Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag / får för öfrigt upplysa, att så väl Sparrgren som Scherlander undandrogo sig all betalningsskyldighet, på grund af försuten prescriptionstid; och det bör anses förlåtligt, om de skattdragande, så vidt som möjligt, söka begagna de trenne årens prescription, Den 9 November f. rn. 39 för att Lefria sig frän efterräkningar å KronoUtskylderne. Det var ock på denna grund, som Billqvist ansåg sig sakna anledning att bevaka sin rätt uti sina med-intressenters concurser; och detta allt synes mig innefatta omständigheter, som på det högsta tala för den afskrifning Utskottet tillstyrkt. Herr Manck af RosenschöldEberhard: Jag skall först utbedja mig att blifva fritagen från beskyllningen att vara en anmodad förespråkare, ty ingen har vidtalat mig härom. Jag betraktar blott saken, och kan dervid ingalunda ingå på en värd talares princip, att man borde afslå äfven sådane afskrifnings-ansökningar, som äro grundade på billiga skäl, derföre att Rikets Ständer kunna besväras med flere obefogade ansökningar. Af StatsUtskottets Utlåtande, hvaremot ganska få ledamöter reserverat sig, finnér man det förhållande, som enligt min tanka är förtjent af behjertande, att KammarRättens anmärkning icke blifvit gjord förr än 6 år efter TaxeringsComitteens origtiga åtgärd; att Billqvists medintressenter under liden gjort cession, utan att han ägde någon anledning att i tid söka säkerhet hos med-intressenterne mot följderna afen framtida, då icke förmodad eller trolig, anmärkning. Jag tror, att man icke riskerar, det ett sådant förhållande ofta inträffar, eller att man behöfver frukta, att så billiga afskrifnings-ansökningar ofta skola besvära Stan - 4o Den 9 November f. m. Jerne. Men jag tror det vara Rikeis Ständer värdigt, att visa sig vara Fullmägtige äfven för Nationens lidande medlemmar, och att skaffa rättelse eller lindring, när det kan ske med billighet och utan särdeles uppoffring. Jag får på dessa och flere här anförda skäl tillstyrka bifall till Utskottets Utlåtande. Herr af Billbergh} Johan Petter:
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets, den 6 dennes afgifna och den 8 jiennes på bordet lagda, Memorial om tillstånd att få antagaen än ytterligare ökad betjening, blef detsamma af Höglofl. Ridderskapet och Adeln bifallet, med tillägg: att då Utskottet upplyst hvilken mängd af göromål till dess handläggning blifvit hänviste, och Kongl. Maj:f, uti dess Nådiga skrifvelse om Riksdagens förlängning, äskat skyndsam behandling af ännu Oafgjord* Ridd, 0. Ad, Prof, N;o jo. 386 Den 15 Juni. e. m. mål, så ville Höglofl. Ridderskapet och Adeln, för dess del, tillåta Allmänna Besvärsoch OecorromieUtskottet att antaga en så talrik betjening, att Utskottet skulle kunna sammanträ, da och arbeta på 6 afdelningar. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Särskildta Utskottets, den io dennes afgifna och den 12 på bordet lagda, Memorial om arfvode och tractamente för Utskottets Secreterare, Canzlister och Vaktbefjening. Ut supra. S. D. RiddarhusUtskottets, den 24 sistlidne Maj afgifna och den 12 dennes på bordet lagda, Memorial örn ändring uti 2 §:ns 2 morn. af den för RiddarhusDirectionen den 25 April 1810 utfärdade Instruction, blef, vid förnyad föredragning, af Höglofl. Ridderskapet och Adeln gilladt och bifallet. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Vä Hofi.' BorgareStåndets, den 12 dennes på bordet lagda, ProtocollsUtdrag, af den 5 nästföregående, om revision af de Hospitalsoch Lazaretts-räkenskaper, som äro ställde under Kongl. Sej raphimerGillets öfverstyrelse. Ut supra. Höglofl.
Ibland ett sondradt, och det svin ännu wärre är, i sjelswa sin Representations-inrättning söndradt solk, huru lätt wille det icke blifwa för desse lystne, desie winglare, desic förförare, att till wcrkställighet bringa deras brottsliga anslag; de behöfdc dertill hwarken genie eller penningar; en måttlig erfarenhet skulle wara ensamt tillräcklig att lära dem inse ock nyttja de medel, bwilka likasom sjelfwc erbjuda sig att göra dem i egne eller under laitte namn till Fäderne slån dets förtryckare. Da ingen kan neka, att wid Riksdagarne uti de mänga Ständs-afdel,ängarne, hwilka Historien lärer osi hafwa ofta gistvik »vära sammankomster utseende af fyra mot hwarannan i strid warande särskilde Nationer, ligger ett oenighetsfrö, som den illasinnade lättingen kan begagna, åtminstone tilt tidsutdrägt ock uppmärksamhetens wändande till Bilaga lill Meni. N:o 36. olämpliga föremål, derigenom den nödiga och nvtrtiga werksamheten förspillcs, och intrigucn får ledighet att nyttja de för densamma gynnande tillfällen, svin sig kunna Yppa. Dä nu möjligheten af sädane olyckor ligger för öppen dag, är det icke äfwcn tid att söka hämma deras utbrott? Jag tager således för afgjordt, att en förbättrad Representation, och med detsamma wäre hittills orepresenterade Medborgares intagande i Lagstiftningen, utgör alla wältänkandcs upprigtiga önskan, niel! med fullkomligaste öfwcrtygelse om nödwändighetcn af cil sadan förbättring, med det största nit för ernående af detta äudamäl, kunna dock begreppen om medlen dertill wara ganska skiljaktige. Utan att äga den förmätenheten, att tro mig uti ett sä granlaga ämne kunna gifwa nagra tillfredsställande upplysningar, anser jag likwäl min owilkorliga pligt wara, att, säsom Ledamot af detta Utskott, först inför detsamma och sedermera inför Riksens Högloft. Ständer öfwer detta ämne uppgifwa mina tanka r
Sl:r. 1 :o om antagande af ny Wexel-lag, 2:o ang:de ändring i vissa delar af föreskrifterne om rättegång j Domkapitel; och 3:o ang:de eftergift af kronans rätt till dana-arf efter vice Länsmannen Peter Lök Rösler, till förmån för hans arfvingar. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. inkomne utlåt:n, betänk, och mern.: N:o 89, i anledn. af väckt motion om inrättande af ett Ec klesiastik-coll:m; N:o 90, i anledn. af väckt fråga om inrättandet af en serskild Byrå eller afdeln. inom Ecklesiastik.-Depart., för handläggningen af ärender, som angå Elementar-Läroverken. N:o 91, i anledn. af väckt fråga om förändring af 11 §:n uti K. Stadgan om tullförpassning och tullbevakning; N:o 92, i anledn. af väckt motion om uphäfvande eller ändring af K. Brefvet d. 2 Augusti 1836, ang:de tullförsegling å bränvinskärl, som föres öfver saltsjön; N:o 93, i anledn. af återremiss af Utsk:s betänk. N:o 72, om inrättande af Länsnämnder; samt N:o 94, i anledn. af återremiss af Utsk:s utlåt. N:o 81, ang:de förändringar i den K. Förordna! om prestval af den 1 April 1843. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., jemlikt sin under förmiddagens plenum tillkännagifna afsigt, att innan det nu först å föredragn:s-listan uptagne ärende, rörande allmänna bevillningen, förekomme, framställa propos. lill R. o. Ad:s åtskiljande, hemställde om R. o. Ad. behagade åtskiljas, ropades ja och Den 10 Maj e. m. 411 nej; i anlertn. hvaraf II.
Riksdagsordningen mig tillägger, till Protocollet förklara, det jag anser remissen af denna Friherre Anckarswärds önskan lagstridig, hvilket än närmare kommer att utvecklas, genom granskningen af Friherrens motiver för sin första önskan, hvilka fått åtfölja den sednare, vid Remissen till StatsUtskottet. Friherren uppgifver sig hafva hemtat anledning till sitt förslag från en i BondeStåndet väckt Motion, hvilken sedermera jämväl blifvit med Ridderskapet och Adeln communicerad; och förklarar sig finna fördelningen af StatsRegleringens föremål deri vara både ändamålsenlig och riktig, samt upptager den lika, nemligen: 1:0 Hvad som fordras för underhållet af Statsinrättningens jemna oafbrutna gång. Denna punkt är i fullkomlig öfverensstämmelse med 5p och 62 §§. RegeringsFormen, samt 3o §. Riksdagsordningen, Den 21 Januarii. 247 men innefattar jemväl allt hvad Friherren genom följande punkter söker att derifrån förrycka. 2:0 Hvad sorn af Styrelsen nu begäres såsom tillökning uti de vid sista Riksdag beviljade anslag. Så framt de begärda anslagen icke äro till föremål främmande för Sambällsinrättningen, hvilket Friherren förgäfves lärer söka bevisa, höra de naturligtvis till första rubriken, eller hvad som fordras för Statsinrättningens jemna oafbrutna gång. 3:o Alla sådana tillfälliga anslag, hvilka till bestämda föremål vid sista Riksdag beviljades, och hvilkas fortsättande nu begäres. Jemväl dessa äro påtagligen af samma natur; eller höra icke desse till föremål för Samhällslnrättningen? Kan Sarnhällslnrättningens jemna oafbrutna gång beredas genom afbrott i nödvändiga anslag? Det må vara Friherre Anckarswärd förbehållit alt påstå det. Afbruten och oafbruten gång skulle då kunna betyda ett och detsamma. 4:o Hvad som nu af Styrelsen begäres såsom utomordenteliga bidrag, och till hvars fyllande låneutvägen är föreslagen. Enär behofven blifvit erkände, åligger det Ständerne, enligt ofvan åberopade
Hon bultade på väggen, till tecken åt tjenstefolket i rummet invid, och befallte den derefter inträdande tjensteflickan, att koka opp öl med honung uti åt Sigrid, och sörja för att hennes skjutskarl finge något till lifs. Sedan fru Metta försäkrat sig om, att ingen kunde lyssna till samtalet, satte hon sig ned för att höra sin dotters berättelse. Sigrid redogjorde nu för huru herr Erik blifvit räddad. Blodscenerna på Åbo slott kände fru Metta genom ryktet. Många voro hennes utrop och våldsamma utbrott mot hertig Carl, och stor den oroliga ifver, hvarmed hon åhörde berättelsen om flykten ur fängelset. Men när Sigrid nämnde Elias och att han skulle återvända ännu denna qväll; då var fru Metta genast på fötter. ”Nå min sann, och här sitter jag och pratar och hör på dig, i stället för att packa i slädan sådant, som kan komma far der i ödemarken till godo.” Ett ögonblick stadnade fru Metta med handen mot pannan och sade: ”Vet du, Siri, så bortkommen har jag varit af sorg och bekymmer öfver herr Erik och dig; men hvem hade väl kunnat vänta sådant mod af dig, lammet, som knappt öppnat munnen. Ja, ja, så är det dock; i stillaste vattnet gå de största fiskarne. Nå, hvad var det jag skulle säga, jo, vet du, så bortblandad har jag varit, att jag ej tänkt på, att den tyranniske hertigen dömt min ädle herre, icke allenast ifrån lifvet, utan ock från ära och gods. Men se, äran kan han ej ta af honom, ty ära har han mera än hertigen sjelf, och den skall han behålla, trotts denne blodige Hannibals tyranni. Men detta godset har hertigen skänkt åt Sivard Oxe, och de ha låtit säga mig, att jag skall laga mig härifrån. Och se, det har jag alls ej tänkt på! Den saken har gått in genom mitt ena öra, och ut genom det andra. Men se, det skall då ingenting bli af, heller. Nu först kommer jag att tänka på hela saken. Men fru Brita Regertsdotter Oxe, nej, se den svarte heller, om hon skall köra mig från godset. Visst skall jag söka min rätt för lagen, om jag än skall gå till kungs derom.” Vänligt lade
Ty det inträffar med hvilken religion som helst, att den blir illa skött, då Presterne hämta sitt lefnadsnöje ur det Verldsliga; och likaså med hvilken religion som helst, att den blir väl skött, då Presterne vända sig till sitt lefnadsnöjes sanna källa. Derföre såg jag i de länder af Europa, der jag varit, tillståndet ungefär likadant. Mesta omsorgen var att skapa straff, i brist på medel att sätta folket ur stånd till fel. Denna omsorg låg i obehöriges händer. Ingen sann borgerlig ordning; ingen sann uppfostran. Regenten kunde ej mer än rätta, men icke tillskapa; allting framfördes i skeppsbrott; ändamålet var ständigt, icke att komma i lycka, men att komma ur nöd. Detta har förstört allt naturligt nöje, och satt en stor försummelse i det hela; hvadan det hela ock blifvit – hvad det är: en oredig kringspridning af öfverflöd, krigsfolk under gevär, nyheter som skola vara nöjen, oartad föda, ohelsa och hastverk. Jag såg ingens omtanka kunna rå på folkhopen: och värst är, att en envålds-regent öfver alla regenter har uppstigit; nämligen en samling af varelser, som alla hafva sin lust i väldet. Häri ligger hufvud-hindret, för de Vise att stifta lagar, och för Folken att komma till ordning. Sammanlägga vi nu allt detta – hvad följer? Att man icke bör måla någonting allvarsamt och heligt, innan handels-andan, som förstör sederna, och de nya philosopherne, som förstöra religionen, hafva försvunnit. Detta tal är hårdt. Men skall en tafla målas för att göra sann verkan, så bör hon målas med skönhet i sin ton: då blir det ingen, som förstår henne. Målas hon utan skönhet i sin ton: så är all möjlighet till sann verkan henne fråntagen. Härvid får ej förgätas, hvilken olycka det är, att saker kunna målas väl äfven med låg styl. Hvad utväg är då att välja? Talar man förstånd på en gata – hvem begriper det? Talar man gatspråk – hvad har man uträttat? Man bör aldrig gå emot strömmen: om icke vid den tiden, då alla saker ske utan sammanhang41. Italien och Norden.
För de Låne-behöfvande, som ej kunna lemna den erforderliga säkerhet för dessa Banco-lån, blir nödigt att under en viss inskränkning och strängare tillsyn, bibehålla publiqua Låne-tillgångar i Landsorterne med i eiler afbetalning om året, blott y proCents ränta och 8 proCents öfverränta, m. fl. dels af Utskotten dels af flere värde Ledamöter, hvaribland jag i synnerhet må nämna Grefvarne von Schwerin och Spens, samt Friherre Wrangel, föreslagne Låne-anstalter. I ett Land der Jordbruket och Fastigheter i allmänhet äro så mycket skuldsatte, är det af mera vigt, än der förhållandet är tvärtom, Ridd, och Ad, Fröt. V B. 2 Ajd, 23, 24. 178 Den 23 Jpri!. att göra afseende på de skuldsattes inteiét, så mycket som kan ske, utan att förnärma Fordringsägarres rätt. Annorlunda må det förhålla sig, der Staten är mera skuldsatt till Eoskiidte, än dessa till dem; såsom i England. Utomdess skulle ej ^ af vår skuldsatta jord kunna skuldfritt köpas af våra tapitalister, som mast äro publiqua Cassör, och således den ej heller kunna ägas af skuldfrie Personer. Man har yttrat, att det vore bäst, om Jord-Egendom ej ägdes af skuldsatte Personer. Lika sa väl kunde man säga ait Capitaler ej bor. de ägas af andra, än dem som besitta jord. Jag deremot inser bäst, att Medborgare i ett Samhälle till en viss giad äro i ett ömsesidigt beroende af hvarandra, ty derpå grundar sig Samhällets bestånd; jag anser derföre ganska nyttigt att Capitalisten behofver Näringsidkarens producter, och denne CapitalistenS penningar, att hvar och en sköter det yrke han bäst duger till, om ock iian derföre skulle behöfva]' satta sig i någon skuld. Utomdess är vårt jordbruk belagt med flere gånger större skuld, än hela vårt Rörelse-Capital går upp till, äfven som med skatter i penningar vidt öfver ett behörigt förhållande till Rörelse-Capitalet.
Den, sorn känner verkliga förhållandet med folkets tillstånd i allmänhet, lärer icke förundra sig, om folket qvider öfver hvarje pålagd ny skattebörda; han lärer ick* jned förakt eller hånlöje afhöra den billiga klagan, som ofver allt förspörjes, i afseende på svårigheten att utgöra de förut redan nog hårdt tryckande utlagorne, och folkets önskan och behof af någon lindring deruti; Stats-Utskottets Utlåtande Ar:o io3. a7 hsn lärer icke benämna dem såsom fclkförvillare *— afvoge — icke fosterländskt sinnade — icke Svenske m. m., sorn höja sin röst för den fattigas sak, — som öppet uttala sanningens språk utan fruktan och utan smicker. Men den, sorn ej känner, eller vill känna allmänhetens belägenhet, som, under njutningen af dagligt öfverflöd och daglig lyx, kanske knappt vårdar sig kasta en tanka till dessa sine fattiga likars belägenhet — det är icke underligt, om för honom några 100,000 R:dr synas som en bagatell, till hvars utgörande blott en ringa andel af hans öfverflöd utgår, då deremot, måhända, den fattiges sista skärf måste utpantas till betäckande af dess andel. Men sådant anses af vissa medborgare såsom småsaker. Jag har alltid varit af den tanka, att af Försvars-Verkets grundpelare, folkets trefnad och välstånd i allmänhet, samt belåtenhet med sina institutioner och öfrige förhållanden, hör vara en af de säkraste och förnämsta. Ty deraf uppkommer kärlek til! Öfverhet och Fädernesland, upplysning, frihetskänsla samt kraft och vilja att i behofvets stund våga allt för frihetens och sjelfstäudighetens försvar. Men om folkets moraliska bildning hindras genom uraktlåtna undervisningsanstalter, och dess oeconomisk a förkofran motverkas och qväfves af näringstvång, vacklande lagar och successivt ökade skattebördor — då inträder motsatsen: missnöje, råhet, slafsinne och likgiltighet för hvilken herre man tjenar. I sådant fall torde hvarken fästningar eller samlade stora matcriela förråd vara tillräckliga nit trygga samhället mot utländskt våld.
Jag trodde derföre alt man icke nu behöfde komma med ett serskilt tillägg i denna del, så mycket mera som man vid della tilläggs beslutande icke har fästat afseende pä den olika beskaffenheten af Statens egendomar och de ifrågavande lägenheterna, ibland hvilka äfven äro fisken. Det har genom en K. Förordn. utfärdad förlidet år, blifvit förklarad!, att om sådana betydliga kronofiske:!, som gåfvo strömming och lax, utarrenderades, så borde arrendet utgöras i lax och strömming. Jag kan således icke inse huru man kan påstå, alt skatten af strömmingsoch laxfisken skall betalas i spanmål eller penningar. Arrendet må bestämmas på det sätt, som för arrendator och arrende-tagare kan å ömse sidor synas ändamålsenligast. Jag tror således icke att här behöfver utfärdas något för tillfället improviseradt reglemente och hemställer derföre att delta Ulsk:s förslag mätte såsom obehöfligt afslås. Hr von Troil: Just af den anledn., som Gr. Mörner nu framställt, har StatsUlsk. vid denna riksdag gjort en förändrad framställning lill R. St. emot hvad StatsUtsk. vid sista riksdagen i detta afseende föreslog. Vid sistl. riksdag föreslog nemi. StatsUtsk. att denna lilla räntan skulle bestämmas antingen i penningar eller i spanmål, eller i begge delarne, men dels derföre, all det kan vara af vigt att kronan eger rätt att bestämma arrendet för ett eller annat fiske eller för kungsängar antingen i fisk eller säd eller dylika persedlar, så har Ulsk. vid denna riksdag tillagt att, der icke serskilda omständigheter erfordrade lefvering af natura-persedlar, alla arrenden å Statens egendomar hädanefter måtte bestämmas antingen i spanmål eller i penningar eller i båda delarne etc. För min del anser jag det vara lämpligast att vid de flesta af våra fisken bestämma arrendet i penningar i st. f. fisk.
Det skulle då tilläfventyrs se annorlunda ut inom det husliga lifvet, då mannen hade ett stöd i den allmänna meningen, uttryckt uti bestämda lagar, i stället för det stöd, han nu tager sig sjelf, den makt, han tror sig böra skydda genom våldet. Det skulle se annorlunda ut, om hustrun, genom bestämda lagar inskränkt, lärde sig känna sin rätta bestämmelse, sin ställning till mannen, barnen, på samma gång hon uti lagarnes godvilliga eller tvungna upfyllelse sågo ett säkert skydd mot våld, mot misshandling. Detta icke så till förståendes, som skulle jag önska någon polismakts inträngande i husen, utan dessa förhållande böra ställas på samma parallel med bestämda lagar, i vanlig öfverensstämmelse med rättegångsordningen i öfriga fall. Att således, i likhet med Utskcts ifrågavule förslag, statuera varningsgrader eller annan inblandning af andeliga myndigheter, anser jag högst olämpligt. Den af makarne, som blifvit förorättad, bör direkte vid domstol anföra sin klagan, men icke inför prester och kyrkoråd. Hvad prester äro, vet man; men kyrkorådet vet ingen, om det icke är dessa beskedliga gubbar på landet, som med högtidliga och gravitetiska steg hafva till funktion att frambära till altaret de så kallade heliga tygen, eller kommunionssakerna. Att tvinga makar till undergående af varningar i så ömtåliga angelägenheter inför denna, för de fleste helt och hållet okända myndighet, hvars qvalifikationer äro för dem lika främmande, anser jag föga bättre än tvångsvarningarne inför presterne och domkapitlet. Man kan nemi. tänka sig makar af god upfostran och bildning, hvilka råkat i osämja; dessa skola då skurpensas och varnas inför slika myndigheter. Jag är fullt öfvertygad, att makar, hvilka nödgats framstå på sådant sätt, som Utsk. föreslagit, och inför dess förordade myndigheter, skola anse sig på det högsta förolämpade, försämrade och icke förbättrade, hvarigenom den sista villan blifver värre än den första. Vidare heter det: »Låta de sig icke heller deraf rätta, döme då rätten till skiljsmessa på ett år till säng oeh säte.»
Han anhöll derefter att, då han stört de hedervärde åldermännens fred så tidigt på dagen, få se dem på ett stop vin, hvilket desse, i sin ordning nyfikne att få höra något om excessen qvällen förut, hvarom hela staden talade, förklarade sig ej hafva något emot. Anders drog sig emellertid undan till den mörkaste vrån i nedre ändan af salen, hvarefter det hviskades och tisslades i den öfre halfvan den ene timmen efter den andre. Stopen lupo friskt undan rundt kring de skäggiga anletena, hvilka, lutade mot senfulle näfvar, uppmärksamt lyssnade till hvad mäster Kinkel berättade. Denne förstod också att i hög grad stegra sina åhörares uppmärksamhet, i synnerhet då hans tal föll på den beskedlige ynglingen, som han förde med sig, och dennes kraftiga hugg qvällen förut. Ja, han berättade så väl att han icke allenast sjelf vardt bjuden på mera vin, utan, när betalningen skulle ske, till och med slapp att betala sin egen skuld. En af de icke minst uppmärksamme åhörarne till hans tal hade varit mor Kerstin. Hon hade nästan, tycktes det, vägt hvarje ord, han yttrat, förmodligen för att finna någon anledning att hämnas. Men plötsligen hade hon rest sig upp och lemnat rummet. En stund derefter steg hon in genom en annan dörr, bärande en knippa korfvar i handen samt vände sig till Anders, som satt ned vid dörren, försjunken i tankar. Hon gaf honom ett kraftigt slag öfver axeln, som kom honom att häftigt spritta till. — Efter I endast sitten der och gapen karl, — ropade hon fryntligt, — kunnen I gerna hjelpa mig att bära desse korfvar in i stugan der. — Hon pekade dervid på en smal trappa strax vid spiseln. Han såg frågande än på henne och än på mäster Kinkel, men då denne syntes helt och hållet upptagen af historierna om sin stora pålitlighet, försigtighet och förutseende, betänkte han sig icke längre utan följde henne.
Stånd stannat emot Två, eller skiljaktighet emellan flera Stånd sig yppat, och att hänvisningien till samma 72 §. destomindre åsyftar tillämpning af 71 som ingen citation må i tillämpningen sträckas utöfver innehållet af det citerade; att följaktligen och då ej härutinnan något blifvit serskildt förordnad!, hvilket eljest i Grundlagen eger rum för alla de fall, der Fyra Stånds samverkan lill beslutet påkallas* BancoÄrenden måste kulina afgöras eldigt den allmänna regeln, eller genom Tre Stånds sammanstämmande besluti I betraktande häraf, och då Grundlagen bör efter ordalydelsen tolkas, utan att en saks törhändä vigtigare beskaffenhet må förändra sakens verkliga, constitutionelt bestämda natur, får Constitutions-Utskolletvördsainligen förklara den fråga, hvarå nu Borgare-Ståndet yrkat, men Herr Talmannen vägrat proposition, icke vara stridig emot Grundlagen. Stockholm den 5 December 1829. Bill. till R.-St. Proc. 1828 och 1829, 3 Sami. 25:to Höft, 3 18 Bi!. till Cons tit .-Utsh. Marn. N:o 53, Reservationer: Af Borgmästaren Westman: Då Hög loflige Utskottet nu ernar afgöra det kanske vigtigaste ämne, som vid detta Riksmöte utgjort föremål för dess öfverläggningar, oell ehuruväl sista dagens Protocoll, då det förehades, lernnar så litet hopp att få rakna mina åsigter dervid bland majoriteiens, anser jag mig dock, för att vara fredad från förebråelsen af mina Committenter, att ej hafva bevakat deras rättmätiga anspråk på Bankens tillgångar, uppmanad att uti Pro» tocoliet förvara följande: