Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon af de farsoter, som i senare tider så förfärligt härjat bland renarne i norra Europa, har aldrig, åtminstone ej under de sista 50 åren, varit gängse på Spetsbergen. Isbjörnen förekommer företrädesvis vid kuster och holmar, som äro omgifna af drifis, ofta till och med på isfälten långt ut till sjös. Bland drifisbitarne gör han nämligen sin bästa fångst. Numera är han temligen sällsynt vid de om sommaren nästan isfria Sydvestra kusterna af Spetsbergen och Novaja Semlja, men allmännare på de nordliga, nästan ständigt isomgifna delarne af dessa öar. Så t. ex. har jag under mina många landstigningar vid Hornsund, Belsund, Isfjorden, Forelands-sundet och Kings Bay på Spetsbergens vestkust aldrig sett en enda björn. Deremot sågos björnar nästan vid hvarje rastplats under den båtfärd jag gjorde 1861 med Torell i Hinlopen Strait och längs kusterna af Spetsbergens nordligaste öar, äfvensom under Palanders och min slädfärd våren 1873 kring Nordostlandet. Isbjörnen finnes för öfrigt allestädes längs Asiens och Amerikas nordkust, efter hvad det tyckes i större mängd, ju längre norr ut man kommer. Någon gång har den äfven, först med is och sedan simmande, kommit ned till Norges nordkust, t. ex. i mars månad 1853, då, enligt uppgift i Tromsö Stiftstidende (n:o 4 för 1869), en isbjörn dödades i Kjöllefjord i Ost-Finmarken. Björnen är ej svår att fälla. Då han märker en menniska, nalkas han vanligen, i hopp om fångst, med smidiga rörelser och i hundra zigzag-bugter för att ej visa hvart han egentligen ämnar sig och sålunda skrämma sitt byte. Ofta klättrar han härunder upp på isblock eller reser sig på bakbenen för att få ett vidsträcktare synfält, eller ock stannar han vädrande med synbar betänksamhet åt alla håll för att med tillhjelp af lukten, på hvilken han tyckes lita mera än på synen, taga reda på de kringliggande föremålens rätta art och natur.
Genom en noggrann och på säkra veten» skapliga grunder gjord tillämpning af denna, beskattnings-grund, skall alltid ett rättvist för - 40 Bilt.Bevilln.- Lag ochOecoru~TJtsk Bet< N;o 6. hällande uppkomma emellan Husbehofs.brännaren och Fabrikanten samt en icke obetydlig tillökning i Bränvins-Bevillningen vinnas. Men för att tillfredsställa deras opinion, hvilka tro, att ett högt försäljningspris skall minska fylleriet, samt för att erhålla en ytterligare ökad Statsinkomst, då det kan ske utan att betunga varan i Handelsväg, vill jag föreslå den förändring uti 11 §. a Art. af 1834 års författning, att i stället för de der utsatta gradationer för minut-försäljning, som Taxeringsmännen ega tillämpa, det stadgande må meddelas, att hvar och en, som säljer bränvin supvis eller i minut, vare sig källarmästare, spisqvarters» och näringsidkare, gästgifvare eller krögare, skall för denna rninuteringsrätt erlägga en serskild Bevillning af 8 sk. för hvarje kanna, som sålunda försäljes. Till vägledning för Taxeringsmännen, att påföra denna Bevillning, bör val hvarje minuter vid Mantalsskrifningen uppgifva det kannetal bränvin, som af honom eller hans folk under det nästförflutna året blifvit såldt, men, till controll på uppgiftens rigtighet, bör det åligga vederbörande Kronobetjente att förskaffa sig möjligen nogaste kännedom af dagliga försäljningen på hvarje ställe, och att inom viss tid till vederbörande förmän rapportera hvad de beräkna förflutna årets försäljning hos hvar och en hafva utgjort, hvilka rapporter slutligen böra J il,t,Bevilln>- LagochOecon-Utsk. Bet< N'.o 6. 41 till vederbörande mantals* skrifvare aflernnasj ankommandes derefter på Taxeringsmännens pröfning, och efter anställd jemförelse emellan dessa uppgifter, att bestämma det kannetal, hvarefter denna afgift skall påföras.
Jorda-Balken, som förkla, rar ali söndring af skattskyldig jord för ogild, utan att bestämma någon tid till äterwinninos-sökandet, hwilken oinskränkta tid till rättighet af klander as denna art, t-oligcn blistvit föranledd af det förutse, eide hos Lagstiftaren, att om fortsatte söndringar as skattskyldig jord, genom tiden skulle winna den helgd, att de icke wo-e något ätal underkastade, skulle Bost staden fimestgen icke kunna utgöra de deraf utgående Orma, hwilket i flere assecnden beredde mängfalldi ^ na Den 3 Junii. 46) ga olägenheter, och fiuteligen, att den, som mister en honom oriktigt tillagd andel af en annans egen, dom, alltid förlorat mindre, än den, s m emedler, tid deraf vbehörigen »varit i saknad; finner Uttkottck icke tillräckelig anledning att tillstyrka någon ändring af de, i förewarande ämne, gällande Författningar; hwilket dock Riksens Höglofl. Ständer »vördsamt understallesOrebro den 4 Junii 1312. Pä Höglofl. Ridd. och Pä Högw. Prest-StänAdelns wägnar, dets magnar, lill. I?. Lrröinkelr. ^sok. F. kksclren. Pä Wallofl. BorgarePä Hederw. Bonde, Ståndets wägnar, Stäadets wägnar, 6. I?. I^inäs. lkviL5Lori. öiV. lulIZren. Uppläst hos Ridd. och Adeln d. 9 Juni!. Prest-Ståndet den 9 - , » Borgare-Ständet d. 9 - , « - » B^nde-Ständct den 9 , , « wördsamt Memsrial! ^Efter flutad Läsning af Rcspective Riks,Ständens ater, remis af det frän Allmänna Besvärs»H Ekonomie-Utskottet den 22 sisti.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskin inkomne Meni. och Utlåt., nemi. från Constitutions-Utskotteti JM 54, med anmälan om de i Förstärkt Const.Utsk. anställda omröstningar; Den 11 Oktober. JM 55, med betänk., i anledn. af väckt motion, i fråga om beredande af förslag till lag, ang:de naturalisation af utländske män ; I 56, med betänk., i anledn. af väckt motion, aug:de beredande af förslag lill den serskildta stadga, i fråga om behandlingen af en del Regerings-ärenden, som, enl. ett till nästa Riksdag hvilande förslag, bland annat, till tillägg i J7:de §:n Reg:sF;n, komme alt erfordras; Stats-Utskottet: JM 309, i anledn. af verkställde omröstningar, ang:de allmänna Bevillmn jemte Post-beviIln:n; JM 310, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af RiksSlms skiljaktiga beslut, ronde väckt fråga om ett låne-understöd åt staden Christianstad; JM 311, i anledn. af erhållen återremiss å Utlåt. JM 188; JM 312, i anledn. af erhållen återremiss'å Utlåt. JM 281; JM 313, i anledn. af erhållne återremisser å Betänk JM 262, rör:de rfrågastäldt anslag till bildande af en teknisk skola i Borås; JM 314, i anledn. af erhållen återremiss å Utlåt. JM 287; JM 315, i anledn. af erhållen återremiss å Utlåt.
Karaktären har fått sin prägel. Han har varit förälskad, men endast till hälften. Som predestinerad segervinnare har han med godhet tagit emot, utan att skänka något i stället, halft föraktande de varelser som kräla omkring honom, beroende af hans gunst och nåd. Han behöfde ju blott räcka ut sin hand, sköfla deras lif och gå vidare. Men låt honom komma i andra förhållanden, ut ibland medtäflare. Då skulle konflikten börja. Han har ett begär att göra erfarenheter, att blicka in i olika situationer. Han har trott sig i dessa enkla, landtligt uppfostrade qvinnor träffa föremål för sitt klasshat. På dessa grofva, kärnsunda varelser har han trott sig kunna tillämpa ett sådant ord som ”salongsbildning”. Han har sjelf satt sig i denna ställning i den tro att här skulle han finna den bjerta kontrasten. Jo pytt! Nej låt honom komma i en krets som verkligen motsvarar de uttryck om salongslifvet, som han läst sig till i böcker. Låt honom komma ansigte mot ansigte med individer ur den sfer för hvilken han ansett de tarfliga, sippa Heurgrenarna202 vara representanter, och vi få se hur det går. Låt honom komma öga mot öga med en intelligent och öfverlägsen verldsdam, som ser bra ut. (Jo, jo, nu kommer novellisten i farten, men får gå!) En ung barnlös enka t.ex., som dragit sig tillbaka från verlden. Han kunde ju bli förvaltare på hennes enkesäte. Hon kunde vara vänlig utan nedlåtenhet, högdragen utan bördsstolthet. En andlig aristokrat. Låt henne se bra ut och vara af hans egen ålder. Han kan försöka att opponera sig, men i hemlighet beundra. Och så blir han för första gången förälskad mot sin vilja. Nu är det hans tur. Och han vinner ingenting. Bit för bit brytes hans egenkärlek. Men han utvecklas. Hon vill helst afvända hans beundran, ty hon är finkänslig, men allt detta drager honom blott ännu oemotståndligare till henne. I smyg går han omkring för att höra henne sjunga, i smyg står han och betraktar henne, i smyg hoppas han ännu. Så kommer afgörandet. Hans förhoppningar krossas utan att någonsin kunna resa sig mer. Han skall skiljas från henne.
Då man årligen erfar huru många menniskor af sjömansklassen, som omkomma eller hlifva kroppsskadade genom skeppsbrott, och då man mäste medgifva att sjömansyrket är ett ibland de näringsfång, sora mest blottställer för faran att i sina bästa år plötsligen blifva oförmögen till vidare sjelfförsörjning; att sjömannen vanligen har att vänta en bräckligare ålderdom; samt att de sjömän, som vådligen omkomma under sjörensten, ofta efterlemna hustru och barn i yttersta fattigdom, torde en liflig menniskokärlek samt önskan att fattigvården ej måtte hårdare betungas, göra önskvärdt att något kunde åvägabringas å Statsmagternas sida till lindring af det hårda öde, som i nämnda afseenden så tungt hvilar öfver den kofferdifarande sjömannen och hans närmaste anhöriga. Af erhållna upplysningar har jag erfarit att kofferdisjömän, deras enkor och barn, i nämnda fall, visserligen hafva att påräkna ett årligt litet understöd från Sjömanshusen i riket, äfvensom af tillfälliga gåfvor från välgörande Stiftelser; men då dessa understöd ej kunna belöpa sig till annat än en ringa nödhjelp för ögonblicket och det öfriga behofvet måste afhjelpas, genom anlitande af enskild och allmän välgörenhet, får jag vördsammast hemställa huruvida icke det raska och mycket försakande sjömansyrket, hvilket likväl ingjuter kraft och lif i handelns alla pulsådror, kunde höjas och hållas fritt från perspektivet af en usel, bettlande ålderdom, derigenom att de, hvilka närmast och i god ro tillgodogöra sig vinsten af sjömannens hårda och lifsfarliga arbete äfven verksammast åtaga sig omsorgen om hans och hans anhörigas framtid. Ett bestämdt lagstadgande i detta fall skulle otvifvelaktigt lyfta sjömansyrket högt i anseende; ty hvarje hurtig sjöman går okända öden till mötes med gladare mod och säkrare tillförsigt om han vet sitt lifsuppehälle betryggadt och att hans anhöriga blifva utan nöd, om också vågorna en gång blifva hans egen för tidiga graf.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt hvad det återstående af utlåt, anginge, så handlade det om åtskilliga betydliga anslag, och hemställde således, då tiden redan vore långt liden, om R. o. Ad. skulle behaga uppskjuta dess afgörande till nästa plenum. Ropades ja. Hr Lefre'n: Med afseende på redactionen af de §§, som äro genomgångna, ber jag att få göra en allman anmärkning. Jag hoppas att den ej må anses likgilltig, ehuru den tyckes vara liten. Det råder ombytlighet hufvudsakligen i ett enda ord, som ofta förekommer. Det heter nemi. stundom börande och stundom rätteligen böranrA.! i många §§. Det är obehörigt, att i en författning, som utgår ifrån Ständerna, stoffel skola förekomma. Jag har icke velat göra denna anmärkn. vid alla tillfällen, der den kunnat vara på . kal - Den i y Februari e. ni. 369 kallad, men hemställer, om ej åt vår secreterare malte uppdragas att tillse att detta rättas. Hr von Hartmansdorff: 1 afseende på redaclionen af denna författning har handt, ali dels Ulsktns, dels åukillige ledamöters och dels mina förslag till ordställning blifvit antagna. Deraf följer att förfaltningsspråket kommer att blifva ganska olika. Det är således angeläget att Utskrn, när de återfått prot.utdr-.n öfver de olika beslut, som inom de 4 särskildta Stånden blifvit fattade, och följaktligen inkomma med jemkningsförslag, äfven afgåfve en fullständig redaction af det hela. Jag befarar att jemkningsförslagen eljest blifva svåra att sammaopnssa med det öfriga. Pi. o. Ad. beslöt, att de af Hr von Hartmansdorff och Hr Lefre'n gjorda erinringar i afseende på redactionens förändrande borde genom prot.utdr. Utsk:n meddelas. Hr Prytz:
Under nedresan gör Barents vid 71° n. br. den anmärkningen, att han förmodligen nu var vid ett ställe, der Oliver Brunel136 varit förut, och som af honom blifvit benämndt Castinsark, tydligen det nuvarande Kostin Schar, ett ännu begagnadt ryskt namn för ett sund, som skiljer Meschduscharski-ön från hufvudön. Anmärkas bör dock, att på gamla kartor Matotschkin Schar ofta betecknas med någon förvrängning af ordet Kostin Schar. Söder om »St Laurens Bay»137 vid 70° ¾ fann Barents den 21/11 augusti på en udde ett kors upprest och i granskapet af detta trenne trähus, skrofvet af ett ryskt fartyg och åtskilliga säckar mjöl, jemte några grafvar, allt tydligen lemningar efter ryska laxfiskare. Den 25/15 augusti kom han till Dolgoi-ön, der han träffade de båda andra kort förut ditkomna fartygen från Zeeland och Enkhuizen. Alla fyra fartygen återseglade derifrån till Holland, dit de ankommo i medlet af september. Berättelsen om denna resa slutar med uppgiften, att Barents förde med sig till Amsterdam en hvalross, som man träffat och dödat på drifisen. Barents upptäckte och undersökte under denna resa Novaja Semljas dittills af vest-europeiska sjöfarare aldrig besökta nordligaste del. Äfven de två andra fartygen, som samtidigt med Barents lemnat Texel, gjorde en märklig resa, särskildt skildrad af den sedermera så vidtbereste, utmärkte sjöfararen Jan Huyghen van Linschoten.138 Fartygen voro bemannade med femtio man, deribland två tolkar, en slavon Christoffel Splindler och en holländsk handelsman, som länge vistats i Ryssland, Fr. de la Dale. Lifsmedel togos om bord för endast åtta månader. Till en början åtföljde Nay och Tetgales Barents till Kilduin, hvilken ö aftecknas och beskrifves temligen utförligt i Linschotens arbete. Jan Huyghen van Linschoten född 1563 i Haarlem, död 1611 i Enkuizen. Efter ett porträtt i hans verk:
B. 229. A. 319. — N:o 210. med förslag lill sammanjemkning eller voteringspropositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till Statsregleringen hörande frågor. VI. B. 198. A. 225. IX. E. 587. A. 594. — N:o 211. med förslag lill sammanjemkning eller voteringspropositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande ifrågaställde anslag till fängelsebyggnader. Se Utlåtandet N:o 166. VI. B, 198. 225. A. 238. U. 584. A. 593. VII. E. 215. ( 142 ) Stats-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Ullålandeu: — N:o 212. i anledning af erhållen återreroiss å Betänkandet N:o 171, angående nedsältning i arrendet för krono-säteriet Boda. — N:o 213. i anledning af väckt motion om förlängning af betalningstiden för ett, i afseende af hagelskada, meddeladt undsättningslån. VI. B. 198. A. 226. — N:o 214. i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående åtgärder för behöfvandes undsättning i missvextår. VI. B. 548, 550. A. 560. — N:o 216. i anledning af väckt fråga om restitution af erlagde bränvins-bevillnings-medel. VI. B. 433. A. 458. VIII. U. 230. A. 237. — N:o 217. angående ifrägaslälld ombyggnad af den ena och tillbyggnad af den andra flygeln vid Rikets Ständers hus. VI. B. 433. A. 459. — N:o 218. i anledning af vackt motion om förbud för RiksgäldsContorets tjenstemän att innehafva syssla vid annat embetsverk. VI. B. 433. A. 459.
Beträffande ordningen och sättet för liqviderandet af här ofvan omförmälda, jemte öfriga kostnader i och för tryckningen af innevarande riksdags protokoller, hemställer Utskottet, att samma beslut, som af Rikets sednast församlade Ständer i detta Ståls-Utskottets Memorial, N:o 325. 3 hänseende fattades, måtte meddelas, eiler att kostnaderna för tryckningen och häftningen af Riksståndens protokoller böra af Riksgäldskontoret omedelbart godtgöras på enahanda sätt, som i afseende på .-'.lidra riksdags-utgifter blifvit af Rikets Ständer föreskrifvet, samt att Boktryckarnes och Bokbindarnos räkningar skola grunda sig på gjorda oell af vederbörande Riksstånd antagna anbud eller enligt Ståndets beslut upprättade kontrakter och, hvad det verkställda arbetet beträffar, vara af Ståndets Sekreterare till riktigheten bestyrkta. Härvid har Utskottet trott sig upplysningsvis böra meddela, att, jemlikt inhemtade officiela uppgifter, utgöra upplagorna af Slånds-protokollerna under denna riksdag nedanstående antal exemplar, nemligen: upplagan af Bidderskapet och Adelns protokoll 500 exemplar.
S slutar, inqvarteringspen ningarne inbegripna, ined en summa af R:dr R.mt 236,653: 34. och då derifrån afdrages hvad Staten nu består rped „ 150,702: 87. uppgår således den erforderliga tillökningen till R:dr R:mt 85,950: 47. hvaremot af den dessa Stater hittills, med 4 tunnor per man, bestådda spanmål in natura, dervid de af samma skäl, som i afseende på underbefälet vid Flottans korpser förut finnes anfördt, eller att de icke åtnjuta beklädnadshjelp, blifvit bibehållna, besparas 29 tunnor, hvilka dock loide å Hufvudtiteln få qvarstå, då detta belopp väl behöfves till minskande af bristen i spanmålslillgången för uppfordrade båtsmäns förseende med bröd. Till Fngvarteringspenninf/ar ät Matroser och Båtsman finnes nu å Flottans s. k. Underhålls-stat uppfördt ett belopp af 1,326 R:dr 63 öre Runt, derifrån ät dem af bemälda gemenskap, som icke njuta bostad i Kronans hus, tilldelas inqvarteringsersättning efter samma grund, som gäller för daglönarne vid Flottans Timmermansoch Handtverks-slater. Då nu för dessa sednare, med anledning af de betydligt stegrade hyrorna för äfven det inskränktaste husrum, af mig föreslagits en förhöjning af 100 procent uti inqvarterings-ersätlningen, anser jag ock billigheten kräfva, att enahanda förmån jemväl förbemälde deras vederlikar beredes, och hemställer derföre underdånigst, att Eders Kongl. Maj:t täcktes i Nåder af Rikets Ständer äska, att berörde anslag må fördubblas, eller med R:dr Runt 1„326: 63 tillökas. Vid Flottans stationer i Carlskrona och Stockholm samt depöt i Götheborg äro under vanliga förhållanden uppfordrade till årstjenst tillhopa 1,115 och vid Stockholms station särskildt till sommartjenst 223 båtsmän.
Dem öfvergångne elDSvåDan blifvit utur ftånD fatte att erlägga perfonlig fft)DDS#af# gift, bcfrielfe Derifrån efter §aperingSmännenS pröfning od) beftämmanDe, hvar# förutan alla tomter i Venersborg, famt De ljus od) bpggnaDer, fymilfa Derå uppföras, befrias från ^Bevillning, f)vilfen för ^Borgerliga rörelfen Derftä# Des må utgöras enDaft till f)älftett af IjvaD för 0täDerne af Den Slaf, hvar# 9° till nämnbe ©tab l;orev, blifvott fiabgabt; odj fommer benna linbring att intill näjda Dviföbag fortfara. §. 169. §rån Q3ewillning, beräfnab efter läjdetalet, fritageö ©feppöaxbare för be §artt)g, font anbra året bewiöltgen legat i Ijamn, obegagnabe.
Fullmäktige till efterrättelse meddelade; att dessa åtgärder afsett och jemväl främjat Bankens fördel och säkerhet, då de befriat Banken från skuldsättning, som kunnat ifrågakomma, derest något hinder för uttagen af metallisk valuta icke blifvit åvägabragt, samt att slutligen någon skada för allmänna rörelsen härigenom icke inträffat, hafva Fullmäktige anhållit, det Utskottet ville hos Rikets Ständer tillstyrka, att hvad i omförmälda afseende blifvit af Revisorerne anmärkt, måtte fä förfalla; i sammanhang hvarmed Fullmäktige upplysningsvis meddelat, att sedan till deras kunskap kommit, att Smålands Hypotheksförening förskaffat sig, å utrikes ort, ett större lån, hvilket under år 1850 koinme att till Banko-Utskollrts Berättelse, M 10. 11 betydligare del indragas, och häraf sannolikt skall inträffa, att tillfälle för Banken yppades att köpa vexlar, hvilket ock varit händelsen, Fullmäktige redan den 13 och 27 December 1849 funnit sig, uppä detta med flere skäl, föranlåtna att till Handelsoch Näringsdiskonten äfvensom lill Lånekontoren återgifva de summor, som ditintills varit från låneoch kreditivrörelsen undanhållne. Enär af denna framställning torde inhemtas, att vid den tidpunkt, då de anmärkta besluten hos Fullmäktige fattades, sådana omständigheter varit för handen, som bordt föranleda farhåga för ökad silfver-export: att någon minskning i rörelsekapitalet icke, i följd deraf, kan sägas hafva inträffat, enär någon indragning af redan utgilna sedlar ej egt rum, samt i allt fall de summor, Fullmäktige beslutat icke utgifva, varit i förhållande till landets rörelsekapital så ringa, att samma beslut ej kunnat derå medföra någon särdeles inverkan, utan egentligen böra betraktas såsom innefattande en nyttig antydan på möjligheten af meia genomgripande förfoganden, kan Utskottet ej finna annat, än att ifrågavarande, af Fullmäktiges pluralitet vidtagna, åtgärder vittna om uppmärksamhet å de för han den varande financiella förhållanden; i följd hvaraf Utskottet jemväl ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att meraberörde anmärkning må förfalla.
Enligt Tull-Directionens , till det vid 1815 års Riksdag satte särskildte Utskott afgifne berättelse skola 1,574,714 kannor brännvin blifvit förtullade, under de 3:ne år förbudet hade räckt, och på trovärdiga grunder ansåg man sig kunna öka denna uppgift så, att säkre sune millioner kannor brännvin inkom, mit utom det för Kronans räkning införskrifna, som skall uppgått till nära en million. Om man nu antager att a millioner kannor blefvo inom. landet försålde till 1 R:d, så har 2: millioner R:d härföre ingått från visse afnämare till importeurerne. Om vidare desse afnämare försålt | af nämnde qvantum med 30 procent förhöjning till; den förbrukande allmänheten, 6å har sluteligen t:ne millioner R:d tagits från jordbrukaren och andre näringsidkare blott genom denna särskildte omständighet. Största delen af denna stimma hemtades sannolikt icke från aamladt förråd, d. v. s. hopspara penning, och beloppet hade till betydelig del varit nedsatt örn brännvinsbränning från våren 1813, då spannetnål -kunde utifrån erhållas, varit tillåten. Då man nu betraktar skilnaden i import af bränvin och af spannemål, den förlust, som ladugårdeakötseln särskildt af sådant förbud nödvändigt skall lida, så tolde häruti finnas ett kraftigt skäl till nedsättandet af jordbrukarens förmögenhet vid denna tid, hvartill kommer den här och der olofligen bedrifna brännvins-branningens högre omkostnader u - exil Statsoch Éanco-Utskottens Ullätanden. tan vanlig förmån, samt mångestädes pä pro^ ductens förstöring för att ej röjas , böter och Correctionsmedel oräknade.
Ridderstapet och Adelns descision. För öfrigt, sedan nu diskussion öfwer detta ämne wore öpnad, anhölle han, att fä särskilt ytera sig huruwida detta embete kunde anses medföra nytta. Herr La'ntztMarffalken utlät sig, att den i ordningen framsta frägan wore, huruwida Ridderstaper och Adeln wille uptaga nägon af de hwilande grundlagsfrägorna, eller dem allesammans till en framdeles blifvande Riksdag upfkjrtta. Herr kotblieb, Larl kreäric, anförde ffrifteligen till protocollc^ följande: Dä jag nu ,vägar yttra mina tankar uti dek amne, som utgör föremålet för Ridderskapet och Adelns upmärksamhet, fär jag, ehuru jag hoppas art det är öfwerflödigt, förklara, att jag härtill drifweS af min kristilla öfwertpgelse, ej i nägol hanse - Den zo Iulii. 421 hänseende af särskildta eller främmande driffjädrar och orsaker. Att Ridderstapet och Adeln nu kan till afgörande uptaga den frän 1809 och i8rs ärens Riksdagar hwilande och af Bondeståndet dä wäckte fråga om Justitiä-Ombudsmans embetets asstaffande, lärer wara utan all twifwel; men som sädant ej stedt förr, än wid Riksdagens snart förestäende flut, anser jag, ett beslut af Ridderstapet och Adeln om fragans uptagande och afgörande, snarare aflägsna än bereda ett önstadt resultat. Tre Ständ (ett med wista wilkor) lära redan hafwa förklarat, att de wid denna Riksdag ej ärna up-aga nägra grundlagsfrågor; samma tre Ständ hafwa redan utsett sina Electorer lill förrättande af nytt Justitiä - Ombudsmans ival. Det är sant, Ridderstapet och Adeln har uti detta beslut ännu icke ingått och till dest fulla kraft såsom lag fordras derjemte Konungens sanciion: