Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende härå meddelar Serafimer-Ordens-Gillet, att antalet af de å samtlige hospitalen qvarliggande vid 1861 års slut öfversteg antalet qvarliggande den 31 December 1860 med 53 vid 1862 års slut öfversteg patientantalet den 31 December 1861 med 20 vid 1863 års slut öfversteg patientantalet den 31 December 1862 med 49 vid 1864 års slut öfversteg patientantalet den 31 December 1863 med 56 och att således under fyra år uppkommit en tillökning i antalet qvarliggande patienter af tillsammans ej mindre än 178, hvilket utvisar, att under samma år de sjukes antal å hospitalen i medeltal ökats med 44,5 årligen. Ett progressivt stigande inom riket af sådana sinnessjuke, som böra blifva föremål för hospitalsvård, måste alltså antagas ega rum; och om äfven framdeles, sedan det icke ringa antalet fånar och eljest oskadliga, ehuru obotliga, sinnessjuke, som, med stöd af äldre föreskrifter, fått för lifstid å hospitalen inlösas och der ännu vistas, med döden afgått, en lifligare omsättning, såmedelst att ett större antal patienter utskrifvas och lemna rum för motsvarande antal sjukvårdbehöfvande sinnessvaga, är att emotse, finner sig dock Serafimer-Ordens-Gillet böra fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet å nödvändigheten deraf att Hospitalsförvaltningen erhåller medel för behörigt vårdande af ett ökadt antal sinnessjuke, hvartill, på sätt i det följande kommer att utvecklas, platser anses kunna å nu be - Bil. N-.o 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. Trop. N;o 1, omT Statsverket 1865. 57 fintliga hospitalsinrättningar beredas, likväl icke utan kostnader, ehuru dessa jemförelsevis blifva vida mindre, än om nya hospital skulle anläggas.
Derföre är det också, efter min åsigt, en stor brist uti Gr. Sparres skrifvelseförslag, att bevisningen för allt hvad Gr:n påpekat blifvit alldeles utesluten. Val har Gr:n, till försvar för de uti förslaget begagnade ordalag, anfört, att der förekommer en mening af följande lydelse: »Noriges å öipse sidor antagna Grundlag». Men hvilka äro då dessa »ömse sidor»? Derom får man i förslaget ingenting veta. Nu känna vi likväl att ett antal personer finnes, sorn påstå, att »den ena sidan» alldeles icke är Sverige, utan i stället Konungen i Sverige, samt att »den andra sidan» är Norige. Det är då helt naturligt att man skall fästa sig vid det obestämda i de af Gr. Spaire begagnade uttryck och säga: »Sveriges R. St:r »hafva visserligen sagt att stadgandet om Ståthållareskapet är be»tingadt i Noriges å ömse sidor antagna Grundlag, men de hafva »alldeles icke sagt att det är Sverige, som betingat detta stadgan»de; och deruti ligger ett medgifvande att Konungen i Sverige är »den ena sidan och Norige den andra, hvaraf således följde att »Sverige med saken icke hade något att skaffa». Men detta resonnemang torde man väl icke vilja erkänna såsom riktigt, i fäll man önskar framgång åt Ständernas begäran, hvilken grundar sig på den bevisning, Ekon.Utsk:ts Betänk, innefattar derom, att det är en Realönion imellan Sverige och Norige, så att icke Svenska Konungen, för sin egen person, utan Sveriges Konung, såsom representant för detta rike, utgör den ena parten, och denna bevisning bör väl icke ur skrifvelsen uteslutas. Hr Brakel har anmärkt, att Exped.Utsk:ts skrifvelse bjert framhåller Sveriges främre ställning i förhållande till Norige. Eör mig, som icke är främmande för innehållet af denna skrifvelse, skulle det likväl vara synnerligen intressant, om Hr Brakel ville upge de ställen i skrifvelsen, hvilka innehålla en sådan bjert framställning. Jag har icke kunnat uptäcka dem.
» 1 2,5. 9: 28. '10. Stora Uppåkra N:o 14 . » 1,75. 10: Filborna N:o 19. 21. 22. » 11,9. 10: 22. — Getebro 1: 20. 8: Häraf visar sig alltså, att ifrågavarande boställs-Iägenheter äro af särdeles svag beskaffenhet, och den gjorda framställningen synes derföre vara förtjent af behjertande. Då emellertid sannolikt är, att inom flera andra delar af riket Länsmän finnas, hvilka i berörde afseende äfven äro mindre väl lottade, anser sig Utskottet icke på annat sätt böra tillstyrka bifall å framställningen, än att, derest innehafvarne af ofvannämnde 6 boställs-Iägenheter vilja desamma till Kronan afträda, de må komma i åtnjutande af enahanda årliga hyres-ersättning, 150 R:dr, som för de Länsmän, hvilka ej äro med boställen försedde, blifvit föreslagen, samt att den härtill erforderliga summa, 900 R:dr R:mt, jemte boställs-lägenheternes, uti lönerne nu inberäknade, uppskattningsvärde, uppgående enligt de uppgifter, hvarpå regleringen sig grundar, till jemnt 100 R:dr, eller tillsammans 1,000 R:dr Riksmynt, må af Rikets Ständer anvisas. Som, enligt Utskottets förslag, den behöfliga tillökningen i Länsmännens aflöning utgör 117,826 R:dr samt hyres-ersättningen åt 224 af desse tjenstemän, med inberäkning af ofvannämnda uppskattningsvärde, uppgår till 33,700 R:dr eller tillhopa 151,526 R:dr, hemställer Utskottet, att anslags-förhöjningen för Länsmännen måtte med detta belopp å staten uppföras; dock att, i öfverensstämmelse med hvad jemväl redan finnes i författningarne föreskrifvet, de å en eller annan ort från kommunerne efter gammal häfd möjligen ännu utgående ersättningar til! Länsmännen komma att för framtiden försvinna.
Ridderskapet oell Adeln. S. D. Ånyo föredrogs och återremitterades £ latsUiskottets den ■sistlidne September på bordet lagde Utlåtande, i frågan oba beviljandet af ett creditiv för bestridande af kostnader, sorn genom farsoten Cholera föranledas. / S. D. Återremitterade Ridderskapet oell Adeln Lag-Utskottets den 25 sistlidne September på bordet lagde Betänkande, N:o 121, öfver väckta motioner, om meddelande af vissa föreskrifter rörande Lagfart. S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Lag-Vt skottets den s5 sist litine September på bordet lagde Betänkande, JN:o 120, öfver Herr S. I. Vijkmans motion, rörande ändring af 16 Gap. i5 §• Jorda-Balken, i hvad angår bytesaftal om hus och tomt i stad. S. D. Till B ane o-Utskott et remitterades en motion af Grefve Frölich) David, angående grunden för emottagande i Banken, vare sig i liqvid eller vexel, af guld eller silfvermynt, som, sedan det från Banken utlemnats fullvigtigt, af hvarjehanda orsak eller vållande befiunes vara undervigtigt. S. D. Remitterades till B ane o-Ut skott et ett anförande af Hans Excellence Herr Grefve Löwenhielm, Carl Axel, i anledning af Banco Utskottets till Utskottet återremitterade Utlåtande N:o 38. S. D. Afslog Ridderskapet och Adeln Lag-Utskottets den a5 sisllid ne September på bordet lagde Betänkande, N:o 122, öfver väckta motio ner, angående förändring i vissa delar af nuvarande'
Och liten skolpilt med ögon klara, Han hviskar ifrigt med viktig min: » Gif mig en penning, du mamma rara, Att lägga ned i mitt offerskrin! » Och ungmön villigt försakar smycket, Som skulle pryda dess hvita arm; En ädel kvinna kan offra mycket, Då mod och kärlek bo i dess barm. Ja, alla enas att målet hinna, » Det rätta värnet för Svea land. » Dess vikt ju inses af man och kvinna, Som alla räcka en hjälpsam hand. I delar tolf låt mig sönderfalla Och sätt ihop mig se ' n bit for bit; Om rätt du fogar ihop dem alla, Du får belöning för trägen flit. » » Men. Hvad måste barnen sin gamla mor, Som led af sjukdom och nöd så stor? Vid horisonten, hvad ser du simma På mörkblå vågor i solens strimma? Nu säg, hvad sångerskan äga bör, — Helt visst hon annars fiasco gör? Hvad törnar skeppet mot uti natlen, När skepparn fått » lite ' uti hatten »? Ett sagans väsen af god natur. Vid jakt ett mycket värderadt djur. Hvad var hon, flickan, som stal ditt hjärta? Hvad gör hon, änkan, försänkt i smärta? En dryck, som doftande är och god, Och lifvar upp månget sjunket mod. Till sist, hur namnes på fågeln leden, Strax ofvan foten? Hvad finns på heden, Som gumman plockar i sommarkväll, Till läkemedel åt sjuk gesäll. Draba P I C O T S Innehållsförteckning. Betty Linderoth, född Cedergren; af i. S. (Med porträtt.) — Godsets fru; poetn af Fredrik Nyeander. — Skolungdom och sommarferier; ett ord till hemmen af Maria Nyström. (Slut fr. fBreg. n:r). — Ett tack för god vakt. - » Spånastnga » i prostgården; en ångermanländsk kulturbild af Laura Fitinghoff. (Slut fr. föreg. n:r). — Magdalena Eudenschöld; ett hundraårsminne, för Idun tecknadt af Georg JXordensvan. (Med porträtt). Ett utmärkt tillfälle. Idun Fredagen den 12 juni 1891. I d u n m. pl. (midt för Kungsträdgården.)
Det samma kan sägas om hr Johanson, hvars präktiga bariton hade ypperligt tillfälle att göra sig gällande i konung Alfonsos parti. Hans uppträdande var för öfrigt nobelt och obesväradt. Hr Ödmann sjöng Fernandos parti:varmt och lidelsefullt. Både spel o c h sång äro måhända uttrycksfullare än förr, stämman klingar härlig som förr; dock förefaller det stundom, som om den ej vore så absolut välljudande som förr. Detta är väl emellertid, skola vi hoppas, endast några oundvikliga sviter från vistelsen i Köbenhavn, de der så småningom skola försvinna. » Leonora » gifves fortfarande för goda hus. K. dramatiska teatern uppför i morgon (torsdag) för första gången det bebådade skådespelet » Jern och blod« af spanjoren Echegaray, förf. till det I D U N med så mycket bifall mottagna dramat » Galeotto ». Rollerna i stycket och deras innehafvare ä r o: Munlaner hr Hillberg; Raimundo hrr Palme o c h Skånberg (alternerande); Caslelnovo hr Örtengren; Rodrigo hr Elmlund; Ferrato hr Envall; en teolog hr Bergqvist; Genoveva fru Rundberg o c h fröken Lundequist (alternerande); Berta fru Fahlman och Brégida fröken Klefberg. Vasateatern synes ha gjort ett icke mindre lyckligt grepp med sitt operettprogram n:r två än med det första. Zell och Genées — för stockholmarne sedan Mindre teaterns dagar välbekanta — » Sjö kadetten » går qväll efter qväll för fullsatt salosig och stormande bifall öfver tiljan. Framgången kan ock kallas välförtjent, då såväl den sceniska uppsättningen som det lifliga, äkta operettmessiga spelet lemna föga öfrigt att önska. Hvad som ännu brister, är fortfarande det vokala. Hr Warberg ger ål dom Januarios burleska figur en relief, som ställer denna sekundaroll som styckets främsta. Som Fanchetie Michel alternera fröknarna Johnsson och Ekström, och ha båda lyckats förvärfva publikens lifliga erkännande för sina prestationer. Fru Jensen som drottningen och hr KUnger som hennes hemlige gemål fylla ypperligt sina platser.
Jag utber mig att till den siste värde talaren fä hemställa, huruvida icke hans hopp om framgång vid voteringen ökas, om han ville låta bero vid hvad TJtsktn föreslagit, och huruvida han icke på sådan grund finner skäl att frångå sin ide' om minimivärdets upphöjning till 5oo r:dr, hvarigenom bans hopp om framgång skulle minskas med ~ af totalsumman. Gr. Horn: Som discussionen i ämnet återigen börjat och icke blifvit slutad, får jag genmäla Hr af Ekenstam, att äfven jag calculerat på 4» ä 5o,ooo jordägare, hvilka den af Utskär föreslagna inskränkningen skulle drabba, emedan jag beräknat alla de jordägare, som begagnat sig af pannor med t. o. m. 16 k:rs rymd. Om jag summerar ihop alla dessa hittills begagnade pannor, så öfverstiga* deras antal 60,000. Jag har dock endast beräknat 4° a 5o,ooo, hvarigenom jag tror, att man kommer sanningen temligen nära. Således anser jag Frih. Boyes beräkning ganska rik - Den 10 Octobcr f. m. tig, och jag förnyar min hemställan, att ja-propos.'n, i öfverensstämmelse med det yrkande, som pluraliteten af de talare, hvilka hyst annan mening än jag, gjort, må upptaga ett miniinivärde af 5oo r:dr samt contrapropostn stadgandet i i83o års författning. Frill. Boye: Jag ber att till Hr af Ekenstam få ställa den erinran, att här icke är fråga om huru mångå pannor af g-k:rs rymd finnas, utan huru mångå hemmansdelar finnas i Sverige, hvilka icke uppgå till 3oo r:drs taxeringsvärde. I detta afseende hänvisar jag honom till det tryckta betänk., som visar, att i Jönköpings län finnas 2800 sådana. Detta Ian är ej bland de största och icke det, der hemmansllyfningen är störst, ty detta inträffar i Dalarna. Om man sålunda beräknar, att ett enda af Sveriges 24 län har 2800 sådana lägenheter, torde det vara klart, att min beräkning ej är öfverdrifven. Frih. Rantzou:
Då fråga är om betalning af Skulder till Utlänningen, genom Växlar eller uppköp af motsvarande Fordringar, som andra kunna äga å den ort, der betalningen skall ske, gifver man vanligen benämningen af Cours åt det Deri g Januarii. 453 belopp af Sedlar, som måste erläggas för Utländningens i Silfvermynt bestående, eller till sådant Mynt reducerade Fordran, och anses Coursens höjd vittna om Underbalance i Handel, och för Utländningen medförande en oskälig vinst, på det med honom handlande Landets bekostnad. Dessa föreställningar äro likväl i det mästa origtiga och leda till flera förvillelser, mera eller mindre skadliga, emedan de undanskymma rätta orsakerna till det onda, som öfverklagas, och kunna leda till vidtagande af otjenliga botemedel deremot. Om nemligen Växelköparen vore försedd med redbart Mynt, så kan i allmänhet antagas, att Växelsäljaren funnes villig, alt äerföre afstå en lika stor fordran å utrikes Ort, för en mellangift svarande emot den andras kostnader, dit han skulle öfversända, i stället för Växel, redbar betalning. Denna mellangift, utgörande hvad som egenteligen är och bör kallas Cours, kan, enär Myntets utförande är förbjudit och i det fall att Växelsäljaren kunde med mera fördel begagna sin utrikes Fordran, till inköp af Varor å utländsk Ort, något öfverstiga nyssnämnde kostnader, men man förer vanligen på Coursens räkning all den förhöjning, som grundar sig på Agio. En hvar kan likväl lätteligen öfvertyga sig om skillnaden emellan båda dessa förhållanden. Om man, för att betala 100 Specie R:dr 454 Den g Januarii. i Hamburg, infinner sig å ettHandelsContoir i Sverige, som äger Fordran eller Credit å lika Summa i Betalnjngsorten, skall man säkert belastas med ganska ringa ersättning, för det Contoiret afstår sin fordran. Bjuder man åter Sedlar i betalning, så måste man erlägga först så stort belopp deraf, att
Ofördröjligen efter Riksdags-beslutets kungörande bör, genom utsedde Socken-fullmägtige, hvilka sammankallas af Kronofogden, inom hvarje Tingslag väljas en Deputerad, samt af Boi gerskapet inför Magistraten likaledes en, hvilka Deputerade sammanträda å tid och ställe, Konungens Befallningshafvande utsätter, för att under Landshöfdingens ordförande besluta, genom Öfverenskommelse eller votering per capita, deruti Landshöfdingen eger deltaga, om sammansättning till form och personer af den Comité, med nödige Suppleanter, som skall årligen intill nästa Riksdag, så väl revidera och gran - Expeditions-Ut skottets Förslag till tind. Skrifvelse, N.-o 9t. '93 ska rakenskaperne, jemte styrelsen och förvaltningen af Curhus-inrättniugen, som ock derefter ej mindre bestämma det bidrag, sorn af uppkommet öfverskott å influtne Curhus-afgiften kan Lazarelten meddelas, än äfven, med iakttagande af hvad l:sta punkten innehåller, fastställa den för ifrågavarande behof under det nästföljande året erforderliga afgiften; hvilka befattningar, om Deputerade så för godt finna, äfven kunna lill Pröfnings-Comiteu öfverlemnas. Städerne Stockholm och Götheborg anses likväl, i dessa hänseenden, såsom serskilda Län. Hvilket allt Rikets Ständer få, till svar å Högstberörde Nådiga Proposition, i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 18 April 1845. Uppläst och Juste ra dt hos Ridd, och Adeln den 8 Febr. 1845. Uppläst och godkändt hos Preste-Ståndet den 12 — Borgare-Ståndet den 12 Bonde-Ståndet den 12 — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring i vissa delar af nu gällande lagstadganden om giftorätt, arfsrätt och istadarätt. (Lag-Utsk. Bet. N:o 31.) S. A. K.
Vidkommande härnäst de af åtskilliga Motionairer och Talare inom de Respective RiksStånden i förevarande ämne gjorde anföranden, äro desamma, så vidt yrkande om Ekars frigifvande till KronoSkatte-hemmansegares disposition deruti framställes, af det föregående i| Utskottets här ofvan afgifue Betänkande redan besvarade; och beträffande serskildt RiksdagsFulImägtigen Casper Wikmans hemställan, att en slik dispositionsrätt jemväl måtte till innehafvare af Kronohemman få utsträckas, hafva Utskotten, med åberopande af Rikets Ständers är 1825 meddelade förklaring, att, enär innehafvare af Krono-hem - Stats samt Allm. Besv.o.OecUtsi.TJtl, Ef o 34. 29 man och boställen icke ega sjelfva jorden, och således icke eller kunna förvärfva eganderätt till den derå växande skog, fri dispositionsrätt df Ekar ej eller kan sådane åboer beviljas, Vördsamt Skolat i så måtto afstyrka Rikets Högloft.
"min dyre Ludvig!" voro de enda ord, hvilka under den återstående aftonen någongång blefvo hörbara, jag fruktade verkeligen att under den då och då inträdande djupa tystnaden, den utmattade engeln redan skulle kämpat ut; men, mot klockan nio, efter det en svag blodstörtning åter hade infunnit sig, lät hon med enträgenhet kalla sina föräldrar. O Emilia! förskona mig att beskrifva den scen, hvilken nu uppstod; du! som fattar det varma sambandet mellan föräldraoch barnahjertan, kan äfven föreställa dig, med hvilken smärta det emellan dessa, nu för evigt skulle slitas; men hvad du dock omöjligt kan göra dig begrepp om, emedan dertill nödvändigt fordras att sjelf hafva varit vittne till något sådant, var det stumma, saliga leende, hvarmed Rosa njöt af försoningen emellan dessa och sin R. Hennes högsta önskan var uppfylld; under sjelfva smärtans qval, vid åsynen af sitt älskade barns öfvergång ifrån detta till ett annat lif, lemnades på Rosas innerliga åstundan en sann tillgift åt honom, hvilken förorsakat denna gränslösa sorg; och, beseglades nu denna försäkran till den döendes tillfredssällelse, med en den stummaste, men mest innerliga omfamning. Härefter påkallades, enligt Rosas begäran, de små, jemte alla öfrige af husets medlemmar, hvilka alla under bittra tårar emottogo den afmattades sista farväl; hennes vanmakt var redan så stor, att hon blott svagt förmådde nämna dem vid namn. Äfven till mig talade hennes matta handtryckning samt bristande blick, tydligare än de förbleknade läpparne under bemödande att tolka hvad hjertat kände, det förmådde; jag forstår ännu ej, hvarifrån jag erhöll styrka att i ett sådant ögnablick med fattning emottaga hennes afskedssuck. De återstående timmarne till klockan fem, förgingo under dödlik dvala, hvarunder hennes blick ofta sökte den öfver henne nedlutade af smärta grymt betagne R., hvars hand hon, likaså troget, som hennes hjerta till sista minuten af hennes lif tillhörde honom, höll fast innesluten i sin.
Berg . , Uppbörds-Kamreraren A. Nicodemi Jlroisoren J. F. Gråberg Vaktmästaren A. Dannström . „ P. N. Wessling „ J. E. Nortröm . Kammardrängen E. Lindström . P. Blomberg Husdrängen Z. Ihrmark Anmär k ning: Skulle någon af dessa personel vinna befordran till lön vid RiksgäldsContoret eller annat Verk, minskas den för honom bär uppförda expectance-lön med ett deremot svarande belopp, samt indrages belt och hållet, derest den annorstädes erhållna lönen uppgår till lika belopp med expectanee-lönen eller densamma öfverstiger. Summa Under lön beräknad Spannmål Lön. Föne Kamereraren C. Hörner . Öfver-Commissarien A. G. Wastenii efterlemna* de Enka Summa Under pension beräknad Spanmäl. Pension. Tunnor. R:dr sk. rst. 66 813 6 — 150 66 963 6 — Förestående Sex Stater nemligen: Ordinarie Atlönings-Staten för Riksgälds-Contoret, upptagande en summa af ... — Interims-Aflönings-Staten för J):o . Expectance-Staten vid D:o Pensions-Staten vid D:o F. d. General-Assistance-Contorets Expectance-Stat och D:o Pensions-Stat Lppgjorda och fastställda vid urtima Riksdagen i Stockholm den Maj 1845. Bih. till R. St. Ank till Exp.-Utskottet cl 15 Maj kl. 5 e. m. Memorial, med förslag till 56 till och med ioi SS i det nya Reglementet Jör Rihsgälds-Contoret. (Rihsg - 1/d.J Såsom fortsättning af de reglementarhka föreskrifter för RiksgäldsContorets framlida förvaltning, hvilka Stats-Utskottel, genom dess memorial N:o 312 föreslagit oell lill Rikets Ständer öfverlemnat, får Utskottet härmedelst ytterligare underställa Rikets Ständers pröfning de af Utskottet uppgjorda förslag till stadganden angående: l;o de under innevarande
Enär aflöningen till fjenstemännen vid detsamma i nu gällande stat är, med afseende derå, att endast ett mindre fångantal under byggnadstiden derstädes kunnat inrymmas, upptagen till serdeles låga belopp, har Styrelsen nu ansett sig för detta fängelse böra uoderdånigst föreslå en fullständig löne-reglering, samt i sådant afseende uppfört, till en Kommendant för Garnisonen : arfode 200: — Lön till en Direktör. 800: — jemte 2 procent af arbets-inkomsten, Lön till en Redogörare 666: 32. Arfvode till en Predikant ,• 266: 32. d:o till en Läkare. 200: samt lön till en Arbetsföreståndare, , 333: 16'. jemte en proeent af arbetsinkomsten, Då, enligt den för nästkommande år i nåder fastställde stat, Direktörens aflöning är upptagen till 500 r:dr, Redogörarens till 200 r:dr, Predikantens till förenämnde 266 r:dr 32 sk. och Läkarens till 150 r:dr, samt Direktören och Redpgöraren, såsom Arbetschef och Redogörare för Byggnads-arbetena, uppbära arfvoden, den förre med 300 r:dr och den sednare med 200 r:dr, hvilka dock med byggnads-arbetenas fullbordan komme att upphöra, utgör den underdåniga föreslagna förhöjningen i sjelfva verket endast 516 r;dr 32 sk. utom förlagda 5:te Krono-arbetskompagniet, i lön för 30 tunnor spannemål under lonen inqvarterings-ersättning 350: — 30: — 32: — S:a 412: Straff-fängelset i Warberg. kongl, Maj:ts Prop. om, Statsverk. 1850, 31 den nya lön af 333 r:dr 16 sk., som uppföres till en arbets-föreståndare, hvilken ansetts nödig för ledning af, och tillsyn vid, de arbeten, som derstädes för fångvårdens räkning komme att bedrifvas. Kr ono-Ar bets-Kompanier na.
De hade ju lefvat ihop i öfver fyrtio år, och då var det väl inte för mycket, om han var hemma hos henne nu, när det gälde. Lars’ hustru kom in igen, och hon gaf Söderberg rätt och tillade, att de skulle ge sig af med det samma, så att de kunde vara säkra på att komma hem, innan det blef mörkt. Men nu kom det svåraste. Döden har sina fordringar, men lifvet har också sina, och Söderberg hade ännu en sak på hjärtat, som det var nästan ännu värre att komma fram med. Och det var, att han ville låna litet kaffe och olja. Ty det såg smått ut med, att det de hade, kunde räcka. Och så började han att tala om begrafningen. Det var ju rakt omöjligt att veta, hur man skulle ställa med begrafningen, nu när snön låg så högt, så att en ensam karl knappt kunde ta sig fram öfver skogen. Och därom voro alla ense. Men så sade Lars, att det var inte värdt att tänka på begrafningen, förrän gumman var död. Det kom man också öfverens om. Och sedan hon hade funderat en stund och letat i gömmorna, kom gumman Lars fram med ett helt skålpund kaffe, och olja i en bleckkruka. Hon bad Söderberg hålla till godo. Han behöfde inte betala igen det. För när människan har sorg och svårigheter, måste andra vara hjälpsamma. Och fast Söderberg hade ledsamt att tänka på, kände han sig riktigt glad öfver det. Ty fast andra dö, måste man ändå själf lefva. Hemvägen var lättare. De båda männen gingo under tystnad efter hvarandra i Söderbergs gamla spår. När de kommo in i skogen, sade Söderberg: – Kan undra, om gumman lefver? – Det är inte godt att veta, svarade FattigJohan. Men som om han tyckte, att han bort svara något mera tröstande, tillade han: – Nog gör hon det alltid. När Söderberg kom hem, slog han först noga af sig snön utanför och gick sedan in i stugan. Han såg bortåt sängen, och han blef helt förvånad, när han fann den tom. Han erfor en känsla, som af besviken väntan. Kanske var det ändå ingenting farligt med hustrun? Kanske var hon uppe igen och hade gått ut till kon för att inte vara ensam? Det var besynnerligt ändå, tänkte Söderberg.