Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hennes violinsolo utfördes med mycket lifoch hurtighet, afvensom med samma renhet i intonationen, som utmärkte sängen, och skada vore det, om hon ej finge tillfälle att odla detta intressanta instrument. » Strax efter konserten tillkännagaf Berwald i tidningarne, att inkomsten tillföl le den unga sångerskan, utom en mindre del, som lemnades till hennes obemedlade föräldrar. Tilläggas må, att dessa sålunda undfingo 100 rdr » för att köpa sig ett par kor ». Härtill inskränkte sig dock icke, såsom man öfverallt sett uppgifvas, Kristina Nilssons debut i Stockholm. Ännu en gång lät hon nemligen samma år höra sig för hufvudstadspubliken: det var den 24 april s. å. på en af pianisten Hilda Thegerström föranstaltad musikalisk soaré i nyss-nämda konsertlokal. Hon sjöng då: » Tårames lof » af Schu-bert, en ariett: » Blomman » af Berwald, » Jag vet ej hvarför jag sjunger » af Taubert, » Je suis la Bayadére * af Bochsa och Värendsvisan samt spelade till sist ett Potpourri för violin. Bauck anmärkte, att åtskilliga af sångstyckena voro väl svåra för henne, * samt ville nu på fullt allvar göra henne till violinist: » Hennes violinspel är vida intressantare och utgör ett falt, der hon rör sig med långt mera lust, frihet och vana. Hennes anlag för violinen äro omisskänneliga och förtjena likaledes en allvarsammare odling, den vi önska ej längre måtte vägras denna lofvande natur. » Violinist blef dock Kristina Nilsson aldrig! Ett par dagar derefter gaf Hilda Thegerström en konsert i Upsala. Kristina följde med och biträdde d^ med samma nummer, med undantag af att Schubertska romansen var utbytt mot något ännu mera storståtligt: kavatinan ur » Robert ». Recensionen i Upsala-Posten, antagligen af J. A. Josephssons hand, andades mycken skärpa och tycktes, med afseende å den lilla sångerskans repertoar, gå i samma riktning som Baucks uttalanden här ofvan.
Borgare-Ståndet har dervid uti dess underdåniga Skrifvelse anmärkt: ”Allmogens rättighet alt i Städerna afyttra ”de producter och tillverkningar, den af ”egen jord och ladugård samt af egna råämnen kan åstadkomma, bestrides icke af ”Borgare-Ståndet; ty denna rätt är grun”dad uti Allmogens privilegier, celi Stån”det vet, att dessa böra hållas i helgd. Men ”sorn Borgare-Ståndet bestridt anläggningen ”af handtverks-verksläder å landet, Stån”det ock inser vådan för Städerna, om ”Gerningsmän och Socken - handtverkare Jlih. till R. St. Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. N. o 32. ”skulle arbeta till afsalu derstädes, hvilket ”vöre oförenligt så väl med deras bestämmelse, att endast biträda Landtmannen ”uti dess behof, som med de Författ”ningar, hvaruti stadgas, att Gerningsmän ”icke få arbeta för någon annan, än den ”Socken, till hvilkens tjenst de äro antag”nc; så har Ståndet trott nödigt vara, att ”uti § tillägges det Landtman ej må uti ”Stad afyttra andra slöjde-varor j än han ”bevisligen sjelf förfärdigat och ej till så”dant arbete antaga Handtverks-Gesäller i ”sin tjenst j samt att arbete sorn af Ger* ning smån ä Landet förfärdigas j icke må ”i Stad försäljas. ” Uti Utskottens svar å Herr Klemans Motion förekommer väl den rigtiga anmärkning att Kopparslagar icke äro bland de handtverkare, hvilka finnas uppräknade uti i § af Förordningen för Gerningsmän å landet. Men deremot kunna vi icke gilla tillämpningen af Förslaget uti nya Handtverks-Ordningen, 4 Art. 11 §; ty om ock , emot ali vår förmodan, denna § skulle af Kongl. Majrt i Nåder blifva gillad, lära i alla fall Kopparslagare icke kunna räknas bland sådane handtverkare, som uti § beskrifvas, och böra få begagna den deruti tillstyrkta frihet.
Aflöning till följd af Stats-Rådets förändrade organisation 47»034r4^’- —' 3,5y3: 35. 11. Alf voden ro. m. vid i83p års Stats-Re vision a,020: Dito vid 184» års Dito — —- 4'0,2• 8. — Omkostnader för pröfning af nya Lagförslaget . 14,326:34. 7- 5,ii3:i6. — Till Stals-Kommissarien Tauvon, för upprättandet af Formulärer till de Förvaltande Verkens rä räkenskaper, i,8iS: 3. Kr saltning för SkjulsfärdspenninTransport 65,189:29. 7. 12,719:11.11-. — 83 T ransport ningar till Rusthållare vid LifRegementets Husar-Corps .. Dilo för bristande Piostelunna i i Vestra Fernebo Kontrakt Dito till innehafvare af roterade Eklesiastik-Boslällen Dito för brukande af till Statsverket indragna Militie-Boställen Kronan ådomd ersättning till Arrendatorn af Johannisbergs Kungsladugård Till Brandskadade i Söderhamn och Wexiö Deposition till vad i rättegången emellan Kronan samt Dykerioch Bergnings-Koropaniet Kursdifference vid upphandling af vexlar Utgifter vid Bränvinsredskaps försegling Vid dessa anordningar, som ägt rum till föremål, anslag saknats, har någon erinran å Revisoiernes kommit. för hvil ka statssida icke före - Charta-Eigillata-Verket. Af räkenskaperna, hvilka blifvit i Kongl. Kammar-Rätten för båda åren reviderade med anmärkningar, inhemlas följande förhållande: — 84 — Debet. Balans från föregående året: Uppbörd: ? Stämpladt Pappers försäljning „ Rikets Ständers RiksgäldsKontor „ Balans till följande året:
Att, med bibehållande af LandsContorets skyldighet att granska SpecialRäkningarne, LandsBöckerne borde afslutas så tidigt, att de kunde vara till Kammar - 182 Rätten inkomne inom slutet af December månad efter det år, för hvilket de voro upprättade. ä7-l ComiteraHvad först beträffar StatsContorels här förut omförmälda förslag, des Förslag. att de så kallade LandtRäntorna måtte uti Räkenskaperne debiteras icke det år, för hvilket de beräknas, utan det påföljande, då de erläggas; så skulle, i händelse af bifall till Comiterades uti det föregående gjorda underdåniga framställning om vissa utskylders erläggande under uppbördsåret, de förhållanden, som föranledt detsamma, så väsendtligen förändras, att det ensamt i följd deraf måste förfalla. Men äfven under närvarande omständigheter anse Comiterade en dylik förändring så mycket mindre vara lämplig eller verkstälbar, som den följd deraf uppstode, att de indelta räntorna kommo att afföras i Räkenskaperne för ett annat är än det, hvarför de blifvit anslagne och utgingo, samt att, då löntagare egde både indelta och contanta löner, dessa för samma år förekommo i olika års Räkenskaper, hvilket allt icke vore med ordning instämmande. För öfrigt, och enär utskyldernes debitering grundas på skattskrifningen för skatteåret jemte då hällne taxeringar, samt, såsom afseende dåvarande förhållanden, måste efter detta år benämnas, synes det ock vara lämpligast, att de upptagas i samma års Räkenskaper, äfven om någon del af dem icke förr än under ett följande år inflyta, helst i annat fall inträffade, att alla de handlingar, hvarpå debiteringen grundades, komme att bifogas Räkenskaperne för ett år senare än efter närvarande redovisningsmethod.
Stats-Utskottets Betänkande, angående den summa» som för Statsoch Riksgälds-Verkens behof erfordras, att genom allmän Bevillning utgöras, IV. 1092. __ ang. Riksgälds-Verkets Styrelse och Förvaltning sedan 1812 års Riksdag, samt detta Verks nuvarande tillstånd i anseende till skulder, tillgångar och fordringar, IV. Ull. __ ang. Rön - förbättring för Landshöfdingen i Christianstads Län, IV. 1167. _ — äng. Skatteköp å Åliestads Krono-Säteri i Elfsborgs Län, IV. 1228- ang. medels anslående till Lazarettsbyggnad i Uddevalla, IV. 1242. ang. Hamn - byggnaden i Helsingborg, IV 1246. _ _ ang. tillökning i de Kongl, och Fursteliga Hofvens Stats Summor, IV. 1294. ang. Statssumma tor Hans Kongl. Höghet Arfprinsen Oscar, i händelse han skulle innan nästa Riksdag sig förmäla, IV. 13 10. ang. medel till befordrande af större sundhet i Städerna, IV. 1313. ängutgifning frän Riksgälds-Contoiret af så kallade större Credit-sedlar , IV. 1315. _ — ang. ersättning för 1813 års Mantalsskrifva» re-provision i Örebro Län, IV; 1318- _ _ äng. förra Mantalsskrifvaren Åkerströms Lön och Pension, IV1333. — ang. Löne tillökning för Penninge-löntagande Civile Embefsoch Tjenstemän i allmänhet, IV. 1358- _ ang. sökt anslag af Taffel penningar för Pre sidenten i Kongl. Kammar-Rätten, jemte 3:ne Justitia Råds ansökningar, att, vid afskedstagande, efter uppnådde 70 år, få behålla jemte Lönen äfven Taffel - penningarna såsom Pension , IV1398. — ang. Assessoren Tinnerholihs balance, V. 142.
29 härom jemväl blifvit afslutad, som, jemte fullkomligt dödande af alla å Finnska sidan framställda fordringsanspråk hos Svenska Kronan, tillerkänt densamma i5o,ooo R:dr såsom ersättning i ett för allt för des9 fordringsanspråk i Finnland, hvilken Summa i December månad samma år blifvit af dertill förordnadt Ombud hit öfversänd. Derefter beslutade K. M:t i Wäder den t2 Januarii 1825, att, som enligt företedt utväxlings-Qvittence, vid ifrågavarande Liqvidations-Convention , 2000 Ducater blifvit såsom vanlig Canzli-Present af Kejserlige Byska Begeringen anslagne, en motsvarande Summa skulle med 4c>oo B:dr Hamb. Banco till Cabinettet för Utrikes brefvexlingen utbetalas af den genom Conventionen influtne Summan, hvaraf äfven skulle utgå B. 5oo Svenskt Banco, såsom ersättning till GeneralConsnlen af Forselles, som haft uppdrag om penningarnes emottagande och afsändande. K. M:t förklarade tillika, att, då flere af de å Svenska sidan uppgifne fordringsanspråk blifvit å Ryska sidan bestridde och den sluteligen erhållne Summan utgjorde en ersättning i ett för allt, utan specification af serskilde fordringar eller erkännande af något företräde till betalning dem emellan, K. M:t ej fann lämpligt, att då fatta något beslut rörande fördelningen af den genom liqvidationen uppkommande tillgång emellan de Verk och Inrättningar för hvilka fordringsanspråk i Finnland blifvit anmaldtn, utan att K. M:t ville vid nästa Riksdag i detta ämne till R. St:r göra Nådig framställning. 3o Stats-Utskottets Och enär HÖgtsalig Hennes K. Höghet Prinsessan Sophia Albertina i lifstiden hos K. M:t gjort framställning om otillräckligheten af den för II. K. II. anslagne IlofhållningsSumma, i hvilken H. K. H. ö'nskat genast kunna vinna någon tillökning, samt K. M:t ansåg Sig blott gå Nationens önskningar til möte, då K.
Med den nya för lärarnes ställning vigtiga grundsatsen af löneförhöjning efter fem år är icke heller anslagets medgifvande för endast tre år förenligt, och Rikets Ständer hafva af dessa skäl ansett att det ifrågavarande anslaget bör å ordinarie stat upplöras. På dessa grunder ense Rikets Ständer folkskolelärare-seminarierna kunna på ett tillfredsställande sätt ordnas utan användande af högre anslagssumma, än den E. K. Maj:t äskat och hafva, med anledning häraf, för folkskolelärare-seminarierna anvisat ett belopp af 65,000 R:dr, att såsom reservationsanslag på Åttonde Hufvudtitelns ordinarie stat uppföras. Hos Rikets Ständer hafva blifvit framställda åtskilliga anmärkningar mot det den 21 Mars 1862 gifna nådiga Reglemente för folkskolelärare-seminarierna i riket. Enligt detsamma vore det en hufvudlärare medgifvet att jemväl meddela undervisning i de färdigheter, hvari eleverne derstädes borde erhålla öfning, hvilket sammanförande af läraretjenster icke utan i nödfall borde medgifvas. Väl vore det föreskrifvet att, vid tillsättandet af lärareplatserna derstädes, synnerlig vigt borde fästas derå att med de för tjensten i öfrigt erforderliga egenskaper förenades en sann och lefvande gudsfruktan samt en hedrande vandel, men någon föreskrift hade dock icke lemnats för kompetens att söka dessa lärareplatser. Vidare vore det medgifvet, att, om läraren vid folkskolan (på stället) funnes lämplig att öfvertaga andra hufvudlärarebefattningen, sådant finge ske med den inskränkning i hans undervisningsskyldighet vid seminariet, som folkskolan lcräfde, utan att likväl dervid stadgats, det denna lärare måste ega en bildning, som stöde öfver den, som vid seminarium kunde erhållas. Lärotiden hade blifvit bestämd till tre år. Vid seminariet funnes tre klasser, men endast två hufvudlärare. För att afhjelpa denna brist funnes det stadgadt ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 169.
Men, mine herrar! det kallas att sjelfve vilja regera , och se — det passar sig icke alls. Frågan är klar i sin följd; om Ständerne ingå på dessa propostr, skulle det icke felas subjecter, hvilka skjölo på, för att skalfa enskilda prof af Ständernes barmhertighet eller välvilja. Jag bestrider ett sådant förhållande, och påstår, att undersökning bör ske och Konungen besluta. Hr Ribbing: Jag går i visst afseende längre än den siste talaren, då jag skulle tro, att det icke ens är rätt att taga sig en ton, som om man ville mäslra och regera. Ständer - 192 Den 22 Maj. nes rättighet att bestämma grunderna, hvarefter Kronans lägenheter skola förvaltas, är obestridlig; men garanti för dessa grunders bestånd kommer att saknas, om R. St. sjelfve förändra dem för hvarje särskildt inträffande fall. Det är under sådana åsigter jag tror, att man bör låta förblifva vid hvad man en gång sagt, och låta de grunder gälla, hvilka Bro utfärdade såsom af Ständerna antagna. Det är visserligen sannt, att banan för undantag blifvit beträdd, om man så vill kalla det, då nemi. på detta rum för några plenidagar sedan Grosshandl. Weners ansökning om prolongation å arrendet af Svartsjö kungsladugård beviljades; men om jag rätt minnes, var vid detta bifall ett villkor fästadt, nemi. fullbordandet af ett visst arbete, af en cnnal-gräfning inom den gamla arrendetidens slut. Jag trodde verkligen, att ungefär något lika talande skäl vore för handen i afseende på förevar, ansökning, i anledn. af hvad som yttrades af en StatsCJtskts ledamot; men då jag kommit på andra tankar och till en annan öfvertygelse , i anledn.^ af en med saken närmare bekant persons , Gr. Wrangels , yttrande, befästes jag än ytterligare i min förut fattade öfvertygelse, att man må sä litet sorn möjligt frångå den princip, jag i allmänhet anser vara riktig, att nemi. icke, så vidt det kan undvikas, ingå på undantagslagstiftningens bana.
Redan vid ett af de första nykterhetsmöten under miss Willards ordförandeskap uppsattes följande korta, men kraftiga beslut: » I medvetande af att vår sak skall komma att anfallas af mäktiga och oförsonliga fiender, vilja vi gå framåt i hans kraft, som är fridens furste, och möta argument med argument, misskännande med tålamod och alla svårigheter och faror med bön. » Miss Willard umgås fortfarande med stora planer. Hittills har hon arbetat för sitt eget land, nu vill hon äfven indraga främmande länders kvinnor i den stora rörelsen. » För Gud, hemmet och fosterlandet » har hittills varit föreningens motto. Detta motto skall nu vidgas och få följande lydelse: » För Gud, hemmet, fosterlandet och mänskligheten. » » Verket är Herrens, » säger miss Willard, » hvarför skulle vi då frukta, om än en värld reste sig emot oss? Är Gud med oss, kunna vi rädda vårt fädernesland, likväl som Johanna d ' Arc krönte sin konung. » Mathilda Roos yttrar i en teckning af Frances Willards lif och verksamhet följande: » Miss W:s egentliga inflytande består i hennes ställning till de stora rörelser, hvilka väckta under senare delen af vårt århundrade, skola komma att utöfva sitt inflytande på framtiden, liksom den franska revolutionens rörelser hafva präglat det århundrade, som nu nalkas sitt slut. Den mänskliga friheten och den fria tankens seger, som proklamerades vid franska revolutionen, voro icke mera utmärkande för adertonde århundradet än kvinnans frigörelse och den mer och mer allvarliga sträfvan att i verkligheten omsätta de sedliga ideal, vår Frälsare gifvit oss, karaktärisera vårt eget århundrade. För dessa rörelser är miss Willard nu den förnämsta representanten. » » Tanken, att hon är af Gud kallad, har varit den uppehållande kraften och en tro, som så pröfvats under tjugu års kamp och arbete, må i sanning hafva gifvit prof på kraft och förmåga att bära bördor. » L S. t I förhoppningsfull ungdomsvår har en skaldebana brutits, då natten till i lördags Curt Theländer afled i Ronneby efter en långvarig sjuklighet i en ålder af 25 år. Den aflidne hade fäst stora förhoppningar vid sig genom en lofvande skaldebegåfning.
Äfven luftens renhet befordrar icke litet nä- rings-, förbrukningsoch afsöndringsförloppen i vår kropp, alldenstund den befordrar andhemtningen och den i lungorna försiggå- ende omsättningen af syre och kolsyra. Tillräckliga bevis härför hafva vi i den utmärkta matlust, som människan erhåller i höga bergstrakter eller vid hafskusten och till sjös. Den rena, friska luftens inflytande sträcker sig äfven in i våra rum och matsalar. I luftiga, väl vädrade rum är gästernas matlust större, än om luftväxling saknas. Denna omständighet gifver oss en vink, som sjukvårdare alltid borde följa lika samvetsgrannt till fromma för den sjuke, som värdshusoch hotellvärdar följa den till fromma för sin kassa. Man kan bestämd t icke på ett bättre sätt hindra en sjuk eller tillfrisknande från att få någon matlust än genom att låta honom eller henne vistas i en fördärfvad och allt för oren luft. I våra stora städer med all den fattigdom, som råder i dem se, vi också afskräckande exempel på verkan af dålig och förskämd luft på matlusten och matsmältningen hos de afmagrade, bleka barn och kvinnor och äfven män, som tillbringa sina dagar i illa vädrade arbetslokaler, nätterna i illa uppvärmda, illa vädrade och stundom äfven öfverbefolkade rum. Därvid spelar, noga taget, själfva födan, förutsatt att den icke är allt for illa tillredd, en underordnad roll, och vi må aldrig förgäta, att människan lättare hjälper sig fram med grof och enkel kost än utan tillgång till ren och frisk luft. (Forts.) Kvinnorna styra oss, därför böra vi söka göra dem fullkomliga. Ju insiktsfullare de äro, dess upplystare blifva vi. A f kvinnans odling beror mannens vishet. Sheridan. Kokett. » |P|jkon är kokett », är ett yttrande man bra ofta får höra. Men hvad menas då med en kokett? Jo, det är en kvinna, som genom sin toalett, sina väl beräknade rörelser, blickar, ord och småleenden söker spänna så många manliga individer som möjligt för sin triumfvagn. Icke sannt?
Priksdag, medgifver jäg;- men jag får upplysa, att de afse samma resultat, nemligen att afhjelpa de förökade åligganden, som nu vidlåda kuektehållet, emot hvad med K. Carl XI contraherades. 7° Den so Februarii e. m. Frih. Sparre har benäget gått mig tillhanda med en föreläsning i ämnet, hvarför jag hembär honom min tacksamhet. Jag torde likväl dervid få anmärka’ att, så vidt jag kunnat inhemta utur de källor, som till, upplysning i ämnet äro att tillgå, hvilket äfven motionen innehåller, torde med skäl kunna antagas, att, på grund af 4 Cap. K. B. L.L., ansåg den enväldige Konung Carl XI rädligt att åt de roteringsskyldiges eget godtfinnande öfverlemna, huruvida de hellre ville åtaga sig knektehåll i stället för utskrifningen. Det var således icke något bestämdt åläggande af K. Carl XI, som hade contractets upprättande till följd, utan en vid Riksdag gjord villkorlig framställning. Samme talare har äfven sagt, att han icke anser grundcontractet vara mera heligt än sednare beslut, som upphäft åtskilliga punkter deruti. Jag vill icke bestrida den helgd Frih. lemnar de sednare besluten; men jag vill blott anmärka, att på det sättet kan man lätteligen komma derhän , att blott pligterna återstå, men rättigheterna försvinna. Vidare har blifvit mig förebrådt, att jag sagt, att contracten fallit i glömska och äro obekanta. Detta mitt yttrande frångår jag ej. Visserligen har jag ägt hoppet och öfvertygelsen, att desamma voro bekanta för dem, som skola vaka öfver deras efterlefnad; men månne den stora massan af dem, som de angå, känna dem? Detta vågar jag så mycket mera betvifla, sorn, om de än vilja underrätta sig i hvad som utgör deras skyldigheter, kunna de det ej. Jag t. ex. har såväl vid sista Riksdag som vid den närvarande gjort mig besvär att erhålla contractet för Uplands Reg:te af år 1725, utan att sådant likväl lyckats mig.
Riksdagsordningen icke kunna komma under omröstning, eller äro berättigade, att i valet deltaga. Under påstående votering, böra voteringssedlar alltid finnas att tillgå på serskildte ställen i RiddarhusSalen, och får emel* Ian Dan 4 December e. m. Ian de med Ja och Nsj tecknad* öågon ikill Dad i öfrigt icke finn a 3. §• 4 3- Mellan «:ne eller flere Ledamöter, sorn fått lika röster, skilje* genom lottning, när så behöfves. Öfverenskominer Ridderskapet och Adeln, eller är det särskildt stadgadt, att, jemte de personer, som in pieno skola väljas, ett Visst antal Suppleanter tillika bör utses, för att inträda, i mohn af inträffande ledighet} då skall alltid valet ske på det sammtnlagde antalet af Ordinarier och Suppleanter, hvarvid de fleste rösterne bestämma, hvilk* personer blifva ordinarier, äfven som den ordning, hvari Suppleanterne böra tillkallas. §■ 44. Sedan voteringseller Valuppropen äro slutade, Öppnas sedlarne af Ordföranden, samt granskas af honasn och af dem, sorn vid bordat sitta, ibland hvilka fyra föra hvardera särskildt Protocoll, sorn efter fulländad votering eller val, collationeras. Derefter upprättas ett omröstningseller valprotocoll, hvilket underskrifves af alla dem som vid bordet sitta, och genast uppläses. §• 4 5- Vid hvarje Riksdag, vare sig Lagtima elBil, till Ridd. o, Ad. Prot. XI Baad. S 34 Den 4 December c. m. ler Urtima, välje Ridderskapet och Adeln in pleno, på sätt föregående §. §. stadga, trenne Fullmäktige uti Rikets Ständers Bank , och ett lika antal Fullmäktige uti Rikets Ständers RiksgäldsContoir, samt förordne dessutom, enligt 68 §. Riksdagsordningen, på sätt Ståndet lämpligen finner, om Revisorer till de derstädes anbefallte eärskildte granskningsförrättningar. Hvarförutan Ståndet, enligt 69 §.
Blir likväl allvarlig fråga, såsom är att hoppas, derom att ej allenast återlemna församlingen till hennes sannskyldige lärare, hvarigenom de med detsamma komma i åtnjutande af den lön de äro värde, utan äfven att betrygga henne genom nödige kontroller alt deras embetspligt fullgöres, och har regeringen härtill vilja och mod, så blifva de äskade statsbidragen lätta att bära, ty, såsom en af PresteStåndets egna ledamöter nyligen yttrat: ju trängre i kyrkan, ju rymligare i fängelset; och i de församlingar der framför andra hällre moralitet ännu är rådande, erfar man vid efterfrågan att sådant vanligen icke härleder sig från de Hirs tid, hvilka under benämning af lektorer, doktorer, professorer eller K. hofpredikanter mestadels på kort tid varit pastorer, utan från en aflägsnare tid dä en vördig, kär far, som börjat och slutat sitt lärarekall inom församlingen, der lefvat och verkat, som på gamla dagar kunnat säga sig hafva döpt de fleste af församlingens innevånare, sorn broderligen lefvat och delat med dem motoch medgång (Se Odman: om hembygden och skolan) och som talade icke det lärda, kanske icke ens det städade, än mindre blomsterspråket, men så att han blef förstådd och älskad; ja det var från denna tid, då i sjelfva julleken och dansnöje!, inlades hänsyftningar på fosterländsk trohet, ära och dygd. — Sjelf till åren, har jag, hört berättelser härom af gamla nu bortgågne män. Hvad de sagt blir snart bortglömt, men det måste åter blifva sannt och förverkligadt om icke sjelfva reformationen skall blifva en saga. Om remiss till Statsoch Ekon.Utskm anhålles. Hr Ribbing uppläste derjemte eli så lydande anförande: