Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Departements-chefen, Stalsrådet Lagerstråle föredrog derefter i underdånighet: 4:0. kommers-kollegii underdåniga skrifvelse af den 19 innevarande månad, deruti Kollegium, jemte eget yttrande, ölverlemnat en af framlidne Bergmästaren i Sjunde Bergmästare-distriktet, Öfver-intendenten Frans Adolf von Schéeles enka, Maria von Schéele, född Lundqvist, till Kollegium ingifven skrift, hvaruti bemälda enka anhållit, alt Kollegium måtte hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning om någon lämplig pension åt henne af allmänna medel. Föredragande Departements-chefen yttrade i underdånighet: »Med afseende å —- Denna af Stats-Rådets öfrige ledamöter biträda hemställan behagade Kongl ;V'aj:t i nåder gilla samt befallde, att, i enlighet med ett af föredragande Departements-chefen nu till justering uppläst förslag, nådig Proposition, sådan den finnes vid detta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo TV7. J. Modigh. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1863. Kongl. Maj.ts Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. den H Okt. 1865, kl. 11 f. m. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Stander, angående en den Svenska Beskickningen i Turkiet tillhörig, i Pera belägen fastighet; Gifven Stockholms Slolt den 29 September 1865. Med afseende å svårigheten för Kongl. Maj:ts beskickning vid den Ottomaniska Porten att förskaffa sig passande bostad, samt i öfverensstämmelse med braket i Orienten, ansågs redan för mer än hundra år sedan nödigt att anskaffa eget hus för nyssnämnda beskickning. Följaktligen blef, genom dåvarande Envoyéen G. von Celsings försorg, år 1797 inköpt beskickningens ännu egande fastighet i Pera, hvilken då var med lämpliga byggnader försedd. Egendomen har sedan dess blifvit tillökad med ett par mindre tomtdelar.
Såsom jag nyss nämnde, har jag sjelf befunnit mig i samma förhållande, och der har Regeringen trädt emellan och emot Konsistorii beslut fastställt församlingens åtgöranden, till belåtenhet för både pastor och socken. Hvad hufvudfrågan beträffar, har jag icke motsatt mig bifall till Utsk:s Betänk. Det innebär, enl. min öfvertygelse, en from önskan, för hvars framgång jag på det lifligaste intresserar mig, nemi. att den föreslagna Komiténs nedsättande måtte leda till ett godt resultat. Jag bekänner dock, att jag i detta afs. hyser åtskilliga tvifvelsmål; och jag hemställer huruvida icke ordspråket här, med hänseende till de arma vice pastorerna och adjunkterna, kan komma att saunas, att »medan gräset gror, dör kon»; ty de komma att fortfa - Den 16 Juni e. m. 328 rande förblifva i sin hittills varande beklagansvärda belägenhet, så framt ej någonting, utom hvad Utak. föreslagit, beslutas. Om likväl så ej sker, skall det otvifvelaktigt leda till det resultat, som jag nyss omnämnt, nemi. förökandet af den förhanden varande högst betänkliga prestbristen. Då jag här väckte min motion, var en ledamot af R. o. Ad. från Kronobergs län närv:de, och han upgaf för mig att förhållandet der med vice pastorernes och adjunkternes aflöning, ehuru den blifvit bestämd af Konsistorium, är sådant att man kan häpna deröfver; ty ingen af våra betjenter, mine herrar, hafva så litet, emedan de åtminstone merendels hafva både kläder och husrum. Såsom en bland anledningarne, hvarföre jag föreslog en förbättring i dessa lägre presters vilkor, anförde jag äfven att de ofta komma skuldsatte till sin befattning. De få der så ringa lön, att de, äfven med den strängaste hushållning, icke kunna afbörda sig sina skulder; de äro icke i tillfälle att hålla sig med någon slags theologisk litteratur, hvilket dock för deras vidare bildning och utveckling i sitt kall är alldeles oundgängligt, särdeles som jag vågar påstå, att i mången prestgård en komplett saknad af sådan litteratur eger rum.
det var fingo v i se en r ö d näsa dyka upp vi inte. J a g svarade därför ja. Så där höll h a n togo Ellida m e d. hård som Jag tillade: » Du kan j u gå ditupp ensam, d u har en sådan lust för det. » Men den vinken brydde han sig inte o m. Men det kunna vi väl inte. ». » Nej, » sade jag, » det kunna obehagliga mot honom. » » Ska vi inte gå upp på F l a g g b e r g e t? Rätt s o m bergbranten. Inte ett endaste dyft! 8 ANNA ROOS. PÅ F L O D E N. När Olof, skald och kämpe, låg på däcket, Förblödd med brustet svärd i hand, En månlyst dimma bredde svepningstäcket Kring dödens skumma strand. » Jag är du själf — det som du vara borde, Men aldrig fullt på jorden blef, Din sköldmö i hvad oförskräckt du gjorde, Din sångmö när du skref. Och andeskeppet gled på mörka svallen, Dit än ett spefullt eko ljöd Från dvärg och jätte: nu är Olof fallen, Vår ovän fälld och död. Din fylgja är jag, men din domarinna För hvarje knopp, som ej blef blom I sång och bragd. Dock skall du snarligt finna, Att dom är läkedom. » Det honom Gick hånet Han kände Och själen Då såg han upp, fast svagt, ty aftonkölden Slog honom mot från dödens fors. Emot hans öga brann från kvinnoskälden | blodigt sken ett kors. föga brydde. För hans dvala obemärkt förbi, puls och tinning mera svala mera f r i. Men genom dvalan han i silfverdager En kvinna såg vid rodret stå Med spjut och brynja, andeblek och fager. Den höga talte så: Och vid en glimt, som nådde ögonhinnan Från någon öfverjordisk dag, Han såg, att sköldmön, sångmön, domarinnan Bar äfven Ragnhilds drag. AF WIRSÉN. IDUNS JULNUMMER ROSOR. I rummet stodo små förgyllda möbler i graciösa grupper.
Mor kan tro att det kostade mig riktig möda att hålla mig allvarsam och låtsa fortsätta visitationen; men det gycklet lät jag likväl snart fara.” ”Det var ett godt och roligt kap!” sade fru Kathrina innerligen förnöjd, vid tanken på den harm det medfört åt gubben Haraldson. ”Men hur gick det med kapten och frukosten? Du hade väl mera skam i dig, än att du antog förslaget?” ”Nej, mor, det gjorde jag mig icke samvete af. Jag både åt hos honom och tog emot hans skänker af raraste vin, vindrufvor och fikon. Mor skall få känna i morgon bittida, då vi få upp det, att alltsamman smakar förträffligt.” ”Ja, ja, det är allt bra det; men inte tror jag att salig far skulle ...” ”Åh, mor, slå nu icke på den strängen! Det är gudnås så mycket, hvari jag icke kan vara som far!” sade Arve med en ofrivillig suck. ”Hur så, kära barn? Du storar ju alltid på din ifver i tjensten, och i annan redlighet vet jag ock att du inte sviker.” ”Nej, jag vill väl gerna och gör också det som är rätt, så långt förmågan hinner.” Fru Kathrina anmärkte inom sig att hennes Arve för första gången tycktes tvifla på att hans förmåga ej alltid skulle räcka till; men efter hvad han nu berättat, hade hon minst väntat att få höra honom göra denna slutsats. Instinktmessigt yttrade hon: ”Såg du Haraldsons dotter?” Frågan kom alltför hastigt, att Arve kunde hinna reda sig som han önskat. Hans starka rodnad skulle förrådt honom, om hans läppar än kunnat neka. ”Under visitationen på Tistelön syntes hon ej till,” yttrade han litet osäkert, men kände sig tvungen att tillägga, det han ”i dag på hemvägen mött henne med sin fästman och sina slägtingar.” ”Så så,” inföll fru Kathrina; ”då vore de kanske åter ute i sina hemliga angelägenheter?” ”Ja, jag trodde just det, och derföre gick jag ombord hos dem, efter jag händelsevis kom dem i vägen. Men der fanns ingenting; de återvände från Marstrand, der de varit inne och handlat.”
— Skall han tjena verkställande makten, vi hafva redan sett äfven det, så är hans enda förkofran materiel vinning: — Skall lian blifva ingenting, annat än simpel Medborgare, hvad skall han tro, hvilka högre cfterdömen, hvilken föresyn har lian att följa. Mine Herrar! Det onda i verlden finnes öfver allt; det bör motarbetas, men det sker icke derigenom, att man blott omhvälfver den ena Inrättningen, den ena Lagen efter den andra, och ofta icke ser, att en sak slått rätt, förr än då man vändt den upp och ned. Det fordras ett visst högre mål, dit allt bör syfta och derunder vi till visshet måste ordna alla våra förbättrings-förslag. Förbises det, så blifva de motsatsen. I afseende på den tilltagande omåttlig» bränvins-consumtion gifver Kongl. Maj:t oss anledning att hoppas en Nådig Proposition om medel att den hämma, under det alt med samma ökade inkomster för Staten kunna förmodas tillvägabiingas. Bland de mån2 H. 16 Den 4 De c emhei1 f. in. ga Förslag, som emedlertid af cnslulde, äfven inom detta rum, redan i frågan blifvit framställde, torde det tillåtas mig att för den hänlelse, att ej något bättre kan finnas, föreslå, att bran vinsbränningen, för hvilken näring ty värr mångå kostsamma anstalter redan blifvit gjorde, får med oförändrade redskap och pannerymder, för dem som önska bibehålla desamma, utöfvas inskränkt blott till en månad om hösten och två månader om våren. Lades på bordet. Herr Boys Johan Fredrik* anförde •skriftligen-: Man har uti de Norra Provincerne redan länge varit af den öfvertygelse, att ju oftare och lättare man kunde sätta sig uti communication med Stockholm, desto fördelagtigare skulle icke allenast vår handel blifva., utan ock våra näringar derigenom vinna en betydlig uppmuntran och förkofran.
Alf var verkligen handfallen öfver sin missräkning, han visste icke, hvad han skulle taga sig för ända till den tid, då han ville gå till Frankerskogen; det skulle derför passa rätt väl att tillbringa dagen med Garonnier, men i detsamma såg han flera af brunnsgästerna, som samlades vid ljudet af frukostklockan, och midt i en grupp af karlar lord Hawerfield. Ehuru denne icke kände honom och kanske icke ens märkt honom i går på balen, ville han imellertid icke nu bli sedd af honom i Langenau, och dömande sig derför till ensamhet, som alls icke var i hans smak, ursäktade han sig hos Garonnier, tog afsked af honom och beslöt att promenera till Zeyern, der han i alla händelser ämnat afvakta tiden för det öfverenskomna mötet. Tiden hade förefallit den unge läkaren mycket lång, ifrån klockan tio då han for ifrån Langenau till klockan tre då han ätit middag i Zeyern och begaf sig till skogen, inom sig glad öfver att händelsen fogat så, att Hawerfield valt ett ställe, som redan var honom bekant, för mötet med juden. Alf gick raskt, utan att behöfva frukta att begå något misstag om vägen, ty han hade ju en hel dag med Malkolm ströfvat omkring i denna trakt, och begagnande sig af en liten gångstig, som han påminde sig förkortade vägen till skifferbrottet, ankom han dit, innan klockan ännu var fyra, och hade god tid att utvälja sig ett passande gömställe. Om de båda vännerna eller kanhända, såsom det föreföll Alf, de båda fienderna, hvilka här skulle mötas, valde öppningen af sjelfva den igenrasade gången i berget, så erbjödo alla dessa stenblock och busksnår deromkring mer än ett ställe, der man kunde vara dold, och Alf valde med mycken omsorg det, som på en gång var det beqvämaste och det som medgaf honom att ändra plats, utan att blifva upptäckt, i händelse af behof. Mellan tvenne stora stenar, hvilkas mellanrum var fyldt med torra löf och mossa och som gömdes af hasselbuskar så täta, att man skulle haft svårt att genomtränga dem, men som likväl nere vid marken tilläto honom att hafva utsigt åt öppningen af minan och platsen deromkring, lade sig nu
Cronstedt, F., med 32 röster. » 86. » Hamilton, H., med 32 röster. » 139. » Wirsén, A. E., med 32 röster. Frih. Mörner, fullm. Gr. Mörner, C. G., med 32 röster. » 140. » Leuhusen, F. O., med 32 röster. » 262. » Klinckowström, K., med 27 röster. » 381. » Hjerta, F. Ph., med 32 röster. Ilr Ribbing G., med 32 röster. » 135. » Hammarsköld, fullm. Gr. Taube, H., med 32 röster. » 215. » Ramsay, A. H., med 32 röster. » 258. » Svenske, fullm. Frih. Cederström, R., med 32 röster. » 313. » Drakenberg, S., med 30 röster. « 382. » Sass, fullm. Hr Printzensköld, A., med 30 röster. » Klingstedt, fullm. Gr. Sparre, G. A., med 32 röster. » 687. » von Post, S. G., med 25 röster. » 830. » von Vicken, fullm. Frih. Leijonhufvud, C. G., med 32 röster. A.» Montgommerie, R., med 32 röster. » 1092. » Leijonmark, E. G., med 32 röster. » Gyllengahm, fullm. Hr Lagerheim, C., med 32 röster. H. V. 39 filo Den 9 Juni. N:o 1479. Hr )) 311. Fri » 601. Hr » 2017. » 32 röster. Flach, J., nied 32 röster, von Ehrenheim, P., med 23 röster. Arnell, fullm. Hr Gyllenram, H., men 32 röster. Gripensvärd, J. O., med 32 röster.
Sft privilegieradt smide; varande vederbörande emellertid icke allenast berättigade, utan äfven pligtige, att efter sig företeende omständigheter, emellan sistnämnde tvänne grader, bestämma egarens behållna vinst af hvarje Skeppund tillåtet smide, Vid de Bruk, som ega oinskränkt smidesrätt, skall förflutna årets tillverkning, sora af egaren behörigen uppgifves, och med vederbörande Ämbetsmäns intyg till riktigheten styrkas bör, för Bevillningens utgående tjena till grund. 24 Mom■ Vid de Bruk, der hela eller en del af smidet till allahanda manufacturer förädlas, värderas svartsmidet efter den grund näst föregående moment stadgar, så att för ett privilegieradt skeppund smide, inberäknadt det dertill erforderliga Stångjernssmide, anses egarens behållna vinst, ifrån högst hälften till minst en sjettedel af samma Bruks Stångjernspris, hvil» JJevillningsUtsbottets Betdnkanden. ys$ ken behållning på lika salt, som för Stångjernssmide är stadgadt, med fem procent förvandlas till capital , för hvilket bevillning erlägges. Der åter Manufactur-Verk äro anlagde, med rättighet till förädling af köpt ämnesjern, eller utan eget stångierns-smide, värderas förädlings-rättigheten till svartsmide sålunda, att, utan afseende på den Bruket åtföljande I.andtEgendom, egarens behållna vinst för hvarje Skeppund privilegieradt smide, anses från högst eu fjerdedel till minst en tolftedel af Stångjernspriset Uti den landsort, der Bruket är beläget. 25 Mom. De Bruk, som, enligt BergsCol» legii, på Konungens nådiga befallning utfärdade Kungörelse den 17 Julii 1810, för längre eller kortare tid, nedlagt större eller mindre del af sina smiden, äro från Bevillningsafgiften för de sålunda nedlagde smiden befriade, med den Sid desamma icke begagnas. 26 Mom.
Betänkanden. 95 Då likväl Utskottet häraf icke funnit sig hindraat, att ingå uti sådana partiele, antingen tillägg eller förändringar uti gamla RättegångsBalken, hvarom motioner blifvit väckte och tili Utskottet remitterade, hvilkas snarare vidtagande af omsiändigheterne påkallas, utan att leda till hufvudsaklig rubbning i Rih tegan gf Ord ningen i det hela, har Utskottet granskat Nils Insulins och j. J, Rutbergs hvar för sig väckta motioner om offentlighet vid aila Underoch ÖfverDqmstolar samt PoliceKamrar x Städerne. Dervid har Utskottet, med antagande af dea grundsatts, set tillfälle för hvarje Medborgare bör vara öppet att sjelf inhem* ta kännedom om Lagskipningens gång, hvarigenom aktningen för Lagarne och förtroendet tili DomareMagten måste ökas och befästas, ansett offentlighet vid Domstolar utan undantag destohellre böra tillåtas, som, hvad UnderDomstolarne angar, Rittegången derstädes, efter urgammal sed, hållits för öppna dörrar; och, då i samma mån en rättegång fortgår och, ju högre den fullföljes, den påkallar större uppmärksamhet, »ågot skäl icke eller förekommer, hvarföre icke samma offentlighet äfven skulle ega rum vid de högre Domstolarne, så ofta Parter och Vittnen der muntligen höras.
Transport: 107,152 Byggnadskostnader 141,297 Diverse 1,897 Till betäckande af uppkomna brister å en del allmänna anslag 48,315 S:gr 298,662 af hvilken summa uti rikshufvudboken såsom förskott balanseras 145,670 och såsom utgift alföres 1. 1. 94, 88. 26. 5:te hufvudtiteln: Ersättning till Amiralitets-krigsmanskassan för förlorad inkomst genom upphörande af vakansoch liggetidsbesparingame... Samma kassas återstående andel af besparingarne i 1862 års anslag till Kongl. Flottans reserv-stat Kommendörkapten A. Sundin, arvode såsom ledamot i Kongl. Förvaltningen af sjöärendena Ersättning till Kongl. Förvaltningens tjenstemän för tjenstgöring uti högre lönegrad Gratifikationer Stipendier åt sjöofficerare för tjenstgöring i Kongl. Storbrittanniska örlogsflottan Dito till Sekund-löjtnanterne C. F. Ekerman och A. C. Wallenström, hvilka begagnat undervisningen vid högre Artilleri-läroverket vid Marieberg Sekreteraren hos befälhafvande Amiralen i Karlskrona, G.
A’. A. Varenius. — 265 — Gnvernörs-cmbctcts för Krigsakademien underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af nämnde Akademis förvaltning åren 1854 och 1855. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Genom nådig remiss den 10 sistförflutna November har Eders Kongl. Majit anbefallt Guvemörs-embetet för Krigs-akademien, att, i anledning af bifogadt transsumt af Rikets Ständers år 1857 församlade Revisorers berättelse angående verkställd granskning af stats-verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1854 och 1855, till Eders Kongl. Majit med underdånigt utlåtande inkomma.
Beträffande således frågan, huruvida de nämnda Kongl. Brefven den 1 Mars 1820, den 24 Januari 1835 samt den 6 Oktober 1820 innehålla sådana föreskrifter, som inskränka denna allmogens i Skåne, Blekinge, Halland och Bohus län medgifna rättighet till samrådsval, utan att förslag dervid behöfver vara upprätladl; så synes af ordaly - Expeditions-Utskotlels Förslag lill unden]. Skrifvelse N:o i240. 193 ordalydelsen i de två förstnämnda nådiga Brefven, hvilka tillkommit i följd af enskilda tvistemål, att de afse sådana Klockare-val, dervid Kyrkoherde och församling icke kunnat om en och samma person sig förena; hvadan och då Kongl. Brefvet den 6 Oktober 1820 endast innefattar bestämmelser, dels derom att, der förslag skall upprättas, prestman må derå uppföras, dels angående de så kallade Klockare-presternes rättighet att för sig hafva subsliluler, Rikets Ständer ansett, alt dessa Kongl. Bref icke böra äga något inflytande vid tillämpningen af 78 § i 1734 års Kongl. Resolution, hvilken, enär den icke eller annorledes blifvit i grundlagsenlig ordning upphälven eller förändrad, sålunda fortfarande har gällande kraft; och hafva, vid sådana förhållanden, samt i öfverensstämmelse med hvad E. K. M:t, uti Dess svar pä Rikets Ständers vid 1850 och 1851 årens riksdag i ämnet, gjorda underdåniga hemställan, i Nåder yttrat, Rikets Ständer väl funnit, att de rättigheter, som i afseende å val till Klockare serskildt tillkomma allmogen uti ifrågavarande provinser, äro genom gällande författningar tillräckligt bestämda, men då, sedan dess, det visat sig, att de äsigter, som legat lill grund för Götheborgs Konsistor» år 1835 utfärdade
Fanns det andra impulser och i så fall vilka? Det är självklart att Victoria Benedictssons situation under åren 1882–83 var gynnsam för dagboksskrivande. Under sjukdomskrisen erfor hon ett starkt behov av att tänka igenom sin situation och hon hade egentligen ingen person i omgivningen som hon öppet kunde rådgöra med. Den frihet från ett förhatligt äktenskapligt samliv och ett stort hushålls alla göromål som sjukdomen givit henne, innebar också tid att läsa, skriva och söka nya kontakter. Av de uppgifter hon ibland lämnar i brev till olika korrespondenter om sin läsning, framgår att hon haft flera tillfällen att studera andra författares äkta eller fingerade dagböcker. Överhuvudtaget var dagboksskrivandet en utbredd vana bland intellektuella under 1800-talet. Alltsedan framväxten av den profana självanalyserande dagboksgenren ur främst resejournaler och religiösa bekännelseböcker på 1700-talet, var det en uttrycksform som nyttjades av såväl kvinnor som män ur överoch medelklass. Framför allt för kvinnorna, som av tradition var utestängda från offentligheten, blev dagboksskrivandet ett tillräckligt diskret sätt att föra intellektuella resonemang och analysera känslolivet för att kunna accepteras av omgivningen. Fingerade brevoch dagboksromaner blev även på 1700-talet en omtyckt genre. Vilka dagböcker av självanalyserande karaktär har då Victoria Benedictsson känt till? I Stora boken I anger hon som en av källorna till sina Byronstudier Thomas Moore’s Life of Byron, som bygger på skaldens brev och dagböcker. I brev till Schéele från jan. 1884 (SB I, s. 285 f) berättar hon att hon har läst Kierkegaards Stadier paa Livets Vei, utkommen 1874. Bokens längsta avsnitt på 300 sidor, ”Skyldig – Ikke skyldig”, är en fingerad dagbok som skildrar en kärlekshistoria helt i form av en självanalyserande journal intime. Hon har också läst Jean Jacques Rousseau, hans Confessions omtalas på annat ställe i Stora boken, men i Schéelebrevet preciserar hon inte.
Emedlertid har detta begrepp nu hunnit utveckla sig och hemta ett säkrare stöd uti erfarenheten från andra länder; och det gifves intet land, hvarest Staten uppträdt såsom omedelbar hypothekslångifvara, utan privata, understödda af Staten vid inrättningarnas anläggning och fortgång, hafva åtagit sig denna rörelse. Sålunda hafva nu jemväl hos oss hypotheksföreningar bildat sig i Skåne och Westergöthland. Jag vill ej upptaga frågan, huruvida sparbanksprincipen bör med hypotheus) nrättningarne förenas eller icke. Jag tror, att båda äro välgörande, fast jag ej anser dem nödvändigt behöfva vara förenade med hvarandra. Då emedlertid de inrättningar, som bildat sig, tillämpat denna princip, kommer erfarenheten att säkrast afgöra frågan. Men emot ideen att centralisera den ifrågav. inrättningen förekommer den omständighet, att det är ett hufvudsakligt och vigtigt vilkor för beredande af förtroende för dessa inrättningar, att de stå under allmänna lagen, och att inga hinder möta för möjligheten att på executiv och skyndsam väg göra sin rätt gällande, Men om man uppdroge inrättningens functioner åt ett R. St:s Verk, ägde man, i händelse det icke fullgjorde sina åligganden, ej den fullkomliga visshet att kunna lagligen uttaga sina rättigheter, sorn är af så stor vigt. Af denna anledning anser jag, att Hr Giinthers motion ej med fördel låter verkställa sig, Jäg anhåller, att dessa anmärkningar må åtfölja remissen. Hr Gunther; Till svar på den anmärkning, att det vöre bättre, att enskilda förenade sig om inrättningar af ifrågavarande slag, än att Slaten dermed ginge i befattning, får Den i3 Mars f. m. jag blott invända, att det icke är tänkbart, att hypotheksföreningar kunde uppstå i alla provinser, och en stor del af Sverige skulle sålunda ej komma i åtnjutande af det fördelaktiga amorteringssystemet. Att det af mig föreslagna sättet icke i andra länder blifvit iakttaget innebär intet skäl emot mitt förslag, emedan förhållandena här, både i anseende till landets vidd, befolkning och tillgång på capitaler, äro helt och hållet olika emot i andra länder.
M:t framställda samt af alla Riks-Stånden antagna förslag till ny Riksdags-Ordning, nästa Riksmöte kommer att ega ruin den 15 Januari nästföljande år, torde R. o. Ad. finna, att det val af Stats-Revisorer, som enligt den ännu gällande Riksdagsordningen skall under innev:de Riksdag anställas, endast kan afse den revisionsförrättning, som tager sin början den 15 Augusti innev:de år. Ropades ja. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allm. Resv.- och Ekon.-Utsk:ts den 20 och 22 sistl. December på bordet lagda Betänk. N:o 16, i ani. af väckta motioner om ändring i vissa delar af Kongl. Instruktionen för Landshöfdingarne samt de vid Länsstyrelserna anställda tjenstemän, och om förenkladt expeditionssätt inom samma styrelser m. m. Utsk:ts hemställan å sid. 3. Bifölls. Utskits tillstyrkande öfverst å sid. 4. Hr Silfverstolpe, Fredrik Otto: Då utfärdandet af instruktioner för embetsverken är en sak, beträffande hvilken R. St:r synas böra iakttaga den grundsats, att, åtminstone i allmänhet, icke företaga någon åtgärd, förefaller det mig som om il'rågav:de hemställan, hvilken allenast afser den ringa förändringen, att Kon:s Bef:de skulle ega att bevilja Landssekreterare och Landskamererare tvenne, i stället för, såsom hittills, endast en, månaders tjenstledighet, icke borde af R. St:r bifallas, hvarföre jag anhåller om afslag å denna punkt. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast hade yrkats afslag å Utsk:ts ifrågav:de hemställan, framställde Hr Gr. och Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Utskits hemställanden nederst å sid. 4 och å sid. 5.