Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag lan ej veta, om sådant ägt rum; jag tviflar på att det skett, och tror det vara otillbörligt att supponera det. Grefve Horn har föreslagit, att det skulle affordras Styrelsen ett bestämdt förklarande, att förbudet ej skulle utsträckas längre än tillden tid, som redan är bestämd. Detta är ej lagligt. Rikets Ständer kunna i ekonomisk väg ej besluta annat än önskningar; de kunna frambära sådana önskningar i hvilket fall som helst, men de kunna ej fordra af Styrelsen några förklaranden. Friherre Anckarswärd har sagt, att erfarenheten af 1826 års missväxt visat, att bränvinsbrännings-förbudet vore öfverflödigt. Det är sannt att förbud då ej inträffade, men om det då hade ägt rum, hade ej det qvantum spanmål behöfts, som sedan blef införskrifvit och verkligen behöfdes för samhället. Han yttrar vidare, att han vill anställa en undersökning, om åtgärden är väl grundad eller ej. Delta tillhör ej Rikets Ständers plena; ett Regeringens beslut får ej komma derunder. Det står Friherren öppet att sjelf undersöka och till ansvar ställa de rådgifvande personerne, om beslutet ej är väl grundadt. I annan väg är det ej lagligt, och det till och med är icke vid denna Riksdag tillåtit. Det har ytterligare blifvit yttradt, att sådana Regeringens beslut uti ekonomiska frågor göra slut på näringarnes calculer. Då det är kändt, att 3* 36 Dr ii 22 Jun i i f. in, Konungen har rättighet, när han vill undvika hungersnöd, att förbjuda bränvinsbränningen, mäste speculanten taga det i beräkning. Det mätte icke kunna komma i fråga att tvista derom, att fullkomlig frihet i näringar är den lmfvudsakligaste grunden för deras trefnad, ty när ett folk kommit derhän, att den enskilta industrien fått en sådan utveckling, att allt kan öfverlemnas åt den enskilta speculationen, då äro förbud öfverflödiga och skadliga; men vi äro ännu ej der. Här finnas inga spanmålshandlande; här finnes ingen enskild handel, som svarar ens emot en enda liten stads behof.
Från Vallo fl. Borgare-Stånclet. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-' Prot. tltdr. d. g Junii 1818. 541 Utskottets ytterligare Betänkande} i fråga om förbättrad reglering, rörande de från Banken utgående Lanebiträden till understöd för nyttige odlingar; fann Borgare-Ståndet godt förblifva vid sitt den 2 sistlidne Maj i detta ämne fattade Beslut, med antagande tillika af hvad Utskottet nu vidare föreslagit S. D. Återremitterades, i anseende till gjorde anmärkningar, Sfats-Utskottets Berättelse N:o 263, örn den vid Urtima Riksdagen istockholm, åren 1817 och 1818 verkställde granskning af Allmänna Magasins-Inrättningens Räkenskaper och Förvaltning, jemte Förslag till grunder föt denna Inrättnings organisation. S. D. Då nu a nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, N:o 124, med förslag till jämkningar uti Respective RiksStåndens serskildt fattade Beslut, rörande Husbehofs Bränvins-bränningen och dermed sammanhang ägande ämnen, förblef Borgare Ståndet vid hvad Ståndet redan under den 9 sistlidne Maji Uti denna fråga definitivt afgjordt. S. D. Sedan Borgare-Ståndet under den 4:de sistledne April bifallit Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden N:o 73, rörande yrkadt upphäfvande af Stockholms Stads rättighet att uppbära ParmTorgBrooch Renhållningspenningar, då Hö, Halm, Ved och Bränkol in-! förås , samt af Landtmannens åliggande att i vissa Städer erlägga Vågoch Mätare-penningar för inkommande varor, fann Ståndet godt att vid nu skedd föredragning af nämnde Utskotts ytterligare Utlåtande N:o ray, i anledning af Tvenne Riks-Stånds gjorde anmärkningar, förblifva vidi 542 Prot. Ut dr. <1. 2 Junii .18 18- detta Betänkande vid dess förut i detta mål fattade Beslut, och gillade derjemte, hvad uti detta sednare Utlåtande blifvit framställt.
Man ser vidsträckta trakter, der eldens härjningar ännu efter ett halft, kanske helt sekels förlopp uppenbara sig i nakna, på all växtlighet blottade hedar; och har än längre tid förflutit, finner man naturens lyckligtvis oemotståndliga alstringskraft ånyo framträda först under formen af föga värdefulla bladväxter och löfträd, hvilka likväl efter ännu ett eller annat sekel lemna rum för de under deras skydd slutligen ånyo försigkomna barrskogarne. Det är ett långsamt sätt att befordra skogarnes återväxt. Bättre för nutid och kommande tider synes mig då, att man låter skogen gälla hvad den kan, hellre befrämjar än motverkar förmånlig afsättning, då sådan står till buds, och så uppmuntrar till vård om befintliga och till omtanka för uppdragande af nya skogar. Genom föresyn vid de under statens disposition lydande skogar, en föresyn, som visar icke blott huru skog bör skötas för att tillväxa, utan huru den bör skötas för att ge högsta möjliga afkastning, och genom spridande bland folket af undervisning i dessa ämnen, med den enskilde lemnad frihet i sin hushållning, skall i denna vigtiga hushållsgren, likasom i hvarje annan, den enskilda omtankan lära sig att alltmera göra gällande de för olika orter och förhållanden passande hushållsmethoder, som bäst befrämja egen och efterkommandes fördel, orri också undantag af dåraktiga slösare, som för stundens vinst lemna framtiden ur sigte, då, såsom nu, aldrig skola saknas. Den för norra länen vid Sillre i Westernorrlands län inrättade skogsskola har först efter femårsperiodens slut blifvit öppnad. Landsh.-Iimb. uli Jemtlands län und. ber. för åren 1856—1860. 3 18 Jemtlands län. Export af skogsalster. Skogseldar m. m. Rofdjur. Bergsoch brukshandtering. Såsom allmänt inflytande af skog saf verkning en inom Jemtlands län torde företrädesvis förtjena anmärkas att jordens odling och fruktbarhet derigenom befrämjats.
Maj:ts förslug uttalade åsigt om fördelarne både för 8 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, IS:o 13. de trafikerande och tulltjensteinännen af tulltaxans möjligaste förenkling, anser utskottet likväl hvad i sädant hänseende och för taxans bringande till likformighet med andra länders tulltaxor skulle vinnas genom uteslutande ur taxan af den deri från äldre tider tillbaka befintlige kolumn för tullvädet icke motsvara de olägenheter, som en sådan förändring, utan tvifvel, skulle i flera hänseenden medföra; hvarföre ock utskottet, med afseende derå, att det tillkommer Kongl. Maj:t att härom ensam besluta, hemställer, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj;t i underdånighet anmäla, det betänkligheter mött emot förslaget att ur taxan utesluta tull värdeskolumnen, och, på grund deraf, anhålla, att samma kolumn måtte fortfarande bibehållas. För den händelse likväl, att Rikets Ständer eller Kongl. Majit icke skulle gilla utskottets nyssanlörda åsigt, utan tullvärdeskolumnen kommer att utur taxan uteslutas, har utskottet tagit i öfvervägande det i sistnämnda fall af Kongl. Majit godkända förändrade sätt för beräkning af den hvarje stapelstad uuder namn af tolag för inoch utgående varor tillkommande afgift, nemligen efter den hvarje vara åsätta tull i stället lör tullvärdet; och som utskottet funnit detta beräkningssätt af tolagen, hvarigenom någon rubbning i den inkomst, städerna af denna afgift haft att påräkna, icke kan befaras medverka till det ändamål, handelns underlättande och öfriga inhemska näringars skydd, som vid tullafgifternas bestämmande blifvit afsedt, tillstyrker utskottet, att, i den händelse tullvärdeskolumnen kommer att ur taxan utgå, den stapelstäderna tillkommande tolag må, på sätt Kongl.
För att icke alltför mycket försvaga Bankens förmåga att uppfylla hvad som efter min öfvertygelse åligger en Rikets Bank för landets förkofran och utveckling, vågar jag fördenskull uti närmaste öfverensstämmelse med Kanslioch Finans-afdelningens åsigt, vördsamt föreslå, att af Bankens vid 1856 års slut upplupna disponibla vinst ett belopp af 500,000 R:dr riksmynt må vid slutet af hvartdera året 1857, 1858 och 1859 från Banken till Riksgälds-kontoret aflemnas. För egen del skulle jag gerna vilja tillägga, att denna andel af bankovinsten måtte uteslutande användas till produktiva ändamål, hvarigenom landets exporlabla varumängd kunde förökas; men då detta utan tvifvel hörer till de fromma önskningarnes område, vill jag till slut blott i förbigående anmärka, att vid sista riksdag utlemnades från Banken hela dess föregående treåriga vinst, och om den vid innevarande riksdag hade fått behålla hela sin sista treåriga vinst, så skulle äfven i sådan händelse Riksbanken likväl för sina ändamål gått i mistning af hälften, af den vinst, som under 6 års tid influtit. Ännu mera skall Bankens förmåga att motsvara landets behof förminskas, om, såsom jag också nu sett mig nödsakad att vördsamt föreslå (så vida något hopp skulle vara om framgång), ytterligare halfannan million riksdaler af den sista treåriga vinsten skall bortgifvas. Dock skulle naturligtvis förlusten för Riksbanken blifva ännu större, om, såsom Banko-Utskottet med den minsta möjliga pluralitet tillstyrkt, den dubbla summan eller 3 millioner Riksdaler af sistnämnde vinst skola afhändas Banken, hvilket, efter min öfvertygelse, ingalunda skulle vara väl betänkt, särdeles i en tid, då vi sannolikt gå en stor utländsk skuldsättning till mötes med en deraf följande penningekris, hvars beskaffenhet och verkningar ingen kan förutse.« Uti denna reservation hafva instämt Herr Cramér samt Riksdags-fullmäktige Olaus Eriksson, Nils Andersson, Jonas Andersson, Nds Svensson, Carl Dahlgren, Nils Nilsson, E. J. Rudberg, Lars Gustaf Andersson och Herman Öbom. Al Herr Hesselgren: «Emot Utskottets beslut får jag härmed anmäla min reservation.
En människa utan religion är en dålig människa, och en man som bryter sitt äktenskap är en dålig människa. Men han har inte brutit sitt äktenskap, han har låtit domstolen upplösa det. Det var en tid då Knut alltid talade illa om er vän; hur kommer det sig att han nu är så betagen i honom? Därför att jag icke kände honom förr, och därför att jag nu lärt känna honom. Har du nu laddat ur dig ditt morgongnat? Har du hört det här ordspråket? Jag har hört alla ordspråk och alla anekdoter! Älska hafver sin tid hata hafver sin tid! Go' morgon! (Går.) Fjärde scenen. DE FÖRRA, utom FADERN. SONHUSTRUN (till kusinen, som vill vattna blommorna). FADERN. SONEN. FADERN. SONEN. FADERN. SONHUSTRUN. Blommorna äro vattnade, min lilla vän! 66 KUSINEN. Du skall icke kalla mig vän, ty det är inte sant, då du hatar mig! Jag hatar dig inte, fastän du ställer till allt split i familjen! Se så, nu börjar ni på också! SONEN. SONHUSTRUN. Om jag kunde se någon vänlighet i Adèles omsorger om mitt hus, men det ligger alltid en förebråelse och en anmärkning i hennes sätt att göra mig en tjänst. Du känner det sä, därför att du försummar ditt hus och ditt barn, men jag har bara ett uppsåt med allt mitt görande och låtande, och det är att vara nyttig, så att jag icke må känna att jag äter nådebröd. Men du! Du! Du! SONEN (närmar sig kusinen och betraktar henne). KUSINEN. SONHUSTRUN. Har du humör, du? Då har du passioner också! SONHUSTRUN. KUSINEN. Hvad har du med hennes passioner att göra? Ja, den som är fattig, den får inte ha några tycken, inga åsikter, ingen vilja, inga passioner! Men den som gifter sig rik och blir vigd, den får göra hvad den vill, gå till dukadt bord, krypa i 67 bäddad säng och lefva som en vill, dag och natt! Vet du skam? SONHUSTRUN. KUSINEN.
Föredrogs ånyo Bevillningsutskottets utlåtande N:o 54» i anledning af anmärkningar vid betänkandet N:o 26, om den af Städerne utgående Salu accisen samt dess upphörande och, emedan Städernes Borgerskap i mån af sin Rörelse får vidkännas Allmän Bevillning samt någon särskild Accisafgift för Landtmannen 1111 mera icke eger rum, ansåg Borgare Ståndet det ej heller med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att Borgerskapet dermed betungas, hvadan Ståndet, förkastande Utskottets betänkanden, be löt, att Salu accisen för Mäderne bör upphöra, och att det i förhållande till Bevillningssummans obetydliga belopp af Femton Tusen Riksdaler, hvartill nämnde Accis årligen uppgår, i stället må tilläggas den Allmänna Bevillningen och deribland fördelas, så framt ej detta belopp skulle kunna för StatsWerket aldeles umbäras. Bihang till R, «S, Pret, $:dt Sami. 56 J57fi Trot. XJtdr. d. i. S. D. DS nu ånyo föredrogs Constitutions Utskottets Memoiial N:o 45> * anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om upphörande af Konungen 2 Röster i Högsta Dom toln, afgjorde BorgareStåndet, jemlikt 81 "• Regeringsformen, att det vill olver samma Nådiga Proposition vid nästföljande Rik dag besluta. S. D Wid förnyad löredragning af Ekonomiutskottets Utlåtande N:o 171. i anledning af väckt fråga, om Glas och PorCellains förares, Smideshandlare’ och Lumpsamlares otillhöriga kringstrykande samt om tillåtelse för Allmogen, att under ina resor afyttra förenämde Waror; som den af Bruksegare l<an sig tillhandla, blef samma utlåtande, såsom icke allenast emot fareskrifterne i 89 §. Regering formen , samt 54 och 57 §. §.
De talare, som yttrat sig, sedan jag sist hade ordet, hafva egentligen icke grundat sitt försvar för Utsk:ts Betänk, på hvad skarpskyttarne f. n. äro, utan på hvad man hoppas de framdeles skola blifva. Man har förklarat, att de skulle utgöra en kärna till landtstormen och att deras tjenstgöring då skulle blifva icke frivillig, utan obligatorisk, samt att skarpskyttarne skulle kunna tagas till befäl för den blifvande landtstormen. Det må ursäktas mig, att jag icke kunnat se in i framtiden hvad man då kan komma att göra. Jag har blott kunnat se sakerna sådana de nu äro, och icke haft nå - Den 18 Mars e. m. gon annan ledning än K. M:s Nåd. Kungörelse om dessa kårers organisation, och denna ålägger dem i fredstid inga militäriska eller disciplinära förbindelser; det är dem alldeles fritt att komma och gå. I krigstid finnes visserligen en kollektiv, men ingen individuell skyldighet att rycka ut, och det torde blifva svårt att taga reda på individerna, om de icke sjelfva vilja anmäla sig. Jag vet icke, om några rullor öfver dem insändas till Landtförsvars-Dept:tet, men till någon bestämd tjenstgöringstid hafva de icke förpligtat sig, — det framgår tydligen af den nämnda kungörelsen. Jag tror visserligen, lika med andra talare, att Svensken icke skyr att försvara sitt land, och att skarpskyttarne icke skola mera än andra undandraga sig denna skyldighet, men jag tror att den ordnade arméen, som har lagliga förbindelser, i detta hänseende skall göra det säkrare och på ett fullständigare sätt, samt att man börjar i orätt ända, om man med statsmedel understödjer dessa nya kårer, innan den förut befintliga ordinarie styrkan är tillräckligt öfvad. En landtstorm organiseras väl i allmänhet säkrast och lättast på det sätt, att sedan den aktiva tjenstgöringen för beväringen är slutad, så öfvergå de, hvars tjenstgöringstid sålunda lupit till ända, till landtstorm. En föreg:de talare har fästat mycken vigt vid den erfarenhet, som 1719 års krig lemnat. Jag ber den värde talaren studera historien något närmar, och taga reda på hvad landet vid den tiden kunde prestera.
Maj i Nader räckts tiil Riksens Ständers Stats, Utskott ahala följande ssrifwcise, rörande Löne-tillökningar, oc: "Wid Riksdagen i Stockholm 1809 och i8ro, förklarade Riksens Ständer huruledes de med afseen de pä nödwändighekiN och rältwisan af någon för Yttring i Rikets steste penninge,löntagande Embets och Tjenstemans knappa willkor, pröfwat billig en ärlig Löneförhöjning af zzf procent för sadanc Löntagare wid arssillige Weck och Stater, äfwensom för Tjensteinäiinen wid Wärfwade Regementerna, leinte de Embetsoch Tjenstemän, hwilka äro stan, digt tjenstgörande, men åtnjuta Extra Löner pa M , man - »942 Den 2z Julik.' männa Indragnings-Staten, till betz Lön pä Ordinarie Mat kan deni tillfalla; allt i enlighet med de till Kongl. Majit öfwer desta Werk och Stater i underdånighet ingisne Förrekningar." "Med hänsigt kill tiden, dä denna Löneförbättring borde taga sin början, öfwerlemnade Riksens bander r underdånighet kill Kongl. Magt att i Nåder anbefalla werkstäiligheten häraf, sä snart en mot beholwct sivarande tillgäng inträffade, genom Pomniecffa Rcgemenlernas öfwerstyttande pä Pommersk Stak, samt hwad ä Hufwud-Titlarna af StatsLtiisiag. t j öfrigt kunde besparas; hwarförutan Riksens Stander ät Kongl. Majtt i underdånighet uppdraga, att, i m bn af tillgangarne och ester omständichtteene, utsträcka denna Lömfsrhöjning lill öfrige Tjenstemän.''
Det kom också genom StatsContoirets skrifvelse till Ilerrar Fullmägtiges och till Allmänhetens slutliga kännedom, och Styrelsens underlåtenhet att i enlighet med Rikets Ständers åsigt hafva meddelat Herrar Fullmägtige i RiksgäldsContoret directe, i hvad ändamål creditivlyftningen borde ega rum, kan ej tydas annorlunda, än som ett uppsålligt den ena statsmagtens sträfvande, att i anseende och värdighet nedsätta den andra, Jag hade af nuvarande Statsutskott förväntat, att Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit närmare fästad vid delta förhållande, och att Rikets Ständer blifvit tillstyrkte, att återförnya, såsom ett för creditivlyftningen oeftergifligt vilkor, att 1823 års Ständers stadgande i denna del för framtiden komme att iagttagas. Såsom i högsta målto anmärkningsvärd^ synes det äfven hafva bordt fästa StatsUtskottets uppmärksamhet, att i3 §. i Riksdagsbeslutet företer den märkeliga skilnad mot StatsUtskottets gillade betänkande, hvarå Riksdagsbeslutet bordt sig grunda, att uti detta Betänkande föreslås, att till behörig efterrättelse Qingalunda rättelse) i Riksdagsbeslutet intaga Kongl. Maj:ts Nådiga förklarande. 42 Den 19 Mars f. m. Jag vägar tro, att Rikets Ständer ej mindre än hela allmänheten haft rätt af StatsUtskottet fordra något slags vägledande omdöme, huruvida det mindre Creditivet af Rikets Ständer kunnat vara afsedt, att disponeras till ett sådant föremål, som Jernoch Sågverksägares undsättande i låneväg. Det skulle vilja synas, som de till Discontrörelsen afsatte betydliga fonder, som de till JernContoiret emot låg ränta disponerade betydliga summor, borde mera än tillräckligt uppfylla särdeles jerntill verkningens anspråk å det allmännas understöd och biträde; och enär det mindre CreditiVet icke kan hafva till föremål, att understödja och rigta enskilda intressen, synes StatsUtskottet vid detta af Revisorerne anvisade förhållande hafva bordt fästa en för Rikets Ständers slutliga omdöme såsom vägledande nödvändig uppmärksamhet.
Det återstod nu för henne, att utöfva sin makt, som, ty värr, var så godt som ingen, isynnerhet i ett fall sådant som detta, der allt förnuft, all tanke tycktes öfvergifvit Evelina. Hon kunde se mosters tårar, afhöra hennes föreställningar, till och med om arfslöshet, utan att bevekas. Visst gret hon ibland, men det var derföre att gumman gret. Den tanken uppstod ej hos henne, att hon möjligtvis kunde ha orätt. Tvertom förvånades hon öfver, att man nu började på allt sätt nedsätta dens värde, som man förut så mycket upphöjt. Alla boston-partier voro bannlysta. All glädje försvunnen. Men detta tillstånd kunde ej räcka länge för ett lynne sådant som gumman Wibergs. Albert använde all sin skicklighet, för att aftorka hennes tårar, och snart inställde sig bara pustar, och hon började tala om ödet, det oblidkeliga ödet, som så ofta förer menniskan i alldeles motsatt riktning mot hennes önskningar. Och se! det var just hit Albert ville leda henne. Det var ödet, som fört honom till W*** och på balen, det var ödet som förde deras hjertan tillsammans. Det var ju endast ödet, detta outgrundliga ord! man hade att skylla på, och som bestämt Evelina åt honom. Då stormen sålunda började att stilla sig, och all vidare tanka på Efverling var fruktlös, började gumman också lite kallare öfvertänka, om det verkligen kunde vara så halsbrytande, eller nedsättande, om Evelina blefve fru Säfve. Hennes tankar stadnade hos gubben Edler. Hon var säker på, att han nu ej skulle undandraga sitt systerbarn ett rättmätigt arf, då han kommit i så nära förbindelse med hennes hus. Och hur gumman funderade och summerade, började hon att bli litet vänligare emot Albert. Hon tillät honom till och med, att långa stunderna vara ensam med Evelina. Hon började anse dem som ett par. Hon talte ej mer om arfslöshet. Och, kunde hon väl bekämpa sjelfva ödet? Men efter nu gumman ändtligen hade gifvit med sig, och alla hinder syntes undanröjda, skulle man väl också börja tänka efter, när sjelfva katastrofen skulle ske. Bröllopsdagen! när skulle väl den bli? Gumman viste icke, hur Albert var etablerad.
Under den 7 i denna månad har Rikets Ständers Banco-Utskott till BuncoFullmägtiges utlåtande behagat remitterade Motioner, som af åtskillige Ledamöter inom Riks-Stånden blifvit väckte, om fortfarande af den orosättningsrättighet vid f. d. FilialDisconterne, som enligt det för utredningen vid sista Riksdagen stadgade Reglemente, upphört med förlidet års slut, inhibition af påbegynde Lagsökningar, eftergift af Öfverränta från innevarande års början, intilldess beslut i ämnet hunnit fattas och tillåtelse för Gäldenärerne i allmänhet att äfven under återstående utredningstiden begagna tväune månaders anstånd, innan deras Lån lili Lagsökning utlemnas, hvarom anföranden af Friherre Ludv. Boije bos Högloft. Ridderskapet och Adeln, af Herrar B. H. Santesson och C, Beckman i Välofl. Borgare-Ståndet och af Banco-Fullmägtigen Anders Danielsson m. fl. Ledamöter i Heder v. Bonde-Ståndet, blifvit till Statsoch Banco-Utskottens skyndsamma handläggning öfverlemnade. Då allt hvad till verkställigheten af Filial-Disconternes utredning hörer, är af Rikets Högloft. Ständer vid sista Riksdag till Riksgälds-Contoiret öfverlemnadt och Banken endast ålagd att erforderlige medel för - i20 Stats-Utskottets Betänkanden. skjuta, sä kan något annat eller mera häraf ej komma under Banco-Fullmägtiges pröfning än den framstälda frågan om förlängd omsättnings-tid och äfven den Mott så vida, som samma fråga med Bankens egenskap af Förlagsgifvare, hvilken de slutliga afskrifningarne sannolikt komma att drabba, visar sig stå i omedelbart sammanhang.
Majit läcktes hos Rikets nu församlade Ständer göra Nådig framställning derom, att, ehuru några år ännu återstå, innan Sture hunnit den ålder, som, enligt gällande Författningar, berättigade honom att vid afskedstagandet uppföras på Allmänna Indragnings-Staten med bibehållande af en emot dess innehafvande lön svarande pension, Rikets Ständer likväl måtte, i betragtande af de för Sture förekommande bevekande skäl och omständigheter, äfvensom af hans under Krigsfångenskap ådragne sjuklighet, bevilja honom, som icke är delegare i CivilStatens Pensions-Inrättning, samma förmon, som om han nu hade fyllt 65 år; till hvilken ansökning Kongl. Stals-Contoiret, uti infordrad t Utlåtande, tillstvrkt bifall. tj Då Kongl. Brefvet den 12 November i8a3 föreskrifver 65 års lefnadsålder, såsom det villkor, hvarunder Civile embetsoch tjenstemän, hvilkas sjuklighet eller försvagade helsotillstånd genom laglig Läkare-attest bestyrkes, äro berättigade att deras innehafvande löner såsom pensioner å Allmänna Indragnings-Staten uppbära, och Utskottet icke anser lämpligt att härifrån föreslå något undantag för detta serskildta fall, kan väl Utskottet 20 Stats-Utskotlets Utlåtande, N;o 240. icke tillstyrka bifall lill hvad Bokhållaren Sture sålunda begärt; men som, vid det genom handlingarne bilagde Läkare-bevis styrkte förhållande, att Bokhållaren Sture icke vidare kan förrätta sin tjenst, angeläget är, att för honom någon utväg beredes att kunna lemna tjensten, så att till densamma annan person må kunna tillsättas, har Utskottet, med afseende äfven på i öfrigt förekomne bevekande omständigheter, velat till Rikets Ständer hemställa, att en pension, motsvarande |:delar af Bokhållaren Stures nu innehafvande lön, 800 R:dr, med derunder begripne 76 tunnor span mål, må varda på Allmänna Indragnings-Staten uppförd, att af Sture tillträdas, så snart han från tjensten erhåller afsked. Stockholm d. 17 Juli 1840.