Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mot flutet af denar Riksdag afl,It Kongl. Masit Defl N'diga pioposttiou til Riksens Skand r, at, genom wiolt.ganoe Författningar, sätta ttninmn-n i ständ, at su förr desi häldre bidraga Verm, at Pennings - Wrrket i desi lagliga ordning mätte ättel strilas. I sölje deraf blefwo LanooFullm'g ige sörsedde med föreskrift, rörande hämd pä Lunchens åtgärd harwid ankom, och Riksens Ständer öf.verlemnade til Kongl. Majtt, at om Rrkets My rt-och bttuance - Werk förordna. Detta p r n! ga ämne blcs ork, med all upmärksamhet pä LLnc>uen8 och ssilfwa tstealisaiionens befländ, bragt lil fmt inom en lid af syra är, sä at med början as ar 1777 8xacis-:nyntet utgjorde bade Rikets och flanijunus huiwudrörelse. Swensta Riksdaler»» hade hittils want ansedd af lika wärde med Nio Daler kopparmynt; men en ostadig och högt updrifven Wexel-Lours hade upjagat ben wida derutöfwer: nu ater dlef detta warbestanst til rg Dal. kopparmynt. As den anledning, at LkMHusn således behösde et mindre an» tal Riksdaler, för at inlösa sina utelöpande Kopparmynts-Sedlar, har mangen fattat det begrep, at Lancpuen pä delina operation njutit ansenlig r insi; men at förhållande» > ar just twärtom, benisas tydligt dermed, at Kaninens atersiäende fordran i kopparmynt den zi. December 1776 hos Kongl» Kongl. Majtt och Kronan, Konas.
M. att sedermera afgöra sjelfva sättet för ifrågavar. reorganisalions verkställighet, äfvensom att, i enlighet med hvad StatsUtsk. i betänk. N:o 33/ antydt, söka bereda ett mera proportioneradt deltagande från Norriges sida i utgifterna för consular-väsendet. I följd af den nya organisationen skulle aflöningar komma att erfordras för följande general-consuler, nemi. 1:0 Finland 7.00 r:dr Hbr b:co, 2:0 Preussen och Mecklenburg i5oo „ , „ JNB denne gen.-consul uppbär ett särskildt arfvode såsom Sv. postcommissarie i Greifswald. 3:o Hansestäderna, Holstein,Hanno ver och Oldenburg 2,5oo , „ „ 4:o Öfriga Danmark med säte i Helsingör 2,5oo , „ „ Dennes cancelli, bestående af viceeonsul och secreterare, till bevakning af förhållandena i afseende å Sundska tullen . 7Öo „ , 5:o Nederländerna 2,000 „ „ , 6:0 Belgien 2,000 „ b:o Spanien 2,5oo „ Transport i8,5oo i* :dr Hbi q:o Portugal 3,5oo 11 11 CO. o. härmed torde det n. v. consulatet i Monte Video kunna förenas, då en besparing af 2,5oo r:dr Hbr b:co uppkommer. 19:0 Westindien, Mexico, Venezuela 3,5oo , „ , (Caiacas) Summa 49>°°o r:dr Hbr be: Då för närvar, aflöningen till en del consnler, med tillägg af den i Brasilien, som uti StatsUtskrs betänk.
Med magra fingrar knöt hon af väpling en krans: om ängarna hon drömde i majdagens glans, om skogen, ack, den svala, som susade mörk med röda nyponsnåren mellan fura och björk. Ty mer än kungaborgens glänsande ståt hon älskade dock skogens mossiga stråt; der älskade hon vandra ofta, dagen lång, lyssnande till suset och fuglarnes säng. Solen, en blek höstsol, kastade sina svaga strålar genom det öppna fönstret och lyste på en svart kista, som stod på ett par stolar midt på golfvet. Det var en sådan der vanlig svartmålad kista, som de fattige måste skänka sina döde. Den inströmmande friska luften och doften af granriset, hvarmed golfvet var beströdt, blandade sig på ett egendomligt sätt med den qväljande liklukten. Der följde hennes blickar dagrarnes lek. Men sjunket lyste ögat, och kinden var blek, och snart hon ej förmådde att vandra dit ut, och sven som tärna visste, alt det led mot slut. Den döde var en helt ung man. Allhärjaren hade ej förmått utplåna de sista spåren af en skönhet, som en gång måtte hafva varit af mindre vanligt slag. Frid låg öfver de bleka dragen, ett mildt leende krusade läpparOch konungen han trädde i kammaren in. ne, och en lock af det mörkbruna håret hade Hon log och sade: » Sätt dig, käraste vännen min; och tack för år som flyktat, för kronan som du gaf; — liksom gäckande smugit sig ned i pannan. men ack! jag vill ej läggas i stenmurad graf! I handen höll han en liten bukett — de sista höstblommorna från den lilla trädgården der » Det är så kallt dernere, jag älskar sol och vår utanför. I dag skulle han begrafvas. Ännu och vill, alt fåglarne sjunga requiem kring min bår. en sista blick skulle hans närmaste få kasta Hvad bålar namnet ristas i gyllene skrift i på det så kära ansigtet — och s e d a n.
Utskottet tillstyrker alltså, att den föreskrift, som skall motsvara 217 <§, erhåller följande lydelse: 5:o. Banken skall, så vidt sig göra låter, alltid vara innehafvare af lätt realisabla förbindelser till belopp af 4,245,000 R:dr, hvilka löpa med minst 4 procent ränta och äro utgifna af Riksgälds-Kontoret eller andra Verk och Inrättningar, hvilkas obligationer Fullmäktige anse lemna full säkerhet; börande Fullmäktige, när omständigheterna sådant medgifva, medelst anskaffande af berörda räntebärande papper, ersätta den minskning, som genom infriande eller försäljning af obligationer uppkommer. I följd af Rikets Ständers bifall till Utskottets hemställan uti Betänkandet JV° 12, torde § 218 i Banko-Reglementet få utbytas emot denna föreskrift: 6:o. Af Rankens från och med 1848 års början till och med 1850 års slut influtne behållna vinst skall ett belopp af 700,000 R:dr Banko årligen, vid slutet af hvartdera åren 1851, 1852 och 1853 från Banken i och för statens allmänna behof till Riksgälds-Kontoret a flemnas. Med anledning af Rikets Ständers beslut, att Banken, under vissa dervid fästade vilkor, äger att tillhandahålla medel i och för Filial-Banker, som i orterna kunna bilda sig, samt att såsom tillgång härtill blifvit beräknad en del af den från och med detta års början inflytande behållna vinst; hemställer Utskottet, att den föreskrift i blifvande Banko—Reglemente, som skall motsvara 219 §, må sålunda uppställas: Bih. lill II St. Det belopp af Banko-vinsten, som från innevarande års början till nästa riksdag inflyter, och icke erfordras till försträckningar åt FilialBanker i öfverensstämmelse med stadgandet i mom. q af § här ofvan, skall, om sådant anses för Bankens säkerhet nödigt, i Banken reserveras; men i annat fall och i mån densamma inflyter, af Fullmäktige användas till uppköp af sådane räntebärande papper, § 217 upptager. Stockholm den 14 Augusti 1851.
I afseende på de nya Sedlarnes material, beskaffenhet, med hvad mera med tillverkningen eger gemenskap, iaktlages: a). att till alla Sedlar å Riksdalers-valeur användes så kalladt lamelleradt papper efter de för Utskottet upprista prof; Fullmägtige dock obetaget att gifva papperet all den ökade förbättring, ytterligare vunna insigter kunna påkalla; b'), att formaten blifva likaledes i öfverensstämmelse med de för Utskottet uppvista prof, sålunda, att 5oo och 100 Riksdalers sedlar komma att förfärdigas af det största formatet, de å 25 och 10 R:dr af det dernäst, samt 5, 3 och 1 Riksdalers-sedlar, af det minsta; c), att alla dessa Sedlar tillverkas af färgadt papper, nemligen 5oo, 20 och 3 R:dr, af blått, 100, 10 och 1 R:dr af gult, samt 5 R:dr af grönt; d) att texten tryckes på sätt de för Utskottet uppvista prof utvisa, i såkallad Stereotyperings-form; hvarvid ovilkorligen bör iakttagas, att typen till hvarje valeur är så olik de öfrige, att omöjligen förfalskning från den ena till den andra kan verkställas; e) att, i afseende på Skillings-sedlarne, det öfverlemnas åt BancoFullmägtige att införa all den förbättring till papper, tryck och deras öfriga beskaffenhet, sorn kan finnas ändamålsenlig, vare sig genom att till - 4 Rinca-TJt skottets Betänkande N:o 107. vei ka flem på lamelleradt, färgad t eller ofärgadt papper, eller på livad annat sätt, sorn bäst kan uppfylla Bankens interesse»; f) att alla Sedlar böra vara underskrifneaf minst tvänne Bankens Tjenstemän; egande Fullmägtige föröfrigt att, i afseende på deras tvumerejing m. rn., vidtaga alla de åtgärder, sorn kunna förena säkerhet i conlrolen med besparing i kostnaden. 4:o
Det förefaller mig härvid besynnerligt, att Utskottet icke en gång namngifver den Föredragande, emot hvilken Riksens Ständer af det uppgifne förhållandet böra hämta anledning, att handla efter ie7:de §.s föreskrifter. Jag känner äfven huru jag härvid kunds yrka återremiss utaf Betänkandet, men jag föredrager den utvägen att utan allt afseende till personen yttra min mening vara, att Riksens Ständer böra till Kongl. Majit skrifteligen anmäla deras önskan art Han ville ur StatsRådet och ifrån Embetet skilja den Föredragande för Krigsäreoderne , sorn den 12 September 1822 contrasignerat ofvan åberopade Konungens beslut, som otvifvelaktigt varit stridande emot Rikets sannskyldiga nytta, dä det förnärmat enskilt mans rätt. 200 Den io Julii /, m. Emot Herr StatsSecreteraren Quiding har ConstitutionsUtskottet framställt så många anmärkningar, att Riksens Ständer efter mitt omdöme icke kunna undgå att hos Kongl. Maj:t skrifteligen anmäla deras önskan, att Han ville utur StatsRådet och ifrån Embetet skilja Herr StatsSecreteraren af Qviding. Jag tror att Utskottet vid detta tillfälle vidtagit den lindrigare utvägen då io6:te §. kan hända för de i fråga varande anmärkningarne varit fullt ut lika så lämplig som den i07:de; jag yttrar detta blott anmärkningsvis och är af den öfveriygelsen, att io7:de §. alltid på goda skäl bör kunna tillitas, äfven der ansvaret kan hänföras under den, io6.-te. Jag skulle icke tro, att det vore Representationen värdigt att obeifradt förbigå sådane omständigheter, att en StatsSecreterare tvärtemot Grundlagens bokstafliga lydelse medverkadt till en annorlunda sammansättning af RiksRätten, än den GrundLagen föreskrifver; att en Stats-Secreterare annorlunda än 38 §.
Vid detta tillfälle var det den tvingande nödvändigheten, sorn föranledde landshöfdingen alt inrymma Landshöfdingeembete! i sitt hus, och att dertill lemna de nödvändiga rummen, emedan inga andra funnos i staden att tillgå. Sedan den tiden har Landshöfdingeembete! haft embetsrummen i öfre våningen af nu varande landshöfdingens boställe, men localen är ganska trång, och dess obeqvämlighet försvårar mycket bestridandet af ärendenas gång. Jag vill citera, att dessa rum, hvilka för det närvarande begagnas till länsstyrelsens embetsrum, ej äro mer än aln. höga, och fönsterna hafva endast i rutors höjd. Dessa rum äro äfven så små för denna styrelse öfver det folkrikaste län i Sverige, att, då ärenden förehafvas, en stor del af rättsökande parter måste stanna i förstugan. Jag hemställer, huruvida ärendena under sådana förhållanden kunna skötas med behörig drift. Utrymmet är så litet, att embetsmännen måste hemta en mängd handlingar hem till sina qvarter i staden, emedan de ej på embelsrummet äga tillräckligt utrymme att handlägga dem, hvilket ej kan vara förmånligt utan tvertom ganska äfventyrligt. Förlidet år utgjorde målen ej mindre än nära ig,ooo. Embetsmännen vid länsstyrelsen hafva hittills fått nöja sig med denna trånga local, emedan man ej lyckats samla medel till uppförande af byggnaden; men jag hemställer til! eder, mine herrar! om ett embetsverk, hvilket är så nödvändigt för en hel landsort, skall fortfara att vara hopträngt inom en så trång local, då så betydliga summor blifvit fördelade på de öfriga länen. Jag önskar derföre att K. M:s nåd. propos. må vinna R. o. Ad:s bifall.
Motivet för den föreslagna Grundlagsförändringen är besparing i Riksdagskostnaderna; men då denna afsigt, i sig sjelf god, blifvit uppfattad med förbiseende af de olägenheter, som genom densamma kunna uppkomma, synes den mig icke vara förtjent af något afseende, och således böra förkastas. Den besparing, som är åsyftad, torde dessutom i annan väg lämpligare och bättre kunna vinnas, i händelse R. St. till verkställighet befordrade, hvad frami. Frih. Henning Wrangel på Riddarhuset den 5 Mars 182g föreslog, rörande inköp af en cylindrisk boktryckare-präss från England af nyaste uppfinning. Jag begär H. Ex. Hr Gr. o. Landtmts proposition till afslag å Const.-Utsk:s livilande förslag till ändring i 5g §. Riksd -Oi'dningen. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. biföll den sedan sista Riksdag livilande, föreslagna förändrade redaction af usta perioden i 5g §. Riksd.-Ordn., samt det i sammanhang dermed livilande förslag till redactionsförändring af 2 §. 4 morn. TryckfrihetsFörordn. Ropades Ja och Nej samt votering, x H. i5 Dea io Februarii f. m. Upplästes till justering och godkändes följande voterings-proposition: Den som bifaller den sedan sista Riksdag hvilande föreslagna nya redaction af i:sta perioden i 5g §. Riksd.- Ordn., att utgöra denna §:s i morn., så lydande: 1:0 Hvart oell ett RiksStånd skall vara medgifvet att, på sätt
Riksg.-s-Kont. är icke i en så besvärlig ställning som man påstår, ty, såsom man vet, så förestår nu den tid, då bevillningarna komma att dit inflyta, och om en del af Hypotheks-förenings-obligationerna nu upsägas till inlösning inom sex månader, så närmar man sig i betydlig mån förfallotiden för dessa obligationer, innan Riksg:s-Kont:s kredit i vrätt i Banken uphör. En annan talare har behagat påbörda mig att jag påstått, att Hypotheks-föreningarne vore odugliga. Detta har jag visst icke sagt. Hvad jag tänker blir en annan sak, men att jag icke sagt det är säkert. Att Hypotheks-föreningarne kunde vara ganska goda, ordnade på ett annat sätt, och tillkomma efterhand, men icke så brådstörladt, som här i landet skett, .det är min öfvertygelse. Den värde talaren må förlåta mig om jag beundrar hans förmåga att göra slutsatser, ty den är verkligen oändlig. Han har nemi. sagt, att jag anser räntans förhöjning vara hufvudsaken. Detta har jag icke sagt, men jag har sagt, att om en gäldenär icke kan skaffa sig penningar lill en liqvid på andra vilkor än att han betalar högre ränta, så måste han väl höja räntan, och jag har vidare sagt, att Staten må väl icke vara pligtig alt, för det att gäldenären, för att betala sina skulder, måste höja räntan, dervid träda emellan. Af nyssnämnde uttryck, som den värde talaren påbördat mig, att jag endast ifrar för räntans höjning, skulle man kunna tro att jag vore en stor kapitalist, men jag är det icke och har således icke skäl att påyrka räntans höjning; men talarens förmåga att göra slutsatser är, såsom jag förut nämnt, serdeles stor. Samme talare har vidare sagt att jag hade en serdeles stor animositet emot Hypotheks-föreningarne. Det är sant att jag har ovilja emot ali skuldsättning, jag har alltid undvikit den och funnit mig väl deraf. Jag tillstyrker hvar och en att göra på samma sätt, och derigenom undviker man alt göra skulder, vare sig till Riksg:s-Kont. eller andra. Hr Bildt, Didrik Gillis:
Lag-beredningen, som äfven bland skälen till äktenskaps-skillnad upptagit egenvilligt öfvergifvande, har ock ansett en undersökning böra föregå den offentliga kallelse å eller lysning efter den förlupna, som Beredningen i alla händelser föreskrifvit; och på det att Rätten, såvidt möjligt är, må, innan någon till äktenskapets upplösning ledande åtgärd vidtages, vara förvissad att öfvergifvandet har en djupare grund, än ett tillfälligt missnöje eller nyck, får, enligt Beredningens förslag, kallelse eller lysning ej utfärdas förr, än skillnadssökanden på anvisadt sätt styrkt, att den förlupna makan varit borta natt och år, utan att hafva låtit höra af sig. Det har väl blifvit anmärkt, att det skulle vara oförenligt med gällande rättegångs-ordning att göra stämningens meddelande beroende af ett sådant vilkor, som det Utskottet föreslagit, enär domaren ej skulle kunna vägra stämning, det må finnas skäl eller ej tiil de i stämnings-ansökningen framställda påståenden; men man torde emellertid böra skilja emellan rättegång i allmänhet, för hvars behandling föreskrifter meddelas i den allmänna rättegångs-ordningen, och den speciela frågan om skillnad i äktenskap, på grund af egenvilligt öfvergifvande. Då lagen i 43 Kap. I § Giftermåls-Balken upptager denna omständighet såsom skäl till skillnad, angifver den äfven i sammanhang dermed hufvudmomenten i sättet, hvarpå frågan skall behandlas; och Utskottet kan ej inse, hvarföre det i detta fall skulle vara olämpligare att stadga vilkor för stämnings meddelande, än för lysnings utfärdande. Det torde ej eller' kunna betviflas, det ju icke 4734 års lagstiftare med ordet domaren uti oftanämnde lagrum förstått Rätten. Efter att deri blifvit stadgadt, att om hustru vill skiljas från mannen för egenvilligt öfvergifvande, bör domaren utfärda stämning, der mannens vistelseort utrikes är känd, och låta lysa efter honom, derest vistelseorten är okänd, förklaras, att om mannen ej kommer inom i stämningea eller lysningen föresatt dag, skall domaren döma till skillnad.
Jag medgifver visserligen, att i allmänhet borde det vara en princip, hvilken BancoUlsk. äfven i allmänhet tillämpat, att icke mera än straffräntan Den 21 December e. m. 031 borde afskrifvas-, men här är det förhållande, att den skyldige icke sjelf har kunnat betala, utan det är hans slägtingar, som gjort afbetalningen, och ehuru de icke hafva fått något bestämdt löfte, så har man likväl gifvit deni hopp och förväntan, att det öfriga skulle afskrifvas, om de gjorde den betydliga inbetalning, som har skett. Det var kanske icke så alldeles rikligt af Bancostyrelsen handladt, att ingifva dessa förhoppningar, men jag tror dock, att det vore Ståndet värdigare att bifalla denna eftergift, än att låta dessa den skyldiges slägtingar missräkna sig på hvad de trott sig kunna förväuta. Hr von Hartmansdorff: Det är en för R. Sl:s verk gällande grundsats, att de icke få ingå accord med sina gäldenärer, emedan man icke kan vela hvarthän det skulle leda, utan skola alla dylika frågor underställas R. St. sjelfva. Om nu Ständerna äfvenledes ginge derhän att efterskänka något mera än straffräntan, och således inläle sig på ett slags accord, så vore det fara värdi, att alltför många gäldenärer, isynnerhet i Disconten, komme att vända sig lill Ständerna, och alt Ständerna således blefve fyra discontdirectioner, som komme att, hvar för sig, pröfva sådana småsaker. Delta anser jag för min del icke vara lämpligt. Discontlånen äro dåliga nog ändå. Komme man ytterligare derhän, att borgesmännen kunde hoppas befrielse från betalningsskyldigheten, när gäldenärerne icke kunde fullgöra sina förbindelser, så blefve disconllänen säkerligen ännu sämre. Bankens enda säkerhet ligger egentligen i den stränghet, hvarmed gäldenärer och borgesman tillhållas att betala. Slappas den, så blifva betalningarne så mycket ringare.
— Äfven såväl, som tryckfrihetsförordningen ”tillämpar straff endast för öfverträdelse af tryckfrihetens lagbundna gränsor, men lemnar ingen måttstock, sorn mäter vidden af en tryckt skrifts osedlighet i och för sig”, så inskränka sig äfven fredslagarne till att bestraffa endast öfverträdelse af fredens lagbundna gränsor, men mäta icke vidden af all den hätskhet eller häradlust, den osedlighet i uppsåt och sinnesstämning, som icke utbrutit i handling och såsom sådan blifvit lagligen åtkomlig. — Så visst det är, att tryckfrihetsförordningen, då .den ”omförmäler, hvilka personer för en tryckt skrift äro juridiskt ansvarige, icke angår dem, som endast äro det endast i moraliskt hänseende - Den 6 December. 97 ende ”lika visst är det äfven, att för ett begånget dråp endast dråparen och de, som med honom varit i råd och dåd, blifva straffade, men icke de, hvilkas moraliska inflytande på handlingen ej framträdt i någon bevislig medverkan, ehuru det möjligen varit större, än någon annans inflytande. Deremot är beviset om disciplinär-straffens tillåtlighet i tryckfrihetsmål alldeles otillräckligt, när det heter, att ”lika litet som bland de i tryckfrihetslagen uppräknade lagrum nämnes någon af de lagar, hvilka angå universiteternes disciplin, lika litet förbjuder denna grundlag eller kan någon lag rimligen förbjuda; att om den sedliga halten af en tryckt skrift hysa en mening eller fälla ett omdöme” — likasom vore ens ett dylikt omdömes uttalande i hvarje fall ovilkorligen ostraffligt, och likasom skulle fråga ej varit om annat, än att försvara ett sådant omdöme, då det likväl var eif ådömdt straff, som skulle försvaras. Af bela den moraliska demonstrationen, hvilken ligger till grund för de efterföljande satserna om hvad Consist. kunde utan intrång å tryckfrihetslagen göra, synes alltså den regel icke rubbad, hvarifrån jag utgått, att fördubblade eller s. k. moraliska bestraffningar jemte de lagliga ej stå att förena med en lagbunden kriminallagskipning, d. v. s. med svensk lag och rättegångsordning.
Skälen till min åsigt att jernvägen från Stockholm norrut börjäggas öster om Sigt lina fjärden har jag hemtat af motiverne till Ofverste Ericsons underdåniga betänk, af 1856, ang:de Sveriges stambanor; al K. Propos. till R. S:r af den 28 November 1856; af Stats-Utsk:ts obetingade bifall dertill vid 1856—1857 års riksdag; af jernvägsundersöknings-komiténs underd. betänk, år 1858, och slutligen af K. M:s Nåd. Propos. till R. St:r vid denna riksdag, ang:de byggandet af statens stambanor. Denna Nåd. Propos. innehåller i dess förra del om norra stambanan en fullständig utredning af allt, som passerat i frågan före den 7 Mars 1862. Denna utredning utgöres af noggranna och tillförlitliga mätningar, afvägningar samt tekniska och ekonomiska beräkningar och uppgifter, hvilka tvenne K. komitéer, den af 1855 och 1858, ombesörjt, samlat, ordnat och sammanställt, samt Baron Ericson flerlaldiga gånger granskat, reviderat och godkänt, alltid med 1 Den 11 Maj f. m. 229 det sammanstämmande och oförändrade resultat, som af de faktiska förhållandena ovilkorligen betingas, nemi. att norra stambanan borde förläggas öster om Sigtunafjärden åt Upsala och så i verstlig riktning till Sala och lämplig anknytningspunkt å GefleDala-jernvägen. Deremot finnér man tillika, att den sednare delen af samma punkt i den K. Proposm grundar sig hufvudsakligen på den sista, 18G2 års, jernvägs-komiténs betänk., lnars subjektiva åsigter och jemkningar af de mest stridiga och oförenliga meningar ej kunnat tillvägabringa något godt resultat, hvilket ock af Gr. Taube i dess nyss afgifna yttrande är fullständigt ådagalagdt. Af denna Nåd. Propos. har man, ehuru den tillstyrker den vestra sträckningen, fått ytterligare skäl för sin åsigt om de stora fördelarne af den östra.
Hos en Riddersman fordras utom patriotism, äfwen kunstäp och erfarenhet; de twenne första egenskaper äga alla ständ lika, men icke böra de andra Ständcn taga mig det oanständigt om beha mine remarquer komma för deraögon, att jagj tror det Ridderstapet och Adeln äger Riksdag routine framför dem. Ridderstapet och Adeln, sjelfstrifne Riksdagsmän, börja i yngre ären bewista Riksdagar, och huru mänga bland oh finnas icke, som warit Riksdags-Ledamöter 7 a Z gänger, hwarcmot sällan af de andra Ständcn finnas Ledamöter som warit det 2 a Z gänger, och de fleste äro för första gängen. Häraf följer ju att af sädana män som t längre tider warit med i affairrrna kan härn - 4476 Den 20 Gctober. hämtas gagncliga upplysningar. BcwiS derpä hafwr wi sjelfwc, af de uppgifter om Banco -Wcrkct som ost blifwit meddelade af Hcrr Grefwe L. 6. klornei. Herrar Lciiui^enfieim, och Lilvcrstolpe. Denna kän, nedom om Skålsoch Riksdags,Affairer har Riddersk pet och Adeln mera tillfälle att crhälia än de andra Ständer!, derigenom alt samma personer oftare bcwistat Riksdagar, redan börjat denna carrara i yngre ären, och genom fördubblade antalet af Ledamöter gjordes en möjlighet för flera alt crhälla dctza kunskaper: