Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då den högsta lärare-graden vid Elementar-läroverken numera är på stat uppförd med en lön af 4,000 R:dr, kunde en Professor, som hade en lång förberedelse för sitt lärarekall och måste anskaffa och underhålla ett dyrbart bibliothek, samt innehade den förnämsta lärareplatsen inom sin vetenskap och ej kunde påräkna vidare befordran, ingalunda anses vara öfverflödigt aflönad med ett belopp af 4,500 R:dr; och har på grund häraf motionären hemställt, att det på 9:de Hufvud-titeln till Professores Emeriti vid Universiteterna uppförda lönebelopp af 4,000 R:dr måtte höjas till 4,500 R:dr, hvarjemte motionären meddelat den upplysning, att, enligt Universitetens utgiftsstater, de till Professores Emeriti anslagna löner tillfalla i verklig tjenst varande Professorer. Då Rikets Ständer i afseende å embetsoch tjenstemäns pensionering numera antagit den grundsats, att pensionerna för de tjenster, som äro aflönade med mer än 3,000 R:dr, i allmänhet böra utgå med lägre belopp än lönen, finner Utskottet icke skäl att härifrån afvika i hvad angår pensionerna för de vid Akademierna anställda Professorer; hvadan Utskottet således hemställer, att den begärda förhöjningen i ofvannämnde anslag icke må beviljas. Deremot och då det förhållande, som, enligt motionärens uppgift, eger rum med Universitetens emeriti-löner, nemligen att de yngste tjenstgörande Professorerne få åtnöja sig med dessa lägre löner, under det de ur tjenst afgångua fortfarande uppbära sin högre aflöning, är helt och hållet stridande emot hvad Rikets Ständer vid emeriti-lönernas beviljande afsett och beslutat, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det behagade Kongl.
Grefve Gyllenborg berättigades alt mot dubbla hemmansräntor och särskild skattejerns afgift tillbyta sig och till smide använda de Bergsmanshemman som han i Skinnskatteberg kunde förvärfva; samt 1 öde och 1 inflyttad i Främshyttan; varande en del af dessa förändringar verkställde med behörigt tillstånd. Såsom ytterligare skäl för tackjerns-tillverkningens förminskning har uppgifvits, att malmerna äro heta och svaga så att blandningsmalm måste med dryg kostnad anskaffas för att göra blåsningarne lönande. Bergslagets Ledamöter hafva, uti deras öfver den ifrågaställde indragningen af BergslagsPrivilegierne, afgifna förklaring sådant bestridt på de skäl att i Gunnilbo och Heds Socknar tackjernsblåsning aldrig funnits och således ej eller kunnat nedläggas; att i Skinnskatteberg det skett, dels mot skattejerns betalande, dels eljest med behörigt tillstånd för Bruksdriftens bättre upphjelpande, att Privilegierna således ej voro förverkade; att ortens åkerbruk vore föga lönande och den derföre i behof af den hittills åtnjutna lindringen; under medgifvande likväl å Bergslagets sida, att Bergsliandteringen der öfvergått från Rudimateriernas bearbetning till jern-förädling och stångjerns-smide. Bibehållandet af Bergslagets Privilegier har äfven blifvit tillstyrkt af så väl Bergmästaren i orten sorn af K. M:ts Befthde och K. Bergscollegium har uti dess underd. yttrande anfört, det Collegium ansåge några sådana skäl ej vara för handen, ”sorn böra föranleda till ortens utläggande till Landslag, helst outredt är, om icke betydligare tackjernsblåsning kan 35o Stats -U t skottets jemte sniidena effectueras och dessutom vissa jemk11 ingar i afseende pä Privilegierne och deraf följande skyldigheter redan skett, som icke utan en noggrannare pröfning torde böra rubbas.” Hemställande K.
Att hvar och en inom Arméens alla tre vapen vet, att, om lian har kunskaper och kan använda dessa kunskaper, han kan komma in i Gen.Staben och att vägen står honom öppen till Generalitetet, detta höjer andan inom Arméen; att Gen.Staben tager Officerare, der dugliga subjekter finnas, de må nu tillhöra hvilka vapen som helst, befordrar Gen.Stabens tjenstbarhet och duglighet, ty ju vidsträcktare rekryteringsområdet är, ju lättare är det, att med dugligheter rekrytera. Gr. Hamilton: Jag gillar, att man till Gen.Staben bör utse de skickligaste personer man kan få, men en hufvudregel måste man hafva, och då man går från den, måste man taga endast de utmärkta och inga andra. Remitterades till StatsUtsk. Föredrogs och remitterades till Bevilln.Utsk. Hr Montgomerys, Gust., d. 15 dennes på bordet lagda motion, ang:de förhöjning af beskattningen för tillverkning af bränvin. Föredrogs och remitterades till Allm. Bes v. o. Ekon.Utsk. Hr vonSeths, Joh. Au g., d. 15 dennes på bordet lagda motion, om införande af Elementar-landtbruks-undervisning i folkskolorna å landet. Föredrogs och remitterades tillLagUtsk. Hr von Seths, Joh. Au g., d. 15 dennes på bordet lagda motion, ang:de ändring af nu gällande lagstadganden, rörande städsel af jord. Föredrogs Hr Ribbings, Arvid, d. 15 dennes på bordet lagda motion, om uphäfvande af den s. k. sacramental-lagen af d. 7 Mars 185 5. Hr Cederschiöld, Gust., anförde skriftligen: Som jag icke hört ordalydelsen af Hr Ribbings motion, så känner jag icke heller motiverna till densamma; men jag tror mig likväl kunna sluta dertill, att skälen hemtats från det onaturliga, att med lagens svärd vilja bekämpa andeliga ting. Sjelf är jag innerligt öfvertygad derom, att Statens svärd aldrig bör dragas, utan för att värja Statens bestånd eller hämnas en den tillfogad oförrätt.
Den 2;dra punkten har således icke tillkommit genom tillgörande af dem, som ansågo att ett system borde upgöras, utan leder sitt uphof just från dem, som icke ville upgöra något system för Statens Jernvägsbyggnader, oell om detta förhållande har jag ansett mig böra upplysa R. o. Ad. Erih. Sprengtporten, Ja k. Wilh.: Jag har trott mig finna, att Gr af Ugglas med sin här gjorda framställning afsett, att 6:te punkten först skulle företagas till afgörande, och i sådant fall får 26 11 e n 8 Juni. j-ag desto hellre med honom mig förena, som Betänk:s föredragning i dess nummerordning endast skulle leda till en onödig tidsutdrägt. Gr. Frölich, David: Icke heller jag har något emot det nu föreslagna föredragningsättet, så vida meningen icke är att, efter förbigående af 2:dra, 3:dje, 4:de och 5:te punkterne, ännu i denna dag företaga den 6:te punkten till afgörande. Om Hr Gr. o. Landtm, behagade till E. o. Ad. yttra den försäkran, att vi, efter denna formfrågas afgörande, finge åtskiljas, så tror jag, att E. o. Ad. kan vara nöjd med det föreslagna föredragningssättet, men i motsatt fall kan jag ej finna annat, än att det vanliga sättet för föredragning af punktvis upställda Betänk, bör äfven nu iakttagas. Hvar och en af oss har visserligen redan inom sig beslutat, huru han kommer att votera, men denna omständighet bevisar ej, att det skulle vara tjenligt att nu framåt natten till afgörande företaga de vigtiga anslagsfrågorna, hvarföre jag vidblifver min redan yttrade åsigt, att jag ej medgifver föredragningssättets förändring, så vida vi ej efter detsammas afgörande få åtskiljas. 1' annat fall kommer jag att emot förslaget försöka behörigt motstånd. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Till följd af den upställning StatsUtsk. gifvit åt detta Utlåt, torde den åsigt jag i frågan hyser få svårt att göra sig gällande, särdeles efter de yttranden i ämnet, som från olika sidor afgifvits.
Vid ett sådant förhållande, som ntl anfördt blifvit, finner Utskottet någon annan Eesv. och Ekon. Vtik. Betankanden. 227 åtgärd, i afseende på denna fråga, icke böra fega rum, än att vördsamt tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att hos Kongl. Majit i Underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes, i de län, der stridighet, om planpenoibgars utgörande, ännu fean Uppstå, anbefalla dess Befallningshafvande, att, i likhet med hvad under den Öetober 1812 blifvit i Nåder föreskrifvet, söka befordra frivilliga öfverenskomtnelsör emellan Statnoch Utrotarne, om de i fråga ställde Förmånernas utgörande efter ortens förhållanden och contracter m. m., eller, der sådana ofverenskommelser icke kunna träffas, i Nåder påbjuda, att, vid soldatens eller Båtsmans afgång, den jord, torpet utöfver kneck» te.coutractet innehafver, bör utläggas och till hemmansägarens disposition återgå, då all fråga om planpenbingar, utöfver kneclite contractet, alldeles förfaller, utan rubbning af de emellan Rote, och Soldat eller Båts» man möjligen träffade öfverenskommelseri Hvilket dock, jemte 2:ne ledamöters särskildta utlåtanden, Riksens Höglofl. Ständer® egen pröfning vördsamt underställas. Stockholm den 8 April 1823, 228 Beiv. och Elion. Utlk. Bet anh anden. Transsumt af Protocollet, hållet i Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs■ och HkonomiUtsltQtt den 8 April 1825. S. D. Herr Lenning, anförde: O ”T ijka med hvad Betänkandet innehåller, ön* skar jag, det mätte Riksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Majtt i underdånighet anhålla, det Kongl.
Då jag blef utsedd till RiksdagsFullmägtig för nu påståen ]e Riksdag, hörde jag ingen af allmogen yttra någon önskan om den så kallade 3 sk:s afgiftens afskaffande, eller anmoda mig att dertill medverka* Vid den anmärkning, som blifvit gjord, att denna afgift drabbar orättvist, då den utgår utan afseende på dm skattskyldiges förmögenhet, får jag erin dra, att den egentligen län er allmogen och de fattigare till fördel, hvilka i synnerhet behöfva begagna Curhusanstalterne. Så kallade Ståndspersoner och mera bemedlade lita merändels och nästan allt id, då de af denna sjukdom angripas, slöta sig hemma eller skaffa., sig å något annat, ställe enskildt Läkarevård och skötsel, samt tillita icke Curhusen: det är således mängden af dem, som erlägga afgiften utan att deraf hafva någon direct enskild fördel. Herr Limnelius yttrade: att någon province bidrager tili Curhusinrättningen i Stockholm, är ett stort misstag. Denna inrättning en. sam, utom flere, som på Statens bekostnad underhållas, kostar Staden 7,000 Rd. Den afgift, som lemnäs för att utrota veneriska smittan eller förekomma dess Utbredande, tycker jag för öfrigt att hvar och ert borde anse som en gärd It den St a t s - U t s k o 11 e t s Het ä n ka n d e n. J i lidande menskligheten, och således ingeri derifrån kunna undandraga sig. Det skulle synas som de orter, hvilka blifvit skonade från denna landsplåga, med nöje och tacksamhet borde lemna en skärf åt de olycklige, sorn derföre ät o offer, heldst smittan derigenom kan hämmas och de äfven framgent blifva fredade för densamma. När afgiften dessutom kommer att bibehållas, för att användas för hvart och ett Län särskildt, borde ingen svårighet för dess åtagande möta; om behofvet icke genast påkallar dess användande, torde man vara glad, att hafva att tillgå hvad som samlas, när olyckan inträffar, för att då afvärja densamma.
Der upphörde trolldomen, och på en gång stod framför henne ett präktigt slott, som glimmade af bara guld och silfver, och vid borga-grinden kom en fager unger prins emot henne, och tackade att hon frälst honom. Men prinsen var ingen annan än hennes man, ulfven, som nu blifvit löst ifrån sin förtrollning. I en uppteckning ifrån ~N. V. Finland~ förmäles, att konungen en dag trädde in i sin dotters jungfru-bur, och fann henne sysselsatt med att kamma sitt fagra hår. Rätt som det nu var, gaf prinsessan till ett högt anskri. »Hvad var det?» Frågade konungen. ’Jo,’ svarade hon, ’jag fann en pippa, så stor som en galt.’ Då blef konungen öfvermåttan vred, och svor att djuret skulle inom tre år vara som hon sagt, eller ock skulle det gälla prinsessans lif. Konunga-dottern lät nu gömma djuret i en ask, och gaf det mat, tills det omsider blef så stort som utfästadt var. Då blef konungen åter tillfreds; lät dräpa djuret, hängde dess skinn öfver borg-porten, och gjorde ett löfte, att ingen annan skulle få hans dotter, utan den som visste säga hvad slags skinn det var. Fortsättningen instämmer hufvudsakligen med hvad ofvan meddelas. Prinsessan blir gifven åt en orm, som hvarje natt förvandlas till en fager prins; men hon bryter emot hans förbud, och slår upp eld om natten, för att se på honom. I detsamma vaknar han, blir åter till en orm, och flyr sina färde. Men prinsessan gifver sig ut i vida verlden för att söka efter honom, och träffar under vägen en gammal qvinna, för hvilken hon klagar sin nöd, och som förärar henne en ring, en kudde och tvenne skinkor. Som hon nu åter vandrat ett stycke, kommer hon till ett stort vatten. Der råkar hon en björn, som för henne öfver, hvaremot hon gifver honom den ena skinkan. Hon vandrar så vidare, och kommer omsider till en stor kungs-gård, hvarest hon får tjenst. Men på kungs-gården bodde den elaka hexan, som hade förtrollat hennes man, ormen. Konunga-dottern blir nu på mångahanda sätt frestad af sin matmoder.
I al's:de å den förra vill jag påminna om dea mängd förslag, som på olika tider blifvit framställda till dess ombildning, men som alla strandat mot de hinder jag redan antydt. Jag tror dock, att förhandlingarna vid denna Riksdag visa nödvändigheten af en förändring, om icke landet skall gå sin ohjelpliga olycka till mötes. Jag vill derföre hoppas, att den närmaste framtiden må, i antydd riktning, bära något nytt i sitt sköte. — I afs:de å försvarsväsendet, så hafva många förslag till dess ombildning likaledes blifvit gjorda, men utan att kunna åstadkomma någon förändring, emedan man äfven der vid lag slagit döförat till. Det nu ifrågavule Betänk, anser jag på intet sätt förtjent att gillas, och jag hoppas kunna för B. o. Ad. tydliggöra, att jag i denna min åsigt har rätt. Jag har redan nämnt, att Utsk. upskjutit detta vigtiga ärende ända till Riksdagens sista timma, ända till dess man redan börjat preparera utblåsnings-instrumenterna. Om man derigenom också lyckats för denna Riksdag undanskjuta frågan, så är den dock icke fallen, ty den är af dem, som ouphörligt måste komma tillbaka. Utsk. säger i sina motioner, att de af motionärerne — jag beklagar att ,2 af dem, icke äro här närvide — framställda förslag afse en ökad försvarskrafl samt minskade kostnader, men tror, att intetdera af dessa mål skulle kunna genom dessa förslag vinnas; men omedelbart derefter yttrade dock Utsk.: »att genom införan»det af en allmän national-beväpning en betydligt större nummer»styrka än den närvide blefve att påräkna, är otvifvelaktigt.» Utsk. säger vidare: »De fördelar vårt närv:de försvars väsende, grundadt hufvudsakligen på en indeldt armé, medför, hafva alltid af R.
»Ser du», det var alltjemt han som talade, »på ett sätt är jag visst så tokig med dig, att jag icke vet hvart jag vill hän, men på den andra sidan är det som om jag kände dig lika litet som den dag vi råkades först. Ja – vet du – när jag nu talar till dig så här, så känner jag mig skamsen som om jag talade med en främmande menniska och vore allt för uppriktig.» Det klack till i Marianne med en känsla af fasa. Om han skulle glida ifrån henne! »Derför satte jag mig för, att nu skulle jag försöka att tala, så att vi, som få så mycket gemensamt, icke längre skola gå och vara så obekanta för hvarandra. Men du skall hjelpa mig. Jag är ett fä; jag kan aldrig få fram ordentligt hvad jag vill säga. Hon sträckte fram sin hand och kramade hans, men så blygdes hon som öfver en falskhet och drog den till sig igen. Han fortfor: »Du har på sista tiden varit tystare än vanligt, och du har sett ut som om du gick och grubblade på något. Till mig har du ingenting sagt, och jag har inte velat fråga dig, men jag vet inte om det är riktigt, att vi gå på det sättet.» Der var just den anledning Marianne önskade sig, och hon inföll ifrigt: »Ja, om just det ville jag gerna tala med dig. Jag ångrade mig så, att jag icke nämde någonting om det i middags.» »Du behöfver ingenting säga om det», sade han i en ton som han försökte göra så litet mulen som möjligt, »jag förstår att du gått och tänkt på hur mycket obehag och besvär du kunde få af detta, men ...» »Nej, nej», afbröt hon, »deri misstager du dig. Jag har varit sjuk; ingenting annat, och det har verkat på lynnet.» »Men du sade att ...» »Det var ett så obestämdt illamående, att jag icke fann det lönt att tala om. Men det var ändå det.» Han såg tviflande på henne. »Derför ämnade jag säga dig att jag naturligtvis icke vill att du skall känna dig betungad för hans skull. Vi taga en amma, och du behöfver inte ha det ringaste besvär med barnkammaren, när du inte vill.»
Banco, 478 — S5etiäflande den för Intresseräkning balanserade, Öfver-StåthållareEmhetets "Kanslis fordran, 6a5 Rdr, så synes densamma-hafva tillkommit derigenom, att sedan Kongl. Maj:t, enligt Råds-Protokollet den iq December i ^55 och Rikets Ständers Sekreta Utskotts Betänkande den 4 Mars påföljande år, bifallit, det Slotts-Kansliet, till någon vedergällning för sitt så väl eljest, som besynnerligen med Depositions-kassan, i sednare tider til lök ta arbete, få af samma kassas behållning, som i YexelBanken år ifrån år står fruktlös, hädanefter uti Läne-Ranken förränta 11 2,5oo Daler Kpm:t och använda den årliga räntan till fördelning emellan embetsoch tjenstemännen i berörde Verk, samt, genom JMådig Skrifvelse den 3o April ,1766, ytterligare medgifvit en förökad summa af 10,000 Dal. till förräntning i Läne-Banken, hvilka sednare likväl Herrar Banko-Fullmäktige vägrade till förräntning emottaga, på den grund att Kongl. Majit, genom Kungörelse, utfärdad förr än ofvannämde till Öfver-Ståthållare-Embetet aflåtne Nådiga Bref, befallt, att Läne-Banken tills vidare skulle vara tillsluten; till följd hvaraf, enligt beslut den 28 Maj 17(17, dessa medel annorstädes utlåntes, och hafva desa,mma dets hos enskifte, dels hos Stats-Kontpret sedermera varit förränka de. Att räntemedlen blifvit till vederbörande behörigen utbetalda, tyckes Räkenskaperna utvisa; men deremot förete sig uti Räkningarne från 1780 till och med 1786, der förutnämde ,6a5 Rdr upptagas, större och mindre poster, i dessa conti med Läne-Banken balanserade, utan att upptpckas kunnat, hvart dessa .625 Rdr rätteligen tagit vägen.
Jag tycker inte heller om civilisationen om sommaren. » » Nej, det märks. » » Hur så? » Kandidatens matta ögon släpade sig från flickans stora landthatt till kanten af hennes bomullskjol: » Fröken har glömt att vara kokett, » sade han och vände sig till hennes kusin: » Herr Hjort — om jag fick besvära er om så pass mycket civilisation, att ni vore så artig och stannade, skulle jag vara er högst förbunden. Detta är verkligen för mycket för mig ». Skrindan hoppade öfver ett par stenar, och han grep med komisk bestörtning i spjälorna. Den unge landtbrukaren vred på hufvudet: » Herr kandidat, » sade han, » vi ä ' framme. » Den andre gjorde en djup bugning: » Jag måtte ha varit i mycket angenämt sällskap, eftersom fre och en half timme kunnat gå så fort. » Karl Hjort hjälpte Rigmor att stiga ur. » Nu får jag väl ingen hjälp af dig mer, tänker jag. » » Nej, nu skall kandidaten och jag vara lata, » sade hon och hoppade upp i en höstack med en nick åt sin kusin, s o m körde tvärs öfver ängen, och så knäppte hon händerna kring sitt knä och började se på kandidaten med ett ljust glitter inne i blicken: » God dag, Georg, » hviskade hon plötsligt med sitt hufvud bredvid hans. Han nickade, där han satt lutad mot stacken med handen under kinden och ögonen slutna, som om han s o f. Ett stort bi surrade omkring honom, alldeles in under hattbrättet, men han brydde sig icke om att jaga bort det. De tego båda ett par minuter, men i ett nu gled flickan ned från sin plats, så alt höet yrde omkring henne: » Ah Georg, har du ingenting att säga mig — inte ett enda o r d? » » Låt mig slippa tala — det är en sådan hvila. » Hon trallade på någon melodi o c h började samla några blåklintsblommor, som hängde vid stacken t » Vet du, hvad de lukta, G e o r g? » » Ingenting. » » Jo, sommar. De ha precis samma doft som luften från juni till september. Kan du inte k ä n n a?
Siljeström, som en längre tid lidit af en svårare sjuklighet och derföre åtnjutit tjenstledighet, icke kunde utan väsendtlig fara för sin helsa återtaga en så maktpålig gande och mödosam befattning som rektorskallet vid ett större läroverk, om han ock möjligen framdeles kunde blifva i tillfälle att åtaga sig något mindre ansträngande embete, — förklarat sig destoheldre förorda denna begäran, som Siljeström under sin tjenstetid vid Nya Elementar-skolan, der han från år 1845 till 1847 varit anställd såsom lärare och från år 1856 såsom Rektor, ådagalagt utmärkta insigter, nit och skicklighet samt derjemte så väl genom utgifna läroböcker och skrifter i läroverks-frågorna, som genom ett lifligt intresse och oförtröttad verksamhet äfven före sin läraretid sökt gagna den allmänna undervisningen ; och hemställde fördenskull Direktionen, — som å ena sidan, enär, på grund af ofvananförda sjukdomsförhållande. intet hopp vore, att Siljeström kunde återtaga sin Rektorsbefattning, och dennas uppehållande genom vikarier icke i längden kunde för läroverket vara nyttigt, nödgats, ehuru ogerna hon såge skolan förlora en stor lärareförmåga, bifalla Siljeströms ansökning och bevilja honom afsked med detta års slut, och å andra sidan icke kunde uraktlåta sitt åliggande att tillse, att den förtjente läraren måtte genom Statens mellankomst hållas någorlunda skadeslös för en ofrivillig overksamhet och deraf föranledd ekonomisk förlust, — att Kongl Majit måtte täckas till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig framställning derom, att Rektor Siljeström må, i anseende till styrkt sjuklighet och deraf vållad oförmåga att sin bemälda Rektorstjenst vidare förestå, från och med den 1 Januari 1866 uppföras å indragningsstat med en årlig lön af 3,000 Rdr, motsvarande | af Rektorslönen, med vilkor, att, derest Siljeström skulle, efter vunnen förbättring till helsan, erhålla någon annan befattning i Statens tjenst, af ofvannämnda anslag endast så mycket utginge, som erfordrades för att fylla det föreslagna beloppet.
Jag fäster mig icke vid hvad den Regering, som i närvarjde ögonblick styr Sveriges Rike, i denna del gör eller försummar, och vi kunna i morgon, om Gud vill, hafva en annan ; men jag fäster mig vid andan af våra grundlagar, och jag är öfvertygad om att hvad helst som i denna fråga göres, vare sig från Regeringens eller från representationens sida, skall dock tryckfriheten varda beståndande. Man fäster så mycken vigt vid att 4 Stånd och icke 3 skola bestämma om minsta fråga rörande tryckfriheten. Men, mine Hrr, om den dag, mot all förmodan, skulle inträffa, då Svenska folkets representanter skulle se tryckfriheten något inskränkt, kunna då icke 3 Stånd göra detta lika väl som 4? Det ligger nemi. i 3 Stånds makt att genom stämpelafgift lägga sådana band åtminstone på tidningspressen, att dess frihet blefve nära nog omintetgjord. Jag fruktar dock ingenting i denna väg, jag vill blott tillägga: tryckfriheten består dels af fundamentala, konstitutiva bestämmelser, dels af speciella lagbestämmelser. De förra äro och måste vara grundlag, de sednare höra till allmän lag oeh måste i tidernas längd äfven hos oss i allo så betraktas, så vida uplysningen går framåt. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag gifva tillkänna, att jag öppet förordar detta förslag, vore jag ock den enda på detta rum; och samma skäl som vid förra Riksdagen talade för mig att antaga detsamma, göra det äfven nu. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Jag befinner mig i verklig villrådighet, hvar jag skall finna den största märkvärdigheten i detta afseende, antingen i K. M:s Propos. eller i det yttrande som Gr. Lagerbjelke nyss afgifvit. Det förundrar mig att ordför:den för sednaste Riksdagens Const.Utsk., som tillstyrkt förslagets hvilande, nu kunnat yttra sig i en helt och hållet motsatt riktning. Jag instämmer fullkomligt med Gr. Lagerbjelke i de anmärkntr han gjort mot Regeringens sätt att behandla denna fråga; men jag har icke ansett det vara lämpligt att Const.Utsk:s ordfide, som tillstyrkt dess hvilande, skulle nu vara den som uttalar dessa anmärkn:r.