Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt den åsigt Banco-Utskottet pag. 8, antydt, var egentliga ändamålet med Betänkandet N:o 48» att till ett helt samman* Bih. till Riks. St, Prot. 1828 1829. 6:te Sami. a B. 1 7ide Häftet. -i Banco-Utskottets Utlåtande N.o 82. fatta hvad de öfriga Fem {Betänkandena för hvarje Lånrörelse serskildt innehöllo. Så blef likväl ej detta Betänkande hos RiksStånden ansedt och behandladt, ulan upptogs för sig sjelft och främst i ordningen lill pröfning, innan de öfrige voro genomgångna och discuterade. Häruti ensamt igeniinnes anledningen lill en del af de vid detta första Betänkande gjorda anmärkningar, såsom: att Utskottet ej uppgifvit hvilka våg-effecter, som för närvarande få i Banken belånas; — oaktad t berörde effeeler Blifvit omständligen uppräknade å pag. 31 i Betänkandet N:o /\g; — att Utskottet förslagsvis utfört circulations - fonderne för hvarje Låne-rörelse i runda summor, utan lemnad upplysning, huruledes samma Fonder tillförene i serskilda låne-vägar utgått; — då likväl dessa summor hvar för sig finnas noggrannt redovisade i Delail-Betänkandena , samt här endast utförde i runda tal, för att på ett ställe och med en Blick kunna öfverskådas, o. s. v. Utskottets uppgift, pag. 7, att omkring g millioner af Bankens utlåningar bestode endast uti sedlar, utställda på Bankens Credit, utan all motsvarande valuta, har funnits vara i behof af närmare förklaring, som Ulskoltet alltså här får meddela: Vid 1828 års slut utestodo: Fordringar mot rörlig pant och på korrt tid - . 1,548,284: 28: 8. Fordringar mot orörlig pant och på längre Terminer 5,435,427: 47: —■ Fordringar i Discont-väg, till det mesta på namnsäkerhet p,344»55c>: 28: 10.
Medvetandet om att 150 francs äro en säker årsinkomst till döddagar gör ingen till lätting och kan ej förslöa den längtan efter mer utan hvilken menniskan skulle bli en odugling och draga hatten ned öfver ansigtet samt lägga sig på ryggen och sofva. Utom allmänningen fins korporationsjord, jord som eges af föreningar och korporationer. Gemensamhetskänslan visar sig i allt, i konsumtionsföreningar, skytteföreningar och slåttergillen och sist men icke minst i den portfölj med illustrerade inoch utländska tidningar, hvilken skickas mellan de olika hemmen och hvilken skänker den fattigaste en smula humanistisk bildning. På landsbygden är schweizaren mest typisk. Här har han också sin egentliga verkningskrets och fabriker ligga kringströdda i alla byar. Härvidlag har han äfven delvis löst den sociala frågan, då han lagt fabriken på landet. På landet äro fabrikens arbetare och arbeterskor i stånd att föra ett lif, hvilket nästan kan kallas idylliskt om det jemförs med den hemska tillvaro som deras olyckliga kamrater i storstäderna äro dömda till. Schweiz har heller inga storstäder; då schweizaren kan göra förmögenhet på landet, har han ingen anledning att flytta till staden. Är han redan rik och har hans ätt bott på samma ort i generationer uppnår han ofta ett personligt inflytande, som i smått påminner om de gamla handelsfurstarnas i Venedig. Han förvandlas då till en liten byaristokrat, hvilken till och med kan låta brodera sin borgerliga stamfars bomärke eller vapen på sin sänghimmel. Men till en verklig tyrannunculus växer han aldrig – och han lemnar aldrig sina enkla lefnadsvanor. En främling skall i det längsta taga honom för en fattig sate. Han spänner sjelf för sin häst, om han skall åka, men det skall han sällan. Det förefaller honom lika öfverflödigt, att han, då han är en god fotgängare, skall åka af och an i ekipage som att en ung man, hvilken ej är halt, begagnar käpp. Han tillbringar sina aftnar i samma ölstuga och vid samma långa bord som byns krokigaste skoflickare. Hans största nöje är att hvar sommarsöndag gå upp på ett berg till ett värdshus och ropa: Juchhe! Han är okonstlad och ursprunglig, vänlig och hjelpsam och ser ut som ett glas fet mjölk.
1 Sami 3 Bandet. fule Höft. 3 34 Bil. till K. Al. Nådiga Propos. N.o 81. Pievisions-Secreteraren Thuring föredrog: Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 16 sistlidne Mars, hvaruti förmäles: att, vid Öfvervägande af en hos Rikets Ständer gjord MoLion om närmare bestämmande af IIof-Rätts pröfnings-rätt i underställda Brottmål, Rikets Ständer inhemta t, hurusom skiljaktiga meningar om gränsen för Hof-Rätts skärskådande och pröfning af Under-Rätts Ransakning och Utslag i så kallade Underställnings-mål ej blott hos serskilde Hof-Rätter, utan ock bos serskilde A fdel ni liga r af en och samma IIof-Rätt skola ega rum; samt alt, i följd deraf, olikhet i dylika Måls behandling jemväl uppstått. Då Rikets Ständer, i afsigt att bereda den likstämmighet, som det Allmännas fordran på enhet i Lagskipnings-formerne påkallar, undersökt och med hvarandra jemfört de grunder , på hvilka de olika meningarne sig stödja , hafva Rikets Ständer ej tvekat att gifva företrädet åt deras tanka, som anse Öfver-Domarens pröfning af Underställnings-mål ej böra inskränkas till endast den del af Under-Rättens Utslag, hvilken angår det eller de brott, hvaraf underställnings-egenskapen bestämmes, utan sträckas till alla de delar af Målet, som i större eller mindre moa verka på den tilltalades sammanlagda bestraffning. Bil. lill K. M. Nådiga Propos. N.o 81. 35 Underställningens ändamål syntes nemligen vara ej så mycket, att vissa slag af brott må företrädesvis varda belagda med det i Lagen utsatta straff, som fastmer, alt den tilltalades rätt må blifva sorgfälligt vårdad. Men detta ändamål skulle kunna ej allenast förfelas, utan äfven motverkas genom omförmälda inskränkning af ÖfverDomarens pröfning.
Andra till förhör liithragta Qvinfolk, som jag förmärkt, kanske ofta af tanklös enfaldighet, hafva någon tid råkat blifva utan försvar, ehuru raska och arbetsföra, eller som kunnat anföra något likligt skäl till förhinder, har jag lein nät på försök, stundom mer än en gång, allt som omständigheter tyckts visa sig , under alfvarsam föreställning, att inom bestämd tid förse sig med tjenst eller annat sta. digt näringsyrke, hvarpå aldrig är brist för andra , än kända raft elaka eller ihärdigt lättjefulla. Ju k val är till önskande bestämdt nådigt Beslut i detta ämne, till så val min som öfriga Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes underdåniga efterrättelse, i oskiljaktigt sammanhang hvaraf jag tror mig äfven böra underdånigast anmäla ganska eftertänkeliga svåra följder deraf, att då nu, i sednare tider, allmänneligen Iösaktig he - l) n 4 9 Maj. 659 heten hos Qvinkönet af arbétsclaSsen tillfdgit, hvarifrån verldsligt straff icke vidare får afskräc. ka och hvarpå äfven fordna vanhedren, i menig, hetens tanka» hunnit nästan alldeles Utplånas» ingen depot finnes» dit de försvarslösa Qvinnor kontia aflemnas , som ärö i hafvande tillstånd » hvilket tillstånd författningarne sätta bland de hinder, sorn berättiga Spinnhus-Directionen att ej emottaga dylika personer ^ icke för dem obekant, och som medförér den verkan, att ett lösaktigt Qvinfolk, så fort möjeligt är efter Jlarnsbörden , stravt försätter sig i samma tillstånd och. derigenom, för all sin arbetsföra tid, an mer efteråt, friar sig från Spinnhuset och ligger allmänheten til! last. Jag hemställer derföre underdånigast, om ej, i fall annan författning icke med så beskaffade Qvinfolk kan vidtagas, Eders Kongl. Majit skulle i nåder för godt finna tillförbinda Spinnhus-Directionen, att qvarhålla dessa Qvinspersoner till det arbete de förmå, emot någon billig ersättning till Spinnhuset för bristande fulla arbetsförmågan»
– Tack, min far – sade Irene helt förundrad och nästan häpen öfver en sådan oförmodad liberalitet, just i det ögonblick hon väntat ett elakt uppträde. Äfven Harald kunde icke annat än bli anslagen af denna opåräknade vändning. Han tillskref den blott den förskräckelse åskslaget säkert injagat baronen, och den deraf följande lynnets motsatta stämning. Det behagade honom dock icke särdeles, att baronen så smidigt och påhittigt försvarade hvad han nyss tycktes blifvit så vred åt. Baronen var tydligen en af de menniskor, som kameleontiskt förändra färg och förstå att alltid omge sig med en nimbus af kloka resonnemanger. Man åt sin aftonmåltid utan särdeles aptit och sedan proponerade baronen att Harald ville gå till pianot och sjunga någonting för att distrahera dem i sällskapet, som voro rädda. – Jag vill icke sjunga, när åskan går – svarade Harald. – Nå ja, en menniskas principer är orätt att vilja betaga henne. Skulle du Irene vilja? – Jag kan inte sjunga, när åskan går. – Den som inte kan, är än mera ursäktad än den som inte vill. Men man skall vara nöjd med den musik man har. Skulle någon annan än baronen utsagt denna sednare reflexion, så skulle den kanske behagat Harald; i baronens mun lät den såsom hädelse. Irene satt afskills med lilla Ulla i famnen. Harald passade på ett lämpligt tillfälle att säga henne: – var inte rädd. Minns ... – men då tystnade han. Harald rekommenderade sig och gick långsamt uppåt sin vindskammare, men blef de sista trappstegen anhållen af v. Nit; – Vill magistern vara så god och stiga in i mitt rum; det blir bättre då. Jag måste uppriktigt medge, att jag är rädd för åskan. Och för att blixtarna mera rasa åt södern, så kunna vi ju hellre sitta i mitt rum. Harald hade icke förr varit i v. Nits rum; han hade icke velat vara den förste, som gjorde visiten. Han antog med så mycket mera nöje v. Nits bjudning. Den gamle goddagspiltens kammare företedde ett verkeligen ovårdigt utseende. Det var verkeligen «en proportion utan ordning.»
När man vidare läser, att Utskottet trott sig någon gång upptäcka smärre afvikelser från gällande rättsformer, med olika behandling af lika mål, så frågar jag om ett sådant yttrande är riktigt, då det icke är hifogadt med Utskottets mening om någon ansvarspåföljd. Hvartill tjenar det väl, att nr StatsRådets Protocoll framdraga sådana angifvelser? Elier ligger det i Utskottets plan att framställa sig såsom det der framlagt bevisen på bristande nit, skicklighet och drift hos Rådgifvarne, under öfverlåtande åt oss, att utan val afslå alla anmärkningarna, på det Utskottet sedan må stå i bakhåll och visa sig hafva anmält alla anledningarna dertill. I en annan punkt står: ”åtskilliga af Rikets Ständer eller deras Corn”milterade i underdånighet gjorda framställ”ningar, hvilka, efter Utskottets öfvertygelse, ej inneburit något stridande mot con”stitutionella principer, eller mot rättsoch ”billighets-grunder, syntes hafva kunnat af ”Konungens Rådgifvare utan betänklighet ”understödjas.” Häruti ligger en anklagelse, att Konungens Ministrar underlåta alf. understödja sådana fordringar af Rikets Ständer, sorn icke strida mot constitulionella principer, och hvilka stödja sig på rällsoch billighets-grunder. Jag hemställer, om i något constitutionelt land i verlden. några compieltare, någon mera energisk an34 H, S* 68 Den 21 J uli i f. m. klagelse kan göras emot en Minister, oell det är dessa anmärkningar, som, efter Utskottets behandlingssätt, stå qvar, utan att kunna underkastas någon påföljd. Det är dessa de giltigaste skälen till en Ministerförändring, hvilka då skola qvarstå såsom ett åtlöje för det Folk vi representera, och såsom ett åtlöje för hela verlden, att skåda, huru de constitutionella rättigheterna hos oss äro sammansatta, och huru de utöfvas genom formernas lämpande efter tillfället, och icke efter Grundlagens ordalydelse och anda. På denna grund finner jag mig icke kunna ingå i deliberation af detta Betänkande.
Akerman har under diskussionen af en föregående punkt vidrört den omständigheten, att hypotheksbanks-direktionen, om den uptoge ett större lån, än som kunde af bypotbeksföreningarne absorberas, möjligen kunde råka i förlägenhet att få dessa penningarne fruktbärande, för att undvika den eljest upkommande, törhända ganska betydliga ränteförlusten. I delta hänseende gifver beklagligtvis den påföljande 16:de§:n tydligen vid handen, huru sådane överskjutande medel skulle användas. Den lyder som följer: »Der så händer, att på afslutade uplåningskontrakt eller af annan anledning medel till hypoteksbanken inflyta, som ej genast kunna till utlåning i vederbörlig ordning för delegande hypotheksföreningar eller till fullgörande af andra bankens förbindelser användas, ege hypoteksbanken sådana medel på kortare tid i vanlig utlåningsväg, mot säkerhet, företrädesvis i jordegendom, eller eljest i statsverkets, eller egna, eller nuvarande hypotheksföreningars räntebärande obligationer, eller genom upköp af sådana obligationer, eller, der det annorledes ej kan ske, genom medlens insättande t bank-inrättning mot ränta, fruktbärande göra. Utlåning, hvarom i denna § sägs, ege hypoteksbanken, der så skäligt pröfvas, äfven genom de i banken delegande hypotbekslöreningar verkställa låta.» Vi se således att organisationen blifver fullkomligen privatbanksmessig, i händelse den föreslagna åtgärden skulle bifallas, och sedan skulle det blott bero på omständigheterna och konjunkturerna, huruvida ej en sådan upstånden privatbank skulle kunna blifva en permanent inrättning. Och vidare, för att ej göra några förespeglingar om det sätt, på hvilket denna inrättning med tiden kan utvidga sig, huruledes skall man någonsin kunna rättvist dela emellan de olika bypotheksföreningarna den vinst, som hypoteksbanken möjligen kan göra; det är ju således ej ens tänkbart att konseqvent genomföra den idé, som det sammansatta Utsk:t i denna g framställt.
Shawlar, Shawletter och andra dukar, fasonerade eller tryckta, j5 pr Ylle-, såsom Casimir, Filtar, Flanell, Mattor, Fris, Frisad, Doffel och Kalmuck, 66? procent; Linneoch Hamp-väfnader, alngods af alla till införsel tillåtna slag, 5o procent. Varor, som icke kunna hänföras under någon af de i taxan upptagne bestämmelser, 5o å 66? procent, hvarjemte minskning i gällande införsels-afgift blifvit föreslagen å hvitt bomullsgarn under N:o 26, nemligen ifrån 6 sk, till 4 sk. skålpundet; samt den sistnämnde eller Niis Gustaf Nilsson, jemväl med åberopande af missförhållandet emellan import och export, yrkat, att, till den förras minskning och ökande af den sednare, lämpliga åtgärder måtte vidtagas samt, i sådant afseende, föreslagit dels 33? procents förhöjning af tullen å Vin, dels att alla Väfnader måtte beläggas med 33| procent högre tull, samt, sådane, sorn här kunna tillverkas, till införsel förbjudas, såsom Cambrick, Sa - lin eller Jean, Gazer, Mussliner, Piké, Sticktyger, Batist, Shirting, dels större skydd för Garnspånads-industrien medelst hög tull och förbud, och dels att följande artiklar horde till införsel förbjudas, nemligen: Luktvatten och Sprit, Kopparstick och Lithografier, lackerade arbeten, Ur, Handskar och Vantar, Pläter, Askar och Dosor, artificiella Blommor, Golfmattor, Bronzarbeten, Paraplyer och Parasoller, Ridikyler och Nattsäckar, Spetsar, Uddar och Blonder, Åkdon samt en mängd Leksaker. I anledning af dessa framställningar, hafva yttranden blifvit afgifna utaf Pehr Sahlström från Stockholms Län, Jöns Palmqvist från Skaraborgs Län, Lars Larsson från Gefleborgs Län, Peter Pehrsson från Jönköpings Län, Niclas Nilsson från Calmar Län, Peter Classon från Elfsborgs Län, Andreas Bengtsson från Jönköpings Län, Nils Strindlund från Wester-Norrlands
Hågen för uppfödande af halfblodoch helblod-hästar snarare afän tilltager, emedan dessa kreatur anses mindre passande för vårt kalla klimat och tyngre arbete vid jordbruket, hvilket fordrar starkare och grofvare hästkreatur, som, då tillgång saknas i orten, esomoftast införskrifvas från Danmark; dock har raan inom Torna härad anskaffat en cleveLnds-hingst af ovanlig storlek och stark kroppsbyggnad, hvilken blifvit begagnad till en mängd stons betäckande. Dock hafva, för häst-racernas förbättring, fullblods-hingstar blifvit in förskri fna och icke mindre än 14 st. funnos år 1841 å särskildte ställen inom Länel. De årliga kapplöpningarne vid Helsingborg och pris-utdelningen för unghästar, tros äfven hafva väckt håg hos allmogen till häst-afvel. Ej mindre å större egendomar, än äfven af allmogen socknevis, hafva för hornboskaps-racernas förbättring tjurar och kor af utländske racer blifvit införskrifne och man har allmänt funnit nyttan och behofvet af fort - 8 planlandet af samma racer, hvilka här liifvits val, utan att tarfva annan eller starkare utfodring än vanlige kreatur. Betydlig tillökning i antalet af hällne kor har också förmärkts och mjölkhushållningen börjat å flera egendomar att handbafvas på Hollsteinsk method. Detta oaktadt införskrifves ännu Norrländskt och Finskt smör och priserna derå hafva nästan alltjemt varit höga, men man hoppas att ladugårds-produklerna framdeles skola så tilltaga, att icke allenast ortens behof deraf skall fyllas, utan afsalu deraf kunna ske till andra orter. I anseende till vidsträckta odlingsföretag och deraf följande behof af större antal drag-kreatur, har något betydligt afsalu af kreatur till främmande orter icke kunnat ske; och priset å kött har nästan här i orten varit lika högt som i hufvudstaden. Får-afveln har under en längre tid förädlats, medelst införskrifning af fina elekloral-får.
Utlåtande anfört, funnit sig böra föreslå, att, under iagttagande af de olika för® hållanden med Räntmästarnes göromål, som äro följder af Länens större eller mindre Uppbörd, jemte öfrige ömstärt® digheterne vid tjenstgöringen, äfvensom angelägenheten att desse Tjenstemän tillbörligt lönas, så att pålitlige personer till Sysslorne erhållas, Löner ne måtte bestäm» mas i 3:ne Classer, till det belopp, att de samma kunna påräknas utgöra omkring 1200 R:dr, iooo R:dr och 800 R:dr, utom förutnämnde |:dels proCents Remisslage samt Chartse-Sigillatsé provisionen: varande i afseende på bestämmandet häraf författadt det förslag i ziffran, som Utskottet, till närmare ådagaläggande hurti denna reglering särskildt för Rantmästarne i hvarje Län utfaller, jemväl bilägger; och hvarvid bör erinras, att Lönerne, som bero af årliga Markegångarne och häruti blifvit beräknade efter den för år 1818, då Riksens Ständers sednaste åtgärd i ämnet vidtogs, så väl som StatsUtskottets Betänkahden. t 14<) Remisslaget, följakteligen endast förslags* Vis, på grtind af föregående arens resul* täler, häri kunnat upptagafe.
3033 6 3 Tillsammans disponibel tillgång till Undsättningens besörjande, efter faststälde pris af 16f R:dr för Arter, 16 R:dr för Hvete, 13fRrdrförRåg, lOf R:dr för Bröd-Korn, 12 R:dr för Utsädes-Korn och 8f R:dr för Utsädes-Hafra. .. 24307 12| 268963 12 10 I fråga åter om anslagen i det liela för Elfsborgs Län, och huruvida desse blifvit Staten återguldne; så hafva samma anslag utgjort i penningar af CrcditifFonden R:dr 200,000. i Spanmåls - värde, efter undsättningsprisen räknadt af förra MagazinsFonden, 69,644 R:dr 19 sk. 1 r:st., «ller, med afdrag för omkostnader på Spanmålen 66,840: 8. 5. Hvaraf blifvit återbetaldt, i penningar: l:o Beloppet för försåld Spanmål och betald LåneSpanmål intill den 1 Maj 1850 . 185,984: /\o. i. Efter den 1 Maji och intill den 26 October 185Ö, enligt 1829 års Räkning 19,557: 38. g. 205,542: 3o. g. 2:o Restituerade Tull-, Tolagsoch Slussafgifter 5,680: — 4* 5:o Inbetalte förskottsmedel Värdet af den öfverblefne Magazins-Inrättningens Spanmål, beräknadt efter 1829 års Markegångspris I Liinet återstående Undsättningsmedel den 26 October 1850, då ofVanåberopade till Kongl. StatsContoret ingifnc 1829 års Räkning blef afslutad 47,657: 20. 4* Aflidne Kronofogden Carlssons och v.
Hennes släkt var rik på medelålders, ogifta fruntimmer, och de hade följaktligen blifvit mycket strängt hållna under förlofningstiden, ja, så strängt, att Signe stundom måste gå igenom hela vigselakten i tankarna för att öfvertyga sig om, att deras nuvarande lycka var verklighet. Ty hon hade ibland riktigt svårt att fatta, att Claes och hon nu voro sina egna herrar och kunde få ha hur roligt de nå- gonsin ville, utan att någon af mostrarna eller de öfriga släktingarna med aldrig svikande uppfinningsrikhet klargjorde för dem, att de burit sig opassande åt. Bara det att få gå på teatern utan förkläde, och att sedan få sitta bredvid hvarandra i en soffa på Rydberg eller Operakällaren, så ljufligt ensamma i det stora mänskohvimlet, att få komma hem hur sent man någonsin behagade, utan att mötas af moster Karin eller moster Elise, som hade tillbringat » en sömnlös natt » i väntan på den vanartiga systerdottern — det var som en skön dröm bara detta 1 Eller att kunna sitta och svärma af hjärtans lust framför skymningsbrasan om vinterkvällarna, utan att, som det hände, medan de voro förlofvade, nå- gon af Signes allestädes närvarande kvinnliga anförvandter kom in i rummet med en brinnande lampa, som under en tystnad, full af understrukna meningar, placerades på ett bord framför dem — att med ett ord aldrig bli störda i sina stämningar och aldrig missförstådda i sina handlingar, att få vara i fred i allt, hvad man företog sig, det var till dato det unga parets starkaste intryck af äktenskapets lycka. Fast det var nog sant, förstås, inte hade det bara varit sådana där rent konventionella förtretligheter, som vållat slitningarna under deras förlofningstid; dessa hade också haft andra och djupare orsaker. Och Signe var den första att medge, att hon med all sin känslighet aldrig i ord kunde ge uttryck åt sina känslor, och fastän hon var den gladaste, lifligaste lilla människa, som fanns på jorden, så drog hon sig tillbaka » som en mussla i sitt skal », för att använda hennes mans uttryck, så fort det gällde att tala om sig själf och sitt eget tankelif.
Jag anhåller, af anförde skäl vördsammeligen om återremiss af betänkandet till StatsUtskottet, samt att desse anmärkningar mätte få betänkandet åtfölja Kto 5. Grefve Posse, Carl Hendric: En värd Talare, Herr af Klintberg hat under Högloflige Ridderskapet och Adelns sista sammanträde yttrat förundran öfver den upptäckt af Skråanda, som jag gjort uti Comittérades underdåniga Förslag till förnyad Författning angående HandtverkerierneJag anser mig derföre böra afgifva min förklaring: Man förstår i allmänhet med Skråanda, ej allenast det tvång och det förmynderskap, hvarmed en viss medborgareclass till följe af särskilta Privilegier, inblandar sig i sina medlemmars enskilta omsorger och sålunda styr och leder handlingar, hvilka till deras natur Den ii. April f. nu böra vara fullkomligen fria, eller hvars mans ensak, utan ock. det tvång att genom uppställ, da svårigheter och pålagda band, på ett småaktigt och egennyttigt sätt vaka öfver, att ingen annan än dess utkorade Ledamöter begagnar, än mindre förnärminar, dess i sig sjelf onaturliga och på andra medborgares bekostnad tilldelade prerogativer.. Jag frågar i anledning häraf, om någon med Skråanda mera öfverensstämmande och mot rätt och förnuft mera stridande anstalt kan vidtagas, än Lärotvånget, alla möjliga licencer inberäknade ? Hvad rätt har väl Samhället att inblanda sig i enskilta personers uppfostran, förr än i det ögonblick deras skicklighet till ett visst yrke kan komma i fråga? och. är det väl förnuftigt och klokt, att för så högst olika anlag, som menniskornas, och för så aldeles olikartage föremål, sorn de särskilta näringsgrenarne, vilja föreskrifva en lika och bestämd ålder och lärotid? För att icke upphehålla Högloft.