Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då samme talare derjemte ordat om utlandets sätt att i berörda hänseende tillvägagå, tillåter jag mig påpeka, att qvinnan här i landet, efter milt förmenande, redan nu icke står efter qvinnan i utlandet. På dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Huss: Afven jag omfattar den af Gr. af Ugglas ultalade åsigt, dels att qvinnans uppfostran bör som regel försiggå i hemmet, för såvida någon garanti skall erhållas derför, att en verkligt qvinnlig bildning blir förvärfvad, dels ock att all annan Uppfostran för qvinnan endast bör såsom en nödhjelp anlitas. Erkännas mäste visserligen, att staten hittills gjort ganska föga för qvinnans uppfostran, utan i så fall allt för mycket tordehända öfverlemnat åtgärderna dels åt den enskildta löretagsamheten, dels åt kommunerna. Hessa sednare hafva dock på sednare tider med mer intresse vinnlagt sig om åtskilliga för ändamålet nyttiga åtgärder; och min öfvertygelse är, att ju mindre staten i detta fall ingriper, desto mer komma kommunerna att deråt egna sig. Staten kan väl så småningom underlätta kommunernas bemödanden; men bör i så fall gå varligt fram och icke taga några förhastade steg, hvilka sannolikt skulle i en snar framtid föranleda till utgifter, större än nu kunna beräknas; ty gifvas vid denna riksdag anslag till upprättande af offentliga flickskolor för en eller (lere kommuner, skulle utan tvifvel anspråken vid kommande riksdagar på enahanda fördel göras från (lera håll; och hvad vore då gränsen för bifall eller afslag? Hå staten nu, genom upprättande af ett seminarium för bildande af lärarinnor, åtagit sig att förskaffa dugliga lärarinnor såväl för kommunala flickskolor, som för enskildta s. k. flickpensioner och enskildta familjer, torde alla billiga fordringar vara tillfredsställda; en framtida erfarenhet lärer snart visa, huruvida denna enda läroanstalt är tillräcklig för landets behof, eller om flera äro af nöden. Hvad särskildt seminarierna beträffar, har Hr Bohnstedt nyss yttrat, att eleverna derstädes skulle ensidigt bildas; dock utan att den värde talaren andragit några fakta eller skäl till stöd för denna sin åsigt.
S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Memorialer: JM 211, i anledning af erhållen återremiss å 26:te punkten af Stats-Utskottets Utlåtande JM 100, angående utgifterna under Riks-statens 7:de Hufvudtitel. Lades till handlingarne. JM 212, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om inrättande af en pensionsanstalt för sjömän. Vid i anledning häraf företagen pröfning af Stats-Utskottets förut i ämnet afgifna Utlåtande J>S 172 blef detsamma af Borgare-Ståndet godkändt; och JM 217, med förslag till voteringsproposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande 6:te punkten i Stats-Utskottets Utlåtande JM 198 i fråga om anslag för Nationalmuseibyggnaden. Bifölls. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial : JM 34, i anledning af återremiss af Utskottes Betänkande JM 3, öfver motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter rörande vilkoren för afsöndring af jord. Bifölls. JM 33, i anledning af återremiss utaf vissa punkter i Utskottets Betänkande JM 6, öfver motioner om ändring af gällande stadganden i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar. Lades till handlingarne. Bih. till R. Sl. Prat. 1862 ä 1863. 9 Sami. 91 722 Prot.-Utdrag den 7 'November 1863. 56, i anledning af återremiss utaf två punkter i Utskottets Betänkande JY3 12, rörande frågor om förändring och förklaring af gällande stadganden angående skyldighet att bygga och underhålla kyrko-, prestgårdsoch andra i 26 Kapitlet Byggninga-balken omförmälda allmänna byggnader. Lades lill handlingarne.
St:r att ingå till K. M. med ett så detaljeradt förslag; men då Gr. Sparre mot hela detta vidlyftiga Betänk, blott kunnat framdraga några få, obetydliga anmärkningar, frågar jag om det kan vara skäl att fördröja en författning, som af en stor del af landet åstnndas. Dessutom ber jag att, beträffande det formella i Gr. Sparres förslag, få hemställa till Hr Gr:n, huruvida han anser att det af honom väckta förslag kan komma under ompröfning, då, sedan beslut blifvit fattadt att punktvis föredraga Betänk:t, första punkten blifvit föredragen och Hr Gr:n väl icke vill mot denna enda punkt såsom kontra-propos. uppställa hela sitt förslag. Vill Hr Gr:n yrka afslag å första punkten och sedan å hvar och en följande, och dessa punkter hvar efter annan afslås, återstår till slut endast Hr Grtns förslag, och om detta då äfven afslås, har R. o. Ad. uttalat sin åsigt vara den, att våra handelsoch näringsförfattningar äro så förträffliga, att R. o. Ad. icke vill vidtaga någon förändring i dem. Hvad första punkten beträffar, är den så enkel och lätt att förstå, alt någon tvekan om huru den bör behändigs, icke gerna kan uppstå. Satsen kan hvarken bättre eller annorlunda uttryckas än den här förekommer. Samma förhållande förefinnes med nästan alla de följande punkterna. Det är icke ett förslag till förordning, utan det är allmänna grunder, med stöd af hvilka R. Sl:r anhålla att K. M. ville låta utarbeta en förordning. Det är derföre icke heller så farligt, om något ord icke skulle vara det precist rälta. På grund af hvad jag nu anfort och då ingen anmärkning blifvit framställd mot första punkten, anhåller jag att den måtte bifallas. Gr. Sparre: Hvad först beträffar Hr von Köchs yttrande, måste jag en gång för alla anhålla att blifva befriad från alla insinuationer, att jag skulle säga ett och mena ett annat; och när jag säger att jag gillar tendenserna i detta förslag, har jag rättighet att fordra att blifva trodd på mitt ord. Det var på samma sätt vid föreg:de riksdag.
KainmarCollegium, medelst Remiss den ii Junii 1787, anbefallt ArchiviContoiret, att undersöka huru Prästetaxan ifrån första begynnelsen tillkommit, eller efter livad grund den blifvit beräknad, antingen efter Prästbohlets storlek eller innehafvarens inkomst af Församlingen, samt huruvida, isynnerhet i förra tider, den utgått i sjelfva persedlarne, eller om desse betalts 5o6 Stats-Utskottds med penningar, och i sistnämnde händelse, 0111 det skedt med något visst sorn årligen varit lika, eller om betalningen rättat sig efter Persedlarnes Markegångspris, och hvad RtdrsTaxan angår, oui den förändrat sig efter Myntets förhöjning eller utgått alltid lika, samt i öfrigt uppgifva all den upplysning, som i förenämnde delar af Archivets Handlingar kunde vinnas. Vid sedermera erhållen påminnelse om att inberätta hvad härvid blifvit tillgjordt, skall ArchivContoret den 3 Maji 1790 hos Collegium anmält, iblaud annat, att, då ämnet funnits vidsträckt och med många omständigheter till iakttagande förenadt, samt Contoirets öfrige göromål fordrat skyndsam handläggning, Contoiret ej kunnat fullgöra K. Collegii befallning. Den undersökning, hvilken Contoiret anställt, om den ifrågavarande Taxan skall endast innefatta Uppland och någon del af Rikets öfrige Provincer. Och sorn arbetet afstannat intill dess ny erinran härom år 1826 från Collegium afgått och i följd deraf undersökningen ännu finnes ofullbordad; så har Utskottet ansett lämpligt föreslå: att R. St:r hos K. M:t i underd. anhålla, det K. M:t täcktes i Aåder förständiga K. KaroraarCollegiuin om så verksamma åtgärders vidtagande, i afseende på den för 42 år sedan i Aåder beslutna undersökning rörande Präst-taxans upprinnelse och grunden, efter hvilken den blifvit beräknad ni. m., alt samma undersökning skyndesammeligen varda utförd och till slut befordrad, på det resultatet Betänkanden, N:o 227.
Ank till Exp. Utsk. den 21 Juli, kl. 10 f. nu. Utlåtande, angående löneförhöjning för bokhållarne samt kamma roch hus drängarne vid Riksgälds-kontoret. (R:gs Afd.) Sedan Rikets nu församlade Siänder, i öfverensstämmelse roed Bankoutskottets tillstyrkan i dess under Nt-ris 17 och 55 afgifna utlåtanden, bifallit, att, från och roed innevarande års början, ''lönen för bankens tjenste män inom 3:dje eller så kallade bokbållare-tjenstegraden må förhöjas från ”700 till 800 r:dr banko årligen, utan inskränkning i antalet af de, på indragningsoch supplementar staterne, till nämnde tjenstegrad anvisade art”voden i och för trägnare göromål”; så, och med anledning af den vid Riksgälds-kontoret anställde kassa-bokhållares om enahanda löneförhöjning gjorda ansökning, hafva dervarande fullmågtige hos Stats-utskottet hemställt, att lönerna for ej mindre nyssberoälde bokhållare, än den andra för närvarande lediga bokhållare-tjensten vid samma verk, utan inskränkning i de för träg nare göromål auslagne arlvoden, jemväl måtte varda förhöjda tiil 800 r:dr.
h i g e n tillverkas der 1,600 flyglar och 2,000 pianinos. Amerikanare och engelsmän köpa oftast sina instrument har. E n ung amerikanska som studerar vid konservatoriet i år har köpt en flygel och ett pianino, hvilka hon skall föra med sig öfver Atlanten i vår. Operan i Leipzig lär endast öfvertraffas af den i Dresden och. Paris. Att den ar af första rangen, derom ar intet tvifvel. Orkestern ar storartad och chörerna goda. Primadonnan ar en fru Moran Olden, kolossalt stor och ful, med en mun som nastan går från det: ena örat till det, andra. Vi sågo henne första gången i Tristan och Tsolde. Hennes osympatiska yttre gjorde ett sadant obehagligt intryck p i mig, att jag ej ens vill lyssna till eller tanka på hennes. sång. Det var ej heller .någon laniplig opera att först göra hennes bekantskap uti, d % hennes yttre ej kan tankas inspirera en man nied en sådan lidelsefull kärlek soni Tristans, och Isoldes glödande, passionerade vasen, isynnerhet i andra aktens svulstiga karleksscen, blir i högsta grad motbjudande, framstald, af den korpulenta fru Moran Olden. Detta ar första intrycket. Stämmans storartade omfing, mjukheten och böjligheten tillika med den kraft och passion, det] if ' och den glöd med hvilken hon sjunger, kommer dock snart åhöraren att glömma allt annat. Såsom Elisabeth i Tannhäuser tycker manl hon ar vacker. Hon ar dock nastan uteslutande Wagnersingerska. Frit Sthamer Andriesen ar en ståtlig: vacker gerinania-figur nied an stor stamma hon också, ehuru af en ej behaglig timbre. Hor: alternerar med fru Moran Olden i Wagner-partierna. Fru Baumann har en hög, klar, kanske något tunn stamma, sjunger utmärkt val, nien kallt, jag skulle vilja saga kyskt. Fru kletzger T,öwp är en liter, behaglig varelse med en pragtig alt-stamma, och så hafva vi till sist Fraulein Artner, koloraturså~gerska med en frisk, käck SOpran.
Som ung student hade han i Jena blifvit närmare bekant med en medlem af furstehuset i hans lilla hemland, den med honom nästan jämnårige prins Wilhelm, och mellan de båda unge männen hade oaktadt skillnaden i rang uppstått en den intimaste vänskap. Prinsens utsikter att en gång få bestiga sina fäders tron voro ringa, då ej mindre än tre närmare arfsberättigade furstar stodo mellan honom och den, men han hade ej vistats många månader i Jena, förrän två af dem, fader och son, rycktes bort af klimatfeber under ett besök i Nizza, och som den tredje redan var något till åren och därtill sjuklig, började prins Wilhelm och hans vän redan räkna med möjligheten af en ärofull och dådrik framtid. En natt väcktes von Waldheim genom häftiga bultningar på porten, och en stund senare trädde prins Wilhelms kammartjänare in till honom med bud, att baronen skulle genast infinna sig hos prinsen. » Hans höghet är väl icke sjuk? » frågade von Waldheim orolig. » Nej, herr baron, » svarade kammartjänaren, » men jag förmodar, att hans höghet har erhållit viktiga underrättelser — en kabinettskurir har nyss anländt från Hessau. » Då Waldheim trädde in till prinsen, kom denne emot honom med en allvarlig, nästan högtidlig min och sade: » Jag har nyss erhållit underrättelse, att furst Adolf plötsligt aflidit efter ett slaganfall. » » Då är du — åh, tillåt, ers höghet, att jag får vara den förste, som önskar er all lycka och framgång. » » Tack, Edvin! Ja, jag är viss om, att lycka och framgång skola följa mig, om du lofvar att stå mig bi och vara min högra hand. Tag nu först raskt din examen och kom sedan till Hessau och blif min privatsekreterare, tills vi få ett passande ämbete åt dig. » Nära tjugu år hafva gått, sedan furst Wilhelm besteg tronen, och under den tiden har baron von Waldheim raskt avancerat och har redan några år varit den främste mannen vid furstens rådsbord. Han har ock, då vi återtaga tråden Ringar, Eroscher, Armband, Kedjearmband, Bref besvaras Kedjor, Nålar, omgående.
Såsom hufvudsaktige skälen för fortfarande lindring i bevillningen uppgifves: att den sednare eldsvådan i Borås så medtagit den ringa förmögenhet, som återstod efter första förlusten, att, med högst få undantag, något välstånd sedermera ej kunnat återvinnas; att 1843 års Statsoch Stads-utgifter för Borås stads invånare utgjort 21,812 Rrdr 33 sk. 4 r:st., utom de enskilda hnsegarnes årliga ränteoch capital-afbetalningar å erhål Ine. län frän Riksgälds Contoret, uppgående till omkring 13,000 R:dr eller tillsammans i rund summa af 35,000 R:dr Banco årligen ; att verkningarne af den eldsvåda, som drabbat Wenersborgs stad, äro af den beskaffenhet, att liera åratal måste förflyta, innan ett samhälle, sorn varit uti ett fullkomligt upplösnings-tillstånd, kan återvinna förkofran och sjelfbestånd; att staden, sorn efter den år 1834 inträffade eldsvådan, ännu icke på långt när hunnit till den punkt af någorlunda välmåga, hvarpå den före branden stod, är uti stort behof af fortfarande lindring i bevillningen, men att en sådan lindring i afseende på bevillningen för borgerliga rörelsen likväl icke vidate borde ega rum. ii Bevillnings-Utskoltets Betänkande, N.o 11.
Ständer vid sistledne Riksdag till inlösen af förslitne och skadade Smärre Banco» oell Riksgälds-Sedlar, hvarpå många, serdeles bland Allmogen, skola förlora och blifva lidande, vidtogo deri författning, att Banken och Riksgälds - Contoiret skulle årligen till LaridsOrterne nedsända flere Tusende Riksdaler i nya Sedlar till utvexling emot de förslitne och skadade, men, i de fleste Lans-Örter ingen verkställighet deraf följt, af det skäl, att ingen velat åtaga sig transportkostnader för de nya och ansvaret för de gamlas återlämnande, så synes det vara ganska billigt, å ena sidan, att Rikets Inbyggare böra komma till åtnjutande af en förmån, som Rikets Ständer dem tillagt och, å deri andra, att deras egne Verk, Banken och Riksgälds-Contoiret, som, utan tvifvel, årligen vinna på flere och större Sedlar , som förloras under Eldsvådor, Sjöskador, och genom andre olyckor, »kola, under säkra omslag, äga fri post för de nya Sedlarne och förse LandtRäntemästarne med en skälig procent för deras mottagande och utvexlande samt de förslitne Sedlarnes återsändande: och kunde vexlingen lämpligast ske vid Uppbörds-Stämmorne af Krono-Fogdarne efter erhållen underrättelse om de brister, som göra de gamla Sedlarne oemottaglige*' 1806 Stats-Utskottets Fetänk anden'. I anledning häraf, får Stats-Utskottet, hvad angår Riksgälds Sedlarne, tillkännagifva, hurusom Rikets Högloft. Ständer vid sist hällne Urtima Riksdag behagade förordna, att enahanda anstalt, som af Råneo - Styrelsen vidtages, i afseende på förvexling i Landsorterne af Rankens Små-Sedlar, äfvensom skulle vidiagas, i afseende på de så kallade smärre CreditSed'ar, hvilka från Riksgälds-Contoiret utgifvas.
"Derfor har jag sörjt, snälla herre", sade Kallista med lugn ton. "En fjerdingsväg härifrån ha vi en segelbåt, och", tillade hon med lägre röst, "med den för jag herr Arthur till Bågskär, der möter oss Bengt och så ge vi oss i väg till svenska sidan." "Men min hulda flicka", utbrast jag, "hvarför vågar du allt detta för mig?" Och jag fattade hennes hand. "Jag tror mig nog snart kunna reda mig här jag skrifver till Stockholm, får ett pass och så är saken klar. Låtom oss afvakta hvad som kommer." "Ack, herre! Men Falkens Erik då och och Bengt, som voro med om att hemta herrn hit, hur skall det gå med dem?" Jag släppte flickans hand. Jag käude liksom en kall nattflägt slå emot min känsla och jag blef till och med på sätt och vis smått ledsen. Jag insåg nu alltför väl att Kallista endast ville undanskaffa mig såsom varande ett corpus delicti och detta var allt bra litet smickrande. Stockholmssinnet vaknade åter hos mig och jag tyckte mig liksom förnärmad samt ansåg mig ha rättighet att hämnas en liden förödmjukelse. Så underlig är ibland den moderna verldsåskådningen hos fashionabla unga män. "Hvad angå mig Falkens Erik och Bengt", sade jag vresigt, "de må sköta sig sjelfva, jag sköter mig." Kallista tycktes icke fatta fulla betydelsen af dessa egoistiska ord. "Ser herrn, om herrn är borta, ha de intet vittne om kaffebalarne det är hemligheten. Nog kan jag gissa att herrn snart reder sig, men för de andra blir det icke så lätt och det är dock för herrns skull de nu kommit i bryderi, ty om herrn ej retat länsman skulle han aldrig ha tänkt på Falkens Erik." Jag skämdes som en gosse i skamvrån. Det tycktes mig ligga någonting särdeles högsinnadt deruti, att flickan alldeles icke tänkte på att det var hennes heder jag försvarat. Att taga sanningens och oskuldens parti var ju blott en naturlig pligt. De andra vittnena, Bengt och den gamle sjömannen, Eriks morbror, voro jäfviga.
Denna Hufvuö-Tittel, som förut utgjorde 100,000 R:dr årligen, och äfven nu till samma belopp uti Riks-Staten upptages, blef i sjelfva verket vid sista Riksdag förminskad med 29,600 Hulr, genom öfverflyttning dit af flere på Attonc 1 rv:.»„ir. frirnf nnnförde Summor, och 8oo Proposition om Statsverkets tillstånd och behof. liga bidrag för Södertelje Canaloch HjelmareSlussverk , äfvensom med ständiga ersättningar för bortmistad jord genom Götha Canals anläggning, hvilka utgifter Kongl: Majit, enligt Riksens Ständers underdåniga hemställanden, tid efter annan på Nionde Hufvud-Titceln anvisat. Kongl. Maj:t, till hvars disposition för Åkerbrukets , Handelns och Näringarnes befrämjande, Nionde Hufvud-Tittelns medel äro af Riksens Ständer anslagne, har föröfrigt funnit ändamålet med denna Tittel och beskaffenheten af de derå utgående utgifter fordra, att hvad af tillgångarne så väl genom inbetalningar å beviljade Lånunderstöd, som på den årliga Anslags-Summan, kan för ett Sr vara odisponeradt, bör till det påföljande året öfverflytta®, för att emot behörig redovisning, kunna användas till förefallande behof inom Hufvud-Tittelns^bestämmelse. Allmänna Indragnings-Staten: Utgiften på denna Stat, som vid 1809 och 3810 årens Riksdag beräknades till 489,774 R:dr 38 sk. 3 r:st, har, oaktadt flera sedermera derå anviste nya pensioner, blifvit så förminskad, att den vid sista Riksdag kunde bestämmas till 289,844 R:dr a6 sk. 6 r:st., uti hvilken Summa, under den derefter förflutna tiden , en ytterligare besparing af öfver 30,000 R:dr uppkommit Hos Kongl. Majit hafva Enkor och oförsörjde
R:dr 580 — 3,640 — 4,600 — » myntadt » 11,793 — 2,699 » oarbetadt » 1,330 2,180 — Silfver, arbetadt . » 1,456 1 2 3,501 12 3,393 36 » myntadt » 80 356 — » oarbetadt » 8 — —. Su mina 15,247 12 9,840 12 10,529 36 Utfördt: Guld, arbetadt När detta guld och silfver afdrages, utgör återstående värdet af importen till Stockholm från utrikes orter, deruti inbegripna så väl förtullade som på nederlag och kreditupplag inkomna varor, för År 1848 14,320,590: 3. » 1849 14,374,159: 38. » 1850 14,234,342: 6. samt återstående värdet af exporten till utrikes orter, med inberäkning jemväl af hvad från nederlag och kreditupplag blifvit utfördt, för År 1848 5,740,606: 24. Af den förteckning, som blifvit meddelad ifrån Sjömanshuset, upplyses att Stockholms Skeppsrederier ägt: År 1848 lil fartyg med 10,437 läster.
Ej vare någon berättigad till mindre teckning i Actiebank, än (r.ooo R:dr i Silfver) (4,000 R:dr Banco Courant), hvilket belopp räknas för en actie. 4*. 19. Hvarje delegare i Actie-Bank skall, vid actie-brefvets emottagande, ehvad det ställes till viss man eller till innehafvaren, utfärda förskrifning till Bolaget å det belopp, som icke redan är insatt» &. 20. Actiebank tillätes ej träda i verksamhet förr, än Bolaget, utom den contanta inbetalning, som lör rörelsens början pröfvas nödig, insatt uti guld eller silfver, eller sådana hypotheker, som 1 Cap. 6 § omförmäler, ett belopp, motsvarande minst en fjerdedel af hela det tecknade actie-capita le t eller grundfonden, hvilken insatts skall, till allmänhetens Hor till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N.o 4. säkerhet, uti Landt-Ränteriet eller annat allmänt förvaringsrum nedläggas i en cassa-kista med tvänne läs, hvartill Konungens Befallningshafvande förvare den ena nyckeln och Bank-Directionen den andra.
Och hafva Banco-fullmägtige, ehuru Comroissariatet, utan föregången anmälan hos Fullmägtige, icke varit berättigadt att utur Verkets höcker och räkenskaper afföra återstående beloppen af omförmälde lån, likväl, vid det förhållande, alt den vidtagne åtgärden skett till följd af Kongl. Majtts uti de uppkomne rättegångarne meddelade Nådiga Domar, hvarigenom den för Bankens godtgörande af de pantförskrifne fastigheterne påräknade ersättning nu mera helt och hållet försvunnit, hemställt, att det måtte få bero vid den afskrifning af ifrågavarande låns resterande belopp, sorn redan bfifvil verkställd, äfvensom att, uppå de af Fiscals-Embetet andragne skäl, någon ersättningstalan emot vederbörande tjenstemän icke må ifrågakomma. 6 Banco-Utslottets Utlåtande, N:o 90. Sorn Utskottet, lika med Fiscals-Embetet, funnit, att åtal emot någon eller några af Bankens tjenstemän, i ändamål att af dem utkräfva godtgörelse för ifrågavarande låns återstående belopp, icke skulle, med hopp om framgång, kunna anställas, samt att Banken följagtligen, sedan ersättning utur den pantförski ifne fastigheten jemväl blifvit Banken fråndömd och Concurs efter aflidne Banco-Commissarien Huldt sig yppat, samt bans efterlemnade arfvingar erhållit urarfva förmon, icke eger någon utsigt att, på ett eller annat _sätt, få desse sine fordringar godtgjorde, har Utskottet, jemte tillkännagifvande, att, till förekommande för framtiden, så vidt möjligt är, af missbruk vid fastighetslåns utgifvande från Banken, uti den af Utskottet fastställde Tjenstgörings-Ordning för LåneCanzliet, det stadgande blifvit infördt, i enlighet hvarmed tillsynen, det fullmagt för dylikt
Styrelsen har framlagt behofven och visat utvägarna att, utan ökad beskattning, fylla dem, och den har således i detta afseende gjort sin pligt. På II. St. beror frågan hädanefter. Gr. Posse, Arvid: Sedan en värd ledamot till besvarande upptagit Hr Cederschjölds anmärkningar i afseende på den del af K. M. Nåd. Propos., som rörer den administration, för hvilken det åligger mig att redogöra, återstår för mig endast att förena mig uti den värda ledamotens yttrande, under det jag inskränker mig till att blott fästa uppmärksamheten derpå, att om Hr Cederschjöld funnit för godt att närmare intränga i förhållandena, skulle Iian säkert funnit ifrågavarande anmärkning öfverflödig. Till styrka för detta omdöme behöfver jag icke säga mer, än att den ökade utgiften uppgått till 60,000 R:dr, ulen den ökade inkomsten deremot till 5oo,ooo R:dr. Skillnaden utgör således 44°,ooo li:dr, och att göra en uppoffring häraf bade varit en större misshushållning, än den Hr Cederschjöld trott sig hafva funnit, så att jag fruktar, att följderna af hans bushållssystem skulle blifva sämre. Hr Cederschjöld: I anledning af den siste värde talarens påminnelse vill jag blott erinra, att embetsman icke alltid blifva dugliga i samma mån, som de väl lönas, utan att i vissa tjenstegöromål samma verksamhet kan vinnas genom en sträng eftersyn. Gr. Posse: Jag finner mig nödsakad att åter uppträda för att lemna den upplysning, att inom Tullverket några löneförhöjningar icke ägt rum, utan att tjenstemannapersonalen endast blifvit ökad. Hr Cederschjölds anförande, tillika med de i anledning deraf afgifna yttranden, remitterades till StatsUtsk. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: