Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Helt dunkelt se de Mongibellos väldiga sluttning med städer och fält och skogar utbreda sig under dem. Och Falco tycker sig vara lika väldig som allt detta! Alltsom de sträfva uppåt, omhvärfvas de af tilltagande hemskhet. Det är markens gapande remnor, det är svafvelröken ur kratern, som böljar nedåt berget, för tung att genast höja sig i luften, det är den ristande skakningen i berget, det är den ständiga, doft mullrande jordåskan, det är det hala, knaggliga isfältet, genomforsadt af vattenbäckar, det är den orimliga kölden, det är den bitande blåsten, som göra vandringen ohygglig. Och Falco säger, att detta är likt honom! Hur har han det då i sin själ? Råder där en köld och en hemskhet, som äro jämförliga med Etnas ? De snafva öfver isstycken, och de arbeta sig fram genom snö, som stundom ligger alnshög. Bergvinden håller på att kasta omkull dem. De måste vada genom issörja och stora vatten, ty förra dagen har solen smält en myckenhet snö. Och medan de stelna af köld, skakar marken under dem af den eviga elden. De komma ihåg, att Lucifero och alla de fördömda ligga därnere. De rysa öfver att Falco har fört dem till helvetets port. Men de komma dock fram öfver isfältet och nå till själfva den branta askkäglan på bergets topp. Här kämpa de sig upp, gående i glidande aska och pimpsten. Då de äro halfvägs uppåt käglan, tar Falco kransen och vinkar åt de andra att dröja. Han ensam skall bestiga höjden. Det ljusnar i detsamma, och då Falco kommer upp på höjden, visar sig solen. Då omgjutes Mongibello och äfven den gamle Etnaröfvaren på dess topp af det praktfulla morgonljuset. Men Etnas skugga kastas öfver hela Sicilien, och det är, som om Falco, hvilken står däruppe, nådde från haf till haf, tvärs öfver ön. Falco står där och ser sig omkring. Han ser öfver till Italien, han tycker sig se Neapel och Rom.
N.-o 86. H. E. Hr Grefve Löwenhjelm> Hr Friherre af Nordin , Grefve af Ugglas > Hof-Cancelleren von Schulzenheim, Stats-Secreteraren Skogman. Stats-Secreteraren Skogman uppläste i underdånighet till Justering ett, uppå Nådig befallning, uppsatt förslag till en Skrifvelse, hvilken, i anledning af väckt fråga om lättad utväg till Lånebidrag åt Fastighetsegare, komme att till Rikets nu församlade Ständer aflåtas. Kongl. Maj.‘t täcktes, enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, berörde förslag, sådant detsamma finnes Protocollet bilagdt, i nåder gilla, och Kongl. Majit befallde, att Dess Nådiga Skrifvelse skulle, i öfverensstämmelse härmed, under denna dag lill Rikets Ständer expedieras. Ex. Protocollo S. G. Schyberg. STOCKHOLM, tryckt i Ecksteinska Boktryckeriet* läirj* Kongl. Maj.ts Nådiga Skrifvelse. N.o Sy. I Afskr. meddelad Exp.-Utsk. d. 3i Dee. »829, KONGL. MAKTS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskott j angående inkomsterna från Ön S:t Barthelemy ; Gifven Stockholms Slott den ao November 182g. Genom Nådig Skrifvelse, af d. 8 October 1823, meddelade Kongl. Maj:t Rikets då församlade Ständers Stats-Utskott underrättelse om förhållandet med inkomsterna från Colonien S:t Barthelemy, och om de orsaker, som då voro verkande på denna ös handels-rörelse och afkastning. Den öppnade handels-gemenskapen emellan Nord-Amerikanska Förenta Staterna och Engelska Colonierna i West-Indi en, sorn egde rum, i kraft af Engelska Regeringens, år 1822, fattade Beslut, fortfor under derpå följande fyra år, att i rörelsen på ön S:t Barthelemy oclx i Kongl. Maj:ts Bih. till R.
fraktar är, att hon skall komma att förgifta Gertruds sinne mot mig. HILMA. Låta stormen rasa, antar jag. Det enda jag BJÖRNKLO. Lyckligtvis har jag, så att säga redan instinktmessigt, gjort mina förberedelser. Nej, dertill skall hon inte komma i tillfälle. lig försigtighet. Hennes sinnestillstånd är för närvarande sådant, att man kan frukta allt. HILMA. Jag får bedja tante gå till väga med all möj BJÖRNKLO. väcka något slags uppseende, än jag. Dessutom måste jag ha åtminstone en dag på mig för att förhindra ett sammanträffande dem emellan. BJÖRNKLO. förbereda min man. Hufvudsaken blir bara att Var lugn. Ingen kan vara mera rädd att tionen? Skulle professorn händelsevis tillhöra federaHILMA. de högsta möjliga fordringar på qvinnan i sedligt Ingalunda. (Tankfull:) Hillner hyser visserligen afseende men ändå. (I sin vanliga ton:) Dessutom är det mycket troligt, att hon skulle förvränga alltsammans. BJÖRNKLO. HILMA. Så att det blef sant, ja. Hvad? Så att det föreföll sant, ja, menar jag. BJÖRNKLO. är hans pligt, så Tante menar? Och får han bara klart för sig, att någonting BJÖRNKLO. HILMA. HILMA (halft för sig). handa från rätt håll, och att den gifves på rätt vis ja. Man behöfver ju inte säga allt. Ah! (Högt:) Nej, naturligtvis inte. BJÖRNKLO (för sig). Att underrättelsen måste komma honom till HILMA (Stiger upp, likaså Björnklo). förut, Björnklo. Emellertid önskar jag, att du sagt mig detta BJÖRNKLO. just nu resa ned och göra upp alltsammans. HILMA. Till hvad skulle det ha tjenat? Jag ämnade för hennes underhåll m. m.? Ja, jag antar att du som hederlig karl sörjt BJÖRNKLO. som »hederlig karl». Men hon vill ingenting ta emot. Jag har gjort allt hvad på mig ankommer Dessa äro de värsta. HILMA. ett par steg, rycker lätt på axlarne och återtar sin förra plats).
S p ä ö ocb, ftntjYit liten tjanö smefer fyans s å ömt söfer sorgsen fung iblanö, att trösta. stjärnan tänös i stillnaö s j ö, men fung f} on © ö s t a fjållcr för epigt slumrat pafa. in, men meö fallnaö Ijanö t sin örömmer fjan sig år tillbafa ... Daniel * ^ Tallslröm. E I Om och i anledning af Sllen Kq&gt;s senask bol^: Kvinnopsykologi och kvinnlig logik; en studie och ett försvar ». Idun. D e äro i vårt land tunnsådda — liksom antagligen öfverallt. Hilma P. Angered Strandberg. S. A. S. Från Iduns läsekrets. P ä Runebergs clöclsclag Den 6 maj. \ är bortom hafvets gyllne rand I ljus hans dag förgick, Där uppå blommig Saimastrand Han sjöng för Suomis fagra land, Sjöng där så gladt med sol i blick, Med stolt och ädelt skick. Hans sång där drog så djärf och hög Hän öfver hafvets vag, Den vidt kring land och rike flög, Den in i våra hjärtan smög, Den vann i härligt segertåg Vår hela längtans håg. Vi lyssnade det tycktes gå Oss genom ben och märg, Oss vardt så varmt till sinnes då, Vi hörde våra hjärtan slå, Vår dag fick sol, vårt lif fick färg Med Finlands Runeberg! Han sjöng om finska folket Uti sin » Fänrik Stål », Sjöng om dess äras gyllne Sjöng om dess sista sköna Sjöng så — förutan flärd På Sveriges tungomål! strid — och prål — Och därför äfven vår han var, Fast skild af land och haf, Och därför Sverige rätt ock har Att minnas bardens sång så klar, Att fröjdas åt hvad skönt han gaf, Att gråta vid hans graf! » du den den det Den sjätte maj i dag det är, En gång hans dödsdag tung! Så låtom oss på grafven där En blomma lägga, vän och skäl, En blomma, blyg som hedens ljung, Men doftande och ung Vi lägga den i kårlek vän — Hur skälfver ej vår hand!
Den, som anser, att Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om eftergift - till förmån för Carlstads stadsförsamling af Kronans rätt till ett efter Näringsidkerskan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf icke bör af Rikets Ständer bifallas, röstar Ja Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, häfva Rikets Ständer medgifvit berörda eftergift till förmån för Carlstads stadsförsamling, under vilkor, att medlen blifva till inrättande af ett arbetshus för församlingens fattige använde. Bih. lill R. St. Vid voterings-sedlarnes öppnande hafva befunnits 52 Ja och 67 Nej, hvadan ock då således nej vunnit, Rikets Ständer beslutat i enlighet med nej-propositionens innehåll. Hvilket Förstärkta Stats-Utskottet skolat hos Rikets Ständer anmäla. Slockholm den 25 Augusti 1854. Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Aug. 1854, kl. T e. m. Memorialj angående 'verkställd omröstning i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande eftergift till förmån för Upsala stads Borgerskaps Gubboch Enkhus-inrätt ning af Kronans rätt till Dana-arf efter Enkan Charlotta Elisabeth Bäng och Jungfru Christina Lundström. Enligt till Stats-Utskottet ankomne protokolls-utdrag, hafva samtlige Riks-stånden godkänt det i Utskottets memorial N:o 214 framställda förslag till voterings-proposition i anledning af Ståndens skiljaktiga beslut, rörande eftergift till förmån för Upsala Stads Borgerskaps Gubboch Enkhus-inrätlning af Kronans rätt till dana-arf efter Enkan Charlotta Elisabelh Bång ochJungfiu Chrislina Lundström; i följd hvaraf förstärkta StatsUtskottet i den ordning 69 § Regerings-formen föreskrifver, denna dag anställt votering öfver förenämnde, så lydande proposition: Ståts-Utskottets Memorial, N:o 251.
Vi hålla för ganska troligt, att den arme musikanten hade både spelat bemälta polska och råkat ut för stryk; men utom allt tvifvel är åtminstone det, som just gör saken komisk, ett diktens påfund: nämligen att detta vederfors honom för hans förmätenhet att blanda sig i ”Polens affärer”, hvilka det öfriga sällskapet – skoflickarn, sergeanten, stånddrabanten, notarierne och madamen – betraktade ur en absolutistisk synpunkt. Föröfrigt roade det Bellman emellanåt, att göra äfven sig sjelf till en burlesk karakters-mask, en svensk Silenus: eller att jemväl då, när han qvad eller talade liksom ur skaldens enskilda varelse, ofta bibehålla sin engång antagna rol af den nordiske Bacchi prest. Detta bestyrkte än mera den såkallade ”stora allmänheten” i den mening, att han, med allt sitt snille, sjelf var intet annat än ett slags finare Mollberg eller Movitz. Man antog, och förblef dervid, att han nödvändigt måste vara en ärke-drinkare, en rigtig suput; emedan satserna, tonen, ordasätten af en sådan nödvändigt hörde till de roler, af hvilka han, på skämt, tilldelade en åt sin egen person. I dylik maskering visar honom den flock af Fredmans Sånger, der vi träffa qväden af det lynne, som ”Ack, om vi hade, god’ vänner, en så”; eller ”Supa klockan öfver tolf”; eller ”Kom, sköna källarflickor”, – och så vidare. Äfven hans ströskrifter förete talrika prof derpå. Den efter hans död föranstaltade samlingen ”Fredmans Testamente” 89 hvimlar af sådana; både i den främst ställda Bacchus-cykeln, och efteråt. Liksom derstädes ett af de behagligaste bland de stycken, i hvilka han talar på Gudens vägnar, är visan ”Drufvorna digna neder åt marken”: så möter oss ock der visan ”Finge jag en thron blott sira” såsom ett bland de gladaste och skäraste bland dem, i hvilka han tycks omedelbart tala på sina egna.
Denna grundsats har jag sökt samvetsgrannt följa, utan att jag ansett mig böra i prot. updraga en mera speciell jemförelse emellan s. k. me riter, ofta odiös för de sökande sjelfva, och hvilken merendels ej iakttages eller kan iakttagas af de embetsverk, som uprätta för slagen. En något likartad anmärkn. med denna blef af förra Riksdagens Const.Utsk. framstäld. Häri torde vara tillåtet se åter ett försök att genom innötning inprägla i tolkningen af Grundlagen satser, som ej hålla stånd. Uti 10:de punkten har Utsk., med anledn. af prot. öfver ministeriella mål den 14 Dee. 1853, emot föredraganden, H. Ex. StatsMinistern för Utrikes Ärendena, Hr Erih. Stjerneld anmärkt att det deri förekommande ärende, om förklarandet af Sveriges och Norriges neutralitet i det krig, som syntes komma att upstå emellan England och Frankrike, å ena, och Ryssland, å andra sidan, icke behandlats i öfverensstämmelse med 11 :te §:n Reg:sF:n, enär beslut, som förmenats vara i frågan fattade för nämnde dag, förut bordt, enligt nämnde §, till prot. antecknas. Ehuru således anmärkn. är rigtad ensamt emot H. Ex, Hr Frih. Stjerneld, måste jag uptaga den till besvarande, enär den till stor del äfven rörer mig, som under H. Ex. frånvaro någon tid förestod Utrikes Depart:tet och dervid behandlade äfven detta vigtiga ärende. Härvid bör jag först erinra, att enligt 10:de §:n Reg:sF:n skall föredragande rörande ärendena inhemta uplysningar och dem bereda “till föredragning, samt jemlikt 11 :te §:u, att ministeriella mål må Konungen låta bereda och handhafva på det sätt honom lämpligast synes. Då Konungen är i tillfälle fatta beslut, bör det ske, efter föredragning i närvaro af tillkallad StatsRåds-ledamot. Med denna sistnämnde föreskrift har ej och kan ej förstås annat, än vid beslut i vigtigare fall, eller i befordringsfrågor och dylikt.
3 Art. af omförmälda Författning, äfvensom Ståndet i öfrigt lät vid nämnda Memorial bero. S. D. Föredrogos å nyo och gillades: 1:0 Stats Utskottets Memorial, N:o 408, rörande Reglementet, som för RiksgäldsContoiret skall utfärdas; och 2:0 den del af förslag till berörde Reglemente, hvilken Stats-Utskottet till RiksStånden insändt, innehållande 1—43, 45 — 51, 53 — 59, 61 — 67 och 69 paragrapherne, vid hvilket gillande Ståndet likväl, hvad den 53 §. angår, fästade förbehåll för sig att vara oförhindradt uti beslut, i anledning af det Utlåtande, som Ståndet ifrån Stats-Utskottet införväntar, öfver ett utaf Riksdagsfullmägtigen för Staden Borås, Herr Memsen, till Ståndet ingifvet, och den 18 dennes till Stats-Utskottet remilteradt anförande, hvaruti hemställes, att, i afseende på Bihang till Rikt-St, Prot. 1828—§0, 9 Sami, 3 Banlet, 15 iule Hit. 226 Proi..Utdrag den 22 Feiruarii 183,0. lånen till Borås, den allmänna regel vid deras fördelning må gälla, att något företräde till åtnjutande af 3-procents.lånet, ingalunda bör ega rum, ehvad en låntagare tillförene innehaft större eller mindre del deraf, utan att Comiterade ega att tillse, det en hvar låntagares slutliga lånesurnrrta i möjligaste måtto utgöres till hälften af 3 procentsoch till hälften af 5-procents-lånet. S. D.
Nya användandet af de Fonder, som erhållas genom framlockande af stående Fån, hvilka åter tagas ifrån deras nu varande Innehafvare, må blifva stadgadt än så godt och tilläm paclt med än så god urskilning, hos Förvaltningen, så äro både enskilte och det allmänna mera (jente med, att dessa Capital intet rubbas af någon sådan riy mesur, sorn den föreslagna. Att efter hand, som den ena eller andra nu 'varande Disconten framdeles upplöses, bereda öfverflyttnirig af 3 procents upplåningen till annat Verk, ar både nyttigt och en nödvändig följd af den Princip att söka bibehålla densamma Sedelmassa - Den .so Juni' logg massa i circulation; — men att vidtaga en sadan öfveiflyttning: sa hastigt och olimiteradt , sorn Hoglofl. Utskottets Berednings - Betänkande föreslår, är ingen ting mindre än att försätta alla nu varande Discont-Verk nu genast, och således långt före deras till ändagående Octroj iid, uti absolut nödvändighet, att, till rnöjeligf görande af sådant afstående utaf deras 3 procents Lån, hvarken vidare lemna nya Lån till Närings-Idkare, elier ens tillåta omsättning af de gamla. Man beta rike blott, örn, vid öpnande nästa Ny-.år af en »limiterad .3 procents Afskrifnings Räkning för Statens DiscontVerk, det kan Väntas att enahanda Fonder på e» nahanda condition blifva qvarstående hos de andra Discont-Verken■, öch kan då icke undgå in«é ett oundvikejigt störtande af både deta och stor» Ma delen af deras Låntagare* För öfrigt finner jäg, för min.del, de uti Betänkandet innefattade löften otti biträden till Ffäringarna i egenskap af Fastighets-Lån, Odlings I.ån, Discont-Lån o. s. v., vara ganska obestämda, t. ex., att för de förstnämnde skulle deri .ärligen från Statsverket till Banken lemnande
Så skedde dock ej, derest aftalets bestånd skulle bero på serskild uppsägning, och det är på dessa skäl Rikets Ständer dela först omförmälda åsigt i ämnet. Till följd häraf och då, på sätt visadt blifvit, ordalydelsen i 5 § af ifrågavarande kapitel gifver anledning till en annan tydning, samt olika meningar jemväl härutinnan, enligt hvad uppgifvet blifvit, bland domare äro rådande, Expeditions-Utskottets Förslag till lind. Skrifvelse, N.ö 101, 167 håfva, för tillvägabringande af enhet i lagskipningen, Rikets Ständer för sin del beslutat utfärdandet af den förklaring, alt 5 § i 16 kap. jorda-balken, så vidt den angår uppsägning af utarrenderad jord, ej afser det fall, att arrendet blifvit på viss tid ingånget. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Juni 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3i Maj 1848. Preste-ståndet den 3t Borgare-ståndet den 3l — —• Bonde-ståndet den 1 Juni •— Rikets Ständers underdåniga skrifvelsej angående inskränkning aj under domares skyldighet att renovera domböcker. (Lag-utsk. Bet., N:o 46.) S. A. K. Ehuru allmänna lagen uti 2, 3, 5 och 6 kap. rättegångs-balken stadgar, att renskrifna exemplar af under-rätternas eller härads-, lagmans-, kämnersoch rådstufvu-rätts domböcker skola för hvart år, inom vissa bestämda tider året derefter, till vederbörande Hofrätt insändas, har det likväl, jemlikt Kongl, brefvet den 6 November 1712, varit tillåtet under-domare att ur omförmäida exemplar utesluta ransakningar och utslag i brottmål, som blifvit
Ridö hofstall-äng anordnade 84£ jordeboks-, 83^ ökeoch 186jdrängedagsverken, dock icke utgående till nämnda bestämda antal, utan hade ängen i stället blifvit på de skattskyldige hemmanen fördelad i tegar eller skiften, med skyldighet att, hvar för sin teg, ombesörja rödjning, slotter och bergning, samt vid höets transporterande till hofstallet biträda med inlastning i fartyg, hvarförutan äfven hägnads-skyldigheten vore de dagsverks-skyldige hemmanen ålagd; att inom Östergöthlands län ej förekomme annan, till den af Rikets Ständer omförmälda, hän förlig arbetsoch dagsverks-skyldighet, än de, enligt Kongl. Resolutionen den 12 Oktober 1814, af åboerne inom Kungs-Norrby f. d. Öfverste-löjtnants-boställes rågång belägna 3f mantal krono ännu utgående hjelpe-dagsverken till ofvannämnda, numera till Statsverket indragna och under arrende upplåtna boställe, i afseende på hvilka dagsverken förekomme, att, sedan E. K. M:t, genom Nådigt Bref den 2 November 1833, i sammanhang med berörda hemmans rotering, förordnat, det den då väckta fråga om fortfarandet af denna hemmanens dagsverksskyldighet borde särskildt pröfvas och afgöras, samt detta mål äfven vore på särskild handläggning beroende, E. K. M:ts Befallningshafvande, af sådan anledning, ansett frågan om dessa hemmans dagsverksskyldighet icke hafva utgjort föremål lör den anbefallda undersökningen; att uti Stora Kopparbergs län icke funnes någon Kungsgård, boställe eller annan Kronolägenhet, hvartill blifvit anslagna hjelpeeller sådana dagsverken, som ej voro inbegripna uti hemmanens grundränta, ehuru, beträffande de till den ät Landshöfdingen i länet på lön indelta Kronoängen Hushagen anordnade dagsverken, indelningshafvare!! hade rättighet att desamma in natura utfordra, äfvensom vederbörande förmenat sig hafva enahanda rättighet i afseende å de till Löfås Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Ingen kunde hjälpa honom, alla hade öfvergifvit honom. Och Gud, som han hört omtalas, hvem var Gud? Han trodde sig förstå det en gång, när öfverste Gordon läste bibeln för honom, men det var så längesedan; han mindes så litet. Kamraterne i fältlägret brukade säga, att Gud var nog bra, när han gaf seger och godt byte, men icke var han alltid att lita på. Hvad skulle denne Gud bekymra sig om en stackars blind? Snarare då den underliga stjärnan, som Urban ej kunde förgäta. Men henne skulle han aldrig mera se, och hon skulle aldrig mera se honom ... Dagen gick. På kvällen inbars en julgran. Nya steg närmade sig den blinde, men denna gång varsamt; inga stampande klackar; tysta, mjuka skosulor. Någon satt på kanten af sängen. En sval hand med många rynkor fattade hans. Urban Niemand sade en röst högt öfver hans hufvud på böhmisk tyska har du läst om Tobias? Intet svar. Tobie fader var blind i åtta år och fick af Herren sin syn tillbaka. Menar du, att Herrens arm sedan dess är förkortad? Tro på Hans makt, och du skall återfå synen! Urban tyckte sig hafva hört denna röst, som talade ord af förhoppning. Han vände sig mot den talande. Känner du mig? Jag är Ruben Zevi, din morfader, som har dig kär och från hvilken du rymde till kriget. Min son, hvarför svek du mig? Joas gaf mig en häst; jag trodde, att ni befallt honom det. Förlåt mig, om det var mot eder vilja! snyftade gossen. Han var nu i sitt veka lynne och kände ett oemotståndligt behof af kärlek, af tröst. Joas gaf dig en häst? Jag förstår ... Ben af mina ben och blod af mitt blod, jag förlåter dig allt, till och med otack, endast du åter vill vara min son. Hör mig nu, Urban Niemand, ty det är en faders ord till en lättsinnig son, och betänk hvad jag säger dig. Min Gud och din Gud har skickat dig en olycka, som ingen i detta landet kan bota. Och vet, han har skickat dig henne för att rycka dig bort från gojims styggelser och återföra dig till ditt folk.
Försummelse att utsöka fordringen inom den således föresätta tiden efter vunnen qvarstad, verkar följaktligen i detta fall endast tili förlust af qvarstaden eller den säkerhet, som erhållits för fordringen» men densammas giltighet förändras ej der - 206 Expeditions-Ulshotlets Förslag lill und. Skrifvelse, N.o 1.6. af. Visserligen afser berörde lagrum blott det fall, att någon vinner qvarstad, innan åtgärd, vare sig medelst lagsökning eller rättegång, blifvit vidtagen för fordringens utbekommande, hvaremot stadgandet i 1798 års författning har afseende på sådan qvarstad, som beviljas, då ett redan anhängiggjordt lagsökningsmål skjutes uirder domaren; men på begge händelserna eger dock grundsatsen lika tillämplighet. Den afvikelse från samma grundsats, som skett i berörde författning, synes emedlertid vara föranledd al det i 5 § af utsökningsbalkens 2 kapitel bestämda åliggande för borgenären att, till bibehållande af sin fordringsrätt, instämma gäldenären till domstol inom natt och år, efter det Konungens befallningshafvande förklarat målet tvistigt. Man ansåg sig derigenom kunna sammanbinda qvarstadsoch fordringsrätten. Men om man förklarar, att eli skedd lagsökning bör medföra någon verkan till inskränkande af den rätt, hvilken sökanden, derest lagsökningsåtgärden ej mellankommit, egt att hos domstol göra sitt fordringsanspråk gällande, och det skäl, som gifvit anledning till omförmälde afvikelse, således upphör, torde man äfven böra återgå till principen i 1734 års lag, såsom med rättvisa och sakens beskaffenhet närmast öfverensstämmande. Endast sålunda kan, enligt Rikets Ständers åsigt, sammanhang i lagstiftningen upjmås samt den förvexling i begreppen om arten af rättigheter, sorn härrört af ifrågaställa stadgande, undanrödjas.
M:t i nåder behagat tillkännagifva att den efter Tullförvaltaren Finér år Bih. lill B. St. I Afd. 19 14G ExpeditionsUtsko t teti Förslag till tind. 1837 yppade balans å tillsammans 172,997 R:dr 3 sk. 5 r:st numera genom dera gjorda afbetalningar blifvit förminskad till 114,413 R:dr 21 sk. Rikets Ständer, som livad sålunda förekommit, med hvad mera handlingarne innehålla, lili öfvervägande tagit, hafva visserligen insett den synnerliga vigten deraf, att de, angående kontrollen å statsmedlens behöriga förvaltning gällande ansvarsbestämmelser med tillbörlig stränghet iakttagas och till verkställighet befordras, helst undantag i detta hänseende, utan giltiga skäl medgifna, skulle utgöra för framtiden vådliga prejudikater; hvaremot, å andra sidan, ej eller bordt lemnäs obemärkt att sådana förhållanden kunna inträffa, då en fullständig tillämpning af lagens föreskrift skulle tillskynda den felande ett vida mera känbart lidande, än som motsvarar den förseelse, hvartill han kunnat göra sig skyldig, -— i hvilka fall Rikets Ständer och tillförene på billiglietsgrunder beviljat fullständig eller partiel eftergift af det till ersättning lagligen ådömda belopp. Sådana mildrande omständigheter anse Rikets Ständer företrädesvis hafva förekommit i nu förevarande fråga, såsom ock af E. K. M:ts nådiga proposition inhemtas.