befallningen icke behöfde tagas efter bokstafven, utan egentligen afsåg, att persontrafiken skulle hålla sig på mattan, d. v. s. de utlagda trasmattorna. Klockan fyra på morgonen anlände slaktaren och » räntgummorna », hjälpgummorna, som skulle rengöra » räntan », innanmätet i slaktdjuren. Kaffe med dopp skulle då vara färdigt, och sedan slaktkreaturet blifvit aflifvadt, kom slaktaren in för att få den s. k. sticksupen, som för resten hans medhjälperskor ej heller försmådde. Någon nykterhetssak afhördes då för tiden ej, och ehuru det egentliga superiet öfverlemnades åt karlarne, togo sig gummorna gärna en tår på tand vid slakt och byk och andra svårare sysslor. Brygden sköttes af tjänstflickorna, men när jästen skulle läggas i karet, blottade mamsell Klara — fröknar funnos den tiden ej i ofrälse hus — själf sin hvita arm och stack ned armbågen i vörten; om då en » kall ring slog sig omkring armen », var värmegraden lagom — någon annan termometer visste man ej af. När grynkorfven skulle kokas, inträdde också ett högtidligt ögonblick.
Der kan utan olägenhet en sådan frihet lemnäs, emedan den ej behofver hafva gemenskap med det system, som i det öfriga Riket begagnas, intill dess man kart , utröna, om nyttan är påtaglig, och då man tilläfventyrs, som Grefve Lilljencrantz yttrat 1772, Dtn 2J Aupitti e, m. kan få erfara* om ej en allmän frihet i handel kunde i Norden tillvägabringas, och der orsaka välmåga. Andra anmärknihgen varj att rättigheten ej borde utsträckas längre än till Slitö. Dervid förekommer den betänklighet, att då Slitö ännu ej äger den personal, att den kan hafva egen Magistrat, mäste den tills vidare lyda under Wisby jurisdiction > att i Wisby redart hus finnas* sorn kumla till Nederlag begagnas* hvilket ej är förhållandet i Slitö, och att af sig sjelf följer, att småningom rörelsen flyttas till Slitö, der hamnen erbjuder de största fördelar. Hvad sedan beträffar lättheten att från sjösidan förstöra Wisby, så är det lätt, att med ett pär goda batterier afhålla fiendtliga fartyg från försöket att Förstöra Staden. Éri sådan anläggning ar ej kostsam. Ytterligare är det anmärkt, att salt och säd borde Undantagas från nederlagsfriheten. Ett sådant undantag kunde hlott vara skadligt för inrättningen, men ej gagrteligt för några andra, ty den spanbemål som kommet in, ligger i nederlag förvarad Under flere nycklar, så att ej något kan utsmygas såsom Gottlands produet. Hvad åter angår, att Salt skulle väcka jalousie hos de grandar, der Saltet är regale, så hemställer jag, Otti icke all slags han - delsfrihet medförer enahanda verkan i ailä afseenden, oeh med hänsigt till alla andra artiklar» Det blir lika lätt att controllera handeln från Gottland, som den med utländska fartyg, ty alla behandlas som utländska och stå under samma controll; och om fartyget kommer ifrån St. \ bes, från Gottland eller en annan hamn, är Den 27 Augusti t. rit. ar likgiltigt för controllen.
Sedan nu öfverläggningen ansetts slutad samt II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att, i öfverensstämmelse med hvad som blifvit begärdt, särskild propos. skulle blifva framställd uti hvar och en af de härvid förekommande frågor, hemställde H. Ex. först, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s i denna punkt afgifna utlåt., såvidt detsamma angick Riksdagsm. Zetterbergs förslag om beviljande af anslag till stipendier för seminarister, som skulle komma att meddela preliminär undervisning åt de döfstumma i orterna. Ropades ja. Propos. till bifall å Utsk:s utlåt, öfver Riksdagsm. Zetterbergs motion om ett anslag af 1,000 r:dr till löneförbättring åt lärarne vid institutet för döfstumma, blef härefter framställd, men besvarad med nej, hvarpå H. Ex. hemställde, om R. o. Ad., med afslag ä Utsk:s utlåt, i denna del, behagade bevilja ett anslag af 1,000 r:dr årligen till förbättring i lönevillkoren för lärare och vårdare vid institutet för blinda och döfstumma; hvilket bifölls. Vidare framställdes propos. å bifall till Utsk:s utlåt, öfver Hr af Zellens motion om anslag af 5,000 r:dr årligen till understöd för en under styrelsen öfver ifrågavar. institut ställd särskild undervisningsanstalt för blinda. Denna propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarefter II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., med af slag å Ulsk:s utlåt, i denna del, behagade bifalla Hr af Zelle'ns nyssberörde motion. Ropades starka ja, blandade med många nej; hvarpå H. Ex. förklarade, det lian uppfattat R. o. Adis svar såsom bifall till den sednaste propos. tn-.de, i8:de och ig.-de punkterne.
Fem; hvarjemte Ståndet heslöt inbjuda de öfriga Stånden att i detta Borgare-Ståndets beslut sig förena; och N:o 58, i anledning af väckt motion, angående utfärdande af en lag, som förekommer olägenheterna af det i handeln rådande utborgnings-svstem. Bifölls. S. D. Föredrogos och remitterades till Stats-Uiskottet Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o Af den 12 sistlidne Maj, angående användandet af influtna medel för ett parti exporteradt och i Tripolis försåldt krut; 2:o Af den 23 samma månad, angående anvisande af ett kreditif till be täckande af kostnaderna för anskalfande af likare och modeller för mått och vigter åt General-landtmäteri-kontoret och Provins-Iandtmäteri-kontoren; 5:o Angående understöd af allmänna medel för uppehållande af gästgifveri vid Malmagens by i Heds Tingslag af Jemtlands län, på vägen från Långå by till Norrska gränsen; 4:o Af samma dag, angående ersättning åt Landshöfdingen i Örebro län för lösnings-jord, sorn blifvit afträdd för jernvägs-anläggningen emellan Örebro och Skebäck; 5:o Af den 12 sistlidne Maj, angående åtskilliga inom Göteborgs och Bo hus län belägna Kronoholmars afgiftsfria upplåtelse till allmänt begagnande; 6:o Af den 23 samma månad, angående förvandling af en inom Färentuna härad i Stockholms län utgående skatte—titel under namn af tegelved; och 7:o Af samma dag, angående pensions-rätt för Öfver-jägmästaren Anders Henrik Kasten. S. D. Föredrogs och remitterades till Banko-Utskottet: Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets] Ständer af den 23 sistlidne Maj, angående beviljande för Mynt-verkets behof af ett räntefritt lån från Rikets Ständers Bank å 50,000 R:dr Riksmynt. Frän Heden. Bonde-Ståndet. S. D.
Konsum tions-artiklar 4,675:65. Effekter och stående inventarier 8,765:02. By ggnadsunderhåll 3,506:75. Kostnad för olikartade behof, såsom renhållning, upplysning, postporto, tidningsprenumeration, annonser, utgifter i rättegångs-ärenden, transportkostnader, sedelvexlingskostnader, m. m. 14,879:11. Husonera 1,304:56. 1,649:22. 1,253:47. Pumpoch uppfordringsverk et samt brand-anstalterna 2,224:70. 2.060:25. 2,230:89. Härifrån afgå vid Lånckontoren influtna afgifter för utfärdade postanvisningar 1,437:42. 1,383:75. 2,860:05. 29,919:20. Afskrituingar och förluster 10,482:64. Behållning, som ökat Bankens ka1,738,036:57. Inkomster och Vinster: 27,410:61. 16,350: - 703: 43. för lån på rörlig pant för lån till städer och korporationer för lån mot inteckning i fastighet och talning i silfver för lån mot inteckning i fastighet och talning i sedlar „ skiftesoch odlingslån „ kreditiv till manufaktur-diskonten „ dito till Jernkontoret . • • „ försträckningar till Eilial-banker . , räntebärande papper Yinst på Bankens diskoutrörelse • Statslanefonden. Hufvudräkningen för år 1861 utvisar till år 1862 denna balans : Bankens tillgångar och fordringar utöfver dess skulder vid 1861 års slut: Grundfond R:dr 15,000,000: — Återstående behållning derutöfver, från år 1859 „ 8,955,524: 42. Utredning öfver vinsten för detta år kan ej uppgöras förr än efter årets utgång, sedan räkenskaperna blifvit afslutade. § 7.