Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att såsom Hypothek må antagas: a) Med gemensamt afseende å Lånsökandens, Invisningsgif'varens och Acceptantens vederhäftighet, enskildes, med vederbörlig accept försedde , invisningar i Svenskt mynt å betalningen för af yttrade varor, under förbehåll, att sådan invisning ovilkorligen skall vara till infriande förfallen inom lånets förfallotid. Friherre Cederström, Jacob: Den alldeles olämpliga definition, hvarigenom man velat beskrifva, hvad med Inrikes vexlar förstås, gör det omöjligt att kunna bifalla delta moment. Det mätte vara helt naturligt, att om man i vanlig vexelform drager penningar inom eller utom Riket, så är vexelrätlen bibehållen; men alt, sorn betalning för sålda varor, öppna en vexeldrasnin? inom landet, vore blott alt införa O O ett privat Obligationssystem, tjenligt att åstadkomma falska papper; och jag anser, att man icke bör öppna dörren för missbruk i denna del. Yexelstadgan är upp - Den 7 December fm. rältad för att stärka credilen, men icke bör den tillämpas emot former, som äro vanliga i alla andra Länder. Det angår icke Bancostyrelsen, om Acceptanten och Trasenten äro gemensamt vederhäftiga, eller ej. Särskild borgen skall ju i alla fall prsesteras, då fråga är om belåning af utländska vexlar; och belåning af inom Riket dragna vexlar bör i afseende å borgen ställas i parite med belåning af utländska vexlar. Herr Tham, Wollrath: Det är möjligt jag misstager mig, men det förefaller mig som vore det mycken likhet emellan den ifrågavarande utlåningen, och de lån, som Manufacturister i ManufacturDisconten erhålla på bevis öfver tillverkade och försålda varor. Om så är, förenar jag mig med Friherre Cederström. Då jag 1835 sora Revisor granskade MaimfacturDiscontens räkenskaper, hade jag tillfälle finna, huru lån erhållits på bevis af personer, hvilka aldrig handlat de omtalta varorna. Disconten förlorade väl icke härpå, enär de föregifne köparne voro vederhäftiga, men ändamålet förfelades.
Dessa 2:ne motioner lades på hordet. De n 25 Augusti. 543 Frih.Posse, Axel Göran, hade inlemnat följande mollön: I en lid, då fiingelseväsendet och dermed sammanhang Hgande frågor lifligt sysselsätta fosterlandsvännens deltagande uppmärksamhet, och pallialivkurer härut innan mer än annorstädes kunna medföra de mest bedröfliga följder, kan ett. dessa dagar utkommande arbete af en man, den der under en lång följd af år åt dessa ämnen egnat en oafbruten theoretisk och praktisk uppmärksamhet, icke undgå att upptagas med bifall. Dä del på detta sätt blir allmänhetens egendom, skulle man väl tveka, att det bör verka allt hvad dess inneboende kraft förmår; men jag har, det oaktadt, icke ansett öfverflödigt att pä ett mera dircct sätt underställa delta arbete R. Sl:s bepröfvande, hvarföre jag härmedelst får anhålla, att denna brochure, kallad: ”Promemoria ang:de Sveriges försvarslöshelssyslem, ingifven till H. E. Hr Just.Statsministern, af Claes Livijn, Generaldirecleur och Riddare,” mätte remitteras lill H. Ekon.- Ul.sk., med förslag till und. framställning i dessa ämnen. Lades pä bordet. Hr Silfverhjelm, Carl Adam, hade ingifvit en motion af'följande innehåll: Den finaneiella kris, som för närvar, trycker alla näringar och all rörelse, och som af ganska naturliga skäl mäste för en obestämd lid blifva allt mera känbar, är af den synnerliga vigt, att den påkallar någon åtgärd frän R. Sl:s sida. Hr Rosenblad har upplyst vid ett föreg:de tillfälle, att rörelse-capitalet minskats med mer än Denna minskning har tillkommit på 2:ne sätt, nemi. i första rummet genom silfverexport, och i andra rummet derigenom, alt bankens vinstmedel, hvilka vanligen uppgå till en million årligen, till en del användas att amortera bankens deposilionsskuld, uppgående till omkring 6 millioner, och utgå således icke mer ur bankens hvalf.
Mången af dem torde måhända ej lägga sig vinn om att blifva skickliga till Lektorer, då de såsom lägre lärare hafva en högre lön än de yngsta af de förra. Jag gifver således företräde åt Utgifts-afdelningens förslag, sora biträddes af PresteSt:s ledamöter derstädes, aldra helst som lönerna i allt fall blifvit förhöjda utöfver de belopp K. M. begärt. Jag förenar mig derföre i det förslag Gr. Lagerbjelke här framställt. Hr Bildt: Här har redan blifvit visadt, att genom Utsk:s förslag har man rubbat sjelfva den löneskala Utgifts-afdelningen upgjort, så att en Adjunkt, som tjenat i 15 år, icke skulle kunna utan förlust emottaga befordran till Lektor. Derigenom skall man ännu mera öka den emotsedda svårigheten, att i den närmaste framtiden finna ett tillräckligt antal skickliga personer till de många lektorsplatser, som komma att upstå. Vidare måste man antaga, att om det finnes Kolleger, sora tjenat ända till 18 år innan de erhållit befordran, så måste det för sådana Kolleger blifva ändå svårare att afsäga sig de 500 Kdr, som utgöra skillnaden emellan den äldsta kollega-lönen och den yngsta lektors-lönen, hvarföre de otvifvelaktig! komma att qvarstadna på kollega-platsen. Men utom de här påpekade olägenheterna i förslaget, innefattar detsamma en verklig orättvisa. I de tvfiklassiga lägre skolorna skulle nemi. llektorn få en fix lön af 2,000 Kdr, under det att Kollegan, som tjenat i 15 år, bekomme en lön af 2,500 Kdr. Kollegan, den underordnade läraren, skulle således få större lön än llektorn, skolans styresman! Jag, för min del, finner således, att giltiga skäl tala för bifall till StatsUtsk:s Ordfides förslag. Hr Tham: Jag har ånyo begärt ordet endast för att fästa upmiirksamheten på det förhållande, att då ett lektorat blifver ledigt, sökes detsamma vanligtvis af unga Docenter, sorn icke räkna mer än 2 eller 3 tjenste-år, och merändels hafva företrädesrätt till platsen.
På landet vare tvänne eller flere åboer i samma hemman eller i serskilda hemmansdelar eller lägenheter inom samma byelag obelaget att, emot samfäldt erläggande af den på gemensamma bränvinsredskapen belöpande bränvinsbrännings-afgiften och behörig anmälan vid mantalsoch skattskrifningen, deras bränvinsbränningsrättighet utöfva med en gemensam panna på en viss uppgifven lägenhet inom hemmanets eller byelagets område, hvilken panna dock aldrig må öfverstiga högsta tillåtna pannerymden. Åboer å sådane hemman, hemmansdelar eller lägenheter på landet, som icke uppgå till 3oo R:dr i taxeringsvärde, men i öfrigt hafva de egenskaper, som, enligt 2 §., erfordras för rättigheten att utöfva bränvinsbränning, åtnjute äfven samma förmon, med vilkor, att det sammanslagna jordvärdet uppgår till minst 3oo R:dr. Bränvinsbrännings-rättighet må ej å annor man öfverlåtas, utan i sammanhang med jorden. 7. §• Af de fleste röstegande invånare i hvarje Stad, der jorden tillhör Staden, må det bero att, i den ordning, som uti hvarje Stad för beslut om Stadens inkomst eller utgift iakttages, bestämma, huruvida den bränvinsbränning, hvartill
N:o 109, och som jag tror, att det af R. o. Ad. rörande moni. c af 3 § i sistnämnde betänk, fattade beslut erfordrar, att äfven det af Utsk. i betänk. 110 gjorda förslag undergår förändring, så får jag anhålla, att Hr Stuarts emot betänk. 110 afgifna reservation må blifva uppläst och att R. o, Ad:s beslut måtte i öfverensstämmelse med densamma blifva fattadt. Efter uppläsning af Hr Stuarts reservation biföll R. o. Ad. utlåt. N:o 110 med den förändring, att a:dra punkten skulle erhålla den af Hr Stuart uti reservationen föreslagna redaction. Föredrogs ånyo BancoUtskts d. 21 dennes på bordet Jagda memor. N:o 111 med öfverlemnande af förslag till regJementariska stadganden, motsvarande 5 art. 1 afd. i i83o års bancoreglemente. Hr af Sillen, Georg Axel, hade inlemnat följande anförande: Hvad angår de för Bankens 7 cassörer uppförda missräkningspenningar, 200 r:dr för hvardera, så synes dervid böra förblifva; men att öka dem till 3oo r:dr, såsom Utsk. föreslagit, då en cassör blir indragen, dertill finner jag, lika med reservanten, Hr Rubin, icke skäl. En slik tillökning vore en icke antydd, men i sjelfva verket varande, uppmuntran till slarf. Det kan ju dessutom hända, att den cassör, som icke räkuar rätt, lika såväl gör missräkning sig till godo som till skada. Den åsigt, man i sednare tider velat följa, att inskränka Bankens verkningskrets inom mera naturliga gränsor, synes äfven fordra, att dess utgifter bestämmas till hvad de egentligen böra vara, eller för verkets egna upprätthållande. Emot denna princip strida alldeles de uti detta betänk, uppförda följande årliga välgörenhetsbidrag: Till Frimurare-barnhuset i Stockholm r:dr i,5oo. , dito dito i Götheborg „ 3oo. , allm. fattigvården i Slockholm „ i,ooo. dito i Carlshamn „ 100.
Hon gick alltjämt i en dröm och visste ej mycket om hvar hon befann sig, men det, som förvånade henne så mycket, att det höll på att väcka henne, var, att borta vid spiseln stod en ny mor Anna Stina. Stod där liten och bred med stort, fyrkantigt ansikte just som den andra. Men hvarför var hon så fin i hvit mössa, knuten med band under hakan och i svart bombasängs-klädning. Ingrid var så svindlande oklar i hufvudet, att en lång stund gick innan hon förstod, att detta måste vara jungfru Stafva. Hon kände mor Anna Stinas oroliga blickar riktade på sig och försökte rycka upp sig till att hälsa. Men hon kunde ej fästa någon vikt vid annat, än att han kommit till henne. Innanför köket fanns ett litet, litet rum med blårutiga öfverdrag. Dit fördes de in, och jungfru Stafva gaf dem mat och kaffe. Mor Anna Stina började genast tala om deras ärende. Hon talade mycket länge, sade, att hon visste, att hennes syster hade sådant anseende hos hennes nåd bergsrådinnan, att hon hade sig anförtrodt att välja tjänare på gården. Jungfru Stafva svarade intet, men Ingrid fick en blick, som sade så mycket, som att hon ej skulle fått ett sådant förtroende, om hon valt tjänstefolk, som liknat henne. Mor Anna Stina berömde Ingrid och sade, att hon var en bra flicka. Hon hade hittills haft tjänst i en prästgård, men nu, sedan hon blifvit vuxen, hade hon fått lust att lära något riktigt, och då hade mor Anna Stina velat föra henne till en, som kunde lära henne mera än någon hon visste. Jungfru Stafva svarade ej heller något på detta. Men hennes blickar dolde ej, att hon nu undrade öfver att den, som hade haft plats i en prästgård, ej hade egna kläder, utan måste låna gumman Anna Stinas. Gumman började tala om hur hon hade det, hur hon satt ensam i skogen, öfvergifven af alla sina egna. Och så hade denna tösungen kommit springande uppför backarna mången kväll och mången tidig morgon för att titta till henne. Därför hade hon nu tänkt och hoppats, att hon en gång skulle kunna ställa så för henne, att hon fick det bra. Jungfru Stafva sade nu, att det var synd att de gått så långt för att få plats.
Betänkanden. iz5 skottet hänvisade anmärkningar vid dess under den 26 nästlidne Mars afgifna förslag att, genom ett tillägg i 1 Mom. af 107 §. Regerings-Formen samt i 29 §. Riksdags-Ordningen, Föredragande af Commando-mål måtte, i och för Embetets utöfning, ställas under enahanda ansvarighet med Stats-Secreterare, får Utskottet, i afseende på de hufvudsakligaste bland ofvanberörda anmärkningar, vördsamligen anföra att Konungens Rådgifvare i CommandoÄrenden, hvilken efter Regerings-Formens 106 §. är satt i samma cathegorie som Stats-Rådets Ledamöter och Föredragande, deremot ej kunnat i 107 §. uttryckligen räknas till de förra, med ansvar för underlåtandet af Rikets sannskyldiga nytta i de rådslag om allmänna mått och steg, hvari han icke egentligen deltager, och således rättligen bort i denna sednare §. komma under benämning af Föredragande, helst han, lika med Stats-Secreteraren, föredrager målen och expedierar besluten. Ridderskapet och Adeln torde häraf benäget finna, att Utskottet ej skäligen kan förändra dess ifrågavarande af de öfriga RiksStånden godkända förslag, och att således, i händelse Ridderskapet och Adeln ej skulle täckas med dem instämma, någon annan utväg till slutlig jemkning icke återstår, än den som 56 §. Regerings-Formen anvisar. Utsh. Bebänkanden. Constitutions-Utskottets Memorial till Ridderskapet och Adelil, i anledning af dess anmärkningar vid Utskottets förslag till ändring af 2 Mom. i 107 ff. Reger ings-Formen. H öglofl. Ridderskapet och Adeln har under den 23 nästlidne Maj behagat, med anmärkningar, sorn förklarats utgöra dess gemensamma tanka, återförvisa Constitutions-Utskottets den x i berörde månad afgifna förslag till ändringar i sednare Momentet af 107 §. Regerings-Formen, och i dermed lika lydande punct af 29 Riksdags-Ordningen.
Ständers upplysta pröfning öfverlemnadt, jemte de af Herrar, Wickblad, Hammar, Limnelius; Ehinger , Fornander , Fluldt och Bagge, samt Riksdags-Fullmägtigen Lars Andersson yttrad^ särskilde meningar och öfversigt af åf» skillige åren 1819, 1820 och 1821 inoch utförde varor, utvisande ej mindre beloppet, och deraf beräknad Tull, än den Tull-bevillning som efter nu föreslagne grunder kunnat i ett lika förhållande calculeras. Stockholm d. 3 Juna i§?3-. Transumt af Protocollet, hållet i Riksén» Hög lofl. Ständers Bevillning» - Utskott den 31 Maj 1823. S. D. Föredrogos å nyo, Höglofl. Utskottets andra Afdelnings afgifne och på bordet hvilande Betänkande, angående grunderne för Tulibevillningen, samt förslag till Tulltaxa. Herr Wickblad anförde : sällan har väl något förslag, något i Riksens Höglofl. Ständers Utskott afgifvet Betänkande väckt det uppseende och det allarm, som det nu förevarande, rörande förändrad^ grunder för Tull-systemetOlika 'BtvilLungt TJtslottett ISetänkanden. 15i intereiscn hafva verkat olika omdömen; en del fällda med moderation och granskning af följderna för Fäderneslandets bästa; en annan man yttrade i den blinda passionens sprak, dicteradt antingen af egennyttan, sorn bäst finner sin uträkning vid monopolier, eller af en uppskrämd farhåga för olägenheter, hvilka vä! icke säkert vo. ro gifna, men som spökade för inbillningen.
B:co, då icke flere utgifter blifvit och Ekon. iftsk, Betänkahdeh> sogi Upptagne, ari de, sorn åtgått för de ditintills* j öfre fältet brutne kol, enär, enligt öommitterades öfvertygelse, de betydliga omkostnader, som blifvit gjorda till kols vinnande utur Nedre Flötsen, ensamt böra debiteras dessa grufvor, hvilka helt visst skola liba väl som de andra återgälda, hvad på dem blifvit aövändt, oro tillräckliga medel aira för handen till deras bedrifvande efter den först utstakade planen, tltur sednare å~ rens räkenskaper inheriuas, att denna således beräknade vinst, vid 1822 års slut, uppgått till omkring 62,300 Rd. samt att de högst betydliga skilnaderne uti vinst och förlust åren imellan böra väl något tillskrifvas olika kolpriser, saknad afsättning samt andra tillfälliga orsaker, men hufvudsakligen Och förnämligast arbetets ojemna drift* beroende af bristande penningtillgångar, då brytningen ej kunnat ske i så stor scala* sorn Herr af Uhr uti sitt Anförande med allt skäl anser nödvändig för de kostsamma machinferOes Underhäll, öm ett verk, tued så stort omfång, skall bära sig och gifva, som då visserligen sker, reel vinst. Hvad tillgången på kol för en längra fratntid beträffar, så synes den nästan vara outtömlig eller åtminstone tillräcklig för flera seclers behof, dock med villkor* att den nedre kolflötsen, sorn öfver allt visar én vida rikare koltillgång, upparbetas, ty kotbrytningen uti de gamla grufvorna, Upp» 1092 f.tiii. och Ekon. 'fflsh Betänkande#* förtroligen om ö:ne ar under uppfordring af ett lika stort quantum som hitintills. Enligt ofvannämnda Kongl. Bergscollegii Cornmitterades år i8i8 gjorda calcul innehåller det ännu obrutna, men till 627,570 quadrat famnar bestämda fältet öfver 10,- 000,000 tunnor kol; men, enligt
Förslaget antogs, men som man för tillfället ej kunde åstadkomma tillräcklig mängd af det nya ämnet, kunde ej mer än halfva rocken undergå den nödiga behandlingen. Följden vardt, att Oxygen visade sig på ett besynnerligt sätt halfklädd, i det han tycktes på ena sidan sakna annan betäckning än skjortärmarne och underkläderna, medan den andra sidan var klädd som vanligt. Försökets utgång uppväckte mycken munterhet i sällskapet, men Oxygen tycktes finna sig särdeles nöjd. »När kan min rock åter framstå i sin helhet?» sporde han. »Först om åtta eller tio dagar,» lydde svaret. Sällskapet skrattade med full hals. »Så lång tid räcker således kraften hos detta ämne?» sade Oxygen. »Ungefär så, men då kan också behandlingen förnyas, och om man vågar underkasta sig samma behandling som användts på kaninerna här, så kan hela människokroppen göras osynlig under lika lång tid.» »Förträffligt!» sade Oxygen för sig själf. »Nu kan jag, utan att vara sedd, börja mina försök med viljetvingaren. Nu måste det lyckas.» Han var hela aftonen i ett ypperligt lynne, och alla närvarande kommo öfver ens, att den där svenske väderlekstillverkaren vore en högst älskvärd sällskapsman. Till Aromasia närmade han sig likväl icke. Hon följde honom ofta med sina blickar, men det låg ett sorgset uttryck i dem. Konstnärinnan lemnade sällskapet tidigt för att, som hon sade, tänka på sin konsert till följande dag. När Oxygen kom till sitt härbärge på »Danmarks Wilde», lät han genast föra sig till hotelets telefonbyrå och skickade därifrån sin afsägelse af riksdagsmanskapet. Han ansåg sig icke kunna vänta till påföljande morgon. Ämbetsoch tjänstemännen i hotelet betraktade med lindrande blickar hans besynnerliga klädsel, men tilläto sig naturligtvis icke några anmärkningar. »Han är från det öfra landet,» hviskade de. »En gammalsvensk kanske,» och med den förklaringen funno de sig nöjda. Oxygen betraktade sig i spegelväggarne och log med synnerlig tillfredsställelse åt sin halfva rock. »Ett ypperligt ämne, det här diafot,» sade han; »och förträffligt var det, att luftströmmen förde oss hit till Köbenhavn.»
Hemliga Utskottets B^willninas - kr.steöst, Lr för Biwillningen af löner och inkomster den grund följd, ak hwar och en, som icke har högre pennings-lön, an 202 "R ksdaler, skall mara fri frän al! afgift deraf, och at deri, hwars lön rj ofwerstigcr 602 Riksdaler, bör betala i kro(lent deraf, och kommer at under Lön förstaS jämwäl ärliga arfwoden och underhal! pa Stat, kroLenrsr, !vemilx-k.«»er, med hwad mera under Lön begripas kunde. I likhet dermed innehåller ock i. § 7. IVlnm : ac OstJ idisla 6cm^rgnisrs Betjente, hwilke, enligt 1789 ars BewilkmngsrFörordning, förut lika med Kronans Ämbets' och Trenstkmän, erlaggt 7 ?ioLenr af deras fastställda Löner, kommo hädanefter, a t af deras Arfwoden och Löner be? la efter samma grund, som för andra Ämbetsoch Tleustemän i odman berörde matto utstakadk blifwit. Icke dcstomindre förcstäs i nästföljande räder af samma lk/I menr, at utom /äöv< emer, ?rocurgrorer, d-lorsiii kulstiei, LxereirieSprak, och Konstmästare, afwerr I? a 6: or e r rvid Kr 0 nans G e w ä r A-k»6: v r i s r, viretsteurer eller Förwaltare wld Kronans Kcut Bruk, Salpetersjuderilu tfteLstorer, 157 !250 i med flera sadana Ämbetsoch Tjenste-mänj bäde i Städerncr och pä Landet, som ej hofwa witz
Maj 1837 fajlftällt förnpab Sara på arfoobe för bplifa förrättningar, Ijwarjemte imber famina bag nåbig fungörelfe ut i f et ocf) b ef ö färbaté angåeube landmätare tiHfommanbe atfoobe för jorbrpmbernaö upps taganbe i ägo Sanbtmätc* 3 änbamål att för ynglingar, forn ingått i lanbtmäteri^det, un 3)e afflutabe mätningarne f)af»a utgjort 11,628,836 od) belningarne 16,891,094 goabratref, hvarförutan 89,421,977 fot rå Utflpttningb Srfcittnutg 3 öf»etené|!ämmelfe meb l)»ab tHifetö ©tanber begärt, fjät $ongl. n>ib tanbtmä» 9Jlaj:t låtit ntfärba nåbig Äungörelfe om änbring af 2 fap. 6 § i ©fif Pajit imber beit 25 5tprit 1858 belé injfränft tiben för jujleringh företagans be, betö mebgifroit att flptbigbeten för fröitare att tiUt)anbagå athnäiis beten må funna, f)wab tiben angar, af fongt. Majith Sefatlninghs f)afmanbe ittffränfaö; hvarjemte jlabgath att jufterare må nu b refor, font på enffitbeh fatlelfer af bonom företaga^ utom l)ané jujleringhs (lätte beräfna erfättning för ffjuth efter tre t)ä(lar. ©eban beth Söetenffaph 2lfabemien, beté Öfmerbireftören mib Saitbt Majit öfmertemnat mobefter "cr od/ bett tift måtfärt, roigter ocb bethman i enlighet meb 1855 årh ©tabga om mått od) roigt, bär fongt.
För detta förslag ämnar jag också lemna min röst, såvida icke utsigter yppa sig att få hela frågan afslagen, hvilket jag helst önskade. 264 Den 15 September. Gr. Sparre, Erik: Ehuru det faller sig svårt att uppträda i ett ämne, som så vidlyftigt blifvit behandladt i tal och skrift och som nyss af Frih. Gripenstedt blifvit vida bättre ntredt än jag kan göra, så måste jag dock som ledamot af Utsk:t göra några anmärkningar. Man har sagt att grundsatsen om den fria räntan är riktig, men att den icke kan tillämpas. — Jag deremot säger att den grundsats, som icke kan tillämpas, är oriktig, och att den nu gällande lagen icke kan tillämpas vid kritiska tillfällen, hafva Stalsmakterne sjelfve visat; och huru skall den enskilde kunna hysa någon aktning för en lag af den beskaffenhet att den icke ens af Statsmakterne kan efterlefvas? Och under hvilket förhållande som helst kan lagstiftningen icke hindra den lättsinnige eller illa beräknande spekulanten att låna till högre ränta än han kan förtjena. Den föreg:de talaren har frågat, till hvilkens eller hvilkas nytta detta förslag är framlagdt, och härpå svarar jag, att det är till hela samhällets; ty det finnes intet samhälle, der börsmännen förtjena, utan att detta äfven sker till alla andra klassers fromma. Afven jordbrukaren och den mindre industri-idkaren vinner genom förslagets antagande, ty han slipper en mängd omvägar och löper ej så lätt risken att nödgas sälja sin egendom till underpris; ty om han finner sin fördel uti att låna pengar till högre ränta än den nu bestämda, vöre det oförsvarligt af lagstiftaren att hindra detsamma. Hvad åter tiden för dessa papper beträffar, så är just 6 inånader den rätt valda i vårt land; ja, t. o. m. kanske något för kort för fabriksidkaren. Antoge man deremot 3 månader, skulle sådant oftast förorsaka papperets omskrifning med dermed följande dryg provision.
Och bilden blef stående framför honom, full af sol: den hvita längan med de gröna fönsterposterna, den blommande trädgården, och på den gröntomslingrade verandan en gestalt i ljusrutig kattunsdrägt och gul stråhatt ... Det kårade helt varmt igenom honom: ja, det vore inte värdt att uppskjuta med saken, farbror Tuve kanske rent af undrade, hvarför han inte redan kommit, betalningsdagen vore snart inne; – ja, farbror Tuve tyckte bestämdt, att det var besynnerligt. Och Truls sadlade sin gångare ut på eftermiddagen och red till farbror Tuve, – i affärer. Alldeles som redan åtskilliga gånger förut. Och ju oftare han gjorde sig ärende till farbror Tuve, dess mindre vardt det naturligtvis hvarje gång att talas vid om i affärer. Och eftermiddagarne voro långa, och gubben Tuve gick ut och in för att ställa och styra om gårdens dont. Och sålunda hade han långa tillfällen att hålla sig till kusin Karna allena. Så länge de båda männen suto samman, gick hon och kom, satte brickor fram för den främmande och bar brickor bort, utan att våga sig till att säga något, blott med en och annan förstulen, skrämd blick åt Truls, och gaf sig brådt om med att komma bort igen, liksom för att understryka, att hon icke vore nyfiken att höra hvad fadern och kusinen hade att förhandla om, eller som om hon icke ville ha nånting med de sakerna att beställa. Men icke väl var gubben Tuve utom dörren, förrän de begge unga, ingendera visste huru, funnit hvarandra. De hade icke mycket att säga hvarandra: det var banala samtal med olofligt långa pauser. Men derpå kom det ju icke an, för någondera; kusin Karna tycktes ingenting bättre önska, ehuru hon, när tystnaden varat väl länge, fick nervös hast med sitt handarbete och ibland kunde bli allt rödare och rödare; och Truls gonade sig, som om han efter att ha varit ute en hel vinterdag sute och värmde sig framför det egna hemmets brasa.