Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven Selma steg i den värda fruns ynnest, ty hon lät dem styra och ställa, och när de frågade henne hvad hon tyckte, svarade hon alltid: »bra». Att detta svar hade mer af likgiltighet än bifall betydde föga. Men mer än en gång bad hon sin fästman att lösa hennes löfte. Hon ville ej bryta utan med hans samtycke, bunden som hon var af sina högtrafvande föreställningar om hederns fordringar och helgden af ett löfte. Det fans något hos henne af öfverspänd »ridderlighet», så qvinna hon var – eller kanske just derför. Förhandlingarne slutade emellertid alltid så att hon endast ångrade att ha bedröfvat denne Job i tålamod. Hans exempellösa foglighet inverkade mer än någonting annat. Och så kom det sig att hon så småningom blef lugnare till sinnes och mera förtroendefull. Ibland kunde hon till och med vara glad och smeksam. Då skulle patronen velat köpa hela verlden åt henne. Sista tiden innan bröllopet förflöt under ostörd sämja. Hon kände sig helt trygg: han kunde ju ledas med ett lillfinger. I prestgården var det ett förskräckligt jägtande, och bröllopstillredelserna gåfvo ingen ro. Fru Berg var en af dessa husmödrar, som icke försumma ett enda tillfälle att vända upp och ned på huset – naturligtvis under idkelig jemmer öfver den brådska de sjelfva framkallat. För kyrkoherden, som älskade lugnet, var det en pröfningens tid, men han höll sig på sina rum och gladdes åt sin seger. Den tjugonde November skulle bröllopet stå. Det var fort, men man hade ju ingenting att vänta på. Man hade först tänkt att dröja tills bruden fylt sjutton år, men då skulle bröllopet kommit midt i julstöket, och tre veckor mer eller mindre skulle göra så litet. »Men det hörs bra fjantigt att vara sexton», sade hon sjelf. Brudgummen hade talat något om »konfektsbröllop» och att resa strax, men det ville icke fru Berg veta af. Det skulle vara ett hederligt bröllop, och en hel massa menniskor skulle bjudas tillhopa. Kyrkoherden lät henne råda; det gjorde han alltid när det rörde saker vid hvilka han ej sjelf lade vigt.
Jag hemställer, om icke R. o. Ad. skulle fiuua för godt alt låta bero vid StatsUtsk:s framställda propos. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, då del blifvit ifrågasatt, huruvida detta ämne kunde lagligen blifva föremål för votering i förstärkt SlatsUtsk., funne sig skyldig tillkännagifva, det han ansåg sig icke kunna vägra propos. till bifall å Utsk:s förslag, enär del icke saknades anleda, lill den slutsats, alt de tvenne Stånd, som bifallit det ifrägavar. förslaget till und. skrifvelse, haft för afsigt ali endast för vissa ändamål, men ickeför andra, bevilja auslag till flottan, och således denna skrifvelse syntes slå i sådant sammanhang med statsregleringen, alt den kunde blifva föremål för förstärkta StatsUtsk:s votering; men i allmänhet vore H. Ex. visserligen af den tanken, att sädane frågor, som endast afse und. anhållanden hos K. AI. böra förfalla dä tvä Stånd stanna emot två. Ex. finge således nu, i öfverensstämmelse med hvad Frih. Palmstjerna föreslagit, hemställa örn R. o. Ad. funné för godt Dä härvid Ilr Mannerskantz, Carl Axel, anmälde sig, behagade H. Ex. afbryta sin framställning samt uppropa. Hr Mannerskantz, som yttrade: För min del instämmer jag i de åsigter, som af Frih:rne Raab och Tersmeden blifvit utvecklade. Jag tror, alt det är 6 H. 49 386 Den 22 Ja n u a ri e. tn. en frågas egenskap alt angå eller ej de ärenden, sorn uti 89 § Reg.F. äro uppräknade, sorn skall afgöra om det skall eller ieke skall voteras i denna fråga, då två Stånd stannat mot två.
Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden hafva godkänt Utskottets förslag, att Kimrök och Kli af andra ämnen än spanmäl saint Knapergall och Ekollon, malen eller omalen, borde från utförselstull befrias, men Ridderskapet och Adeln åter har bibehållit derå nu gällande utförselsafgifter, nemligen för Kimrök 12 sk. per 100 skålpund, för Kli 2 r:st. Lispundet, samt för Knapergall och Ekollon 1 r:st. skålpundet; och får Utskottet, i händelse Ridderskapet och Adeln icke afstår från dessa och biträder de öfrige Ståndens härutinnan fattade beslut, föreslå följande voteringar: 66:o. Den, som instämmer i Utskottets förslag, att Kimrök bör afgiftsfritt få utföras, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, bibehålles nuvarande utförselstull derå, 12 sk. per 100 %. 67:o. Den, som, lika med Utskottet, anser, att Kli af andra ämnen än spanmäl bör befrias från all afgift vid utförsel, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer den tull af 2 r:st. Lispundet, som vid utförsel nu erlägges för denna artikel, att bibehållas. Bih. till R. St. Den, som gillar Utskottets förslag, att Knapergall och Ekollon, malen eller omalen, skall afgiftsfritt få utföras, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer nuvarande utförselstull å denna artikel, 1 r:st. skålpundet, att bibehållas. Knifvar: andra slag, samt Gafflar, ej specificerade. Presteoch Bonde-Stånden hafva godkänt
Hvar som, i uppsåt: 1. att lägga Sverige eller Norge under främmande makt, eller från något af dessa Riken söndra en dertill hörande del eller besittning; eller 2. att bryta Rikenas förening, eller med våldsamma medel upphäfva eller ändra den emellan Rikena stadgade föreningsform, eller någon af deras grundlagar; eller 3. att Konungen lif eller frihet beröfva eller honom från thronen uttränga; eller 4. att Thronföljare eller annan Prins, som till thronen arfvinge är, lifvet beröfva, eller någon af dem från thronföljden utestänga; gör uppror, eller annan gerning, den der innefattar uppsåtets fullbordan eller försök, dertill; en sådan förrädare miste lifvet, eller dömes, der faran ringa var till straffarbete på lifstid. 2 §. Har stämpling till förräderi, som i 1 § sagdt är, blifvit gjord, utan att förräderiet till försök kommit; då skall anstiftare af stämplingen dömas till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år, eller, der faran ringa var, från och med sex till och med åtta år. Deltagare i sådan stämpling varde dömd till straff arbete i högst åtta år. 3 §. Har någon, muntligen inför menighet eller annan folksamling, eller i skrift, den han utspridt eller utsprida låtit, uppmanat till förräderi, som i \ § sagdt är; dömes, när uppmaningen ingen straffbar verkan hade, till straffarbete i högst sex år. Samma lag vare om den, som annans skrift utspridt ellar utsprida låtit, att dermed komma sådant förräderi åstad. 4 §. Bär Svensk eller Norsk man vapen mot något af de förenade Rikena, eller mot någon med dem i krig förbunden makt; miste lifvet. 5 § Har Svensk eller Norsk man, genom uppmaning, eller eljest uppsåtligen, förmått främmande Makt att med krig anfalla de förenade Rikena, eller Makt, som med dem i krig förbunden är; miste lifvet 6 §.
Friherre R. vKr nemer, 1857 års ersättning för bristande indelning af hronoshatte-hemmanet 7N& 5 Söderby i Danmarks socken af Upsala län i följd af nedsättning i hemmanets mantal och ränta. Anordnadt å Upsala läns ränteri 14:o. Resekoslnads-ersättning och traktamente lill ledamöterne i Kommitléen för granskning af stadgan för Rikets elementar-läroverk. Enligt Kongl. Brefvet den 17 December 1858. Till Professoren m. m. F. F. Carlson 519: 69. Till Rektoren m. m F. E. Till Rektorn vid Stockholms gymnasium G. R. Rabe, traktamante 336: — Till Adjunkten vid högre elementärläroverket i Upsala C. W. Callerholm 537: — Till Lektorn vid högre elementar-läro verket i Strengnäs C. F. Till Professoren m. m. E. Edlund . 336: — Till Komministern C. W. Öfverström, Sekreterare .. 500: — Till Vaktmästaren A. Johansson 141: 67. 15:o. Kommittéen för af gifvande af yttranden och förslag till ombildning af Styrelse-verken och Förvaltning s-myndighet er na. Enligt Kongl. Brefvet den 22 December 1858. Resekostnads-ersättning och traktamente till: Borgmästaren i Jönköping, Assessoren m. m. G. F. Asker 700: 38. Landshöfdingen m. m. G. L. Munthe . 1,280: 10. Notarien i Kongl. Kammar-kollegium F. Th. Billberg i egenskap af Sekreterare: förskotts-arfvode 275: — Kanslisten N. F. Sander dito 200: — 475- Riksmynt. 55,495 Vaktmästaren J. E. Eklöf, arfvode för Irenne månaders tjenstgöring hos Kommittéer), å 50 R:dr i månaden . Borgmästaren m. m.
Detta stadgande, som innehåller föreskrift om den myndighet, hvarest öfverträdelse af ifrågavarande författning skall pröfvas och afdömas, har blifvit af Borgare Ståndet - Bevillnings-Ulskoltets Utlåtande N:o 29. 9 Ståndet återremitteradt, på den grund att detsamma skulle vara mindre tydligt; men jemte det att ifrågavarande stadgande, hvilket återfinnes oförändradt i äldre, rörande detta ämne ufgifna författningar, icke, såvidt Utskottet har sig bekant, gifvit anledning till någon ovisshet hos vederbörande om lagstiftarens mening, anser Utskottet, vid det förhållande att Utskottets förslag blifvit af de öfriga Riks-Stånden godkändt, och sålunda är att anse för Rikets Ständers beslut, sig endast böra detta förhållande tillkännagifva. Slutligen får Utskottet anmäla att Riks-Stånden fattat skiljaktiga beslut i anledning af Utskottets, sidan 6 och 7, gjorda hemställan: »att den uti Utskottets förslag till »Bevillningsstadga utsatta bevillning för fideikommiss, äfvensom för gåfva af fastighet »samt för testamente af fast eller lös egendom med full eganderätt till sjelfva egendo»men måtte förhöjas frän fyra till fem procent; men att deremot testamenten och fideivkommissbref mätte från all stämpelafgift befrias och de derom uti nu gällande stämpel»pappersförordning intagne stadganden från den nya författningen i detta ämne helt och hållet uteslutas;» och skall Utskottet uti särskildt utlåtande rörande denna fråga afgifva sitt yttrande. Stockholm den 9 Juli 1860. Reservation: Af Friherre Rehbinder, F. W. »Emot Utskottets beslut, att bibehålla progressiv beskattning å bouppteckningar, vid dessa handlingars beläggning med stämpelpapper; ett beslut, tilikommet med endast en rösts öfvervigt, får jag anmäla min reservation. I afseende å allmänna bevillningen har Utskottet antagit den grundsats, att en viss procent skall utgå af all inkomst, det vare sig större eller mindre, så snart denna inkomst öfverstiger hvad som anses erfordras för de mest oundgängliga lefnadsbehof.
Län att begagna laxfiske i Umeå eif. S. D. Vid förnyad föredragning af Stals-Utskottets den 5 dennes på bordet lagda utlåtande, N:o 227, angående ett låneunderstöd för återuppbyggande af Conradsforss bruk i Wermland, blef Utskottets utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet, med det tillägg, att bland de lånehandlingar, som böra till Riksgälds-Contoret aflemnas, innan lånemedlen utanordnas, äfven bör ingifvas bevis af domaren i orten samt af vederbörande Hof-Rätt att lånesökanden icke innehar förmynderskap. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens betänkande, N:o 52, i anledning af åtskilliga motioner örn förändringar i tiden för kronouppbörds-stämmor11a, biföll Ridderskapet och Adeln Utskottens hemställan, i afseende på förslaget om kronouppbördens fördelning i 2 å 3 terminer, men afslog tillstyrkandet örn framflyltning af liden för uppbörden och nppbördsmännens redogörelse. Prot.-Utdraga den y Mars 1840. 699 S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets nedannämnde den 5 dennes på bordet lagde betänkanden: N:o 74, i anledning af väckt motion om ersättning för lagsökningskos tnad; och N:o 75, i anledning af väckta motioner om bestämmande af viss tid, hvarinom saker böra vara afgjorda hos Hof-Rälterne och Högsta Domstolen, och ulslag i lagsökningsmål, meddelade af Konungens Befallningshafvande. S. D. Föredrogs ånyo och kales till handlingarne Lag-Utskotets den 5 dennes på bordet lagda memorial, N:o 77, i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande, N:o 42, öfver väckt motion om bestämmelse, att fjerdeparter i Stora Kopparbergs grufva må anses såsom fast egendom å landet. Från Högv. Preste-Ståkdet.
KammarColhii egen pluralitet begått ett groft misstag, då den tillstyrkte indragning af v. AdvokatFiskals-tjensten, gör att jag per conseqventiam rei icke hyser särdeles förtroende till det förslag, som nu blifvit framlngdt, och hvilket åsyftar en anmärkn. af tjenstemännens antal inom Golldi kansli. Det är detta jag velat yttra, som ett försvar för min anmärkn, och jag anhåller, att det måtte få stå i protokollet för min räkning, såsom ett genmäle å min sida mot de Hrr Statsrådsdedamöter, som här till stöd för sin åsigt förklarat, att de icke kunnat tillstyrka en åtgärd, som vore i strid med hvad KammarColl. föreslagit, hvilket jag visserligen i öfrigt icke vill lägga dem till last. Gr. Mörner: Då jag förra gången hade ordet, glömde jag att tillräckligt tydligt framställa det förslag, som jag för min del anhåller, att R. o. Ad. ville gilla. K. M. föresiår nemi., att det för kanslisten föreslagua belopp, 1,200 Rdr Ernt, måtte ställas till 164 Den 21 Oktober f. m. K. M:s disposition; men detta belopp sönderfaller i tvä delar, nemi. 1,000 Rdr i lön och 200 Rdr i arfvode. Jaganhåller nu, att förslaget måtte af It. o. Ad. godkännas pä det sätt detsamma blifvit af K. M. framstiilldt. Sedan härefter Hr Grin o. Ordfm framställt, att i afside på den del af ifrågavide morn., som angår sammanslagning af aktuarieoch registrators-tjensterne, endast blifvit begärdt bifall, men att, i fråga oin Utskis hemställan, att de för ifrågavide kanslist äskade 1,200 Itdr måtte ställas till K. M:s Nåd. disposition, för att användas till biträde vid aktuarieoch registrators-tjenstens bestridande, blifvit yrkadt dels bifall, och dels att, med afslag derå, och i öfverensstämmelse med K.
Bestöts att till aflöning af Häradsskrifware m. fl. wid Taxeringarna behöflige Tjenstemän, samt andra omkostnader, blott en half procent af hela Bewillnings' Summan skulle bestämmas Angående anwändandet af möjligen uppkommande öfwcrskott ä de genom Bewillningen inflytande nredel, gillades UlskortelS förflag i swaret pä Anmärkningarna, dock med tet tillägg, att om i följe af Ridderskapet och Adelns beslut om ändring i den progressiva asgiftens utgörande, någon brist i den ge - Den ro Augusti. 2xzZ genom en sädan afgift päräknade Summan, skulle uppkomma, densamma först of detta öswerjkott komma att ersättas; hwarjemte anmärktes alt bestämmas borde af hwilken den af Utskottet förestagne nedsättning af Bewillningen skulle »verkställas, anseendes Ridderskapet och Ädekn för sin del, att Fullmägkige i Banken och RiksgaldSContoirct borde till Kongl. Maj:t uppgifwä förslag till en sadan nedsättning, enligt de af Riksens Ständer härom k Bewillnings - Förordningen gifna sörnkrifter. Atterligare förenade sig Ridderskapet och Adeln med de öfriga trenne Ständen i frägan om LandtTullarnes upphäfrvande, i följe hwaraf, ett swar, i enlighet med Riks-Ständens enhälliga beslut, kill Kongl. Mant pä desi Nådiga Proposition i underdånighet kommer an öfwcrlemnas. Till förbättrande wid Redactionen, anmäldes ytterligare »vid s Art. 4 §. att ett »nera bestämdt ord än oberoende, "mätte utwäljas, att s Art7 §. s mom. i Belvillnings - Utskottets första förslag matte förfalla, eller göras tydligare. Sluteligen destöt Höglofl.
Sedt ur billighetens synpunkt, får man här taga i betraktande, att hur är fråga om manskapet, som icke äger någon annan inkomst, än den, som erfordras för dess dagliga uppehälle, och jag ser icke att de skulle kunnat tvingas till denna afgift, då de vid ingående af sitt kontrakt hade fått sig försäkradt, att icke blifva betungade med några utgifter. I allt fall lemuar jag derhän, huru dessa afgifter skulle blifvit utkräfda af dem. Dertill skulle efter mitt förmenande ovilkorligen hafva erfordrats, att sätta dem vissa dagar på en förknappad kost, d. v. s. på valten och bröd. Hvad beträffar 6:te punkten, ”ang:de beviljad ersättning för Norska korvetten Örns deltagande med åtskilliga Svenska krigsfartyg uti en expedition till medelhafvet år 1837”, så skulle jag verkligen tro, att slalsklokhelen bjuder — under närvar, tidpunkt, då Europa slår i eli förhållande, som måhända sträcker sig äfven emot Norden, — att bibehålla enighet med vårt brödrafolk och alt icke röra i dessa förhållanden, så myckel mera, som saken redan år afslutad. Här återstå 2:ne punkter, dem jag icke vidrört, emedan jag icke kan neka, alt i dessa 2:ne punkter förefinnes anledn. till anmärkmr; men jag anser dem vara af så ringa beskaffenhet, att de icke borde kunna föranleda mig nu lill att yrka, att Konungens rådgifvare måtte ställas under aktion eller någon skrifvelse om deras entledigande komma att beslutas. Af hvad jag nu sagt, kan R. o. A. finna, att jag, i motsats lill den siste värde talaren, hyser den åsigt om delta mern., att dermed icke kan tagas annan befattning, än att lägga detsamma till handligarne; men en annan fråga är, huruvida Const.-Ulsk., med den vidsträckta granskningsrält, som delta Utsk. äger, har afgifvit en tillräcklig exposee af Regeringens åsigler eller s. k. regimer under den föreg:de förvaltningstiden. Jag vill visst icke instämma med den ibland
Det är skamlöst! Huru så? Han har blott i fyra månader varit enkling. Den förra hustrun har knappast hunnit kallna i grafven. Enklingssorgen är snart förgången, det vet du ju nog. Och nu är han väl i sjunde himmeln och förtjust att den förra hustrun dött. Det kan väl aldrig vara möjligt. Kanske inte medvetet, kanske utan att tänka på det och utan att erkänna det ens för sig själf. Ja-a, människohjärtat är ett underligt ting. Jag tror nästan att alla män önska att deras hustrur måtte dö, för att de skulle få en annan, bättre. Fru Hartman skrattade. Du öfverdrifver, Lisi. Sådant där förargar mig. Vi skola tala om annat. Gärna för mig. Ditt ideal tyks ännu vistas i staden fröken Verther, menar jag. Ja, det gör hon. Kommer hon att dröja länge? Jag vet inte. Hon har alldeles förtrollat människorna här. Herrarna göra inte annat än springa gata upp och gata ned för att få se henne. Jaså. Det är inte att undra öfver. Hon är värkligen förtjusande. Jag har aldrig i mina dagar sett maken. Ja, det är hon visst. Din man tyks också ha mjuknat, så styf han än eljes är. I morse mötte jag dem på gatan, men de samtalade så ifrigt att de inte ens sågo mig. Hälsade inte Antti? Nej. Han såg så troget på fröken Verther, att han ingenting märkte, fastän vi gingo tätt förbi hvarandra. Någonting sådant tror jag inte har händt Antti förut. Ögonen bländas af att blicka in i solen. Så är det. Hvart gingo de för öfrigt? Jag förvånade mig öfver att du inte var med. Jag hann ej svara härpå, ty Mari uppenbarade sig samtidigt i dörren med en biljett i handen. Hvad är det där för en biljett? Herrn lär ha skickat den. Jag ref upp brefvet och läste: Vänta mig ej till middagen. Vi äta i värdshuset i parken. Kom med om du orkar. Jag hoppas ditt illamående redan är öfver. ANTTI. Jag stoppade brefvet i fickan och skrynklade det. Karlen väntar på svar, påminte Mari. Det behöfs inte något svar. Han får gå. Mari gick, och jag steg också upp för att taga afsked. Hvart har du så brådtom?
— Omflyttningen tyckes således, ehuru icke fullständigt, vara gjord efter norskt mönster, säkerligen för att visa “religionen" tillbörlig vördnad. Men härvid bör man besinna: dels att i Norge kunnat, till stöd för den plats, stadgandet fått i deras lag, åberopas, att dylik plats har i Norges Grundlov, *) Jemför nu gällande Rättegångsbalks 10 Kapitels 21—2 5 §§ samt Kongl. Lagkomitéens och Lagberedningens förslag till Rättegångsbalk, sednare delen, 1 Kap. 12 — 25 och 12—2 3 §§. (Obs. Rättegångslagen i brottmål kunde, till skilnad från rättegångs lagen i civilmål, kallas Ransakning slag, eller, om den infördes i en större codex, Ransakning sbalk.J Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 63 ehuru i vetenskapligt afseende felaktigt, lemnats dithörande stadganden om “religionen", dels ock att Guds rike icke behöfver sådant stöd, utan trifves bäst utan verldslig ära (Joh. 18: 36. 15: 18—21. I öfrigt åberopas hvad Grefve Hamilton i sin reservation anfört deremot, att föreskrifterna om s. k. religionsbroit skilts från kapitlet om fridsbrott. e) Hvad i 25 Kap. föreskrifves “om brott af embetsmän" synes hafva föga sammanhang med det 24:de Kap. "om åverkan, så ock om olofligt jagande och fiskande.“ Föreskrifterna om embetsmäns brott tyckas, enär i allmänhet rättigheter och pligter motsvara hvarandra, hafva närmare sammanhang med föreskrifter, som finnes i det 10:de Kap. “om brott mot offentlig myndighet", och hade således kanske kunnat införas i ett särskildt kapitel efter det 10:de.
Farhågan är blott för huller och oordningar, som af åhörares närvä* 10 vid våra ofverläggningar kunde uppkomma, eller, sorn en värd Talare, då ämnet härförevar, yttrade, att åhörarne, hänförde af värma, ej skulle kunna hindra sig från att högljudt gifva tillkänna sitt gillande eller ogillande af hvad sorn här föreföll. Men jag vet icke, hvarföre man behöfver frukta sådant För min del finnér jag endast det vara märkvärdigt, att man gifvit så mycken vigt åt saken, Jag underställer, om ett Riksstånd ville hål a sina sammankomster i ett Rum med 3 vaggar, och en Colonnad i stället för den 4;de, o,m detta vöre emot Grundlagen, eiler hvar der finnes ett ord om , huru Hus och Rum skola vata slutna, eller byggde, der RiksStån» den öfverlägga. Jag har sjelf sett hforska NatiunalRepresentationen hålla offentliga öfverJäggningar, utan någon i sådant afseende gifven Ras» mea nät StorThinget beslutar, att Den 30 September e. m. 5 °9 dörrarne skola stångås, så blifva de stängda, utan att något hinder derföre lägges i vägen. Dessutom hafva vi af BorgareStåndets beslut' erfarit att Grundlagens och Allmänna Ijagéns föreskrifter ärö för ändamålet så till räck 1 ige, att jag icke fean tveka ti lstyrka Riksens Ständer, att nästa gång de sammanträda, Ständvis, besluta på enahanda sätt. Men att Vi nu ge* norn en Lag och ett Reglemente skulle lägga hand på kotntnande Ständers fria VaL huru de vilja tillvägabringa offentligheten, dertill kan jag aldrig samtycka. Grefve varl Schwerin: Riddersfeapet och Adela torde föra sig till minnes, att när publicitets-frågän här var a bane, b!ef piuraliletens beslut, att hon var 6n Stånds sak. Jag vill ock påminna mig, att när fråga uppstod om remiss till Constuut tonslJtskottet, yttrade Herr Grefven och LandtMarskalken, att sadänt ej behöfdes.
Ett sådant vilkor för det brottet skall anses hafva till fullbordan kommit, synes, i betraktande af brottets vådliga egenskap, hvai’ken instämma med rättvisans kraf eller kunna af statsklokheten gillas. Varder emellertid detta vilkor antaget såsom nödigt i det fall 11 § 1 mom. afser, torde detsamma med lika, om icke mera skäl, böra förutsättas för de fall, som i 4 \ § 2 mom. och i 42 § omtalas. Derom saknas likväl bestämmelser i förslaget. Den omständighet, att förfalskaren sjelf icke gjort bruk af det förfalskade, innefattar väl icke tillräcklig grund, - alt i afseende å brott af den grofva och vådliga beskaffenhet,1 som de ifrågavarande, medgifva nedsättning af straffet, hvars mildrande, på sätt i 14 § 2 mom. och 42 § 2 mom. för sådan händelse blifvit löreslaget, följaktligen icke torde böra ifrågakomma. 1 öfverensstämmelse härmed finner jag skäligt förorda, att icke allenast de i 4 4 § 4 mom. förekommande orden ”och bar han dermed annan bedragit eller sökt bedraga”, utan äfven samma §:s andra stycke och 42 §:s 2 morn., angående den händelse att bruk af det förfalskade ej blifvit gjordt, måtte uteslutas. Hvad slutligen stralltids-bestämningarne angår, saknar jag äfven här anledningar att frångå slrafflags-förslaget; hvadan, i enlighet dermed, stralf-arbetstiden torde 32 Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 59. böra utsättas för eftergörande af utländskt guldeller silfvermynt från och med 4 till och med 8 år eller lika, som för eftergörande af Svenskt eller Norrskt dylikt mynt; för eftergörande af kopparmynt från och med 1 månad till och med 2 år samt för hrott emot 12 § från och med 6 månader till och med 4 år.