Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lomme att blifva förenad med stora svårigheter, inser jag ganska väl; men jag tror, att den vöre ändamålsenligast, såväl för ernåendet af sjelfva de förändringar, som erfordras och önskas, som i afseende å redactionen. Då K. M. ej yttrat sin tanka i denna fråga, vore det önskligt, att Ständerna nu fattade sitt beslut deruti. Ansåge man det utarbetade förslaget böra ligga till grund för den nya lagen, hade man derefter att skrida till den speciella granskningen; ansåge man åter, att någon ny lag icke borde skrifvas, utan att man borde sammandraga och omarbeta den gamla, så blefve det nödigt, altantingen de förra ledamöterna i Lagcommitteen, eller andra, dertill erhölle uppdrag. Dessförinnan anser jag det olämpligt att besluta om sättet för granskningen; ty närvarande Ständer kunna icke grundlagsenligt binda blifvande Ständer vid hvad de förra i detta fall besluta. Skulle R. St. ej anse en omarbetning nödig, utan att det nu varande lagförslaget borde till speciel granskning företagas, blefve det måhända beliöfligt att utse ett permanent Utsk. som dermed toge befattning, men sådant borde likväl icke ske utan i sammanhang med criminallagen, Jag hemställer således till LagUtsk. att fästa sig videen fråga, om det nya förslaget behöfver omarbetas eller ickej; men dertill fordras en noggrann undersökning. Förslaget innehåller mångå goda saker, som icke böra förkastas, och hvilka uti den blifvande lagen böra införas $ men detta un - I Den 21 April. danrödjer icke nödvändigheten af en fullständig omarbetning efter de grunder, jag uppgifvit. Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må få åtfölja remissen till Lagutskottet. Frih. Boye: Då jag i mitt sednaste yttrande begärde, att Ständerna nu skulle inskränka sig till frågan om behandlingssättet, ansåg jag consequensen fordra, att jag icke tillät mig något omdöme i hufvudfrågan, d. v. s. om det nya förslagets värde i jemnförelse tili den gamla lagen: en fråga, den jag trodde vara för tidig och olämplig, förrän inom den församling, som skall afgöra densamma.
Jemte förmälan att erforderliga bestämmelser, saknades angående de rättsförhållanden, som kunna uppkomma emellan inbyggarne i de förenade rikena Sverige och Norrige och med erinran om de ömsesidiga olägenheter, hvilka af denna brist äro en följd, har hos Rikets Ständer blifvit yrkadt, att till E. K. M:t måtte från Rikets Ständer aflåtas underdånig skrifvelse, med begäran om vidtagande, så skyndsamt som möjligt, och hos nu pågående Storthing af sådane åtgärder, hvarigenom frågorna, så väl om skyldigheten för det ena rikets inbyggare att hörsamma af auktoriteterne i det andra utfärdade kallelser, som angående den exsekutiva kraften af ömsesidiga domar och utslag, tillhörande den enskilda och allmänna rättens område i tvisteoch brottmålsväg, må blifva genom bestämda öfverenskommelse!- rikena emellan ändamålsenligt ordnade. Såsom skäl för detta yrkande har blifvit uppgifvet alt det samband, som emellan de förenade rikena egde rum, icke blott genom politisk förening, utan ock såsom varande grannstater, måste, i samma mån, som de gemensamma intressena utvecklade sig, framkalla allt flera och mångfaldigare förbindelser och likaledes äfven konflikter. Häraf alstrades rättsfrågor af flerfaldig art, i hvilka endast lagarne blefvo skiljedomare. De utslag och domar, som i sådane mål mellan parter från hvartdera 374 Expeditions-Utskottels Förslag lill und. Skrifvelse, N.-o 164. riket meddelades, kunde väl endast bestämmas efter det rikes lag, der de afkunnades; men, om den rätt, de fastställde, skulle blifva full verklighet, måste exsekutiv kraft vara deni tillerkänd inom bvartdera rikets område, på ett sätt som uteslöt tidsutdrägt och omgång, samt med säkerhet befordrade det genom domen erkända rälta till sitt mål, verkställighet och efterrättelse. Rättsskipningen finge eljest skenet af betydelselöshet och vanmagt. I stället att befordra, bidroge den sålunda att undergräfva grannsämja och vänskap imellan brödrafolken.
178,880: „ Darlstens fästnings kest^ekning d:o d:o 188,760: , Dlkskorgs d:o d:o 63,800: „ Dalarö d:o d:o 6i,3oo: „ nödig n^ laveddage för gammal fästnings-kest^ekning . 20,000: „ Vallmous^ueter 7,800: — >— „ 8 st^eken Deservkatterier 127,70/j: 82. — „ kest^ekning för Kustkörsvaret 5o,ooo: „ Virke dill Larlskorgs fästnings kest^ekuing 22,998: tillsammans 900,860: 16. — 2! "I afseende ds anskaffningar, som mod denna summa skulle ksstridas, föreliominer lili väl, att större clelen, oell serdeles kastningskest^ckningen, ielie torde liom ma att under liden intill näst^aföljande Lilisdag keköfvas, oell ielie eus medhinna att verkställas; oell tror jag derföre, att det kegärda anslaget nu kunde inskränlias till ^-:del, eller en rund summa al 3oo,ooo: sa vida ät Kiders l^ongl. Naj:t tillilia öfverlemnades att använda densamma kor dem gf de uppgifna kekokven, lrvillia afliders I^ongl. Naj:t jorötvades företrädesvis köra alkjel^as." "Ull oom^letteringaf persedlar förden Leväringsclass, som ärligen skal! exereeras, keräknad till 15,5oo man 291,5^3:36. — till eomolettering af nuvarande reservförråd kor en elass Le väring, kerälinad till samnia styrka 244,708: 38.
Dessa 2:ne anföranden lades på bordet. Den i Mars e. m. Frih. Cederström, Jac.: Under förutsättning, alt R. St., vid detta Riksmöte bifalla K. M:s Nåd. Propos. 0111 realisationen, anser jag mig böra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på de följder, som möjligen derigenom kunna uppkomma. Det är möjligt, att farhågor uppstå, att sedelmyntet således strömmar tiil Banken och att silfret några månader innehålles af dem, sorn invexla! det. Deraf kan den följd uppkomma, att åtskilliga skattskyldiga icke vid uppbörden kunna erlägga sina utskylder med mynt, äfvensom att enskilda, hvilkas skulder blifvit uppsagda, icke kunna betala dem med mynt. Det är således angeläget att uttänka en lagstiftning, som kan undanrödja de vådor, hvilka deraf blefve en följd. De skattskyldiga må derföre i sådant fall få afbörda sina kronoutskylder i natura-persedlar efter föregående årets markegång. Samma förmån bör beviljas de medborgare, hvilkas skulder till enskilda blifva uppsagda. De böra få betala dessa skulder i natura-persedlar efter föregående årets markegång, med iakttagande af de vilkor för uppsägning och forsling, som enligt författningarna äro gällande för Kronans indelta räntor, så att uppsägning till sådan lefverering sker på lika lång uppsägningstid. Det är ^tvifvelaktigt, att sedan utvexlingen någon tid fortgått, myntet skall återkomma i rörelsen; men, innan sådant inträffar, bör man vara betänkt på att förekomma de vådor, som äro möjliga. Farhågan på ena sidan och vinningslystnaden pä den andra kunna eljest åstadkomma följder, som hvarken Konung eller Ständer kunnat ana. Jag anhåller, att det nu af mig gjorda förslag till lag remitteras till LagUtsk., och att det hos Ständerna må få förekomma i sammanhang med realisationsfrågan. Lades pia bordet. Frih. Alströmer, Jonas, hade inlemnat följande: Nyligen hunnen den ålder, som lemnar mig rätt att inom dessa murar höja en röst, begagnar jag denna rätt för att vördsamt framställa en reclaination pä R.
— Denna strid, de söndringar och obehag, som derigenom otvifvelaktig! uppkomma skulle undvikas, eller åtminstone förringas om den förste motades. Gr. Lagerbjelke har sagt, att sockenstämman icke har mera ulan kanske mindre omdöme än landshut, hvadan man icke bör fästa mera afseende på hennes än på hans beslut. Jag har under någon tid förrättat en landshts ämbete och har mig således bekant, huru där tillgår. Landshtn kan icke alltid vara tillstädes. Ämbetet utöfvas då af landssekreterare och landskamererare, då landskamereraren vanligen säger ja till allt, hvad som göres af sekreteraren, och omvändt, hvadan hvar af desse tjenstemän är nästan enväldig på sin afdelning. Nu är förhållandet med landthandeln, att landssekreteraren först får lösen för resolutionen på ansökningen om handelsrättigheten. Sedan hon utöfvas, vinner han ju mera, ju flera lagsökningar som derigenom i länet åstadkommes. Afven om landshm är tillstädes föredrager landssekreteraren ärenderne, och landshm skall vara väl på sin vakt, alt han icke skall af landssekreteraren ledas efter dennes önskningar. Gifvit är i alla fall, att landssekreteraren icke har några utgifter, men väl kan fä åtskilliga inkomster af landthandeln, hvaremot församlingarna få umgälla den på dubbelt sätt, dels genom försörjning och otrohet af personer, som därigenom förledas att köpa öfver sina tillgångar, dels genom underhållet af ruinerade handlandes hustrur och barn. Jag vill icke yrka bifall till Uisk:s betänk., emedan, om det bifalles, det skulle kunna hända, att K. o. Ad. blefve allena om sitt beslut, enär det är oss obekant om och huru Presteoch BorgareStm afgjort frågan. Jag tror derföre, bäst vara, besluta en återremiss, på det att Utsk., måtte jemka föreskriflerne om församlingarnes fredande från landthandel, hvilket endast torde kunna vinnas derigenom, alt K. befh:de dels eger afslå ansökningar derom, dels icke må tillåta någon, nedsätta sig inom en församling, utan att denne blifvit hörd.
Uti ingressen till den Concours-Lag, sorn af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer vid ofvannämnde (1818 års) Riksdag antogs och under den 1 3 Julii 1 818 i Nåder kungjordes, förekom, mer, att Kongl. Maj:t jemte Riksens Ständer funnit godt, att, med upphäfvande af Kongl. För. ordningen om Aftrades-och Förmånssamt BoskillnadsOch Urarfva-mål af den 38 junii 3798 och de flere i berörde ämne Utfärdade Författningar, hvilka ej i 5 Cap. 33 och 43 §§, särskildt äro undantagne, stadga och förordna på sätt nämnde Concours-Fag i det följande innehåller. Af berörde §§. förmår den förre blott, att då någon Borgenär är af sådan Lära, att Banco Utskottets Betänltandem $3 iian éj gitter aflägga Borgenärs-Eden på föréSkrifvet sätt, dermed Skall förfaras såsom sär» skildt stadgadt är, öch den sednare, att hvad Särskildt är förötdriadt tom pröfningen äf Banquens och andre Allmänna Verks fordringar i Concöurser, så ock fern förfarahdet i de CortCourser, der Borgenärer i Sverige egå fordringar å Ön §:t Barthelerny eller Borgenärer I berörde Ö hafva fördringär i Sverige, i dessi fall skall Iähdä till efterrättelses De undantag från tillämpningen äf Co il* Cours-Författningarnes allmänna föreskrifter, söm, efter utfärdahdet äf CönöoursLägårrte den 26 Augusti 1773 och 28 junii 1798, gehom Kongl. Brefven den 26 ApHl. iyyfl och 20 Bebrrtarii 1799, i vissa fall, blifvit Banquert förunnade* äro således, utöm hvad Banquens Borum angar, i den nya GönCours-Eägen icke brnnämnda.
Och då, på samma grund, sorn i fråga om åtskilliga andra af Statens tjensteinäns pensionerande gjort sig gällande, man äfven bör öppna möjlighet för en skollärare, hvars krafter i förtid blifvit uttömde, att, ehuru med något ringare pension, afgå och lemna plats för en friskare förmåga, samt tidpunkten för en sådan afgång torde böra sältas 5 år tidigare än den ordinarie pensionsåldern eller till 55 år, skulle, såsom vilkor för att åtnjuta den härmed åsyftade förmån, enligt ofvan angifna beräkning, föreskrifvas 25 års tjenstgöring. Om den sålunda vid 55 års ålder afgående läraren erhölle f-.delar af sin lön i pension, tror Utskottet, att man både sörjt för tillfredsställandet af hans billiga anspråk och tillgodosett det allmännas bästa; och det år i enlighet med denna mening Utskottet underställer Rikets Ständers pröfning det förslag rörande elementarläroverkens lärares pensionering, som under Lått. k. bärnedan igenfinnes. Deremot anser Utskottet ej fullt skäl förefmnas att stadga skyldighet för en skollärare att, med åtnjutande af lönen såsom pension, afgå vid 60 års ålder. Med den anordning i afseende på pensionering, Utskottet ofvan föreslagit, torde ett sådant stadgande, så vidt det är afsedt att förvissa läroverket derom, alt tröttnande lärare verkligen afgå, blifva öfverflödigt; och det torde jemväl vara mindre lämpligt att, om en lärare vid 60 års ålder ännu besitter full duglighet, beröfva skolan den fördelen att få tillgodonjuta frukterna af hans erfarenhet och skicklighet. Då ej heller för andra Statens embetsmän är fastställd skyldigheten att vid viss tid pensioneras, synes sådant icke i detta enstaka fall böra ega rum; och Utskottet hemställer till följd häraf, att Grefve Björnsljernas och Herr Sommelii om ett tvång i detta hänseende gjorda framställning ej måtte vinna bifall.
Efter det af k. hofkapellet förträffligt utförda förspelet till » Tristån och Isoide » föredrog hr Salomon Smith på ett synnerligen glän sande och karaktäristiskt sätt Hans Sachs ' monolog samt Skomakarevisan ur i Mästersångarna ». Till dessa stycken liksom till öfriga sångnummer lämnade hofkapellet ett i hög grad berömvärdt ackompagnement. Konserten afslöts med » Gudarnes intåg i Valhall » ur musikdramat » Das Rheingold ». Denna pompösa och på klangeffekter rika tonmålning gör sig dock ej på långt när så bra som i den praktfulla sceniska omgifning, i hvilken densamma bör framföras. Den väckte emellertid äfven här lifligt bifall. Hr Henneberg blef efter konsertens slut såväl som flere gånger under aftonens lopp föremål för en hjärtlig och välförtjänt hyllning. Musikföreningen gaf i tisdags i Musikaliska akademien sin första abonnemenfskonsert för säsongen, hvarvid Berlioz ' » Faust » uppfördes. Det mästerliga musikdramat har åtskilliga gånger förut uppförts af Musikföreningen, o c h vi hafva då haft tillfälle yttra oss om detsamma. Utförandet, som leddes af prof. Nerudas säkra taktpinne, förtjänar på det hela taget synnerligt erkännande. Körerna klingade nästan friskare än vanligt och orkestern skötte sig förtjänstfullt. Bland solisterna framstår naturligen främst hr Salomom Smith, hvars utförande af Mefistofeles parti i musikaliskt hänseende ej lämnar något öfrigt att önska, om man ock måhända skulle kunna tänka sig en nå- got mera hånfull tillspetsning i vissa delar. Fru Edling sjöng Margaretas parti med känsla o c h god karaktäristik. Hr Strandberg föreföll stundom något matt i sin tolkning af Fausts parti. Hans vackra, men svaga stämma drunknade här o c h där i tonvågorna. Wagners lilla parti sjöngs af hr Carlander. Flere nummer hälsades med de lifligaste bifall af den fulltaliga publiken. Särskildt hyllades hr Smith o c h fru Edling. Konungen, kronprinsen och hertiginnan af Dalarne jämte uppvaktningar öfvervoro konserten.
Brefvet af den 21 Januari 1859, hvarigenom Skogsstyrelsen organiserades, tillkännagaf, att sådana omständigheter förekommit, att K. M. ansåg sin förra Propos. böra i så måtto ändras, att Skogsstyrelsens åtgärd endast borde sträcka sig till uppsigt öfver häradsallmänningarne. Nu äro ailmänningarne till större delen under allmän vård och flera reglementen äro fastställda. Jag tror också att det af sjelfva lagstiftningen framgår, att eganderätten till ailmänningarne är häradets. Detta är äfven erkändt, då R. St:r tillåtit allmännings-intressenterne att sig emellan fördela marken. Frih. af Ugglas: Beträffande först Hr von Köchs yt trande om K. Brefvet af 1859, ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att nämnda Bref ingalunda innefattar någon lagstiftning för härads-allmänningarne, utan allenast innehåller en underrättelse till Skogsstyrelsen om den skedda förändringen i åsigter, samt hvad Styrelsen i anledning deraf hade att iakttaga vid uppgörandet af sitt förslag. Hr von Koch har vidare yttrat, att det vore bäst att antaga Utskds förslag, enär detta bade utsigt för sig att vinna 11. St:rs bifall. Hvad detta skäl beträffar, inverkar det icke på mig, och jag kan icke af sådan anledning förmås att antaga något, som jag anser olämpligt. Såsom ett ytterligare skäl för Utsk:ts förslag, anförde Hr von Koch, att kostnaderne för det allmänna skulle blifva mindre, om Utsk:ts förslag antoges, än orri R. o. Ad. vidblefve sitt förra beslut. 1 detta afseende ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå att förvaltningskostnaderna skola tagas af inkomsterna utaf häradsallmänningarne, samt att en god förvaltning lemnar mera medel till bestridande af dessa omkostnader, än en mindre god. Skogslagstiftningens ändamål torde vara alt bestämma de grunder, som för framtiden betrygga skogens bestånd, under det att intressenterna hafva den största möjliga inkomst. Och då detta enligt min tanka bäst tillgodoses genom vidblifvande af den redan förut af R. St:r omfattade åsigt, och då jag för riktigheten af denna åsigt kan såsom exempel anföra förhållandena i det län, jag närmast känner till, nemi.
Stjernhjelm för att skapa en svensk poesi fann enda utvägen ligga uti att följa de gamla mönsterskalderna, så insåg han dock genast, att det i de nyare språken icke var quantiteten, utan accenten, som bestämde grunden för metren. Det är efter denna princip han tvingar det hårda svenska språket att foga sig uti antikens mjuka, rikt utbildade versformer. Mest älskade han hexametren och har äfven gifvit den en fullkomlighet, som, oaktadt bristerna, dock ännu i dag är af få upphunnen. Lyckligt har han äfven behandlat andra antika versmått, det jambiska, trochaiska, phaleuciska, anacreontiska, sapphisk-adoniska. Men äfven moderna rimmade versformer har han upptagit, såsom alexandrinen, den maskulint parrimmade jamben, sonetten; ehuru han visserligen med sin synbara förkärlek för rythmen, rörer sig med större ledighet och frihet i antikens former. ”Han är föröfrigt i sin metrik,” säger Geijer, ”hvad han är i sin ordbildning: djerf, fri, oregelbunden. Men magten af hans rythmer, som stundom störta och ljuda som forssen genom skogen, är ännu i vårt språk oöfverträffad”424. Vi vända oss nu till en närmare granskning af balletterna och först till den älsta och mest lofordade af alla: Den fångne Cupido. Le Vaincu de Diane. Ballet Dansé au château Royal de Stokholm. En la prézance de la Sérénissime Rène, Mére de sa Majesté. En le jour MD CXLIX. Le sujèt invanté et les vers compozés par Helie Poirier Parizien425. Den tyska texten, hvars författare är okänd, har till titel ”Die Vberwundene Liebe.” Och den svenska textens titel är: ”Then fångne Cupido. Ballet, Som then Högborne Stormächtige Drottning H. K. M:tz Frw Moder til ähra Danszas på Stockholms slott. Den 1 dagh i November månad.
Jo ett belopp af 8,297,465 r:dr och för 1831 ännu mera, eller 9,073,409 r:dr; således det ena året 1 million och det andra 1,788,000 r:dr mera, än Utsk. beräknat. För i83a lärer bokslutet ännu icke vara färdigt, och kan icke vara det för 1833. Ingen lärer således med skäl kunna säga, att förra StatsUtsk. beräknat inkomsterna för högt. Att beräkningen varit för lag bar ingen hittills klandrat. Att anslag på öfvevskotten beviljades, var icke af StatsUtsk. löranledt, utan sådant beslöts af 11. St. emot StatsUlskts förslag. Således, 0111 man säger, att II. St. missräknat sig, är det möjligt, alt man kan hafva rätt; men det kan först synas, när Riksg.contts ställning varder ådagalagd. Emedlertid kan ingen dylik förebråelse med fog göras StatsUtsk. I afseende på bestämmandet af . löningsspannmulens pris från riksdag till riksdag instämmer jag med dem, som yrkat antagande af K. M:s nåd. propos. Af spannmålen under lön anser jag de nya Ijensterna böra få lika anslag med de gamla, så länge denna beräkning fortfar. Skälen äro redan af andra varda ledamöter utvecklade. Mot borttagandet framdeles af denna beräkning för alla löntagare gemensamt har jag intet att invända, så framt ingen löneförminskning derigenom sker. Deremot instämmer jag icke med dem, som synas tro, att spannmålspriset kan blifva oföränderligt derföre, att vi få ett fast mynt, ty i sådant fall skulle ingen förändring i detta pris äga runi i England, Frankrike eller andra länder, som hafva klingande mynt; men man ser likväl motsatsen som oftast inträffa. Hvad som blifvit sagdt om misstagen vid åtskilliga embetsverks organisation anhåller jag alt få besvara, då fråga oni deni vid föredragningen af de särskilda betänkandena förekommer. Frih. Åkerhjelm:
Diskontens under året uppburna räntevinst, leda till en minskning uti besparings-fondens nuvarande tillgångar, hvilken i sin mån måste bidraga till ytterligare nedsättning i låneprocenten för de till lån i berörde fond berättigade idkare ; så och med afseende på de af Kongl. Kommerse-Kollegium meddelade upplysningar i denna fråga, anse Revisorerne sig äga anledning att hemställa, huruvida icke Rikets Ständer skulle finna skäligt medgifva den jemkning i deras nu ifrågavarande beslut, att den örliga inlevereringen till Riksgälds-Kontoret af Manufaktur-Diskontens behållna öfverskottsmedel för året må, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts högslberörde nådiga förordnande, inskränkas till 14,000 R:Ir, samt återstoden af berörde medel, likasom hittills städse ngt rum, användas till besparingsfondens förstärkning och lånetillgångarnes förökande. Uti enskilda frågor, rörande lån af Manufaktur-Diskonten , hafva följande nådiga föreskrifter blifvit meddelade: 1:0 Kongl. Brefvet af den 1 Mars 1841, enligt hvilket f. d. Grosshandlaren i Stockholm J. A. Stenbergs Enka, Helena Dorothea Stenberg, tillåtits alt på fyra år, med en fjerdedel årligen, inbetala en skuld till Manufaktur-Diskonten, stor 1,642 R:dr 32 sk., med befrielse från all derå upplupen och löpande ränta. Ny revers för detta lån är jemväl afgifven och första afbelalningen behörigen fullgjord. 2:0 Kongl. Brefven af den g Mars, 23 Juli och 29 Oktober 1842, angående Fabriksidkaren P. C. Dihlström i nåder be vi 1 jad t tillstånd att, under stadgade särskilda villkor, få på vissa terminer återgälda sina skulder till Manufakturoch Uil-Diskont-fonderna, nu uppgående till ett sammanräknadt belopp af 18,490 R:dr, samt att för eu del af dessa skulder njuta eftergift af ränta.
En talare midt emot mig sade, att det vore besynnerligt, att de, som ifra för afskaffandet af landsförvisnings-straffet, icke ihågkomma, att delta straff finnes qvar i andra författningar. De värde talarne hafva förbisett, alt K. AI. sfgifvit Propos. om uphäfvande Don 3Tebruari e. m. 183 af samma straff i alla de fall, der det hittills varit stadgadt. Denna Propos. afgafs linder förutsättning, att K. M:s Propos. i religionsfrågan skulle bilallas, och denna Propos. hvilnr hos LagUtsk. i afbidan pä H. St:s heslut i förevnle fråga. Om vi således besiula uphäfvande af landsförvisningsstraffet nu, skall det icke dröja lange innan Utsk. hemställer dess afskaffande i allmänhet. En annan talare har gjort en invändning, som om den vore grundad, vore tillräcklig att straxt göra slut på frågan. Ilan säde nemi. att det vore grundlagsvidrigt att bifalla Utsk:s förslag. Om jag rätt lättade denna sinnrika invändning, innefattar den samma argument, som blifvit framstäldt af en ledamot i Högsta Domstolen. 10 § RegisFm bjuder, att Konungen skall skydda hvar och en vid sin religion, men nu hafva denne ledamot i Högsta Domstolen och den värde talaren tolkat detta stadgande så, som vore Konungen skyldig att skydda en hvar vid den religion Konungen bekänner. Denna åsisit dr dock för mig fullkomligt ny, och jag har ännu icke påträffat någon, som gifvit denna grundlags-g en sådan tydning. Efter IIr Gr. o. Landlm:s framställning på f. m. om sättet för ärendets föredragning, tror jag icke, att Hr Gr. o. Landtm, anser sig af Grundlagen förhindrad att framställa propos. på bifall lili Utskis förslag och dermed är den saken afgjord. Jag vill f. n. icke framställa några bestämda yrkanden, utan afbidar slutet af deballen och förbehåller mig alt på grund af de uplysningur, som kunna meddelas, få göra en annan framställning än bifall lill Utskis Betänk. med ändring af 10 §.