Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan visserligen härtill svara, att den nu gällande ordningen kan ändras, och en sådan ledamot få rättighet att afgifva sin röst efteråt; men då uppkommer åter den olägenheten, att uppropet skulle beständigt afbrytas af personer, som anmälde sig och ropade: jag har icke röstat. Anteckningarna öfver dem, som röstat eller icke röstat, skulle hvarje gång behöfva undergå en preliminär collationering för att efterse, huruvida uppgiften vore riklig af den, som begärde att efteråt få afgifva sin röst, och tidsutdrägten skulle blifva vida större. Obetänkt anser jag hvarje förslag, som är skadligt, och obefogadt hvad som icke är så motiveradt, att företrädet af den föreslagna för - Den 12 Juni. förändringen blifvit ådagalagd; jag ltan således icke medgifva, att jag genom dessa yttranden trädt grannlagenheten mot Utsk. för nära Man tiar sagt, att andra uppropet endast är en beqvämlighetsanstalt. Om härtill räknas, hvad som bidrager att bespara tiden, medgifver jag, att så är; ty nu kunna uppropen fortgå utan uppehåll, och tiden derigenom mera vinnas, än genom blott ett enda upprop, som då skulle hafva en mängd uppehåll till följd, hvarigenom icke allenast tiden skulle utdragas längre, utan äfven controllerna försvåras, så att den oordning möjligen kunde inträffa, att samma person fick afgifva sin röst tvenne gånger. Hvad åter angår den förändring, som Gr. Spens föreslagit, att vid val blott ett upprop skulle ske, men tvenne upprop bibehållas vid voteringar, tror jag, att om den värde ledamoten närmare besinnar anledningen till andra uppropet, som ensamt har sin grund i Ståndets talrikhet och blifvit stadgadt för att befordra skyndsamheten, skall han finna dess bibehållande lika nödvändigt vid val. Det är också lika angeläget att vid val bereda tillfälle åt alla Ståndets medlemmar att få afgifva sin röst, särdeles vid sådana val, som angå Ståndets egna fullmägtige och ombud. Jag kan således icke heller tillstyrka denna förändring. Slutligen har det blifvit sagd t, att andra uppropets bibehållande ej vore principenligt, emedan det skulle rubba rättsförhållandet.
Ropades ja och nej. Gr. Frölich: Jag anhåller om propos. på mitt förslag, för att utröna, huruvida det kan vinna Ståndets bifall. liiLefren: Jag anhåller om propos. på det förslag Fril). Fredr. Boye uppgifvit, innefattande några ords tillägg i Utsk:s förslag. Hr von Troil: Jag anhåller om propos. på det förslag till redaction, som jag haft äran uppgifva. Frih. Boye, Fredr.: För att med litet mera tydlighet förklara mig, får jag nämna, det jag önskade hafva redactionen så lydande: ”att lt. St. bestämdt måtte förklara, att ”fr. o. in. elen dag, då silfverutvexlingen åter tager sin bör”jan, alla utgående skatter och onera, af hvad natur och ”under hvilket namn som helst, komma att beräknas efter ”enahanda grund, som i myntbestämningslagen d. 1 Mars i83o ”finnes fastställd, så att, vid deras utgörande med penningar, den betalande äger efter eget godtfinnande att dem erlägga antingen i b:cosedlar eller uti silfvermynt, beräknadt ”efter 2 r:dr 32 sk. b:co eller 4 r:dr riksgls för hvarje r:dr ”silfverspecie, enligt den med afseende å slagskattens beräkning i myntet af K. M. och R. St. förändrade 1664 års ”myntfot, och att R. St. hos K. M. matte anhålla om detta ”besluts införande i kungörelsen om silfverutvexlingen.” Jag skulle tro, att genom ett sådant beslut, som bestämdt nämner alla skatter och onera, af hvad natur och under hvilket namn som helst, alla farhågor komma att upphöra, och anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. å denna redaction. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å Gr. Fröiichs ofvan upptagna förslag med de af Frih. Palmstjerna föreslagna 1 och af Gr. Frölich médgifna förändringar, att nemi. ordet härmedelst skulle utgå, samt or - 4°
Om nu dertill kommer, att den af Kongl, Kammar - Rätten gillade Redogörelse - methoden Verkeligen äger de fördelar den tilläges, att förena enkelhet, tydlighet och redighet, med den möjligaste säkerhet och lätthfct vid Contra len å medlens behöriga redovisning, så vöre skadan af ett sådant fördröjande ännu betydligare. Jag hemställer således vördsamt till Höglofl. Stats-Utskoitet, örn det Vöre conseqvent att sålunda upphäfva föregående Ständers Beslut, Stats-Utskottets Bettini anden'. oagtadt man förklarade sig ej hafva kunnat an* ställa behörig undersökning. För min del anser jag derföre lämpeligast,' att Riksens Höglofl. Ständer, utan vidare tillägg, i underdånighet förnya sista Ständers underdåniga önskan om verkställighet af det då fattade beslut, och derjemte i underdånighet anhålla, att den af Kongl. Majtt redan för snart 3:ne år sedan i nåder anbefalite granskning af den gillade Redogörelse - methoden må så påskyndas, att, derest densamma af Kongl. Majtt gillas, den då för Räkenskapernas uppgjörande vid nästa års början må blifva antagen. Skulle åter Kongl. Majtt icke i Nåder kunna bifalla sista Ständer? härom gjorde underdåniga anhållan, då, och endast i detta fall, kunde dea utväg vidtagas, som inom afdelningen är föreslagen, att anställa jemförelse emellan sine Riks-Hufvud - Röcker, som enligt de 2tne olika inethoderne äro afslutade. Sluteligen önskar jag, att de betänkanden, som öfver detta vigtiga ämne i Nåder äro infordrade, måtte, så fort de afgifvas, på Stats-Verkets bekostnad till trycket befordras.” Hvilket Anförande, såsom innefattande Herr Öfverstens serskilta tanka i förevarande ämne, skulle, på begäran, åtfölja till Riksens Högloft. Ständer. Sorn ofvan. Riksens Höglo fl. Ständers Stats •
Hela principen om arfvejords-systemel afser jord på landet, och likväl har erfarenheten visat att den väl motstått de anfall, som derpå blifvit gjorde. Jag fruktar deremot att om lagstiftaren sammanblandat hela Den S Augusti. 177 hela fastighets-systemet, sä hade raan gjort arfvejordssystemet pä landet mindre starkt än det nu är. Dessa grunder äro för mig tillräckliga för den öfvertygelse, jag hyser, att det beslut R. o. Ad. skulle komma att fatta om uphäfvande af bördsrälten i stad, långt ifrån att bidraga till uphäfvande af bördsrätten på landet, skulle bidraga till att bibehålla den, emedan hela bördsrätts-instilutionen derigenom befrias ifrån sådana biskott, sådana utskott, att jag så må säga, sådana vattenskott, som icke höra till principen af densamma, och hvarigenom institutionen göres svag. Frih. Rehbinder: Jag ber om ursäkt, att jag ännu en stund kommer att nptaga R. o. Ad:s lid, men jag vill blott anföra några exempel på den taktik, som begagnas af sådana personer, som äro för alla reformer. Vi få snart in eli betänk, från LngUlsk. ang:de testamentsrätten. Hvar och en vet, alt förhållandet dermed på landet och i staden är olika. När det var före i LagUtsk. en motion alt utsträcka teslaments-rätlen i staden lika med hvad den är på landet i afseende på förvärfvad egendom, så var just det största skälet, som mina motståndare begagnade, isynnerhet de mest liberala, del, att testamentsrätten på landet var vidsträcktare än den i stad. Det är troligen bekant för R. o. Ad., att det der redan förut hatvard en taktik, som varat i många Herrans år. Delta tilldrog sig i Gr. Sparres närvaro och det lyckades dem icke den gången, men det var hufvudskälet, som androgs att testamentsrätten i staden och på landet borde vara lika, och om den nu ifrågasatta förändringen med bördsrätten i stad skulle ske, så vore det att sätta vapen i händerna på dem, som önska bördsrättens uphäfvande äfven pä landet. Hr Printzensköld:
Då Arwidsson redan i ungdomen öfvergaf sitt från Sverige nyss skiljda hemland för att sedermera egna hela sin lefnad åt det Svenska fäderneslandet, har Utskottet, med afseende å Arwidssons långvariga och förtjenstfull verksamhet i Svenska Statens tjenst, väl funnit anledning att för hans efterlemnade enka tillstyrka något understöd af allmänna medel; men som hon, enligt hvad ofvan är omnämndt, ej alldeles saknar egna tillgångar och derjemte uppbär pension från annan kassa, anser Utskottet det af motionären föreslagna belopp skäligen kunna till hälften nedsättas, och får alltså hemställa, att för Kongl. Bibliothekarien Arwidssons enka, Johanna Carolina Armfelt, må på allmänna Indragnings-staten uppföras en årlig pension af 300 R:dr. 83:o. Uti den nådiga Propositionen, angående Statsverkets tillstånd och behof, har Kongl. Maj:t i nåder föreslagit, att f. d. Kongl. Bibliothekarien, Kanslirådet Per Adam Wallmarks enka, Hedda Elisabeth Wallgren, som med en 12:årig, sjuklig och för lifstiden ofärdig dotter befunne sig i nödställd belägenhet, måtte, med afseende på hennes mans långvariga och i flera hänseenden utmärkta verksamhet såsom skriftställare, å allmänna Indragnings-staten uppföras till erhållande af en årlig pension af 400 R:dr; — och då Kanslirådet Wallmark genom sina arbeten förvärfvat sig ett aktadt namn såsom författare, samt hans mångsidiga och trägna verksamhet obestridligen bidragit att befrämja allmän upplysning och bildning samt således varit för landet gagnande, ehuru han sjelf deraf skördat ringa fördelar, finner Utskottet skäligt tillstyrka Rikets Ständers bifall till högstberörda nådiga framställning. 84:o. Uti en af Kongl. Maj:t den 30
Kälteg.Balk. af Domstolarne upp - 702 LagUtskottets Betänkanden. dragas granskning af stridiga rakningar, eller utses till förvaltare i Concurser eller till biträdande vid Enskiften, allt enligt de derom gällande särskilta stadgandea, i hvilka benämningar Gode Män, i samma bemärkelse, som nti 16 Cap x ÄrfdaBalk. förekommer; att Lagen icke afsigtslöst lagt en särskild vigt pä Testamentsvittnens kända trovärdighet, derföre att de icke sällan kunna aflida, innan Edelig bestyrkelse af deras vittnesmål inför Domstol kommer i fråga; och att i följe deraf undanrödjandet af detta Lagbad stöde i sammanhang med bestämmelserne, huru, i sådane fall, de der föranledt till ganska många tvister, Testamentens gilltighet må fulltygas. Ett val lyckadt förslag dertill har Herr Ehrenborg ansett io Cap. ÄrfdaBalk. af nya Lagförslaget innehålla; men att, om det samma ej annorlunda än i sammanhang med öfrige dalarne af allmänna Lagen finnes lämpligt att antaga, hvilket dock utan olägenhet kunde ske, endast med förändring af en anvisning i 17 §. till ett Lagrum i JordaBalken , så borde likväl icke, genom godkännande af LegUtskoltets utlåtande, en tydning gifvas åt det nu gällande Lagbudet nemligen 16 Cap. 1 §. ÄrfdaBalk., som med dess ordalydelse vöre oförenlig, och äfven i andre afseenden förvillande; uti hvilka anmärkningar Herr Abraham af Malmborg instämt: men Herr Lars Herrman Gyllenhaal har ansett sig böra upplysa, att den principen, det qvinnor jemväl kunna bevittna Testa - Lagutskottets Betånhndén, 70$ mentariske afhandlingar länge varit af Domstolarne antagne, och under loppet af innevarande år blifvit uti ett särskildt mai af Konungens Högste Domstol ytterligare sanctionerade.
Den leder till fängelse och straffinrättningar. I lagskipningen har, med olika tydning af Stralfbalkens ofvan åberopade stadgande, förekommit tvifvel, om grundsatsen vore så långt erkänd, som nu är anfördt. Skulle ock detta icke antagas, borde dock tillfället af ny strafflags utfärdande böra begagnas för tillvägabringande af en föreskrift, som uppfyller rättvisans kraf och iakttager det allmännas fördel, med hvilken det synes icke vara förenligt, att af equivalenta straffarter för de lindrigaste lagöfverträdelserna begagnas, der det kan undvikas, en sådan, som hotar att öka proletärernas ändock allt för talrika, för sjelfva samhällsordningen högst oroande, klass. Det vore öfverflödigt att här närmare erinra derom, att Kronans inkomst af böter alls icke är, icke kan vara, något i lagstiftningen om straffen och deras verkställighet framstående ändamål, utan blott en tillfällig, i sjelfva lagstiftningsgrunderna angående straffarternas val utan all uppmärksamhet lemnad följd deraf, att egendomsförlust tillämpas såsom straff. Ifrågavarande § synes böra erhålla ungefärligen denna lydelse: Ej må i mät för böter tagas den sakfålldes ende fasta egendom, hvaraf han sin bergning häfver, der samma egendom ej år större än härtill oundgängligen fordras, så att böterna kunna af öfver skjutande värdet utgå; ej till jordbruket nödiga lösören; ej eller från någon hvad han nödvändigt behof ver att sin näring dermed bedrifva; och skall från sådan utmätning alltid undantagas hvad för den sakfällde och hans husfolk till lifsuppehälle och kläder i en månads tid erfordras.» 4 10 §. Högste Domstolens fleste ledamöter anförde: »Enär, enligt 1 §. i nu förevarande Kapitel, böter utgöra den lindrigaste straffarten och således böra ådömas endast för jemförelsevis mindre förbrytelser, synes det vara af vigt, att den, som saknar tillgång till ådömda böter, ej i stället för dem ålägges hårdare bestraffning, än lagen för svårare brott utsätter.
Utom Malmbrytningen vid Dannemora, som jemväl med Malm förser Utansjö och Strömbacka Bruk i Hernösands och Gefleborgs Län, äro, viii det så kallade Helsingefället i Alunda Socken, af Bruksägaren P. C. Rettig, för Kilaforss Bruks behof, under dessa 5 år uppbrutna 23,870 Skeppund Jernmalm, hvarjemte af Österby Bruksägare äro, utur Ramhälls eller Transättra Grufva i Morkarla Socken, upptagna 345 Skeppund sådan malm. Under dessa 5 år hafva g särskildta Mulsedlar och \ Ulmålsresolutioner blifvit utfärdade. Sistlidet år äro ock de förut ödelagda Ulfunge och Burunge Grufvor i Wendels och Wiksta socknar, återupptagna och belagda med atbete. Af Bergmästaren i Länet är anmärkt, såsom en högst väsendtlig angelägenhet för det allmänna, alt, utom den af Dannemora Grufvuägare enskildt lönade Geschworner, uppå hvilkens biträde desse ensamme ega anspråk, en Geschworner för grufvubrylningen i Länet, med lön på Kronans Stat, anställes, hälst en sådan Tjensteman 1111 saknas; men Bergmästaren förmodade Grufvudriflen, vid de mindre Grufvorne i Länet, kunna bringas till eLt helt annat skick än det, hvaruti denna handtering nu befinnes, om en person vore att tillgå, som det ålåge, att egna all sin tid och uppmärksamhet åt dessa Grufvors bearbetande. Tackjernsblåsning sker vid 11 Masugnar, nemligen Tobo, Hilleboda, Ullforss, Strömsberg, Carlholm, Österby, Söderforss, Harnäs, Hyttö, Gimo och Wessland.
Skiftes-Stadgan den 4 Maji 1827 meddelade föreskrift, att i de Sex (j6) Norra Länen må, utan hemställning till Egodelnings-Rätt, egorne läggas i flere än tre skiften, har af Utskotten blifvit utsträckt till hela Riket. Oaktadt de ostridigt välgörande följder denna Stadga visat vid tillämpningen, har man dock stundom hört den bittert klandras derföre, att den skulle lemna för litet afseende å serskilde orters localförhållanden; man har velat stämpla som ett dåraktigt företag, att stifta en oeconomisk Lag, Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsk:s Betänkande JS:o2i. 21 gällande ifrån yttersta gränsen af Skåne ända till Torneå. Jag finner det derföre så mycket mera anmärkningsvärd!, att man nu vill såsom generelt gällande för hela Riket utsträcka, hvad nämnde Författning såsom undantag medgifvit med afseende å förhållandet inom vissa Län. En serdeles benägenhet för tillhakagående har visat sig vid Afdelningens behandling af Skiftesstadgan; denna föreslagna förändring lemnar derpå det tydligaste Levis. Enligt så väl äldre som nyare Enskiftes-Författningar, horde egorne läggas i högst 3:ne skiften; men, då nu Skiftesstadgan visat nog förutseende för att icke ovilkorligen fordra detta, utan endast att, med undantag af de 6 Norra Länen, Egodelnings-Rätten skulle meddela yttrande, huruvida egorna finge läggas i flera än 3 skiften., så är man genast färdig att borttaga detta senare stadgande, ämnadt att utgöra en control, att egorne icke onödigtvis läggas i 4 i stället för 3 skiften. Då ändamålet med allt laga skifte är, att genom egornas sammandragande bereda åt den enskilde större beqvämlighet vid brukningen, och i följd deraf äfven större fördelar, så är det ostridigt, att denna egornas sammandragning är så mycket fullkomligare och ändamålsenligare, som den innehåller ett färre antal jordskiften. I ju flera sådana egorna läggas, ju snarare kan man vänta, att de skola underkastas nytt laga skifte, för att ännu mera sammandragas.
Efter den utgång voterin gen öfver näst föreg:de punkt hos R. o. Ad. erhöll, hyser jag visserligen icke någon förhoppning derom, att några sådana förändringar skola kunna åstadkommas, som kunna leda till fullföljande af de grundsatser, jag förfäktar i afseende å Bevilln:sEörordn:s omarbetande. Men jag anser det vara min pligt att då jag finner principer, hvilka, enl. min öfvertygelse, äro riktiga, hafva blifvit alldeles åsidosatta, åtminstone till prot:t protestera emot ett dylikt sätt att gå tillväga. Ett sådant åsidosättande föreställer jag mig här vara för handen. Den punkt, som kommer näst efter den nu ifrågavar:de, och som på sätt och vis dermed har sammanhang, tillstyrker i likhet med hvad förut ägt rum, att för embetsoch tjenstemän, hvilkas lön icke-upgå till ett visst belopp, bevillning icke skall erläggas. Jag har vid en föreg:de Riksdag äfvensom i sednaste plenum i det anförande, hvilket jag afgaf ang:de de allmänna IV. Den 28 Mars f. m. grunder, söm jag ansåg böra följas vid upgörandet af en bevillningsförordning, yttrat att jemte det alla medborgare böra beskattas lika för inkomst, äfven den princip bör godkännas, att, om ett minimum skall finnas för vissa personer, bör det äfven finnas tor alla andra. Jag tror, att det är en ganska god grundsats, som både i theorien och praktiken gjort sig gällande, att undantaga ett visst minimum, som man anser vara den knappaste tillgång för de oundgängligaste behofvens fyllande från erläggande af inkomstskatt. Detta minimum har förut varit 200 Edr Bko för embetsoch tjenstemän, men är nu uti nästa punkt af Utsk:s förslag höjdt till 500 Edr Ernt.
Blef er man ensam der i rian? Alldeles ensam; det är just det, som mest bekymrar mig. Men vi hade intet annat råd. Från benet rinner sådant vatten, att det luktar som gift; hvem skulle då taga honom i sitt hus. Jag försökte be än den ena, än den andra dit till kamrat åt honom, men jag fick inte någon. Här är det nu, som biskopen bor. Mari stälde gossen ned på marken. Du orkar väl redan gå in på gården, sade hon. Tusen tack för ert besvär. Jag kom inte ens att fråga efter ert namn. Holpainen heter jag. Jaså, Holpainen. Ja, tack ännu en gång. Förtjenar inte. De skildes. Mari gick nu hastigt hemåt. Ju närmare hon kom, dess mer beklämdt blef hennes bröst. Skulle hon förmå åter igen gå och se allt detta elände, sjukdom, nakenhet och brist. Det var som om någon makt skulle drifvit henne att hellre fly långt bort. Men de stackars barnen! Hvad skulle förestå dem? Hellu skötte der troget om Anni; hon skulle ju vara ett riktigt vilddjur, om hon hade hjerta att lemna dem. Mari fortsatte sin väg ända fram, och kände ej ens mer sin hunger och trötthet. Redan på afstånd såg hon Petu stå i porten och vänta på henne och hon anade deraf, att allt nu ej var, som det borde. Gossen darrade af köld i sin tunna klädning. Han var barhufvad och med nakna ben; på fötterna hade han ett par gamla kängor. Mari försökte skynda och vinkade med handen åt Petu att gå in; men gossen stod qvar. Anni dör! ropade han. Gud välsigne! Modren ryckte gossen med sig och sprang in. Der greto båda, Hellu och Anni, Hellu derför, att hon inte fick Anni att sluta upp att gråta. Länge hade det stackars barnet redan skrikit, det hördes på rösten, som nu endast var ett sakta hväsande. Modren tog henne i sin famn. Hon var igen feberhet, som om natten; munnen riktigt brände bröstet. Men hon hade gråtit sig trött och ögonen slöto sig genast. Hon lade barnet från sin famn ner i vaggan, bad Hellu åter vagga och gick att söka åt sig en bit mat från bordsskåpet.
Ett porträtt af prinsessan Eugenie inleder bandet, som vidare omfattar literära bidrag af Ernst Ahlgren, Edvard Fredin, Tor Hedberg, Verner von Heidenstam, Sonja Kovalevsky (en intressant debut! ), Lea m. fl., samt illustrerad af Viktor Andrén, Richard Bergh, Nils Kreuger, Bruno Liljefors m. fl. HYems var Äktenskapsstudie af felet? Ottar. Belönad med första pris vid Iduns följetongstäfling. (Forts.) jMwiktor hade ofta rättat sig efter hennes åsigter,.och hvad Nina beträffar, var hon den mest lättledda menniska i verlden, om man blott tog henne på rätta sättet. Men det är svårt, isynnerhet för personer med fast karaktär, att äfven för en enda gång af vika från sina grundsatser, och det var derför först, då hennes besök närmade sig sitt slut, och under påverkan af den oroande tanken, att kanske ett ord, utsagdt just nu, skulle kunna bidraga att hela den remna, som i annat fall möjligen blefve en oöfverstiglig klyfta, som hon beslöt sig för att tala öppet med sin bror. Hon hade dessutom en god förevändning att bedja honom om ett enskildt samtal och sade derför helt lugnt vid frukostbordet dagen innan afresan: » Har du tid i dag, Viktor, att låta mig få tala med dig på kontoret? Min man önskade köpa en egendom, som är till salu och gränsar intill vår, men egaren vill hafva kontanter, och Sten har ej så mycket disponibelt. Affären är utmärkt, och om du kunde låta mig få beloppet, voro vi tacksamma. Jag tror nästan, att våra outtagna utdelningar går till så mycket. » » Med största nöje, kära Gunilla, » svarade brodern glädtigt. » Det blir en stor ära för kontoret att få mottaga den andre bolagsmannen om jag så får säga. » » Godt, » nickade Gunilla, » då kommer jag vid tolftiden, om det passar. » » Utmärkt. » D å Gunilla vid den utsatta tiden ankom till kontoret, voro papperen klara och affären uppgjordes på några minuter. Sedan dessa ordnats till hennes fulla belåtenhet, frågade hon, om brodern hade brådtom, eller om han kunde skänka henne ännu en stund.
Ehuru jag förstår, att Banken, försatt i bredd ined enskilte, måste underkasta sig alla de föreskrifter, som lända de sistnämnde till efterrättelse, har jag blott velat anföra detta, för att visa, att sedan Bankens fordna forum icke mera i sin helhet får tillitas, den försäkran, att dess svarande-talan alltid derstädes skall upptagas, icke håller stånd, och att möjligen mål, som med hvar - Den 17 Augusti f. m. andra äga gemenskap, icke alltid af samma Domstol torde komma att behandlas. Att i allt vilja försätta Banken i samma ställning med individen, är icke behörigt, och låter ej ens alltid verkställas. Jag har bevisat det förra; jag skall, äfven ex absurdo, söka bevisa det sednare. Om till ex. en enskild person icke är i stånd, att uppfylla sine låneförbindelser, så kan han sluteligen bysättas. Men huru skulle det låta göra sig, att i detta fall bysätta Banken, eller månne dess administrativa personal, eller dess principaler, kunna för dess räkning underkastas ett sådant tvång? Likaledes om Banken anses vara i bankrutttillstånd, månne ConcursLagen för densamma kan tillämpas? Banken kan svårligen jemföras med den enskilde. Det är en moralisk person. Dess lif och functioner, dess skyldigheter och rättigheter, hafva uppkommit genom en fri öfverenskommelse af Nationens representanter efter de grunder desse ansett tjenligast för det allmänna bästa, och då har ingen rätt att klaga, om något undantag från allmänna reglor till Bankens förmån måste äga rum. Vid en tidepunkt, då man vill återföra Banken till dess primitiva skick och egentliga bestämmelse, då man fordrar af densamma mycket, ja ganska mycket, kan jag ej neka, att det väckt min förvåning, Den 17 Augusti f. in. 207 att man samtidigt, kämpande för principer i en annan väg, vill förlama dess kraft genom upphäfvande af en rättighet, lika gammal med dess grundläggning, och så lill sägande sammanväxt med densamma, en rättighet, hvilken redan år 1668 ansågs vigtig af skäl, hvilka i alla tider äga samma gällande kraft, och icke en gång de förenade Utskotten försökt att jäfva.