Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
FinanceBeredningen uppgifne Förslag, såsom motverkande en ytterligare Sedelmyntets för-i sämring, än som förberedande åtgärder till en framdeles realisation, enär det synes vara aldeles omöjligt, att kunna förutse eller ens ani, hvilka grundsatser eller beslut Rikets Högloflj Ständer i Financielt afseende torde gilla eller fatta vid de Riksmöten, som under nämnde lång.; re tiderymd komma att äga rum. Utur denna synpunkt betragtadt, kan jag icke ellef 592 H>tit l4 Julii. medgifva rigtigheten af 128 sk. Cours såsom grund för inköpet af Silfver, ty om man vill ändamålet, måste man vilja medleD. Det synes således vara tillräckligt om den föreskriften meddelades Rikets Ständers BancoFullmägtige, att till båsta möjeliga pris och Cours verkställa inköpen, och då dervid iagttoges att inköpen skedde den tid af året, då exporten ärjsom lifligast och VäxelCoursen lägst, hvarefter Silfvervärdet alltid bestämmes, synes alla vidare föreskrifter i detta afseende vara öfverflödige. Dessutom synes mig den föreslagne bestämningen af 128 sk. 6å väl för Silfverinköpen, som ock till grund för den i en aflägsen framtid möjeligen blifvande Realisationen, enligt första Alternativet af 4:de Hufvudpunkten af Betänkandet , innefatta både en orättvisa emot BancoSedels innehafvarne emedan den betydligt öfverstiger det nu varande värdet efter Cours, och af samma skäl en verkelig myntförsämring, ty om den antages, 6kall den ofelbart leda derhän att VäxelCoursens minimum blir 128 sk. enligt det värde en Riksdaler i Silfver genom Rikets Ständers beslut erhållit, och att en lägre Cours endast genom ett för Riket fördelagtigt Handelsförhållande skall kunna uppkomma, som ehuru icke omöjligt, åtminstone icke är troligt. Utaf anförde skäl anhåller jag om återremiss af Betänkandet samt att desse mine anmärkningar få densamma åtfölja.
Carlsson från samma län, Sven Rosenberg från Christianstads, Ola Jönsson från Malmöhus, A. Söderholtz från Nyköpings, P. A. Nyström och Olof Lindström från Westerbottens samt Pehr Tjernlund från Wester-Norrlands län: att all beväringsexercis, från och med innevarande år, mätte upphöra; samt att alla bevä - 14 Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm Besv.- o. Ekon.-Utsk:s Betänkande N:o 7. ringsynglingar, i enlighet med föreskrifterna uti 1812 års författning, måtte undergå mönstring, införas i rullorna och svärja fanan, samt vara skyldige att vid krigs utbrytande infinna sig till vapenöfning och deltaga i fäderneslandets försvar; Olof Nilsson från Westerbottens län, med hvilken ofvanbemälde Olof Lindström och P. A. Nyström jemväl instämt: att den vid sistlidne riksdag beslutade utsträckning i tiden för beväringens vapenöfningar måtte borttagas och dessa hädanefter försiggå, såsom derförut varit vanligt; A. W. Uhr från Nerikes län: »att kunskap i krigareyrket skall inhemtas l:o af bar"nn i skolan; 2:o af ynglingarne i första beväringsåret å lämplige platser inom socknarne; och 3:o under 2:dra året, om så nödigt pröfvas, af desamme, samlade på ett ställe inom länet;» Johan Pettersson från Kronobergs län: att om ej beväringens skyldighet kan inskränkas till mönstrings undergående och ynglingarnes införande i rullorna, dem icke måtte åläggas att mera än ett år undergå vapenöfning; Pehr Matisson från Wester-Norrlands län: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla om framläggandet för härnäst sammanträdande
Den senaste, Hugo af Monsoprano i » Kärlekens triumf », passar honom förträffligt och erbjöd tillfällen till väl studerad, verkningsfull mimik, hvilka herr Skånberg vederbörligen tagit i akt. Just därföre, att den nu göres så enkelt och naturligt, kommer åskådaren knappast att tänka på, huru svår gissningsscenen i första akten är. Första akten gifver en god tidsbild och det är en vacker tafla, man liar för ögonen, då hela hofvet är samladt, furstinnan på sin tron säger gåtorna, som den ståtlige riddaren i hel rustninng leende och segerviss tyder. Andra akten lider af brist på handling och af longörer och har, åtminstone å vår teater, ej samma tidsoch lokalfärg som den första. Öfversättningen kan jag ej finna ledig. I hvad mån den är trogen, vet jag ej, då jag ej har tillfälle jämföra med originalet. Så kräfver slutrepliken ovillkorligen en annan form, ett kraftfullare rim än: " Den i min trädgård född i stillhet vuxit, men förr ' n kärleks makt jag känt, jag icke märkte den. Äfven den mest hjälpsamma, välvilliga deklamation (sådan tarfvas för det mesta i detta stycke) måste dock komma till korta i sin sträfvan att enkelt och naturligt få fram meningen ur sådana verser som t. ex.: — " För att strida jag på arenan sett tre gånger honom rida. eller, — " Och gitter du aldrig stiga ned på slätten? Bunden sitter jagu o. s. v. Sådana ställen finnas många! Denna teaters nyaste program, som, då detta lägges i press, är så nytt, att här endast kunna meddelas några strödda intryck från premieren, upptager » Bernardo Montilla » af Echegaray och ett en-akts lustspel af Turgeniew » Arfskiftet ». » Bernardo Montilla » gafs i fjor ä Svenska teatern under den del af spelåret, då i allt för stor hast inöfvade stycken med otillräckliga krafterIl8 TEATER-REVY. i flera roller ofta förekommo å denna seen. Publikens hufvudintresse vid denna première knöt sig tydligen därvid, att man nu för första gången på länge fick se herr Elmlund i en ny, större uppgift.
Ibsen här dock lyckats framkalla den konstnärliga harmonin. Agnes satt tyst. Men när Kristian kom och satte sig bredvid henne för att börja ett samtal, såg hon fullt och klart på honom och sade enkelt: »Tack.» Kristian for till. Det var verkligen en belöning. Men han kom sig ej för att svara. När sällskapet skulle gå, följde Grane med. Han var upphettad efter läsningen. Med afsigt stälde han så till, att Agnes och han kommo ett stycke framom de öfriga. Det var rått och kallt. Gatorna voro smutsiga och lyktorna släckta. Det var mulet och alldeles mörkt. En kall vind hade börjat blåsa, och det såg ut att blifva frost eller snö under natten. Agnes kände sig både beklämd och lycklig. »Hvad tyckte ni om stycket?» sade Kristian, sedan de gått en stund. »Mycket», sade Agnes. »Hvad ni läser bra!» »Det trodde jag ej var något särskildt med.» »Man följde med så hela tiden.» »Det är stycket själft, som tvingar.» De gingo helt nära hvar andra, långsamt för att ej stiga miste på gatstenarna. Alt emellanåt tog Agnes ett litet falskt steg och snuddade mot hans arm. Han hade velat bjuda henne armen, men kom sig ej för. »Hvilken af personerna tyckte ni mest om?» sade Kristian, för att återkomma till boken. »Hjördis», sade Agnes utan betänkande. Kristian såg hennes ansigte nära intill sig i mörkret, och han såg, hur ögonen lyste. »Ja», sade han, »hur hon nu var, så var hon en karaktär.» »Hvilket tungt lif», sade Agnes. »Mest slutet», fortsatte han, »när hon hoppats vinna alt.» »Jeg er kristen», sade Agnes långsamt, citerande Sigurds replik. De hade kommit fram till det hus, där Agnes bodde. De andra hördes ett stycke längre bort i mörkret. »Hvad tycker ni om Dagny?» sade Grane. »Jag förstår henne. Men jag ville ej blifva så behandlad.» De andra hade nu hunnit fram, och man tog afsked. Fru Skogman och Agnes gingo in. Grane fortsatte med de öfriga längre upp åt gatan. Men när Agnes den kvällen gick till sängs, låg hon länge vaken. Hennes fantasi var i fart.
Helt annat är förhållandet med. det vite, den, hvilken i afhandling med annan åtagit sig något fullgöra, utfäster sig till honom utgifva, derest berörda åtagande icke inom utsatt tid uppfylles. Ett sådant vite utgör i sjelfva verket en på förhand till beloppet bestämd ersättning för den förlust, den ena kontrahenten antages komma att genom nyssnämnda underlåtenhet tillskynda den andra; och att i lagstiftningsväg omöjliggöra denna utväg till förlustens bestämmande synes Utskottet mindre välbetänkt, då man känner, huru svårt om icke omöjligt det annars i de flesta fall är, att till beloppet uppskatta värdet af liden förlust, fastän uppenbart är, att sådan egt rum. Väl kan det stundom, på sätt motionären anfört, inträffa, att personer, hvilka ingått aftal om leverans, körslor, kolning m. m. utan tillräcklig beräkning af sin förmåga att dem fullgöra och sålunda deråt brustit, blifvit i följd af höga vitén, som de af sådan anledning nödgats utgifva, bragte på obestånd. Men ett sådant förhållande kan lika lätt för den ene eller andre kontrahenten uppkomma af dylika aftal, äfven om vitén deri icke varit utfästa; och icke lärer det tillkomma lagstiftaren eller ens ligga i hans magt att förebygga alla de menliga följder, den enskildes oförstånd eller lättsinnighet vid aftals ingående kan för honom medföra. Utskottet får alltså vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion måtte lemnäs utan vidare afseende. Stockholm den 8 Augusti 1863. Ank. till Eip.-Utik. don 12 Aug. 1863, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående beräkning af bouppteckning s-ar f vode för fast egendom. Uti en inom Hederv.
Jag hade som exempel trott, att uti dessa berättelser aldrig borde saknas väckelse, till uppmärksamhet å öfverträdelser af Statsförfattningens hufvudgrunder, ifall någon sådan syntes falla uti kraft: att som exempel, i händelse Styrelsen icke vore så sammansatt som 6, §. Regeringsformen bjuder, så skulle en så vigtig omständighet säkerligen påkalla ett rum uti Riksens Ständers Justitias Ombudsmans berättelse: jag hade trott, att orsakerne hvarföre LagComitéens arbeten aldrig nå ett slut, hade Den 18 Februarii. hade ostridigt emellan Riksdagarne bordt utgöra ett föremål för Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmans forskningar, för att i dess Riksdagsberättelser kunna intaga det rum, hvartill denna för Samhället så vigtiga angelägenhet synes framför allt annat vara berättigad. Om sådane lagar eller författningar, hvilka ej äro i öfverensstämmelse med nu gällande Grundlagar, icke ännu af Riksens Ständers Justitia^ Ombudsman till afskaffande blifvit anmäldte, så ligger sådant till mycken last vid pröfningen af Embetets utöfning: om sådane förklaringar eller tillämpningar af Tryckfrihetslagen utaf administrationen i oafhängighet med Riksens Ständer gjordes så, att hvad Riksens Ständer stadgat till skyddande för publiciteten i någon mån derigenom kunde eluderas, så borr de sådant ovilkorligen intaga ett rum uti JustitiseOmbudsmans berättelsen. Friheten, denna dyrbara Guds gåfva, lik:? åldrig med menniskan, och oskiljaktig från det upplystasamhällets trefnad och bestånd, börvara föremålet för hvarje individs och således fördet helas uppmärksamhet. Publiciteten är ett af dess förnämsta värn; och lagstiftaren har hos oss utsedt Riksens Ständers Justitieombudsman, till vårdare af dess rättigheters oförkränkta helgd, lika såväl, som han utaf HofCanslersEmbetet bildat en väcktare emot dess öfverträdelser och missbruk. Man hade i anledning häraf i min tanka ägt anledning, att^uti Riksens Ständers JustitimOmbudsmans berätteli Bil, till Ridd. o. Ad.
Äfven jag har icke kunnat biträda det beslut, hvaruti BancoUtsk. stannat, och har reserverat mig deremot. Jemte de skäl, Hr Stuart nu anfört, får jag åberopa, alt enligt bancoreglementets 44 § tillhör det hvar och en, sorn har ansökningar om gratificationer, eftergifter, afski ifningar eller arfvoden, att med dem inkomma till B. Sits BancoUtsk. sednast den dag, då R. Sits sammankomst inträffar, vid påföljd att de i annat fall icke varda till pröfning upptagna. Denna ansökning har visserligen icke inkommit directe från den sökande, utan i motionsväg, och det har således ålegat Ulsk. att upptaga fråga 11 ; men resultatet har jag ansett i alla fall böra blifva detsamma, eller ett afslag, emedan påföljden eljest kunde blifva att R. St:s billiga anspråk att i ett sammanhang få pröfva dylika frågor skulle blifva kringgånget. Jag anhåller om afslag å förevar, betänkande. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Då denna fråga förevar i BancoUtsk., så fann dess majoritet alt den ifrågavar. commissarien är i alldeles lika predicament, som de 5 commissarier, hvilka R. St. förut tillerkänt en förhöjd, retroactiv löneberäkning från och med Augusti, såsom jag tror, eller någon annan månad år i838. Det ansågs af 3^6 Den 23 Januari e. m. BancoUtskrs pluralitet i yttersta grad obilligt och bestämdt antydande på någon ogynnsam eller mindre god tanke om personen, med ett ord på något personligt förhållande, om icke den ifrågavar. bancocommissarien af R. St. ställdes i fullkomlig paritet med de öfriga 5 commissarierna, hvilka fått sig denna löneförhöjning tillerkänd. Jag kan för min del icke inse någon den ringaste orsak för R. St. att göra någon skilnad emellan denna och de öfriga commissarierna , och då frågan i fullkomligen behörig ordning blifvit väckt, så ser jag icke huru R. o. Ad. nu kan, i olikhet med hvad vid ett föreg:de tillfälle skett, fatta sitt beslut.
EN BULGARISK FRIHETSSKALD. Hadsh! Dimitar Den tappre hjälten i lefnadsvåren på höga berget sin bane finner. Han stönar tungt, och ur djupa såren det ädla blodet i strömmar rinner. På ena sidan hans bössa blänker och på den andra hans klinga, krossad. Hans hufvud sviktar; sin blick han sänker i stum förbidan att bli förlossad. Så rossligt flämtar den fallnes lunga, och solens hetta på hjässan glöder. På ängen kvinnor vid skäran sjunga; meg ännu starkare såret blöder. Ja, skördetiden är inne! Gnolen, I, arma slafvar, er sorgsna visa: den frie hjälten förbränns af solen. Och dock — hans lott vill jag lycklig prisa: ty de, som lifvet för frihet låta, de skola lefva ännu i döden. Båd ' jord och himmel och haf dem gråta, och barder tälja de tappres öden! Junaken skuggas af örnens vingar, och vargen såren med ömhet slickar. Den trogne falken, som ner sig svingar, åt stridskamraten en hälsning nickar. Så lider dagen till kvällens timma, och vinden susar i mörka träden, och månen glänser och stjärnor glimma: Balkan ger eko af hjältekväden. Och samodivorna, skogens brudar, lätt smyga fram öfver gröna fälten med tunna slöjor och hvita skrudar och taga plats hos den unge hjälten. Den första såren med örter binder; den andra svalkar med kyligt vatten; den tredje kysser hans bleka kinder och ler så huldt i den tysta natten. " Min vän Karadsha — hvar kan han vara /? hvar äro öfrige vapenbröder? O, syster! lefva de ännu? svara, förrän jag ensam i kval förblöder! I ringdans svingar sig vilors skara, och för att hälsa med milda röster de fallnes andar, de uppåt fara, då dagens strimma gryr fram i öster. Den nye dagen på hjälten blickar. På höga berget han tyst förblöder, och vargen såren med ömhet slickar, och solens brand på hans hjässa glöder. J) Hadshi Dimitar var en hajdut, d. v. s.
Jag anhåller om bifall till punkten. Gr. Sparre: Jag har icke ens kunnat finna Utsk:s conseqvens i denna fråga. En ledamot har nemi. sagt, att pensioner till tjenstemäns enkor böra beviljas endast på grund af K. M:s derom aflåtna Propos. Nu har likväl LTtsk. i en nästföljande punkt tillstyrkt pensioner åt 3 elier 4 enkor och detta just på grund af enskilde motionärers framställningar. Men, säger man det är national-belöningar åt krigares enkor. Jag skulle likväl tro, att den, som i 40 år arbetat i Statens tjenst, är lika berättigad till Statens erkänsla som den hvilken deltagit i några träffningar. Utsk. har ock i 86 punkten tillstyrkt pension åt Ofvor-Direktören von Sydows enka, och denna pension får väl icke betraktas såsom eu national-belöning för den aflidnes deltagande i bataljer. 3tatsUtsk:s ledamöter böra således icke allt för mycket hålla på conseqvensen ty de hafva sjelfva syndat emot densamma. Jag anhåller om bifall till min framställning. Gr. Björnstjerna: Såsom skäl för bifall till ifrågav:de punkt har man anfört, att Utsk. beviljat sådana pensioner i efterföljande punkter, att Utsk. frångått den antagna principen, och att det är lika stor förtjenst att sitta vid arbetsbordet i 40 år som att deltaga i några träffningar. Jag torde icke behöfva återkalla i R. o. Ad:ns minno de mödosamma år desse krigare genomlefvat i och X H. 13 194 Den 9 December e. m. för försvaret af deras fädernesland. Det har varit en kedja af umbäranden, hvilka icke kunna jemföras med det vida lugnare arbetet vid skrifbordet. Att Utsk. tillstyrkt pensioner åt de Finske krigarnes enkor är väl så mycket billigare, som kändt är, att samtlige desse krigare hade af den eröfrande makten de mest förledande anbud att qvarstanna i Finland, men att de icke destomindre öfverflyttade till Sverige och åtnöjde sig här med den knappaste utkomst.
Jag döljer icke, att jag under nu för handen varande förhållanden hade önskat se en hel, på en gång genom ömsesidig underhandling, bildad ministere. Jag hade önskat finna denna ministere ifrån sin början så sammansatt, att de ofrälse skickligheterna inom en sådan ingått till så betydlig del sorn folket önskar; och jag går så långt, att jag hade önskat se en bonde inrymd uti Konungens Conselj, sedan de 3:ne consultativa statsrådsplutserna gifva fullkomlig anledn. till en sådan tanke. Jag inser alltför väl huru omdömet härvid ånyo kommer att riktas emot hvad man kallar min öfverdrift; men jag emotser klandret med samma lugB, som vid de många tillfällen, vid hvilka jag oskyldigt nog tillförene fått uppbära det, under fullkomlig öfvertygelse, att det stundar en tid , då denna och möjligtvis äfven en och annan af mig vågad tankeyttring kan komma att göra sig gällande. Jag anser mig ingalunda brista i statsmannablick, då jag tror, att ett Stånd, som redan sedan längre tider med rätta innehar sin fjerdedel uti Representationen; att.det Stånd, som obestridligen lemnar de mesta statsbidragen; att det Stånd, som till försvaret lemnar snart sagdt allt — äfven borde hafva sin representant inom Konungens Conselj, der det äfven måhända vore ganska väl och lyckligt, om det oegennyttiga, från ränker och eotteri-förhållanden skiljda enkla, rena, sunda, ärliga Svenska bondevettet hade sin representant. Jag kan icke förstå annat, än att det äfven för de högre kretsarna vore af ett gifvet stort intresse, att till deltagare i rådslagen hafva någon utmärkt och förståndig bonde, som finge vara vittne till de svårigheter, hvilka understundom mäste förekomma vid rådslagens riktning till en ej alltid möjlig, den närvar, stundens ögonblickliga belåtenhet och tillfredsställelse.
Jag anser detta vara oriktigt; ty då förslaget innefattar bestämmandet af ett medeltal af hvad sorn under de io sistförflutna åren erhållits, skulle en löntagare under de kommande 5 åren icke erhålla mer eller mindre, än jeinnt hälften så mycket, som hon erhållit under de tio föregående åren, och således skulle hela skillnaden emellan det narvar. och det föreslagna förhållandet blifva den, att hvad staten utgaf mera det ena året, utgaf den mindre det andra; men när de 10 åren voro förbi, hade den icke utgifvit hvarken mer eller mindre än under de föregående io åren. Någon förlust för staten kunde således härigenom icke uppkomma, såvida icke spannmålsprisen under de 10 kommande åren öfverhufvud holle sig lägre än under de föregående; men det är icke att hoppas, att vi skola sakna missväxtår hädanefter mera än förut. Jag minnes väl den tid, då man beklagade sig öfver en fortfarande öfverproduetion; men jag minnes äfven, att erfarenheten strax derpå visade, det Sverige icke var fritaget från missväxt mera än förut. Jag kan således icke inse, att förslaget skall leda till förlust för staten eller till annan vinst för löntagaren, än att han derigenom kan veta, hvad han har alt påräkna. Staten är här egentligen en förlagsman för löntagarne. Staten förskjuter det ena äret litet mer, än löntagaren borde erhålla, under vilkor att ett annat år få innnehålla motsvarande belopp af hvad löntagaren dä borde bekomma. Man har sagt, att det vore oriktigt att bestämma en oföränderlig riksmarkegång till påföljande riksdag, då länsmarkegången årligen bestämmes. Jag skulle derföre önska, att äfven länsmarkegången bestämdes från riksdag till riksdag, så att räntegifvaroe kunde slippa att betala iner det hårda året, och tvärtom. Men jag ser i alla fall icke något hinder för bestämmandet af riksmarkegången på dylikt sätt deruti, att länsmarkegången icke på samma sätt bestämmes; hvilket jag, som sagdt är, dock skulle önska. Frih. Boye: Man kan äga mycket godt förstånd och dock, någon gång, tillfälligtvis brista uti sund urskillning. Jag tycker mig dock icke hafva satt Frih.
)) Tiderna foriindras och vi med dem))., och det &amp; r i sanning en stor for&amp;ndring, soin forsiggitt med de engelslra och amerilzanslna barnen under de sisCa 30-40 h e n, om vi fB tro, att barnbolzstrogen bild af de varklitteratnren ger oss en Atmillstone tilln&amp;r~uelsevis liga barnen. I inr Rutherfords barn gorn vi bekantslcap med de sml faderoch inoderlosa barnen, Chrysaa och Sybilla, soln nppfostras i sin farbrors och fastem goda och viinliga hem, dar cle ocksL trifvas fortraffligt. De sm&amp; flickorna iiro icke precis f-: am stiillda som d g r n idealbarn ntau fel, ~non de inskriiuka sig till at.t bli liiiftiga och afundsjuka ocli att w r i t id c1Aligt lynne - barus v: ~nligaste fel. Hnr 5ir det nn met1 de elaka barnen i de modenla e n g e l s k ~ bockerna? J o, iiro de i helpension, stiilla clc till intrigc.1. och npptra.i.den, viirdign utveclilade sknrkar, nch visa tlc i 11emmtit 4t.t hiiftip lynne, sB slL rle allra millst ~ b n d e r fijnster 0 ~ 1 1 1a1q) - r engelska l x m ~ e ~ i skull, s att cfc model.ua kupor. lTi hoppas f ~ de fiirfattarna ijfverdrif va. Hdlla vi oss di-iremot till dm svct~ska. harnbolrslitterat~~~~en i allmiinhet, sii 11iAste vi mect gliidjc c~rlriiunu att den nuder desse 30, 40 br vumit i friskhet och riirklighetstrohet .. I zmr Rutherfords barn?)
Afton (hafregiynsgröt, mjölk o c h bröd). Hafregryn 3 kaffekoppar Summa för tre måltider 94 öre. Onsdag: Frukost (varm mjölk, bröd, smör til] husfadern). Mjölk l /, 1. Middag (palt, mjölksås, bröd). Blod 7 del. 1 a Miss Willard. (Forts.) par exempel. Om j a g bara vore generaldirektör för kungl. (Bäste herr redaktör! Skönt! ögonblick. J a! Hu! V i lämna nu underklassen o c h uppsöka öfverklassen, dit vi egentligen höra, u t o m när vi » fara p å t å g e t ». Största urval af g a i i a modeller uti olika stilar ter. N e j, helt visst ej. 1 o c h 2 tar 238 IDUN Sannolikt har jag nu alltför länge tagit Iduns älskvärda läsarinnors tid och tålamod i anspråk. Jag vill nu blott till slut lämna ett utmärkt recept från vårt bi-oderland Finland. Det är på " Bärstudier ". u. Blåbär och 1895 hallon. Sylt af hallon o c h röda krusbär. 6 kilo socker kokas m e d vatten till vanlig lag, s o m väl skummas. Häri lägges 8 s t o p ( Från första uppkoket böra krusbären koka drygt 2 timmar, det måste röras väl i syltkitteln, ty krusbären brännas lätt vid och vilja ock fastna vid botten. Så ilägges 3 stop ( Denna sylt bör blifva mycket stadig, nästan liknande marmelad, passar därför särdeles väl att lägga mellan tårtböttnar, antingen m e d eller utan vispadt gräddskum öfver. Själf har jag icke kokt denna sylt, m e n har ätit däraf och funnit den utsökt god. Den har en något syrlig smak, starkt på- minnande o m fransmännens » raisiné », en slags utsökt fin drufsylt, bestående af mycket saftiga drufvor o c h kvitten, oftast tillsatt m e d päron.