Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bade trott, att Herr Lefrens motion om inre näringsfrihet, inskränkningar i Utrikes handeln, samt förbättrade Tullbevaknings-änstallter, ej skulle förekomma i förmiddag, och var derföre icke närvarande, då berörde motion remitterades; men sorn den kännedom i ämnet jag hunnit förskaf - Den 3o December e. m. 367 fa mig i egenskap af Chef för Rikets Tullstyrelse torde berättiga mig, och äfven ålägga mig såsom pligt, att i saken yttra mig, anhåller jag att få aflemna de skriftliga anmärkningar jag, efter genomläsandet af Herr Lefréns motion, uppsatt. Hvarefter Friherre Åkerhjelm uppläste följande: Då den värde Motionärens förslag till betydlig del omfattar de ämnen, som utgöra föremålet för TullVerkets tillvarelse; har jag ansett mig deraf vara föranledd, att i korthet utveckla mina åsigter öfver förslagets hufvudsakliga innehåll, hvars patriotiska syftning jag mycket värderar, ehuru jag i flera delar deraf icke tänker lika med Motionären, ty alla gå ej samma väg till samma mål, och alla hinna det ej, om än, som nu är fallet, allmänt väl varit deras syftemål. Uti inledningen till motionen framlägger författaren en teckning öfver ursprunget till och beståndsdelarne af Cultur, hvilka sednare han anser vara vettenskap och konst. Jag tror dock, att menskliga förstånds-bildningen har ett tredje stadium mellan vettenskapsmannens och konstidkarens, och detta är den humanistiska, i flere ämnen allmänligare bildning eller sinnescultur, som värderar vettenskap och konst, såsom civilisationens dyrbarare till - 363 Den 3o December e. m. hörigheter, utan att i dem äga någon speciel kännedom, men som likväl från andra ämnen, än dessa, hämtar en högre grad af hyfsning.
I delta förslag till en nedsättning i ansvaret för de tulltjensteman, som göra visilatio - Den 22 Januari f. m. 375 ner i salubodar och magasiner, förekomma den omständighet, att Ulsk:n synas helt och hållet hafva förbisett hvad rätt fordras i ersättning till den handlande, som genom en sådan inventeringförlorar håde den tid och läglighet att afsätta sine varor, som eljest hade varit honom förunnad. Det torde nemi. falla sig klart, att under den tid, som visitationeu pågår, kan ingen handel i boden bedrifvas, hvarigenom den handlande möjligen kan gå miste om mångdubbla beloppet af det ersättningsansvar, som för dylika visitationer finnes stadgadt. Hvad undersökningar i magasinerne angar, kan förlusten icke blifva alldeles så stor, alldenstund rörelsen i boden icke derigenom lider något direct afbrott; men då deremot de förstnämnda möjligen kunna draga ut i flere dagar, och sålunda trafiken i boden under hela denna tid blifver afbruten, så frågar jag, om icke denna omständighet något bör tagas i beräkning vid stadgandet af ansvarsbestämmelserne? Månne det är helt simpelt att taga siflrorne ur luften, eller hör icke den ifrågavar. personen äga rätt till ett billigare ersättningsanspråk, än från 5 till 50 r:dr ?— Jag anhåller om propos. lill afslag å denna § af Utsk:ns betänk. Frih. Raab: Om skäl kunde förefinnas att återremittera den föreg:de punkten, då fråga var att uppställa en ny redaction af densamma, så måtte åtminstone icke rimligtvis något skäl kunna uppsökas alt återremittera den nu föredragna, då frågan blott gäller hvilket sifferbelopp, man vill utsätta såsom böter. Frill. Cederström har förmenat, att vid sådane visitationer, hvarom denna § handlar, den person, som måste sig desamma underkasta, möjligen skulle lida den skada, att under flere dagar icke kunna idka någon handel.
Jag har icke yrkat något annat, än alt vi måtte genomgå de punkter, som Utsk. framställt lill ändring. När reservanten räknat deni lill 194, så borde lian hafva meddelat Stånden, att en del af dessa ändriugar redan äro sedan sista riksdag gjorda i 1841 års tulltaxa. Afräknar man dem, äfvensom de artiklar, å hvilka Utsk. endast föreslagit utförselstullens borttagande eller ett lorändradt tullbehandlingssätt; så återstå endast 81 artiklar af 809, eller en tiondedel af dem tulltaxan upptager. Om, såsom man omlormält, 24 plena vid sisth riksdag-erfordrades till handläggningen af 800 särskilda artiklar; så skulle, efter samma beräkning, en tiondedel icke upplaga mera än litet öfver två plena. Beräknar man derjemte detta plenum, som nu förspiIles på en onyttig öfverläggning; så hade blott två plena dessutom bchöfls. De som vilja skrämma oss för de långa öfverläggningarne, få taga detta plenum på sitt samvete. Man har sagt, att tullförbrytelser aldrig kunna rätt bestraffas, emedan moralen säger, att det icke är orätt att förskaffa sig förbjudna varor. Jag kan icke dömma om andras moral, men jag skulle tro, att för hvarje medborjare mäste det vara orätt alt skada sitt fädernesland. Om man skadar det genom införsel af sådana varor, hvilka kunna tillverkas af landets egna innebygg-are, om man derigenom gör dem brödlösa och Banken silfverlås, så ser jagp icke huru det med en god medborgares moral är förenligt. Åtminstone är icke mitt samvete rymligt nog derför. Man säger, att vi uppoffra våra tull-inkomster för bevakningen. Det måste till eu del hvarje land göra, som vill skydda sina inhemska näringar. Nyligeo hafva vi i tidningarne läst huru mycket tullbevakningen kostar i England och i Frankrike. Jemför man dessa kostnader med beslags-andelarne, sä utfaller förhållandet ulan tvifvel till förmån för tullinrättningarne i vårt land. Likväl underkastar man sig annorstädes dessa kostnader, för alt åtminstone hindra en del underslef, om man icke kan hindra alla.
Utomordentligt är i sanning detta fällt Må det i evighet förblifva det enda i sitt slag. Men icke mindre uto mordén t ligt torde det synas mången, huru t ett mål af denna beskaffenhet, för hvars mogna öfvervägande och försigtig?, behandlande. Lagstiftaren genom flere klart uttryckta vilkor, påkaltat de Rådgifvares uppmärksamhet, med hvilka Konungen funnit för godt att sig omgifva, endast en Rådgifvare kunnat anses hafva åsidosatt Lagarnas föreskrifts Vore det FolksRepresent&nterne allena som den skyldigheten åligger att upplysa den ena den andra då de se dero på väg att begå misstag; skulle d@ aliena finna sig förpligtade att så mycket i deras förmåga star afvärja hvad som kan lända Konungen och Riket till skada} vore det inom FolkRepresentanternes samlingsrum allena som det kan vara medgifvit att tala för Folkets rätt och bästa. Utskottet nämner i sitt Betänkande att inom detsamma fråga blifvit väckt om icke anledning till anmärkning kunde finnas emot StatsSecreteraren för Handelsoch Financeärendena, samt mot öfrige närvarande Rådgifvare. Utskottet tillkännager att i afseende på den förra delade meningar uppstått, nemligen Den io julli fm. 145 två Stånd mot två, i följd hvaraf Utskottet ansett ingen anmärkning böra äga rum; att i afseende på den senare den inom Utskottet väckta anmärkningsfrågan, enligt Utskottets öfvertygelse icke befunnits grundad, samt att dessutom sådant icke ingått i remissens egentliga föremål. Det sista skälet torde böra ihågkommas endast för att i en framtid aldrig mera såsom gilltigt skäl åberopas. Den andra märkvärdigheten detta betänkande innehåller, att Utskottet acser en Rådgifvare® åtgärder icke kunna föranleda till anmärkning , då endast tvenne Stånd delat en sådan mening , torde kanske Ridderskapet och Adeln finna vara af den beskaffenhet att rättsgrunden för den samina kan fordra en närmare pröfning. Den andra af StatsUtskottet väckta anmärkningsfrågan rörer användandet af Statens medel till Theatrarnas behof.
Den 19 April. 493 Igenom denna Mynt valvation syntes väl att lönerne blefvo fördubblade, men det bestod blott uti en fördubblad prägel å det mynt som utgafs. Rätta värdet iörblef detsamma, och vid jemförelse af 1715 års Författning, hvilken uti Kongl. Förordningen den 9 Januari 1770 blifvit lagd till grund lör löntagande Embetsmän och Betjening, förlorade desse Embetsmän två tredjedelar af deras aflöning, och enär varupriserne derifrån uti jemnt tilltagande stigit, är uppenbart att två fjerdedelar af reella lönen försvunnit. Att åter anslå Lagmansoch Häradshöfdinge rentan såsom penningtillgång, betraktad till aflönings-fond, hjelper numera icke, då dalertalct väl är att påräkna, men värdet emot varupriserna gått förloradt. Rentepersedlar, eller Spannmål in natura med förvandling efter årens Markegångar, uppburne af Kronans Uppbördsman samt af dem aflemnade i StatsContoiret, vore det enda säkra aflönings'ätt, som för evigt undanröjde all osäkerhet för framtida förluster och ett sätt, som alltid satte Embetsmannen och Jordbrukaren i sådan ställning, att de måste gemensamt och lika dela de öden händelser kunna bereda. Till en sådan anstalt saknas ej tillgångar, då Staten äger 132,773 R:dr 37 sk. ~ r.st. ef. ter Kronodaler, som böra med förvandling ut. gå, utom KronoTionde samt contanta penningar, hvilka blifvit till sina belopp bestämde. 494 Den ig April. Så vida dessa rentor icke kunna användas, måste det åtmindstone vara med rättvisan öfverensstämmande, att lönerne uti silfvermynt utgå, eller ock med det agio, som beklagligen vid qvartalens utassignerande kan finnas gällande. Denna utväg hafva andre och nästgränsande länder vidtagit, hvilka åtmindstone derigenom velat visa den vårdnaden, som varit oumgänglig för rättvisans skipande. Nog hafva Riksens Höglofl.
Uppbörd: Leverering från Kongl. Stats-kontoret af kreditivet för neutralitetsförklaringens upprätthållande, enligt Kongl, brefvet den 17 Mars 1854, 2,500,000: Extra ordinarie Uppbörd: Arméen. Flottan. Godtgörelse från anslaget: »Exercis af Flottans bemanning», för 2:ne månaders expedition med linie-skeppen Carl XIII och Prins Oscar, fregatten Eugenie samt en bataljon kanon jollar jemte stab 112,200: Ersättnings-medel : för försålde proviant-persedlar 113,008: 24. 6. » bristande d:o 173: 5. 5. » kontanta försträckningar 29,290: 34. 6. Arbets-kommenderingen till Carlsborgs d:o 4,552: 11. 7. Garnisons - förstärknings - kommenderingen till Landskrona år 1854 3,823: 8. 2. 7:de och 8:de Depot-kompaniernes af Wendes Artilleri-regemente kommendering till Christianstad år 1854 samt lega och underhåll af hästar till exercis 4,271: 5. 4. Artilleri-hästars uppköp och underhåll, deri inbegripne kostnaderna för artilleri-kommenderingen till Ulriksdal åren 1854 och 1855 i och för hästarnes vård och skötsel, 85,802: 28. 10. Kostnader för förlängd exercis vid Svea Artilleriregemente år 1854 1,291: 788,066: 23. Beklädnads-slitnings-ersättning till Svea och Andra Lif-gardes-regementena för vid Stockholms ammunitions-förråd under år 1854 utgjorda handräcknings-arbeten 918: 16. Waxholms fästnings-byggnad 22,000: Carlstens d:o 22,800: Carlskrona d:o 17,572: 18. 9.
Då nu Utsk. updragit åt Pullunge att utfärda Instruktioner för de särskilda afdelningarne af Bankoverket, hvilka skola vid nästa riksdag öfverlemnas åt BankoUtsk. till slutlig fastställelse, så synes det mig sorn skulle vi icke behöfva befatta oss med frågan om uprops bibehållande eller borttagande. Full-, m:ge komma säkerligen underfund med hvad i detta hänseende är lämpligast. Jag anhåller således om bifall till denna punkt. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framstält, alt Hr von Hartmansdorff föreslagit, att vid Utsk:s hemställan måtte tilläggas: ”dock må upropet bibehållas för de expeditioner, som icke före kl. half 12 på dagen medhinnas,” framställde Hr Gr. o. Landm. propos. först till bifall å Utsk:s hemställan utan förändring och sedan till bifall derå med det af Hr von Hartmansdorff föreslagna tillägg, hvilka propos:r besvarades med blandade Ja och Nej; hvarå Hr Gr. o. Landtm., efter förnyad propos. till bifall å Utskcs hemställan, som nu besvarades med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. 17:o Ulsk:s förslag, pag. 36, lill bestämmande af personalen för sedel-kontoret; och 18:o Utsk:s yttrande, ang:de ifrågasläldt särskildt stadgande derom, all vid de tillfällen, då större antal förslitna småsedlar lill sedelkontoret ingår, än som kan af de återstående ordinarie konlors-skrifvarne hinna att i stadgad ordning upsättas, det må vara Chefen tillåtet att af anslaget till exlra-ordinarie tjenstemäns upmuntran disponera erforderligt belopp lill de biträden, som för göromälens ohämmade gång behöfva anlitas. Biföllos. 19:0 Ulsk:s yttrande, pag. 37, ang:de Under-Styrelsens framställning rör:de Bankens GeneralBokslut. Hr von Hartmansdorff:
Allenast får jag nämna, at jag ej deltager i det skälet emot deras uptagande, at det skulle störa lugnet ibland Riksens Ständer, så snart de med Frihet behandlas, ej heller i det, at de skulle orsaka någon tids-utdrägt värd at sättas i beräkning. Det vigtiga är bestämmandet af sjelfva den nu förevarande frågan. Det gäller, efter min öfvertygelse, nu ej mindre, än om lagen skall i en punkt stå eller falla för alltid, om Konungen och hvarje Riks Stånd skall i utöfningen behålla eller förlora en rättighet, om et rent eller et borrtblandadt begrepp om Grund lagens mening skall föranleda et beslut åtföljdt af de rättseendes och de rättsinniges i längden pålitliga medhåll, eller et beslut åtföljdt af de irrandes ögonblickliga bifall och egen för sent inträffade ånger. Jag kan utan farhåga at stöta någon, yttra mig så, som jag nu gör, derföre, at jag tror, och nästan om hvar enda af mina Med bröder i detta Utskott vet, at han ej vill gå emot sin redliga öfvertygelse. Det är alltså til denna redliga öfvertygelses upplysande, innan den öfvergår til beslut, som jag tager mig den friheten at upmana. Naturligt och ursägtligt lärer det vara, at jag, med den jag yttrat, ej tvekar at gå samtiden offentligen til mötes, och, i fall af behof, vänta rättvisa af en kommande tidepunkt. Herr Biskop Rosenstein.-1 Jag kan för min del icke se saken så mörkt som Herr Silverstolpe, i afseende på hvilken jag finner mig skyldig at göra samma förklaring, som han gjordt i afseende på mig. Om vid detta tilfälle något bestämdt vore stadgadt, skulle 1 Biskop Rosensteins yttrande ingår i den av sekreteraren skrivna protokollstexten. Stycket fr. o. m. orden Herr Biskop t. o. m. orden särskilt yttra följande återfinnes i C. V. M. 1810—1815. sid. 824 ff. 600 Den 30 Maj 1815 jag anse ganska vådligt at nu göra en lag in casu. Den närvarande frågan är icke hvarken "constitutions eller privilegii fråga.
—- meb anhållan, att nåbige åtgårber måtte mibfagag, •får ett ånbamål£enligt bebrifreanbe af gijJerierne ,i fKifet; 6:0. ben 2ö WlatS, angåenbe ben gamla g>falmbof eng aflpfanbe från bruf pcb nptt/anbe mib offentliga ©ubåt/enften; 7:0. ben 24 Sfpril, angåenbe ifrågaflållbe fårånbringar till berebanbe af jmbring roib 35emåtinggjrplbigljeteng fullgåranbe; 8:0. ben 27 lOtaii., i anlebnmg af måcfta motioner om jemfningar od) råttelfer i ben af £ongl. WtayX, år 1827, utfårbabe ^apa på arfraobe får tanbtmåter^fårråttningar; 9:0. -— om inråttanbe af en allman Unbertvignmg&* anftalt i €jTtlgtuna; io:o. angåenbe profg affågganbe af ^lödare å får barnan anbemigningen nåbiga funflaper; 11 :o. -— -— i anlebning af mdcft fråga om f?i>lbigf)et får bern; forn antnåla ftg till ^rejfcejramen, att abagalågga funkop i ^Berefctmber* ;n>igningganetfjoben; 12:0. ben 29 Sttafi, om ufgifmanbe, på ©tateng befoffnab, af en fort* fattning utaf ben få fallabe tagfamlingen; 13:0. ben 12 Sunn, angåenbe fårberebanbe åtgårber får 0/ån ^enerng fånfning; 97 14:0.
Lån iakttages, att det ställes till ingående på flera terminer under åren 1850-1834» äfvensom Banken bör förbehållas rätt att, inom viss tid före den termin, då någon af de efter 1831 förfallande Låneandelar bör ingå, upplåningen inställa, hvarigenom hela Lånebeloppet i samma förhållande nedsättes. §■ 3* Detta Lån indrages, på sätt BancoFullmägtige finna fördelaktigast, antingen 6 Banco-TJts&fs Betä/iJiande, N:o g3. i Silfver eller Guld, eller genom att der* på, då Coursen är liög, utställa Yexlar, då de för dem inflytande Banco-Sedlar insättas i Yexel-Banken för Lånefonden» räk* ning. $. 4- Banco-Fullmägtige ege, om och när de så lämpligt finna, att det ingående Silfret använda i afräkning på det Silfverköp, som, till förstärkande af Bankens reela Fond, vid denna Riksdag blifvit beslutadt, emot full ersättning till Lånefonden i BancoSedlar, efter stadgad myntbestämningsgrund, af de till samma Silfverköp anslagna medel, §. 5- Det ingående Silfver, som icke blifver användt, på sätt i föregående §. omformäles, äfvensom det inkommande Guldet insättes på Depositions-Räkning i Vexel B .nken, emot afleinnande till Lån fonden så väl af motsvarande belopp i Banco-Sedlar efter stadgad Myntbestämningsgrund, sorn af Attester, berättigande inneha Tvären att det insatta Silfret och Guldet, för motsvarande belopp Sedlar, åter uttaga, hvilka Attester, vid hög Yexel-Cours, må för Fondens räkning försäljas, samt under iakttagande för öfrigt af de vilkor, som, i afseende på denna depositionsräkning, bhfva stadgade, och kommer, i händelse dtu af Banco-Utslcs Betänkande, N:o 93.
Sednare på aftonen såg jag väl en ung man, då han trodde sig obemärkt, addressera sig till henne, men öppet skedde det icke, och vid bortgåendet var hon utan ledsagare. Att damens förhållanden af något större antal personer bland de närvarande voro kända, kunde ej af deras blickar och uppförande bemärkas. Endast några karlars sätt att se efter henne, då hon gick förbi, visade att hon af dem var känd. Hennes toilett kunde, som nämndt, täfla med hvarje annan i sällskapet. Deraf att man under sådana omständigheter likväl fruktade att visa sin bekantskap eller närma sig henne, gjorde jag den konklusion, att den yttre anständigheten i detta fall i Wien är stor. Af andras utsago fann jag sednare min slutsats bekräftad. Med det anförda ville förf. blott bevisa, hvad han anfört om balerna, att nemligen hvar och en karl redan af anständigheten tvingas att här endast sällskapa med anständiga damer. Så lätt, som det i Wien låter sig göra, att ingå bättre bekantskaper och få en välkänd sällskaparinna, skulle det också fordras mycket förderf och mycken råhet hos stadens manliga ungdom, för att föredraga en offentlig bekantskap. Deraf följer vidare, att hvar och en, utan fara för tadel, kan besöka dessa danser. Grefvinnan med sin kavaljer anländer i en skön Wienereller Landauervagn; bokhållaren med sin dame kanske i en fiaker, eller med den stora mängden i en af de många Omnibus, som här äro i rörelse, och om hvilka man säger, att de vid tillfälle utan tvekan begagnas äfven af de förnämsta. Till sällskapet kan väl äfven höra en gesäll med en husjungfru o. s. v., men dessa äro lika klädda med de öfriga och, så länge man ej talar till dem, märkes ingen skilnad. Finnas också personer, som ej kunna föras till de anständiga, så måste de dock här spela rôlen deraf. Man dansar mest valser, och så är ingen generad af sina meddansande. I staden äro danserna hos Sperl, vid Strauss’ musik, de mest besökta.
R:dr 45 sk. 8 r:sl, får Utskottet, med tillika fästad t afseende å de af sökauderne anförde skäl, hemställa: att Herjeådalens invånare må tillåtas ätt få betala ifrågavarande till District-magasinen föi sträckta span mål, efter det för Herjeådalen bestämda serskilda mark eg äng spris. 4:o Om likviderandet af Skaraborgs Läns undsättnings-skulder med spanmål in natura. Kongl. Maj: t, sorn genom Kael i ga Bref af den 4 Oct. och i5 November i83a samt den a3 Jaujuarii 1833 medgifvit imdsiilUiings-lagsrne i nämnde Län , att med spanmål in natura få göra afbetalningar å deras skulder, i följd af xS3o och 1831 årens missväxter, efter följande pris, nemligen: för Håg 8 R:dr, för Korn 6 R:dr 3a sk. och för Blandkorn 4 R:dr 32 sk. Banco tunnan, under förklarande tillika, att på Piikels Ständers pröfning borde ankomma, huruvida en Sålunda verkställd leverering finge anses för slutlig betalning af vederbörandes undsättnings-skulder, äfven i den händelse, att försäljningen eller dispositionen af spanmålen, till lägre pris, skulle förorsaka förlust för Staten, har nu till Rikets Ständer öfverlemnat, huruvida den leverering af säd in natura, i liqvid om undsättnings-skulder i Skaraborgs Län, som sålunda egt rum, skall anses såsom slutlig betalning, eller om undsättnings-tagarne, som af det medgifna liqvidations-sättet sig begagnat, bör åligga, alt serskildt godtgöra den förlust, sorn vid skeende utredning kan finnas hafva, genom samma liqvidationssätt, för Creditiv-fonden uppkommit. Efter hvad den Kongl.
Då jag emellertid med fullkomligt billigande af principens ädelhet, lika med Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, anser denna princip böra vara af alla fyra RiksStånden gemensamt antagen, för att hår gälla; hemställer jag, om icke första propositionen bör innefatta den frågan, huruvida Ridderskapet och Adelil finner principen kunna göras gällande för Ett Stånd allena, för samtelige RihuStåiiden gemensamt. Herr Grefven och Landt-Marskalken yttrade, det han redan förra gången, då frågan om offentlighet vid Ståndet? öfverläggningar hos Ridderskapet och Adeln förevar, förklarat att han icke ansåg detta årnne innefatta något förslag till ändring eller förklaring af Grundlagen, utan endast åsyfta en förändring uti 20 af RiddarhuéOrdningen; och då denna Herr LandtMarskalkens, efter en noggrann pröfning af ämnet långt för detta tillkomne öfvertygelse sedermera icke i någor måtto blifvit rubbad, trodde Herr Gref ven och LandtMarskalken att den af Herr Grefve Löwenhjelm föreslagne proposition, icke vore vid detta tillfälle lämpelig. Grefve Lowenhjelm: Min afsigt var vis serligen ej att bestrida den proposition Herr Grefven och LandtMarskalken ämnade framställa , och icke eller, att saken ovilkorligen skulle såsom coustitutionsfråga anses, utan blott att contra-propositionen mätte innehålla att principen borde vara gemensam för alla fyra RiksStånden, och i följd deraf, Ridderskapets och Adelns beslut, med dem communiceras.
Det finnes nemi. tull-qvarnar, hvilka äro i hemmanens räntor inbegripne, och som således hafva bestämdt det hemmantal, som jorden har fått sig åsatt. Dessa qvarnar bidraga sålunda, redan till väg-underhållningen. Skulle nu ett åliggande för qvarnar, att serskildt deltaga i detta besvär komma till stånd, så skulle följden blifva, att dylika tull-qvarnar ånyo blefvo af detta onus betungade. Man har anfört, att nutidens anspråk fordra bättre vägar än tillförene, hvarigenom hemmanen äro, vida mera nu än för längre tid tillbaka, af väghållnings-skyldigheten besvärade. Jag tror, att anspråken, i fråga om allmänna landsvägen, nu för tid n ingalunda äro större, än de voro då lagen stiftades. I Byggninga-B:n står, huru bred en landsoch härads-väg skall vara, och Kongl. författn:r bestämma tiden, då väg-Jagningen skall ega rum. Dessa lag-stadganden förskrifva sig från en långt aflägsen tid, hvarutaf, enl. min tanka sig visar, att anspråken på goda vägar voro lika stora förr, som nu. Ifrån denna omständighet kan man således icke hemta något giltigt skäl för påståendet, att bruk och qvarnar böra i väg-underhållningen deltaga. Afven har man nämnt, huruledes transporter af effekter från bruken skola i högst väsendtlig män försämra de vägar, som till desamma angränsa. En värd talare har besvarat denna anmärkn. dermed, att brukens effekter vanligen, och nästan alltid vintertiden transporteras till de platser, der afsättning skall ega rum, hvarigenom transporterne, huru tunga de än må vara, icke kunna försämra vägarne. Dessutom veta vi, att om transporter under sommaren eger rum, sker det endast från sådana bruk, hvilka ligga helt nära den lastage-plats eller afsättnings-ort, dit effekterna skola föras, emedan under sommaren transport-kostnaderne äro så stora, att ingen gerna underkastar sig dem, utan heldre upskjuter dermed till en annan årstid.