Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsUtskottets utlåtande; då jag sedermera kommer i tillfälle att upptaga och besvara BancoUtskottets deremot gjorda erinringar. — StatsUtskottet har visat nödvändigheten af att bestämma de särskildta Penninge-Verkens olika verkningssätt, och att dem imellan uppdraga en bestämd gräns. Erfarenheten har mer än tillräckligt bevist vådan af att i behofvets stund tillita Banken med utgifvande af nya Sedlar utan fond. Denna method har likväl såsom den lättaste, så länge Tumba Pappers-Bruk är i godt stånd, blifvit tillgripen , och skall alltid begagnas så länge man icke beredt sig andra utvägar att vid 532 Dtu 7 Juli. f. m. inträffande extra ordinaira behof tillita. Genom RiksgäidsContoirets öfvertagande af "ali Discont-utlåning, samt i förening ~ ' C7 dermed upplånande af Privates penningar för att de samma äter utlåna, har StåtsUtskottet velat bereda en för Staten nyttig utväg att utan Sedel-förökning och Myntförsämring, kommande Ständer må blifva i tillfälle fylla hastigt inträffande behof. Andra icke mindre vigtiga åsigter ingå i förening med denna plan, sorn om den lyckas, snart skall visa sin välgörande verkan naini, att göra Fenninge-circulatio ncn lifligare, att i samma mån sorn Privates stående lån ingå i Riksgäids-Contoiret, de derföre utgifne Stats-Obligationer kunna begagnas i rörelsen, hvarigenom Banken, utan fara för någon brytning eller förlägenhet i allmänna rörelsen, kan med de till A mortissement bestämda Summor förmindska Banco-Sedelstocken och fnljaktefigen förbättra den återstående.
I det väsendtligaste förekommen af den siste värde talaren, förordar jag liksom han lllsk:ns förslag, men tager mig derjemte friheten fästa upmärksamheten på det ofullständiga i ordet ”flåhacka”, då Ulsk-.ns mening onekligen är alt förekomma jordbränning och skumplöjning. Jag tror derföre att man, i st. f. uttrycket ”flåhacka”, borde insätta verkställa jordbränning. Gr. Sparre, Erik: Ulsk:ns mening har, på sätt de 2:ne sista lalarne omförmält, varit att förekomma, det' jorden skulle, sedan gradering skett, försvagas genom för densamma skadliga åtgärder, hvaribland den vanligaste onekligen är flåhackning. Uti motionen förekom icke och inom Ulsk:n tänkte raan icke heller på något sådapt, som bränning och skumplöjning, hvilket sednare jag visserligen hört begagnas i södra delarne af Sverige. Då det således möjligtvis kan blifva nödvändigt att göra ett tillägg, så, ehuru jag tror att hvad som hufvudsakligen är afsedt, är genom Utsk:ns förslag vunnet, skall jag dock icke motsätta mig något sådant. Hr von Koch: Jag tyckte mig höra att Gr. Sparre nämnde, det man endast uti södra Sverige plägar skumplöja. Till följe deraf tager jag mig friheten nämna, alt f. n. skumplöjes äfven omkring Stockholm, såsom t. ex. vid Enskede, samt att jag sjelf slutit ackord om ett dylikt företags verkställande nästa vår en mil från hufvudstaden. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framställde, alt i afseende på denna punkt blifvit yrkad förändring af orden ”flåhacka eller bortföra matjord”, hvaremot införandet af orden ”bränna eller bortföra jord eller torf” af Frih. Raab och af orden ”verkställa jordbränning” af Hr von Koch blifvit föreslaget, yttrade Hr von Koch: Derest icke Frih. Raab är nöjd med den af mig föreslagna redaktion, är jag villig att gå in på den, han framställt.
Den ifrågavande motionen grundar sig derpå, att Sveriges nuvar:de silfvermynt har högre valör och verkligt värde än silfvermyntet i Hamburg, Danmark och Norrige, sålunda går den ut på en förändring af 1830 års myntlag. Jag för min del kan icke finna att den är grundlagsvidrig, ehuru jag inser, att stora svårigheter måste möta för en öfvergång till ett annat system. Remitterades till BankoUlsk. Föredrogs och remitterades till LagUtsk. Hr Hjertås, Lars, d. 4 dennes e. m. på bordet lagda motion örn förändring af allmänna lagens föreskrift rörande ansvaret för falskt vittnesmål. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. Hr Cederschiölds, Fredr. Aug., d. 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de aflöningen för Arméens och Flottans Läkare. Föredrogs och remitterades till LagUtsk. Hr Liljeshölds, Carl Gust., d. 4 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:do tilllägg till 4 g 11 Kap. K:sB:n m. m. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. Hr Liljeshölds, Carl Gust., d. 4 dennes e. m. på bordet lagda motion med förslag till förbättrande af Landtdomares inkomster. Föredrogs och remitterades till LagUtsk. Hr Palmcrantz’s, Joh. Mauritz, d. 4 dennes e. m. på bordet lagda motion om antagande af en lag, rörande till CivilStatens embetsoch tjenstemän uplåtne boställens skötsel och vård. Föredrogs Hr Palmcranlz’s, Joh. Mauritz, d. 4 dennes e. m. på bordet lagda motion om pension för Skolläraren Jonas Reuter. Frih. Cederström, Anders: Hr Jonas Reuter har i 48 års tid egnat sig helt och hållet åt undervisningen, och under denna tid dels varit lärare vid Barnängen, dels haft egen skola, dels under många år gifvit privata lektioner.
Domare att dertill bidraga, med undantag likväl af gröfre Brottmål, deruti förlikning ej får ega rum, om annat än Målsegandens andel i Böter och det skadestånd honom tillkommer; att erfarenheten och Domstolarnes handlingar visa att det åsyftade ändamålet: rättegångars biläggande härigenom i betydlig mån vinnes, enar ett stort antal af instämde tvistemål, dels före inställelsen vid Domstolen och dels genom dess bemedling i godo uppgöras och förfalla; att råttegångarnes tilltagande i sednare tider är en oundviklig följd af ökad folkmängd, hemmansklyfningar, mera liflighet i begagnandet af särskilde näringsgrenar, samt deraf alstrad större varuproduetion och ett mångdubbladt förhllåande Medborgare emellan; vid betraktande hvaraf råttegån» garne icke lära tillvuxit i samma proportion, som de ökade anledningarne dertill* FörlikningsDomstolar, inrättade i likhet med dem, som finnas uti Dannemark och Norrige skola i stället att minska snarare öka kostnaderne för rättsökande, hvilka, utom betalning till så kallade stämnir.gsvittnen, måste erlägga arfvode till DomStolens Protocollsförande, Om åter dessa Lagutskottets Betånkandenl 4<>5 Rätter organiseras, på sätt Motionairerne afven synas åsyfta, så att hvarken Ledamöter eiler Protocollsförande eger att gö' ra anspråk på ersättning för deras möda antingen af Staten eller Parterne, möter för Inrättningen i mångdubbiadt mått dec hinder, att tillgång på skicklige Ledamöter, hvilka ega vilja och tillfälle att åtaga sig detta visserligen hedrande dock mödosamma värf, i flere Socknar skulle komma att saknas, heldst Lagutskottet icke kan instämma i den mening, att redlighet och vanlig omdömesförmåga äro tillräckliga egenskaper för att bekläda FredsDomarekallet. För att uppgöra förslag till én billig förlikning, fordras kännedom om de Lagar och författningar, som borde ligga till grund för ett råttvist Domslut i saken; och Parternes öfverenskommelse bör dessutom utförligt, bestämdt och tydligt antecknas, så att icke missförstånd om meningen må gifva anledning till ny rättegång.
Maj:t på besparingar och extra utgiftsmedel anvisas till pensioner, gratifikationer och nådegåfvor, dels stiga till ganska betydliga belopp, dels uti icke ringa mån försvåra öfversigten af hvad å hvarje hufvudtitel för Rikets aktiva tjenst och verkliga behof utgår; och ehuruväl Rikets Ständer vid 1840 och 1841 års Riksdag bestämt anslaget å 7:de hufvudtiteln för extra utgifter till 35,000 R:dr, med afseende å derifrån utgående nådegåfvor och pensioner; men dylika utgifter jemväl måst bestridas af extra utgiftsmedlen å de öfriga hufvudtitlarne, der sådana anslag äro uppförda: hafva Revisorerne, på det för framtiden må varda på ett ställe synligt hvad Stats-verket årligen får vidkännas tili sådana ändamål, föreslagit, att å allmänna indragnings-staten, under 9:de hufvudtiteln, som bestrider sådana pensioner, hvilka i följd af författningarne utgå, hädanefter jemväl uppföres ett anslag till nådegåfvor, gratifikationer och sådana pensioner, hvilka af gunst och nåd tilldelas, hvaremot anslagen till extra utgifter kunde i samma förhållande minskas, för att derefter användas endast för de öfriga tillfälliga behof, som med hvarje särskild hufvudtitel äger gemenskap. I anledning häraf, får Stats-Kontoret i underdånighet upplysa, att, sedan Kongl. Majrt och Rikets Ständer vid Riksdagen år 1840 beslutat den förändring i Riks-styrelsen, att regerings-ärenderna skulle fördelas på Departementer och deras föredragning, hvar för sig, verkställas af ansvarige Departements-Chefer, blefvo vid stats-regleringen de på Riks-staten uppförda hufvudtillar, med afseende å deras föremål, så fördelta, att hvarje Departements-Chef ägde föredragning och ansvaret lör de utgifts-dispositioner, som tillhörde den eller de hufvudtitlar, hvarför föredragningen honom ålåg, med undantag af allmänna indragnings-staten, såsom innefattande utgifter, tillhörande samtlige Departementerna.
Medveten om stelheten i sitt sätt, pinades han så mycket mer deraf, som hans sinne var lifligt och ständigt slog med vingarne mot vanans trånga bur. Det plågade honom att höra sin egen breda dialekt, och han blef nästan sjuk af att se på de flacka åkrarne kring sin fäderneby. Fadren var en bondehatare, eller trodde sig vara det, och bemödade sig vid alla tillfällen att lägga det i dagen. Han hade samlat ett outtömligt förråd af smädliga talesätt, att användas på bondens rygg, men det märkvärdiga med dessa smädelser var, att just den humor, som förtog deras bitterhet, var lånad från den skånske bondens eget klumpiga skämtlynne. »Gör bonden rätt, men aldrig godt», brukade han säga. Slog han en knut och den icke ville lyckas, så kunde han med oefterhärmlig godmodighet utbrista: »Bakvänd i fingrarne, som om de vore bondklöfvar!» Och så var det med allting. Men han förstod att prata med bönderna, säga qvickheter efter deras sätt, framkalla deras lustigaste sidor och sedan berätta historier om dem så, att man kunde kikna af skratt. Under sådana förhållanden hade Halfdan vuxit opp. Han hade på samma gång blifvit förtrolig med folkets lif och lärt sig att blygas för de sympatier, hvilka i ett friskt sinne så lätt spira upp för alla dem man lär känna i grund, till och med om de äro fulla af fel. Redan tidigt hade han längtat från den alldagliga enformigheten, till ett friare lif, och som pojke funderade han på att gå till sjös, men afstod derifrån på modrens enträgna böner. Sedan hägrade artistbanan för hans inbillning, och han grep till pensel och palett, men nu var det fadren som kom med sitt veto, och så slog han om, egnade sig åt det praktiska lifvet och blef skrifvare på ett kontor. Han var duglig och ordentlig, säker som guld och punktlig som klockan. Någon sällskapskarl var han icke, och hans uppfostran var försummad; men han trifdes godt i ensamheten och använde sina lediga stunder till studier. Hur det nu var, kom han en gång att skrifva en novell, mycket grön och mycket fantastisk.
Detta har vållat, att när Hr Frih. o. Landtm, bade framställt proposm, blef det svårt att uppfatta hvad Ståndets tanke i det fallet vare, ty mingen, som velat gifva sitt Lii fal f till PresteSt:s beshit i afseende på summan, ville ej instämma i PresteStis slutmening, och tror jag derföre, att om denna mening ginge ut, skulle ett bestämdt bifall sedan följa på proposCn, om den ånyo framställes. Hr Lefren: Då Hr Frih. o. Landtm, förklarat sig vilja ånyo framställa propos. rör:de PresteSCs beslut, så tycker jag att Gr. Frölich kunde dermed vara nöjd, emedan det icke är förenligt med liberala tänkesätt att vilja tvinga Hr Landtm, att uttrycka en opinion, dä Hr Landtm, sagt sig icke hafva kunnat fatta någon sådan anglde R. o. Adis svar på Hr Landtm:s framställning. Jag hemställer till Gr, Frölichs kända liberalism, huruvida det ej vore illiberal! att vilja neka Hr Landtm, att hafva sin opinion för sig i en fråga, som honom tillhör. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad., på sätt under discussionen blifvit yrkadt, behagade bifalla ett anslag till styrelsen för allmänna arbeten af Booo r:dr på 4 år, eller tillsammans 82,000 ridr. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt nej öfverrösta! ja. Gr. Frölich: Då Hr Frih. o. Landtm, redan yttrat sig öfver R. o. Ad:s svar, innan jag fick ordet, så får jag reservera mig så väl mot den framställda proposm som det beslut, hvilket kan anses vara fattadt. Proposm framställdes med de ordalagen; ”på sätt under discussionen blifvit vrkadt. 1' Discussionen har varit så brokig, alt det just lyster mig att se huru den skall framstå i prut. under formen af beslut. Frih. Kan t zou, Joli.
Enligt nu gällande stadganden för val af Konung, Thronföljare eller Förmyndare för omyndig Konung, skall, derest båda rikenas representationer med sina val stannat på olika personer, saken slutligen afgöras genom en Komité, bestående af lika många ledamöter från hvartdera riket, hvilka ledamöter rösta med slutna sedlar, af hvilka en förseglad aflägges, för att, i händelse af lika röster, bestämma valet. Det kan således hända, att, emot ett af de förenade rikenas enstämmiga vilja, detsamma af det andra påtvingas er. regent medelst den tillfälliga utgången af en lottning. Att detta sätt att afgöra tvistiga frågor mellan två folk icke är lyckligt, torde väl kuuna för säkert antagas. Minst synes det böra vinna tillämpning i frågor af den vigt, som den nu omhandlade, der det är lätt att inse huru ett algörande, sådant nyss blifvit förutsatt, skulle inom det rike, hvars sympatier i en så genomgripande sak blifvit åsidosatte, väcka ett missnöje, hvilket lätteligen kunde rubba föreningens bestånd. Ehuruväl man må hoppas, att dessa bestämmelser sent, om någonsin, skola behöfva att tillämpas, torde dock klokheten bjuda att i tid söka utbyta sådana stadganden rörande folkens ömsesidiga förhållanden, om hvilka man måste erkänna, att de med skäl befaras innebära faror för föreningens bestånd, emot bättre afvägda. Att en regering, bestående af tjugu personer, är till formen olämplig, derom lära väl ej delade meningar kunna uppstå. En ytterligare anmärkning mot interimsregeringen grundas med skäl derpå att, medan Norska regeringen i Christiania ensam handlägger större större delen af de Norska ärenderne, deltaga interimsregeringens Norska ledamöter i handläggning och afgörande af hvarje Svenskt ärende och kunna hvarannan vecka bestämma be - Den 2H Mars f. m 373 sluten, något, som synes gå utöfver till oell med likställighetens fordringar, helst om genom det ifrågasatta uphäfvandet af Ståthållareembetet, all möjlighet från Svensk sida till deltagande i Noriges angelägenheter skulle upltöra.
Knekte-rotefrihet s-medel hafva, enligt 1826 års roleri ngs-verk, under åren 1837—1840 utgått i medeltal med 3,443 R:dr, men för året derefter med 4,083 R:dr, deruti inberäknad vacance-afgift å hemman och lägenheter 16 inom bergslagsorter, i ordinarie roteringen ingångna enligt 1841 års sedermera ändrade roterings-verk. Politi. För vidmakthållande af ordning och sedlighet hafva många församlingar å socknestäminor träffat öfverenskommelser med utsatta vitén, ä hvilka de begärt Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes fastställelse. Bland sådane öfverenskommelser må särskildt nämnas en församlings beslut att brännvin icke må vid auktioner derstädes utminuteras, hvilket beslut, om det efterlefves och vinner mera allmän efterföljd, skulle afböja manga oordningar vid auktioner, hvilka nu betraktas nästan såsom dansgillen eller lekstugor för kringboende tjenstehjon och ungdom. Utom 2 Provi/tcial-läkare har länets invånare att tillgå 8 läkare, hvilka, med undantag utaf en, äro i städerna stationerade. Flere af desse läkare äro för städernas och regementernes räkning ofta upptagne, så att för vissa orter, särdeles de från släder aflägsna, svårighet att få tillräcklig läkarevård kan uppslå; och fastän, enligt den år 1828 afgifne underdåniga Berättelse, l hemman inom Carlskoga socken redan då var doneradt till boställe åt sockneläkare, bar någon sådan ännu icke blifvit antagen. Är 1841 utgjorde examinerade barnmorskors antal i länet 36. Länets lazarett och kurhus hafva gemensam lokal, förvaltning och läkarevård; men lazarettet, som icke har egna säkra tillgångar att påräkna, måste bero af del årliga bidrag, som dertill hittills blifvit lemnadt af de medel, hvilka inflyta till veneriska smittans hämmande. Bland hälsokällor, som finnas, äro i synnerhet att nämna Loka, Porla och Adolfsberg, vid hvilken sistnämnde, belägen inom Örebro stads område, artificiella helsovatten varit att tillgå.
Jag ämnar icke här förnya tvisten om det ena eller andra vapnets förträfflighet eller nödvändighet framför det andra; härom är redan så mycket skrifvet å båda sidor, att den fullkomligt opartiske icke har svårt att finna sanningen, om han vill söka den, och skall han då utan tvifvel finna, att det ena vapnet är lika oumbärligt som det andra, hvart och ett an vändt på sitt stridsfält till betryggande af fäderneslandets sjelfbestånd. Linieflottan i sjön och vid de af ingen skärgård skyddade kuster samt skärgårdsflottan inom våra vidsträckta skärgårdar kunna väl mycket biträda, men ingalunda surrogera hvarandra. Men då Utsk. till grund för sin framställning anfört ett enda skäl, som jag åtminstone för min del icke kan gilla, och som dessutom synes mig vara vederlagdt af erfarenheten, måste jag förena mig i Frih. Silfverskjölds härvid gjorda reservation, uti hvilken jag med synnerlig tillfredsställelse märker, att flera aktningsvärda medlemmar af detta Stånd samt afHögv. PresteSt. instämt. Till stöd för denna min tanka får jag anföra, att ehuruväl 4:dc hufvudtitelns anslag af omkring 1,200,000 r:dr, Den 28 Maj f. ra. 313 r:dr, eller mindre än 100,000 £ sterl. (ungefär livad ett Engelskt linieskepp af irsta rangen i England kostar), visserligen kan anses alltför liten, så är likväl förhållandet det, att densamma genom ett beräknadt användande och oväldig fördelning i mån af hehofvet emellan båda vapnen icke befunnits så otillräcklig, som den vid första påseendet syntes hafva varit, och beviset härför är ovedersägligt, om man jemnför Flottans tillstånd nu och hvad den var t. ex. för 8 år sedan, då H. K. H. Kronprinsen emottog styrelsen af densamma. Man skall då erfara, att den linieflotta, vi nu äga, kan anses helt och hållet hafva blifvit danad under vår nuvar. Konungs regering; ty under 34 år af nästföregående tid, eller från 1784 till 1818, blefvo ej mer än ett skepp och en fregatt byggda.
Motionären föreslog derföre att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla det de uti Östra och Westra Göinge härader förlagda 2:ne sqvadroner, en af Skånska Dragonoch en af Skånska Hussar-regementet, måtte få afsitta och förvandlas till infanteri och att rusthållarne således måtte befrias från anskaffande och underhållande af häst och sadelmundering samt öfrige beväringsoch munderingspersedlar för kavalleri, mot enahanda afgift i spanmål eller motsvarande penningar, som i allmänhet för de afsutne kavalleri-regementena antagits, samt emot utgörande för öfrigt af hvad, för det till infanteri förvandlade manskapets beklädnads-, beväringsoch mundcringspersedlar kunde varda behöfligt.
Vid Riksdagen år 1815 hafva Riksens Ständer till Kongl. Majit afgifvit följande underdåniga Skr ifve Iser, hvilka till Ecclesiastiqiie Expeditionens föredragning blifvit öfverlemnade. 1:0. f den 2 Julii, om ett årligt understöd af 3000 R:dr för Carlscrona Stads Fattigvård, a't intill nästa Riksdag i Rikstaten uppföras under 6;te Hufvud-Tituln. 3 4 8 y ust tii a Ombud an. EmbetsBerdttelsir* Den I2:te i samma månad föredrogs Må? jlet i underdånighet inför Kongl. Maj,t och öf* verjemnades verkställigheten af berörde Anslag fijl Handelsoch Fin^ncö-Expeditionen ; hvarjemte Landshöfdingen i Carlscrona anbefalldes.^ §tf, enär Biksdag härnäst inträffar, uppgifva, Iw rpyida behofvet af detta understöd ännu fort* ffive. 2:0. Af den 5:te Julii om befrielse fö? Fattigvårds-Direetioner och-Styreiser ifrån Chartaf-Sigillatte afgift i de mål, sorn röra Fattiges Intagande och försörjande.
R:dr 30 öre utgå i kontant samt återstoden 38,354 R:dr 40 öre motsvarar värdet af 19,177 kubikfot 2 kannor oindelt spanmål, efter 2 R:dr per kubikfot, inhemtas af Departements-chefens ofvan åberopade betänkande, hurusom Förvaltningen af Sjöärendena, som undfått befallning uppgöra noggranna beräkningar öfver de utgifter, hvilka under nasta slatsregleringsperiod borde af berörda anslag bestridas, anfört, alt, vid den väsendtliga förändring, som syntes föreslå i sjökrigsmalerielens beskaffenhet, Förvaltningen lika med den Komité, som haft i uppdrag att afgifva förslag till ett tidsenligt ordnande af Rikets sjöförsvar, ansåge att med ^Flottans underhåll, nu icke borde förstås annat än underhåll i inskränktare mening eller af dem bland befintliga fartyg, som under nämnda liderymd borde i tjenstbart skick bibehållas samt af de vid Flottans Stationer befintliga hus och byggnader, verkstäder, in. m., men alt nybyggnad af krigsfartyg eller verkstäder samt anskaffning af maskiner, då för dessa byggnader och anskaffningar erfordras betydliga summor, deremot skulle bekostas af 20 ExpeditionsLi Isko lids Förslag till underd.
Han hade naturligen aldrig släppt vargen ur sigte, men måst väja för träden, ligga på sidan, skefva i snön med skidorna för att vika — här böjde sig åhörarnes kroppar efter, utan att de visste det, — och då berget drog sig inåt vid bråddjupen, hade han under farten hukat ihop sig, spänt de böjda benen och legat an, han hade gjort hoppet med horisontala skidor — det gick en rörelse efter hela raden, som om de susat utför ett djup —: »Sjul, det var en skidlöpare!» Herre Jesus en sådan karl! Gåli hade fattat i hans päls såsom för att dra honom upp ur en håla; hennes tandlösa mun var vidöppen. Grön gimpa syntes på tungan. Då hade vargen vändt och gått uppför igen och så uppför och utför hela dygnet. Hade det icke varit månljus, hade han sluppit. Ändtligen på en sjö, knappt hundra alnar före, hade han stupat af trötthet, stigit upp igen, stupat. — Hvar enda en af dem, som hörde, liksom grep efter en knif för att sarga kanaljen. — Sjul hade varit icke mindre trött och slut, hjärtat hade bultat uti honom, nästan till döds. — Gåli mumlade sakta sitt Fader vår, det grep henne. Attje mijen, jukko leh almisne; ailesen sjaddes to namma, påtes to rik, sjaddes to situd; hvad kunde hon annat, det gamla kräket? Men då han hunnit fram, hade vargen rest sig igen på sina sargade fötter och grinat med öppen käft — Gåli: ho almesne, nau ai adnamen noln — men då hade Sjul stannat för att pusta, innan han gjorde slut; de hade sett på hvarann, han och vargen — det fanns ej kring grytorna ett enda öga att det ej begärde blod — »du har gjort mig till en fattiglapp, du, du, du satan!» Och sedan hade han slagit ihjäl honom med stafven, och sedan hade han hackat och sargat och påtat uti honom med sin korta knif, »du, du, din satan!» innan han sjunkit ned öfver det trasiga odjuret och fallit i dödlik sömn. Vadde miji farten aiken Gåli bad än.