Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Cancellie-Rädet ^ Norbell, anförde till Protocollet: Dä Konungen i dest Nådiga Skrifwelse af den Z October 1802 gas Herrar BancoFullmägtige tillkänna, det Hans Maj:t beslutat, stadgadt och förordnat en Realisation af 15 Millioner Riksgälds-Contoirets Credit-Sedlar med Procents rabatt, och sädam under Åberopande af Riesens Ständers underdånig» Skrifwelse af den 15 Juni 1800, som en flik rättighet, till Hans Majit öfwer, lät, anbefalltes Herrar Banco-Fullmägtige icke ätt utlära sig öfwer <iusoliic> an, hwaröfwer Konungen redan widtagit sitt Vestm, utan ölwer ciuoellio ^uomoäo, det är, som orden i Hans Maj:ks Skrifwelse lyda: huru wida Realisationen med de upgifne tillgängar, kan, enligt de för Banco-Förwaltningen i allmänhet stadgade Förfarlningar och Jnstructioner, werkställas, samt wid hwilken lid inom första hälften I8OZ ?o Den *4 November. ju förr desto heldre, sqmma Realisation kunds «f Banque» företagas, Pä desie frågor hafwa Herdar Banco Fullmägtfge, ester mitt begrepp, meddelat dtt progek pch fullständigt sivar. I afseende pä till, gängarne, hastpa de länt upgöra behörige Catculer, Den första Calculen, som finnes i Banco-Fnllmägti. ges Prokoco3 för den 28 Ociober 1822 innehåller förhätlandet mellan Banco-Sedelstocken; med « och under supposition att Realisationen af den gifna summan RiksgäldsEedlar, icke pä mindre std än g ar kunde werkställas, emot derr reela Fond och tillgångar.
Kansli-styrelsens handkassa samlade kapital-behållning, täcktes i nåder medgifva, att berörda kassa må till Riksgälds-kontoret öfverlemnas. § « (1858 års Rev.-ber. pag. 17. Utlåt. pag. 228.) Beträffande fonden för Lappmarks Ecklesiastikverk, hafva Revisorerne meddelat hurusom denna fond uppkommit derigenom, att sedan Rikets Ständer vid 1834— 1835 årens riksdag, i enlighet med Kongl. Maj:ts derom gjorda nådiga framställning, beslutat, att de lill Ecklesiastik-verket i Lappland anslagne, förr under Kansli styrelsens disposition ställda inkomster, bestående af landträntor, arrenden, kollektmedei med mera, skulle till Statsverket indragas och den samlade fonden till Riksgälds-kontoret emot en viss årlig ränta öfverlemnas, och, i följd häraf, de förut af Ecklesiastik-ver hets mede! bestridda aflöningar blifvit å Riks-staten uppförde med ett motsvarande kontant förslags-anslag, Kongl. Maj:t, genom nådigt bref af den 14 April 4846, förordnat, att reservationerne å anslaget skulle för samma anslags räkning af Kongl. Stats-kontoret göras fruktbärande; — och hafva Revisorerne af samma skäl, som i afseende å f. d. Kansli-styrelsens handkassa blifvit anförde, hemställt, att enär äfven för det ändamål, hvartill fonden för Lappmarks Ecklesiastikverk är afsedd, ett särskildt anslag å Riks-staten funnes uppfördt, ifrågavarande fond måtte till Riksgälds-kontoret öfverlemnas, samt att Rikets Ständer, så framt Kongl. Majit dertill lemnade nådigt bifall, måtte bevilja en mot fondens räute-afkastning svarande förhöjning i 8:de hufvudtitelns anslag till Lappmarks Ecklesiastikverk; hvarjemte Revisorerne fästat uppmärksamheten på det, enligt deras tanke, oegentliga förhållandet, att nyssberörde anslag är vordet i Riks-staten upptaget både såsom reservationsoch förslags-anslag. Kongl.
Directionen oro väckts hujra den skalf finna tillfälle att placera dessa penningar, sorn från insättningsdagen löpa med ränta och tillhöra den medellösa klassen af härvarande medborgare. I anledning häraf, anhåller jag få göra. JDen 26 F einiar ii. flen motion,' att Stockholms Sparbank måtte få rättighet, så väl att i Riksens Ständers Rank, eller, rättare sagt i dess Discont insätta ett maximibelopp af 5o,ooo R:d Banco mot 5 procents ränta sorn ock, att sedan efter omständiglieterne uttaga de insatte penningarne, i den mohn tillfälle gifves att deni mot säkra inteckningar åter utlåna. Jag anser öfverflödigt att visa det ingen egennytta hos Sparbanken föranleder till denna motion, då naturligtvis Sparbankens interesse alltid blifver att få sine medel utsatte mot inteckning och den högre ränta af 6 procent som derifrån erliålles; jag får endast til. lägga att de fleste af Sparbankens delägare äro af den lägre folkklassen, oell räddas genom denne sjelfvillig! påtagne hushållning ifrån oordning och liderlighet. Öfver 1900 personer hafva i Sparbanken gjordt insättningar, hvaraf man med tillfredsställelse funnit 600 vara fattige barn och 5oo bestå af den aldra lägsta klassen af Stockholms innevånare. Jag anhåller att detta mitt anförande måtte remitteras till Banco - Utskottet, samt att det måtte mig tillåtas att detsamma med de öfrige Riks-Stånden communicera. Herr von Qvanten, Carl: I anledning af hvad Herr Grefve De la Gardie yttrat om placerande af Sparbankens fond, får jag äran nämna, det Banken ej lärer kunna emottaga dessa penningar emot förbehåll att derå gifva en ränta som den ej sjelf njuter. Ej eller lärer Discouten kunna göra det, då en stor del af dess, 7^6 Den 26 Februarii. fond ännu är outlänt. Men om, efter mitt förslag privata Banker eller Disconler blifva inrättade , kunna de med fördel emottaga de fonder hvarom Grefve De la Gardie talat.
Remitterades till StatsUtsk:t. Hr Klingenstjerna, Erik Gustaf, hade inlemnat en motion, som nu uplästes, och lydde sålunda: Till R. Höglofl. St:rs behjertande får jag vördsamt anmäla följande förhållande. Den 1 December e. m. 115 Frami. Tull inspektören, Kontrollören Henrik Julius Tham, som var lödd år 1805 och 1833 förordnades till Tull-inspektor vid Klintehamn på Gottland, hade redan 1836 genom den svåra tjenstgöringen på denna hafskust ådragit sig en giktsjukdom, som snart utvecklat sig till den grad, att lian ej allenast år 1848 måste lemna sin tjenstgöring, utan slutligen, år 1851, såsom obotlig ansedd, taga afsked, erhållande såsom pension 166 rdr 32 sk. b:ko, den högsta, som Tullverket, enl. gällande författu:r och med afseende på haus grad, kunde bevilja honom. Tham hade då hustru oell tvenne minderåriga barn, var utan alla andra tillgångar och har sedan under 10 års tid förgäfves sökt bot för sin sjukdom, som de sista åren nästan ständigt höll honom vid sängen, medan familjen helt och hållet uppehölls genom hustruns arbete och omsorg. Vid sista Riksdagen framställdes detta förhållande lör II. St:r af en enskild motionär, som, med afseende på Thams fordna vitsordade duglighet och nu iråkade beklagansvärda tillstånd, föreslog en särskild pension för honom af 400 rdr ratt på allm. Indragnings-staten. R. St:r beviljade detta anslag genom frenne Stånds bifall. Men Tham fick ej länge njuta förmånen af denna ökade inkomst, ty 11 månader sedan hail fått börja upbära den, befriades han genom döden från längre lidande, lemnande hustru och tvenne oförsörjda barn med den enda tillgången af 105 rdr rmt årligen, utgörande summan af de 75 rdr, lian sjelf kunnat bereda i Tullstatens Enke-kassa, och 30 rdr, som Tullverket i anseende till deras nödställda belägenhet beviljat.
Företal. hända det sv åraste af alla Vittra Företag. detta Försök lyckats. Efter all sannolikhet, är det i många affeenden felak tigt; mig at v åga det. Mit hjerta h ar al tid At s krifva en god Theater-Pi ece är k an Jag lämnar til Läs arens omdöme, huruvida men en Medborgerlig affigt h ar förmått blifvit uprördt vid åsyn af det olyckliga Fabriksfolket. Jag känner ej en enda af Herrar Klädes-Fabrikörer och fullkomligen öfvertygad därom, at bland dem, som i alla stånd, finnas Medborgare af känsl a för deras Likar, angriper jag ingens Perbeifrar. Ack! at min röst kunde uptränson. D et är blott Mänsklighetens sak jag ga ända til Regenten och at Hans nådig a Godhet värdes kas ta en medlidande blick ned på de arma Fabrik shjonen. Om detta lilla Dramatiska Färsök kunde gifva den minsta anl edning til f örmildrandet af deras olycksöde, skulle jag skatta mig sjelf rätt lycklig. Öfvertyg ad därom, at Pedantismen, Vidskepelsen, Sken heligheten och det Metaphysiska Gr illfänger iet ej all enast äro nära för bund bundne, utan ock göra alt slags Tyranni et mer eller mindre kraftigt bi träde, har jag äfven sökt förlöjlig a dem. Jag har in fört en Philosophiæ-Magister, som raisonnerar högst u rsinnigt i Moral, Politik och alla ämnen. Här får j ag åter erhindra Läsaren, at det är ingens Person j ag angriphiæ-Magistrar, som tro sig vara Oracler af Visdom, fö r det at de genomgått Academiska Cours en, lärt (ehuru illa nog) per; utan blott Löjligheten hos de Philoso Skolgrälet och fått i Promotionen en Lager, hvilken lika så ofta krönt Dumheten som Förtjens ten *). Min afsigt med Troselii carac ter är at visa, hur et nedrigt och hur den s trängaste Orthodoxie k an vara förenad med dem bägge. hjerta of ta är en följd af et uselt Förstånd
Så väl det framtida underhållet af nämnde segelled i enahanda skick, som förvaltningen af den derför sammanhringade så kallade Baggerikassan, hvars kapitalbehållning vid bokslutet den 1 April 1847 utgjorde 3,205 R:dr 15 sk. 5 r:st banko och sedermera icke obetydligt tillökats, hafva blifvit genom ett särskildt upprättadt oell af Eder Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fastställt reglemente anförtrodde ål en bland stadens invånare utsedd direktion, hvars åtgärder underkastas årlig granskning af vedérbörande revisorer. På stadens sädeshärande jord begagnas allmännast trädesbruk; men början har dock inom ett af gärdeslagen gjorts med införande af cirkulationsbruk, hvars följder tyckas visa sig tillfredsställande. 1 boskapsskötselns handhafvande har äfven, bland de stadens invånare, hvilka innehafva större jordområden, sträfvanden förmärkts att tillegna sig tidsenliga förbättringar; och hafva stadsboerna dervid i allmänhet fördelen af större betestillgång, genom aftal med nu varande arrendatorn till närgränsande kronolägenheterna Köpingsön och Byslätten. Den staden donerade skogom 187 tunne17 kappland i Odensvi socken, hvilken skog år 1843 indelades till femtioårig trakthuggning, har lemnat nöjaktig afverkning, den stadens invånare anslagit till härvarande skoloch fattigvårds-inrättningar, hvilka deremot aflöna den för allmänningen antagne skogvaktaren. All anledning är för handen, att, genom den af landtmätare uppgjorda afverkningsplanens noggranna efterföljd, hvaråt årlig tillsyn från stadens styrelse egnas, denna allmännings återväxt och framlida bibehållande i välvårdadi skick kunna anses betryggade. Allmän undervisningsanstalt har staden numera fullt ordnad i en äfven flir Köpings landsförsamling gemensam folkskola, inom den lokal, hvilken uti sednastc femårsberättelse såsom nybyggd anmältes och der tvänne större lärosalar finnas, nämligen den ena för vexelundervisning i lägre klassen, och den andra för en rektorsklass.
Otto har sin stygga dag i dag hviskade Clara till Saida, likväl med flit halfhögt, för att Otto skulle höra det. Hon såg äfven härvid på honom med en slug uppsyn. Otto sade till Saida: Tro henne inte, fröken Saida; mina sednaste ord syftade endast på mig sjelf, på ingen annan; tro mig Och när jag tänker efter, så är det inte orätt, att jag anspråkslöst säger min mening, om det ock icke finnes poesi inom mig. Han smålog och fortfor: jag tror visst, att själen stämmes olika allt efter det olika i det oss omgifvande, men huru själen stämmes beror på huru hon var stämd förut. Så kan den ena gången en skön natur verka inom mig frid, en annan gång känsla af tomhet och saknad. När känner fången mera sin smärta, än när solen ler emot honom. Solen, den varma och mäktiga solen, kan icke skapa sig sympathier hos fången; snarare tvingar fången solen till sympathi med sig. Den lyckliga bruden åter, när känner hon varmare sin lycka, än då solen och den sköna naturen, lika festligt klädda bröllopsgäster, nicka henne bifall. Säkert minnes hon icke då, att de finnas, hvilka hoppet svikit och hvilka mena, att samma denna sol gjorde bäst att icke lysa öfver deras elände Allt detta är dock ytterligheter, sådana ingen af oss erfarit. Men äfven annars, då man icke rimligtvis kan säga sig vara lyckligare eller olyckligare än vanligt, anslås man ändå ganska olika af det omgifvande, den ena gången till vemod, den andra till fröjd, stundom åter till ingendera, till någonting oförklarligt måhända till poesi, om poesimöjlighet bor hos individen. Månne inte sade Saida just vexlingen emellan sorg och glädje, vemod och fröjd vara lifvets poesi? De jemna vågorna, ja. Det är möjligt tillade Otto med en lätt suck, som ungefär tydde på omöjligheten att få själens och lifvets dunkla gångar belysta. Saida steg upp och närmade sig fönstret. Hvad här är vackert, sade hon. Kanske äro granar de vackraste träd. Orätt ändå att jemföra träd! Få de inte vara för sig? Dessa ord talade hon såsom för sig sjelf. Otto kunde icke annat än betrakta hennes anletes uttryck.
Först när man öfverstigit bergsryggen och vid byn Matsuida kommit ned till en höjd af endast 300 meter Japanskt landskap. öfver hafvet, blir vägen åter farbar med vagn. Medan vi här ej utan saknad utbytte våra rena, eleganta ginrikischaer mot två med hästar förspända dåliga vagnar, såg jag ett par män vandra från bod till bod, stanna några ögonblick vid hvarje ställe, ringa med en klocka och gå vidare, då ingen uppmärksamhet egnades dem. På min fråga hvad slags folk de voro, fick jag det besked, att de voro kringvandrandeLastbärare på en japansk väg. Japansk teckning. skådespelare. För mig ringde de naturligtvis ej förgäfves. Mot en afgift af 50 cent voro de genast färdiga att på sjelfva gatan visa prof på sin konst. Den ene mannen iklädde sig en väl arbetad mask, framställande hufvudet af ett vidunder med stort rörligt gap och grymma tänder. Vid masken var fästad en kappa, i hvilken skådespelaren insvepte sig under föreställningen. Han efterbildade sedan med ganska stor färdighet och under mjuka, smakfulla åtbörder, som skulle hedrat en europeisk dansös, huru odjuret än lismande kröp fram, än vildt rusade å stad för att uppsluka sitt offer. En talrik barnskara samlades omkring oss. De små följde föreställningen med stort jubel och gåfvo lif åt skådespelet, eller snarare bildade dess rätta bakgrund genom den låtsade rädsla, med hvilken barnen flydde undan, då odjuret närmade sig med öppet gap och rullande ögon, och den ifver, med hvilken de åter förföljde och gäckade det, då det vände ryggen till. I få länder äro dramatiska föreställningar af allehanda slag så omtyckta som i Japan. Särskilda hus för uppförande af skådespel finnas äfven i mindre städer. Skådespelen besökas flitigt, och oaktadt föreställningarna räcka hela dagen, följas de af åskådarne med den lifligaste uppmärksamhet. Man har affischer såsom hos oss och talrika skrifter i ämnen rörande teatern. Bland de japanska böcker, som jag inköpte, fans t. ex. ett digert arbete, försedt med otaliga träsnitt, som hade till uppgift att visa, huru de förnämsta japanska artister uppfattat hufvudscenerna i sina roler, ett par volumer sammanbundna affischer o.s.v.
Eller går man om söndagarne ut för att se på de lustvandrande eller ror man ut på viken, hvärvid » herden Alexis » spelar på sin pipa. Midsommardagen 1789 skildras på följande sätt: Fru Brita Nora och rektor Björkgren, en af familjens intima vänner, hade byggt en löfsal nere vid stranden på det allra sötaste ställe, hvarifrån man kunde åse de lustvandrandes glädje på land och vatten. Under detta låga, men gröna tak åt man frukost » en famille » — tjänstfolket hade » sin billiga frihet » att roa sig hela dagen, vi serverade oss själfva och slöto gårdsporten till stora vägen. Middagen njöts måttlig och sund, en skål föreslogs för fru Brita Nora, och till henne öfverräcktes en bukett med en krans Vergiss mein nicht. IDUN 1894 Enkla och flärdlösa människor äro dessa lyckliga inbyggare på torpet. Döttrarna äro okonstlade, minst af allt uppfostrade till att lysa i salongerna. » Mina flickor », berättar fadern, då de båda redan äro förvandlade till fruar, » hafva endast fått sin education, sedan den hos fru Plagemann upphörde, af deras mor, de ha växt upp afsides på den skönaste landtgård utmed Stockholm, de ha aldrig synts på assembléer och baler, varit af ingen orden, ej en gång den så kallade Tinnocence de Kungsholm *, kort sagdt besökt inga af de ställen, hvar våra unga damer vanligtvis etalera sina gracer och hvar våra kavaljerer täfla om eröfringen af dessa gracer. Inom ett och samma år få dessa mina landtflickor unga, förmögna och hederlige män. Skulle jag då ej vara glad och tacksam! » Redan ett par år förut har gud Amor trängt sig in i djurgårdsidyllen. Om en ung herre har fadern berättat, att » han håller af min yngsta dotter Gustava med en förtjusning, som vore hon redan hans herdinna, men också med en respekt, som vore hon en liten Guds ängel. Denna oskyldiga kärlek håller det Unga begäret i ordning, och af denna grund må detta pastorala galanteri äga rum. Gud gifve goda tider! » 411 gamle lefva fortfarande i största förtrolighet med de unga familjerna.
Af handlingarne i della mål är upplyst: att, sedan Konungens Befallningshafvande i Wermlands Län, genom Utslag den 11 Augusti 182g, förpligtat Nils Nilsson i Barrud och hans löftesmän L. M. Wikström i i Barrud och Jan Olof Aronsson i Hult inbetala Nils Nilssons från Banken erhållna Odlings-iån^ utgörande i återstående capital 633 R:dr 16 sk. och lill den 20 Juni nämnde år uträknad 2 procents ränta, 19 R:dr i5 sk. 4 rsl. Banco, samt berörde Utslag, som den 7 derpuföljde September remitterats till Södersysslels Kronofogde-Contor, den 24 i samina månad blifvit af Assessoren Lagerlöf, för behörig verkställighet, öfverlemnadt lill Uppbörds-skrifvaren Trauny, att vid det ulmälnings-försök, som den 12 November i83g af Trauny anställdes hos Nils Vilsson och förrbemälde hans löftesmän, all annan tillgång hos dem saknats, än Nils Nilsson tillhörige grödan efter utsådd ig tunna höstråg samt Nils Nilssons och Bih. till 11. St. TV il ströms gemensamt egde fastighet
Den tredubbla slutkören af änglar, människor och afgrundsandar är likaledes af förträfllig verkan. Föga mindre intressanta äro solopartierna. Särskildt framstående är Nimrods, som af hr Salomon Smith erhöll en tolkning, som man ej gärna kan tänka sig bättre. Äfven Abrams parti äger många skönheter; synnerligt vacker är monologen » Re ' n bott de hemska skyar tåga ». Partiet utfördes mycket förtjänstfullt af hr Odmann. Uppsyningsmannens mindre betydande parti hade i hr Lundqvist fått en utmärkt tolkare. Oratoriet synes hafva kraft mycken omsorg och möda vid inöfningen, men så erhöll det ock under herr Nerudas skickliga ledning, såväl hvad de ofta mångstämmiga körerna som hvad orkestern beträffar ett på det hela taget förträffligt utförande. Den till sista plats fulltaliga publiken, hvaribland märktes konungen, prinsarne Carl och Eugen samt hertiginnan af Dalarne, gaf ock vid flere tillfällen X V. — Konserten inleddes med en uvertyr till tragedien » H a k o n Jarl » af .T. P. E. Hartmann samt den bekanta arian » D e t vare nog » ur oratoriet » Elias », med känd talang föredragen af hr Smith. Grefvinnan Math. Taube var nämligen af sjukdom hindrad att uppträda. I samband härmed kunna vi ej underlåta att ännu en gång rikta ett skarpt klander mot de ledande männen i Musikföreningen för den försumlighet — lindrigt sagdt — med hvilken de behandla pressen. I olikhet med öfriga konsertanordnare, hvilka alltid sända de resp. tidningarnas musikrecensenter två biljetter till bästa platser, sänder Musikföreningen en biljett (stundom ingen alls) och då ofta till någon af de sämre platserna i salongen. Såsom nu till cfvannämnda kcnsert, då vi erhöllo en plats på sidan i salongen längst uppe vid dörren i det värsta draget från denna. V i återsände naturligtvis biljetten under protest och köpte oss en ann^.n på midtelpartiet. V i äro ej ensamma om detta missnöje, ty enligt hvad vi försport har en af de mera framstå- ende dagliga tidningarnas musikrecensent funnit sig föranlåten att göra på samma sätt.
19 och uppskjuta återstoden till en annan; men dervid vöre dock det förbehåll nödigt ; att man tilläte jemkningar i de antagne delarne, då det öfriga till afgörande förekoimne, helst man vid fortsatt granskning kunde finna ett föregående stadgande, hvilket man redan gil; iat, behöfva rättas eller jemkas ; och m} af Herr Friherre Boye, att han, för» anledd af Herr Grefve v. Schweriris anförande, hvari Herr Grefven klandrat gamla Lagens stadgande om bördsrätt, och gifvit bifall åt nya Lag-försl aget, i hvad det rörec ogift qvinnas rätt att vid 23 års ålder vara' lika fullmyndig som mannen, på anförde skäl yrkade, att bördsrätten må i nya lagen bibe» hållas och någon förändring af gamla lagens föreskrift i afseende på ogift qvinnas omyn» dighets-tillstånd ej ega rum. Herr Prosten Hvasser har yttrat, att, sedan den Comité, som blifvit satt till dea Allmänna lagens granskning och utarbetande, nu i mångå år fortvarat och derunder åtnjutit betydliga arfvoden samt äfven lärer hafva fullgjort sitt uppdrag, så önskade Herr Prosten, att någon viss tiel Liefve bestämd, inom hvilken den ringa återstoden af arbetet md kunna fullbordas , och efter hvilken tids förlopp de för Comiténs Ledamöter anslagne arfvoden af Staten borde upphöra» 2 o LagUtskottets Betänkande N.o 7.1.
Dess bestyckning 3o,ooo •— Utskottet vill icke bestrida, att denna fästnings vidmagthållande möjligen kan för Rikets försvar och Svenska handelns skydd vara af nytta; men då fästningens förmonliga läge vid en kust, der fiendtligt anfall mindre är att befara, i väsendtlig nion lättar dess försvarande, anser Utskottet, % Stati-Utshultets Utlåtande N.o 2o3. 7 under närvarande fredliga förhållanden, densammas iståndsältande och för»eende med ny och ökad bestyckning icke hastigare behöfva tillvägabringas, än, på sätt med fästningens underhållande hittills tillgått, eller i den nion det ordinarie anslaget för Krigs-Collegii Fortifications-Departement sådant medgifver. 10:0 Elfsborgs fästningsombyggnad 4°>000 R:dr. i 1:0 Alateriel för Ingenieuroch Pontonnier-Corpsen 46,000 — i a:o Pirke till Carlsborgs lavetage a3,ooo 13:o Uthusbyggnader vid 2:dra Gardets Cassern 28,000 — 1 ./j:o Dito vid Garnisonssjukhuset 35,000 — i 5:o Tyghusbyggnad i Christianstad 36,ooo — Utskottet bestrider ingalunda ändamålsenligheten af dessa utgifter, men då de likväl synas vara af beskaffenhet att, utan våda för allmänna Försvars-Verket, kunna till annan tid uppskjutas, och att således en för deras fyllande förorsakad tillökning i beskattningen icke lämpligen bör komma i fråga, « afstyrker Utskottet beviljandet af de i omnämnde 6 punkter äskade anslagssummor. Sammanlagde beloppet af hvad Utskottet för Försvars-Yerkel lill lands nu tillstyrkt utgör: För Carlsborgs fästning • . , 25o,ooo. , Carlskronas befästning 170,000. Kungsholmens bestyckning 5o,ooo. samt för fulländandet af försänkningsarbetet i Stockholms skärgård och bestyckning derstädes 5o,ooo. Summa R:dr 520,000.
Exc. först propos. på bifall till Utlåtit oförändradi, dervid svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. pa bifall dertill med ofvanomförmälde förändring, da svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. K. Ad. åtskiljdes kl. l/, 11 e. m. In fidem, O. Brakel Lördagen den 27 Oktober 1800. Plenum kl. 12 på dagen. Justerades 6 prot.-utdrag för den 26 dennes. Justerades pleniprot. för den 21 sistl. Juli e. m.; hvarefter H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., med tillkännagifvande att det nu uplästa protit troligtvis vore det sista sorn komme att inför R. o. Ad. justeras, hemställde att de återstående pleniprotin, på sätt förut tillgått, finge justeras inför Riddarh.Direktm; hvilket bifölls. H. Exc. tillkännagaf sedermera att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. V* 8 e. m. Deri 27 Oktober e. m. 377 Anmäldes och bordlädes Sammans. Statssamt Allm. Besv.- ocb Ekon.Utsk:ts Mern. N:o 45, ang:de särskildt arfvode åt Utsk:ts Sekreterare. B. o. Ad. åtskiljdes kl. V4 t e, m. In fidem, O. Brakel. Lördagen den 27 Oktober 1800. Plenum kl. % 8 e. m. Uplästes och godkändes nedantiämnde, från Exped.Utsk:t inkomne förslag till B. St:rs underd. skrifvelser till K. M:t, nemi.: