Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mom. af sistberördees §., hvaröfver Prestoch BondeStånden ännu icke yttranden aflemnat, förenade sig Ridderskapet och Adeln med BorgareStåndet deruti, att, i stället för orden och cle öfriga Stånden, hvart för sig, sine Talmän,’’ skulle sättas: ”och Borgare och Bonde-Stånden” m. m. Ut supra. Uppbröts Herrar Bänkmäns Lista till val af 3;ne Electorer, och befunnos härtill hafva blifvit utsedde.' Grefve Taubr, Gustaf Diedrick, Ryttmästare. 45 Friherre Limm, Berndt, Capitaine. 1948. Herr von Engeström, Johan Mathiast Häradshöfding. Herr Landf Mar skalk en anmodade Herrar Electorerna att påföljande dag sammantiiMa, för alt utse Ledamöter uti åtskilliga Utskott, efter de Herrar som den 12 dennes blifvit nämnde, och dessutom äfven efter Herr Stråle , -Nils Wilhelm, hvilken varit Ledamot uti ExpeditionsUtskottet. Upplästes de från samtliga de öfriga RiksStånden ankomna Pro<ocollsUtdrag, innefattande deras beslut öfver de hvilande Grundlagsförslagen ; hvarefter Undertecknad Silverstolpe, Axel Gabriel3 anmälte sig och anförde: Af de nu upplästa ProtocollsUtdragen har Höglofl. Ridderskapet och Adeln inhämtat, att, jemte Ridderskapet och Adeln, tvänne Stånd bifallit förslaget till omarbetning af 38 §. Riksdagsordningen, innefattande hufvudsakligen, att omröstningar i Utskott borde förrättas per capita, i stället för Ståndsvis; men att denna omarbetning blifvit af PrestStåndet afslagen. När alla fyra Stånden sålunda icke enhälligt bifallit det nya Ridd, 0. Ad. Brot. N:o 61, 62. 48* Dm 20 finni. förslaget, föreskrifver Constitutionen att det Sr förfallet. Den 38 §.
Detsamma afser mitt förslag; men i StatsUtsk:s utlåt, innefattas äfven den grundsats, att K. M. skulle äga rättighet att använda 8:de hufvudtitelns anslag till hvilka föremål sora helst, äfven sådana, hvartill Ständerna vägrat anslag. Denna grundsats finnes icke erkänd uti mitt förslag, och deruti ligger hufvudsaklig.! skill* naden emellan mitt oell StatsUtsk:s förslag, och hvilken skillnad är af den beskaffenhet, att jag icke anser mig äga rättighet att votera ja till StatsUtskrs tillstyrkande, från hvilket mitt förslag dessutom är skiljaktigt äfven i den omständighet, att jag, som ansett hela det begärda anslaget af 34,ooo r:dr böra till utgående anvisas, tillagt, att utgifter för instrumentalier och materialier skulle, om K. M. så lämpligt pröfvade, tagas af besparingarna på 3:dje och 4;de hufvudtitlarna. Jag har velat upplysa detta för den händelse, att flera ledamöter icke skulle hafva uppfattat skillnaden emellan mitt och StatsUtsk:s förslag. Hr Oxehufvud: Jag yttrade i mitt förra anförande, att jag ieke kunde göra för mig fattligt, hvarifrån den runda summan af 20,000 skulle tagas. Hr Dalman har i detta fall lemnat mig en upplysning, som icke kunnat förändra Ulina åsigter i frågan, utan får jag ytterligare förklara, att jag anser det omöjligt att göra en sådan indragning, emedan arbetet vid sjöförsvaret icke är periodiskt eller utan plan börjadt, utan tvärtom efter en noga afpassad plan, som förutsätter ett oaflåtet afseende derå, att arbetet fortsättes i étt jemnt fortskridande, att de få båtsmän, som årligen inkallas till tjenstgöring, äro fullt sysselsatta, och aftinga arbeten företagas, som icke i jemn oafbruten ordning kunna fortsättas.
Afven jag har tänkt mig det fall, sorn den siste värde tataren omnämnt, och erkänner nyttigt vara att, om detsamma inträffar, BankoStyrelsen då må ega tillfälle, värna Banken för de menliga följder, som deraf kunna upkomma. Men jag anser sådant både böra och kunna ske med fullkomligt bibehållande af de båda Styrelsernes sjelfständiga ställning till hvarandra. Del år nemi. BankoStyrelsen icke blott medgifvet, Den 8 Februari. 375 ulan äfven föreskrifvel, att uplåna penningar, då Bankens fördel oell säkerhet sådant fordrar. Och när Riksg:s-kont:s styrelse finner Kontoret ega betydliga behållningar inneslående på depositions-råkning i Banken, och derföre, enl. sin pligt, beslutar och derom offentligen tillkännager, all den har medel att utlåna, är det följaktligen Bankoslvrelsen obetaget, att anmäla sig som medtäflare om det erbjudna lånet, hvarvid Bankostyrelsen, då den framställer sin önskan ali fä emottaga medlen för Bankens räkning, bör kunna bjuda så kraftiga skäl för sig, all Riksg:s-kont:s styrelse gilver Hanken företrädesrätt lill lånets erhållande. Och då, hvad man åsyftar, härigenom på eli bättre ändamålsenligt sätt kan vinnas, anser jag derföre önskeligt att man icke på förhand må föreskrifva någon direkt sammanblandning mellan de båda styrelserne, hvilken, såsom jag förut nämnt, i så många andra afseenden skulle vara skadlig, synnerligasl just för Banken. Gr. Lagerbjelke: Allmänna verk eller enskildta personer hafva penningar inneslående på deposilions-räkning i Banken, emedan man ansett sådant säkrare och med mindre förvaltningskostnad förenadt, än att förvara dem i egen kassakista. Men om de, hvilka blifvit anförtrodda ett verks förvaltning, förhindras härutinnan af dem, hos hvilka medlen innestå, år det båttre alt hafva dem förvarade i egen kassakista, på det att man må få röra sig med medlen på det sätt, som för verket är lämpligt, men icke efter hvad, sora kan vara lämpligt för det verk, i hvilket penningarne blifvit insalta.
Det är väl vid sådant förhållande något svårt, att utfinna skäl, hvarföre embetsman i städerne, skola mera än embetsmän i allmänhet vara såsom sådane berättigade lill representationsrätt. Jag tror derföre att Gr. Mörners förslag, ehuru det i andra afseenden lian medföra åtskilliga icke obetydliga fördelar, likväl innebär en konseqvens i tillämpningen. Hr Lagerhjelm: Jag kan icke godkänna den siste talarens sätt att draga slutsatser. Väl har R. o. Ad. afslagit Hr Gyllenskjölds förslag till gemensam lanke, men den upställda voter:sproposm innebar likväl icke något gillande af Const.Ulsk:s principer, hvilka nu blifvit omförraälde, men icke äro till finnandes uti motiverne till (Jtsk:s betänk. Häraf måste val då äfven följa att R. o. Ad. är fullkomligt oförhindrad, alt taga Gr. Mörners förevar:de förslag till pröfning, och då Grin, enl. min åsigt, framställt så öfvertygande skäl, att jag icke kan motsäga dem, tillstyrker jag bifall till samma förslag. Dock vill jag fästa upmärk 7 H. 26 402 Den 31 Maj f. m. samheten derpå, att ett förslag lill gemensam tanke blifvit ingifvet, hvaruti skulle göras en inskränkning, i händelse Gr. Mörners förslag hifalles. Frih. Palmstjerna: Enl. min åsigt kan R. o. Ad. nu icke till pröfning företaga Gr. Mörners förslag. Hr Gyllenskjölds förslag, sorn redan blifvit ogilladt, gick derpå ut, att alla embetsman med K. fullmakt skulle utan undantag förunnas representationsrätt. Då nu detta, blifvit af R. o. Ad. afslaget, och Gr. Mörners förslag måste anses som en underafdelningaf Hr Gyllenskjölds förslag, eller deruti inbegripet, anser jag R. o. Ad. hafva i detta ämne redan fattat sitt beslut, och alt Gr. Mörners förslag icke kan af Ståndet vidare pröfvas. -Gr. Mörner:
Men sådant oaktadt och ehuru Fullmäktige, med antaglig visshet derom att läneuppdraget skulle lemnäs i Fullmäktiges händer, egde mer än tillräckligt rådrum att under den längre tid jernvägslånefrågan hos Rikets Ständer behandlades, vidtaga sådane förberedande åtgärder, som, då uppdraget slutligen erhölls, kunnat verka till frågans utredande och konseqventa behandling, hade likväl, såvidt af protokollerna kunnat inhemtas, icke ens något program, upptagande de hufvudsakliga vilkor, hvarunder Fullmäktige skulle vilja inlåta sig i underhandling med hugade låneöfvertagare, blifvit uppgjordt hvarken vid den tid Fullmäktige fingo emottaga Rikets Ständers beslut i ämnet eller under de flera månader, som derefter förflöto innan lånet blef afslutadt. Tvertom förklarade Fullmäktige, på sätt ofvan blifvit anmärkt och af protokollet för den 8 Oktober sistlidne år inhemtas, att de »lika litet ville på förhand meddela något bestämdt förklarande i afseende på räntefoten, »som med hänsigt till de öfriga iåneviikoren», samt att kungörelsen om länets upptagande »endast borde innefatta en i allmänna ordalag meddelad underrättelse om det nya fonde»rade statslånets upptagning och belopp samt tillfället till anbud å detsammas anskaf»fande». Det synes dock Revisorerne, som hade Fullmäktige, ifall de velat uppmana utländska kapitalister att spekulera på länets öfvert ägande, åtminstone på några bland de förnämsta utlänska penningebörser bordt låta framlägga ett förslag, innefattande Fullmäktiges önskningar i afseende på räntefot, ar.nuitetsbelopp och amorteringstid, med tillkännagifvande derjemte, att spekulanterne sjelfve egde att äfven i dessa delar efter eget behag modifiera sina anbud.
Det torde vara skäl att närmare påpeka sjöförsvarets tillstånd inom några af de stater, med hvilka vi i afseende på sjöförsvaret borde kunna mäta oss. Svenska flottan har för närv:de två äldre skepp, som blifvit ändrade till skrufskepp, samt två ångkorvetter med skruf, och en med sidohjul. Danmark, med hvilket land vi i politisk betydenhet väl torde böra kunna mäta oss, har dock anskaffat tre ångfregatter och tre skrufkorvetter, samt har en marin-budget af nära 8,000,000 rdr. Preussiska D »ii 14 April ». m. flottan eger för närv:de två skruffregatter samt två skrufkorvetter oell en budget af nära 7,000,000 rdr. Holländska flottan liar åtta skrnffrtgaller och tolf skrnlkorvetler samt en budget af omkring 1 1,200 (J00 rdr. Sardinien eger sex ängfregatler och tre skrufkorvetter, och dess budget upgår till 3.5(10,000 rdr. 'Österrike, som dock blott med en liten hindttniiga berör haltet. Ilar på sjövapnet. ingt en sådan vigt, att det anskaffat fli ra större och mindre ångfartyg, med en budget, sorn för innevtde år upgår till 9'/2 millioner rdr. Jag har anfört dessa förhållanden, emedan, ehuru jag i allmänhet icke anser att man bör skaffa sig en sak derföre att grannen har den, det dock torde vara skäl att i detta fall något rätta sig efter hvad andra stater, med hvilka vi böra kunna jemföra oss, anskaffar. Utsk:t säger, att man kan upskjuta med denna sak; jag anser dock icke att man kan upskjuta anskaffning af hvad, som i behofvets stund icke kan erhållas utan föregdle arbete, som fordrar betydlig tid. Det torde vara skäl att önska, det Svenska flottans utveckling i tidsenlig riktning ej afstanuar. och sådant skulle 'komma att ega runi, derest vi icke skulle få några större snabbgående fartyg, som kunna tora sig i öppna s ön.
Nu händer, att ett lån, utan att vara omsatt, befinnes förflyttadt i en annans ägo än dens, till hvilken reversen primitivt var utgifven. Det skulle ock vid transactioner enskilda emellan vara ett nytt band på intecknade skuldsedlars rörlighet, om omsättning ovilkorligt vore påbjuden. Emedlertid, i händelse sökandens lista ej upptager den sista innehafvarens namn, eller detta namn ej linnes i gravationsbeviset, kan domstolen kalla, i stället för den verkliga innehafvaren af skuldsedeln, den som förut varit det, och ehuru sedelinnehafvarens rätt i allt fall synes förvarad i >36 §. och, i grund af analogi, i y4 och dB jj§. af Concurslagen, kan uteblifvandet, som deraf blefve en följd, dock föranleda till krångel och rättegång. Om åter den rätta innehafvaren blifvit behörigen kallad, men.han af en eller annan orsak, hvilken lagen ej godkänner, skulle försumma att anmäla sin af både sökanden och domstolen kända fordran, så kan en minuts försummelse förorsaka förspillandet af hela hans timliga välfärd och den olycklige straffas hårdare, än om han begått ett groft brott. Detta kan latt inträffa, om fordringsägaren, såsom fallet ibland är med allmoge och fruntimmer, icke rätt fattar föreskrifna former eller inser deras vigt och följden af deras uraktlåtande; äfvensom denna förlust af en borgenärs tilläfventyrs bela förmögenhet, och sorn äfven kan öfverstiga densamma, i fall han sjelf är skuldsatt, åstadkommes, om afstånd och andra hinder ej tillåta personlig bevakning, utan ombud begagnas och detta ombud, som ej alltid förmår ersätta skadan, skulle försumma bevakningen. Det är visserligen förmånligt och af vigt för arfvingar, eller frånskild maka eller bolagsmän, att knapphändigt kunna blifva qvitt en ostridig och känd skuld; men detta ändamål lärer ej lagstiftaren åsyftat. Ändamålet har utan tvifvel varit, atti ett under utredning varande bo erhålla en allmän öfversigt af dess tillstånd.
(A detta lån, hvilket utgick af det vid 1834 och 1835 års riksdag anvisade mindre kreditiv, afbetaldes 79,400 R:dr genom den, efter 1843 års eldsvåda, från Städernas allmänna brandstodsbolag utbekomnabrand skade-ersättning. ) » sistnämnde stad, för stadens återuppbyggande efter den samma stad år 1843 ånyo öfvergångna eldsvåda; lånemedlen fingo innehafvas räntefritt till den 1 Januari 1850, hvarefter 3 procents årlig ränta skulle utgöras för lån å bus af sten, kalkbruk eller med tegel beklädda trädhus, samt 4 procents ränta för lån å andra trädhus; börande sedan den 1 Januari 1853, såsom kapital-afbetalning och ränta, årligen erläggas 6 procent å ursprungliga lånesummorna. (Utgifvet af det vid 1840 och 1841 års riksdag anvisade mindre kreditiv.) . Detta lån, hvilket utgått af enahanda, vid 1844 och 1845 års riksdag anvisade, kreditiv, fick innehafvas räntefritt till den 1 Januari 1852, hvarefter 6 procent å lånets ursprungliga belopp skola årligen inbetalas, med beräkning af 4 procents ränta å låne-återstoden, . till staden Christianstad, för återuppbyggande af den del af staden, som i Juni månad 1847 nedbrann; hvilket lån från Riksgäldskontoret utbetalts till nyssnämnde stads Drätsel-kommission, och, efter 1851 års slut bör återbetalas med 6 procent årligen å ursprungliga lånebeloppet, dervid 4 procents ränta å det oguldna kapitalet beräknas. (Beviljadt vid 1847 och 1848 års riksdag, samt utbetaldt under åren 1848, 1849 och 1850.) » staden Lidköping, för uppbyggande af den, vårtiden 1849, nedbrunna del af nämnde stad.
Den 17 Martii, e. »a. med Skulderne, tillåta, och att Discontens Gäldenärer genom Lagstiftande Magtens mellankomst måtte skyddas ifrån den säkra undergång dem skulle öfvergå i händelse ett hastigt infordrande af deras skulder fått äga rum j anser j^g afsigten att skydda de sednare, i Utskottens Betänkande mera bestämd, än de förmåner, hvilka Fordringsägare och penningerörelsen i allmänhet af de framställde Discont - utrednings - grunderna skulle till godo komma. Lika med Utskottens Betänkande, fruktar jag nog, att någon uppoffring af allmänna tillgångar blir oundviklig, men jag kan ej dela denna mening, att den icke bör sparas, då jag vid detta tillfälle ej inser huru ptt af det Allmänna med någon uppoffring förknippadt biträde kan äga rum, utan att med föra ett oförtjent lidande åt hvarje individ af den talrikaste delen utaf Nationen, hvilken aldrig deltagit i DiscontTnrättningarnes fördelar, hvarken som ActieÄgare, Låntagare eller Capitalister, och hvilken sådeles i möjligaste mån bör vara befriad ifrån allt direct eller indirect deltagande i deraf härflytande olägenheter. Om jag skulle misstaga mig i mina får» hagor för allt biträde af Banquen , så får det sättas på räkningen af de bedröfliga följder vårt Myntförhållande fått vidkännas af 1809 års anfall på Banquens soliditet, och på hvarje enskildts dermed förknippade trefnad och välfärd. Den enda uppoffring å Banquens sida, jag finner kunna medgifvas, är den af Utskotten förutsedda • Den 17 Mariii, e. m. troliga förlust å fordringarne; och finner jag i öfrigt ingen annan åtgärd med billighet af Lagstiftningen kunna fordras, än den , att gynna Gäldenären genom förlängd betalningstid, att förskaffa Fordringsägaren lill ett snart åtnjutande af dess lagliga rätt ; att lör allmänna penningerörelsen göra indragningen för ögonblicket så litet kännbar sorn möjligt, med iakttagande, att den i rörelsen origtigt inkomna enskildta o o Reversmassan likväl mäste till ordnings vinnande åter bringas derutur. Jag kan icke finna att
Men då medeltidens stadsväsende uti andra länder merändels fritt uppblomstrade ur egna politiska förhållanden och genast utöfvade en oemotståndlig dragningskraft på näringar och handel, så fordrades det deremot, ännu länge efter medeltidens slut, många stränga och till och med våldsamma regeringsåtgärder för att hos Sveriges landtliga befolkning, för hvilken dessa politiska förhållanden voro främmande, åtminstone till en del utplåna den urgamla obenägenheten för stadslif. För att skapa detta, sökte man tvinga handelsoch handtverks-näringarne att draga sig från landet till städerna. Gustaf I, som insåg sanningen af den sedermera för industriens utveckling till grund liggande regien: arbetets fördelning, begränsade skarpt genom sina stränga ekonomiska lagar, stadsmannaoch landtmannanäringarne. Vissa gerningsmän tilläts dock landet att behålla, äfvensom Ridderskapet och Adeln egde taga handtverkare i sitt skydd. Från dessa utgick en klass, som, synnerligast efter klostrens indragning och de stora krigen, ökades med andra lösa personer, hvilka ofta gåfvo landets innevånare anledning till bekymmer; synnerligast som de ännu stränga jordstycknings-lagarne uteslöto dem från möjligheten att blifva annat, än på sin höjd backstugusittare. Småningom stadgade sig den åsigten, att rättigheten till upplåtelse med full eganderätt af viss jordrymd åt särskilda personer i väsentlig mån skulle bidraga icke allenast till afskallände af det nog allmänt inrotade, för landet högst skadliga missbruket af inhysesoch backstugu-sittning, utan äfven hafva till följd jordbrukets förkofran och bättre häfd. Följden af dessa åsigter visade sig, såsom förut blifvit anfördt, i den genom enskiftes-förordningarne medgifna rättighet till afsöndring från ett hemmans område. Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet.
Jig behandling, måste man endast beklaga, det Statens tillgångar icke medgifvit, att låta sådane stadganden gå i bredd med anstalter till brottslingarnes moraliska förbättring , medelst deras afskiljande från hvarandra, eller sysselsättande med arbete; ty i samma mån som de nu tyckt sig finna att Staten sorgfälligt sörjer för alla deras behof och lika sorgfälligt skyddar dem från allt annat lidande, är det i lagen bestämde straff, som de ofta genom bristande bevisning undgå, hafva de vant sig att anse frihetens förlust ersatt genom oberoendet af Husbönders inseende och genom den försörjning de utan behof af arbete åtnjuta. Sammanträngde i häkten, hvilkas inskränkta utrymme ofta till betydelig del varit upptagit af sådane sakfällde personer, som i brist af tillgång skola aftjena böter och vitén , hafva de sins emellan bildat ett förtroligt brödraskap , som beklagligen ofta varit förstärkt genom tjufgömmare, hos hvilka hvarje brottsling, sorn undsluppit fängelserne, funnit en tillflykt, och ett förvarings-ställe för hvad han tillgripit. Genom LJnderDomstolarnes nuvarande organisation såsom icke permanente, genom sådane uppgifter om å aflägsne orter begångne brott, hvilkas osannfärdighet icke genast kunnat utrönas, men vanligtvis vid anställd ransakning befunnits, och genom lagens stadgande att missgerningsman, som begått flere brott, skäll dömas der han föröfvat det grofsta, utan afseende derå, om ransakningen der blifvit börjad och sedermera fortsatt på andre orter, derifrån arrestanten i sådant fall måste återföras, 302 Den 12 Felniarii. har tillfälle gifvits för många och långväga forslingar, hvilka, om ock arrestanternes rymning vid nu varande förbättradefångforslingssätt, mera sällan blifvit derigenom föranledd, likväl gifvit dem, då de ledsnat vid häkteslifvet, ett önskadt tillfälle till ombyte, och underlättat deras bemödande att i det längsta undandraga sig det af lagen bestämda straff.
Härigenom blefvo alla remittenter och trasenter nödsakades att lemna deras penningar i Banken; de första att lefverera penningarne dit för de undfångne växlar, och de sednare att der få sin betalning; hvilken betalning skedde igenom transport eller assignation ifrån den enas till den andras räkning, sä att räkningarne endast till namnet förändrades, utan att S ra Deri 26 F. bruarii. det ofta behöfdes göra någon etLci i v eller con-; tant betalning År 16/4 inrättades på denna växelbank en låne-baak, kallad äfven Lombard, till understöd (ör land'ts innevånare, hvilka af Judar och Ockrare tillförene måst låna penningar emot obilliga interessen j inscription öfver ingången till låne-banken innehöll: Till hjelp för de nödtorftige, är denna lane-bonk inrättad emot skälig ränta, Låne-banken bestrid» de alia omkostnader. Jag tror mig redan sagt nog härom, till styrka fpr min tanka, att Svenska Banken inrättades på samma grunder som den i Amsterdam Med ingen annan kan den jetnföras. Och att således Svenska Bankens bestämmelse är , att mottaga metaller mot reverser af papper utan ränta, kallad BancoSedel. På denna växel-bank är en lane-bank inrättad. Nyttan häraf är onekelig, så länge låne-banken bibehåller ett relatift förhållande till växel-banken-, så länge är crediten orubbelig; ett afvikande härifrån bereder myntets försämrande ; antingen måste då växling med magtspråk upphöra eller skulle snart hvalfvén tömmas. Men sedan det rätta förhållandet nu hunnit stadga sig, sorn är 48 till 126, ser jag ej vådan af att tilllåta växling efter denna ungefära cours. Då nu endast handel och vahru-mängd förmår sätta ett värde på pappersmyntet, utan minsta tillhjelp af fonden, måste efter min tanka, minsta växeloperation af fonden, sätta ett be;.’ stämdare värde, sorn dä aldrig kunde sänkas, men väl sätta papperet en mohn högre i vär~ Den y 6 Februarii. 813 t3e.
Det är en känd sak, att i många församlingar kompletteras Kyrkorådet af sina egna medlemmar, och det är en lika bekant sak, att dessa medlemmar i allmänhet äro de mest stationära inom församlingen. Man har i allmänt tal en benämning för sådana personer, som äro mycket orörliga på sin plats och som utmärka sig för sin oåtkomlighet för alla idéer; man kallar dem »krutgubbar», och sådane finnas verkligen i månget Kyrkoråd. Jag har tagit mig friheten alludera på denna karak - 228 Den i Febr n ar 1. teristik af Kyrkoråden, derföre ett det Sr en väl bekant sak inom Itikets Hofrätter, att der ganska ofta inkomma besvär öfver beslut af Kyrkorådet, hvarigenom böter och vilen blifvit ålagda såväl församlings-medleinmar sorn främlingar, beslut, hvilka ofta Sro, såsom man säger, »uppåt väggarne», hvarföre de också merändels blifva af Hofrätterna uphäfda, särdeles hvad vitena beträffar. Jag tror derfpre att det är en skadlig och olämplig makt som man i detta afs:de vill lägga i Kyrkorådets händer, då det i alla fall finns en offentlig myndighet, som vakar öfver dessa sammankomster. Jag får vördsamt hemställa, huruvida icke ett ord i Irsta moro. bör borttagas, nerol, ordet »enskild» i den mening, som börjas med: »Ej eller må vid religions-öfning» etc. Jag anser det vara nog med ordet »husandakt», emellan det eljest kunde hända, att om t. ex. i en by en familj sammankomme med en annan för religionsöfning, den offentliga myndigheten genast skulle få tillfälle att blanda sig deruti. Jag tror således, att det är något ganska oskyldigt, om man undviker den tvetydighet, som genom detta ord kan upstå. IIr Printzensköld, Carl: Jag vågar på det högsta protestera emot sanningen af hvad den siste värde talaren yttrat. Jag har nemi. en alldeles motsatt erfarenhet emot honom, emedan jag specielt känner, att till ledamöter inom Kyrkorådet företrädesvis väljas de mest aktade och uplvste medlemmarne inom församlingen.