Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hennes spel är i dessa operor väl genomtänkt och äfven rätt väl utfördt, ehuru det ligger en viss sötsliskighet i frk. Eks sätt att spela genremessigt, dei kotumen i högregrad borde anlitas. S&amp; är t. ex. hennes kyrkscen i Faust full af väl attänkta detaljer, men de komma ej alla till sin rätt och de hänga ej heller alldeles ihop inbördes. Fjerde finalen gaf hon i alla hänseenden intressant, men den femte togs för blekt och gaf ej ett nog imposant slutintryck. I Julias parti beundrar man den ungdomlighet, frk. Ek förstår att utveckla i första akten, der hennes valsaria trots de vokala ojemnheterna genom den sceniska framställningen gör ett ganska ungdomligt graciöst intryck, svärmiskt, oskuldsfullt och glädjesprittande. Det är Bynd att de vokala medlen skola neka sin tjenst mot höjden och tonemissionen i den bundna satsen alltjemnt skall vara så bristfällig. Vår konserva-toriisångkonst har mycket på sitt samvete, men väl knappast något så tragiskt som den missriktade uppfostran af Selma Eks röst, som aldrig blifvit hvad den frikostiga naturen ämnat den till, och som pressad af detta sångsätt ej kommer att hålla stånd mot tidens och tjenstens härjningar som fördelen af en mer praktisk och konserverande metod skulle medfört åt henne och den svenska operakonsten, för hvilken denna konstnärinna egt större förutsättningar än samtliga andra de senare åren. Hr Odmans Romeo sårade i våras några » ömmare samveten » genom alltför danska fasoner i sin sång. Nu äro de sin kos, men det lif och nit, hr ö: s Romeo vunnit i Danmark, sätter fart i flera detaljer, der sådan förr saknats; så anse vi nu mindre kärlekskuttrandet än den svårare tredje akten som hr Ö: s glanspunkt, och det är onekligen ett framsteg. Att hr Strandbergs vackra framåtgående nu tvärstannat genom hr Odmans återkomst, anse vi för lika beklagligt som onödigt. Såväl i Faust som Romeo voro denne sångares prestationar af den art att han mycket väl deri borde tillåtits alternera med hr Odman.
Erfarenheten visar ätt desamma vid etf inträffadt Brähvins*fötbud aldrig fallit, och' orsakerrié dertill mäste vara, dels att vid sådane tillfällen mycket Spannmål åtgår till kreaturens behof, emedan dranken på något sätt mäste ersättas, dels att de sorn äga större Inrättningar och styrka att drifva detri, nied ökad verksamhet under den tillåtna tiden använda ett ökad t' qvantum Säd till Bränvin, söm nu blir dyrare, och ändtligen, att ingeri med så mycken förifrån kan betala’ Spannmålen högt, soirf Lönnbrännare, och sådane måsfe finnas, så länge vinningslystnad ej kari utrotas, sä länge Sve« rige äger nästari otillgängliga skogar och berg,' och så länge man ej (inner nyttigt att underhålla Arméer af Fiscaler och Beslagare. — Att Omåttlig föitäting äf Bränvin offa föiorsakar hos dén rnindre cultiverade delen af Nationeri brott och osedlighet, kari ej bestridas; men då* rnan eftersinnär, ätt andra medel böra begagnas atf hämma missbruk af en eljest nyttig Inrättning, ari att omkullkasta sjelfva Inrättningen:' Att Bränvin måste finnas, ehvad dess vidare tillverkning nu förbjudes eller ej : Att det ej är genom ett Cemporairf förbud på några månader,- sorn något för Sedligheten kan uträttas, och atf Den i o December. den som vill tänka opartiskt, och ej har för principe att alltid anse deri närvarande tiden som den sämsta, mäste medgifva, att fylleri oell deraf uppkommande öordningar ärö mindre allmänna nu 3 än vid den första Perioden af den återVundna tillverknings-friheten, synes den naturliga fråga böra uppstå, örn de skäl, som häraf velat hämtas, äio af den stora vigt, att de böra föranleda till rubbning af Sfatens Oecoriomiska förhållanden?
Som jag vet huru kärt indelningsverket både till lands och vatten är för en stor del af representationen, derför att det är gammalt och Svenskt, har jag ej helt och hållet föreslagit upphäfvande afabåtsmanshållet. Dock gifves ett naturligare, billigare och fosterländskare sätt att bemanna vår flotta, än det jag nyss framställt; och jag utbeder mig att få med några ord omnämna detsamma. Om indelningsverket till lands ännu eger stora, kanske öfvervägande förtjen ster, så har deremot indelningsverket till sjös, tänkt sådant som det var af Carl XI, redan i sin tanke stora fel, som framstå allt större och större i dess närvarande tillämpning. Det är icke landtman som skola fara till sjös och att bilda dem dertill är ett fel i stort. Båtsmanshållet är en onaturlig institution, som står och tynger på landet. Den neutraliserar och tillintetgör folklynnen och folkkarakterer, som tvärtom borde vårdas, underhållas och ledas i deras naturliga riktning. Det strider mot bondens lynne att omfatta sjölifvet; det strider mot sjömannens lynne att omfatta jordbruket. Blir båtsmannen god sjöman blir han i och med detsamma dålig bonde. Förblifver han god bonde så blifver han aldrig duglig sjöman. Att bemanna våra fartyg med jordbrukare står i strid med vår flottas och vår allmoges sanna intressen. Endast 2:ne naturliga sätt finnas att bemanna vår flotta. Det ena är genom enrollering (L’inscription maritime), hvarmed menas att allt sjöfolk, som fara till kofferdis eller längs kusterna, idka fiske eller på annat sätt förtjena sitt bröd på sjön, förklaras inom en viss ålder skyldige till örlogstjenst och uppbådas i stadgad ordning till densamma. Men enrolleringen i Sveirge skulle säkert uppgå till 20,000 man. Att inkalla och öfva allt detta folk skulle erfordra vida större expeditioner, än dem jag föreslagit, och vi kunna och böra bekosta. Enrollering är i närvarande stund ej att tänka på, ty öfningen blef förspild på en massa folk, som i farans stund dock ej kunde anses för annat än oöfvadt.
”Goda Henriette, du gissar nog hvilka skäl som hållit oss hemma?” ”Nej, minsann!” ”Först och främst trodde jag att du icke rätt fördrog mig. Dernäst var jag ledsen öfver att du sade mig så många förolämpande saker för kammarjunkarens skull. Och slutligen var jag blyg för att träffa Johan.” Vid detta trefaldiga svar rodnade Henriette starkt. Hon kunde ej neka för sig sjelf att Blenda, i hvad som rörde henne (Henriette), haft rätt; men tiderna voro nu förändrade, och med dem den unga frun. Å ena sidan syntes de fattiga slägtingarne ej vidare vara i behof af hjelp, något som oändligt höjde deras aktier i den rika slägtingens ögon. Blendas prydliga klädsel gaf minsann också icke mer tillkänna en stackars sömmerska. Dernäst var kammarjunkaren icke blott ur riket, utan – hvad vida bättre var – totalt ur spelet: han hade, såsom man vet, endast utgjort en tillfällig förströelse för Henriette, en liten episod på det skuggrika Henrikslund. Slutligen hade ju Johan under den vådliga färden till Barkarby erkänt att hans hjerta var fängsladt på främmande ort, och tyvärr var det alltför tydligt att den der okända – som lefde gud vet hvar – fängslat honom med sådana bojor, som ej kunde slitas af andra. Slutsumman af allt detta blef, att – sedan Henriette icke mer i något afseende kunde vara svartsjuk på Blenda och dessutom återfann henne i en belägenhet, som befriade den unga frun från tvetydigheten att umgås med ett par pauvres honteux – hon icke visste bättre sätt att tillfredsställa sin nyfikenhet än att inbjuda Blenda till en förtrolig sammankomst. Förnämsta orsaken till Henriettes nyfikenhet – en nyfikenhet, som hon redan längesedan föresatt sig att på något sätt få tillfredsställd – var den, att fru Emerentia, som hade så hjertans svårt att bära på sin ljufva hemlighet, gifvit mamsell Debora, hvilken stundom besökte Riddargatan, några små mystiska vinkar om en mäkta förnäm man, som i djupaste tysthet var betagen i Blendas behag Men vi återkomma till våra damers möte. ”Var lugn du!” gaf Henriette till svar på Blendas ursäkter.
Enär de af Rikets sednast församlade Ständer fastställda vilkor för erhållandet af statsbidrag till vallen-aftappningar och större odlingsföretag inom Upsala jemte flera andra Län skulle vara serdeles svåra och betungande, har Riksdagsfullmägtigen Johan åndersson från förstnämnde Län, uti en inom Bonde-slåndet väckt och til! Stats-Utskottet remitterad motion, föreslagit, att dessa, i egenskap af lån, beviljade bidrag måtte, då desamma meddelats lör större företag, deruti en eller flere socknar deltogo, antingen varda förändrade till sådana anslag utan återbetalningsskyldighet, sorn för enahanda arbeten inom de norra Länen erhållits, eller åtminstone förklaras vara ränlefria, så att den stadgade årliga inbetalningen finge oafkortad användas till lånens amorterande, hvilket, i sådant fall, kunde dess förr verkställas, och hvarigenom de personer, som åtagit sig alt å menighetens vägnar underteckna de föreskrifna skuldförbiudelserna, kunde befrias från äfventyret att i en framtid få ensamt ansvara för de då återstående ränteliqviderna. Härjemte har samme motionär äfvenledes föreslagit, att de nya föreskrifter, som under innevarande Riksdag kunna varda meddelade i afseende på allmänna låne-understöd för vattenaftappningar, matte få retroactivt tillämpas på dylika, större menigheter redan tilldelade, lån. I anledning af denna motion, anser sig Utskottet böra upplysa, att de medel, som Rikets Ständer vid sednaste Riksdag anvisade till Kongl.. Majlis
R:dr för direktörsgöromålens bestridande i andra distriktet, med Upsala län såsom kufvudstation, från samma tid salpeterfonden böra besparas; att i Kronobergs län, hvarest direktörstjensten genom den tjenstförrättande direktörens frånfälle blifvit ledig, salpetersjuderistaten må genast indragas och bemälde tjenstemans aflöning alltså upphöra att vidare utgå; samt att salpetersjuderi-verkmästarnes löner på berörda till indragning nu bestämda stater skola besparas salpeterfonden, i den mån de nuvarande verkmästarne genom dödsfall från löneeller pensionsstat afgå; Så har E. K. Maj:t nu föreslagit Rikets Ständer, att, emot det att salpeterfonden, sådan den vid 1866 års utgång efter afslutad hufvudbok befinnes, till Rikets Ständers disposition öfverlemnas, Rikets Ständer i stället måtte på Riksstatens Fjerde Hufvudtitel, såsom ordinarie anslag till “salpeter-uppköp“ uppföra ett förslagsanslag af 110,000 R:dr, och således bevilja en tillökning i nuvarande anslag med 50,000 R:dr, att från 1867 års början utgå samt användas till förefallande dylika utgifter, hvilka förut blifvit från salpeterfonden bestridda; äfvensom att Statsverket må öfvertaga fondens nuvarande eller i följd af indragningen blifvande expektans-, pensionseller indragnings-stater; hvarefter E. K. Maj:t ville taga i öfvervägande, huruvida komitéen för salpeterärendena skulle kunna upphöra och befattningen med den återstående salpetertillverkuingen inom riket tillika med salpeter-uppköp öfverflyttas på Arméförvaltningen. Emot hvad sålunda blifvit föreslaget hafva Rikets Ständer icke haft vidare att erinra än att hvad angår öfvertagandet af salpeterfondens expektans-, pensionseller indragningsstater, det synts mindre lämpligt att på förhand lemna ett medgifvande i ofvan antydda syftning i afseende på sådana tjenstemän, hvilkas befattningar först framdeles kunna till indragning förekomma.
Ad. väljas till taxeringsman här i Stockholm. Denna ära har vederfarits mig 3» Deu 1 April f. m. Åtskilliga gänger, och jag måste afskudda mig det omdömet, att jag icke ansett mig kunna upfylla R. o. Adis förtroende. Jag får erinra derom, att denna ed icke innehåller, att jag skall tillämpa Förordn. på ett bestämdt sätt, utan endast att jag efter bästa öfvertygelse skall tillämpa den, och jag har åtminstone icke funnit någon svårighet vid denna förfaltms tillämpning. Alin öfvertygelse är, att om man nu borttager alla kontroller, så hör det vara ganska lätt att vid nästa Riksdag kunna erhålla nya grunder för be v i 11- ningens utgörande, hvarom, såsom jag hoppas, K. AI. till R. St:r låter afgifva förslag. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, hemställde Hr Gr. O. Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla den i första delen af förevaride punkt gjorda hemställan att den i 119 g stadgade edgång må uphöra; och ropades härvid starka Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. Hr Printzensköld begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voterings-proposm. Den som bifaller BevillmsUtskis hemställan att den i 119 §:n af BevillmsFörordn. stadgade edgång må uphöra, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, varder denna hemställan af R. o. Ad. afslagen. yjd voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 58. Nej — 20.
En föregående talare har upplyst, att B. o. Ad. på sednare tider alltid hyllat den grundsats att icke till Med-Stånden aflåta inbjudningar i syfte att förmå dem att ändra sina beslut. Jag får H. V. 29 450 Dea 28 Maj. då erinra derom, att då frågan om Danskars och Norrmäns rätt att här i landet utöfva vissa yrken förevar, fattade R. o. Ad. det beslut att ej medgifva Danskar den rätt, Utsk:t i sådant afseende tillstyrkt. Då föreslog en ledamot, — och hans förslag vann gehör, —- att R. o. Ad. skulle aflåta en inbjudning till Bonde-St:t att förena sig om den inskränkning, R. o. Ad. i afseende å Utsk:ts berörda förslag beslutat. Detta var hvad Hr von Francken så ädelt kallade att söka förmå ett Stånd att återtaga, hvad det en gång gifvit. Det angick visserligen ej en penningegåfva, men det angick dock gåfvan af en rättighet, på grund hvaraf penningar kunde förvärfvas. Vid detta tillfälle biföll R. o. Ad. förslaget om inbjudning: men nu vill man ej gå till väga på samma sätt, då det dock är ett medel att bespara statsverket stora utgifter och att förekomma, att frågan blir föremål för köpslående i förstärkt Utsk., — ett uttryck, hvilket man med allt skäl kan begagna, då man besinnar, huruledes vid voteringarne olika intressen utbytas emot hvarandra. Jag yrkar bifall till förevarande förslag. Frih. af Ugglas: Jag kan ej begära, att den siste talaren, som under mitt förra anförande var sysselsatt med en spatsertur på stora gången, skulle lemna någon uppmärksamhet åt hvad jag då yttrade. Jag får då upplysa den värde talaren, att jag icke sagt, att R. o. Ad. aldrig under sednare tider aflåtit några inbjudningar. Alen jag har sagt att inbjudningar, hvilka kunna vara lämpliga då fråga är om sammanjemkande af beslut, hvilka i hufvudsaken äro öfverensstämmande, men i en eller annan detalj skiljaktiga, i sådana frågor som denna, icke äro på sin plats. Frih. Raab, Adam Christian:
Detta, med hvad mera i anförandena innebålles, har Utskottet tagit i öfvervägande; men då å andra sidan i belragtande tages, alt Kongl. Commerce Collegium fått för regleringen påräkna liela deri aflönings-summa, som förut utgick lill Collegii Justitiae-Division, samt alt sportelbeloppet lärer uppgå lill minst 5ooo R:dr årligen, tror Utskollet sig icke böra frångå siria förra yttranden, hvilka alltså här åberopas. '9:0 Utskottets förklarande i f)tde punkten af Betänk. N:o 80, det Utskottet icke kunde tillstyrka uppförande å Stat af de 1 5,0^5: 28, 9, som erfordrades 1 årligt anslag lill följd af Kongl. Kammar-Rättens nya organisation, har föranledt åtskilliga anmärkningar hos Bidderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet. Dessa hafva blifvit afgifna: af Friherre Cederström, J.: att, om äfven det skäl för afstyrkande Utskottet hernlat derifrån, att sportler och anmärknings-procent borde tagas i beräkning, för Tjenstemanna-graderne vore tillämpligt, Kammar-RätlsRådens löner i allt fall kunde bestämmas lill likhet med Ledamölernes aflöning i andra Verk, enär de icke ega någon andel i berörde serskilda inkomst; af Herr af Billbergh, J. P.: att, om man, å ena sidan, fästade sig vid dett förhöjda kostnaden, man ock, å den andra, borde taga i betrakta iida den tillökning i göromål, som kommit på Kammar-Rättens lott. Att
att jag strida måtte med tistel och törne, så ville jag till dem, och uppbränna dem alla tillsammans. Han skall hålla mig vid magt, och skaffa mig frid; frid skall han ändå skaffa mig. Det varder likväl ännu dertill kommandes, att Jacob skall rota sig, och Israel skall grönskas och blomstras, så att de skola uppfylla jordenes krets med frukt. Varder han dock icke slagen, såsom hans fiender slå honom, och varder icke dräpen, såsom hans fiender honom dräpa; Utan med mått dömer du dem, och låter dem lös, sedan du dem bedröfvat hafver, med ditt hårda väder, som är med östanväder. Derföre skall derigenom Jacobs synd återvända; och det är nyttan deraf, att hans synd borttagen varder; då han gör alla altarens stenar, såsom sönderstötta stenar, till asko, att inga lundar eller beläte nu mer blifva. Ty den faste staden måste ensam varda, de sköna hus bortkastad och öfvergifne blifva, såsom en öken; så att kalfvar skola der gå i bet, och vistas der, och afbita der qvistarna. Hans qvistar skola brista sönder för torrhet, så att qvinnor skola komma och göra der eld med; ty det är ett oförståndigt folk; derföre varder ej heller förbarmandes sig öfver dem den dem gjort hafver, och den dem skapat hafver skall icke vara dem nådelig. På den tiden skall Herren kasta ifrå stranden af älfvene, allt intill Egypti älf; och I, Israels barn, skolen församlade varda, den ene efter den andra. På den tiden skall man blåsa med en stor basun, så skola komma de förtappade uti Assurs land, och de fördrefne uti Egypti land, och skola tillbedja Herran, på det helga berget i Jerusalem. Ve den stolta kronone, de drucknas af Ephraim, det falnade blomstret, hans lustiga härlighets, hvilket öfver den feta dalen står, deras som af vin raga. Si! en starker och mägtiger af Herranom, såsom en hagelstorm, såsom ett skadeligit väder, såsom en vattustorm, den starkeliga infaller, skall uti landet med våld insläppt varda;
Vid detta tillfälle torde äfven böra komma i betraktande: att öfvergången från det ena slaget af beskydd till ett annat bör snarare med för mycken än för liten varsamhet behandlas; att närings-idkarens ensidiga opinion om det svagare beskydd, som tullbeslämmelsen förmodas medföra, fordrar ett ådagaläggande af det allvarliga i föresaltsen, att icke vilja berecia de näringars förfall, hvilkas idkare sjelfve vilja vårda sigom deras vidmagthållande och förkofran: och att det är lätt att nedsätta tullprocenten, om erfarenheten skulle öfvertyga om det förmonligare häraf, då denna rättighet, nu som förr, torde blifva öf'verlåten till Kongl. Maj:t, hvars nitäl - g2 Bcvillnings-Utskollets Betänkande N.o 2 7. skan för näringarnes bestånd och förkofran alltid blir en borgen för ett nyttigt och ändamålsenligt användande af denna rättighet. Att Brännvinj, Dricka , Porter „ Öl och Potatoes fått en skyddstull öfver 33|- procent, härrörer deraf, att då senaste Traetaten med Ryssland medger dessa varors införsel från Finland för hälften af den tull, som i tull-taxan är utsatt, så föijer ock deraf, att dessa varor, med föreslagna 5o procents skyddstull, i sjelfva verkligheten hafva mindre och icke högre skyddstull, än de näringar, hvilka blifvit gynnade med 33|:dels procents skyddstull. Att gamla casserade Kanoner och Bomber samt Jern-skrot för inkommandet, ej mindre än Tackoch B ar las tjern, både för inkommandet och utgåendet, Sfven fått tillgodonjuta 5o procents tull, är föranledt of Handels-Societetens framställningar, och att dessa varor, såsom Ijenliga till barlast, utan kostnad kunna transporteras, samt att sådant gods, af utländsk produetion införd t, försämrar inhemska tillverkningen, då detsamma deremot, af inhemsk produetion utfördt, förbättrar de ut - Bevdlnings-Utskoltcts Betänkande IV.o in. g3 ländska tillverkningarne, i bägge fallen, till miss-credit för Svenska jern-tillverfcningen.
Beträffande formen för Manuf k ur-Diskonlfon Jens räkenskaper, hafva Revisorerne, lik 1 med de af Kongl M • j:t, för granskning af Manufaktu - och Ull-DisLotibernes förvaltning år 1840, i Nåder föroidnade Revisorer, ans tt sig icke böra lemBa obemärkt, att å d osäkra fordringarne den if.ån skuldsedlarnes förfallodagar upplöpande ränta, utgörande, enligt Kongl. Brefvet den 17 December 1823, åtta proceat om året intilldess liqvid sker, sistlidet år, lik som alltid ti iförne, icke blifvit uppdebiterad och till nästpåföljande års ingående ba'ans öfverförd, samt att, i sä måtto, fondens verkliga ställning vid hvarje års s'ut icke är uti 1 äkenskapen synlig. Revisorerne, som anställt inventering af fondernes lånchandlingar och hypoteker, hafva funnit desamma omsorgsfullt ordnade och säkert förvarade. Af Ombudsmannens afgifna särskilta berättelser, angående fondernes balanserade fordringar, äfvensom af de utaf ho-ora förda la^söknings-diarier, hafva Revi - sore'rne derjemte inhämtat, att ifrågavarande fo:dringar blifvit noggrant bevakade eeh utsöknings-ärendena med drift handlagda. Slutligen få Revisorerne anmäla, att de, med anledning af sin Instruktion, till Kongl. Maj:l i underdånighet insäudt ett exemplar af denna Berättelse, Stockholm den i4 December 1841. Högloft. Ridderskapet och Adelns Ledamöter : JACOB CEDERSTRÖM. R. von KRAEMER. LEONHARD FR. RÄÄF. FREDRIC AMINOFF. J. J. EHRENSTAM. G. G. GEDDA. Högvördiga T reste-Ståndets Ledamöter : N. J. EKDAHL. SVEN LIDMAN. P. O. CARLANDER. G. W. GUMAELIUS. E. BERGQVIST. JOHAN EKSTRAND.
Lea Xhlborns lif tro vi stledes, raltaligare Sin nbgou mer eller inindre nttiimlnunrle konstkritik of~rer hennes cubeten, skola tala om den betydancle insats hon gjort sB vd i den srenska knnstel~ salu i samtidens historia, Ehuru vd kiinda af v i r allmanhet tveka vi ej ott, Iifir~meddela nipra af de rent yttre dragen af henries lefnad. Len Luudgreu, dotter af kungl. rnyntoch medaljgrilvijren i Stockholm Luclvig Person Lmdgren, fiiddes den 1S febrnari 1826. Redan tidigt rojde hon ovanliga anlag fijr teckuing och iignatle sig efter slntade skolstndier Belt och B8llet A t ntbildning af sina lionstanlag. Sedan hon af dgvarande direktoren for Fria konsternas izkademi e r l d l i t s&amp;t-skildt tillsttind att deltaga i undervisningen, begagnade hon si.g flitigt af denna formfin, nnder det hon sanltidigt i helninet ii£va.de sig i gravering nnder faderns ledning. DB professor Qvarnstrom 1850 for en tid flyttade 6iu bildbuggare-verlzsamh et till Paris, erb jod han det nnga lof vande Iron stniirsiimnet att vara lionom foljaktig. Bristande tillg8ngar hindrade likval Lea att genast begagna sig af detta fordelabtiga anbnd. Qenom grmyrarbet,ea och mdlning lyckades det h e m e emellertid under stora forsakelser och outtrottlig flit att samla medel till den efterliingtade studiereean, som antrgddes v8ren 1851 i siillslrq~ ined brodern, nledaljgravoren Per Henrile Lnndgren. I Paris blef hon ~ n e d stor v8lvilja mottngen sf professor Qvarnstrorn och.
Stals-Konloret kontant inbetald med „ 74: 8. — R:dr 60,000: Den af Rikets Ständer lill Riksgälds-Kontorets utgifter jemväl anvisade summa af 3,i 54 R:dr 10 sk. 4 rst-> sorn förut innestått d Post-Verkets räkning i Rikets Ständers Bank, har likaledes blifvit till RiksgäldsKontoret i löreskrifven ordning öfverlemnad. Med bifall till Rikets sist församlade Ständers i underdånighet gjorSpanroiu*-t«ttda framställning, angående öfverlemnande! till Riksgälds-Kontoret af den icke disponerade behållningen af erlagda tull afgifter för, under sednare åren, införd utländsk spannull, bar Kongl. Maj:l, medelst nådigt Bref af den 17 Juni innevarande år, förordnat, att ej mindre den då befintliga behållning af 184 *» 1842 och 1843 års spanmåls-lullmedel, än dädanefter inflytande afbelalningar å de af dessa medel beviljade undsättningslån skulle lill Riksgälds-Kontoret öfverlemnas, emot åliggande för detta Veik att de mottagna medlen, i den mån anvisningar derå af Kongl. Maj:t beslutades, vederbörande tillhandahålla. Jemlikt Kongl. Maj:ts sålunda meddelade nådiga föreskrift, har, utaf oinförmälda tullmedel, ett kontant belopp af 4i>953 R:dr 38 sk., under sisth Juli månad, blifvit från Kongl. Stals-Konloret till Riksgälds-Kontoret aflemnadt. 4° — RiksgaidsKonI öfverensstämmelse med en inom Rikets Ständers Bank uppgjord torets andel af och på Banko-Fullmäktiges deruti åberopade beslut grundad utredning Hankens kapijjfver Riksgälds-Kontoret tillkommande belopp utaf Bankens kapital-öfverskott vid 1844 ärs slut, bar detta belopp blifvit, under nästlidne Augusti månad, från Banken till Riksgälds-Kontoret utbetaldt med 604,632 R:dr 28 sk. 11 rst.