Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Och jag», sade hon småleende, då Berta slutat, »jag förstår mig icke alls på att uppfatta ordet pligt. För mig är det bara en tom abstraktion – ett ihåligt benrangel utan kött och blod ...» Det blef ett ögonblicks tystnad. Melcher gaf henne en hastig, forskande blick, och Berta borrade sina ögon i henne, som om hon hade velat genomstinga henne. »Hvad i all verlden menar ni?» ropade hon högljudt. »Hvad menar ni? Jag förstår er inte ...» »Åh, det är mycket enkelt», svarade Mathilde. »Jag menar blott, att ordet ’pligt’ är mig så motbjudande. Jag tänker alltid på tunga jernkedjor, på ett ok som trycker och förslöar, på galèrslafvar, som äro ohjelpligt fästa vid hvarandra ...» Berta blef blossande röd och bleknade derefter häftigt. Det var någonting i Mathildes ord, som ända till raseri uppretade henne. »Men är ni då galen?» skrek hon häftigt. »Vet ni väl hvad ni säger? Vet ni att det är alldeles omoraliskt?» Melcher fann sig befogad att lägga sig emellan. »Och det är ni, fru Örnfelt, som säger så», sade han, med en underlig, skarp betoning på hvarje ord, »ni, som visat er vara den mest uppoffrande, pligtstarka hustru.» Mathildes ansigte blef plötsligen djupt allvarsamt. »Och ni tror att det var pligt?» sade hon, i det hon lutade sig fram emot honom och fixerade honom med halfslutna ögon. »Ah, hvad menniskor plågade mig, när de talade om att jag fylde min ’pligt’! Hvad jag hatade detta ord! Hvem har sagt, att det var min pligt att stanna hos honom? Kanske hade det snarare varit min pligt att lemna honom. Nej, det var kärlek – kärlek ända in i det sista – om än kanske icke i den mening ni ger åt ordet kärlek, så likväl ömhet, medlidande – kärlek till minnet af en försvunnen dröm ...»
Det började blifva skumt i de hvalf, der den store magiern innestängt sig bland förtorkade och döda ting, spillror brutna ur den stora lefvande verlden derute. Vi återvände till hans observatorium. Han öppnade ett fönster och betraktade med drömmande blick stjernorna, som tände sig på himmelen. Skymningen är en gynnsam tid för samtal af den art, på hvilka vi nu förberedde oss. Vi sutto snart, förtöjda i väldiga länstolar, fördjupade i samspråk med hvarandra – mannen af det femtonde århundradet och de ännu ofödda själar af det nittonde, hvilka han frambesvurit, för att få skåda in i framtiden, och hvilka nu begagnade sig af honom, för att få skåda in i det förflutna. Han talade om sin vetenskap. Mitt vetande är icke af mig sjelf. Långt långt bakom dessa kullar, långt bakom Alpernas snötoppar, bakom ”de ytterst boende garamanternas” fjellar, på höjder utan namn, hvilka förlora sig i molnen, stod fordom sanningens tempel bygdt öfver den källa, der tiden upprinner. Att detta tempel sammanstörtat det veta vi; endast det första paret har genomvandrat dess heliga salar. Men den som vill, den som trängtar och har tålamod, kan sätta sig ned vid stranden af tidens ström och uppfånga en eller annan af templets cederbjelkar, som drifva på dess böljor, och han kan af spillrornas form sluta till det helas plan. All visdom härstammar från fordom, och ju längre vi intränga i det förflutna, desto rikare återstoder finna vi af en högsta menskliga kunskap. Hvad är Albertus Magnus med sina djupa insigter mot Dionysii Areopagitens englavishet, och hvad är denna mot profeternas, som talade ve öfver Niniveh och Babylon? Och desse gudamän skulle dock med glädje gått i skola hos de sjuttio äldste, som med Mose fingo nalkas Guds uppenbarelse på Sinai och då erhöllo kabbalans mystiska kunskap.
Jag anhåller att till prot. få förklara min protest emot den sista af Hr Gr. o. Landtm, framställde proposm såsom icke förenlig med grundlagen. Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 29 sistl. Juli samt d. 3 dennes på bordet lagrie mern. N:o 91, i anledn. af RiksSt.-ns beslut rör:de utlåt. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Den nu föredragna voter:s-propos:n är af alldeles samma beskaffenhet som den i föreg:de betänk, befintliga och jag vågar derföre vördsamt föreslå R. o. Ad, att i conse - Den 5 Augusti. 161 conseqvens med det föreg:de beslutet äfven afslå denna votenspropos. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det är viserligen sanni att R. o. Ad. nyss liar afslagit ett likadant förslag som detta, men jag kan för min del åtminstone icke anse detta fullt förenligt med grundlagarne. 75 § Riksd.Ordn. uttrycker tydligt hvilka frågor som icke kunna förfalla och bland dem äro äfven de som höra lill den 72 §. Således äfven de sora röra Banken. Jag anser följaktligen att denna votering bör försiggå. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren har visserligen rätt deruti att 75 § Riksd.Ordn. innehåller hvilka frågor som kunna förfalla; men detta är enl. denna § alla frågor. De frågor åter som icke kunna förfalla äro undantagna i serskilda §§, enl. 66, 69, 70 och 71 §§ Reg.Fra, nemi. statsregleringsriksgäldsoch bevillnings-frägor; men i 72 § Reg.F:n finnes intet sådant stadgande för banko-frågor. Det undantag som i 75 § förefinnes gäller endast för att K. M. har sanctionsrätl i dessa frågor, såsom i alla andra. R. o. Ad. har nyss afgjort principfrågan vid ett föreg:de betänk, och det torde väl icke vara tjenligt att R. o. Ad. beginge en så stor inconseqvens som alt gå ifrån sitt förut fattade beslut.
Utskottet, med ledning af den för samma Institut förslagsvis upprättade Stat, antagit, alt ett belopp af 3,000 Rrdr årligen borde kunna blifva för ändamålets vinnande tillräckligt, synes det Utskottet, som skulle en än ytterligare nedsatt Stats-Ulskottets Utlåtandej BT.o 541- § nedsatt summa, eller, enligt Socielelens nu senast gjorda framställning, circa 2,000 R:dr om året icke kunna bereda Institutet den utvidgade verksamhet, hvars tillvägabringande ulgjort det hufvudsakligaste skälet för Utskottets tillstyrkan af det sedermera af Rikets Ständer bifallne Statsanslaget; att Utskottet, med afseende derå, att, enligt hvad Utskottet i dess rörande denna fråga förut afgifna utlåtanden äfven anfört, Läroanstalten, såsom uteslutande afsedd för apolhekare-yrket, sålunda torde, om äfven Staten , för hefremjande af ett dermed åsyftadt allmänt nyttigt ändamål, lemnar bidrag till densamma, lill större delen kunna anses såsom en enskild inrättning, hvars vidmagthållande i fräinsta rummet bör tillkomma Apolhekare-Societeten, hvadan förhållandet emellan det af Utskottet föreslagne Statsbidrag och hvad af Societeten ansetts böra tillskjutas, synes vara bygdt på en rättvis och billig grund, samt att Utskottet, för uppgörandet af den beräkning, enligt hvilken Societetens bidrag ansetts kunna upptagas lill 2,000 R:dr Banco årligen, icke saknat anledningar att antaga, det Societeten genom egne bidrag och de afgifter, som af större delen Elever vid Institutet erläggas såsom hyra och vid de examina, de derstädes undergå, skulle kunna utan svårighet åstadkomma nämnde årliga bidrag; och anser Utskottet sig vid sådant förhållande icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att medgifva någon annan förändring uti de för utgåendet af det för en Pharmaceutisk Läroanstalt i Stockholm beviljade Statsanslag fästade vilkor, än att det må af Rikets Ständer förklaras, att under Societetens bidrag inbegripas de afgifter, som af Eleverne erläggas, jemte det serskilda anslag, som af Societetens medel utgår för inköp af böcker och materia medica, så vida de på detta sättet bildade samlingar blifva för Institutet tillgängliga.
Jag blef med lätthet hemmastadd i hvarje förhållande och dessutom hemmastadd med hvarje klass på orten, synnerligen i prestgårdarne. Detta tål likväl något undantag, ty med ett förhållande blef jag aldrig hemmastadd, d. v. s. med skuggsidan af en landtläkares praktik och hvarom en läkares hustru i staden ej kan göra sig begrepp. ”Doktorns fru” sitter inne i sin lilla förtroliga soffa och roar sig under mannens frånvaro med att läsa den nyaste roman, som hon på lånbiblioteket lyckats komma öfver. Ny är den precist icke – derom vittna både dess inre och yttre – men den går väl an, och vår unga fru har kommit till en högst intressant period, då det kör med en förskräcklig brådska från allén upp på gården, en brådska liksom hästarne dansade öfver eldgnistor. Med en ryslig förkänning af att bli störd af någonting prosaiskt, just då scenen hotar med tårar, hör hon pigan inkomma. ”Nå, hvad är det om?” ”Jo, det är en herre, som har så ursinnig tandvärk att han promt måste ha tanden utdragen.” ”Sade du honom ej att doktorn icke kommer hem förrän klockan 3 eller 4 på eftermiddagen?” ”Det gjorde jag visst det, men han svor på att han inte reser ur fläcken, förrän ärendet är uträttadt, skulle han än vänta till natten.” ”Min gud, så odrägligt – släpp honom in i förmaket!” Frun tänkte åter ta upp boken för att söka komma tillbaka i sitt djupa vackra känslosvall, men nu blir det ett trampande och knarrande på golfvet i rummet näst intill, så att tiljorna darra ... stackars karl – han är utom sig. Och man kan ej vara utan medlidande heller. Emellertid skrider klockan öfver både 3 och 4, hon är nära 5, höstmörkret bäddar sig djupare, det kör åter, men ännu är det icke den hemväntade. Denna gång låter det som om man förde glas: så sakta går det. Slutligen blir pigan på nytt synlig. ”Hvad är nu å färde?” ”Jo, nu ä’ de här med en likkista, som de ha ett barn i, och barnet ska öppnas, för det var en så konstig sjukdom. Hvar skall en nu göra af eländet?
Det år vål sagdt, att den borde gä till OeconornieUtskottet, raerj 89 §. i jo en 11 Julli J. tn, SOS RegeringsFormen säger uttryckeligen, hvilka frågor höra dit Der står nemligen: ”frågor om förändring, förklaring och upphäfvande af Lagar och Författningar, forn Rikets allmänna hushållning röra: om jädana nya Lagars Jtiftande, famt om grunderna för allmänna Inrättningar af alla Jlag,n Hår år således gränsen för OeconomieUtskottet3 befattning utstakad. Frågor, som icke kunna hänföras till denna cathegorié, tillhöra också icke ovilkorligen Oeconomieoch BesvårsUtskottet. Och om frågorne åro af den beskaffenheten, att de ej passa till något visst beståmdt Utskott, åga Riksens Ständer, såsom Friherre Cederström förut anmärkt, ostridig rått, att remittera den antingen till ett Särskildt Utskott, eller till hvilket af de redan tillsatta, som de behaga. Och jag skulle, vid sådant förhållande, för min del tro, att icke något Utskott vore mera låmpeligt, ån det sorn från böljan handlagt frågan, det vill såga ConstitutionsUtskottet, Friherre Anckarfvärdt Då jag genom den omständighet,' som nu inträffat, finner, hvilket stort misstag jag i gårdagens plenum begick, då jag trodde en återremiss af ConstitutionsUtskottets Betänkande kunna undvikas, anser jag mig böra i allo rättvisa deras omdöme, som påyrkade denna återremiss. Hela denna discussion hårrör blott deraf, att Betänkandet ej återgick till Utskottet. Jag finner det nu, men för sent. Jag kan ej föreställa mig annat, ån att de anmärkningar, ConstitutionsUtskottet framlagt, bort påkalla någon påföljd och någon åtgärd å Rik - Den ii Julii J. m. sens Ständers sida; och genom en återremiss hade det förslag, som Grefve von Schwerin i sin motion nu väckt, icke kunnat förvägras att upptagas, och till ConstitutionsUtskottet öfverJemnas.
Ej må valrätt tillkomma: H. 0. § 18, a) den, som icke vid valet eger och minst i tre sednast förflutna år innehaft svensk medborgarerätt; b) den, som, ehuru till myndig ålder kommen, befinnes under förmynderskap; c) den, som afträdt sin egendom till borgenärers förnöjande och icke kan styrka sig hafva dem godtgjort, eller i laga ordning blifvit från deras kraf befriad; d) den, som blifvit förvunnen att hafva vid riksdagsmannaval mot vedergällning afgifvit sin röst, eller på sådant sätt värfvat andras; e) den, som blifvit dömd förlustig medborgerligt förtroende eller rätt att föra andras talan, eller förklarats ovärdig att i rikets tjenst vidare nyttjas; f) den, som blifvit för groft och vanfrejdande brott sakfälld eller derför är under tilltal eller under framtiden ställd. § H Valrätt för näring eller yrke må ej utöfvas af någon, som är i annans enskilda tjenst eller ständiga arbete anställd, ej heller af daglönare eller andre dylike, som försörja sig endast med tillfälligt arbete hos andre personer. § 12- För syssla må valrätt ej utöfvas af landseller stads-fiskaler, krono-länsmän, underbefäl vid krigsmakten, vaktbetjentc eller andre, som med desse sistnämnde jemlike eller ringare äro. s Kongl. Majit t JVåd. Såsom vilkor för rösträtts utöfvande vid val till elektorer erfordras en ålder af minst tjnguett år. Ingen, som är under tjugufem år, må omedelbart välja riksdagsman. § 44. Ledamot af Första kamaren är obetaget, att vid riksdagsmanna-val lill An dra kamaren sin valrätt utöfva.
('Länbara till fidla Capital-heloppetf. c) Följande publika Papper, nemligen: Riksgälds-Contoirets, före innevarande Riksdag, mot 5 procents ränta, utfärdade Obligationer, samt de så kallade Lottsedlarne för Trollhätte Sluss-Verk. Q Länbara till fulla Capitalbe~ loppet). d) Stockholms Drätsel-Commissions så beskaffade Skuldförbindelser, som äro, i afseende på Capitalet, betalbara; Riksgälds-Contoirets Förbindelser till ersättning för uppbring - Banco-TJlskollels Betänkande N;0 53. i49 ningar; oell Trollliatte Bolags Actier. (.Belånas efter pröfning). inora Utskottet har väl blifvit föreslaget, att, bland lånbara Docuraenter i denna Inrättning skulle upptagas,äfven Hjelmare oell Strömsholms Sluss-Verks Actier, enligt pröfning, samt Södertelje och Götha Canal-Bolags Actier efter de i 18a3 års Banco-Reglemente bestämda grunder, men med uttryckligt förbehåll, att. då dessa båda sistnämnda såsom underpant antagas, vederhäftig borgen alltid tillika komme att äskas för den förlust, som vid hypothekets användande till Discontens godtgörelse skulle kunna uppstå. Då emedlertid de omförmälde Documenterna, ehuru i olika grader sins emellan, likväl på det hela ej kunnat annorlunda betraktas, än såsom varande af föga verkligt, eller åtminstone ganska ombytligt och vacklande, värde, har pluraliteten inom Utskottet ej funnit lämpligt och råd ligt, att åt dem må förbehållas någon slags låne-rättighet. 2) Att utlåningen besörjes vid Baneo-Disconten i Stockholm, på sätt, alt dervid icke må komma i fråga någon slags fördelning af Fonden, hvilken blifver, utan åtskillnad, tillgänglig för en hvar, som t..t) Baneo-Vtskoltrls Betänkande.
Skulle förhållandet vara sådant som Hr Gr:n uppgifvit, vore detta i sanning mycket beklagansvärdt. För att i alla fall gå den värde Gr:ns önskan till mötes, vill jag exempelvis häntyda på, huru lätt en omredaktion af §:n kunde låta sig göra, om §:n finge denna lydelse: »Förfalskning af Norska allmänna handlingar etc. straffes efter föregående §§.» Skulle detta ej gå an, kan man ju upprepa »förfalskning» och säga: »Förfalskning af Norska handlingar etc. straffes lika som förfalskning af Svenska». Frih. Armfelt: Det är mig alldeles oförklarligt, huru Frih. Cederström kan säga, att, enligt hans tanke, en domare, sorn ej fällde till ansvar efter denna §, sjelf ej för denna uraktlåtenhet kunde åtalas. Jag skulle ej vilja råda någon domare att göra en sådan tillämpning af §:n. Hr von Ehrenheim: Ehuru jag, i likhet med Lag-Utsk:ts Hrr ledamöter, anser den ifrågavarande §:ns redaktion temligen fattlig, kan jag dock icke neka till att den är något tung och icke så särdeles lyckad. Då nu en vidlyftig diskussion härom uppstått, får jag föreslå den enkla utvägen att återgå till K. M:s förslag, endast med den förändring att i 21:sta §:n borttages åberopandet af den 9:de. Det synes mig alldeles klart att, då en person med stöd af 9:de §:n blifvit dömd efter den l:sta, 2:dra, 3:dje, 6:te, 7:de eller 8:de §:n, för honom också måste gälla, hvad i 21:sta §:n är stadgadt; och att det alldeles icke behöfves att åberopa den 9:de §:n, för att den 21:sta skall blifva tillämplig på den 20:de §:n. Jag anhåller om bifall till K. M:s förslag. Gr. Sparre: (Detta anförande, som blifvit talaren i och för justering tillställdt, har sedermera icke blifvit återlemnadt). Hr von Ehrenheim: (Om detta yttrande gäller samma anmärkning som vid föregående). Hr von Koch:
Hvad således för hvarje del af ”pantén bjudet är, utgör det belopp, i mån ”hvaraf densamma bör för den intecknade ”gemensamma gälden ansvara, och varde densamma, efter det förhållande summan af ”alla köpeskillingarne har till hvar oell en ”af dem särskildt, till gäldande derafförde”lad. Har, på sätt förenämndt är, högre ”anbud blifvit gjordt för hela panten samfäldt, då får det öfverskjutande fördelas å ”hvarje ägares del deraf, i mån af den förut Den G November e. m. 333 >> ”derföre erbjudne köpeskilling, och dertill ”läggas. ”4:o. Finnes uti endera fastigheten äl”dre inteckning, än den gemensamma, då ”bör den förenämnde först utgå, och endast ”återstoden af köpeskillingen för berörde fastighet tagas i beräkning, vid bestämmande ”af dess delaktighet i gemensamma gälden. ”5:o. Fordrar ägare af fastighet, som ”gemensamt med annan är intecknad för ”gäld, att densamma må å hvardera fastigheten fördelas, utan att de å offentlig auction varda uppbjudne och försålde; då må ”till grund tagas det till bevillnings erläggande af PröfningsComiteen senast åsätta ”värde; eller, om fastigheterna höra under ”olika PröfningsComitéer, det värde, som ”genom laga värdering utrönes. Är någondera af fastighetsägarne med värdet misshöjd, och kunna vederbörande ej derom ”sig förena, håfve våld, att fordra fastighe”ternas uppbjudande å offentlig auction, på ”sätt ofvan sagdt är. Inteckningshafvaren må ”i detta fall jemväl vara berättigad att, der”est han till gablens fördelande ej samtycka ”vill, sin fordran i laga ordning genast ut”söka, ehvad den förfallen är eller icke; ”men ej må lian, utöfver förfallotiden, med ”betalningen lemna anstånd, der sådant af ”endera pantägaren bestrides.” Jag tror att detta förslag innefattar til 1- räckliga stadganden om fördelningsgrunden, 334 Den 6 November e. m. utan åsidosättande af fordringsägarens säkerliet.
A ena sidan har man åberopat, dels att, då Herr Stats-rådet Lagerstråle icke begärt afsked från häradshöfdinge-embetet, och icke heller, utan ransakning och dom, kunnat derifrån afsliedäs, han, då intetdera egt rum, ännu måste anses innehafva samma embete; — dels åter att nämnda embete för hans räkning hölles ledigt, på det att han måtte kunna till detsamma återgå om han så önskade. Häremot torde med skäl kunna invändas, dels att den, som befordras till ett högre embete, i och med detsamma måste anses hafva lenmat det lägre, som lian förut innehaft, derest det ej vid sjelfva befordringen tydligen uttryckes, att han äfven vid det förra bibehålles; dels ock att det är en högst väsendtlig skillnad deremellan, om den till Stats-råd utnämnde verkligen fortfarande innehar sitt förra embete, eller om detta endast hålles ledigt, på det att han må kunna återfå detsamma vid afgången från Statsråds-platsen; — ty i det sednare fallet måste han ju dertill ånyo nämnas, sedan, hvad ett så beskaffadt domare-embete, som det ifrågavarande beträflar, förslag dertill först i behörig ordning blifvit upprättadt; och att han verkligen blir dertill nämnd kan således möjligtvis vara mer eller mindre osäkert, hvadan jag ock icke anser det med förändringen af 34 § Rcgerings-formen afsedda ofvan antydda ändamål vara uppnådt derigenom, att det af Stats-råds-ledamot förut innehafda embete hålles vakant, på det att dess förre innehafvare må kunna dertill åter utnämnas, då han från Statsråds-platsen afgår, utan anser jag det hafva med nämnde förändring varit afsedt, att den till Statsråd förordnade embetsmannen skulle fortfarande qvarstå vid sitt förut innehafvande embete, så att han utan någon ny utnämning kunde dertill återgå så snart han lemnade Statsråds-platsen.
Beredelserna till dessa högtidligheter intogo ännu tvänne månader, förrän allmänhetens långa väntan sluteligen uppfyldes i medlet af maj månad104 1772. Det är uti Sverge och detta land allena, som det interessanta skådespel för mänskliga samfundet framställes, när fria undersåtare af alla stånd genom deras fullmäktige förbinda sig med konungen genom det heligaste band, i det att de inför tronen aflägga deras trohetsoch huldhets ed. Majestätligheten af denna akt förhöjdes denna gången att blifva den enda i sitt slag såväl genom stället, där den uppfördes, som anseendet af den person, åt hvilken det yppersta rummet var tillegnadt Gustaf den tredje. Konung Adolf Fredriks hyllning, af hvilken jag äfven varit vittne, uppfördes på borggården i gamla kungshuset105 på Riddarholmen, en trång plats, som med möda tillät rum åt andra åskådare än ständerne själfve. För den nuvarande hyllningakt var den så kallade Logården utsedd, där i senare tid en parterr med lefvande häckar blifvit inrättad. Den sidan slottet, som vetter mot hafvet, tillika med båda flygnarne voro öfverklädde med läktare, hvilka tillika med gården, likaledes med bänkar försedd, förunnade åt åskådare af alla stånd ej mindre än åt ständerne ett bekvämligt och tillräckligt utrymme. Hafsviken nedanföre vimlade af båtar och fartyg, lika(le)des uppfylde med åskådare, som hade konungens tron i ögonsigte mellan båda flygnarne upprest. Haf och land voro på en gång vittnen till denna lysande akt med ögonen fäste på konungen och öron uppspände att höra hans tal. Vid förra hyllningar var vanligt, att presidenten i kansliet förde ordet på konungens vägnar. Gustaf den tredje talade själf med en klar och behaglig stämma, hvaraf ljudet utbreddes kring hela den vidsträckta skådebanan. Man skulle vara såld till kropp och själ åt en främmande makt för att icke röras af denna stämma, också är jag öfvertygad, att äfven hans bittraste ovänner för ett ögonblick åtminstone blefvo intagne. Allmänheten blef det med hänryckning från denna stund och bevarade känslan deraf för evärdiga tider.
Emellertid, då icke dess mindre vigten och angelägenheten för denna ort af skogarnes vidmagthåliande allt mer och mer börjar inses, har ock en allmännare omtanka i afseende på deras ändamålsenligare behandling visat sig icke allenast hos Provinsens Bruks-idkare, af hvilka några äga uti deras tjenst anställde vid Skogs-Institutet i Stockholm behörigen examinerade personer, utan ock hos menigheten, såsom exempel på hvilket senare må anföras, att Grimstens Häradsboer åt en särskild kommission uppdragit vården af deras allmänning Tiveden, samt hushållningen dermed. Endast å Kronoparken Krämare-marken och Hardemo Härads-allmänning har man dock hittills, medelst såning och plantering, sökt .befordra skogens återväxt; åtgärder, som hädanefter, enligt hvad Instruktionen för Jägeri-Betjeningen antyder, höra vidtagas på alla allmänna skogar i Länet. Bergsrörelsen. De ymniga tillgångar på välartad Jernmalm, som finnas nedlagde uti de egentliga Bergslagerne, eller nästan hela den till Westmanland hörande delen af Länet, betrygga Bergsmanna-näringens bestånd uti denna ort i en långt aflägsen framtid, då man numera får hoppas så väl en alf - 9 allmännare värd om skogarne, sorn en minskad kolä Igäng vid jernhand teringens bedrifvande; detta senare i följd af de förbättringar, som dervid redan blifvit införda och ytterligare äro att förvänta. Vid Hälleforss Silfververk fortsattes årligen det i previiegierne föreskrifna stollarbetet; och har någon blyglans-fyndighet på sidan af stollen påfunnits, som ännu eftersattes, utan att likväl malm-afkomsten hittills varit tillräcklig för smältnings'anställande; deremot bearbetas Christjernseller Krigskärns-silfver-malmfält icke mera, sedan den dertill ansiagne skog blifvit skattlagd. Någon malm-fyndighet har derstädes de senare åren ej varit synlig. Icke eller vid Isåsa-Verket har under den ifrågakomne tiden någon silfverhåltig malm erhållits; ett förhållande, sorn föranledt att Gruf-Bolaget nästan uteslutande riktat sin uppmärksamhet på inom Orten befintliga tillgångar af kopparmalm.