Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna från skuldens verklighet omedelbarligen härflytande förbindelse är det, som i den nådiga Domen blifvit förbisedd, såsom vore samma förbindelses giltighet tillintetgjord genom den verkliga och obestridda ogiltigheten af ett under omyndighetstillstånd utgifvet skuldebref. I och med detsamma är härigenom ock öfverskriden den lagliga och nödvändiga gränsen för bristande giltighet af omyndigas »obligationer, reverser och förskrifningar», att nemligen ingen annan gäld blilver genom omyndighetstillstånd ogiltig, än den som under detta tillstånd uppkommer, och att följaktligen den gäld, som förut under gäldenärens fullmyndighet varit åsamkad, icke försvinner derigenom, att han ställes under förmyndare, med andra ord, att lagen genom ogillande ai omyndigas obligationer icke velat befria dem från redan berättigade borgenärers kraf, utan endast hindra dem att göra ny gäld. Hvad som kunnat leda till förgätande af en så vigtig grundsats, har troligen varit den enda betänklighet, hvilken i detta ämne naturligen vid första påseendet inställer sig. Fin omyndig gjord slösare, som ännu äger förmögenhet, finner lätt utväg att göra ny skuld, när ingenting annat dertill fordras, än att han sjelf erkänner antedaterade skuldsedlar, såsom utgrina före omyndighetstiden. — Det är till förebyggande häraf, som konkurslagen tillåter, att när myndig person ställes under förmyndare, årsstämning å borgenärerna må sökas. Men utom det, att ett år måste förflyta imellan stämningen och borgenärernes inställelse, under hvilket år missbruket kan äga rum, ankommer det på förmyndaren att obestämdt förlätiga — 14 — tiden för detta missbruk, då han af försumlighet eller oredlighet kan efter godtfinnande uppskjuta eller alldeles underlåta årsstämningens utverkande. Detta inkast är visserligen icke utan vigt. Till hvarje sådant missbruk fordras imedlertid medverkan afen oärlig långifvare, beredd att, i händelse af konkurs, förlora all fordringsrätt eller ock bekräfta den med falsk ed; äfvensom falsk bouppteckningsed af gäldenären är till bedrägeriets fulländande nödig.
St. Prot. 1834 och i835. 6 Sami. 2 dfd. 5 4:de Häftet. 3o Bancooch Lag-Utskottens Memorial N.-o 6. delns eller Bonde-Ståndets beslut, men är deremot af de öfrige Stånden bifallen; och hemställa Utskotten således, att Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet älven måtte antaga densamma, såsom den i3 i ordningen, lydande, som följer: För upptagande och behandling af concursmålet, äfvensom för meddelande af årsstämning å Bankens andre borgenärer, än innehafvare af tryckta eller graverade creditsedlar och invisningar, vare behörig Domstol den Rätt, sorn i 4 §• oniförrnäles, 12 S1 morn. har icke något motsvarande uti Ridderskapets och Adelns eller Bonde-Ståndets beslut, och torde, vid sådant förhållande, samt enär detta Moment ej innefattar något egentligt lagstadgande, få utgå. Samma §s. 2, 3, 4 °°h 5 mom. äro gillade af Presteoch Borgare-Stånden, och till principerne jemväl af Ridderskapet och Adeln, endast med den skiljaktighet, att Ridderskapet och Adelil samt PresteSlåndet ansett sista perioden af 3 mom. ”och vare omsättning deraf förbjuden” böra uteslutas. På grund häraf hemställa Utskotten, att den blifvande i4 §. må erhålla följande lydelse: Aclier eller loltbref må icke belånas i den Bankj der de äro utgifne. Med undantag för cassa-creditivj må län icke beviljas på längre lid än 9 månader.
Sist gifves den gamla, alltid gärna sedda farsen » Piccolet », hvars förnämsta dragningskraft består däri, att de berömda skådespelsveteranerna hrr Georg Norrby och Knut Almlöf utföra sina gamla roller däri. De öfriga medverkande äro fru Ellen H a n m a n n och hr Nils Personne. tackar jag Gud för min goda hälsa och sundhet och samtelig alla andra mina goda vänner; Gud låte mig få af eder det samma spörja igen, min lilla goda vän, hvilket mig af hjärtat kärt skall vara. Så låter jag min goda vän veta, att jag hafver fått en tunna tjära af den hustrun, som hafver bekommit de 16 öre. Käre min vän, hvad I gör, så köp mig något godt malt eller något korn, och om I viljen hafva något, så låt mig veta det i tid, så skall I det gärna bekomma. Vet nu, min käre vän, nu säga de allesammans, att I kommer hem igen med samma farkosten. Men låt se, min käre vän, att I håller eder bra, att våra ovänner icke skola få glädjas öfver oss. Bättre Gud, ty här är allt för många; men hvad är det mer? Gud är med oss, hvem kan vara emot oss. Käre min vän, skrif mig till hvad jag skall skrifva för en titel på det bref, som jag skall skrifva eder till Lars Jönsson. Nu intet mera denna gången, min gode vän. Förbida då din lycka, Min vän, tillfrids dig ställ, Gud skall dig en gång rycka Utur ditt sorgetjäll Och dig med nåd bekröna I en behaglig tid Samt gifva dig till löna Lust, löje, fröjd o c h frid. Kärleksbref från början af 1700-talet. Idun Gud därmed befalladt, o c h jag förblifver eder goda vän så länge jag lefver o c h heter Maria Gribnitz. delB — m. Datum Visby d. 2 Augusti A: o 1701. Käre min vän, förlåt min ringa skrifvelse; detta brefvet är skrifvet i hastigheten. Käre min vän, sänd mig ett annat signet; mitt är kommet hort. Detta bref till min högtärade gode vän Monsieur Olof Enekvist. P.
Sådant fordra) dessutom enheten i lagstiftningen, som, genom ofvanberörde stadgande, lemnat varu-utborgare all den fördel, billigheten och nödigt afseende på ömsesidig rätt kunnat medgifva. Det är på dessa skäl Utskottet grundar sitt tillstyrkande, att omförmälda förslag icke måtte bifallas. I ordningen förekommer Herr Kocks yrkande, det stadgas måtte, att den varu-utborgare, som försummar att årligen utskrifva räkning å borgade varor och den gäldenären tillställa, derigenom gör sig förlustig rättigheten till ränta från förfallodagen; men som oftanämnde Kong!. Förordning uttryckligen stadgar, att rakning på borgade varor bör åtminstone hvarje år utskrifvas och gäldenären emot bevis tillställas, samt af detta stadgande synes böra följa, alt den varu-utborgare, som underlåter att iakttaga berörde föreskrift om varu-räkningars årliga utskrifvande och tillställande, derigenom betager sig sjelf de förmåner, han vid motsatt förhållande egt åtnjuta och således äfven den rättighet till ränta från förfallotiderne, hvarom nu är fråga; så enär någon ytterligare bestämmelse i sådant afseende ej synes vara af nöden, får Utskottet hemställa, det måtte ifrågavarande yrkande till någon Rikets Ständers åtgärd icke föranleda. För Utskottets bedömande återstår det af Herr Kock framställda förslag angående dels skyldighet för den, som tillhandlar sig varor partivis och dervid betingar sig anstånd med betalningen, att meddela accept på en af säljaren utfärdad vexel, och dels påföljden för den säljare, som underlåter att taga sådan accept. Lag-Utskottets Betänkandej N.o 88. 5 Ehuru delta förslag i viss mån förtjenar uppmärksamhet, möta likväl flere betänkligheter mot dess antagande.
Ur 2 mom, i denna § uteslutet; och enär deruti förekommande stadganden redan finnas uti inledningen till ansvarighets-lagen, hvarest de jemväl hafva sin rätta plats, får Utskottet, som således delar motionärens åsigt om obehöfligheten af ifrågavarande moment, tillstyrka att detsamma måtte ur ansvarighets lagen utgå. IQ §. Följande ord i denna §, neml.: *'de i 1 § omnämnde’'* och ”af publika medel” hafva uti framställda förslaget blifvit förändrade, de förre till ”de i denna lag omnämnde” och de sednare till *Jaf Statsmedel.” Båda dessa förändringar äro, enligt Utskottets omdöme, ändamålsenliga. Isynnerhet leder den sistnämnda Lill att bestämdare angifva beskaffenheten af de medel, med hvilkas förlust en afskedad Stats-Råds-Ledamot kan straffas, likmätigt omförmälde §; hvadan Utskottet vördsamligen föreslår, att förslaget i detta hänseende måtte gillas. 11 §. Ehuru den bestämmelse, som denna § innefattar, angående tiden, hvarinom anmärkningar emot Stats-Råds-Protocoll böra göras, för att kunna föranleda till åtal, kunde synas obehöflig, med afseende å stadgandet i 76 § Riksdags-Ordningen, och anledning således ej saknats att, på sätt, som skett uti framställda förslaget, helt och hållet utesluta ifrågavarande §, finner likväl Utskottet ej skäl att borttaga densamma ur ansvarighets-la gen, Lag-Utskottets Betänkande, N.o 18. 9 gen, enär den bestämdare än annorstädes meddelar föreskrift för ett fall, som på tillämpningen af berörde Lag har ett väsendtligt inflytande. Utskottet kan derföre ej understödja förslaget i denna del. Utskottet har härmed ultalatsilt omdöme i afseende på de förändringar i ansvarighetslagen för Konungens rådgifvare, som blifvit ifrågasatte; och sedan Utskottet sammanfattat ett dermed öfverensstämmande förslag, får Utskottet, efter vidtagande af några obetydliga, på saken ej inverkande, rätttelser i redactionen af lagens oförändrade stadganden, vördsamt tillstyrka, att Rikets
Då härifrån dragés beloppet af vid 1862 års slut anvisade förbindelser, nemligen: l:o) Lån till Kongl. Mynt-Verket 35,000: — 2:o) Fastighetslånefonden, efter afräkning af från denna fond till Reservfonden öfverförda 200,000 R:dr 7,970,000 3:o) Kreditiv till Manufaktur-Diskonten 2,250,000 4:o) Kreditiv till Jern-Kontoret ... 900,000 5:o) Handelsoch Nårings-Diskont-fonden 11,325,000 6:0) Allmänna Diskont-fonden 9,800,000 7:o) Försträckning till Filial-Banker 9,699,200 8:0) Minimum af räntebärande obligationer 7,500,000: 9:o) Lå,n till skiften och odlingar .. 29,000: 37. 10:o) Lån på Lånebanks-obligationer 21,979 så visar sig, att Reserv-fonden vid berörda tidpunkt utgjorde af hvilka medel befunnos: A. Disponibla B. Icke disponibla, hvilka sålunda redovisas: 1. Räntebärande obligationer 2. Vexlar å pund sterling 3. Obetalda räntor 4.
Nu i uppköpstiden myllrar där som i en myrstack, det piper, hviner, gnäller, tjuter, rullar, smattrar som i inferno. Midt i den breda, myndiga gatan stå poliserna med höjda battonger och lyfta armar för att stäfja, rätta, hindra – det gifves icke en obesatt bit asfalt under detta haf af klackar och hofvar, som vältrar dånande fram i oemotståndlig kraft. Trottoarerna upp och ned drifves den stora fruntimmersströmmen på den mest demokratiska köpmansgata i civiliserade världen. Bredvid dessa bodmassor, strillande af speglar och lyx, har schackraren sitt kramlager och vägg i vägg med den fashionabla modistens läckra, skrytsamma salar skyltar ryssen utanför källarboden med sina lerkärl och sitt simpla porslin. Intill fleuristens praktfulla utställning steker italienaren på ett bord sina kastanier, värmer sina »peanuts» och sjunger klagande genom allt oljud ut sin vara. Mannen med fåglar af fjäder surrar tätt vid Siegel och Coopers hypereleganta magasin och några steg därifrån lutar, packadt af damer, »Hubs» fallfärdiga ruckel, en inrättning omöjlig på annan mark än Chicagos; en karrikatyr af Bon Marché, en byggning absolut lifsfarlig att beträda – med skrala hissar de fem knakande och gungande våningarna uppåt, med sekunda varor, med fabelaktiga godtköpspris och luft som i en lumpbod. Mellan butikerna resa sig smala, ramlande lokaler utan fönster och dörrar – och förbi dem glider idkeligen strömmen, hopsatt af all världens folk, välklädda. och icke välklädda.
Vid underdånig föredragning af dessa anslagsfrågor, har Kongl Maj:l, enär du begärda anslagen, dels årligen till allön i n ga rs förhöjande och andra utgifter, dels för en gång till nya byggnadsföretag, skulle påkalla ett betydligt tillskott ifrån Statsverket, hvilket så kort efter Institutets första ordnande, enligt den vid statsanslagets beviljande derför uppgjorda plan icke bort varu att emotse, samt mod afseende jemväl å hvad Lundtbruks-akademiens Förvallnings-komité i ämnet anfört, ansett sig icke kunna af Rikets Ständer äska samtlige de af Institutets Styrelse ifrågasatte anslag, men emedan det för landtbruket inom södra delen af landet vore af stor vigt, att icke Alnarps Landtbruksinstitut, i saknad af nödiga förbättringar och inrättningar, stannade i sin utveckling, fann Kongl. Maj:t medel böra beredas till sådana utgifter, som vore af angelägnaste beskaffenhet, såsom åsyftande besparing i årlig arbetskostnad, eller jordens väsendtligare förbättrande, hvarigenom snart nog förhöjda inkomster till nödiga utgifters bestridande borde kunna påräknas; och har nu Kongl. Maj:t för Alnarps Landtbruks—institut begärt, förutom särskildt anslag för ordnande och underhåll af en agrikultur-kemisk försöksstation, hvarom härnedan vidare förmäles, till grunddikning och mergling af den del utaf åkerjorden, som är afsedd att under åren 1864—66 undergå dylik förbättring, 4,000 R:dr årligen eler för nästa statsregleriugsperiod tillsammans 12,000 R:dr, till anskaffande af en lokomobil, jemte tröskverk af bästa slag, till utgående år 1864, 10,000 R:dr, samt för bidrag till en af Lomma församling, inom hvilken Alnarp är beläget, i laga ordning beslutad kyrkobyggnad, 7,300 R:dr.
Han valde i stället en annan utväg. En dag frågade han mig, om jag hade lust att göra en resa till London. Han hade affärer att uträtta der. Jag blef icke öfverraskad, ty han hade förberedt det skickligt. Men jag trodde honom icke, och jag skulle icke ha rest med, om icke allt varit mig så likgiltigt, som det var. — Nu mottog jag hans tillbud. Jag har alltid haft en brinnande lust att se mig om i verlden och jag trodde, att det också nu skulle förströ mig. Under resan bemödade han sig om att vara vänligheten och älskvärdheten sjelf. Men så snart vi anländt till London förändrades hans sätt med ens. Han stängde mig inne på ett uselt kyffe och lät mig svälta några dagar — till förberedelse på hvad som sedermera skulle hända. Jag skall icke trötta er med en beskrifning af hvad jag hade att utstå. Han kom med en läkare. Jag sade, att jag icke var sjuk; men jag kunde icke förklara mig närmare, ty doktorn talade icke franska. Några dagar senare inbjöd min man mig till en promenad i vagn. Jag vägrade, jag sökte förskansa mig på mitt kyffe, men han lyfte mig på sina armar och bar mig ner. Vagnen rullade af. Den höll utanför en vacker villa, och vi mottogos af en vänlig äldre herre, som bjöd mig armen och ledsagade mig till ett vackert, soligt rum, hvars fönster vette utåt en trädgård. Min man tryckte en afskedskyss på min panna, sade med hycklad ömhet: ’Farväl, kära barn!’ — och gick. Det var till ett dårhus, han fört mig. Svältkuren hade gjort sin verkan, och sinnesrörelsen då jag upptäckte, hvart man fört mig, fullbordade verket, jag träffades af ett lindrigt slaganfall; min tunga blef lam. Det gick några månader; jag tillfrisknade så småningom. Jag berättade den tjenstgörande läkaren allt hvad det fans att berätta om förhållandet till min man. Efter någon tids observation blef jag utskrifven från hospitalet, och genom läkarens bemedling inackorderad i en engelsk familj. Han understödde mig också med råd och dåd i min äktenskapsskilnads-process Jag ville icke återvända till Paris. Först nu nyligen har jag kommit tillbaka. Min mor var döende.
Men nu reste hon sig och gick, med sänkt hufvud, långsamt in till sig. Frida N. N. Osötad lingoneller blåbärssaft. Polerade ljusa möbler, s å s o m stolar m. m. Frida N. N. Köket. Dana. Dana. granit, till speglar. Stassan. Drycker. Grytan innehåller en f o r m, uti h v i l k e n steken nedlägges. Lalage. Klädedräg-ten. Eft bepröfvadt medel mot mal är terpentinsprit. Dana. Jäst. Frida N. N. Stassan. Billigt men godt smörgåsbröd.] I P \ I L / Manusnnpx, som ej antages till Införande, återsändes, såvldaporto b l. fogas. Inga ofrankerade försändelser lösas. Lalage. Mjuka kringlor. Lalage. Fönsterträdg-ården. Dana. Hvarjehanda. En » famös ». Lilly. » Fläskadoppa ». Lilly. Flugors utrotande ur köken. fl. Lalage. Lalage. Lilly. Lilly. Läkareråd. H. G. Edra ytterst knapphändiga upplyslingar göra det omöjligt för oss att besvara er fråga. — I alla händelser bör ni laga, att ni har jemn afföring minst en gäng dagligen (jemför svar till P. E. i n:o 4). Bessie. Något absolut säkert medel finnes icke, men ni torde ändock snart nog bli qvitt dessa obehag. Som lindrande medel kan ni försöka ett pulver af lika delar bicarbonat, magnesia och vismut, af hvilket ni vid behof kan taga. en struken tesked 3 — 4 gånger dagligen. Äfven vichyvatten är att rekommendera. Undvik så mycket som möjligt dryck och flytande föda till måltiderna. Emma. Efter all sannolikhet har ni något underlifslidande, hvarför vi råda er att med första låta undersöka er af läkare. Lotten. 1) Fukta tre gånger dagligen med 2 % naphtolsprit och pudra med potatismjöl. Tag hvarje qväll ett ljumt pottaskebad. 2) Se svar till Ingeborg i n; o 19.
Vidare är af Revisorerne anfördt, att, enligt jordeböckerna, Akademien egde en mängd hemman och lägenheter, hvilka voro dels öfverlemnade till åboer emot en ringa afrad, dels ock utarrenderade mot en inkomst, som på vissa ställen icke skulle uppgå ens till 2 procent af hemmanens nuvarande rätta värde; att Akademien derjemte stundom åtagit sig underhållseller andra skyldigheter, som orsakade betydliga kostnader och ökade förvaltnings-bestyren; att betydliga spanmåls-poster blifvit till enskilda personer på kredit afyttrade, såsom t. ex. till Ryttmästare!! Hammarsköld, i. hvars konkursmassa Akademien vid 1850 års början egde en fordran för försåld spanmål till icke mindre belopp än 20,690 R:dr 9 sk. 10 rst., samt att de olägenheter och besvär, i förening med ofta oundvikliga förluster och kostnader, sorn Akademien för dess hemman måste vidkännas, såsom för spanmålens vård eller försäljning, besigtningar, resor, landtmäteri-förrättningar och rättegångar m. m., voro af den betänkliga art, att en förändring i förvaltningssättet syntes vara af högsta behof påkallad. Uti det häröfver afgifna underdåniga utlåtandet har Akademiska konsistorium yttrat, att af de jemförelsevis få akademi-hemman, som voro mot arrende upplåtna och hvilka samtligen voro belägna helt nära Upsala, så att de kunde vara för den Akademiska förvaltningen ganska välbekanta, intet enda vore utarrenderadt mot så låg arrende-afgift, som den af Revisorerna omförmälda, utan tvärtom ett och annat mot en temligen hög dylik afgift. Ibland den stora mängd al akademi-hemman, sorn innehades under åho-rätl torde väl åtskilliga finnas, hvilka ännu buro en nog låg ränta. Men detta härrörde merendels deraf, att samma person under en längre tid varit innehafvare af åbo-rätten, och konsistorium hade följt den, enligt konsislorii förmenande, riktiga grundsatsen, att icke oftare än vid åbo-ombyten förhöja räntan.
Men som jag ey ser at du kiöpt en enda bok, förefaller detta högst dubiöst. Item finner jag pag. 4, at du kiöpt en hel swart dräkt med anledning af at hofvet »anlagt deuil efter högtsalig enkehertiginnan Carolina af Sawoyens höga frånfälle». – Men hvad i Herrans namn angå dig Sawoyens affärer? Sist – horribile dictu – finner jag pag. 11 ej mindre än 75 livres för robe galonnée d’or et doublée de soie! Imaginerar du dig kanske wara en högtadlig fidekommissarie, och at Pactols guld flödar öfver Alstorpas magra fält! Min son, min son, med möda tvingar jag mig til lugn. Din Mor har gråtit öfver dig, och jag, Gud förlåte mig, känt en kokande förbittring. – Min son, min son, wår ålderdoms hopp, stödet och lyckan för wåra gamla år, gå då til dig sjelf och wakna til besinning, om den stora stadens lättfärdighet giort dig yr och wettvill. Mins at ingen som lefver i skörlefnad skall bli frälst, och låt ej kiöttet få öfwertag. Din gamle far wet nog, at ett ungt blod kan hoppa öfver skacklorna, men ingen kiänner, hur lätt lasten förgiftar hiärtat – akta dig, wakta dig och kom i Jesu namn till sans igen. Jag wäntar ett bref från dig, ångerkiöpt och med hela sanningen. Din bepröfvade fader Samuel Waldius. Bref från Mathias Waldius till Erland Hjelm. Min gracieuse gynnare och bror! Jag vet, att min bror är öfver alt mesquinerie, incapable att misstyda en hardiesse och det ger mig courage att sända denna biljett. Kan min bror, jag skrifver det franchement och utan bivägar, låna sin vän i dess klämma en 6 á 700 livres – sänd då för Guds skuld utan en dags dröjsmål denna summa med en a-whista på något härvarande bankhus. Min kära och ärade broder må nu ej tro, att jag råkat fast i någon sniken Circes garn.
(Då jag här kommit att nämna Hedborn, må jag begagna tillfället, att i hans nyligen utgifna Skrifter rätta ett oanmärkt och vigtigt tryckfel: i Del. II på sid. 262 rad. 24 står Upsala; läs Linköping). Del. IV. Brefvet finnes i ”Biographie af (öfver) Kraus, med bilagor af femtio bref ifrån honom”. ”Sv. Siare och Skalder”, Del. IV, sidd. 198–201. ”Fransmännens skrifter”, heter det, ”utgöra nästan hela vår läsning och vitterhet”. Vid prisandet af ”Voltaire, Europas älskling och Kothurnens heder”, som ”i sin förträffliga Henriad likasom insupit Virgils anda”, kan dock Biskopen ej undertrycka denna suck: ”O, att han ägt så snyggt hjerta, som hans penna var förträfflig! Men i menskligheten måste alltid något saknas”. Äfven Rosenstein klagade, i ett tal på Svenska Akademiens högtidsdag samma år, öfver ”den delen af menniskor i den högre kretsen, som hafva anspråk att gifva ton: men äro för veklige, att känna; för tankspridde, att öfverväga innan de dömma; för mycket tärde af ledsnad, att kunna blifva roade; eller, i fall de blifva det, snart åter afkunna den korta, men i deras sinne betydliga domen: ledsamt”. – Beskrifningen är träffande. Men fanns (och finnes) ”den delen af menniskor” endast inom ”den högre kretsen”? Nekrologens ord. Sannolikt Bastillens eröfring. Rosensteins ordalag äro här något insvepta. ”Sv. Siare och Skalder”, Del. V, sidd. 11–13. Skriften sades vara ”egen till förtjenst som till fel, samt full af värma och kraft”; tillika ”mera ljus, än Auktorns förra skrifter”, äfvensom ”stiga någongång till Sublimt” och äga ställen af ”verklig skönhet”. Prof derpå anfördes äfven. Här bifogas till bevis: ”i en af hans mest bekanta strider var det aldrig nyheten, aldrig versslaget eller skaldeslaget han angrep”.
Herr ldior^enliolpa föreslagit, altid mätte meddelas, somgäfrv? tilkänna allt sädant som ej hemligt bör wara. Den i September. Herr Grefwen och Landt Marskalken. Som Herr dlorsisnliolps sjelf afstätt att widare yrka sin motion, fär jag göra Riddcrskapet och Adeln proposition till bifall pä Constikutionö-UtskottetS betänkande. Bcswarades med Ja. Föredrogs Skals-Utskottets i klenum ben 2y Augusti uplästa och pä bordet lagda betänkande, rörande Förslag till Konungens, Drottningens och Kronprinsens tillkommande Hof-Stat. Efter slutad upläsning af förenämnde betänkande gjorde Herr Grefwe» och Landt-Marskalkcn proposition till bifall derä i hela betz widd, hwilken ens stämmigt BiföllS. Gr e f w e Oe 1 n 6 sr äi e, ^sacod. Oek är aldeles icke min mening, att rubba det beslut, som nu är taget. Jag will allenast göra den anmärkning att terminen ifrän hwilken denna Stat skall taga sin början synes mig altför tidigt utsatt till den I October, Om den nya Staten skall införas mäste naturligtwis ätskilliga af Hofwets nuwarandtz lägre Betjening förafskeda-. Om detta skall ske hufwudstupa inom den nu till flyttningstiden äterftäende Mänaden» hwart skall det fattiga folket dä taga wägen, och man bör wäl ömma för deras belägenhet. Det skulle derföre synas mig rigtigare om det bestämdes att den nya Staten ej förr än den i Jan. toge sin början. Herr Den i September. 87 Herr Qripearvnlstt, ^scob kria, och Hans Errellence Herr Grefwe kumb anmälde, atk Stats-Utikottcts Ledamöter, innan de' upfattade detta Statsf^slag, hade sätt anledning att tro, det nägok arrangement till förekommande af den anmärkta olägenheten redan wore tagen.