Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. att låta inställa utbetalningen af statsbidraget. Detta stadgande innefattar i de mest tydliga ordalag, att inga andra anståndsfrågor skola öfverlemnas till R. St:r än de, som afse anståndets förlängande utöfver tiden intill nästa Riksdag. Nu åter lyder stadgandet sålunda: »att det skall ankomma på K. M. att låta inställa ali vidare utbetalning af statsbidraget samt återfordra hvad deraf upburits att på en gång eller successivt lill Riksg:sKont. inbetala inom den tid, som bestämmes af K. M. eller af Ii. Sf:r, till hvilkas pröfning frågan om upburne medels återbäring lärer komma att öfverlemnas, derest längre anstånd dermed än till nästa Riksdag anses erfordras.» En sådan redaktion kan föranleda dertill, att rättigheten att pröfva, huruvida anstånd skall lemnäs för längre eller kortare tid, skall ankomma på K. M. eller R. St:r äfven i andra fall skall än då anståndet sträckes utöfver tiden t ill näslintröffande Riksdag. Då den föreslagna redaktionen icke utgör en förbättring utan tvärtom en försämring, anser jag att man bör bibehålla det: 122 December ty som redaktionen nu är föreslagen, vet man icke om det är K. M. ensam eller om K. M. och R. St:r gemensamt skola fatta beslut om återbetalningen i alla händelser. Jag anhåller derföre, att det gamla stadgandet måtte bibehållas. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Den siste talaren har erkänt, att emellan det af Utsk. föreslagna och nu gällande stadgande icke är någon skillnad men han har deremot sagt, att StatsUtskrs redaktion icke är tydlig. För att emedlertid visa hans misstag anhåller jag att få upläsa punkten så lydande: I händelse afvikelse, utan dertill erhållen vederbörlig tillåtelse, skett från den fastställda arbetsplanen, eller arbetet, utan af K. M. medgilvet anstånd med detsammas utförande, icke blifvit fullbordadt inom derför bestämd tid, ankommer på K.
Att alla Ynglingar emellan 20 och 25 års ålder, med några få undantag, skulle vara underkastade Bevärings-skyldigheten, stadtade de tillika, att ingen, som icke uppfyllt dtnna skyldighet, skulle vid publikt Verk erhålla någ»n ordinarie Sysla. Orsafeen tili beslutet var likaså mycket att förea Den 2 Martil. komma, det icke mera så manga Gossar skulle springa directe från Scholan in i EmbetsmannaClassen , som att förmå dem till några veckors Vapenöfning. Emellertid öfverträdes denna Författning alla dagar, och Vederböran-' de tro sig kunna gäcka Konungs och Ständers Beslut, blott de i Fullmagten införa att Innehafvaren skall likväl uppfylla sin Beväringsskyldighet, ehuru utan Controll. Hämmandet af detta oskick torde vara det första, hvarom vi böra anhålla. Om härtill skulle komma en Stadga, att inga flera Extraordinarie pä några år få antagas, att de både granna och dyrbara Uniformerne i Civilståndet blifva umbärlige, hellst de i alla fall hvarken passa ett Folk, hvars rätta Caractere är manligt alfvar, eller ett Land , der knappt så mycket Guld produceras, som nu användes till dessa barnsligheter , och sluteligen att all Titulatur i offentliga Handlingar aflägges, hvaraf skulle följa , att vi äfven i umgänges-språket började likna andra hyfsade Nationer j om detta gjordes, så vore alla de förberedande steg tagna , hvarigenom ändamålet omsider kunde vinnas. jag säger omsider i ty aldrig skola göro^ målen bringas till den enkelhet, som utgör deras naturliga gång, innan alla Beslut, efter en till Konung Carl XI anordnade arbetsamhet, säkrare beredning utgår genom vissa Departementschefer , hvilka både för Konung och Ständer äro ansvariga , så väl för det de göra^ som för det de underlåta. Man må kai-; 8 Den 2 Martil la dessa Chefer Ministrar, såsom i de flesta Europeiska Riken, eller Stut s liacl, såsom i Norrige 3 mtn de böra åtminsione innehafva en sådan plats, att de icke kunna vinna genom befordran till en bättre.
Tror Utsk., att, om dess förslag antoges, hvart och ett af de så upplösta Stånden ännu på länge kunde komma att betrakta sig såsom alldeles för i n trid t, eller alt ej stort missnöje mot den nya författningen skulle uppkomma, 0111 symptomer uppenbarade sig, de der förebådade ett eiler annat Stånds nära utträngande ur representationen. Och att sådana symptomer lätt kunde uppenbara sig, ja kanske icke torde länge dröja alt verkligen förspörjas , ser nog hvarje uppå tidens tecken aktande man. Det är icke försigtigt af Utsk. att för genomdrifvendet af en abstract theon , som äfven, der den är verkställbar, icke torde kunna gifva en full garanti för sin inre förträfflighet, vilja äfventyra ett helt Rikes lugn och blottställa det för faran af ständigt förändrade samhällsförfattningar. En af dess medlemmar, Hr Prosten Ödmann, hade dock lemnat Utsk. ett förslag, som, under det det erkände de väljandes allmänna rätt, sammanband deras val med helgden af redan bestående inrättningar, och i så måtto bort uppfylla allas önskan, som det billigt förenade allas anspråk. Det utgick från personlighetens ei kännande såsom allmän grund för valrätten, när denna personlighet lemnat sådana yttre garantier af oberoende, som samhället är tvunget att äska. Men det öfvergick i afseende på valbarheten till den förnuftiga och för allt samhälles bestånd nödvändiga grundsats, att personligheten i dess representativa skick borde föreställa Statens alla både materiella och intellectuella intressen. Härvid betjenade det sig af redan för banden varande institutioner, med upptagande af hvad som ännu orepresenteradt var, och bibehöll så af det förflutna det som qvarstå borde, alltid under inrymmande af samtidens och, jag tror äfven, en sansad framtids fordringar.
Län förklarat sig instämma; dels ock ett af den sistnämnde inlemnadt memorial, deruti hän, fästande uppmärksamheten derå, att Tackjerns-ti 11 verkaren, genom det olämpliga och allt för stränga stadgandet i nuvarande Banco-Reglementet, blifvit i saknad af den förmon, som med rättighet till Tackjerris-belåning i Rikets Ständers Bank varit åsyftad, somt med ytterligare åberopande ar den framställning, 10m i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition igenfi-nnes, yrkat, att Banco-Reglementets föreskrifter, rörande den nödige ansedde controlen för det i Banken belånta Tackjernets tillhandahållande, måtte upphäfvas, och Utskottet i afseende på denna control inkomma med förslag till sådane föreskrifter, som kunna trygga Banken för återbetalningen af det utgifna lånet och sätta den lånebehöfvande i tillfälle att, utan för stora uppoffringar och omkostnader, komma i åtnjutande af den en gång beslutade Tackjerns-rbelåningen; uti hvilket yrkande Riksdagsfullmägtige Anders Ericsson och Nils Pehrsson från Örebro Län jemväl sig förenat. I anledning af de hinder, hvilka, enligt Kongl. Majrts ofvanintagna Nådiga Proposition mött för belåningen af Tackjern, liggande å Stockholms Våg, har Utskottet först ingått i undersökning, huruvida Stockholms Stad rätteligen kan sig undandraga att ansvara för det Tackjern, som å Stadens Tackjerns-Yåg nedlägges; och som härvid förekommer, ej mindre att, enligt Banco-UtskoUets Betänkande N:o Jg. 7 Kongl.
Enligt till Utskotten ankomne Protocolls-uldrag, har omförmälde Betänkande blifvit af samtlige Riks-Stånden återremitteradt, på grund af anmärkningar, hvilka, sammanförde i momenter efter innehållet af det återremilLerade Betänkandet, hufvudsakligen omfatta och vidröra de ämnen, som här nedan finnas upptagne, nemligen: i:o att inrättande af enskilde Banker icke borde i Lag uppmuntras, utan Bank-iörelsen förbehållas Riks-Banken; emedan den betydliga vinst, sorn denna nu drager af den allmänna rörelsen, måste förminskas i samina mon, sorn enskilde Banker uppkomma och Banco-vinsten, som hittills användts till det allmännas bästa, således öfvergå till de enskilde Bankerne och några få capilalister. Landet skulle dessutom taga en ny obotlig skada deraf, att alla enskilda capital, i stället för att ledas till industriella .företag och grundläggande af Hypotheks-föreningar, som för näringarne voro långt ändamålsenligare, endast skulle användas till inrättande af Banker samt befordrande af en för det allmänna, och i synnerhet jordbruket, förderflig skuldsättning. För penninge-bristens afhjelpande vore då vida bättre, att tillåta en utvidgning i Riks-Bankens Discont-rörelse, emedan ränte-vinsteu då folie det allmänna till godo, eller ock, att Riks-Banken inträdde såsom delegare uti de enskilde Bankerne, för att åtminstone dela vinsten, och dessutom lemna dessa tillfälle till cassa-tillgång i Riksmynt, hvarigenom deras credit-sedlar kunde i Riks-Banken inlösas, och de, för bristande Invexlings-Conlor, nu öfverklagade olägenheterne derigenom undvikas; 2:0 alt någon fullständigare Lagstiftning, än den, som redan finnes, för närvarande icke vore af behofvet påkallad, då, efter all sannolikhet, någre enskilde Banker icke före nästa Riksdag uppkomma, och att man således borde åt kommande Ständers mognare erfarenhet och ökade insigler, öfverlemna denna fråga; Bih. till R. St.
Det är genom deras mannamod och medborgerliga förtjenster, sorn vi här hafva säte och stämma, oell icke genom ett å deras sida lyc kadt förvärf af penningar och egodelar. De hafva icke för sig och sina efterkommande med penningar köpt de bänkplatser, vi här innehafva, utan de hafva gjort det med sitt blod och sina utmärkande handlingar. Må derföre alla försök bortvisas, som vilja förvandla oss ifrån en hördstill en krämare-adel. R. o. Ad:s tid, såsom sjelfskrifvet RiksStånd, kan snart vara tilländalupen. Jag skall icke motsätta mig ett dylikt förhållande. Men R. o. Ad. såsom social-institution, fotad på grunder, som utgöra naturen af det rätta Adelshuset, den kommer aldrig att uphöra. Jag afstvrker allt afseende å Hr Gr. Björnstjernas motion. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman: Oaktadt jag i förra plenum begärde denna motion på bordet, har jag vid närmare eftersinnande funnit, att det kanske varit bättre att låta den i all tysthet gå sin väg. Men sedan nu den föreg:de talaren yttrat sig deröfver, skall jag också anhålla att få säga några ord Min öfvertygelse är, att det varit nyttigare både för R. o. Ad. och för motionären sjelf, om förslaget icke blifvit väckt, ty den kan framkalla en diskussion, som leder till ett motsatt resultat mot det motionären åsyftat, nemi. höjande af 11. o. Ad:s anseende. Den har också den olägenheten, att den kan åstadkomma splittring och ovilja inom Ståndet, hvilket åter kan komma att menligt inverka på de stora och vigtiga frågor, som komma under R. o. Ad:ns pröfning. Om motionären i stället föreslagit en lag, som förekommit Utskms tillsättande efter enskilda kotteriers intressen, eller som förbundit de E, o. Adois ledamöter, hvilka åtagit sig befattningar i Utskm, att bibehålla dessa, tills de genom laga förfall derifrån befrias, då tror jag att motionärens afsigt snarare vunnits.
Cronius.■ Jag har förut yttrat min öfvertygelse, att Christianstad och ej Malmö vöre rätta stället, der den södra Diskonten borde stationeras, hvartill jag visserligen skulle kunna framlägga flere skäl än de af mig anförde, men vill endast förena mig med Riksdagsmannen Mårts. Mattisson uti dess reservation mot Utskottets beslut örn DiscontCoqtoirets förläggande i Malmö. Riksdagsmannen Johannes Andersson från Skaraborgs Län, instämde äfven mod Riksdags-’- mannen Måns Mattisson. Vid 3 eije §. Herr C.apitainen von Hohenhausen yttrade i Banco-Utskottets Petänkanden. 155 gtt då Hern Capitaine!} vöre öfvertygad att det föremål, sorn söktes genom BancoDiscontens utgrening i Provinserna allena måtte vara, att med bibehållande af'säkerhet, ordning och samband Uti det hela, underlätta lånetillgången för innevåqarne i de aflägsnare proyincerne, hvilka haft men utaf Discontens läge i Hnfvudstaden, så i afseende på svårigheten, att här. ega pålitliga Commissionairer, som äfven att till vederhäftigheten blifva kände af DiscontDir-ectionen.
Men nu är det en förbättring i afseende på artilleriets beskaffenhet, som i sednare år blifvit alltmera antagen, alt nemi. utur vanliga kanoner, fast af större kaliber än förut bruklige, skjuta ihåliga, till crevad laddade, projektiler eller s. k. bomber och hvilket förhållande äfven af Hr chefen för sjöförsvars-depart. i förbigående nämnes, då han nemi. omtalar att: ”Den betydliga artilleri-effekt, som åstadkommes af bombkanoner, har föranledt den förändring i bestycknings-planerne, att dessa kanoner nu måste utgöra en väsendtlig del af försvaret på fartyg af nästan alla certer; att ångbogserings-fartygen och alla kanonsluparne må förses med hvardera en bombkanon, anser” Ilr depart:s-chefen ”af vigt ” Denna förökning af förstörelse-medel är den farligaste fienden emot stora fartyg, derigenom att det skjuter dem i brand och möjligtvis, om flera explosioner ske i vattengängen, äfven sänker dem. Detta är väl så tillvida ännu blott en hypothes, efter som icke något sjökrig sedan bombkanoncrnes allmännare införande ägt rum, men kan, efter alla anledmr och gjorda försök, t. o. m. säkrare anses för gifvet än den af Hr chefen för sjö-försvarsdepart. framstälda, om det uteslutande användandet af ängmachiner å krigsfartyg. Ett ibland bevisen på den förstörande förmågan hos de springande bomberna är lätt att anföra och faller sig begriplig för en hvar; om man nemi. med sådana projektiler beskjuter ett vanligt trädhus, hvilket som helst, så kommer ju detta ovilkorligen att laga eld, så mycket snarare om det är uppfyldt af hvarjehanda brännbara ämnen såsom ett krigsskepp, hvarjemte det inneslutna manskapet, genom verkan af bombspringningarne och äfven endast genom krutrökens täthet, blifva försatte uti overksamhets-tillstånd. Att krigsskepp, som beskjutas med bomber, sålunda snart blif - Den 11 Mars e. ni. 197 va efter en kort strid förstörde, lärer förefalla en hvar temligen påtagligt.
Lån blifvit försträckt, vid äfventyr, att lånet i annat fall måste genast inbetalas. 5:0 Att den Lånesökande bör, såsom vilkor för lånets erhållande, aflemna alla de documenter, vederbörligen afxattade, hvilka erfordras till säkerhet af första inteckningen uti den afbrända tomten, med den åbyggnad, som derå uppföres, i mån af dennas fullbordande. 6:0 Att, förutan den sålunda beredde säkerheten för fullgörande af nedannämnde betalningar , äfven Committéerne böra vara derföre särskildt ansvarige; och kommer för öfrigt, i afseende på lånens utgifvande samt nyssnämnde ansvarighets fortfarande, följande att iakttagas: 42 Underdåniga Skrifvelser. Den til! Unens fördelande inom hvarje Stad utsedde Committé emottager ansökningar om Iåns erhållande af de personer, som dertill anse sig berättigade, och uppgör derefter fö delningen af låne.tillgångarne samt bestämmer den säkerhet , hvar och en Låntagare bör förete. Sedan detta blifvit verkstäldt och i den man, som denna sä.] kerhet ställes, samt de i sådant ändamål ingifne Handlingar blifva af Commiuéen godkände, insänder Committéen till Riksens Ständers Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret förteckning på de låne-biträden, som i följd deraf böra utgå jemte anteckning af den stälde säkerheten , äfvensom Committéens ansvars-förbindelse för den för tillfället begärda lånesumman. Finnas de gifna föreskrifterne för utdelningen vederbörligen iakttagne , öfversändes denna summa genast af Fullmägtige till Committéen, hvilken sedermera ombesörjer utdelningen till Låntagarne , hvarefter Fullmägtige ega, att, om så nödigt profvas, låta tillse, det utdelningen i vederbörlig ordning blifvit verkstäld och att Handlingarne hos Committéen finnas i vederbörlig ordning.
Att till lindring för Rikets Innebyggare uti en dryg Bevillning, Bankens fordran, hos Stats-Verket måtte afskrifvasantingen genast till dess fulla belopp, eller ock ärligen mindskas till vida större belopp än nu skjer. 3:0 Att Bankens behållna årliga vinst bör till det allmännas gagn blifva användt; och 3:0 Att Bankens Bokslut för år 1801 till och med år 1808, och särskildt för år 180g till och med år 1814 samt framgent årligen, till Allmänhetens fulla kännedom trovärdigt uppgifvas. Banko-Utskottet har ej underlåtit att häröfver infordra Herrar Banko-Fullmägtiges yttrande: och deruti funnit ett enhälligt stöd för det Utlåtande Utskottet härmedelst till dess Respective Principaler vördsamt öfverlemnar. För samteliga Riksens Ständer är det ända till ziffran ej okändt, till hvad betydande Summa Bankens hos Stats-Verket ägande hela fordran år 1776 blef afskrifven. Den då företagne Realisation lemnade ej, såsom i Memorialet förutsattes , härföre någon ersättning: den medförde enligt sin princip vinst endast för gäldenären, och deremot för Banken , hvars fordringar betydligen öfversteg© dess skulder, en förlust af ej mindre än samma ofverskotts halfva numeraire. Ut i ar vidare för Riksens Ständer, äfvensom för större delen af Allmänheten ej obekant, i hvad betydelig mån det år 1800 blef Ban - Den 2 Juli. 393 Banken ålagdt, att jemväl med eget bidrag, utföra den då beslutne och derefter verkställde Realisation af 15 milloner uti Riksgälds-Contoirets Credit-Sedlar; i sä måtto, att endast en sammanlagd Summa af 2,250,000 R:dr ät
Ett skamlöst folk, det icke skall hafva försyn för dens gamlas person, ej heller mildt är för den unga; Och skall förtära fruktena af din boskap, och fruktena af ditt land, tilldess han förgör dig; och skall intet låta dig qvart blifva, i korn, vin, oljo, i frukt af fä eller får, tilldess han gör dig omintet; Och skall tränga dig i alla dina portar, tilldess han nederlägger dina höga och fasta murar, der du på förlåter dig i allo dino lande; och du skall trängd varda i alla dina portar, i hela dino lande, som Herren din Gud dig gifvit hafver. Du skall äta fruktena af ditt eget lif; dins sons och dine dotters kött, som Herren din Gud dig gifvit hafver, i den ångest och nöd, som din fiende dig uti tvinga skall; Så att en man, som tillförene kräseliga och i mycken vällust ibland eder lefvat hafver, skall missunna sinom broder, och hustrune som i hans famn är, och sonenom som ännu igenlefder är af hans söner; Att gifva någromdera af sins sons kött, der han af äter; efter han nu intet mer hafver af alla sina ägodelar, i den ångest och nöd, som din fiende dig med tvinga skall uti alla dina portar. En qvinna ibland eder, som tillförene kräseliga och i vällust lefvat hafver, så att hon icke hafver försökt sätta sin fot på jordena för kräselighets och vällusts skull, hon skall icke unna mannenom som i hennes famn är, och sinom son, och sine dotter, Efterbördena, som emellan hennes ben utgången är; ja, ock sina söner, som hon födt hafver; förty de skola äta dem hemliga, för allahanda brists skull, i den ångest och nöd, med hvilko din fiende dig tvinga skall i dina portar. Om du icke håller och gör all dessa lagsens ord, som i denna bokene skrifne äro, så att du fruktar detta härliga och förskräckeliga Namnet, Herran din Gud;
3S såsom hittills, må fortfara; men då Höglofl. Utskottet icke gjort afseende å den af mig och Herr Falkman} vid ålerremissen, gjorda anmärkning, att Löftesmännen äfven horde, senast inom i4 dagar sedan lånet förfallit, underrättas ej mindre derom, än om tiden, inom hvilken de så kallade respitmånaderna förflyta, med anmaning, att derförinnan besörja lånets antingen omsättning eller inbetalning, i hvilket förra fall omsättnings-summan äfven horde tillkännagifvas; så är det, i afseende härpå, som jag tager mig frihet vördsamt hemställa, om Rikets Höglofl. Ständer icke anse billigt och nödigt vidtaga ett sådant beslut, i afseende på anmanings-brefs utfärdande till Löftesmän, som jag här ofvan föreslagit. Genom denna åtgärd anser jag många Medborgares ofärd kunna förekommas, som vållats deraf, att, genom Gäldenärens manquement, hela lånet på en gång ulsökes af Löftesmännen, som, oberedde härpå, ofta nog icke kunna anskaffa penningar utan med dryg uppoffring och kanske total undergång, då deremot, derest de, innan omsättnings-rätten förlorades, kunnat göra utväg till den mindre summa, som för omsättning erfordrades, och derigenom kunnat bereda sig rådrum att innan nästa förfallotid antingen söka sin säkerhet hos Gäl - 36 Bil. till Banco-Utskoltels Bet. N.-o 63. denären eller eljest vidtaga andra utvägar, hvilka, under en oväntad och påskyndad utmätning, icke kunna begagnas.
Men wid fragan om den skyndsamma werkstallighek hwilken KonglMaj-t alagt Dest Befallningshafwande i Länet att befordra, fruktår bemalte Longberg hinder häruti, derigenom att de EmbetSmän som tillhör werkställande af undersökningar om Allmänningarnes beskaffenhet och brukens behof ef hafwa att wänta någon ersättning sör möda och kostnad; Desta mätningar och undersökningar dessutom^ anseende till mängden af stogar, derom allt * * den ro6o Den z Julik. den bifogade Förteckningen innehåller, fordra längre tids arbete, an att detta med Ordinarie Embetsmännens wanliga göromål kan förenas. Hwarföre alt bemälte Longberg föreslagits det särstildta Landtmätare, likasom för afwstlringen i Dalarne mätte förordnas med manligt arfwode för private förrättningar, och att öfrige Embetsmän som har, »vid hafwa befattning, maga njuta ersättning för resekostnad med dagtraktamente såsom i Kronans ärende. Och har Longberg ansedt den kostnad här, wid kan tillkomma sä mycket mera af Bruksägarne böra erläggas, som han i nyttjande rätt af Recognitions, stogen, hwilken han begagnat till kolnings, rätt utöfwer hwad efter statt kslats bordt, afwen hittills derjemte begagnat fiske, näswertäckt, mulbete, storwerksträd samt byggnads, och sågtimmer till afsalu. Widare har bemälte Riksdagsman Longberg uti ingifne Memorialet yrkat, det de pä sädana Recognitions, stegar boende Torpare och nybygga, re med deras uppodlingar icke böra anses säsom en, stilla tillhöriga eller för Brukens räkning anlagöe, emedan ehuru Bruket äger rättighet till skogens nvtsande samt i följd deraf kunnat betinga sig wista förmoner af kolning, emot den rättighet Odlaren er, hällit till byggnadsoch wedfäng, stall deraf icke kunna dragas den simsius, som skulle genom stogens upplärande till Bruks,ägaren, Kronan eller det Allmänna afhändt sig rättigheten till disposition af den odlingsbara jorden.
Utlåtande i anledning af ett till Ståndet ingifvet Memorial, uti hvilket Herr Lundh sökt ådagalägga, att de i Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, angående handelsböcker och handelsräkningar förekommande föreskrifter, såvidt de hafva till föremål att bestämma hvilka personer bokförings-skyldighet åligger, äro ej allenast olämpliga, än äfven otydliga. Då författningarne icke ålade handtverkare i allmänhet att kunna föra bok, syntes nemligen stadgandet i 2:dra momentet 1 § af ifrågavarande förordning, att hvar och cn, »som gjort till sitt yrke, att varor till försäljning tillverka och bearbeta», är pligtig att, på det i förordningen föreskrifna sätt, föra böcker, vara destomera obilligt, som mångens rörelse vore af den obetydlighet, att en så beskaffad bokföring, som den föreskrifna, måste anses helt och hållet öfverflödig; hvaremot en dylik pligt borde tillkomma åtskillige af dem, hvilka »hufvudsakligen på beställning varor förfärdiga», ehuru desse, genom författningens 2:dra §, derifrån äro befriade. I följd häraf, och då orden »hufvudsakligen på beställning» icke innefattade något bestämdt begrepp om hvad dermed rätteligen menas, samt behofvet af förordningens ändring i omförmälda hänseenden derigenom ytterligare uppenbarades, har Herr Lundh, under förklaring, att han icke tilltrodde sig sjelf att kunna uppgöra något nöjaktigt förslag till sådan ändring, öfverlemnat åt det Utskott, som komme att behandla förevarande motion, Lag-Utskotlels Betänkande AT.*o 83. 5 att pröfva »huru och på hvad sätt förslag till afhjelpande af anmärkta bristerna i författningen bör blifva framställdt»; med hänvisning likväl till det af Högsta Domstolen afgifna yttrande öfver förslaget till samma författning. Då emellertid den erfarenhet, som vunnits under den korta tid, som förflutit efter det ifrågaställa förordning blef till efterlefnad gällande, ej ådagalagt något behof af densammas förändring i den af motionären antydda syftning, hemställes vördsamt om icke Herr Lundhs framställning må lemnäs utan afseende.