Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domkapitlen i riket föreskrift att öfver dessa förslag afgifva utlåtanden; — att denna Nådiga föreskrift emedlertid ej varit slutligen fullgjord förr än i September månad år 1850; —samt att Kongl. Majit derefter uppdragit åt hr prosten Cnatlingius, att utarbeta en jemförelse-tablå emellan gällande Kyrko-lagstiftning och kommitterades förslag, med upptagande af de anmärkningar, som emot samma förslag blifvit af Domkapitlen gjorda, hvilken tablå innevarande är fullbordats och i underdånighet till Kongl. Majit aflemnats. På hvad punkt frågan sig befinner, synes häraf. Att Kyrko-lagstidningen i sin helhet klafver förbättring, kan icke förnekas. Omkring halftannat sekel har, på sätt ofvan är visadt. förflutit, sedan behofvet af dess allmänna revision insågs, och dc arbeten började, som man hoppades skulle leda till ändamålet; och de flere förslag, som vid detta riksmöte för tillvägabringande af förbättring i denna del af lagstiftningen blifvit gjorda, vittna ytterligare om brister, som påkalla en mera genomgripande reform. Men Utskottet anser likväl Rikets Ständer ej böra, i anledning af nu gjorda framställningar, ingå i pröfning, huruvida reformen b lifver ändamålsenlig medelst antagandet af oftannämnde Lag-förslag. Frågans vigt och betydelse för samhället fordrar den mognaste pröfning, dess vidt omfattande beskaffenhet den största omsigt och sorgfälligaste granskning. Det var ock derför, som Rikets Ständer i ämnet vände sig till Konungen' och det synes äfven vara genom honom, som ärendet kan blifva qndcrstäldt Ständerne så boredt och pröfvadt, att Ständerne med full tillförsigt kunna fatta sitt beslut. Nu har ock Kongl. Majit, efter hvad anmärkt är, ing keuitat yttranden från kyrkans ansvarige målsmän; meu äuuu har ej Högst* 4 Lag-Utskollefs Betänkande, N:o 33. Domstolen öfver förslagen sig yttrat; och dea ledning, man deraf vid frågans bedömande kan erhålla, bör icke saknas.
Detta sednare förhållandet mätte åtminstone äga rum med den värde talaren sjelf; annars är del oförklarligt, luiru lian skall kunna vidhänga denna ståndsinrältning och denna representation och yttra, att det är derföre att den är och varit, och att den grundar sig pä häfd; och yttra delta, mina Hrr, pä samma gäng, som lian så högtidligt omtalar de gamla hedniska templen. Kan han icke genom minnet af dessa föras på den tankan, alt om vära förfäder, lika envist som han, vidhängt sina gamla läror, så skulle vi, i stället för att vara en Christen riksförsamling, varit en hednisk folkmängd, som endast kunde öfverlygas med svärden. Nä väll vädjen till dem! Men jag ber Hr von Hartmansdorff och R. o. Ad. besinna, att menskliglietens lif är eli evigt framskridande, som ingen jcrnvilja kan återhålla; det går framåt lika hejdlöst som liden. Jag ber honom besinna hvad lian sagt; sjelfva hans tal kan fråga honom, huru länge han vill vara vår lids politiska Kettil Ochristen. Hr von Hartmansdorff slutade med: ”att 1844 års R. o. Ad. skall rädda Sverige, och att nu är ögonblicket inne.” Jag skulle önska den ville göra det, och det sker genom antagandet af nu förelagda representationsförslag. Ilr Munek af Rosenschöld började härefter uppläsa ett förslag, sorn, under del un tilltagande sorlet, hvilket under en stor del af uppläsningen utaf hans ofvan intagne anför.de ägt rum, ej kumle tydligen börås, men tycktes innehålla en, med åberopad anledn. af nu pågående discussion, framställd ny motion; i följd hvaraf II.
Hvad skulle man göra med dem? De skulle dock lefva, ty icke kunde man dränka dem, Landsliöfdingarne i Skåne vid den liden kunde nog bevittna de olägenheter, som af detta olyckliga förhållande uppslodo. När nu, såsom jag förut anmärkt, Utsk:n föreslagit ett åliggande för hvarje församling att vårda sina fattiga , tyckes det äfven vara skäl att K. M. och Kronan bör bekosta underhållet af de fattiga, som höra till dess manskap. Detta är, efter min öfvertygelse, det enda conseqventa sättet att gå tillväga. Utsk:n hafva dock ganska riktigt tillagt "om icke desse personer af annan anleda, tillhöra särskildt samhälle;” ty, såsom jag förut yttrat, äro på vissa orter särskilda öfverenskommelse!- träffade emellan staden och Kronan eller reg:tena sjelfva om fattigvården. Ifrågavar. stadgande är dessutom icke så farligt i afseende på Kronans manskap; ty om soldaten är arbetsför, kan något understöd åt honom icke komma i fråga; då må han försörja sig sjelf liksom alla andra, men är han icke arbetsför och har icke undfått pension vid afskedstagande!, hvart skall Konungens Bef:h.‘de skicka honom ? Det är visserligen sannt, alt man kan skicka honom till den församling, som han tillförene tillhört; men man får icke alltid reda på denna församling. Hvad deremot en sådan persons hustru och barn beträffar, tinner jag det vara både menskligt och juridiskt rikligt, alt den församling, till hvilken de höra, afven får vårda dem, och då de icke höra lill någon annan församling än reg:let, bör 518 Den i5 M a r s f. m. den, som har bestyr med regttets angelagenheter och fattigvård , äfven besörja .dessa menniskors underhåll. Hvad deremot sista punkten af mom. beträffar, så lydande: ”för personer, hvilkas mantalsskrifningsort icke kan utrönas, bekostas likaledes af K. M. och Kronan den oundvikligen nödvändiga fattigvården, intilldess någon församling kan dertill förpligtas,” måste jag tillstyrka att hela detta stadgande utgår.
Struensee hälsar hjärtligt och förtroligt. – Hur mår majestätet? – Gud vet, hur det står till – svarar kammarpagen med en axelryckning. – Jag har varit formligen altererad. Jag är glad att ni är här. Ni har alltid ett lugnande inflytande på kungen, och jag själf känner större trygghet i er närvaro. Hans ögon ha det uttryck af frimodighet och beundran, hvarmed en pojke ser upp till en äldre vän, till hvilken han hyser ett obegränsadt förtroende. Han är icke något snille, den gode kammarpagen, men han är slug och lider icke af öfverdrifven själftillit. Eftersom han alltid är i monarkens närhet, lämpar han sig till språkrör för andras tankar, ty han har aldrig några egna att föra fram. I likhet med alla andra pager, lefver han i hoppet att en gång bli konungens gunstling, men tror sig visst icke om att intrigera på egen hand utan mottager tacksamt alla goda råd, hvilket han hittills icke haft anledning att ångra. Medan de vandra uppför trapporna aflämnar han sin rapport om dagens tilldragelser och beskrifver konungens tillstånd. Struensee svarar med några reflexioner, som otvetydligt ådagalägga olämpligheten af, att konungens läkare saknar rang och bor utom slottet. – Har ni aldrig talat med kungen därom? – Nej. Men om ni anser det lämpligt skall jag vid första tillfälle bringa saken å bane. – Jag vore er mycket förbunden. Jag behöfver till en början en etatsrådstitel för att kunna röra mig fritt. Den gunsten vore det väl icke så svårt att utverka? – Nej – säger Warnstedt fundersamt – men Bernstorff skall säkert göra många invändningar – anmärka, att ni som hofmedikus endast varit i tjänst några få månader – och att andra fått vänta tiotal år på en sådan utmärkelse. – Kungen kan naturligtvis drifva sin vilja igenom, men trakasserier och förtretligheter väcka ju alltid H. M:ts höga misshag – och ni vet, att detta misshag till sist alltid drabbar den, som blifvit föremål för ett slikt nådevedermäle. Struensee har lyssnat uppmärksamt och nickar nu eftersinnande: – Jag tror nästan, att ni har rätt, min käre vän ...
För min enskildta del tillåter jag mig derföre ock den önskan, att ingen anhållan må hos Kongl. Maj:t i underdånighet göras om befallning tili vederbörande att en sådan förändring från nästa års början behörigen iakttaga; och förklarar lika öppet att om Kongl. Maj* skulle öfver ett sådant förslag inhemta StatsContorets underdåniga utlåtande, ämnar jag, utan tvifvel» 5® Den 4 April f. Ml detsamma då som nu afstyrka, såsom möjligen skadligt _ alltid onyttigt. I anledning af den anmälan, sorn vid 1822 års Revisionsförrättning är vorden gjord att en summa af 5,574 R:dr 37 sk. 3 runstycken, som vid Tullverket influtit genom en Finska Fartyg ålagd afgift, att användas vid Åbo Academie-byggnader, enligt Kongl. Brelvet den 9 October 1811, blifvit afsatt till en extra pensionsfond för fattiga Enkor, med yrkande tillika, att som, enligt grunderne för Statsregleringen vid 1S09 och 1810 årens Riksdag, Statsverkets alla tillgångar utan undantag, skola till redpvisning i dess räkenskaper upptaga* , så borde ock ifrågavarande fond till Sta*en indragas, men de personer som nu af Räntan erhålla understöd, i stället åtnjuta denna förmån uppå något af redan varande Statsanslag^ har StatsUtskottet sådant nu till bifall föresla^- gitj och att, till följd deraf, fondens behållning må med Statsverkets öfrige tillgångar sammanslås, men de derå anviste Pensionsbeloppen deremot öfverföras på allmänna IndragningsStaten: dervid StatsUtskottet tillägger, att Riksens Ständers beslut härom, lärer hos Kongl, Maj-.t i underdånighet böra anmälas, för att derå vinna behörig v erkft ullighet. Vid hvad StatsUtskottet sålunda andragit, tillåter jag mig följande erinran; Den 4 April /. nu 55 Det är mer än n år sedan Kongl. Maj;t$ nådiga beslut om denna disposition fattades. Räkenskapen för Åbo Åcademiemedlen är a£ Räntekammaren årligen aflagd, och i StatsContoirets
63 en stor skilnad emellan så beskaffade vattenaftappningar, som hufvudsakligen afse att bereda odlingsbar mark, och sådana utdikningar, som i främsta rummet hafva till ändamål att borttaga frostländighet och dymedelst för vidsträckta orter åstadkomma en förbättring i klimatiska förhållanden. I det förra fallet komma vanligen fördelarne af vattenaftappningen egarne af de närmast kringliggande jordområdena till godo genom ökad eller förbättrad -jord, som omedelbart derefter lemnar jordegaren ökad inkomst, I det sednare fallet åter afser utdikningen icke så mycket att för den närmaste framtiden vinna ökadt egoområde eller vinst af den utdikade jorden, utan fastmera att aflägsna frostländigheten och sålunda bereda säkerhet mot frostskada å den redan odlade eller odlingsbara jorden. Att fördelarne äfven i sistnämnda fall i allmänhet förnämligast tillfalla egaren till den utdikade jorden torde väl icke kunna bestridas, men gagnet tillkommer dock här äfven mer eller mindre aflägsna grannar, som icke alltid torde kunna tillförbindas deltaga i utdikningskostnaderna. Det synes således icke sakna skäl att för så beskaffade utdikningar anvisa medel utan återbetalnings-skyldighet; hvaremot för aftappningar, som förnämligast afse att vinna odlinsbar mark, den vid förra riksdagen antagna grundsatsen att medlen endast böra utgå såsom lån, torde fortfarande böra tillämpas. Vidkommande derefter frågan huruvida en viss summa bör afses för hvart och ett af de norra länen, eller om en för alla gemensam fond bör ställas till Kongl. Maj:ts disposition, så, och jemte det Utskottet icke anser sig kunna understödja Friherre Stjernstedts framställning derom, att provinsen Wermland må blifva delaktig af samma fördel som de norra länen, har det synts Utskottet lämpligast att icke för hvarje särskildt län bevilja en viss summa, utan heldre, på sätt Kongl. Majit föreslagit, för alla de sex nordligaste länen ställa en gemensam fond till Kongl. Majits disposition för att, utan någon på förhand uppgjord fördelning mellan de särskilda länen, efter pröfning af de i hvarje fall förekommande omständigheter, användas der behofvet mest påkallar.
Egare af Frälse, Frälseoch Kronoskatte-hemman hafva rätt att med vilkor, sorn här nedanföre säges , åt en eller flera till besittning på lifstid, eller på. viss lid, hvilken senare ej får utsträckas olver femtio år, upplåta till och med en tiondedel af hemmanets jord rymd,. oansedt den lägenhet, som sålunda upplåten varder, ej medförer besutenhet; dock må slik upplåtelse af hemman af fideicommiss-egenskap icke annorlunda galla, än så vidt med Lag och fieleicommiss-bref instämmer. 2 morn.. Från de under stadgad åborätt upplåt ne Krono-, Krono-Rusthålls eller andra publika hemman må djlik upplåtelse ega rum , dock ej med annan rätt, än Forfattningarne för besittningen af sjelfva hemmanen medgifva; men den må icke ske från ny-hemman å Kronans mai k, så lange fri hels-år å hemmanen åtnjutas, eller desamma icke erhållit bestämda områden i skog och mark. § 3. Åslundar innehafvare af hemman , hvartill mer än vanlig egorymd hörer, att större egovidd än tiondedelen deraf, såsom i föregående 1 §• säges, upplåta, må han sådant anmäla hos Kongl. Majrts Befallningshafvande, sorn har alt frågan, jemte sitt yttrande deröfver, Kammar-Collegii pröfning underställa; egande Kammar-Collegium härom så förordna, alt å ena sidan säkerheten för hemmansräntans och öfrige skyldigheters framtida utgörandemå vara förvarad och, å den andra, jordens odling befordras. § 3. Under den jordrymd, som, efter hvad här ofvan sägs, må till besittning på viss tid åt en eller flera från hemman upplåtas, inbegripas icke de egor, hvilka emot dagsverken och tjenstbarheter vid hemmanet upplåtas åt jordtorpare, med skyldighet att efter laga uppsägning och fardag torpen afträda. Lagsamt Allni. Besv.- och Ekon.-Utsköttens Utlåtande, N/o 28.
Af besia skäl wägnr jag hopvas, att de wärda Ridderffapels och Adelns Ledamöter, som förut framstälc nödwanLighetcn att öka antalet af Rikets Förswarare, stola inse hwarföre jag med dem tänker olika om det bästa sättet, dä jag derföre wisar orsakerne, hwilka jag i det följande stall försöka att utwcckla. Nödwändigheten deraf, att Kongl. Majll sättes i tillfälle, att om Swerige bliswrr sa olyckligt att i dest uärwarande utblottade belägenhet och desi i manga afseende» medkagne tillgångar ä nyo blifwa inweckladt i krig, kunna med en mot behofwet swarande Armes stydda Rikets sjelfständighet, lärer wäl ingen kunna bestrida. Akt wär nu warande Militaire styrka härtill blcfwc otillräcklig, ar nästan lika sä patagligt. Sedan wi förlorat Finland, hwars tappre Söner mot Swerigestrlige granne utgjorde ett skyddande warn; och Riksgränsen derigenom äfwen blifwit betydligen förlängd, till hwars bewakande således erfordras ett större anta! Troupper; men oaktadt detta ökade behof af Förswarare , en förut otillräcklig under krigs-tid gifwcu Milirakrr-styrka nu blifwit ansenligen sönnirstad, utan att Den i5 April. 4-15 att något annot sätt till Armsens ökande blifwit upps gifwit, och Riksens Ständer pä det sättet ätstildes, sä stulle Utlänningen lätt kunna falla pa den tanka, art Swenste Lagstiftarne sä nedsjunkit i klenmod, akt de uppgitwit allt hopp, att genom egne krafter, riktigt samlade och wäl anwande, kunna förswara en sjelfständighet, som de med stolthet räknar lika urgammal som de bergsklyster utur hwilka Försädren drogo i härnad.
På detta sätt blir den skattskyldiges rättigheter uti berörde hänseende icke så obetydligt utvidgade; och om då dertill fogas någon kontroll, på det allt måtte komma att gå rätt till, så föreställer jag mig, att man deruti icke borde söka finna något så himmelsskriande. Hr Reutersvärd: Åtskilliga ledamöter hafva uttalat den mening, att det uti förevarande fall skulle beredas tillräcklig kontroll medelst trovärdiga personers underskrift eller intyg rörande den egenhändiga namnteckningen. Man har äfven anfört, att den, som vill förfalska andras namn, kan också sammanfatta en falsk vidimation; men, på sätt redan Gr. Lagerbjelke nämnt, låter detta sig icke så lätt verkställa. För att anskaffa berörde vidimation af presten i församlingen, erfordras ju endast att den sökande begifver sig till kyrkan en stund före gudstjenstens början, för att af presten erhålla nämnde intyg; och det synes mig sannerligen att man under den långa tid, som förflyter mellan taxeringsoch pröfningskomiténs sammanträden, har ganska godt rådrum dertill. I betraktande af dessa omständigheter och då jag, för min del, verkligen icke kan finna att det så mycket omtalta besväret är af den betydenhet att det förtjenar omtalas, anser jag mig fortfarande böra yrka på bifall. Gr. Mörner: Då besvärsskrifter nu inlemnas på landskontoret, skulle jag icke tro, att man i allmänhet derstädes antecknar inlemnarens namn. Jag förmodar, att man vanligen vid sådana tillfällen knappt finner skäligt att efterfråga detta namn; men, om man också skulle göra detta, — hvem kan Den 18 Maj f. m. 227 hindra en okänd inlemnare af en sådan besvärsskrift att uppgifva ett oriktigt namn; och på sådant sätt kan ju, äfven under nuvarande förhållanden, den så mycket befarade förfalskningen inträffa. A andra sidan kan jag icke finna i något hänseende sannolikt, att någon skulle roa sig med att uti annan skattskyldig persons namn sammanfatta en besvärsskrift. Till ett sådant förfaringssätt är svårt att utfinna någon rimlig anledning. Det skulle utmärka en håg att belasta sig med onödigt besvär, som förefaller mig i högsta grad osannolik.
Ombudsmännen lemna åt dessa sistnämnda lån en fortsatt noggrann uppmärksamhet» samt tid de årliga Revisionerna, i sina afgifvahde berättelser, för desamma redogöra, intilldess hoppet om någon afbetalning så alldeles försvunnit, att af berörda osäkra fordringar flere eller färre måste» i sin ordning, till full afskrifning anmälas ; —- äfvensom att Sammanräknade beloppet af dessa bägge summor skulle» med tillhopa R:dr 6[,3o2: 27: 7-. afdragas från BancoDiscont-Verkets beräknade vinst för år 1828» så att endast återstoden af samma vinst kömme att till Bankens disposition aflemnas; så hafva Rikets Ständer likaledes beslulit, att hädanefter» på enahanda sätt, kommer att förhållas » så att beloppet af hvad som Vid de årliga Revisionerna ytterligare varder anmäldt, att utaf Verkets utestående fordringar, såsom osäkert, afföras ifrån Capital-räkningen, alltid må i samma mon för året minska den vinstsumma, som Discont-Verket eger att till Banken aflemna, fastän, såsom 4 Banco-Utskoltets Memorial N.o 1^8. hittills, slutlig afskrifning af fordringarna icke eger rum förr, än efler skedd anmälan hos kommande Ständer och deras dertill lemnade bifall. (Enlig Utskottets af Rikets Ständer bifallna Betänkande N:o 72, pag. 25 och 26). 3:o I afseende på tiden för
Realisationen med den frägan: Om den icke med de föreslagne tillgångar kunde, enligt de för Banco-Förwaltningen stadgade Författningar och Jnstructioncr, werkstallas? Synes pluraliteten af Herrar Fullmägtige, uti sitt utlåtande, icke haft nog afseende vä de grundförfatrnrngar, som för Banquen af Riksens Ständer pä det kraftigaste stadgade äro . , - r s r: b - s s Sm Den !4 November. 5S Om detze grunder hade i Calculen blifvit fösj» be, hade utstager äunu längre kommir ifrän den stadgade proportionen , , L S -SSSS och Banquens ställning icke kunnat bliswa sä ansedd, att Herrar Fulimägtige kunnat afgifva elr jakande swar om möjligheten a't med Banquens blifwande säkerhet kunna »verkställa Realisationen med de tillgängar som uppgifne wörö. Det är »sker min tanka pä detta Herrar Fullmägtiges första utlåtande, hwarpä h.la saken grundar sig, och hwarifrän söijdcrne sedermera sig härleda, hwilka förmätt Herrar Fullmägt-ge afvika ifrån de af Banco-lltskottcn lämnade föreskrifter; —. och som jag finner anmarkningswärdt. Zerr Theologie profefioren Doctor Wijkman hade anivrt.
Jag förw modar denna försigtighet så mycket mera enlig med vår närvarande samhällsordning, som Riksens Ständer endast med inskränkta förbehåll tillåtit FideiCommisser, och hvad åro desse att jemföra ernof Cassorne som fortgå uti ett jämt stigande? Man klagar öfver den tryckande ränta Staten genom Disconten fordrar, så mångfaldigt större än hvad jordbrukaren kan beräkna, Vöre det ej billigt att Disconterne neda Oen 3 Murtii, satte sin ränta, och (Jen fryckände föreskriften att räntan förskottsvis skall erläggas blefve för. ändrad, Disconten skulle derigenom blifva ett välgörande räddningsmedel i stället för en ruinerande, och Staten kunde erhålla ersättning derigenom, att det bestämda anslaget blefve begagnat. Uti ett land som Sverige, der production af Uandtmannaalster hastigare vuxit, ån industrien i öfriga grenar kunnat medfölja, mycket i brist af tillråcklige capitaler till nåringarnes bedrifvande, skulle naturligtvis förlägenhet och stagnation uppkomma; orsaken till denna nämnda productions hastiga tillväxt var utan tvifvel den politiska ställningen i Europa, då så vål Sverige sorn andra Nationer måste öfverspänna sina krafter, och då de reela tillgångarne brusto, taga sin tillflykt till crediten och genom Ökad sedelstock förstora sitt rörelse-capita 1; dets ta har visserligen haft många skadliga följder med sig, men likvist bidrog detta system till nåringarnes hastiga lifvande, hvaraf en betydlig Ökad production blef en följd, som nogsamt erfares derigenom, att förr behöfdes ett stort qvantum spannmål årligen införskrifvas, och nu finnes deraf öfverflöd till landets behof. Det synes vara en gifven satts, att om man har större varuqvantum att försälja, behöfves mera penningar i rörelsen, att med fördel kunna försälja detta, ån ett mindre erfordrar och i -hvilket fall production återgår förmodligen snart till sitt aftagande, som år att befara hos osa, Den 5 Martii. 201 hvarest rrn flere år inträffat starre production, roen mindre penningar i allmänna rörelsen, följ. derne deraf erfara vi redan.
Sedan en till denna votering leninad dubbel sedel blifvit casserad, funnos de öfriga utgöra ett ja och nitton nej. 2:0 ”Den som vill, att 107 §:n skall i denna fråga tillämpas efter cathegorien, mot föredraganden för krigsVarenderia, röstar ja, ”den det ej vill, röstar nej; ”Vinner nej, kominer all anmärkn. i denna fråga att förfalla.” Voteringen utföll med åtta ja och tretton nej. Grefven och ordform förklarade, att den oformlighet, som inträffat, då ett genom votering fatladt beslut blifvit till följd af tvänne andra voteringar upphäft , tillkommit genom ett förbiseende af Grefven vid de tvänne sista voter:sproposi tioner näs framställande. Hr Adlerstam, Gust. Ulrik, hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande: Uti ett så grannlaga och vigtigt ämne som det, hvilket nu här kommer att behandlas, nemi. att bedömma huruvida Konungens f. d. rådgifvare och föredragande, collectivt eller enskildt, uppfyllt sina åliggande pligler, torde vara iner än vid något annat tillfälle nödvändigt att med sans och oväld gå tillväga. Om således medgifvas skulle, att just icke alltid den döda bokslafven af rådgifvare-personalen och föredraganderna blifvit eflerlefd; så måste dock äfven erkännas, att inga sådana för landet skadliga följder deraf inträffat, som kunna efter min tanke föranleda till den påföljd 107 §:n Reg.F:n i dess högsta potens utsätter. Nämnda § är dessutom efter mitt omdöme, åtminstone livad de första mom:n beträffar, högst relativ, och sednare mom. af samma § oberättigar R. St. till någon pröfningsrätt i sådana mål som der omtalas. Af sådana anledn:r vågar jag föreslå såsom det lämpligaste , att H. Const.Utsk:s de'charge-betänk. blifver lagdt till handlingarna.
Utsk. Bet. IV:o 27. för att före dess uppgång anlända till dolda nederlagsplatser, derifrån de i alla rigtningar genomströfva landet och utbreda sitt förderfliga kram. Emot desse vandrares skadliga ofog vore egentligen den klagan rigtad, som en längre lid förts öfver Gårdfarihandel!! och dess förderfliga följder. — Såsom medel att förekomma detta onda, har Motionairen, på försök för några år, föreslagit: att då Gårdfarihandlande anträffas med förbudet gods, bör han gripas och anställas till sex års tjenstgöring vid något af Gardes-Regementena, eller, om han vore oduglig till krigstjenst, insättas på Correctionshus under 3 års tid: det anhållne godset åter borde försändas till hemorten och der tillhandahållas rätta egaren mot ersättning för transportkostnaden; och lill den, som gripit Lurendrägaren, borde af Häradets Skallgångs-Cassa en belöning utgå af 33 R:dr 16 sk. Banco, hvilka under offentliga tacksamhetsbetygelser skulle honom vid nästföljande Ting tillställas. Från Vällojl. Borgare-Ståndet: 1:0 Af Herr Alunda som yrkat, att, på lika sätt som vid i8a3 års Riksdag egde rum, Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underhånighet anhålla, att den Allmogen i Marks, Vedens, Bollebygds, Ås, Geseneds, Kinds och Redevägs Härader af Elfsborgs La" - samt Allm. Besv. o. Occ. Ulsk. Bet.