Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ännu återstår en fråga, som icke är löst, emedan Utsk. icke 1 232 Den 14 Oktober e. ni. har behandlat henne här, utan längre Fram, den nemi. hvem skall hafva upsigt öfver Diskont-kassan? Må ett så betydligt penniugeförråd finnas i Banken, utan att bero af kassa-afcleln:n och ulan att stå under kassa-chefens tillsyn? Skall kassan lyda under honom: så är det stridande emot Diskontens afsöndring från Banken. Skall kassa-chefen likväl hafva upsigt öfver Diskont-kassan: så måste han gå icke allenast 1 trappa upp från expeditionskassorna för att komma dit, ulan äfven 3 trappor ned till vexlingskassorna. Utsk. har ansett väsendtligt, att i Banken skilja inoch utbetalningar, samt fördenskuld föreslagit inrättandet af. en. kassa för de förra och en för de sednare. Nu finnes, såsom jag nämnt, 4 expeditions-kassörer, sorn kunna hjelpa hvarandra, derföre att de hafva rättighet dertill och äro ställda bredvid hvarandra. Efter det nya förslaget skall deremot, ehuru 2 sådana kassörer böra finnas bredvid hvarandra, den ena icke fä hjelpa den andra, så att om penningar af erforderliga valörer fattas hos den ene,'skulle den andre icke få biträda honom, för att genast betjena allmän•helen, utan hon måste vänta. Utsk. har likväl icke'heller i detta hänseende kunnat fullständigt genomföra sin grundsats, utan medgifvit, att utbetalnings-kassören må i vissa fäll hjelpa inbetalnings-kassören med medels mottagande. Efter Fullm:ges mening borde 3 expeditions-kassörer finnas, följaktligen lika många som IJtsk. föreslagit. Hvarföre då afsöndra dem? Hvarföre skall icke Diskont-kassören, om han blir öfverhopad med göromål, (å biträde af de 2:ne andra kassörerne, om de funnes i samma rum? En annan gång, dä han är ledig, kan han icke helier hjelpa de öfrige kassörerne, emedan han befinner sig i en annan våning.
Emedan, på sätt Rikets Ständer sålunda anse sig hafva ådagalagt, hvad Kgl. Förordningen den 25 Maj 1847 innehåller, angående lorsainlingarnes skyldighet att hvar för sig besörja vården om deras fattiga, icke låter (orena sig med den i samina förordning medgifna obegränsade rättighet för hvar och en att, genom inflyttning, af församling blifva medlem, utan att församling dervid eger att sig yttra; och då dels den i högstberörda Nådiga Förordning förekommande tillämpning af nämnda grundsatser visat sig medföra så betänkliga svårigheter och invecklade tvister emellan församlingarne, att författningen i denna del icke torde kunna utan väsendtliga modifikationer bibehållas, dels det i 5 mom. af Författningens 6 §. intagna stadgande om församlingarnes skyldighet att söka bereda arbetsförtjenst äfven åt arbetsföra personer, kunde gifva anledning äfven för desse att göra anspråk på understöd, dels ock fattigvårdsstyrelsen icke fått sig tillagd erforderlig myndighet öfver alla dem, som åtnjula understöd; hvartill kommer, att omförmälda författning, enligt hvad Rikets Ständer sökt visa, jemväl i vissa detaljer är mindre tillfredsställande; ty och som densamma icke heller står i nödig öfverensstämmelse med de serskilda förordningarne, angående behandlingen af försvarslöse eller förpassandet af icke bofaste personer, samt åtgärder jemväl erfordras för behandlingen af sådana lättjefulla eller liderliga personer, som sakna vilja men icke förmåga att sig sjelfva försörja, i afseende å hvilka personers sysselsättande vid arbetsinrättningar i orlerne, föreskrifter väl finnas i 5 §. 2 mom. af Kongl. Förordningen den 29 Maj 1846, »huru samma föreskrifter, i brist af dylika inrättningar, ej kunnat tillämpas, få, enär en revision af ofvanberörda författningar, för afhjelpande af de nu antydda brister, följaktligen synes vara af behofvet påkallad, Rikets Ständer, under åberopande af hvad här ofvan blifvit i und. anfört, hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det i ämnet erfarne och kunnige män måtte utses, alt en sådan revision och omarbetning af berörde författningar verkställa. Rikets Ständer framhärda etc.
Ständers biträde till underlättande af en dylik gatuoch tomtreglering, äfvensom till återuppbyggande af meranämnde stad, hvilken utgjorde medelpunkten för flere provinsers affärsrörelse, samt i sådant afseende föreslagit Rikets Ständer, dels att, lör åstadkommande af den gatuoch tomtreglering inom sednast afbrända delen af Orebro, som, sedan en tomtregleringsplan blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder fastställd, genast kunde verkställas, bevilja nämnde stad så väl ett anslag, ulan återbetalnings—skyldighet, af 25,000 R:dr, som ock, emot gemensam ansvars-skyldighet af stadens innevånare, ett amorteringslån till enahanda belopp, på samma vilkor, som för det vid sednaste Riksdag, såsom bidrag till tomtregleringen i Lidköping, beviljade lån varit fastställde, dels ock att för återuppbyggande af den del af Örebro, som vid ifrågavarande eldsvåda uppbrunnit, meddela samma stad ett lån å 250,000 R:dr, emot de för dylike lån vid sednaste Riksdag, i afseende, på ej mindre lånemedlens lyftning och användande, än desammas återbetalning och räntans beräkning, stadgade vilkor och förbindelser, samt under förbehåll att låneunderstöd af dessa medel endast finge utlemnas till de tomtegare, som uppförde byggnader af sten eller annat icke eldfarligt ämne. Af högstberörde Nådiga Proposition inhemtas i öfrigt följande af stadens Magistrat i den underdåniga ansökningen anförda förhållandet, nemligen: att värdet af alldeles nedbrända 60 hela gårdar, samt 12 stall och magasinsgärdar, sauimanlagdt med skadan å de egendomar, som blifvit till en del räddade men likväl mer eller mindre af elden härjade, enligt låg beräkning uppginge till 600,000 R:dr; att då härifrån afdroges det ersättningsbelopp af 310 å 350,000 R:dr, som i följd af brandförsäkring kunde påräknas, deri verkliga förlusten å fast egendom, som brunnit, blefve minst 250,000 R:dr, hvartill komme förlust å icke brandförsäkrade varulager och lösegendom till ett lågt beräknadt värde af 50,000
Ridr, densamma sedermera efter tio års verksam och berömvård tjenstgöring må höjas med 1,000 Ridr till 2,500 Ridr, och efter ytterligare tio års lika beskaffad tjenstgöring utgå med 3,500 Ridr, hvilket belopp skulle utgöra högsta lönegraden. I sammanhang härmed får jag hemställa att, sedan Eders Kongl. Majit den 15 Januari 1864, uppå anmälan af Landtbruks-Akademiens Förvaltnings-Komité, i Nåder beviljat Landtbruks-Ingeniören Axel Victor Uddman efter tio års tjenstgöring en lönetillökning af 1,500 Ridr att under innevarande statsregleringsperiod utgå af tillgångliga besparingar å anslaget till jordbruket, handeln och nåringarne, hvarige - 38 Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o /, om Statsverket 1865. nom hans årliga aflöning skulle komma att utgå med 3,000 Ridr, eller samma belopp som efter vitsordad tioårig berömlig tjenstgöring hittills tilldelats statens äldre Landtbruks-ingeniörer, Eders Kongl. Maj:t måtte i Nåder föreslå Rikets Ständer att, på sått vid sednaste riksdag beviljades i afseende å de två öfrige äldste Landt bruks-ingeniörerne, anvisa ett belopp på ordinarie stat af 1,500 R:dr, på det att den ifrågavarande löneförhöjningen fortfarande måtte kunna Uddman tilldelas; hemställande jag i öfrigt, på grund af hvad förut anfördt blifvit, att Eders Kongl. Majit ville till Rikets Ständer göra framställning att de, med godkännande af mitt i underdånighet gjorda förslag till bestämmelser i fråga om löneförhöjning efter viss tid åt samtlige statens Landtbruks-ingeniörer, ville nu anslå till aflöning åt två sådana tillhopa 3,000 R:dr, jemte vanligt belopp till reseoch traktamentsersåttning, sammanlagdt för båda 2,000 och till löneförhöjning åt landtbruks-stipendiaterne 400 „ Slutligen, och med afseende å de af Eders Kongl.
Det förmånligaste vid denna fråga måste otvifvelaktigt vara alt saken beredes inom Talmans-konferensen, att man der blir ense om ett förslag, som af Ordf. framställes i RiksSun, och i följd deraf fatta Stånden sina beslut. Exp.Utsk. kan då komma att afgifva förslag i delta afseende. Att nu lill Exp.Utsk. remittera andra motioner i ämnet, anser jag för min del oformligt, om också grundlagen icke uttryckligen det förbjuder. Jag kan således icke annat än motsätta mig remiss af Frih. Cederströms motion. Frih. Cederström: Mängden af motståndare skall aldrig afskräcka mig, der jag tror mig förfäkta en god sak; — så äfven nu. — Gr. Sparre har förebrått mig, att jag icke blott sökt bevisa lagligheten af mitt förslag, utan tillika framhållit det nyttiga deruti. Gr:n kan äfven hafva rätt deruti, alt den förstnämnda synpunkten är den, ur hvilken förslaget bör vid detta tillfälle hufvudsakligen pröfvas; men man torde benäget också finna det jag haft skäl att jemväl i någon mån beröra förslagets nytta och utförbarhet, då den näst före mig talande ledamoten bemödat sig 1 en bjert dager framställa hvarjehanda påstådda svårigheter af detsamma, just i praktiskt hänseende. Hr Dalman har velat ådagalägga det min åsigt hvilade på ett misstag i anseende till den historiska upfattningen af denna frågas behandling vid fordna riksdagar, i thy att vid 1815 års riksdag en förändring skulle hafva ägt rum i ordaslällningen af 2 § Riksd.Ordn., hvilken förändring jag förbisett. Jag erkänner med ledsnad att denna omständighet varit af mig förbisedd; men finnér underlåtenheten i detta afseende å min sida icke derföre kullkasta nain åsigt i det hela, enär det vill synas mig, som skulle Hr Dalmans oss i ämnet nyss bibringade uplysningar icke väsendtligen rubba min bevisning. Den förändring, sora han uplyst 5 H. 16 242 Den 2 April. hafva ägt rum vid 1815 års riksdag, föranledde icke R.
Om vi nu exempelvis öppna ett nummer af Dagens Nyheter, af hvilken tidning väl aldrig ett enda nummer utgår, som ej innehåller både tre och fyra dylika annonser, kunna vi häraf sluta oss till mängden af dem, som idka sporten, och till de förargelseväckande, ja, rent af olycksbringande följder den kan medföra, synnerligast då man besinnar den spridning denna och flere andra af våra tidningar ha, och huru de banat sig väg till de aflägsnaste landsorter. Det är därför sannerligen pä tiden, att nå- gon tar i tu med saken och söker sätta en gräns för ett så onaturligt bruk, ja, man kan nästan säga » samhällsvådligt oskick ». Länge ha vi väntat, att Idun skulle göra det, ty just i en sådan tidning, så ha vi tyckt, borde striden börja och kämpas ut, och just Idun tillkommer det att väcka på den unga kvinnan och visa henne in pä den rätta vägen, då hon kommer in på villospår. Men i stället har Idun själf intagit giftermålsannonser, något som hos mången väckt både förvåning och ogillande *. Det var därför med stor tillfredsställelse vi efter hemkomsten från en liten resa fingo först se » Evas » meddelande, för hvilket vi hembära henne ett hjärtligt t a c k, ty det var rätt att draga fram saken i ljuset, och sedan att Iduns redaktion nu är villig att upptaga striden och öppnar sina spalter för tankeutbyte i denna ingalunda likgiltiga fråga. » Tillfället gör tjufven », heter det, och vi ha ej kunnat motstå begäret att lika högtidligt som » Eva » inlägga vår protest mot detta » ofog », och vi göra det med djupaste allvar och uppmana hvar och en rättänkande man och kvinna att göra detsamma. Ty ingen må tro, att de af » Eva » omnämnda sorgliga händelserna äro enastående. Nej, om de, som själfva vunnit erfarenhet i saken, ville tala, så skulle man få höra, huru mången blygselns tår, bäfvan och onämnbart bitter stund de fått upplefva för sin tanklöshet att gifva sig in i leken, och man skulle bli fullt öfvertygad om nödvändigheten att bekämpa detta oförsvarliga lättsinne.
Lx protocollo, O. ^Imc^uik. Mdrag af Borgare-Ständeks,Protokoll, wid Urtima Riksdagen i Örebro, den zo Augusti 1810. S. D. Remitterades till BewillningsU-tskottet Kongl. Majus Nädiga Proposition af den 22 i denna märak», Den ZO Auz. nåd, angående förekomne hinder och swarigheter wid werkställigheten af Riksens Ständers förnyade ChartäSizillatä. Förordning. Ot supra. Lx protocollo, 0. Valerius. Utdrag, af Borgare-Ständets Protokoll. wid Urtima Riksdagen i Orebro, den zo Augusti »8ro. S. D med Högloft. Ridderskapet och Adeln, beflöl Bsrqareständet, att till Constilutions-Utskottet skulle öswerlemnas uppsättandet af förslag till Riksens Sränders Hyllnings-Ed ät Hans Kongl. Höghet Kron. P insen, äfven som till den Ed, Hans Konas. Höghet bör Hans Maj:l Konungen gi»wa. supra. Lx protocollo, v. Valerius. Utdrag af Borgare-Ständets.Protokoll, wid Urtima Riksdagen i Orebro, den zo Augusti r8io. S. D. föredrogä nyo och gillades Stats - Utskottele utlåtande af dcn s7:de bennes öfwer den af Hedervärda Bondeständer dit remitterade fräga: hn« ruwida R kögälds-ContoretS ärender kunde behörigen wärdaS, utan hinderås Ständers FnllmägligeS begagnade R>ködagsmanna-rätt? klt supra. Lx p^otoeollo» I. O. Valerius. llk - ,18 Den zo Äng. Utdrag af Borgare-Stän-ets Protokoll, ivid Urtima Riksdagen t Orebro, dm zo Augusti ltzro.
Uppläst oell godköndt hos Ridd. och Adeln den a4 Oct. 1844* Preste-Ståndet den 26 Borgare-Ståndet den 26 Bonde-Ståndet den 26 Rikets Ständers Underdåniga Skrifvelse, angående befrielse för Lofta m. fl. Socknar i Linköpings Stift från utgörande af Sockengångs-spanmål till Scholce-Lärare i Westervik. (Stats-Utsk:s. Ull., N:o 29.) S. A. K. Under åberopande, att, med bifall till Rikets då församlade Ständers förslag, K, M. den 24 Jannuari 1835 i Nåder förordnat, det Djeknepenningarne skulle EapcdilionsUtskottets Förslag till und Skrifvelse, N.o 17. 33 Skulle från och med nämnde år upphöra, har hos E. K. M. underdånig anhållan blifvit framställd derom, alt Lofta och Gamleby församlingar, hörande till Linköpings Stift och Calmare Län, måtte fiikallas från att, på sätt Kongl. Resolutionerne den 12 April 1774 och 29 Januari 1812 stadgade, till Collega Scholae i Westervik årligen utgöra |:dels tunna så kallad Skolmästare-skäppa af hvarje helt hemman och, i förhållande dertill, af mindre hemmansdelar, helst denna span mål motsvarade Djeknepenningarne, hvilka, enligt 1624 års Riksdagsbeslut, skulle, i stället för den förut brukliga så kallade Socknegången, utgå, samt att åt nämnde Collega mätte beredas ersättning af allmänna medel för den minskning i inkomster, honom derigenom tillskyndades; hvarefter och sedan genom vederbörande
441 daniga önskan, och anhålla om fogande af en skyn delam anstalt lill befordrande, och tillika allmängörande/ af landers stalistista kännedom, jäsom eli mål, hw>lket, jemte allmänna upfostringswerket, Riksens Ständer anse wara af den wäsentiigaste inflytelse i afseende pä närwarande, men ännn mer pä kommande flägkers wäl, och under förhoppning ait, läktare än kilförene, sädane besparingar till R>ks-Statens nionde hufwudtikel torde kunna ästadkommas, af hwilka de nödige kostnader kill befrämjande af bägge desia ändamål, stola kunna be» stridas. Den rid har altid warit, da landetS kännedom och förbättring utgjorde ett wcrkeligc behof, och detta behof kan, under chwad samhällsskick som halst ald> ig uphöra: och efter uprälkanbet af ett regeringssätt, enligt hwarS hnfwudgrunder nationen och dest styrelse arv bägge ärnade att wara hwad de böra, efter det förhällande till Utländska magter, hwaruci Swerige genom de nyaste tiders hwälfninqar blifwit stäldt, och efter den omsider mycket almänt erhällna och uttryckta öswectygelsen alt uprätlhällandec af statens sjelfständighet bör grunda sig, mindre pä styrelsens pcnningerilgängar, än pä uröfningen af medborgerligherens pligter, är ock den lid kommen, da Zol° ketö förbättrande genom allmänna upsostringen bör utgöra en af Regeringens och Riksens Ständers främsta omsorger, emedan hwad under ctk annat samhällsskick möjligen kunnat ästadkommas, med blotta wiljor, mäste nu ästadkommas genom wiljornas understöd, af sunda begrepp och sunda wanor. Dm r Junti HoS Herr Landt-Marsikalken och Höglofle Ridderflkapet och Adeln är min anhållan, att detta diclamen mätte till utlärande af allmänna Beswärs. vch Oeconomiä-Utffokrek fönvisas.
Häraf tager jag mig anledning att hos Ridperskapet och Adeln hemställa, om vi icke skulle inbjuda de öfrige Stånden, att hos K:gl. Majit underdånigst anhålla det ifrågavarande project måtte blifva oss cornmuniceradt, för att deröfver kunna disputera och vinna ett önskadt slut på denna motion, af så mycket större vigt, som de kostnader, hvilka äro förknippade med en mätning, äro stora, samt dryga i mon af Landtmätarens förmåga att sammansätta invecklade räkningar. Som förmodligen de grunder hvarå jag gått äro glömda; torde det tillåtas mig att blott namna, det tunnelands-beräkningen med vissa modificationer för olika slags belägenhet är den princip jag ansett rättvisast, så väl vid mätningar som delningar, renoveringar &c. &t\, och sträck aln tagen till grund vid rågångars uppgående m. m„ hvarigenom regndagar &c. blif. ya uteslutne såsom omöjliga att con trollera. Friherre Jf rangel, Henning; 1 närvarande stund ~då hela Natienens upp» 4* Den i Marsi märksamhet är fästad på den blifvande Realisationsplanen är det kanske icke ur sin ordning att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att alla publika fordringsägare, hvaröfver Riksens Ständer äga disposition, böra inställa sina lagsöknings^åtgärder intill dess Finance-Regleringen hunnit att uppgöras. Flera bref från Landsorterna hafva uppmanat mig till denna motion, om hvars remitterande till Statsoch BancoUtskottet anhålles __ och att Utskotten inom i4 dagar häröfver af. gifva deras Utlåtande. Grefve Hård, Carl Gustafi Ett hinder för näringarnes uppkomst och förkofran i vårt land, anser jag vara den allmänna bristen på en sådan dass af arbetare, som med ett slags oberoende existsnce, kunna vara verksamma för näringarne, utan att uteslutande tillhöra någon.
Föredrogs å nyo och lades till Handlingarne Statssamt Oeconomie-Utskottets' ytterligare Utlåtande, N:o 117, såsom följd af erhållen återreiniss å Betänkandet, N:o a 3.2 Prot. Utdrag den 2 7 Januari 1830. g5 , 1 anledning af gjord hemställan om de Skånska Infanteri - Regementenas befrielse från Garnizons-tjenstgöring under fredstid. • Från Vällofl ♦ BorgareStåndet, S. D. Böredrogos å ny o följande L3g« Utskottets Utlåtanden och Betänkanden: N.o 159 ; öfver anmärkningar vid Betänkandet, N:o 116. i anledning af Kongl. Majjts Nådiga Proposition , angående ansvar a den, som boxtförer andras minderåriga barn: Ståndet , som bifallit Betänkandet N:o a 16, lade Utlåtandet N:o i5g till Handlin. garne; N:o 1 55^ öfver anmärkningar vid Betänkandet, N:o 96, i anledning af åtskilliga motioner om ändringar i Kongl. Förordningen, den 24 Augusti 1813, emot fylleri och dryci kenskap: Ståndet , som bifallit Betänkandet N:o gg , lade Utlåtandet N;o 153 till HandlinS*. rne 3 Prof1 Utdrag den 27 Januarii 18301 i33, N:o i56, Öfver anmärkningar vid Betan, kandet, N:o 113, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition , angående rättighet för. patrouille, post, vaktkarl eller fångförare att, genom bruk af skjutgevär, förekomma fånges flykt: Ståndet vidblef sitt, i anledning af Betänkandet N:o n3, fattade beslut, och lade Utlåtandet N:o i56 till Handlingarne; och' ■ , N:o 167, Öfver Herr P. L. Rosenqvists motion om stadgande af skyldighet för Domare att uti alla till Härads-Rätter instämde mål söka förmå parteme till förlikning , bifölls. S. D.
Commisset, Lieutenanten vid Gottlands NationalBevärings JägareCorps, Fredrik Leonhard Gyllensvan, i egenskap af förut nämn» de Ätts hufvudman bivistat 18O9 och 1810 årens Riksmöte i Stockholm; men enär deremot i betraktande tages, att enligt anteckningen å den uti Riddarhusets Genealogiska Archiv förvarade Stammtafla öfver Adeliga Ätten Gyllensvaan denna Ätt med framlidne Öfversten Gyllensvaan sjelf, som den 2-:dra November 1787 ogift afled, utslocknat, och att Kongl. Majit icke annorlunda i Nåder sanctionneradt bemälte Öfverste» FideiCommiss-Disposition, än så vida den samma med Lag och utkomne författningar öfverensstämde; Alltså och då rättigheten att på Riddarhuset intaga en plats såsom representant i Rikets Första Stånd endast kan skänkas af Konungen, men Kongl. Majit, vid meddelad Nådig tillåtelse för Den ii Maj e. mi Fidei-Commiss-innehafvaren af Vestanå att bruka Gyllensvanska namnet, icke derjemte tillagt honom någon särskildt representation tor sagde Ått, för hvilken hvarken Majoren Rosenqvist eller hans närmaste företrädare till Fidei-commisset blifvit någonsin introducerad, finner Utskottet häraf följa, att Majoren Rosenqvist, hvars rättighet till representation för Adeliga Ätten Rosenqvist icke kan sättas i fråga, ingalunda är berättigad, ehuru genom ett efter Utskotters tanka vid Riksdagen ]g09 och lBlOföreiupet misstag då varande Fidei-commissa. lien af Vestanå, förr bemälte Lieutenant Gyllensvan, fått för Gyllensvanska familjen intaga rum å Riddarhuset, att sistnämnde utgångne Ärt representera. — Hvilket beslut Utskottet ansett sig böra Höglofl.
Ständer kunna ega rättighet att till enskild man eller enskilde män bortskänka alla de 7 millioner R:dr, som genom för hög beskattning af Svenska allmänheten äro uppburne sedan sista Riksdag, hvilken enorma summa sålunda är från allmänheten och ur rörelsen dragen. Men en annan fråga är: böra Rikets Ständer göra det? Jag tror det ej. Eli despotisk Regent kunde aldrig och skulle aldrig våga att så slumpa med Statens medel, än mindre borde väl ett Rikets Ständers Stats-Utkotts, ett Utskott, som eljest under denna Riksdag erhållit namn för en berömlig hushållningsoch sparsamhets-anda, till förmon för enskilde, fatta beslut, sådana som de ifrågavarande. Om Stats-Utskottet än är på visst sätt ulmstedt med envåldsmagt i Slats-utgiftsfrågor; hvad despoten sjelf skulle tveka alt göra, borde det väl ändå knappt tillåta sig. J11 mera magt, Rikets invånare lågt i sina Riksdagsmäns händer, desto samvetsgrannare ega de skäl att fordra, att deras rätt vårdas. De hafva väl lemnat oss nycklarne till Rikets cassa-kista; men de fordra ock åtminstone moralisk redovisning för cassans förvaltning. De veta, att af den höga skatt, de erlagt, ett stort öfverskott är sammanbragdt; de hafva gemensamt bidragit till dess samlande; de fordra ock gemensam nytta af dessa medels användande. De hafva sett bushålls-anda hittills i vissa fall hafva varit hos Utskottet och Ständerne rådande. De hafva sett till och med, att hushållningen någon gång gått för långt Men så länge Rikets Ständer icke beträd t den gamla banan, att göra åt enskilda familjer eller dasser^avörer på det 6 lior till Stats-Ulskottets Utlåtande, JV;o 455. allmännas bekostnad, bar hushållningen i allmänhet varit gillad. Man kan nöja sig, till och med dä hjulen gnälla under RiksvagJien, så länge Statsmedel blott icke användas att ända till öfverflöd smörja vissa favoriserade enskilda åkdon. Nationen väntar sig att allmänt få draga någon stor, någon till alla sig sträckande, fördel af de summor, den dragit i hög såsom förskott.