Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till Läsaren! Innan min onkel, som “unter uns gesagt“ var en mäkta egendomlig figur, i slutet af September månad förlidet år beslöt sig för att lemna en verld, i hvilken han visserligen haft sin tillvaro, men alltjemt ansåg såsom den sämsta af verldar, lät han en dag kalla mig till sig, hof upp sin röst och sade: “Min käre gosse! af alla tecken att dömma står jag nu med ena foten i evigheten och halkar snart öfver dit med den andra. Du må ej tro att jag sörjer deröfver, ty jag hoppas att der, dit jag nu ämnar styra kosan, jag skall bli befriad från allt det bråk och de många bekymmer, som under min vandring här i denna jemmerdal, varit nära nog mina dagliga följeslagare, och jag har inte låtit kalla dig hit för att beklaga mig öfver mitt öde; jag har endast velat begagna mig af den korta tid som återstår mig innan jag för alltid säger “god natt granne“, för att gifva dig del af min sista vilja. Jag vet att du är den ende af mina slägtingar, som icke önskar lifvet ur mig för att komma i besittning af en rikedom, som jag icke eger, och jag har till följd deraf beslutit att belöna din tillgifvenhet på ett sådant sätt, att du dermed kan än mer utveckla de rika naturgåfvor du eger. Du ser den gamla chiffonieren, som står der borta den har följt mig troget genom lifvet, och, ehuru maskstungen och lutande till sin undergång, mer än en gång satt ett p för min gamla hushållerskas nyfikenhet i den har jag nu nedlagt hvad jag har öfrigt af mina jordiska egodelar och åt hvar och en af mina snikna slägtingar anslagit innehållet i de särskilda lådorna; åt dig har jag bestämt den tredje till venster innanför klaffen, ty med ditt goda hufvud är du den ende som kan vända dig det till nytta. Kom väl i håg tredje lådan till venster och nu, Gud vare med dig, jag vill vara ensam med mina minnen.“
Martii, rörande Allmogens befrielse fran Fangars förande. Upbröts Andra Claffens af Högloft. Ridderskapet och Adeln Wal til LIeLIor efter Herr Hof-Cankzleren von LImenksim; och befanns bertil wara kallad Herr Rolenbjelks, Fullmägtig Herr Lkrsnström, Qustsk ^clolpk, Häradshöfdinqe. Och som Midra Clasiens ^leÄarsr nu moro comjalstks, sa anmodades de at i eftermiddag sammanträda, för at wäija Utskotts-Ledamöter ester dem, som afsagt sig det dem wisade förtroende och hwilkas namn nu uplästes. Upbröts Listan öfwer walet til Ledamot af Lagutskottet i Herr Lagmannen vLnckvarchs ställe, och be. fannö dertil wara utwald Herr Lederstam, Fullmägtig Herr ^Villebrand, ^äolpb fredric, rågman. fustsrsdes Tacksägelse-^drestea til Hans Kongl. Maj:r, sa lydande: Stotmckgtigste Llllernadlgste Rsnung! Riksens Ständer, församlade inför Eders Kongl. MasttöThron, och upfyllda af de gladaste rörelser wid asynen af en dygdig och för Sic Folks wäl pa det högsta sorgfällig Konung, hafwa, da de besinnat anledningen til sin nmvarande glädje, känt desta rörelser blandas med andra, smärtande för Riksens Ständer, likasom för E dcrs Kongl. Maj:r. Eders Kongl. Mast har, sedan Riksens Ständers sidsta sammanwaro, förlorat en öm och älskad Fader, Riket en Konung, hwars stora egenskaper och ära öfwerlemnat Dest namn til odöd. lighelen. Ttllat, Allernadigste Konung!
Landtbruksskola. Skogshushållning. Skogvaktareskola. 7 för landtmannanäringar i allmänhet, utan äfven rigta uppmärksamheten på de förbättrade methoder, som vetenskapen och erfarenheten uppdagat. Under Hushållnings-Sällskapets inseende står Landtbruksskolan vid Wäderbrunn, hvilken läroanstalt underhålles dels af dertill anslagne statsmedel, dels ock af räntan utaf, under Sällskapets förvaltning ställde, donationsmedel. Denna inrättning har numera blifvit så till vida utvidgad, att 16 lärlingar af allmogens barn der erhålla fri undervisning, som fortgår i tvenne år och är så inrättad, att 8 lärlingar årligen derifrån utgå. Tillverkningen af redskap är numera obetydlig, sedan dylika tillverkningar kunna erhållas lika goda och äfven billigare från de bruk och verkstäder, der åkerbruksredskap i större mängd förfärdigas. Då de årligen upprättade markegångstaxorna kunna anses upptaga medelpriset å dagsverken och landtmannaprodukter, har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansett obehöflig! att bär intaga dessa pris. C) Skogshushållning, jemte D) Rofdjurs utödande. Skogshushållningen har, så vidt den afser enskilda hemmans skogar, efter afgifvandet af senaste femårsberättelse icke väsentligen förändrats. Väl egnas deråt fortfarande mera uppmärksamhet, och vid användandet af skogsprodukter iakttages större sparsamhet, i den mån det stegrade priset å desamma ger åt skogarna ett ökadt värde; men om ock insigten om behofvet och nyttan af en förbättrad och på beräkning af framtida återväxt grundad skogsvård blifvit något mera allmän, har den dock hittills föga förmått visa sig verksam för införandet af en på sådane grunder fotad hushållningsmethod. Deremot fortgår indelning till trakthuggning af sådane boställsskogar, som dertill lämpa sig, och Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande tilltror sig fortfarande kunna vitsorda det förhållande, att boställsskogarne i allmänhet vårdas bättre än de enskilda. Inom länet finnas 3:ne kronoparker *) och 8 häradsalhnänningar, hvilka, med undantag af
Och Hr Rosenblad har äfven funnit det löjligt och orätt af mig att kunna säga, att jernvägarne någonsion skulle kunna föra transito-handeln, eller att de i transportkostnadernas ringhet skulle kunna täfla med kanalen. Jag ber att med anledn. deraf få förklara att jag ej på något sätt är sangvinisk i mina förhoppningar om, att denna ifrågavande linien, som ej är mer än 8 mil läng och sorn endast förenar Hjelmaren med Wenern, kan blifva någon stor vehikel för transito-hadeln; utan då jag talat om transito-handeln, så liar det alltid varit med afseende på linien emellan Stockholm och Götheborg i dess helhet, och jag förklarar ännu, att jag anser det, när hela linien blir färdig, blifva förmånligare i de flesta fall, att frakta varorna öfver land och göra omlastningar i Götheborg och Slockholm, än alt gå igenom sundet; och till och med förmånligare än att gå igenom kanalen. Grunden till denna min öfvertygelse är, att tullafgifterna i sundet äro ganska betydliga, och att resorna ofta genom den omvägen förlängas så, att skeppen ej hinna att göra mera än en resa om året t. ex. till Amerika, i stället alt de eljest skulle kunna göra 2:ne om de ej gingo längre än till Götheborg hvar gång. I sammanhang härmed får jag äfven nämna att ett bland de många skälen, hvarföre Götha kanal ej uppfyllt sin bestämmelse är att slussarne äro för små. De kunna ej genomgås af större fartyg än de på 80 å 90 läster, och verldshandel föres ingalunda på så små fartyg, utan på vida större, till följd hvaraf en transitofart å densamma är omöjlig för vesterhafsfarare. Det är ock naturligt att förhållandet skulle blifva sådant, då Götha kanal byggdes för 30 år sedan, innan skeppsbyggeriet ännu hade tagit sin sednaste utveckling, genom hvilken fartygens längd blifvit så mycket förökad, jemförd med deras bredd. Hvar och en som befarit kanalen, vet sjelf huru små de ångbåtar äro som derpå kunna färdas.
Men under det att de öfverlade och begrundade dessa fördelar, skred Grant till verket och utförde dådet Han framlade s sin plan för Halleck, hans närmste förman, och denne var sjelf just då efter all sannolikhet sysselsatt med 1 att öfvertänka detta samma företag, hvarfore det är naturligt, att han blef ej så litet bragt ur fattningen och tillrättavisade i sin underlydande, som opåkallad blandade sig. i hans tjenst Men Grant, som var fullkomligt okunnig om hvad hans general hade i sinnet, utvecklade än en gång sin plan; slutligen utfärdade Halleck ordern. Nästa dag begaf sig Grant på väg, och fyra dagar senare föll Fort Henry. Den 6 februari underrättade han Halleck derom. » Fort Henry är vårt Den 8 skall jag intaga och förstöra Fort Donelson samt återvända till Fort Henry. » Halleck, som tyckte mera om ett försigtigare tillvägagående, telegraferade: » Håll er i alla händelser qvar i Fort Henry. Spadar och hackar skola sändas, så att ni kan förstärka Fort Henry. Uppställ kanonerna, så att de kunna tillbakaslå ett anfall. » Grant ansåg, att bästa sättet att försvara Fort Henry var att göra ett anfall på Fort Donelson, och medan Halleck utskref sina ordres omatt skaffa tillräckligt med spadar och hackor for att användas vid Tennessee, så anhöll han att få sig tillsändt tungt artilleri med Cumberland. Så pågick det, ända intill dess att fastet fallit, och sjelfva den dag, då det utrymdes, telegraferade Hallecks stabschef, som ej ännu hört nyheten, till Grant » att ej vara for brådstörtad ». Men det var just under det att striden vid Fort Donel-son pågick allra ifrigast, som han utförde sin första stora bedrift i fältherrekonst. Han hade dragit sig undan och höll just på att rådslå med den, som förde öfverbefälet öfver båtame, när fienden, som var kringränd och modfäld, beslöt sig för att slå sig genom de federala linierna. Före dagbräckningen hade de hunnit att utföra sin plan och vände nu hela sin styrka mot Grants höger. På båda sidor kämpades hårdt, men den federala hären kastades mera än en mile tillbaka.
Det vore ej rättvist, att den, som eger eller innehafver jord för ett värde af 1,000 r:dr, skulle dela lika med den. som innehar jord för ett värde af 20,000 r:dr och deröfver. Det har ock varit under synbar afsigt att rättvist fördela bränvinsbränningsrältigheten på jordbruket, som tariffen i 3 § af 1845 års Förordning blifvit uppgjord. Denna tariff, oförändrad sedan 1812, har imedlertid visat sig ingenting mindre än rättvis, ty med den tillåtelse, som nu är lemnad ät hvarje bränvinsbrännare att öka pannans afverkningsförmåga genom förändring af dess form, samt tillsatts af mäskvärmare, riktifikator, ång-apparat m. m., visar sig att för närvarande kan jord af ett ringa värde vara tillräcklig för att derpå anlägga en bränvinsfabrik af flera hundrade kannors daglig tillverkning. Kommittéen har derföre uppgjort en annan beräkning för paunerymderna i förhållande till hemmansvärdet. Vid denna beräkning har kommittéen antagit 1,000 r:drs hemmansvärde såsom det minsta, hvilket berättigar till bränvinsbränning i denna klass. Svårligen lärer någon kunna påstå att hemman af lägre värde lemna så stort öfverskott i produktion, att icke detsamma skulle kunna afverkas till bränvin med panna i 1:a klasen. Snarare torde Kommittéen kunna anses hafva satt denna gräns alltför lågt och att hafva medgifvit redan vid detta låga värde alltför stor bränvinsbränningsrättighet.
Det är således origtigt, att fråntaga oss denna rättighet till jorden, då vi ej afstodo den på samma gång, som alla andra personella Privilegier upphörde, 39 H. 16* a44 Den 29 Augusti f. ju. Jag får hemställa, om det cj är farligt att bifalla denna Regeringens Proposition, sorn fråntager oss den rätt vi i 20 år haft, och hvarpå alla köp, byten m. m. grundat sig, och genom hvilken förlust alla egendomar af denna natur skulle till sina värden betydeligen förminskas. Då Utskottens Utlåtande N:o 47 nyss förevar, var jag icke tillstädes, men jag finnér äfven det orätt, att begränsa Hemmansklyfningen, ty industrien kan icke rigtigt befrämjas och komma till någon utveckling, förr än all jord, som kan brukas, är brukad och bebodd ; såsom exempel kan jag nämna, att det finnes Hemman, hvilka äga så stora utmarker, att en fjerdedel deraf vore tillräcklig till bete för de kreatur Hemmanet kan vinterföda. Jag frågar, om det är någon uppmuntran att odla denna öfverflödigå mark, då delningen är begränsad. Vill man målet att befrämja industrien, så måste man välja sådana medel, hvilka uppmuntra densamma. Vi kunna ej erhålla nybyggare, om vi, genom fördelning afstränga onera, genast betunga äfven dem. Dessa äro mina motiver för en obegränsad Hemmansklyfning; men då mannu äfven vill utsträcka begränsningen till SäterierRå och Rörs samt Frälsejorden, måste jag, så mycket i min förmåga står, motverka delta, och jag finner, altman derigenom beröfvar oss en rättighet, hvarigenom ett mindre värde skulle sättas på hvad vi förut ägt. Jag tror, att vi icke nu behöfva Den 29 Augusti f. m. 245 återgå till 1809 års handlingssätt, då vi med acclamation proclamerade uppoffringar och visade patriotisme; då kunde detta beliöfvas, emedan Riket var i fara, men nu icke. Som jag anser detta Utlåtande såsom ett våhl mot våra rättigheter, anhåller jag om afslag å detsamma. Herr Hjerta, Gustaf:
Detta svar har förmodligen afskräckt Konungens Rådgifvare, att vid denna Riksdag, återkomma med löneregleringsfrågan. Krigs-Colhii stat fortfar att vara blott tills vidare upgjord, ehuru dess sedan 1847 tillsatte eller befordrade tjenstemän nu mera fått fullmakter. Enlden stat, som för Colhm gälde vid 1853 års slut, bidrogo Krigs-Colhii kassor och Fortifikations-Afdelmn till verkets aflöning, på följande sätt, nemi.: Förenade Mötespassev.-fonden med 3,046: 32. Indelta Atméeiis nya Mötes-fond med 9,656: 32. Forlilikations-afdeln:s anslag till fästningsbyggnader med 733: 16. Af arrendeoch jordskyldsmedel gåfvos 438: — 26,094: 32. Den 19 April f. m. 123 .Jag vel ej hvarföre den Förenade Mötespasse v.-fonden icke är förenad med Arméeus nya Mötesfond, eller om den förra är, för silf ändamål mindre behöflig. Imedlertid synes af 1851 års Revisionsberättelse att fondens tillgångar från år 1848 lill 1853 minskats nied 17,972: 44. 1. Jag vet icke heller om Arméens nya Mötesfond är, mer än tillräcklig, för sitt ändamål. Jag skulle imedlertid betvifla det, emedan raan klagar deröfver att denna Armées vapenöfningar är o alltför korta. Att då och enär fonden, som vid 1848 års början utgjorde.. 125,741: 32. 8. hade enl. Stats-Revisorernes berättelse, minskats vid 1853 års slut lill 82,419: 18. 3. eller med 43,322: 14: 5. de med 9,600 R:dr ärligen förringade långängarne lill Golldi tjenstemän måste göra fonden ännu otillräckligare för sitt egentliga ändamål.
Och härmed är jag inne på den fråga som gifvit anledning till dessa rader och som jag, herr redaktör, anser i lika hög grad som någon annan höra till “ dagens krönika ". Jag menar den strid som uppstått om Ibsens dystra bok " Gengangere ". Jag drifver icke min förmätenbet så långt som att vilja gifva en kritik eller ens ett försök dertill. Andra, med hundra-faldt flera betingelser för ett sådant värfs lyckliga utförande ha försökt * det, och likväl stå både Ibsen och hans " Gengangere " ännu för oss i en mycket mångtydig dager. Jag vill endast uttrycka den, som jag tror af mången de% lade öfvertygelsen, att Ibsen med sin " Gengangere " slagit det slag som kommit de förut så småningom underminerade vallarne att ramla — vallarne kring våra föreställningar om arten och beskaffenheten af de literära alster som få skrijvas och böra och kunna läsas. — Att Ibsen med styrkan af sitt snille, tyngden af sitt namn, sin djerfhet och framför allt sin omutlighet och okufliga mod brutit den bréche, hvarigenom strömningarne derutifrån skola bana sig väg till oss och derigenom befruktahittills oodlade ängder. — Och härmed skulle ett nytt skede äfven hos oss inträda i det literära lifvet. Vi skulle icke mera behöfva träda försagda tillbaka i känslan af vår fattigdom, dår jemförelser uppdragas mellan andra länders unga literatur och vår, vi som på vetenskapens, industriens och de bildande konsternas områden äonu våga och kunna ställa oss ett godt stycke fram i ledet. Jag tror detta derför, att Ibsens " Gengangere " uppväckt en så märklig rörelse bos oss; att man börjat vakna till lif och till insigt om nödvändigheten af att följa med tiden om icke tiden skall gå oss förbi. Jag tror det derför, att denna bok slagit larm inom lite-raturbedömarnes läger och att den hos dem åstadkommit brytningar i idéer och tankar som måste leda till ett godt resultat; att den kommit väktarne i Zion att vakna upp ur sin slummer och sin odödliga tro på auktoriteten. Ty ur denna tro och de dogmer som dermed äro förbundna emanera deras omdömen.
Hr Landtm, anmodade, i anledning häraf, Hrr Electorer att innan nästa plenum sammanträda, för alt välja en ledamot i Allm. Besvärsoch Ekon Ulsk. i Frih. Raabs ställe. Hr Gripenstedt, Joli. A u g., uppläste följande: 1 anseende till mili bortovaro, då sammansatta Statsoch Ekon.Utsk:ns under N:o 1 afgilna utlåt., ang:de sältet för utgörande af städernas utom Stockholm inqvarteringsbesvär, här förevar, anhåller jag nu vördsamt att dervid få göra några anmärkn:r. Utsktn hafva deruti föreslagit, att inqvarteringsskyldigbeten hädanefter må af statsverket öfvertagas, och der contant inqvartering erlägges, att den må utgå etil. en i förslaget upptagen tariff. Redan före ärendets behandling i Utsk:n, vid remissen af den K. propos:n i ämnet, har jag haft den äran alt söka ådagalägga, huru olämpligt det vore, att på delta sätt fastställa en enda tariff för alla städerna, utan att taga i betraktande de högst olika förhållanden, sorn olika orter förete, och ulan afseende på det belopp, hvartill inqvartei ingen nu och tillförene utgått. Jag har då äfven sökt att visa, huru Götheborgs garnison genom en sådan åtgärd blefve beröfvad nära hälften äf sin huvar, inqvai tering, tvertemot billighet och rättvisa; ty, jemföi d med priserna på stället, är denna ingalunda för bög, och den 1 3 II. 71 Den a3 September f. m. inqvarteringsskyldiges pligt måtte det alltid vara, alt lemna boningslägenhet, eller att, i brist deraf, in natura till fullo ersätta livad den kostar att hyra, och ej blott till en del, såsom fallet blir om förslaget godkännes.
— Den 2.5 Jan n nr i i f. in. 251 Herr Cederschjölds yttrande att ”Domare”magten i allmänhet icke bör kunna vara ”vän af tryckfriheten,” innebär ett iner än strängt omdöme, jag utsäger det oförstäldt. Den, som vid embetsbordet af pligt dömer öfver hvad inför honom blifvit käradt, eller den sorn vid sitt skrifbord, i stöd af tryckfriheten, skiftevis både kärar och dömer, höra begge utgå från alldeles enahanda grunder, nemligen upplysning och rättvisa. De kunna således helt naturligt vara vänner; och jag tror, att det oftare vore den senares fel, än den förres, om de cj alltid förblefvo det. Reservanten klandrar det exempel jag anfört om tryckfrihetsmålens återgång i Frankrike till vanliga Domstolar; och förundrar sig att ”jag kunnat åberopa en tid af våld och ”obscurantism, tillräckligt stämplad af Tid”ning-censuren och Helgeråns-lagen.” Om här funnes ämne till förundran, så skulle denna lämpligare yttra sig deröfver, att då en fråga endast rörer nästan samtida, lätt upplysta, historiska facta, dessa icke rådfrågas, innan man klandrar. Här är uppenbar förblandning af både saker och epoker. Tidnings-censuren upphäfdes just vid nuvarande Konungs anträde till Regeringen, och de kända administrations-principerna voro dä icke hvad de sedan blefvo. Förändringar i TryckfrihelsLagen ägde rum, just till följe af den upphäfna censuren, och hvad först 222 Den 25 Januari i f. m. föreslogs, rönte motstånd. Lagen förblef val, efter omarbetningen, ofullständig i några hänseenden, änskönt af Kamrarne betydligt förbättrad; men just bland de förbättringar som genom deras åtgärd ägde rum, var den jag åberopat. HelgerånsLagen tillhörer helt andra förhållanden. Men icke nog härmed; TryckfrihetsLagen undergick ytterligare, vid totalt förändrade tidsomständigheter, betydliga modificationer, äfven i sammanhang med mitt nyss omnämnda åberopande; och deraf har den Lag tillkommit, som nu är gällande.
Om detta förhållande verkar förvåning, så Sr det likväl ej blott det enda, som påkallar Uppmärksamhet. Jag har varit i tillfälle att erfara huru ungdomen, åtminstone vid den Högskola som är Hufvudstaden närmast belägen* saknar tillfälle, att genom de offentliga förelåshingarna förskaffa sig insigfer i en mängd andra ämnen, föga mindre vigtiga och nödvändiga att kånna ån sjelfva Griindlagarne. Ej blött den närvarande StatsFörfattningens utan ock Svenska lagarnes och sedernas Historia, Sveriges Statistik och Geographi, ienhögre mening, Svenskanåringarnes ochhandelnsutvecklingshistoria* Svenska språkets och Litteraturens häfder^ kunna anföras bland de för en Svensk medborgare nödvändiga kunskaper, hvilka ej lära yara ämnen för särskildta föreläsningar* och Bil, till Ridd, o. Ad, Pr, s Banda 6. 402 Den 3 Martil. om man blott efterfrågar förhållandet med Fäderneslandets Historia i allmänhet; huru myc.; ken insigt kan vål vinnas i den, genom de offentlige föreläsningarna, så långe hon och UniversalHistorien blott äga en enda lärostol tillsammans vid Universitetet, hälst når dertill kommer, dels att Statshushållningsvetenskapen på ett så högst ofullständigt sått ingår i planen för den Academiska undervisningen, att den ej kan tagas i beräkning, dels att utom den så kallade Naturråtten, alla andra politiska vetenskaper, deras Litteratur och deras Historia åro okände förelåsningsåmnen, lika så okända, sorn de comparativa löreläsningarne mellan främmande folkslags StatsFörfattningar och Lagar, och de fosterländska. Om man nu dessutom skul le kunna påstå, att våra Universiteter lika litet erbjuda tillfälle för inhämtandet af Naturvetenskapernes tillämpning till en mängd industriella yrken o. s. v. att Techneologien och att de inskränkta undantantag som härifrån ägt rum, i frågan om Bergsvetenskapen och Landtbruket, ej vederlägga denna anmärkning så frågar jag tryggt: kan väl vid våra Högskolor Medborgerlig bildning vinnas af den ungdom, som der infinner sig utan något bestämdt syfte på embetsmannavårf?
St:s beslut behöfves, hvarföre jag icke vid denna riksdag har anledn. att derom yttra mig. Vöre det nu fråga om R. St:s beslut vid förra riksdagen , så skulle jag derom, såsom rör:de det nu gjorda förslaget, yttra, att partiella förändringar göra, att andra hemmansägare, som bo i grannskapet, inkomma med ansökningar om enahanda förmåner, och så får man sluta med att utsträcka eftergifterna till alla hemman i landet. Under tiden har man förorsakat missnöje och afund grannarna emellan, hvilket uteblifver, om R. St. hålla sig strängt till lagar och författningar. Hr von Hartmansdorff: Just för frågans behandling ur de allmänna syupunkter, som Frih. Cederström 2:ne gånger framställt, är det som jag förenar mig med Gr. Horn i anhållan, att R. o. Ad. ville uppskjuta detta måls behand - 320 Den 4 Juli. ling, intilldess den allmänna frågan förevarit, eller i sammanhang dermed. Jag anhåller om Hr Landtmls propos. derom till Ståndet. R. o. Ad. beslöt, att detta utlåt. N:o 171 borde hvila, intilldess R. o. Ad. fattat sitt beslut i afseende på StatsUtsk:s utlåt. Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtskts den 27 sistl. Juni på bordet lagda utlåtanden: N:o 172, i anledn. af väckt motion, ang:de revision öfver förvaltningen af de för Ministerstaten anslagna medel ; N:o 173, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de f. d. Landsh. Statsrådet af Wingårds und. anhållan om befrielse från ränta för en del honom till ersättning ådömda balance-medel; N:o 174» i anledn. af K.
M:s fattade Nådiga beslut år i83i, till Kammar-Collegium i Nåder öfvorlemnade, för att sig deröfver i ett sammanhang utlåta; till följd hvaraf Kammar-Collegium under den 21 Februarii i832 afgifvit underdånigt Utlåtande, deruti, efter upptagande af hvad i detta ämne dittills förekommit, Collegium hufvudsakligen föreslagit, såsom lämpligaste utvägen att bereda hemmansegarne lindring i deras utgifter, utan att betaga Presterskapet tillständig utkomst, dels att en del Pastorat borde med andra sammanslås, dels ock att Presterskapets aflöning skulle, i enlighet dermed, regleras på det sätt, att, efter upprättad fördelning, total-anslaget i spanmål blefve 4>5ro tunnor, deraf 2,463 tunnor utginge såsom tertial-kronotionde, och fyllnaden, eller 2047 tunnor, korame att utaf återstående kronotionde Presterskapet af Nåd förlänas; genom hvilken reglering framdeles skulle beredas för Stats-Yerket en ökad inkomst af 1,700 tunnor spanmål, och för tiondegifvarne en minskning i utskylderne, så att endast 6 tunnor i årlig kronooch tertial-tionde samt 4 R:dr 32 sk. B:co i penningar hädanefter komme att utgöras för hvarje mantal i. stället för alla de afgifter till Presterskapet, hvilka hittills egt rum.