Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagskipningen och andra offentliga Myndigheters förhandlingar, hvarå en allmän tillsyn skolat iakttagas, hafva visserligen äfven under de sednast förflutna tvänne åren, företett sådana förhållanden, som bort utgöra föremål för anmärkningar af flerfaldig art, hämtade ej mindre ifrån egna forskningar, än ock ifrån enskildes angifvelse!’ och klagomål; men då största antalet af de på det sednare sättet inledda funnits obefogade eiler genom vederhörandes afgifna förklaringar vederlagda, och jemväl många af de på förstnämnda sätt yppade dels kunnat, genom infordrade upplysningar, nöjaktigt utredas, dels ock blifvit af vederbörande till riktigheten erkända oell sålunda till framtida efterföljd beredda, qvarstår ett jemförelsevis ringa antal af dessa anmärkningar, som påkallat anställande afjaga åtal; till hvilken sedan flera år tillbaka fortfarande minskning äfven bidragit samma omständigheter, som i berättelsen för åren 1840 och 1841 äro omförmälda. Hvad den speciella redogörelsen vidkommer, har jag, i likhet med förut antagna regeln, att afhandla de mål och ärenden, rörande hvilka, sedan min sist afgifna årsberättelse och intill nedanstående dag, domslut hos vederbörande Öfverrätter eller ock, efter föregången klagan, å Högsta ort fallit. Innan jag öfvergär till de af min embetsåtgärd beroende ärenden rörande offentliga myndigheter och deras förfaranden, anser jag mig böra meddela underrättelse oro slutliga utgången af de tvänne emot enskilda personer anställda åtal, hvarom i embetsberättelsen för åren 1842 och 1843, pag. 117 och 120 förmäles.
P. 3. — om nedannämnde Betänkanden: från Statsoch BancoUtskotten. 1^) i fråga om sättet för inlösen af f. d. FilialDisconlernes ännu utelöpande skuldförbindelser; 2) i anledning afRiksStåndens beslut i afseende på sättet för slutliga behandlingen af frågan om Lånerätt i Banken för Allmänna Brandförsäkringsverket; från StatsUtskottet: 1) angående RiksStåndens skil jagtiga beslut i fråga om pension åt förre JustitiaeOmbudsmannen Friherre Mannerheim; 2) med förslag till Allmänna Reglementet för RiksgäldsContoiret; 3) angående utdelning af återstående exemplar utaf Bihanget till RiksStåndens Protocoll vid 1815 års Riksdag; 4) om Ladugårdslands Bränneri byggnaders anslående till begagnande för Veterinairlnrättningen; från Statsoch BevillningsUtskotten, angående upphäfvande af Läst-afgiften för Fartyg som segla på Norrige, samt om jemkning af öfrige Convoyafgifter; från Bevillningsoch LagUtskotten, angående visse ändringar och tillägg 459 i Förordningen i8r5 i hvad den rörer Bränvinspannors mätning och stämpling, samt ansvar för origtighet dervid. P. 3. —■ om Förstärkta StatsUtskottels memorial , rörande TullBevillningens utgörande. P. 5. — om Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens memorial, med. förslag tili Reglementariske föreskrifter vid den föreslagne och till en del gillade Tariffen för Tullbevillningens beräkning å inkommande och utgående var or. P. 5. —- om BevillningsIJtskottets memorial} med. förslag till voteringspropositioner, i afseende på yppade skiljaktigheter, rörande fullmakters och lysnings-sedlars förseende med stämpladt papper.
- Det är bra, sade Karmides och drog sin hand tillbaka. Men du glömmer bägaren. Skynda dig! - Fri! upprepade slavgossen med förtjusning. Men varmed har jag förtjänt denna godhet? O, min herre, huru skall jag vedergälla dig ... - Bägaren! Skynda dig! ropade Karmides. Alexander hade svårt att hämma utbrottet av sin tacksamhetskänsla. Men på en förnyad vink av Karmides ilade han ut för att återvända med den fyllda bägaren i hand. Karmides tömde den. Alexander frågade tvekande: - Får jag icke följa dig på din resa? - Nej, det är onödigt. Jag behöver dig icke. - Vart ämnar du? - Ingen nyfikenhet! Gå din väg! - Men fastän jag är fri, tillåter du mig väl att stanna i ditt hus och vara dig nära? vågade Alexander tillägga, i det hans tillgivenhet speglades i hans ansikte. - Lämna mig i ro för dina frågor Dock, fortfor Karmides, sedan han varseblivit Alexanders sorgsna utseende, stanna, jag vill säga dig något. Omständigheterna bjuda, att vi måste skiljas, min vän. I morgon är Baruk ägare till detta lanthus. Jag reser i natt från Aten, och det kan hända, att du icke mer får återse din forne herre. Det var fördenskull jag gav dig friheten. Det är nu din egen sak, huru du skall nyttja din frihet för att slå dig fram igenom världen. Följ din natur och fatta lyckan, när du kan, i lockarne! Se där mitt råd, lätt att giva, men svårare till sin senare del att följa. Men däri består just levnadskonsten, Alexander. Jag har märkt, att du är vetgirig, att du hänger över mina böcker, att det finns en grammatiker i dig, om än icke en filosof. Gå i morgon till Krysanteus' hus. Begär att få tala med hans dotter, Hermione. Säg henne, att du varit Karmides' kammarslav, säg henne, att du varit icke alldeles likgiltig för hans hjärta, men att du nu saknar både boja och bröd. Du kan skriva. Bed Hermione utverka dig en plats bland hennes faders bokavskrivare.
Liksom detta senare, enligt hvad ofvan samma som från början, om den ock under årens synes, kan kallas ett blad &gt;af värde », så kan man lopp utvecklats och förbättrats. Allt har ock gjorts kalla det andra ett blad » af värld », utan att det och göres för att till medarbetare i Idun förvärfva därför, såsom här skall visas, bör anses för värdevårt lands bästa pennor på de områden, som tidlöst. ningen omfattar. Också torde ingen annan tidning Detta andra blad heter Iduns M o d e t i d n i n g Då härstädes kunna uppvisa en så rik och framstående denna publikation hufvudsakligen säger, huru Ni medarbetarelista, liksom ej heller någon annan skall kläda er och sköta ert yttre, torde mången svensk tidning är så jämnt spridd öfver hela landet måhända anse den som alltför världslig. V i d närsom Idun, hvilken nu utgår till närmare 2, 0 0 0 mare betraktande är den nog emellertid oumbärlig, af landets ungefär 2, 2 0 0 postanstalter med en ty huru skulle väl en kvinna reda sig utan en dylik prenumerantsiffra, som redan öfvorskjutit det andra rådgifvare? Förut hafva modejournalerna nästan tiotusentalet. Idun Stockholm. Gernandts Boktr.-Åktieb. (Aftonbladets nya hus.) kolorerade planscher kr. i Träffas a byrån kl. 12 — 1. Idun m. Modet, utan kol. pl. &gt; &lt;: 50 Prenumer. sker i landsorten å postIdnn ensam. » 4 anstalt, i Stockholm hos redaktion. A l l m. Telef. Amelie * fT % est la femme? » ^ — denna fråga på- tvingar sig ovillkorligen den besökande, då han nu for tiden genomvandrar Gripsholms gamla borg. T y den ordning, som råder ej allenast i gemaken, utan i det minsta krypin af den stora byggnadens många skrubbar, vinklar och vrår, antyder en kvinnas husmoderliga och vakande närvaro.
»Hon tror alltid, att hon är den bästa», svarade Hulda och stack med ifver i perlorna. »Mamma skulle ha sett, hur triumferande hon såg ut.» »Ja, så der är det», afbröt fru Fransson, som nu kom riktigt i kokning, »vissa personer skola alltid ha medhåll, hur dumt de än bära sig åt, medan andra, som verkligen arbeta, personer som ha den djupa eftertanken och samvetsgrannheten, endast affärdas med ett simpelt A.» »Ja, hon gjorde riktigt narr af mig derför att jag sade henne, att jag skref kladd», sade Hulda öfver perlorna. »Hon kallade mig ett odrägligt dygdemönster.» Fru Fransson tappade sin virkning — en ny bordduk med barnvagnshjul — i knäet. »Kan ni höra, kandidat Eslev! Alfhild, ni äro mina vittnen, att detta blifvit sagdt till min dotter. — ’Ett odrägligt dygdemönster!’ — Det är ju helt enkelt hädelse! — Skall dygden kallas odräglig af nutidens ungdom, hvad ha vi då att vänta oss af samhället? — Nej, detta låter jag inte gå obemärkt förbi! Nej, jag gör det inte!» — en lång ögla i virkningen. »Det skall anmälas för föreståndarinnan.» »Deri finner jag, att fru Fransson gör fullkomligt rätt», inföll kandidaten och vaggade ängsligt på stolen. »Jag håller nog mycket på toleransen, det gör jag verkligen, men man måste dock statuera ett exempel, inan måste sannerligen statuera ett exempel!» »Att menniskor få anmärkningar för sitt mindre goda uppförande, det är ju i sin ordning», fortfor fru Fransson utan att ge vidare akt på honom, »men att bli hånad för ens goda och värdefulla egenskaper, det är ändå väl hårdt, och det är en mors pligt att vid ett sådant tillfälle beskydda sina barn.» »Hur mamma än kommer att bära sig åt», sade Hulda förargad, »så får jag i alla fall förargelse af det. Så snart man säger det minsta hemma, kalla de en för ’sladdermaja’ och andra behagliga namn.» Fru Fransson fick ett nytt anfall af indignation och var så vältalig, att icke ens kandidaten vågade hålla med henne.
Det är bekant, oaktadt man icke velat vidkännas det, att., af den Norrländska trafiken går en högst betydlig del öfver Osterdalarne till Fahlun, Hedemora och Sala, nemi. ifrån Jemtland, Herjeådalen och en del af Helsingland, och denna trafik skulle icke hafva den ringaste nytta af den för Dalarne och Norrland ifrågasatta gemensamma banan för utförsel af sina produkter, men är deremot betjenad af en bana, lagd i riktningen ät Siljan, på hvilken både Hedemora och Sala kunna trällas. Det synes sålunda påtagligt att, om den större Norrlandstrafiken, sådan man framdeles kan tänka sig densamma, skall blifva nöjaktigt underlättad, så måste sådant ske genom en bana i den rakare sträckningen ifrån norr till söder eller medelst en förbindelse, sträckande sig ifrån lämplig punkt på Gefle—Dala jernväg, der den stora handelsvägen norr ifrån tillstöter, och derifrån vidare öfver Upsala mot hufvudstaden. Den ovilja, Upsala stad visat för förbindelsen öfver Örsundsbro, har gifvit Stats-Utsk:ts majoritet anledning att underställa R. St:r ett förmedlingsförslag, hvilket, efter hvad kunde förutses, icke mäktat bibehålla de sympathier, detsamma i början ansågs ega. Detta förslag, som afsett att sammanjemka jernvägarne, har bland annat det mot sig att onödigtvis förlänga den norra banans hufvudsträckning. Öm också det af K. M. framställda förslag till norra banans riktning ålägger trafiken emellan Ben 11 Maj f. m. 209 emellan Upsala och Stockholm en uppoffring i tid af cirka 40 minuter, så kan väl icke ifrån den motsatta sidan en fordran af en sådan uppoffring anses öfverdrifven, då den komme att ske till uppenbart gagn, såväl för en vigtig del just af den provins, eler denna stad är belägen, som derigenom får vida mera jernväg, än orri banan lägges öster orri Sigtunafjärden, som för två andra vidsträckta provinser, inom hvilka landets modernäringar, jordbruket och jernhandteringen, erhållit en betydande utveckling.
Den klagan öfver följderna af denna förordning, som höjts i andra delar af Riket, har visserligen äfven försports från vissa trakter här inom Länet. Med antagande dock, att den ololliga handelsrörelse, hvarom i förra berättelsen omförmäles, verkligen ägt rum, lärer landthandeln, ordnad i enlighet med högst åberopade Kongl. Förordning och derigenom lättare underkastad offentlig kontroll, icke kunnat medföra annat än jemförelsevis goda verkningar. Såsom binäring för allmogen på landet, kan den ololliga handeln med köpmannavaror anses hafva upphört. 12 § 5. Politisk Författning. a) Kammar-Verk. Under den tidrymd, sorn denna underdåniga berättelse omfattar, har hemmantalet uti hela Länet, Lappmarken deruti jemväl inberäknad, ökats med omkring 18 mantal, deraf 2-,y mantal frälse, samt 4mantal af krono och omkring 11 mantal af skattenatur. Deremot hafva kronohemmanen i kustlandet, dels igenom skedda skatteköp och omföringar utan lösen från krono till skatte, dels ock i följd af medgifven förlängning i frihetstiden, minskats med nära 5 mantal, under det att i följd af förstnämnde omständigheter skattehemmanens antal och hemmantal vunnit en betydlig tillökning. Inom Lappmarken hafva kronohemmanen ökats med 9fjJ mantal; hvarförutan af frälsehemmanen i nedra kustlandet 2Ty mantal i skatt ingått efter åtnjutne frihetsår. Alt nybyggesväsendet med begärlighet omfattas och fortgått i ständigt tilltagande täcktes Eders Kongl.
Voteringen har utfallit med 66 ja och 53 nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i Öfverensstämmelse med ja-propositionens innehåll. & Stats-Utskottets Memorial, N:o 302. 1 4 : d e voteringen (enligt 48 punkten). Den, sorn bifaller Utskottets förslag, att i införselstarifen upptaga artikeln halsduksvalkar nied tull af 32 sk. skålpundet, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, upptages icke denna nya rubrik i införselstariten. Enär denna votering utfallit med 97 ja och 22 nejv hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med ja-propositionens innehåll. 15:de voteringen (enligt 49 punkten). Den, sorn bifaller, att, på sätt Utskottet föreslagit och två stånd beslutat, införselstullen å handskar, alla slag, nedsättes från 3 till 2 r:dr per skålpundet, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, förblifver denna tull fortfarande 3 r:dr skålpundet. Vid öppnandet af voteringssedlarne hafva befunnits 78 ja och 41 nej; hvadan Rikets Ständer, enär ja alltså vunnit, beslutat i öfverensstämmelse med ja-propositionens innehåll. 16:de voteringen (enligt 51 punkten). Den, som godkänner Utskottets förslag, att för hattar af läder, fiskben, papper, träd eller rötter, m. m. nedsätta införselstullen från 1 r:dr till 24 sk. per stycke, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, bibfhålles denna tull vid 1 r:dr. Resultatet af omröstningen har varit 51 ja och 68 nej; och hafva alltså Rikets Ständer beslutat i enlighet med nej-propositionens innehåll. 17:de voteringen (enligt 56 punkten). Den, som bifaller Utskottets, af två stånd antagna, förslag, att införselstullen å finare skinn för tillverkning af handskar, samt portfölj,- ocR etui-arbeten, efter pröfning af behof-* Stats-lJlskottela Memorial, N:o 302.
Denna hans oåtkomlighet väckte hos mig ett slags förbittring, emedan jag förstod, att jag ej kunde komma till rätta med honom, utan att tala rent ut. Och det ville jag icke. Jag undvek detta, emedan jag gent emot hela mitt handlingssätt hade hemliga – jag kan nästan säga – samvetsagg. Hvad som trots allt drog honom till mig, har jag aldrig fullt kunnat förstå. Jag har sökt förklara det genom att tyda det som ett begär hos honom att njuta af den makt, som han i umgänget förr alltid utöfvade öfver mig. Men jag var aldrig fullt belåten med denna förklaring. Å andra sidan var det just denna makt, som jag innerst ville undfly. Jag erkände detta i början icke för mig själf. Det är möjligt. Men den syntes mig ej blott som ett ingrepp i min frihet; nu mera än någonsin syntes den mig innebära en fara, som jag till hvarje pris måste undvika. Men på samma gång visste jag innerst, om också dunkelt, att hvad jag ville, var något annat än att blifva en människa kvitt, hvars vänskap var mig besvärlig, emedan jag ej kunde återgälda den. Jag ville nämligen helt enkelt bringa till tystnad den del af mitt eget jag, som på ett hemlighetsfullt sätt var i släkt med denne man. Jag förstod detta kanske icke helt då, men jag var heller icke omedveten därom, och när jag nu nedskrifver dessa ord, sker det med en känsla, som jag icke kan beskrifva. Ty lifvet för oss alla på vägar, hvilkas riktning vi icke se, men hvilka vi ändå följa. Som besatta af främmande makter, välja vi stundom en väg, därför att vi tro, att den leder till målet. Och ehuru vi äro lika okunniga om själfva målets beskaffenhet som om hvilken väg vi egentligen böra välja, fortgå vi dock på den vi en gång valt, äfven om en hemlig röst i vårt inre aldrig så ofta låter höra sin varnande stämma. Instinkten som ledde forna människor rätt, synes vara död hos nutidens individer. Ty den leder dem vanligen antingen till inre förtviflan eller yttre misère – och i båda fallen beror kanske detta på, att vi förlorat förmågan att lyssna.
Prop. M 101. slöra silfversmältniugs-ugnen måste, i anseende till dess eldfarliga och i öfrigt otjenliga beskaffenhet, under detta år ombyggas, i underdånighet anhållit att få äfven ombygga hela smältverkstaden enligt en i sådant afseende utarbetad plan, hvarigenom förenämnde förbättrade smältnings-rnethod hädanefter kunde komma alt hufvudsakligen begagnas. Beträffande åter koppar-smältugnen och tillvarmnings-ugnen för silfvertenarnes utvalsning, har Öfvér-Direktören förklarat dessa ugnar vara så utbrända, att desamma måste holt och hållet oin-muras. Koslnaden för nu omförmälde ombyggnader har Öfver-Direktören ansett icke kunna beräknas till mindre än . B:leo R:dr 2,000. 2:o Reparation af gamla verkstadshuset. Vid Mynt-Verket finnes ett större tvåvånings-stenhus, som i bottenvåningen är inredt till smedja, reparations-verkstad rn. fl. verkstäder, men hvars öfre våning och tak icke på många år undergått någon reparation, hvarföre takstolar, bjelklager och mellantak, enligt Öfver-Direktörens uppgift, skola befinna sig i så bristfälligt skick, att hela byggnaden hotas af förstöring, om icke en grundlig reparation snart mellankommer. Af sådan anledning har Öfver-Direktören ansett i hög sta grad önskligt, att denna byggnad kunde under innevarande år iståndsättas och öfre våningen inredas till tjenliga förvaringsrum för hvarjehanda vid Mynt-Verket behöfliga materialier; hvarjemte Öfver-Direktören hemställt, alt i denna byggnad måtto inredas ett boningsrum för Mynt-proberaren, i hvilket denne kunde uppehålla sig, när långvariga smältningar, på sätt under sednaste vinteroch vårmånaderne nästan hvarje vecka skall varit händelsen, fordra hans närvaro hvilken timma som helst på dygnet. Kostnaden för dessa reparationsoch inrednings-arbeten bar ansetts icke kunna uppskattas lägre än till . B:ko R:dr 2,000. 5:o Uppbyggande af 2:ne vedskjul.
Ständer foroslagne vid StatsRegleringen ytterligare förekommande behof, särdeles den äfven af Kongl. Maj:t i dess ofvanhögstbexörde Nådiga Proposition , nödig ansedde förbättring af Penjnge . fA,pm, 'Ml' " Transport 801,900. 7. a. löntagande Embets och Tjenstemän nens Eöireviikor, tillsammans 345,099. 40. 10. Stats-Verkets Behof Summa i, i Riksgalds-Contoirets ständiga Utgifter beräknas sålunda: 1:0 Aflöning och Expenser för Contoirets underhåll, samt Riksens Högloft, Ständers Justitia; Ombudsmans Bureau och Tryckfrihets-Comiten uppföres lika summa sorn tillförne - 40,000. 2:0 Capital Afbetalning och Renta å 6 Procents Tallet, samt Intressen å Contoirets öfriga Inrikes JLån med 5 Procents Interesse, på förslag 123,500. 3:0 Till betalning af •Skulderna i Hamburg oell Eeipzig, samt elen qvarstående Tredjedelen af Rikets öfriga Utländska Skulder, i den, förmotlade händelse, att denna Tredjedel af Kongl, Maja till 50,000. Transport 163,500. 1,150,000. be - Ilen so Juni. Transport 163,500; betalande skulle erkännas; och Elmeliden till fond för Cre. ditserilarnas inlösen, tillhopa endast 500,00 a. under förutsättning, att det af Utskottet forslagne Utlåningsoell Credit-Sysrem varder af I! ksens Hoglofl. Ständer hufvudsakligen, gilladt. Suna 663,500. bvara afdrages Riksgäld Gontoirets inkomster sålunda; Iucent-Medel - 45,000. Siatterättighefs - Medel - 3.000. Re rrte-Medel - 15,000. Observations Salunda återstår ett behof af Riksens H öglail.
Itömma, som, när Magazins-Redogörare är förbudet, att i allmänhet befatta sig med upphandlingar, äfvensom att blanda egne tillgångar uti Kronans förråder, vidare ersättning endast möjligen kan leda derhän, att Redogörare antingen på hvarjehanda sätt söker att från Räkenskaperne utesluta eller till verkliga beloppet förringa en påförd lefverans, hvarigenom afsändareri råkade i betydelige brister, sorn i alla fall blefve svåra alt utreda och omsider folie Kronan till last, elier ock genom mindre noggrann vigt .och mått orsaka för Regementetoch Corpser samt enskildte Pro ■ iant-tagare en oskälig förknappning vid ut-provianteringar; så, Och enär det befunnits, att en del Redogörare begärt och flere äfven fått sig godtgjordt iner och mindre betydligt Proviant - öfverskott utöfver befundne brister och bestådd Afskrifnings-provision, hafva Deputerade, med hänseende till de olägenheter, som af en origtig tydning af ofvanstående moment hos Administrationerne kan uppkomma, ansett sig äga fullkomlig anledning till den hemställan, att Riksens Höglofl. Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet göra anmälan om en sådan förklaring af åberopade Reglemente: ’’Att Redogörarne icke mågabekomma annan ersättning för blifvande Proviant-öfverskotter i förrådet, än de sorn svara emot de brister af åtskillige andre Proviantpersedlar, hvilka bevisligen icke härröra fran tillgrepp, jemte den Redogöraren lagligen tillkommande Magazins - Procenten, samt att vid Stats-Utsiottets Betankanden. 18/3 Hufvud - Administrations - Verket härom öön upprättas och till pröfning och Resolution afleinnas ändtlig liqvid, antingen vid hvarje Ex. peditions slut, eller ock, der Magazineringen år efter annat fortsättes, vid hvarje års utgång derefter.” Hvad Deputerade i denne del andragit och hemställt torde Riksens Höglofl.
Så hielpe mig må, samme wijn är rett skönn, Han står så klar i stopa min icke anners än som en röd rubin sannerliga, iag såge gerna han ville tigh smaka så wel som han gör migh. Judith. Tå, min sann, han smaker mig ganske wel. Holof. (till herrarne). Mine herrer, warer lustiga wthi mitt tiell. Tartan. Wi tackom tine nådhe, wij görre och så. Rabsaris. Wij görrom oss glada, så som wij best förmå, Bagoa. Jag är druckin ther (till) hafver iag ingen skull. Rabsaces. På min troo, iag är och ret smellende full. Holof. (klappar henne på axlen). Tag til godho, min hjertans gode wen Och gör tig så glad, som iag är änn. Judith. Min herre iag sörier ret icke een tåår, Jag war icke så lustigh i thesse här åår. At tu thet nu iu må merkia aff mig med itt wenligit gått år iag kommer til tig. Holof. Af hjertat iag thet gerna haffua will Wore ther och ännu tijo ther till. (här skal nu maten tagas op). Sij min hiertans käre blome kinn, Hvij är thette äplet doch så fager och fijn. iag bidher tu wilt thet for mine skull upäte tijn troohet wil iag aldrig förgäte. Judith. Jag tagher thet gerne, min herre och så ia om thet wore någhet mindre än tå. Holof. Therföre iag nu will tacka tigh tu skal thett ärindra ewinnerligh. Men ett moste iag här bekenne med flijt, iag haffuer druckit alt för mycke på thenna tijdh. Så sant ware mig Nebudcadnezar huld iag haffuer mig druckit ret offuer full. Doch bidher iag tig min hiertans mål Gör mig nu ret thenna här skåål.
Hade han då endast blifvit född till att anföra de svenske i deras sista stora strid och sedan bortkastas likt ett förslitet verktyg? Hans systers gemål blickade redan mot hans krona, och hans bortgångna älsklingssysters son höjde mot den sin barnhand. Vid nattvardsgång ödmjukade han sig och badade i uppriktiga tårar, men aldrig grät han öfver sina egna olyckor. Voro de icke rätt och slätt fiender som han hade att möta med en hämnares vrede? Han blef hårdare och kallare mot officerarna och talade ofta med handen knuten, men han befallde också än strängare öfver sig själf och sina egna tankar. Väl vårdslösade han än mer sin klädsel, så att han i fjorton dagar kunde bära samma nedsmutsade skjorta, men han betvang sin haltande gång. Hans hår skiftade redan i silfver, fast han bara var tre och trettio år, men när han vaken såg upp i hattkullen, upprepade han för sig själf: Det måste vara Guds vilja jag följer. – Sedan reste han sig som en uthvilad yngling och räckte sin kappa åt någon frusen gråhårsman – men nämndes om hemlandet och de svenske då plockade han på rockknapparna och teg. En dag exercerade Grothusen med större ifver än vanligt sina soldater nedanför den skönas fönster vid Kniperthor. Orörlig som en bild satt den gamla damen bakom blomkrukorna, och när Grothusen lyfte sin hatt, blänkte de nya galonerna. Han vinkade sin trumslagare. – Ännu har din trumma inte fullt mål i munnen. Låt oss öppna den. Här ligger ett par de täckeligaste små guldstickade skor. Gå upp till damen och säg att det är en afskedsgåfva från Grothusen. Nu är trumman tömd. – Herr general! Det ligger ett turkiskt guldmynt på botten. – Minsann! Det har kommit dit i brådskan. Det är kungspengar! Nu skola vi ut till Rügen, där preussare och danskar ärna landstiga för att också instänga oss från sjösidan. Gå med slanten till konungen och bed honom att mottaga den som en erinran om de år, då Grothusen hade den lyckan att få tjäna honom i aflägsna land.