Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häruti instämde Frih. Palmstjerna, Carl Otto, i anledn. hvaraf H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, förklarade att Exped.Utskis förevar:de mera. komme att ytterligare hvila på bordet. Föredrogos och lades till liaudlingarne StatsUtsk:s >i gårdagens plenum på bordet lagde mern.: N:o 328, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. N:o 294; N:o 329, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. N:o 295; och N:o 330, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. Föredrogos och biföllos StatsUlsk:s i gårdagens plenum på bordet lagde utlåt:n, N:o 331, ang:de köpeskillingen för den kronan förr tillhöriga s. k. Hofbageri-egendomen vid Regeringsgatan bär i hufvudstaden; och N:o 332, i anledn. af väckt fråga om anvisandet af en kapitalersättning till utsockne frälsehemmansegarne i Halland för dem ålagd roteringsskyldighet. Föredrogs Bankooch LagUtskms i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt. N:0 2, i anledning af återremiss i viss del utaf Bankooch LagUtskms betänk. N:o 1, ang:de lagstiftningen för Privatbanker. Frih. Stjernstedt, Äng. Wilh.: Då de skäl och många flera än jag kunde anföra finnas i den reservation, som af Doktor Den 21 Augusti. 333 Sandberg är bifogad Utskms utlåt., anhåller jag att få upläsasamma reservation. Då talaren härefter började upläsa den af honom nämnde reservation, begärde Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr., och Gr. Lagerbjelke, Gustaf, att förevartde utlåt, måtte blifva ånyo bordlagdi, och efter upläsningens slut, tilläde Frih. Stjernstedt: I denna reservation hafva instämt icke mindre än 8 af BondeSt:s ledamöter, och jag får på de skäl som finnas anförda i reservationen samt då 2 Stånd bifallit den punkt i betänk.
Ständers Lag-Utskotts sisiledne gärdag pä bordet lagde Betänkande den rb bennes öfwer Kongl. Majus Nädiga Proposition den ,6 dennes angäende Kgtenskaps-skillnad, gillades af Bonde-Ständet till alla delar, vt supra. S. D. Bonde-Ständet gillade hwad Stats-Utskottet i Memorial den ib i denne mänad föreslagit om in rät - 862 Den 17 Zlprl?. rättande af wiste formnlairer till antecknings-Böckcr för Aiinuitct?-Län. vt suj,ra. SD. W«'d föredragning af Riksens Högkofl. Ständers Constitutions, Utstötts Memorial dea 5 dennes i anledning af Herr Astestor Onkn'- innom Utskottet wackte Motion, om wiste rättelser i 49 och 6l §. §. af Regeringsformcn, bcflutade Bonde-Srandet att denna fraga först wid nästkommande Riksdag kan kill profning uptagas. vt suprs. S. D. Till afgjörandc föredrogs Riksens Högloft. Ständers Bcwillnmgs-Utstotts Protocolis-Utdrag den 7 dennes, innefattande Mskottets yttrande i fräga om arfwode till Rädsiufwu-Rälterne för det ökade bcswar de torde komma att w dkännas genom handtcrandet af Accis - och Tnll-fragor, och blef Utskottets i detta ämne yttrade tanka af Bondc-Ständct bifallen. vr 8vprs. , S. D. Till flutlig åtgärd uptogs Högloft. Stats-Utgskottets den go sistledne Nowember afgifnc Memorial, i anledning af den till Utskottets handläggning remitterade fraga om indragning af den Landshöfdinge-bön Hans Cressence, Presidenten m. m. Grefwe -ck vKg!»z nii innel?ar; Och blcf samma Betänkande af Bonde-Standet bifallit. vt suxra.
Mill jag allenast hänwisa till Gotha Hof-Rcut. Herr Locle, LorsttL I^uävi^, hegärde wo-. tering. Friherre Ltael von Holstein. Konungen har i sin Nädiga Förordning strängeligen anbefall att inga andra än de, som fullgjort sine studier och more redlige män m. m. ffulle sa advocera, Om Domare stricte holle sig derwid, more ingen ting akt anmärka, men när sädanl ej stcr were det nyttigt att Constitukokial för Advocater Utfärdades, Men om jag härifrån stall ufsta, önstkar jag Åtminstone att hos Konungen matte anhällas om en alfwarsam befallning, att de i detta afseende Utgisne Författningar noga matte esterlefwas. Herr Grefwen och Landtmarffalken. Herr Baron tyckes således wara nöjd och wilja bifalla AtstottetS betänkande, allenast med det tillägg: att Hos Hans Kongl. Maj:r underdånig anhållan mätte göras om en alfwarsam påminnelse kill Hof-Räkterne om Författ a',igarnes noga efterlefnad; och härom får jag gora Ridderffaper och Adeln propyr sition. Bifölls. Den 28 November» 182; Föredrogs ä nyo Lag-UtskottetS den 27 No» vember pä Bordct lagde betänkande angående »värdering och offentcligt nprop ä fast egendom a landet som för gäld utmätes. Bifölls Föredrogs Lag-Urffottets den 27 November pä Bordel lagde betänkande, om förklaring öfwer Z §. af Kongl. Förordningen den 2» Februarii 1789, angående Kcono.hemmanö försäljande till Skatte m. m. Bifölls. Föredrogs ä nyv Lag-Utskottets den 27 November pä Bordel lagde betänkande af den 27 sistlednc Oktober, angäende ändring uti det Eds-formulair, som 8 §. af Kongl.
Hvarföre binda med tyngande orden Kärleken? och den kan lefva ändå. Hur den kan lefva, det säger mitt hjerta, Fri som en engel, som den ock så skön. – O! vid dess boja jag gråter af smärta, Men för dess väl dock ej vågar – en bön.» Och när hon slutat, stod bakom hennes stol Alexis, hennes sånglärare, som sakta hade smugit sig in. Men tårar fyllde hans ögon, och han gick ut – ut i den knarrande snön, att svalka sitt brännande hjerta. Ut gick han, och långt, långt inåt den dystra skogen, der de gamla tallarne stodo så tankfulle, väntande på stormen, som skulle komma för att skaka de tunga drifvorna från deras suckande grenar. Men der var lugnt och tyst som vid en dödssäng. Endast från den aflägsna stångjernssmedjan hördes hammarens tunga, jemna slag, regelmässigt som urets knäppningar, mätande tiden. Tunga voro också slagen i Alexis’ hjerta, ty vid hvart och ett kastades en skofvel mull öfver hans hopp – hans hopp, som längesedan var begrafvet, men öfver hvilket dock ej kunde resas en nog stor ättehög. Men hur han arbetade, för att djupt under mullen dölja den döde vännen, gick dess vålnad dock hvarje natt igen, och om dagen voro hans tankar hos den inom kumlet förvarade. Djupt inne i skogen, vid en klyfta, dit knappast någon lefvande varelse kunde tränga, växte ett träd, i hvars bark han ristat ett namn, – ett namn, som han aldrig numera hörde nämnas, utan att en ångest for igenom hans hjerta, dödande som en samumvind. Som enkan går till sitt barns graf, så gick Alexis hvarje dag med sorgklädt sinne till detta sitt älsklingsställe. Men när han nu kom dit, var trädet fälldt och bortfördt. Vid denna syn pressades hans bröst häftigt tillsammans; men ej en suck undföll honom. Han sade blott till verlden: du är konseqvent! «Hvad kunde röra honom så?» undrade Celestine för sig sjelf, ty hon hade bemärkt Alexis’ tårar.
Här, liksom annorstädes under en stigande bildning, flyttas dessutom ärendena efter hand in på det mera bestämda och säkra rättsområdet: till allmänna domstolar från administrativa myndigheter. Inrättar Den 26 Februari f. m. 623 man nu, under det Högsta Domstolen ännu är öfverhopad af göromål, en ny administrativ öfverinstans, så skall föijden troligen blifva ett tillbakagående af ärenden ifrån rältsgebitet till förvaltningen. Sådant är enl. min tanka en försämring. I afseende å kompetenstvisters slitande har det väl blifvit yttradt att Regerings-rätten kunde slita dylika. Sådant vore dock ganska olämpligt. Något stadgande härom igenönnes icke heller i förslaget. 2:o. Den föreslagna institutionen skall blifva ett mäktigt häftyg för bibehållande och ökande af centralisationen. Rgeringsrätlen skall sannolikt, ja den måste besättas med gamla Embetsman. Dessa sittande i en bur för sig med sina luntor, utan särdeles beröring med folket, och oafsättliga, skola blifva ett bålverk emot våra gamla ekonomiska författningars förenkling och förbättring. Med de gamla författningarne hafva Led:ne upväxt, i dem äro de sjelfva slutligen inväxta. Rör man vid dem, så ramlar en stor del af deras lärdom, vetande och magt. Bibehålies åter den gamla mörjan, så äro och blifva de gamla Reg:sRåden snart ensamma i besittning af det Ariadne-nysta, utan hvilket ingen kan leta sig igenom den mörka labyrinten. Regerings-rättens Ledamöter skola sannolikt tillintetgöra alla försök till utvidgande af gränserna för den kommunala verksamheten. De gamla Landshöfdingeoch Kollegii-Ledamöter, som väl egentligen böra blifva Reg:s-Råd och som, jemlikt förslaget till stadgan, böra yttra sig i frågor om ekonomisk lagstiftning, skola naturligtvis aldrig tilltro någon menighet att sköta egna angelägenheter. Allt skall af dem anses fortfarande böra stå under deras förmynderskap, alla ärenden få fullföljas så långt vägen räcker — d. v. s. till Kungs — men den verklige Kungen skall då öfverhopas med ärender, så, att Han nödgas på förhand, och alldeles obesedt, låna Sitt namn åt en liten Oligarki af Byråkrater.
Vid ytterligare öfvervägande af denna fråga, hafva Utskotten väl icke funnit sin öfvertygelse deruti förändrad, att den, som af Valets utgång eger den mest directa, för 38 Z«gs. Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N. o 60. egennyttan retande, vinst eller förlust, också ej borde sältas i frestelse att, genom inflytelsen af sin röst, vid valet verka på dess utgång; men som Utskotten nödgas medgifva, att detta förbud icke utesluter möjligbeten af det missbruk, som dermed skulle förekommas; — som den nu varande voteringsrättens upphäfvande kunde förutsätta den misstanka hos Utskotten, att samma rätt blifvit af Prestenkor och afträdande Prestman mera missbrukad än af andra, hvilket dock Utskotten visst icke haft anledning att yrka eller befara; samt enär ändtligen borttagande, så vidt möjligt är, af alla slags jäfj för utöfning af rösträtt syues leda till Prestvalens förenklande och befrämjande af lika rättvisa mot alla i ett af det personliga förtroendet egentligen beroende val; så hafva Utskotten ansett sig, med frångående af sin förra hemställan, kunna tillstyrka Rikets Höglofl, Ständer, att början af den ifrågavarande 20 § måtte återfå sin förra lydelse uti Comiterades tryckta förslag. Emot samma § har ock af 2:ne Preste-Ståndets Ledamöter den anmärkning blifvit gjord: att ”en Kyrkoherde bör vid valet af sin Capellan ega en högre röstberäkning; att Pastor följaktligen borde få afgifva en eller i röst för hvarje tunna Lags. Allm. B as v. o. Oec. Utsk. Uti. N.o 60. 3g Spannmål, som lian lemnartill Capellanens aflöning eller ock ega T~ af Församlingens viel valet afgifne röstetal”.
Och hvar och en, som är aldrig så litet anstucken a f d e m a slags smaluiktiiing i var tid, skall tilltalas af Per Hallströms ~gainln iiistorinn. Den ger oss i en interiör fran början ' af imevaranile sekel en intagande bild af lifvet sådant det den tiden tedde sig inom herniiiet och familjen, och det ar på samina g %ng en i all sin enkelhet gripande tragedi, som utspelas mot den lugna, idylliska bakgrunden. H u r förtjusande ä r ei lilla Anne-Marie tecknad, hur rörande hennes och ~ m a g i s t e r n s ~ oskyldiga roman, hur täckt ordnadt det lilla komedispelet, som utgör på en gång berättelsens hela intrig och k i i ~ n a, och hur obevekligt ödet i den kalla, haraklystnct farmoderns gestalt! Det var ju den tiden endast a t t böja sig och resignera, a t t tiga och framlefva sitt lif med ett krossadt hjiirta eller a t t g; under i hopplös sorg öfver det oåterkalleliga. Bokens 2 efterskrift D, den tillkonstlade imtidsfrökens iitgj iitelser, ar, tyckes det oss, den enda dissoniians i den för öfrigt s&amp; harmoniska koinpositionen. Den &amp; r ditsatt i akt och mening a t t fraiiistalla kontrasten inellan vår tids och flydda dagars kriunotrp, men vi undra storligen huruvida nutidens unga dainer, oin de öf verliii f m d taget nedskrifva sina betraktelser öfver lifret i eii dagbok, görs det pb ett så tråkigt och snusförnuftigt satt. 31en denna enda falska ton förmår ej förtaga det vemodiga behaget i denna idyll, i t hvilken f ö r t i alla fall vetat ge en lika Iiarrnonisk som racker afslutning. a miss ly ckad kvinnokraft^. af E2 !m fiZafi.ölib. Fröken Keys tvenne så mycket omtalade föredrag, hvilka nu utkommit i broschyrform under titeln rrldissbrukad kvinnokraft^ och.
» Detta, » sade hon, » blir mitt lifs stora verk, och det måste lyckas. » Syskonkärlek, lyrisk romantisk dikt i tio sånger, » det är titeln. Jag måste ha den färdig till nästa år, ty jag ämnar täfla med den i svenska akademien. Ser du det här lilla kuvertet med sigillet på? Det är den förseglade namnsedeln. Den har legat färdig i tre år. Naturligtvis upptar den ej mitt namn, utan en sentens: » quousqtte tandem » ja, jag vet inte hvad det betyder, jag såg det till öfverskrift på en artikel i Dagens Nyheter. Latin är det, så mycket vet jag, och det gör ett manligt intryck. jag vill inte man skall misstänka, att det är en IDUN 200 kvinna, som skrifvit det, förstår du, ty vi kvinnor äro ännu så tillbakasatta, att en aning härom kunde göra de manliga prisdomarena partiska. Vill du höra första sången, den är inte lång? » Hon började läsa. Kerstin var icke vidare kritiskt anlagd och förstod sig föga på poesi, men så mycket insåg hon dock, att det var svulstigt, onaturligt och knaggligt. Hon passade på att gå, innan Klara Noréus hann börja med flere sånger, ty hon befarade starkt, att dä skulle hon bli tvungen att lyssna till alltsammans. Det gick som Kerstin förmodade, och efter nå- gon tid blef Klara Noréus sjuk. Skolrådets ordförande kom upp till häradshöfding Valde med förfrågan, om hans guvernant icke kunde få sköta skolan blott några dagar, tills man hann få någon vikarie. Jo, det hade häradshöfdingen icke något emot. Hans egna barn kunde ju få lof istället, och man lick söka reda sig. Ja, det skulle icke bli länge! Lärarinnans sjukdom var hysterisk. Den yttrade sig först så, alt hon trodde sig skola dö. Hon tog farväl af alla, ty hon kände döden nalkas. Sä förlorade hon medvetandet under några timmar. När hon vaknade igen, yrade hon, talade osammanhängande om sina dikter, deklamerade långa strofer under de vildaste gestikulationer för att sedan falla i dvala. Så småningom öfvergick detta till hvad man kallar predikosjuka.
Kungörelsen d. 12 Maj 1857, af Landtmätare återbäres eller Landtmätare finnes hafva jordegare för mycket påfört. Frih. Sprengtporten, Jak. Wilh.: Att den nuvarande landtmäteri-taxan, både genom höga afgifter och den invecklade beräkning, hvarpå de grunda sig, väsendtligen motverkar skiften och den ekonomiska uppmätningen af landet är en känd sak af alla jordbrukare, som varit nödsakade att anlita landtmätare-biträden. Landet tillskyndas emellertid härigenom en stor skada; ty om det för den enskilde jordegaren är ett vilkor för all förnuftig hushållning att känna sina egor till areal och beskaffenhet, är det ur allmän och statistisk synpunkt icke mindre maktpåliggande att landet blir uppmätt, helst ingen rättvis beskattning af jorden kan uppstå, med mindre den grundar sig på noggranna och fullständiga kartor. Ifrån uppnåendet af detta mål äro vi, jag befarar det, nu mera aflägsnade än någonsin. Hvar och en, som intresserar sig för att komma till ett bättre förhållande i dessa vigtiga omständigheter, bör derföre vara Gr. Anckarsvärd tacksam för den motion, han väckt; och då jag till dess hufvudsakliga syfte understödjer densamma, tillH. I. 7 98 Den J9 November. låter jag mig uttrycka den önskan att den vid denna riksdag måtte erhålla den grundliga behandling, som ämnets vigt förtjenar. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att som Gr. Anckarsvärds ifrågav:de motion var af den beskaffenhet, att den kunde hänvisas till gemensam handläggning af Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t, ansåge Hr Gr. o. Landtm, sig böra före framställandet af propos. på motionens remitterande för R. o.
: och Södra Landskaper hor de förvaltas under Banco-Styrelsens öfverinseende och i8a Den 7 November e. rn. ansvar^ undelrättelse skulle de öfrige respective Riks-Stånden nu genast, och innan BancoUtskottets ofvannämnde Utlåtande N:o 65 blifvit af Ridderskapet och Adeln till fullo afgjordt, meddelas, under inbjudning, att de öfrige Riks-Stånden behagade uti detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena, Ut Supra. Herr Munck af Rosenskjöld , Eberhard: Jag anhåller, att i Protocollet få förvara min reservation emot delta klockan half till 3 på eftermiddagen tagne beslut. Upplästes till justering och godkändes följande Expeditions-Utskottets insände förslag till Riksens Ständers underdånige Skrifvelser till Kongl, Maj:t: N:o 296. Rörande åtgärders vidtagande i afseende på Barnaundervisningen i LandtFörsamlingarne. N:o 297, Angående friare Tackjernshandel, N:o 298. Rörande åtgärders vidtagande till sjön Venerns bibehållande vid en viss medelhöjd och till förekommande af dess öfversvämningar m, 111. N:o 3oo. Angående förökadt anslag till Riksdagskostnadernes bestridande m, m. Den 7 November e. m. i83 Upplästes lill justering Expedions-Utsl<ottets under N:o 299 afgifne förslag till Riksens Ständers underdånige Skrifvelse till Kongl. Maj:t, rörande en förändrad reglering af Hospitals-Inrättningarne i Riket. Friherre Cederström , Jacob: Vid den sednast uppläste Expeditionen får jag anmärka, att det står, att Wisby Hospitals inkomster ej lemna något öfverskott; det vill säga, när de 1000 R:dr afräknas, som från Seraphimer-Gillet aflemnas, men eljest afgår alltid ett öfverskott årligen till Gillet.
Med anledning häraf ha vederbörande lämnat följande upplysningar: Minskningen i kompetensvillkor gäller icke för alla telefonisterna, utan endast för dem, s o m sysselsättas vid lokalborden och de kortare ledningarna, således icke för telefonister som tjänstgöra vid de stora interurbana ledningarna. Aflöningen är fastställd, icke till 30 kronor, utan till 40, ehuru naturligtvis — liksom annanstädes — begynnelse aflöningen är lägre. För de flickor, som tjänstgöra vid långledningarna, o c h af hvilka erfordras en vida större kompetens, är aflöningen motsvarande högre. Nästan alla telefonister, som blifvit anställda under detta år, äro sådana som endast ha folkskoleundervisning, och ett eller annat hundratal sådana torde redan finnas vid rikstelefonen. Kvinnor inom journalistiken. Mrs Emily Crawford, Daily News ' mångåriga Paris korrespondent, hvars bild Idun ock engång meddelat sina lä- sarinnor, har i ett föredrag nyligen uttalat sig angående frågan, huruvida journalistiken är en lämplig lefnadsbana för kvinnorna. Hon har genom en lång erfarenhet kommit titl det resultatet, att talangfulla kvinnor mycket väl kunna träffa just den stil, som passar för vederbörande tidning, och förstå att gifva hvarje ämne, de behandla, lif. För öfrigt böra kvinnorna icke tro, att tidningsarbetet är lätt. Det kräfver framför allt uthållighet, därnäst själsnärvaro o c h mod samt för öfrigt många andra egenskaper. I måndags afled å egendomen Leonardsberg i närheten af Norrköping grefvinnan Mathilda Carolina Lovisa Leijonhufeud, född Stackelberg, i en ålder af 73 år. " Hon var dotter af öfverste-kammarjunkaren grefve Adolf Ludvig Stackelberg och hans grefvinna Eva Sofia Adelsvärd. Hon blef 1842 gift med sin kusin, öfverstekammarjunkaren friherre Erik Seth Adelsvärd. Ar 1862 ingick hon nytt gifte med majoren frih. Bengt Carl Fredrik Leijonhufvud och var sedan 1864 änka efter honom. * För djurskyddssaken.
Skrifvelse N:0 321. gäckar den andra makans tålamod, skulle finna nödigt att iakttaga ett mera grannlaga uppförande, och ofta bägge blifva mera omtänkta att förekomma misshälligbeter, och att genom hjertats band gifva styrka åt den lagliga förbindelsen, hafva R. St. ansett sig böra hos E K. M. i underd. anhålla, om utfärdande af en allmän Författning, hvarigenom, med ändring af 16 Cap. ii § Kyrko-Lagen och i4 Gap. i §. Giftermåls-Balken, förklaras, att, då oenighet makar emellan varder rådande, det skall åligga Kyrkoherden i Församlingen, att söka förmå dem till sämja genom tjenliga föreställningar och förmaningar, hvilk» han meddelar först enskildt, och, ora det ej hjelper, sedermera i närvaro af makarnes föräldrar eller andra flander, eller, om sådana icke i orten finnas, i närvaro af några allmänt aktade personer; alt, om makarne ej heller härigenom kunna till enighet återföras, de skola inkallas till Dom-Capitlet alt der förmanas, och att, derest, sedan så beskaffade varningar föregått, oenigheten ändock fortfar, Domstolen må, uppå derom skeende ansökning, döma till skilnad tillsäng och säte på viss tid, från sex månader till ett år, hvarefter, i händelse makarne ej heller häraf låta sig rätta, utan endera eller bägge önska ägtenskapets upplösning , frågan bör ankomma på Kongl. Majrts Nådiga afgörande, i den ordning Kongl. Förordningen den 27 April 1810 innehåller; dock skall den, som ägtenskaps-skilnad sålunda vunnit, icke ega ingå nytt giftermål, förr än två år förflutit, sedan skilnadsbref af Dom-Capitlet utfärdades, derest icke Kongl. Maj:t finnér lämpligt alt den tid förkorta. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den a3 April i835. Uppläst och godkänd lios Ridd. och Adeln den s3 April i835. Preste-Slåndet den 24 Borgare-Ståndet den 25 Bonde-Ståndet den 25 Rikets Ständers underd.
Derföre att skolan är en enskild läroanstalt, är det icke sagdt, alt den icke kan vara af stor nytta för det allmänna och deruti ligger således intet bevis på obehöfligheten af statsanslag för skolans utveckling till högre fullkomlighet. Man har ytterligare påpekat den omständighet, att skolan egentligen skulle vara nyttig för Stockholms stad allena och fästat sig vid de personers födelseort, som af skolundervisningen sig begagnat. Jag tror att delta sätt att se saken icke är riktigt, utan att man fastheldre bör tillse, hvarthän de personer, som erhållit undervisningen, sedermera begifvit sig för att utöfva den konstfärdighet de förvärfva!.- Man påräknar i allmänhet, alt från Stockholm få skickliga arbetare, och således är det till hela rikets gagn och nytta, om en stor slöjdskicklighet utvecklar sig härstädes. Jag anser mig ej böra vara vidlyftigare, ulan slutar med alt förnya min i början gjorda anhållan, alt R. o. Ad. mätte medgifva den begärda återremissen af denna punkt. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Ingen lärer väl kunna bestrida, alt ju icke upfostringsanstalter uti ifrågavar:de hänseende äro särdeles nyttiga, samt att man allmänt hyser den önskan, alt förse dylika anstalter med erforderliga anslag. I afseende å hvad slöjdföreningens skola här i staden för sin utveckling kunde behöfva, hafva visserligen här blifvit afgifna mångå ganska vackra yttranden, men man får, i min tanke, vid denna frågas bedömande icke förbise, att K. M. uti Propos. om Statsverkets tillstånd och behof endast begärt, att slöjdskolans statsanslag skulle bibehållas vid det nuvar:de beloppet af 4,000 R:dr b:ko. Detta oaktadt har StatsUtsk. föreslagit, att summan skulle förökas till 6,000 R:dr, och man torde vid sådant förhållande icke kunna med skäl påstå, att Utsk. varit ogynnsamt stämdt emot skolan, hvarföre jag äfven anser, att de, som ifra för densamma, kunna bifalla Utsk:s hemställan.
Men om det sålunda är obestridligt, att nyttjande-rätten till allmänningarne i så måtto är bestämd, som det ankommer på Härads-Rätterne och Konungens Befallningshafvande att pröfva, huru, af hvem och till hvad del den får utöfvas, lärer deremot Länens och Häradernes eganderätt aldrig varit bestämd, och detta at den, enligt Utskottens tanka, ganska giltiga orsak, dels att de i fordna tider nog allmänt ansetts vara krono, såsom det vill synas af Instructionen för Skogs-Commissionen den 14 Maji 1694» dels att, då det varit mot allmänningarnes natur att delas, Bih. t. B. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N.q 49 • Lagstiftaren gerna undvikit att stadga något i en fråga, hvars närmare bestämmande af intet behof varit påkalladt. Men det skulle, i Utskottens tanka, vara i hogsta måtto felaktigt att ifrån en så obestämd nyttjande rätt för de skoglöse vilja leda sig till en uteslutande eganrlerält. Det kan ej vara en eganderätt, som hvarken till omfång eller egare är bestämd; — som skulle bestå i ett blott begrepp af skoglöshet, och ej i någon gifven delaktighet för hela samfälligheten eller vissa hemman; — hvilken eganderätt ömsom kan förloras, såsom om ett hemman tillvinner sig egor eller uppdrager skog å sina egna, och ömsom vinnas, såsom då egor frånvinnas ett hemman, eller då det eljest, utan eget förvållande, blifver skoglöst; — en eganderätt, som kan ställas under förbud, och som, i händelse Kongl. Kammar-Collegii förslag i a:dra punkten antoges, skulle bestämmas af den mer eller mindre noggrannhet, hvarmed.