Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men en piga – f. besitta den illmaringen – ryckte ärekronan från min hjessa, masken från mitt anlete, och nu – sade jag nyss – skriker man så vildt och så dumt! Och i detta „hundskall„ har äfven du förenat dig. Et tu, Brute! Du har, äfven du, kallat mig missdådare, himlat och förkorsat dig. Men med hvilken rätt, min värdaste Bror? Du har väl icke tillåtit mig, att framställa mitt „egentligaste„ , mina „kärnspråk„ i din tidning, men din tidning har dock, den ena gången efter den andra, in amplissima forma godkänt alla de böcker, deruti min kärnlära är framstäld. Har du icke läst, men ändock berömt dem, så är det så mycket sämre, och har du läst dem, utan att förstå dem, så är du, som de andre, ett fä, ett får – men sådant får ingalunda antagas om dig, en man med ditt hufvud. Än mer. Du har uttryckligen, förut liksom efteråt, vitsordat „min mångåriga och varma strid för det goda„, för „humaniteten„ , och huru jag förstod det goda och humaniteten, det visste man, såsom jag redan tio gånger förut tillräckligen bevisat. Slutligen vill jag bedja dig rätt eftertänka följande. Du gillar sjelfbevarelse-rätten i förnuftsstaten, således väl icke i monarchien, som är en usurpation, men väl i republiken, som är grundad på allas rätt, på förnuftet och dygden. Således eger väl det souveräna folket att slå ned dem som slå, eller blott hota med anfall; men om en Furste, med biträde af sin polis, sina soldater och sina slafviska anhängare sätter sig på tvären, och ej genast concederar smått och stort, så länge han har en trasa af kungamanteln qvar på kroppen, så är det olofligt, och om han straffar statsförbrytare, så är han en tyran, en blodhund, en Haynau. Öfver denna distinction, min Bror, kunde väl ett och annat sägas, men derom må man ansätta Dig från ett annat håll; mig tillkommer sådant icke.
Frih. Cederström, Jacob: Visserligen kan det vid första påseende synas rätt, att parter slippa erlägga sådana afgifter till hofrätterna, som revisionsskilling med mera, men man mäste dock erkänna, att de leda till en nyttig följd; ty det är Den 22 Maj. 677 helt tydligt, att då af 100 rättegångar kanske 70 å 80 nu i hofrälterna förfalla, så klefve 1)9 fullföljda till Högsta Domstolen om de ingenting kostade, och då blefve Högsta Domstolen öfverlastad af göromål. Det är också klart, alt hofrälterna skulle hållas genom anslag skadeslösa för hvad de mistade. Lika med Hr von Hartmansdorff begär jag derföre afslag på betänk. Hr Gunther, Claes Ephraim: Jag anhåller att få till R. o. Ad:s prot. förklara, att jag icke har inom Utsk. deltagit i afgörandct af delta ärende, och att jag till alla delar instämmer i de anm!irkn:r deremot, sorn af Hr von Hartmansdorff blifvit framställda. Utsk. har sjelf erkänt, att någon förändring icke skäligen hör äga ruin annat än i sammanhang med bestämmande af en ersättning för de tjenstemän, som derpå skulle blifva lidande. Då detta nu icke kan ske, så instämmer jag i begäran om afslag å Utsk:s betänk. Ofverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade afslå LagUtsk:s betänk. Ropades ja. Då härefter Bevilln.- och LagUtsk:ns nyss föredragna betänk. N:o 10 förekom till afgörande, yttrade Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Då det genom 1754 års författning stadgades, ali afskrifter af hofrälternas domar skulle, da revision söktes, lill Konungen insändas, så hlcf deraf en följd, att dessa afskrifter skulle icke allenast lösas, utan äfven charleras. Genom en annan författning af år 1777 beslöt K.
De åtgärder, som sedermera blifvit vidtagna, nemligen att, i enlighet med föreskriften i samma nådiga Kungörelse, från Häradsskrifvarne i Blekinge Län och Södermöre Härad infordra Förteckningar å alla skedda åboförändringar i Häraderna under de föregående 10 åren, eller ifrån och med 1831 till och med 1840, och den noggranna granskning, som derefter försiggått af så väl räkenskaperna som Lagfartsprotokollerna för dessa år, genom kollationering med Mantalslängden^, hvarigenom vidlyftiga efterräkningar uppstått mot försumlige åboer, och i följd hvaraf betydliga penningebelopp dels redan influtit, dels ännu bero på utredning och indrifning, mer än rättfärdiga Kontoret i detta afseende och visa, att det gått längre i nit, än dess pligt fordrat, såsom icke underkastadt skyldigheten af granskningsåtgärderna med redan prof vade och dechargerade räkenskaperx hvarmed Kontorets nuvarande betjening icke haft någon föregående befattning, och hvilka granskats icke efter de nu antagna grunder, utan i enlighet med äldre författningar och föreskrifter, af hvilka en del enkom blifvit gifna för Amiralitets-Krigsmans-Kassan, vid afgörande t af framställda frågor från det granskande Verket. Och får Kontoret allerunderdånigsL förmäla, att alla afoch tillLrädesafgifter för Södermöre Härad, äfven de af Rikets Ständers Revisorer anmärkta, ingått för till och med. år 1842, med alla efterräkningarna för de 10 åren, och utgör — 99 — tolala beloppet för samma Härad för år 1840 icke mindre än 2,941 R:dr 45 sk. 8 r:st., ehuru Revisorerne aproximalivt beräknat dem till endast 2,800 R:dr, enligt en beräkningsgrund, som, ehuru analogisk den tjckes vara, likväl icke slår fast inför erfarenhetens pröfning, hvarvid säkrare grunder måste göra sig gällande, för alt komma till det rätta resultatet.
Så vill dig än ett hjerta möta, Som stelnar bort af plågors gift. Det nu i köld sin trefnad vinner, Se’n alla lågor slocknat ut: För dig det dock ett ämne finner, Som väntar blott på ditt beslut. Den starka eld, som Kärlek tänder, Knappt varit mig så ljuf, som din: Jag röres, då jag tankan sänder, Att fordna nöjen samla in. Än ser jag ej din blick, ditt tycke, Att icke hjertat frågar sig: Om det för lite, ell’ för mycke, Förgäter eller älskar dig. ENSLIGHETEN. I denna lugna skog jag Nöjet får igen, Som flydde för mitt bröst, när jag bland Menskor dväljdes. Du, ömma känsla! du, som alla stunder qväljdes! Njut hvila, smaka frid; min frihet varar än. Här ser jag ingen konst: naturen ensam rår; Med blomstrens söta lukt den friska ångan blandas, Jag drager helsans flägt i hvarje pust jag andas, Och känner, hur dess kraft till märg och ådror går. Än vid en källas brädd det späda videt gror; Än i ett skuggrikt hvalf, som evig svalka gömmer, Jag på en mossig bädd om glömda nöjen drömmer; Och, Ödet sjelft till trots, mig åter lycklig tror. Bland trädens täta flock jag ofta vilsefar Och stannar i en lund, som ljuset undanskymmer; En helig fasa känns, min tanka från mig rymmer, Hon öfver jord och sol sin djerfva kosa tar. I sådan enslighet, jag dock ej ensam är: Jag sällskap om mig ser, och väckes ur min dvala; Då luftens fria barn om sina fröjder tala, Och bryta ut i sång sin känsla och begär. Hvad prasslar här i gren? Hvad är, som örat bryr? En eckorn som en pil i granens topp sig kastar; Ett rådjur skymtar fram, men strax tillbaka hastar; Det rubbar ej min ro; det undrar, räds och flyr. Hur ren den glädje är, som sinnet fyller opp! Naturen fridsam är; hon frid i själen sprider: Af böjelsernas våld jag intet anfall lider; Jag ingen fruktan har; jag känner intet hopp. Jag har min plågo-svärm i staden lemnat qvar,
För att vederlägga anmärkningen i afseende å de, enligt dels StatsRådsProtokollen den 5 Augusti och den 19 December 1835 samt den 13 Juli 1836, dels Kongl. Regeringens den 14 Maj 1839, fattade beslut, till följd hvaraf medel ifrån anslaget för publika byggnaders i Stockholm reparation och underhåll blifvit anvisade till reparation och nybyggnad vid Konungens LifGardes till häst kasern, uppgifves i förklaringen, att denna kasernbyggnad, allt ifrån dess fullbordan, varit räknad bland Kronans publika hus i hufvudstaden, hvarföre ock kostnaderna för dess reparation allt sedan år 1817 utgått af ofvannämnda anslag, utan att någon erinran deremot egt rum förr än af Rikets Ständers Revisorer år 1832, hvilken erinran likväl vid påföljde Riksdagen lemnades utan afseende; något förbehåll, att af samma anslag sådana kostnader icke vidare finge bestridas, hade Rikets Ständer sedermera ej heller gjort, men vid 251 1834 och 1835 årens Riksdag i detta hänseende framställt endast en anhållan, dock utan att anvisa andra medel att i stället användas; och om denna anhållan bifallits, hade kasernbyggnaden således, till allmän skada, kommit att förfalla. Det är nu icke fråga om, huruledes eller af hvilka medel omförmälda kasernbyggnads underhåll tillförne blifvit bekostadt, emedan sådant ej kan hafva skett utan Rikets Ständers bifall eller åtminstone begifvanden. Att emedlertid kasernens egenskap af Kronans hus icke måtte utgöra tillräckligt skäl för den tanka, att underhållet finge bestridas af det för publika byggnader i Stockholm beviljade anslag, torde med säkerhet kunna slutas deraf, att öfriga härvarande kasernbyggnader, ehuru dessa äfven äro Kronans hus, aldrig undfått någon del af samma anslag, utan underhållas af andra dertill anvisade medel, såsom exempel hvarå kan anföras, att en å Svea LifGardes kasern nödig ansedd större reparation, åren 1825—1829, blifvit bekostad dels af anslaget till oförutsedda militära utgifter och dels af tredje hufvudtitelns besparingar.
Utskottets upplysta omdöme borde sinna anledning att misitro min öfmertygelse, sä kan jag likmäl ej dölja den sarhäga, att en Tryckfrihets-Förordning, sadan som den nu uppläste, icke nog bewarar Religionen, Styrelsen samt Medborgaren ifrän äfwentyrliga anfall; och de med skäl befarade mitzbruk af en sa litet inskränkt 390 Expeditioner till Riks-Ständen. Tryckfrihet skola dock ofelbart härdast drabba Regeringssättet och Samhälls-Ordningen." Och skulle den salunda anförde särskilde mening Utskottets Betänkande wördsamligen widfogas. Ut sn^ra. Hx ?r0tooo1Io D. N:o 25. Angående de tvid Regerings-Formen, före dest antagande, gjorda anmärkningar. Wördsamt Memorial. Öfwer de anmärkningar, som hos samtlige Respective Riks-Ständen ivid Regerings-Formen innan deg antagande blifwit gjorde, får Constitntions-Utskottet härmed wördsamt afgifwa följande utlätande. Enligt hwad Höglofl. Ridderskapcts och Adelns Protokoll af den 3 och 5 Jnnii utwisa, äro de af detta Respective Ständ framställda erindringar endast enskilde Riksdagsmäns, utan att kunna anses som uttryck af den allmänna tanken. Constitutions-Utstottet, som således wid beswarandet häraf ej ägt någon ledning af Högloft. Ridderskapets och Adelns förklarade wilja, har härutinnan följt sin fria öfwertygelse och under den sorgfälligaste granskning ej ansett flere än irenne af oswanbcrörde erindringar werka till »agon förändring. Den första wid 28 H rörande Konungens rättighet att L mili - Memorial N:v 25. 391 laire Embeten nyttja utländske män är redan förut bcswarad och Betänkande deröfwer Riksens Högloft. Ständer understäldt, i anledning as ett särskildt till Utskottet af Herr Goudcrnenren ivid KrigsAcademieu m. m.
Emedan komiterade uppfört detta anslag på extra stat, så synes det nästan som de skulle vilja komma Svenska folkets ombud att tro, att en sådan flotta, som den föreslagna, en gång anskaffad, kunde underhållas af de närvarande ordinarie anslagen.» A sid. 23 i komiterades betänkande förekommer följande: »Underhållet af de nybyggda lärtygen kan under kompletteringsperioden ej uppgå till något betydligare belopp samt icke med någon noggrannhet beräknas, då föga erfarenhet hittills vunnits om den årliga underhållskostnaden för och varaktigheten af sådana fartyg, af hvilka flottan, enligt komiténs förslag, skulle hufvudsakligen komma att utgöras. Komitén har emellertid, på så tillförlitliga grunder den haft att tillgå, uppgjort en beräkning (bil. Jtä 15), hvaraf synes, att underhåll i detta ords vidsträcktare bemärkelse, innefattande tillika förnyelse, af en sådan flotta, som komitén föreslagit, skulle erfordra en årlig summa af 734,441 r:dr.» Då detta tydligen står att läsa i komiténs betänkande, så synes den af motionären framkastade beskyllningen icke vara befogad. Motionären anser komitén, som visserligen föreslagit Carlskrona stations bibehållande, dock icke hafva gjort det med den styrka i ord och bevisning, som vederbort. Det är möjligt, att af motionären anförda skäl äro mera öfvertygande för den stora allmänheten, än de, som komitén yttrat, och det skulle t. o. m. fägna mig, om så vore förhållandet, men någon så betydligt större bevisningskraft finnér jag i dem icke. 1 afseende på Stockholms station, är motionären af den åsigt, att denna station bör förvandlas till en depöt under Carlskrona. Åtskilliga af de anmärkningar, motionären gör mot Stockholm såsom station för en afdelning af flottan, äro visserligen icke utan grund, och skulle vara bestämmande, om isen å Finska sidan icke alltid qvarlåge längre än i och utanför 62 Den 15 November f. m. Stockholmsskären.
De offentliga lärotimmarne vare egnade icke blott till undervisning och förhör, utan äfven till studei’ande eller öfverläsning och beredelse under lärarens ledning; egande läraren att till biträde vid mindre försigkomne lärjungars undervisning och öfning, der så för godt pröfvas, använda mera försigkomne lärjungar; och åligge eforalstyrelsen samt rektor och lärare att tillse, det tiden så indelas, att lärjungarne inom skolan erhålla all erforderlig handledning; hörande hemarbete uti de ne dersta klasserna alldeles icke och uti de öfriga endast med sparsamhet åläggas, med undantag af sådana, efter lärjungärnes krafter afpassade, skriftliga arbeten, som till utförande hemma pröfvas företrädesvis lämpliga, Mom. 2. De för hvarje vecka bestämde lärotimmar fördeles så emellan de olika läro-ämnena, att de till samma klass hörande ämnes kurser må kunna fulländas på ungefärligen lika tid, och jemna framsteg i möjligaste måtto befordras. Mellan ämneslärarne fördeles arbetet så, att den ene icke varder på obilligt sätt mera betungad än den andre och att rektor icke upptages af större undervisningsåligganden, än som låta sig med uppfyllandet af hans öfriga piigter väl förena. Läseordniug i öfverensstämmelse med dessa grunder uppgöres innan vårterminens slut för nästkommande läseår af kollegium samt underställes granskning och stadfästelse af eforalstyrelsen.
Men 1748 års Svenska Vexel-Stadga är i sjelfva verket blott en travesterad omarbetning af den ännu gällande Vexel-lagen i Hamburg, utfärdad år 1710,, “ * f?r S:;ensl:a, hande,n är det således en fördel och en trygghet, att, så länge 17 0 ai; Vex®*'laS fort(ar att gälla i Hamburg, äfven här bibehålla 1748 års VeXel-Stadga. I Hamburg är väl, sedan många år tillbaka, fråga väckt om utarbetande af en ny Vexel-lag; — förberedande arbeten äro derpå nedlagde, och ett orslag ar af en dertill satt Commission upprättadt; men detta har ännu icke kommit under defimtif öfverläggning, än mindre blifvit antaget. Orsaken dertill torde 15 Lag-Utskottets Utlåtande, N.-o 124- vara* att sedan en ordentlig liandels-domstol blifvit, korrt efter Continentalkrigets slut, inrättad i Hamburg, vid hvilken alla vexelmål afdömas af erlarne och i handeln kunnige män, vexelrätten kan i förekommande frågor, genom lagskipningen, conseqvent och systematiskt utbildas efter de usancer och reglor, hvilka sakens öatur infört och fortfarande införer inom handels-verlden och credit-rörelsen. Beholvet af en formligen förändrad lagstiftning kännes härigenom i Hamburg nu mindre än förr. Skulle man emedlertid anse utarbetandet åt en ny stadga rörande utrikes vexelhandeln oundgängligen behöfva i Sverige företagas, utan att afbida utfärdandet af ilen nya Vexel-lagen i Hamburg, så tror jag likväl, med afseende på hvad jag här ofvan anfört om nyttan af likstämmighet emellan Svenska författa ningen om utrikes vexlar, och den Hamburgska, att, vid ett sådant arbete, noga kännedom bör tagas om de grundsatser och sedvanor i vexelrätten, som genonj. handels-domstolens lagskipning under de sista decennierne i Hamburg erhållit kraft af lag. Af en sådan kännedom erkänner jag öppet mig vara i saknad, och jag har ingen anledning att tro den för öfrigt hafva varit inom Lag-Utskottet för handen.
Jag yrkar, i anledning häraf, att hvarje Stgärd, hvarigenom en suspension af Lagarnes allmänna $tadganden, i afseende på massors ytredning, blitver nödig, må, om ock den äg - Den 17 Martit, f. tn. 93 de alla andra förmåner, obesedd förkastas. Att en sådan suspension bör äga rum, hafva Ut.' skotten så väl bevist på 5 te sidan af det tryckta Betänkandet, att det vore öfverflödigt, att här upprepa alla skälen. Men Utskotten påstå sig hafva tillstyrkt ett så förmånligt liqvidationssätt, att hvarje Borgenär pa.agligen skall finna sig obefogad till klagan Om detta verkligen är det när^ varande förslagets egenskap, hvad anledning har då Utskottet, att frukta en Proclama? Om man tror, att hvar fordringsägare med glädje skall utbyta sin Discontsedel emot en af det Allmänna garanterade på dessa nu erbudna vilkor* hvarföre då ej bibehålla Lagformerna, och blott söka, att på alla vis lätta sedelombytet, låta det börjas, i alla Ränterier, på samma gång, som sjelfva kallelsen till Proclama kungöres, på det att endast en principals ombud, nemligen Riksens Ständers, på den skall äga fordringar att bevaka ?■> I sådant fall blifver Proclaman chimerique, men hon blir det på lagligt vis; förbjudandet af qvittningen af gäld emot gäld blir laglig, och ingen kan äga något att invända. Men man inser kan hända 6jelf, att, på de nu föreslagna vilkoren, ingen Treprocentfordringsägare kan öfvertalas, att ingå i Sedelbyte med Staten; i sådant fall är methoden, att undvika proclama genom en lagsuspension, nödig pä samma sätt , som alltid våld är nödigt vid röfveri.
M:ts och Rikets Kammar-kollegium och der godkändt, tjena till efterrättelse och tillämpas i den mån, rotar blifva vakanta, eller derförinnan, om vederbörande sig derom förena; hvarjemte Rikets Ständer underdånigst anhålla, att E. K. »M:t täcktes i nåder anbefalla Dess oell Rikets Slats-kontor, att låta de i följd häraf uppkommande kostnader af under hand varande statsmedel förskjuta, för att sedermera, i de årliga liqviderna emellan Statsoch Riksgälds-kontoren, sistnämnde verk till ersättande påföras. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 9 Augusti 1851. N:o 145. lippläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln deri 8 Aug. 1851. Preste-Ståndet den 8 Borgare-Ståndet den 9 Bonde-Ståndet den 9 Ilikcis Sländers underdåniga skrifvelse, om befrielse frän eller lindring i det Komministers-bostället Mistelås åliggande ro/eringsbesvär. (Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk:ns Uti. N:o 30.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, att ehuru, enligt E. K. M:ts och Rikets Krigsoch Kammar-kollegiers kungörelser den 25 Februari 1835 och den Expedilions-UIskof tets Förslag till tind.
En märkelig olägenhet för Bruksdriften och resultaten deraf under de båda åren 1834 och 1835 har emedlertid härrört från det så länge fortvarande obestämda förhållandet, i fråga om hvilka och hurudana Sedelsorter sora skulle komma att tillverkas. Sålunda måste den år 1834 ombesörjda tillverkningen för de enligt i83o års föreskrifter tillämnade 3 och 1 R:drs-Sedlarne, af såkalladt olamelleradt papper, inställas, just som man kommit så vida, alt folket hunnit derutinnan förvärfva nödigt handlag, och medan blanketter till ett antal af omkring 3 millioner voro under arbete, för hvilka ingen ersättning blifvit Bruket beräknad. d. Vidkommande den uppgifna förlusten å Brukets Qvarn, för år i833, af 226 R:dr 2 3 sk., och för år :834> af 34 sk., torde böra fästas afseende derå, att då Banken genom öfverenskommelse, för mångå år tillbaka af Kongl. Maj:t fastställd, blef innehafvare af den till Comminisler-Bostället i Botkyrko och Salems församlingar förut hörande Qvarnen med tilly 10 - — li - dande Vatten fall, Bostället deremot tillädes en årlig ersättning af 5 tunnor hvete och 20 tunnor Råg; förmodligen då ansedd såsom fullt motsvarande hela behållna afkastningen af Qvarnen. Om numera, oaktadt vattenfallet hufvudsakligen blifvit användt för det kort derefter anlagda nedre Pappersverket, och Qvarnens drift underordnad detta, man kunnat, såsom en följd egenteligen af frami. Grefve von Schwerins vidtagne åtgärder att i möjligaste måtto begagna och tillgodogöra ägande Vattentillgång, medelst anskaffande af serskildt Vattenhjul m. m. komma derhän att genom Qvarnens afkastning betacka, på 34 skillingar nära, icke endast den dryga Krono-Räntan (12 tunnor giX kappar, hälften Råg och hälften Korn), utan ock hela förenämnde ersättning, afsedd att motsvara besittningen af både Qvarn och Vattenfall; tyckes detta resultat icke vara otillfredsställande.
RegeringsFormen, hvilken annars så ofta af Frilierren åberopas. Herr Ugglaj Carl Wilhelm: Jag förenar Den 3o Mars f. ip. mig med Friherre Anckarswärd deruti, att Motionen må förfalla. Våra conslitutiva författningar medgifva visserligen en vidsträckt Motionsrättt äfven utom den i lagen föreskrifna första tiden; likvisst skola, i delta senare fall, anledningarne hämtas ifrån Riksdagsärenderna. Så är icke händelsen nu; och jag tror icke, att en individuel förseelse inom Riksdags-området (hvilken jag dock icke vet nu vara begången) möjligen bör kunna föranleda till en ny Motion om skärpning af något lagstadgande. Detta har emedlertid Herr Crusenstolpes Motion för ändamål, och jag yrkar af sådan orsak tillika, att den måtte förfalla, utan att blifva remitterad. Friherre jin ekar swärd: Sorn remiss ej lärer kunna nekas å Motionen, vill jag återtaga mitt påstående i den delen; men anhåller få fästa Herr Crusenstolpes uppmärksamhet deruppå, att jag är den, som troligen minst åberopat 90 §. Regeringsformen, och att jag ej påminner mig hafva gjort det vid något annat tillfälle, än då Herr Crusenstolpe framställde sin förra Motion i detta ämne. Det var det första och enda tillfälle, då jag satt den i fråga. Friherre Boijej Ludvig: Innan man kommer till en sak, måste man respectera formen, och, äfven då man ser att man kommer alt förkasta sjelfva saken, måste Den 3o Mars f. m. 2o5 man uppfylla hvad hagarne om formen fordra. Jag anser det Lagförslag, som af Herr Crusenstolpe blifvit framstäldt, aldrig kunna bifallas, när det kommer att pröfvas; men tror det icke vara Ridderskapet och Adeln tillåtet, att vägra remiss. Det är först, när formerne blifvit iakttagne, som man kan taga sjelfva saken under öfvervägande. Herr Crusenstolpe: Friherre Anckarswärd lärer ej neka, att han ofta åberopat 90 §. Regeringsformen, ehuru i motsatt syftning mot denna gången.
Utlåtande öfver det af Committerade till utarbetande af plan för en förbättrad fattigvård underdånigst inlemnade förslag tillen allmän stadga för fattigvården i Riket och tiggeriers hämmande femte flere härmed sammanhang egande ämnen. Det Betänkande Utskotten tillförene 1 desse ärender afgifvit har af samtelige Rika Stånden blifvit återremitteradt, beledsagat af ganska vidlyftiga och mångsidiga anmärkningar, hvilka än ytterligare bevisat huru svårt, om ej omöjligt, det vill vara, att i ämnen af så allmän beskaffenhet, men hvaruti så många enskilda åsigter och intre sen tillika ingå, förena länte-åtten samt deraf bilda ett sammanhä igande helt, hvarmed en hvar skall finna sig |lillfredståld och belåten. Då Utskotten ansett sig icke böra upptaga Riksens Högloft. Ständers dyrbara tid LtgUtsfottets Bttönkonie». ned anförande af alla särskilda anmärkningar, hvilka dessutom äro i hvarje af de Resp. Ståndens protocoller upptecknade och följackteligen tillräckligt kånde; har deraf uppstått en nödvändighet, att bringa dem under vissa gemensamma synpunkter, hvari de fleste, ehuru uti olika RikeStånd fremföråe, sins emellan öfverensstämma* De kunna beqvämligen uppfattas uti ?:ne Clas» ser: den första innehållande allmänna betänkligheter vid ali slags fattigvård, såsom positiv lag betragtad, och framställande d8 svårigheter, hvilka anses oskiljaktiga ifråa sättet, att densamma i sådan egenskap stadga och fullgöra. Den andra, innehållande gjorda anmärkningar vid det afgifna förslagetr samt deruti åstundade tillägg, ändringar och förbättringar, Ehuru, det egentligen tillhör Utskotten, att i sednare hänseendet, enligt Kongl. Majrts nådiga Cornxnunication och RiksStåndens, derpå grundadé remisser, sitt Utlåtande afgifva, hafva Utskotten likväl ansett sig icke med tystnad böra förbigå de i förra hänseendet framst älda åsigter, då Riks Stånden sjelfva behagat dem upptaga och återremittera.