Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Man kunde nästan tro, att gamle herr Klas lefde, ty nog är ölet bra nog i sin sort, just sådant han ville ha det. Det kan man medge, att visst ville han ge knektarne så godt stackarn hade att bestå. Men sen man hade fått en klunk af hans kalla maltsmörja i magen, så fordrade han, att man skulle vara så flink och förlig, som om det varit det eldigaste vin han bestod. Åh fy för f–n.” ”Hör han på, munsjör Raborsky”, svarade skotten, som af hvad polacken talat ej förstått mycket mer än ett ord, ”låt han bli att kalla herr Klas för stackare. Det var en karl som kunnat förtjena att ha en fjäder i sin blåa mössa och säckpipblåsare framför sig, och ingen skulle ha sagt, att ej han hedrat den klan, till hvars chef han hade blifvit född.” ”Ja, då hade han ej heller behöft sina smörjiga skinnbyxor”, skrattade polacken. ”De hade minsann kunnat passa åt skottarne att kläda öfver sina sköldar med, så styfva och grofva de voro. Pilarne skulle bra ha studsat ifrån dem.” Skotten for opp och ryckte på sitt stora svärd, men lugnade sig dock vid en klunk öl; han visste ej rätt hvad den andre sagt. ”Åh hå”, fortfor polacken, i det han vred på sina långa mustascher. ”Det var dumt att låta värfva sig till det här björnlandet. Nog hade det smakat bättre att dricka söderns vin och bo under de välluktande citronoch orangeträden, än att smörja i sig finskt öl och låta röka sig som en sill i dessa fördömda finska pörten; och gräla med de djuren derinom, för hvar bit man tar af dem. Men det hade vi, för det de behagade välja oss till kung ett våp, en isbjörn, som ligger i sin lya och gör ingenting, sen han väl lyckats sätta söta fars stalldrängar till vakt öfver oxarne i sitt hemland.” Matts hade suttit helt tyst, under det de andre munhuggits. Nu steg han opp, helt lugnt, knöt sin jättenäfve under Raborskys näsa, och, i det han mellan sina sammanbitna tänder mumlade:
Jag tror att frågan är så vigtig, att Utsk. väl kunnat litet mer anstränga sig i detta fall, än att blott och bart i korta ordalag affärda motionen, ty såsom ett knapphändigt affärdande måste jag anse det skäl, hvarpå Utsk. byggt sitt afslyrkande. ätli Den 27 Maj e. ni. I afseende pä den förslå frågan säger Ulsk.: ”alt 0111 någonsin sädane kontroller skola vinnas, de nästan uteslutande äro att söka uti Taxeringsoch Pröfnings-Komiléernas nit, samvetsgrannhet och kännedom om de verkliga förhållandena; och på denna grund har Ulsk. icke tilltrott sig, att genom förändrade lagbestämmelser kunna tillvägabringa någon förbättring i omförmäldla afseende. ” När Utsk. har sagt ”nästan”, så synes detta innebära att Utsk. icke ansett det omöjligt alt upfinna andra kontroller. Att delta skäl icke'är tillräckligt, det hafva vi redan erfarit under den föreg:de debatten för dagen, och att underslef således icke kunnat genom laxeringsmännens kännedom tillräckligt förekornmas. Hvad angår den af motionären föreslagna kontrollen,< att dä någon hos Pröfnings-Komitéen skulle vilja öfverklaga Taxerings-Komitéens åtgärder, han skulle vara skyldig att beediga sina förda böcker jemte klagomålen, sä får jag erkänna, att i delta afseendel är jag af samma åsigt som Utsk. Det är redan föreskrifvet, att om Taxerings-Komitéen icke litar pä den upgift, sorn af någon person blifvit meddelad, så har Komitéen rättighet att infordra hans böcker och undersöka förhållandet, men jag tror icke, att det vore lämpligt, att en klagande vore skyldig att bifoga sina böcker, endast derföre att han är klagande. Jag beklagar att icke någon af Bevilln.Ulsk:s ledamöter har tagit ordet i denna fråga, ty jag skulle för min del anse, att om man har sysselsatt sig något verksamt med att upfylla motionärens önskningar, så bade man bordt kunna komma till något bättre resultat.
Alt i fredstid underhålla eli så stort antal militiir-läkare, som behöfves då arméen sälles på krigsfot, utgörande, efter hvad upplyst är, närmare 660, vore utan tvifvel en misshushållning, utan måste vid eli sådant tillfälle den nödiga fyllnaden sökas bland civile läkare. Deremot synes det nödvändigt, all åtminstone den nuvarande å stat uppförda personalen, uppgående till 103, varder fulltalig och fullt tjenstbar, så alt den vid utbrottet af eli krig kan utgöra en verklig slam för den du beböfliga läkarepersonaleii. Alt delta för närvarande icke är förhållandet har blifvit ådagalagd) genom ofvanberördn vakanser bland arméeus läkare-beställningar, äfvensom derigenom att, enligt behörig uppgift, mänga af de nu anställde läkarne hunnit den framskridna ålder, att de vid eli inträffande krig icke kunna påräknas blifva arméen följaklige. För möjligheten åter alt förmå unge män, hvilka egna sig ät läkare-vrkel, alt söka militär-läkare-ljensler, hillver det verksammaste medlet, alt dessa beställningar förses med någorlunda tillräckliga löner, äfvensom all, genom förbättrade pensioner, de öfverårige läkarnes förflyttande på indrngnings-slat underlättas. Alt bestämma lönerne lör arméens läkare så höga, alt de blifva fullt tillräckliga för deras bergning, är dock icke behöflig!, emedan dessa läkare kunna antagas derjemte hafva inkomst af enskild praktik, och det måste äfven anses för Ijensten gagnelig!, all mifiliir-Iäkarnc pä delia säll vinna erfarenhet och förkofra sig i sitt vike.
Utskottet, som i allmänhet instämmer i motionärens åsigt, alt tjenslers tillsättande endast tillsvidare genom förordnanden, äfvensom flera sysslors förenande hos samma person bör, så vidt möjligt är, undvikas, har emedlertid ej kunnat förbise, att sådane förhållanden någon gång kunna inträffa, hvarigenom tjensters tillsättande, medelst fullmagt, måste uppskjutas, äfvensom att, innan en ny reglering af embets-verken kan tillvägabringas, det understundom kan blifva af nöden att, serdeles inom de lägre graderne, medgifva tjenstemän att innehafva flere befattningar, och ehuru önskvärdt vore, att sådane undantag endast tillfälligtvis och i följd af serskilde omständigheter måtte komma att ega rum, har Utskottet likväl, då billigheten fordrar, att den, som kan blifva förordnad att en tjenst förrätta, eller, utan alt åsidosätta sine åligganden, kan ock tillåtas innehafva och bestrida flere än en syssla, äfven erhåller de löneförmoner, som dermed äro förenade, icke ansett motionärens förslag kunna för närvarande bringas till verkställighet, hvadan Utskottet hemställer, att motionen lemnäs utan afseende, Stockholn* den 19 Maj 184 o. N:o i45 Ank. till Exp, Utsk. den 21 Maj, kl. 9 f. m. Utlåtande, i anledning af Hans Excellens Herr Grefve Löwenhielm; G., motion om upphörandet af begrafningslijelps af tjenande. (U. A.) Uti en från Högloft.
Hedman; dock är i anseende dertill att Handlanden Bager bevistar innevarande riksmöte, för 4:de qvartalet detta år, utsedd till ombud Handlanden Hedman och till suppleant Banko-ombudet A. T. Lundqvist. Angående myntning af silfver och guld. § 5. På det att, så vidt ske kan, prägladt silfvermynt af alla fastställda sorter städse må finnas i förråd, har myntning af silfver egt rum till belopp, upptagna i Revisions-bsrättelserna. Dylik myntning för nästa år har ansetts kunna tillsvidare anstå, enär förrådet den 14 dennes utgjorde: i 4 R:dr R:mt st 2 R:mt 3,502,800 „ 81,000 — „ 416,400 , 50 öre , „ 304,800 25 474 000 51600 S:gr R:dr 4,830,600; — 16 Banko-Utskottets Memorial N:o 1. 1864 „ 36,000. uppgående Bankens förråd i myntade dukater sistberörda dag till 13,874 dukater. Räkning emellan Banken och Kongl. Myntverket öfver silfveroch guldmyntningen är för 3:dje qvartalet detta år afgifven och, utan anmärkning, granskad samt utvisade Banken till godo hos Kongl. Myntverket ett saldo i silfver af R:mt 156,937: 18. och i guld af dukater 7,934: — Angående Bankens sedelstock samt densammas förminskning. § 6- Till den förändrade uppställning af 26 § i Reglementet, som föranledes af vidtagna jemkningar i sättet för göromålens handläggning inom Banken, komma Fullmägtige att afgifva särskildt förslag. Angående sedelstockens beräkning och förändringar under åren 1862—1864 är upplysning lemnad här ofvan och om utelöpande sedelstockens belopp vid särskilda tidpunkter innefatta Revisions-berättelserna fortgående uppgifter intill medlet af nästlidne September månad.
Utskottet, som af motionärens, utan närmare utredning af ämnet framställde förslag, icke hemlat anledning att tillstyrka förhöjning i det från 4 Slals-UtskotMs Ullålande, l\'.o 125. stålens sida till arméens pensionskassa utgående A i liga bidrag eller förändring uti de för pensioneringens verkställande stadgade grunder, hemställer, att Friherre .Falkenbergs förevarande motion må få förfalla. 5:o Hos Borgare-ståndet har uti motion, som blifvit till Slats-utskottet remitterad, Idert C. C. Hörnsteinj till förekommande af den misshushållning i afseende på armeens pensionskassas förvaltning, sorn förmenats ega rum derigenom, alt embetsman, hvilka å stat uppbära de högsta löneförmåner, stundom tillika åtnjuta pensioner utur nämnda kassa, föreslagit, att allt statsanslag lill arméens pensionskassa måtte vägras, intilldess kassans förvaltning inför Stats-utskottet och framdeles för Rikets Ständers revisorer framlägger sina räkenskaper och redogör för sina åtgärder, samt att det anslag, som kan beviljas militär-statens pensions-berätligade personal, måtte uteslutande användas för underbefäl och manskap. Beträffande motionärens yrkande, i fråga om redovisning för arméens pensionskassas förvaltning, kommer Utskottet att sig utlåta i sammanhang med yttrande öfver den af Rikets Ständers revisorer gjorda framställning, att direktionen öfver nämnda pensionskassa måtte förpligtas att på ett fullständigare sätt, än som hittills egt rum, inför Rikets Ständer och deras revisorer redogöra för de
St. genom en sådan skrifvelse visa att detta förhållande icke undgått deras uppmärksamhet, tror jag det vara öfverflödigt att deruti inrycka någonting annat, och tillstyrker således bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag. Hr Lagerhjelm, Pehr: Som jag för tillfället icke var närvarande, då Hr von Hartmansdorff uppläste sitt förslag utber jag mig att få böra detsamma. I anledn. häraf upplyste Hr Gr. o. Landtm, att Ilr von Hartmansdorffs förslag innehöll hvad Utsk. hemställt, med den skillnad, att han efter orden: ”K. M. täcktes i nåder låta”, infört ”med faktoriet vidtaga sådana åtgärder, som må anses tjenliga för uppnående af det med inrättningen åsyftade ändamål”. Hr Lagerhjelm: Jag tviflar icke derpå, att R. St:s revisorer haft skäl för deras anmärkn:r i detta afseende. Det öfverensstämmer äfven med hvad jag sjelf i frågan inhemtat; men å andra sidan år jag fullkomligt ense med Hr Adelborg derutinnan, att en så vidlyftig förvaltning som ett gevärs-faktori icke bringas till rätta på den korta tid, som återstår innan slutet af är 1849. En så sammansatt handtering, som ett gevärsfaktori, kan icke 9* 132 Den 24 Maj. jern töras nied el t krutbruk eller ett kanongjuteri, isynnerhet då man besinnar att här är fråga om att vidtaga en så genomgripande förändring, alt den skulle medföra en betydlig nedsättning i tillverkningspriset, utan att verka någon minskning i varans godhet. Jag tror icke att det är möjligt att åstadkomma en så väsendtlig förbättring på en så kort tid, som de föreslagna 2 åren innefatta. Hvad åter beträffar frågan att på arrende upplåta ifrå gavar. verk till enskilte, får jag säga, att uti ett så litet land som Sverige, som har så ringa industri och der det icke finnes mer än ett gevärsfaktori utom Statens, vore det vådligt att endast åt den enskilta industrien öfverlemna att förse Staten med dess behof af gevär.
Känner honom nog håhå ja var en af Gud slagen det var han!» Hon satt tyst en stund och runkade på hufvudet, så att de grå hårtestarne åkte fram under lufvan och hängde ned öfver panna och kinder. Hon var lik en gammal krokig martall med grå hängmossa. Vinden far genom grenarne och hängmossan vajar fram och åter, fram och åter. Så började hon berätta med många afbrott, suckar och ojande. Paava hette han, som nu låg därute tok-Paava sedan många herrans år. Han hade varit en rask och kvickfotad unglapp engång han med. Men så kom något, som gjorde slut på honom. Det var en dag på eftervintern, mot tiden för lillmarknaden nere på kyrkplatsen. Paava hade kommit styrande på skidorna längs efter fjällsluttningen. Var på bröllopsfärd och var storglad. Brudgummen det var han själf, och henne, som han fäst det var Nings Anders Inga henne skulle han nu hemta och draga i följe med ned till kyrkplatsen. Drängen hade han skickat före med smycken och en hvit ren som bröllopsgåfva. Men så mötte Paava en på vägen det var också en unglapp som kom emot honom öfver snöfältet med hvinande fart. De två hade just ingenting otaldt med hvarann’ den andre hade en gång blifvit försmådd af Inga och det för Paavas skull men den här gången var han språksam ändå. Nila så hette han tyckte att Paava hade onödigt brådt med att komma fram. Han stötte ned skidstafven i snön och undrade, om de inte kunde språkas vid ett slag de komme nog ändå dit de skulle. Han, Nila, kom just från Nings Anders håll och kunde hälsa. Men visste Paava, hvad han hade hört där borta, skulle han kanske aldrig börjat resan sin. Paava blef otålig och ville fortsätta på skidorna. Han tyckte inte riktigt om mötet och anade ondt. Då hade den andre tagit ett fast grepp fram i pälskragen Paavas, för att han inte skulle komma undan ett enda ord af budskapet, och så förtalde han, hurusom Inga tagit sig annan vän och minst af allt tänkte på bröllop med honom. Och fortsatte han färden, skulle han mötas af spott och hån.
T. ex. brunnsoch badhuskassornas rörelse och ungefära ställning vid detta eller 1864 års slut: Brunnskassans behållning den 1 Januari 1864 R:mt 3,896: 78. » inkomster, af mig till denna dag uppburne, » 4,997: 26. Badhusets behållning den I Januari 1864 » 1,385: 35. » alla brutto-inkomster under året » 4,588: 32. Begge kassornas sammanlagda utgifter till dato: genom mig till Kamerern lemnade och till användning för begge kassornas behof bestämda R:mt 6,551: 5.*) » » omedelbart för brunnskassan » 1,542: 26. » » för badbuskassan: till badfolket » 772: 92. » » till Akademi-räntekammaren (den 1 Oktober) » 2,075: — R:mt 10,941: 23. Skillnaden mellan dessa summor är 3,926: 48. och utgör således de begge kassornas kontanta, hos mig innestående behållning vid 1865 års början. Under de 6 första månaderna af detta året eller till lista terminens slut lyftade Kamrer Leyonmarck af mig 3,951 R:dr 50 ören *), för att härmed betala under denna tid för Brunnens räkning löpande utgifter. Om nu en denna sistnämnde summa motsvarande eller sannolikt öfverstigande kommer att af honom lyftas för de under våren blifvande arbetena och härtill läggas de utgifter, som jag, Kamererarens oberäknade, har att liqvidera innan lista termins slut eller då brunnsinkomsterna inflyta — skall då Intendenten anses skyldig att, genom utlåning eller på annat sätt, betala ränta på kassornas behållning vid årets början, då denna behållning åtgått för Brunnens behof? Beloppet af de medel, som för närvarande finnas hos mig innestående för Brunnen, är ej större utan mindre, än för löpande och motsedda utgifter är behöfligt till den 10 Juli nästa år. *) Till Kamereraren den 1 Januari 1864.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 27 Oclober 1834. *64 Expeditions-Ulskottels Förslag till tind. Skrifvelse N.-o 166, N:o 166. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Oct. r834* Prtste-Slandet den 23 Borgare-Ståndet den a5 Bonde-Ståndet den 27 Rikets Ständers imderdäniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition till Rikets Ständerj angående utmyntningsgrunderne för Kopparskiljemynt och Ducater. (Banco-Utsk. N:ris 7 & i4- Stats-Ulsk. N:ris 107 & 180.) S. A. K. Uti Nådig Proposition af den 8 nasti. Februarii har E. K. M. gifvit Rikets Ständer tillkänna, alt E. K. M. funnit giltiga skäl förekomma för kopparmynlstillverkningens förflyttande från Avesta till Mynt-Verket i Stockholm, samt alt E. K. M. från Öfver-Styrelsen för Mynt-Verket infordrat underd. förslag i afseende på en sådan förminskning i kopparmyntets vigt, att det till intrinseca värdet kunde hringas i någorlunda jemförligt förhållande med andra länders motsvarande skiljemynt, och att alla i och för dess tillverkning uppkommande kostnader varda betäckte, hvarjemte E. K. M. i Nåder förordnat, att emedlertid, och intilldess Rikets Ständer i ämnet beslutit, kopparrnyntningen vid Mynt-Verket i Stockholm skulle inskränkas inom den, enligt E. K. M:s Nådiga Bref af den 20 Januarii och i4 Maji i832, anvisade qvantitet af Stats-Verkels räntekoppar; och liar E. K. M.» i öfverensstämmelse med hvad bemälde Öfver-Styrelse uti dess, rörande detta ämne, afgifna underd. yttrande anfört och föreslagit, i Nåder förklarat
S. D. Remitterades till RiddarhusUtJkottet: 1) Friherre Boijes, Ludvig, d. 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående åtskillige ändringar uti Riddarhus-Ordningen ; jemte Herr Mannerhjertas, Ulric Emanuel, samt Friherre Boijes, rörande samma ämne denne dag afgifne yttranden. 2) Herr Gripenstedts, Jaeob, den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, rörande nedsättning i afgifterne för inträdes vinnande i Adeliga JungfruStiftet. Ut supra. Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade: Då Ridderskapet och Adeln säkerligen tued en hög grad af uppmärksamhet inhämtat Den ‘ii Martil, 3^7 af den ÖfverStåthållareEmbetets Kungörelse, som förliden Söndag i Hufvudstadens Kyrkor upplåstes och sedermera i allmänna Tidningarne blifvit införd,» att skrifvelser i högst brottsliga afsigter, blifvit under GeneralMajor' Holsts förfalskade namn, till flere af Konungens Befallningshafvande afsånde, har jag med K:gl. Maj.ts nådiga tillstånd och efter i allmänhet erhållen del af dessa skrifvelser, bordt gifva Ridderskapet och Adeln tillkänna, att deras innehåll år af så afskyvård och smädelig art, att det icke ordagrannt kan eller bör uppgifvas, men att de brottslida hotelser, hvaraf dessa skrifvelser öfverflöda, åro riktade icke allenast emot Hans Maj:ts Konungens, utan äfven Hans Kongl, Höghet Kronprinsens och det Kongl. Husets lif och säkerhet, emot beståndet af den närvarande sakernas ordning, och emot helgden af den ed och trohet, som föibinder Svenska Folket med det Konungahus, det sjelf kallat på Sveriges Thron, Grefve De la Gardie, Jacob, anförde skrifteligen; (Se Bilagan N:o i). t Härtill yttrades ett allmänt bifall. Friherre Lagerbjelke, Guftaf:
44- att ofvanberorde motion måtte få förfalla; nu frångår den . del af framställningen i 36 puncten, hvilken afser attén summa af 600,000 R:dr måtte afsättas, såsom Creditiv för nuvarande Privat-Banker eller dem, som på likartade grunder med dessa kunna uppstå. Ifråga åter om summan för Creditiver till Hypotheks-föreningar samt de Associationer och Privat-Banker, som befatta sig med spanmåls belåning, hvilken summa Utskottet i nyssberörde 36 punkt föreslog till 900,000 R:dr; så enär ? deraf eller 600,000 R:dr redan äro upptagne och anvisade såsom Creditiv till Skånska Hypotheks-föreningen och Bruksegares HypotheksCassa samt, under förutsättning, det berörde Creditiver komma att utgå till oförminskadt belopp, endast 3oo,ooo R:dr återstå för hädanefter uppkommande Hypotheks-föreningar eller Associationer och Privat-Banker för spanmåls belåning, men denna summa synes vara alltför otillräcklig; hemställer Utskottet, §• 45. att till Creditiv för Hypotheks-föreningar må anvisas 800,000 R:dr samt till Creditiv för Associationer och Privat-Banker för spanmåls belåning 400,000 R:dr allt Banco. Banco-Utskottets Utlåtande, N.-o För den händelse, att Rikets Ständer bifalla förestående, i afseende på Bankens Låne-och Kreditiv-rörelse gjorde, framställningar, skulle totalsumman af berörde rörelse uppgå till B:co R:dr 27,6S0,000 sålunda fördelad, nemligen:
Läkarne ordinerade en resa till ett sanatorium i Norge, och så snart våren var förbi och sommarhettan uppvärmt luften, sattes den i verkställighet. Melcher var den mest uppmärksamme och kärleksfulle äkta man; han skötte sin hustru så ömt som endast en mor brukar göra, passade upp henne, höll reda på hennes recept och intagningstimmar, bar och lyfte henne och fördrog tåligt allt hennes nervösa kink. Och på samma gång kände han det ibland, som om han skulle velat spränga sönder någonting omkring sig, så qväfvande, så obarmhertigt höll lifvet honom fängslad. Resan gick mycket bra. Berta sof nästan hela tiden i en mjuk bädd i första klassens kupé; men vid framkomsten öfverfölls hon af en sådan mattighet, att hon sedan icke på flere dagar kunde lemna sin bädd. Men då hon väl kom upp och ut, repade hon sig hastigt. Den milda luften med sina barrskogsångor stärkte hennes krafter, och de långa, soliga förmiddagarne, då hon låg i sin hängmatta i granparken, och Melcher satt bredvid och läste högt, verkade lugnande på hennes nerver och gjorde henne jemnare till lynnet. Det var mest norrmän och danskar på stället; endast ett par svenska familjer, hvilka baronens kände. Det blef naturligtvis umgänge med dem, man gjorde tillsammans utflygter i granskapet, äntrade upp på höjder för att bese de storartade vyer landet hade att bjuda på, och hade allt emellanåt tillställningar, egentligen kaffebjudningar, för hvarandra. För öfrigt var här i allmänhet mycket litet sällskapslif. Ibland var det musik i societetslokalen, ibland hade man soaréer med några danser och ytterst få kavaljerer, men på dessa soaréer syntes aldrig baron Rynings till. Melcher hade icke ens försökt pianot der inne. Ibland då han satt utanför, och läste tidningarna började man att sjunga eller spela i salongen; men då gick han alltid sin väg. Dilettantmusik plågade honom nu mera än någonsin. Besynnerligt nog hade under denna långa hvila hans öra blifvit ändå känsligare, hans smak ännu mera förfinad än förr. Det var dessutom en obegriplig stiltje i hans själslif hela denna tid.
Man vill i detta fall utgå från filantropiska grundsatser, från individens rätt att försörja sig, och den vill jag icke bestrida: men man upfattar saken ensigit; man glömmer att se den äfven från andra sidan. Individens rätt att af samhället fordra understöd är grundad på motsvarande skyldigheter mot detsamma, och om individen isolerar sig, så kan han icke upfylla dessa skyldigheter. Om samhället är skyldigt att understödja individen, så äger det också rättighet att tillse det man icke på ett lättsinnigt sätt använder dess medel. Jag skulle icke hafva någonting emot en huru stor jordafsöndring som helst, om det kunde stadgas att hvarje hemman vore skyldigt att ansvara för underhållet af de personer som bodde på från detsamma afsöndrade jordlotter, på det att kommunen icke dermed måtte betungas. Då man vet huru förhållandet är i de trakter der ingen ordentlig fattigvård finnes, der de äldre personerne vandra från gård till gård, och endast erhålla sitt uppehälle för dagen, der barnen skickas ut i de kringliggande socknarne för att tigga; då frågar jag, om man icke nedlägger en kräfta i samhället, som mer eller mindre växer, då man, utgående från moralitetens synpunkt, söker bereda tillfälle till hjonelag utan att tillse huruvida detta hjonelag sedermera mäktar att upfostra sina barn. Vid början af Riksdagen väckte jag en motion, som åsyftade att tvinga församlingarne att mera vårda sig om barnen än som nu sker. Denna motion blef afslagen, ehuru jag kan försäkra R. o. Ad., att åtminstone i de orter jag känner är kringvandrande tiggarbarn en daglig syn. Det förundrar mig att en mängd ledamöter, som annars intressera sig för kommunala inrättningar, och som inse att förhållandena Den 5 Augusti. 63 äro olika i olika orter, i detta fall göra sig skyldiga till ett undantag. Det är församlingen 'sorn bäst kan pröfva huruvida en arbetare kan försörja sig genom sitt arbete oberoende af jordlappen, och då behofvet af arbetare på alla ställen är temligen stort, så kan man vara säker, alt man icke skulle vägra alt emottaga en arbetare, om man ansåg att han skulle kunna föda sig. Församlingen skulle då blifva den persona moralis, som, i händelse af behof, finge sörja för arbetarens underhåll.