Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I almanackan den 13 juli 1882 står: ”Sände gubbar till min tidning, samt Jeppa och Tur och Otur.” ”Din far och gåsen”, jmf ovan not 35. ”E de jer gris”, jmf ovan not 33. ”Jeppa” trycktes 1 sept. samma år i Svensk Folktidning. H.C. Andersens Kun en Spillemand, Original Roman i to Dele, kom ut 1837. Den kritiserade berättelsen, ”Tur och otur” har aldrig tryckts, men manuskriptet är som anges i DoB I, sid 137, bevarat i EA-arkivet. Utkastet har här rubriken ”När man har otur”, och trots den obearbetade formen framgår vad Svahns kritik åsyftar. Innehållet är i korthet: en ung flicka, Agatha, undervisas i teckning av byskollärare Holm. Flickan är ganska lat och obegåvad och läraren måste alltid förbättra hennes alster. En mecenat får se teckningarna, finner dem talangfulla och sänder flickan till konstutbildning. När Holm får höra detta fattar han mod att söka upp en berömd konstnär med sina egna teckningar och lämnas då det obarmhärtiga beskedet att han kommer 10 år för sent. Hade han kommit tidigare skulle han nu varit en mästare. VBs spel med olika sign. i brevväxlingen med Svensk Folktidning skulle längre fram bli ett irritationsmoment i förhållandet. I brevlådan får hon svar till O. Tvist, men sina brev undertecknar hon själv I.F. Tardif och hennes bidrag publiceras under både O. Tvists och Ernst Ahlgrens namn. Jmf brevväxlingen mellan VB och O. Svahn, delvis tryckt i DoB I, sid. 135 ff. En del brev från Svahn till VB förvaras i LUB. Tryckt i SS 7, sid. 47 f. Jmf not 36. Tycks vara en arbetsplan eller kanske en klassifikation av de bidrag VB sände till Svensk Folktidning. Dessa rapsodiska rader får sin förklaring i VBs silhuettalbum. De skall stå som text till 4 silhuetter med rubriken ”Uppfyllda önskningar”. Under den 4de silhuetten där det lyckliga paret står ömt lutade mot varann kan man läsa poängen med historien:
Beträffande nu dessa tvänne senare moment, sä lärer, i händelse Rikets Högloff Ständer skulle täckas lemna bifall till livad af Expedi tions-Utskottet deruti blifvit föreslaget och tillstyrkt, underdånig Skrifvelse böra till Kongl. Maj:t aflåtas i Expedit ions-Utskottets Memorial N.o 4>2 45 Och för verkställigheten af besluten i dessa delar; och torde det tillätas Expedilions-Ulskoltet att, efter af dessa beslut erhållen del, få förslag till sådan underdånig Skrifvelse i vanlig ordning vördsamt afgifva; hvaremot, och i händelse de öfriga här ofvan om för malde förslag, hvilka blifvit ansedda såsom till åtgärd föranledande, jemväl skulle varda bifallne, de föreskrifter, som deraf föranledas, kunde blifva vederbörande, genom Höglofl. Stats-Utskoltet, meddelade. Hvad nu sålunda blifvit föreslaget och tillstyrkt varder till Rikets Höglofl. Ständers bepröfvande härmedelst vördsamt öfverlemnadl; och får Expeditions-Utskottet i öfrigt anmäla, alt, sedan på grund af Högvördige Preste-, VällofligeBorgaresamt Hedervärda Bonde-Ståndens ofvan omförmälde bifall till Utskottets förfrågan uti Memorialet Nto 387, hvilket blifvit af Höglofl.
Jag för min del kan icke instämma i den tanka, som Utskotten i det med detta moment sammanhängande Betänkandet LitB. framställdt, att realisationens möjlighet med något skäl kan fästas vid antingen det uppgifna förhållandet af tvåtredjedelar, eller något annat sifferförhållande emellan Bankens företrädesvis så kallade reela fond , och dess skulders belopp. Silfverutväxlings-åtgärden kan i ett land, hvats alla penningeförhållanden så länge hafva haft en enda medelpunkt, misslyckas och blifva högst vådlig, äfven om den så kallade reela tillgången vore lika flor med Bankens ut gifna sedelstockJag vet väl, att den - Den 28 Junii e. rn, 3°9 na paradoxa satts skall nekas af dem, som stå eller vilja stå, endast på synpuncten af Bankutredning j den är icke destomindre ostridig. Sjelfva siifrets bibehållande sorn mynt i rörelsen beror på creditförhållande i vissa afseenden äfven så väl som pappersmyntet. Är na-, tionen van att uppgöra sina beräkningar i ett egentligen så kalladt Creditmynt, är det afgjordt erkändt, att sjelfva afståndet medborgarne emellan i ett vidsträckt och mindre folkrikt land gör pappersmyntet alltid användbarare än ett metalliskt, och finnes det således skälig anledning, att förutse ett snart återtagande af Statspapperssysteuict och dervid möjligen öfvergång till ytterlighet genom enskilda interessens inverkan, så leder realisationen, eller kan leda sjelf, till speculationer på en sådan supponerad framtida händelse, och dessa speculationer kunna och måste kunna åstadkomma möjligen, att den åtgärd, som till ett godt ändamål var vidtagen , slutar med att fråndraga landets rörelse allt mynt, emedan pappersmyntet utbytes mot siifvermyntet, och silfvermyntet upphör att äga myntnatur, för att i stället bli en vara , som sjelf är föremål för handcdsspeculationer, och, lika länge dessutom , är en i national-economiskt afseende oproductiv egendom, ty silfret såsom vara, är vid nästan ingen production af vigt användeligt.
Den 31 Mars. 351 Jag deremot har förmodat , att äfven sådana i ofvannämnda Berättelse upptagna ämnen, hvilka, ehuru icke innefattande bestämda Lagfrågor, likväl med Lagverket eller Lagskipningen i allmänhet i något afseende ägde sammanhang, kunde och borde af Lagutskottet pröfvas, utan att för upptagande af ett så beskaffadt juridiskt ämne erfordrades en remiss till Utskottet af någon enskildt motion derom i Ståndens Plena. Vid bedömmande af denna fråga torde jag få nämna, att 33. §. i Riksdagsordningen stadgar icke allenast , att de från Konungen genom Högsta Domstolen sedan nästföregående-"Riksdag utgångne förklaringar af Lagens rätta mening tillhöra LagUtskottets befattning, utan äfven i allmänhet, att JustitimOmbudsmannens EmbetsBerättelse bör till Utskottet förvisas. Något annat ändamål af denna i Grundlagen anbefallta Remiss af JustitioeOmbudmannens Berättelse har jag icke trott mig kunna finna, än att Utskottet borde äga att meddela utlåtande öfver alla sådana i Berätfelsen förekommande ämnen, hvilka, i anseende till deras juridiska egenskap, kunde anses tillhöra Utskottets befattning. Då alla i JustitimOmbudsmannens Berättelser upptagna ämnen vanligen af Riksens Ständer remitteras till de Utskott, till hvilkas handläggning hvarje ämne hörer, så att, t. ex. financiella frågor öfverlemnas till StatsUtskottet, ceconomiska till Oeconomieoch BesvärsUtskottet, samt juridiska till Lagutskottet, 352 Den 31 Mars. skulle, i fall den princip följdes, att af de juridiska ämnen endast bestämda Lagfrågor tillhörde Lagutskottet, andra i Berättelsen förekommande och äfven möjligen vigtiga juridi* ska ämnen, enär de, i anseende till deras e* genskap, ej heller tillkomma något annat Utskott, dessa således sakna all åtgärd och handläggning, hvilket oblida öde jag ej tror att Grundlagen bestämt ät något enda af Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmantilloffentlig granskning och uppmärksamhet framställdt ämne.
Vid föredragning af Expeditions-Utskottets, under N:o 11 af gifne, memorial lill Ridderskapet och Adeln, i anledning af dess återre miss å skrifvelse-förslaget, JN7:o 37, blef detta memorial, med godkännande af Utskottets förnyade skrifvelse-förslag, N;o 53, lagdt till lian dl ingar ne. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stals-UtskoLlets den 28 och 30 sistlidne December på bordet lagda utlåtande, N:o 112, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i fråga om delaktighet i Civil-statens pensions-inrätlning för Borgmästare i Rikets städer, utom Stockholm; äfvensom för Commissions-landtmätare. S. D. Föredrogs ånyo och afslogs Stats-Utskottets den 28 och 30 sistlidne December på bordet lagda utlåtande, N:o 113, i anledning af väckt fråga om nedsättning af afgiften till Handelsoch Sjöfarls-fonden, berörde fonds ingående lill Riksgälds-contoret samt Convoy-commissariatets upplösning. S. D. Återremitterades, till följd af gjorde anmärkningar, Statssaint Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens utlåtande, N:o 22, i anledning af väckt fråga om inrättande af en Statistisk Cenlral-bureau. Prof.-Utdrag, den 4 Januari 1845. 493 S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Ulskottets den 28 och 30 sistlidne
Ulsk., som lika med motionären inser behofvet och nyttan af en förändrad inredning af Riddarhussalen, är likväl icke i tillfälle att f. n. derom afgifva ett förslag, som skulle kunna underställas Höglofl. Stis omedelbara pröfning, hvarföre Utsk. anser sig endast böra hemställa att åt Riddarh.-Direktionen måtte updragas, att intill nästa Riksdag gå i författn. om beredande på lämpligaste sätt af en så till bänkar som skrank mera ändamålsenlig inredning af Riddarhussalen, dock så, att å de förra utrymme beredes för minst 500 sittplatser. Stockholm d. 4 Augusti 1854. På Höglofl. Riddarh.-Utskis vägnar Tönnes Wrangel. ' W. F Dalman. 124 Den 9 Augusti f. m. Reservation af Hr Frih. Ehrensvärd, Fredr., samt Hr Gr:n och Ordf:den, hvilka för sin del funno den föreslagna förändringen, som dessutom torde åt den vackra Riddarhussalen gifva ett tyngre och mörkare utseende, vara hvarken nödig eller lämplig, såvida sittplatser icke kunde beredas för alla de ätters representanter, hvilka enl. Riddarh.-Ordn:n äro till säte och stämma på Riddarhuset berättigade. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. Skjöldebrand, Knut, begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet från sin befattning såsom ledamot af RankoUtsk., samt anmodade Hrr Elektorer, att i nämnde Utsk. invälja en annan ledamot under ledighetstiden; hvarefter H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 10 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 9 Augusti 1854. Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleni-prot. för d. 20 sisth Maj f. m. Öpnades Hrr Elektorers listor vid val af ledamöter i BankoUtsk. hvartill blifvit utsedde efter J\s 873, Hr Hägerflycht, Carl Henrik, JYH 1675, Hr Adlerbjelke, fullm.
Och der talades ett och hvarje om Ojala-herrskapet och att de också voro från utlandet och hade mycket pengar samt att Muistolaherrn (härvid rodnade Ros starkt då han öfversatte vittnets ord) blifvit mycket god vän med dem, och att han hade hos sig en herre, som var från samma land som fruntimren, och att de sällskapade med hvarandra såsom slägtingar. Nåväl, det var allehanda folk vid färjan och vår nye skjutsbonde hörde också uppå, men herrn derinne dröjde så länge, att färjan gjorde två resor innan vi kommo att fara öfver elfven. Flera karlar hade före oss begifvit sig till andra sidan. Det var mycket bråk med vagnen, men vi kommo dock i skymningen öfver. Orsaken var den, att herrn i Wiborg spisat middag med polismästarn, borgmästarn och många andra, så att, ehuru vi körde fort, det likväl blifvit sent på dagen. Så bar det åter i väg, men det var mörkt när vi kommo till den här f-e skogen, och huru det var, så skyggade venstra sidohästen och vi lågo här i diket, vagn och hästar och allt, just der. Jag och skjutsbonden fingo en så duktig knuff i fallet, att vi voro sanslösa, kan jag tro, ty när vi vaknade igen var det månsken och ett hiskligt svärjande och skrikande och huggande, och herrarne skjöto, jag tror, fem skott. Röfrarne, hvilkas antal jag inte räknat, flydde till skogs, och hästarne, som de spännt ifrån vagnen för att stjäla dem med, rymde, men skjutskarlen fångade dem åter, ty de hade skadat sig i benen då de stupade på repet, som röfrarne spännt öfver vägen, och hvilket Muistola-herrn tog upp från landsvägen; det låg så här, just midt öfver vägen." Sedan kusken slutat sin långa berättelse framfördes skjutsbonden, hvars utsago öfverensstämde med den förres. Han tillade blott, att kusken i mycket skrytsamma ordalag talat om den resandes rikedom och många kappsäckar med dyrbart innehåll samt en låda med välinpackade vinbuteljer som de hade bakbunden på vagnen.
Men jag torde likväl fä fästa uppmärksamheten derpå, att under loppet af de sednare decennierna, denna vigtiga fråga har utgjort föremål för förhandlingar, icke blott inom den Fransyska deputerade kammaren, utan äfven inom de flesta Tyska staternes national-församlingar, samt att den derjemte blifvit genom ganska upplysande ströskrifter från alla sidor betraktad, men att, detta oaktadt, man inom alla de länder, der hären är grundad på conscriptions-systemet (med undantag af Preussen) stannat vid det stadgandet, att man borde tillåta legning. Det har nemi. visat sig, att der legning icke var tillåten, utan der hvar och en måste inträda i arme'en, der blefvo de öfrige näringarne deraf alltför mycket lidande. Det har visat sig, att i Preussen, der systemet är så conseqvent som möjligt infördt, hafva de personer af de bättre lottade classerna, som ingått uti armeen, just genom sin lyckligare ställning i samhället vetat att indirecte undandraga sig alla de besvärligaste åligganden af deras tjensteutöfuing, såsom vakter och öfriga commenderingar, derigenom att de förmått fattigare kamrater att, för penningar eller på andra villkor, verkställa dem. Den Preussiska conscriptionslagen daterar sig från år 1814, dåden uppgjordes kort efter det Europeiska stora befrielsekriget. Hvar och en vet, att vid den tiden enthusiasmen var så allmän inom Preussen, att man icke skydde någon uppoffring, för att komma till det stora målet af fäderneslandets försvar i farans stund, och detta var just orsaken, hvarför samtlige medlemmarne af Preussiska monarkien sä villigt underkastade sig den i många hänseenden tryckande conscriptions-pligten. Jag tror mig likväl veta, att på sednare åren ett temligen allmänt missnöje der försports, just derföre att de mera bildade äro tvungne att öfvergifva, både universiteten, vid den tiden, dä de bäst behöfde fortsätta sina studier, samt äfven Den 17 October f. m. 101 fifvcn andra yrken, åt hvilka de cgnat sig, för alt ingå i armeen.
Den 14 Junif. m. gängar” en sanning; men då StatsUlsk. har erkänt viglen, nyttan och beliofvet af, att anslag lemnäs till väganläggningar, så, äfven med afseende derpå att arbetsförtjenst i missvextår sålunda beredes ät de behöfvande, hade jag trott att StatsUlsk. skulle fästat mera afseende å den K. propos. än hvad som nu skett, då J.-dclar af de äskade anslagen blifvit afslagne. Den princip, som sökt att göra sig gällande inom StatsUlsk., att icke skuldsätta Slaten, kan i vissa fall visserligen vara riktig; men så snart det är fråga om produktiva företag, så tror jag att Staten är skyldig att träda emellan, och att Statens egen fördel ligger derunder. — Om man behjertar förhållandet med riksg:s-kont:s ställning under föreg:de år; så befinnes att dess skuld år 1844 utgjorde ungefärligen 3 mill., då den deremot, efter den beräkning SlatsUtsk. har uppgjort, skulle vid 1850 års utgång icke utgöra mer än knappa 300,000 r:dr. Jag vet ej heller att någon fara uppstod deraf, att en sådan skuld är 1844 fanns för riksg:s-kont.; snarare hafva skattebördorna sedan dess blifvit lindrade. Den som på nära håll, mine Herrar! sett hungrande skaror liggande bedja om arbete för ali lifnära sig för dagen, han måste rysa vid åtankan på all vid ett sådan tillfälle möta dem med det hjertlösa svaret, att: II. St. hafva ej beviljat något anslag till arbetsföretag; jag kan ingenting göra ! Jag tror att det är en samvetspligt för R. St., att icke sätta Regering och auktoriteter i en sådan ställning; och jag tror att SlatsUtsk. hade bordt behjerta den gamla regeln, att: don som arbete gör, gör också bröd. Jag tror, att det hade varit SlatsUlsk:s pligt, att tillse det medel alltid skulle finnas för sådana produktiva företag.
Mången menade att hon väl vore en ny nunna, och att nu, under den katholske kungens välde, klostret åter skulle komma i flor; men slutligen sade en gubbe, åt hvilken hon räckt en helsodryck: "Nej se om det annat är, än att de gamla heliga ännu ha tänkt på Elin Knutsdotter, och det är minsan ej för mycket, för all den tjenst, hon gjort dem, och alla de oljor, hon för dem bränt; och så ha de skickat ned en engel att hjelpa henne nu på ålderdomen. Såg ni inte huru vacker och from hon såg ut, med sina milda ögon, och så ljus och fin och stilla. Jo tro man på att så är det." "Åh, ditt tok, kommer du igen med ditt påfviska prat, skall det aldrig gå ur dig. När ser du englar gå på jorden synliga?" "Ja icke sen detta kätterska reformationsväsendet, som de kalla det, kom i landet; men se här i Nådendals kyrka rå de heliga helgonen ändå, och det vet jag, att vill heliga Guds moder, nog har hon makt att skicka englar dem till tjenst, som tillbedja och offra åt henne." "Åh prat du, jag börjar nästan ångra mig, att jag lät narra mig hit, att ta emot af hennes papistiska meklamenter. Visst är den skälfvan stygg, när den rätt sätter an, men jag hade hellre bordt bruka den kuren jag lärde emot den förr, och den är god; ty det var sjelfvaste befallningsmannen på Åbohus, herr Lars Hordeel, som för flere år sen lärt den kuren, och det är ändå bara papistiskt otyg med det här klostret, bara signeri och styggelse." "Nå huru var den boten som herr Lars lärde." "Jo, man tar tre oblater och låter någon skrifkunnig person skrifva på den första: J namn faders + sons och den helige andes, och på den andra oblaten skrifver man: och sonen + sjelfver gud och på den tredje oblaten: och den helige ande + som för dig lidit hafver, och så äter man dem tre dagar å rad. Och si det är intet papisteri och signeri under, så att om det hjelper, så är allt godt."
Allenast genom de Statistiska jeni fö reis r, som dä blifva möjliga att anställa, kunna nödiga rättelser på behörig pröfning grundas Och på dessa skäl tillstyrker jag för min del vördsammast att BevillningsLbskottets Fötslag i denna d“l må vinna Högloflige Ridderskapets Och Adelns bifall. Herr Skjöldebrand, Pehr Eric: Friherre Wirséii har så vä! och fullständigt utredt hvad jag ämnade anföra, att jag helt och hållit med honom mig förenar, och har dervid föga att tillägga; ty ehuru vacker principen i 1810 års grunder synes vara, att önska lika träffa hvarje Medborgare i ett land, vid utgörande af Den 24 Martii, f. m. 391 Bevillning, möter den i verkställigheten oberäknelige svårigheter, och den Capitalist, sorn nu ej är nog r dl 5g och rättvis att ti ilata sia Gäldenär, vid Ränte!iqviden , afdraga Bevillning*-procenten , utfinner lika lätt andra utvägar art undanhålla Staten den s mma. Capit ili.sten bbr således alltid svår att träffa, och om man frångår den principen, att synbar förmögenhet hör till Staten skatta, med rättighet för den skuldsatte ägaren att godtgöra sig vid sin Räntefiqvid , skulle lätteligen Staten kunna gå miste 0111 dess högst nödige och påräknade Inkomster, och att tillåta en Jordägare, blott på egen uppgift om summariska beloppet af dess skuld, att undandraga sig Bevillning af dess Egendom skulle vara nästan detsamma, som om, i händelse af Bevillning på öfverflöd, man tillät dem, som borde betala för en dyrbar vagn, befria sig derifrån, för det han vore skyldig InköpsSumman. Att således Utskottets Betänkande må gillas och antagas, vågar jag för min dél tillstyrka, och tror, att det bör blifva möjeligt att finna en Författning, hvarigenom Capitalisten vid Ränte-liqvider skall förmås tillåta Gäldenären att tillbörligen af-j draga BevillningsProcenten, och såmedelst äfven utgöra sin Skatt till Staten. Friherre Anckarsvärd, Carl fiinric:
Hr Dalman, Wilh. Fredr.: De skill Gr. $pens i sin reservation anfört emot Utsk:s betänk., och hvilka blifvit af Hr von Hartmansdorff åberopade, inskränka sig egentligen till ett. Det är nemi., att Grefven önskat en rättighet för Regeringsmakten, att för vissa fall prorogera riksdagen, och att på det sättet en riksdag skulle kunna upplösas och en annan sammankallas för att handlägga ett enda ärende. Denna Grefvcns tanke har likväl ej utvecklat sig till något förslag å Grefvens sida. Den olägenhet, sorn existerar med den nu gällande lagen i detta fall, kan ej anses undanröjd genom en sådan tanke, örn en behöflig utvidgning af konungamakten, om icke denna tanke öfvergår till grundlag. Således är här framstäldt ett sätt att afhjelpa nuvar. olägenheter i detta fall, men jag föreställer mig, att om äfven grundlagen medgåfve Regeringen rättighet att för ett visst ärende prorogera riksdagen, och att endast detta ärende på den följande riksdagen skulle behandlas, så skulle de olägenheter, som jag önskat genom min motion kunna undanrödja, ej blifva det på detta sätt. Så länge vår representation är delad på fyra kamrar, så anser åtminstone jag för min del, och jag tror att detta äfven af erfarenheten vitsordas, att det snart sagdt är omöjligt att få ett lagförslag af någon vidsträcktare omfattning så pröfvadt, att det kan i sin helhet antagas. Min mening och Utsk:s betänk, åsyfta ingalunda, att R. St. skulle åt ett bestämdt Utsk. delegera sin Leslutande-rätt i de stora och vigtiga principfrågorna. Dessa kunna afgöras inom Stånden; men hvad som deremot blir alldeles omöjligt att afgöra på sådant sätt, det är sjelfva redactionen. Den förändiing, som beslutes i en §, kan möjligen föranleda — och gör det oftast — behöfliga förändringar i andra §§. Det är dessa redactionsfrågor, som jag för min del skulle önska, att R. St. uppdroge åt ett förstärkt LagUtsk. alt med R. St:s rätt afgöra, och jag kan ej med Gr.
Under dessa förhållanden synes således al! anledn, för handen till att trädhandeln på Tyska Ostersjöhamnarne kommer att återfalla lill sin förra ståndpunkt och att man snart nog blir nödsakad att i st. f. det Nordsvenska virket åtnöja sig med Kalmarevirket, hvilket sistnämnde, hvarken i afseende å sågning, huggning och öfrig behandling kan på minsta vis jemföras med de förra. Afven qvaliteten och dimensionerne lemna mycket öfrigt att önska. Följa vi nu dessa farhågor så möter oss ännu en annan af icke mindre betänklig beskaffenhet. Det finnes naturligtvis i Hertigdömena en stor mängd konsumenter, som nu en gång lärt sig att behörigen upskatta det Nordsvenska virkets flerfaldigä goda egenskaper och användbarhet och som fordra att fortfarande fä påräkna detsamma, äfven om priserne skulle något stegras. Vi inse då icke rättare än att desse konsumenter skola omsider tvinga den Tyska köpmannen att vända sig till Engelsmännen, och den direkta handeln, isynnerhet med goda trädvaror, skall då möjligen efter hand falla i händerna på Engelska hus eller deras alierade. 1 betraktande af den ringa sjelfständighet och den ännu mindre kapitaltillgång som hos oss yppats för denna handel, måste man anse de förutnämnde förhållanden såsom ganska allvarsamma och förtjenta af den högsta^ upmärksamhet; ty när först en gång den Engelska flaggan ej allenast bringar oss stenkol, tvist m. m. från England utan äfven trä från Sverige, så är det ej stort värdt att hålla tal om någon framtida coopwardie-flotta för Hertigdömena, utan torde densamma att fortfarande inskränka sig till skutor om 10—20 läster för kustfarten. För att nu afvända den fara som hotar vår trädvaruhandel, se vi ingen annan hjelp än att beträda samma väg som för Engelsmännen medfört så storartade resiiltater, nemi. att bilda stora fonder genom förening af spridda kapitaler. Så framt vi icke skynda oss att bilda bolag med tillräcklig penningestyrka måste vi nödvändigtvis i norden förlora en teräng hvilken svårligen kan återvinnas.
Domhafvaiidens sjukdomsförfall, sådaue omständigheter kunde inträffa, hvilka oundvikligen förorsakade ett längre uppehåll med brottrnålsransakningars företagande vid urtima Ting, än det Botvid Jonsson ansett böra tillåtas, såsom t. ex., om, under det Domhafvanden förrättar ordinarie Ting i det ena Häradet af Domsagan, i hvilken händelse, likasom vid andra Domhafvandens laga förfall, honom ålåge att, så framt mera skyndsamhet med urtima Tingets företagande derigenom kunde vinnas, hos vederbörande IIof-Rätt begära extra Domares förordnande, hvarföre, och då Domare, för försummelser i denna del, då anmälan derom göres, voro underkastade a'nsvar, Anders Datiielsson trodde någel mera härutinnan icke vara att tillgöra. Utskottet finner motionen kunna delas i arne hufvudfrågor, nemligen: 1:0 angående förkortande af tiden, inom hvilken ransakning öfver häktad person bör jöretagas, och 2:0 huruvida den häktade, under afbidan af ransakning, bör af sändas till Länsfängelset, eller i Häradshäktet förvaras. Log Utskottets Bet. N‘.o 33. 7 Hvad förra frågan vidkommer, så anser Utskottet några tjenligar* ©lier mera' speciela föreskrifter i ämnet för det närvarande icke kunna meddelas, än de som redan äro gällande. Utom det att allmänna Lagen i *> Gap. 2 §.