Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vill man åter medgifva tolkning efter ordalydelsen, så kan den ganska vidt utsträckas, och vi hafva sett exempel derpå i dag, då en ledamot väckt och fått remiss lill StatsUtsk. på en motion om en gåfva till staden Falkenberg, derföre alt den brunnit. Jag vet icke hvad som icke dagligen och stundligen kunde inträffa, som sålunda kunde gifva ståndsledamöter anledn. att begära ersättningar, gäfvor och låneunderstöd; ty värdet af den skada, som inträffat, måtte icke bär komma i öfvervägande. Då det dessutom är gifvet, att ett beslut under riksdagen redan tillkommit, och det är sådana beslut, som 56 §:n omtalar, hvilket beslut stadgar att bancovinsten skall användas för allmänt nyttiga föremål; så tager jag mig ytterligare friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på, att här bör pröfvas huruvida det är ett allmänt nyttigt föremål, som Gr. Frölich afsell. Visserligen är det ett enskildt bolag, som bildat denna skola, men jag förmodar att få äro de, som vilja påstå att bolaget icke dermed afsett ett allmänt nyttigt föremål. Ett bolag, som redan uppoffrat ett högst betydligt capital för den allmänna uppfostran i Riket, torde Den 6 Februari f. ra. också hafva skål att begära någon uppmärksamhet från det allmännas sida. Är det nu sä som Gr. Frölich uppgifvit, och jag tviflar icke derpå, alt denna allmänt nyttiga inrättning upphör, derest den icke vinner något allmänt högre intresse och allmänt understöd; så finner jag högsta anleda, att R. St. åtminstone laga denna fråga under ompröfning, och afgöra, huruvida det är ett allmänt nyttigt föremål, som motionen afser. Gr. Frölich: Jag skulle visserligen icke behöfva tillägga något till hvad Gr. Horn yttrat, 0111 jag icke fann det mahanda vara nödigt att litet relevera de skäl, hvarpå Frih. Cederström, hvilken förra gången lade remissen på hordet, nu grundat sin mening. Han har nemi. sagt alt här blifvit sedan 1809 någon bancovinst utdelad. Jag vågar bestrida detta. 18J0 års Ständer förklarade att all baucoviust skulle uppläggas för det bestämda ändamål, att formera en grundfond.
Det är anledning till anmärkning emot Siats-Rådet och Föredraganderne för Kammarsamt Handelsoch Finans-Ärenden, hvarom remiss hegäres tili Conslitutions-Utskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola. Stockholm den 19 Mars 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 26 Mars, kl. 9 f. m. Utlåtande j angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens usta Hufvud-Titel. (U. A.) Denna Hufvud-Titel, innefattande anslagen till Kongl. Hofoch SlottsStaterne> och vid nästlidne Riksdag fastställd till 719,250 R:dr med 317 tunnor spanmål, har af Kongl. Majrt, uti Dess Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, upptagits oförändrad; hvaremot, uti 2:ne till Utskottet remitterade, af Herr Foenander i Borgare-Ståndet och Fr. von Zweigbergk i Bonde-Ståndet väckta motioner, innefattande förslag till ny statsreglering i sin helhet, blifvit framställdt, att minska anslaget för H. M. Konungens Hofhållning med 100,000 R:dr. Utskottet har tagit detta i öfvervägande; men ej funnit skäl tillstyrka någon förändring i detta anslag, hvilket alltså upptages till det vid nästlidne Riksdag bestämde belopp 420,000 R:dr. Utskottet har trott det vara ändamålsenligt att fördela de under Titeln förekommande, i närlagde tabell uppräknade, anslag i två afdelningar, »f hvilka den ena borde innefatta sådana anslag, sorn äro ställde tili H. M. Konungens och de öfrige Kongl. Personernes Egen höga disposition, för hvilka summor och deras användande icke någon redovisning, utan endast qvitto, såsom förr varit vanligt, erfordras; samt den andra afdelningen sådana anB ih. till R. St.
M:l ansett den under sednaste tiden inom dera delar af Riket allmänt väckta samt alltmer lifvade hågen för jernvägars åstadkommande destomera förtjent att af landets styrelse och representation tagas i betraktande, som näringarne måste vinna ökadt lif och mångsidigare utveckling genom lätta och beqväma fortskaffningsmedel, samt svenska industrien, i saknad af sådana fullkomligare kommunikations-anstalter, som numera finnas nästan öfver allt inom den öfriga civiliserade verlden, måste, så vidt denna industris alster och tillverkningar skola ingå i tällan med andra länders, hafva att bekämpa betydande svårigheter. Jernvägs-anläggningar kunde dock ej utföras utan ansenliga kostnader, hvarföre Statens medverkan för beredande af dertill erforderliga medel, efter all anledning, komme att, i de flesta fall, på ett eller annat sätt anlitas. Vid sådant förhållande hade E. K. M:t icke kunnat förbise vigten och angelägenheten af en föregående pröfning för bestämmandet, hvilka jernvägs-iinier företrädesvis horde utgöra föremål för understöd från Statens sida, samt huru och under hvilka vilkor dess mellankomst härvid skulle för det allmänna medföra de största fördelarne i så väl administrativt som financielt hänseende; hvadan åt Chefen för Topografiska korpsen äfven Nådigst uppdragits att, efter anställda forskningar och undersökningar, afgifva underdånigt förslag till ett systematiskt bestämmande af hufvudeller stam-linier för jernvägs-kommunikationerna inom Sverige.
f föräldrar och lämnat honom helt ensam och öfvergifven med barnen och. jungfrurna, och för det andra hade arbetet på byrån varit ansträngande och motigt hela dagen, och så den enerverande färden ut till landet på båten i gassande solhetta; — ja, och så först och sist att mamma inte var hemma och lyste upp det hela och gjorde honom glad och nöjd igen. f t t y y V f l l J 1 C * 9 Mil T 1 / 1 I Pappa tände en ny cigarr, tog sin hatt och käpp och började gå låDgsamt framåt vägen. Om en liten stund mötte han några karlar, som gingo hem från sitt arbete. Strax därefter kommo ännu några och dessa voro rusiga och skrålade. Det var ju bra att han gick emot Greta. Så såg han åter på klockan, nu var den strax åtta. Då voro nog barnen redan hemma, de hade i \ oh Ulll I PlWoriar Il f l l \ 1 I V V U X J l X l V t V A I 1 1 * Under tiden lekte barnen ute på ängen och hade gränslöst roligt. De lekte röfvare och flickorna blefvo bortröfvade af gossarna. De hade byggt en riskoja och i den lågo röfvarna och berättade om sina bedrifter och äfventyr och läto sina fångar passa upp sig och lyda minsta vink. Hvarje liten olydnad bestraffades strängt: den felande bands vid ett träd och vilda krigsdanser uppfördes omkring henne. Dessutom slog man henne med ris, naturligtvis bara på lek, — men ändå tyckte Greta att gossarna hade det mycket roligare. Kunde inte hon också få vara röfvare? » Du, i kjolar! » kom det föraktfullt. Ja, men o m jag klär mig till gosse då? Ja, då är d u. också gosse. Greta försvann ögonblickligen och sprang hem. I blinken hade hon tagit af sin lilla klädning och sina kjolar. Och så på med en af Johns sjömansblusar och ett par af hans blå och hvitrandiga knäbyxor. Hon fick händelsevis fatt i ett par gamla och urvuxna, så bara hon kaflade upp byxbenen och tröjärmarna litet, så passade kostymen utmärkt.
Jag får fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på den omständigheten, att i Amsterdam, hvarest Judarne äro fullkomligt emanciperade, förhåller sig antalet af de Judar, som gö - Den 19 Mars e. m. 67 ra sig skyldiga till brott, till antalet af christna såsom 1 till 11, då den olika folkmängden är tagen i öfvervägande. Hafva Judarne här i landet företrädesvis gjort sig skyldiga till hvad man så ofia beskyllt dem för alt vara, nemi. schackrare och ockrare? Jag tror del icke heller och jag tror icke att, ifall en sådan benägenhet hos våra Svenska Judar funnes, de hafva mindre tillfälle alt utöfva den nu, än om de hlefvo emanciperade. Det är nemi. icke Judar förment att resa i landet. De kunna uppehålla sig livar de vilja, veckor och månader, och skulle de då vara så benägna att öfva detta handtverk, så ser jag för min del icke hvad hinder det skulle möta. Alt Judarnes utsläppande på landet skulle verka indifferentism i religiöst hänseende, kan jag för min del icke fatta; men efter jag nämnt den religiösa sidan af frågan, så tror jag att för dem, som ifra för Judarnes öfvergång lill christna läran, skulle detta lättare vinnas, om man tillåter dem att spridas i landet, än om man tvingar dem ali vistas inom några få samhällen. Jag tror alt Judarne, utkomna på landet, ovillkorligen skulle finna sig i behof af någon religion. De kunna icke der samlas i tillräcklig mängd, utan mäste hafva sina religionsöfningar i de större städerna, och de sålunda på landel spridda Judarne skulle då, snarare än nu, öfvergå till den christna läran. Jag vill i största korthet sammanfatta huru jag ser frågan. Jag ser för mig eli ganska inskränkt antal, en hand full menniskor, om hvilka min egen erfarenhet säger mig, om hvilka alla auktoriteler i Sverige sammanstämmande yttrat, att de äro förtjente af medborgerliga rättigheter, och jag frågar förgäfves: hvarföre skall jag icke medgifva delta? Jag tror icke att det endast är känslan, som svarar jakande.
Vid uppmärksamhet på denna kungörelses innehåll hade fråga om vidden af Öfverståthållareembetets behörighet att meddela författningar och stadganden, som skulle med kraft al lag inom hufvudstaden gälla, måst uppkomma; i följd hvaraf kungörelsen gjort allmänt uppseende; och äfven i offentliga tidningar hade man sett förundran yttrad, huru Öfverståthållareembetets tillåtelse kunde vara behöflig för att få företaga handlingar, som icke i sig sjelfva äro ololliga eller förbudna och som i annan händelse ej heller skulle kunna af Öfverståthållareembetet tillåtas. Jag hade hört anföras exempel på afslag, som vid kungörelsens tillämpande redan vöre gilna, och hvarigenom således blifvit bekräftadt, det meningen med den »tillåtelse, sorn skulle afvaktas», icke inskränkte sig till uttagande af ett bevis på skedd anmälan om det tillämnade företaget, såsom man eljest trott, att man med fog skulle kunnat föreställa sig, under förutsättning af någon mindre noggrannhet i uttrycket. För min del hade det. också förekommit mig ostridigt, att 0111 ock de handlingar, hvilka skulle blifva föremål för Öfverståthållareembetets i fråga varande tillåtelse, vore af den beskaffenhet, att de behöfde. särskildt tilla tas och icke dessförutan kunde lolligen äga rum, det dock ej kunde tillkomma Öfverståthållareembetet att i annat fall meddela den erforderliga tillåtelsen, än om behörighet dertill funnes genom gällande föreskrift Öfverståthållareembetet uppdragen; och sa vida ett dylikt uppdrag att meddela eller vägra tillåtelse till de företag, hvarom lraga var, icke mig veterligen vore denna embetsmyndighet gifvet, samt åtminstone icke alla dessa företag, före den omförmälta kungörelsens utfärdande, varit beroende af något särskildt utverkadt tillstånd, utan lått obehindradt anställas; hade jag ej annat kunnat finna, än att gränsen för Öfverståthållareembetets behörighet vore genom samma kungörelse öfver - skriden. Inför domstol åtaladt, hade således, efter min tanka, innehållet af nämnde kungörelse kunnat ådraga vederbörande lagligt ansvar.
Det kan finnas oreda i juridiken, i lagskipningen och organisationen af Domstolarne, hvars förbättring jag cn gång hoppas kunna upplefva. Det kan möjligtvis uppstå någon villervalla i början af Systemets verkställighet, i synnerhet så länge det endast partielt är i verket bragt; men måtte man deraf icke sluta, att den tadlade Enhetsprincipen medför någon oreda, eller att något slags oreda kan kallas juridiskett adjecliv, som just uttrycker oredans motsatts. Att utgå ifrån principen af rätt, att befordra rätt, det är juridikens ädla föremål. För att kunna veta hvad rätt är och tillämpa en gifven Lag rätt, fordras, utom Lagkunskap oc\\ redlighet j äfven logisk redighet, eller förmågan att göra rigtiga conclusioner. Detta är visst icke alla Domares lott; men det borde vara det. Likvisst skulle jag tro, att deras yrke, mer än något annat, är tjenligt att med god vilja bringa tankekraften från oredighet till redighet. Detta måtte väl Herr Tham sjelf hafva erfarit, som flere gånger underrättat oss, hvad jag första gången trodde mig hafva origtigt fattat, att han nemligen är Ordförande i en EgodelningsRätt. Det är så vanligt, att höra beskyllningar framkastas mot DomareClassen eller mot Den 22 December e. m. Jurister. I allmänhet gifves namn af Advocatur åt hvarje deras bemödande, att till rätta begrepp återföra sådane personers omdömen, som hafva svårt fatta hvad rätt är. Repliken, som då vanligen vankas, altid tillgänglig, kostar ingen möda eller tankespänning. Det der är Advocatur, säger man. Dermed är hvad argument som hälst vederlagdt. Då jag längesedan lämnat det juridiska , yrket, hoppas jag, att det försvar jag för detsamma här vågat, måtte ursägtas från båda sidor och anses för hvad det är: ett opartiskt. Mest fruktar jag, att verkliga jurister anse försvaret dåligt. I alla händelser får jag erinra, att jag icke försvarat Jurister, utan juridiken.
Förordningen den 18 April 4849; angående sättet för fullföljd af mindre brottmål, som med tivstemål ega nära gemenskap eller deraf härflyta; angående ändring, för vissa orter, af stadgandet uti 20 kap. 6 § Byggninga-balken samt Kongl. Förordningen den 3 September 1755, om tiden då damlucka skall vara öpp - Prof.-Utdrag den 12 Februari 1851. 119 nåd, och om ändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 13 Juli 181!", angående inteckning i fast egendom, Frän Hederi'. Bonde-Ståndet. S. 1). Uppå framställning af Talmannen, beslöt Ståndet ej mindre att nästa Lördag don 15 innevarande månad val skulle företagas till ledamöter och deras suppleanter uti den i 01 g Riksdagsordningen föreskrifna Nämnd, som eger att döma, huruvida Högsla-domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigliga kall bibehållas, eller om vissa af dem kunna anses böra ifrån utöfningen af konungens domsrätt skiljas, än äfven att påföljande Onsdag, den 19 dennes, val till de elektorer, jemte deras suppleanter, hvilka komma att utse Rikets Ständers Juslitie-ombudsman och den person, sorn efterträder Justitie-om budsrnannen i embete!, ifall han förtroendet sig afsäger eller innan nästa riksdag skulle med döden afgå, skulle hos Ståndet ega rum. S. D. Beslöts, efter derom af talmannen gjord framställning, underdånig skrifvelses aflåtande till den t. f. regeringen, med anhållan, att riksdagen förlänges en månad utöfver den genom grundlagen i sådant afseende bestämde tid af tre månader från den 30 November nästlidet år; och skulle, i följd af detta beslut, Expedit iöns-Utskottet anmodas uppsätta förslag till den underdåniga skrifvelsen i förberörde ämne.
Hr Justitieombudsmannen bar härvid anfört, att då Rikets Ständers, i underdånig skrifvelse af den 15 December 1834, hos Kongl. Maj:t gjorda anhållan, alt anslaget för de publika byggnaderna i Ilufvudstaden icke måtte användas till kaserners nybyggnad eller underhåll, haft afseende å dispositionen af de till vissa ändamål anordnade medel, samt följaktligen, vid jemförelse af 57, 64 och 65 §§• i Regeringsformen, bort tjena till efterrättelse; men samma anhållan icke blifvit iakttagen vid meddelandet af de beslut, hvarigenom anvisning å berörde anslag skett till kostnader för byggnad och reparation vid LifGardets till häst kasern, Hr Justitieombudsmannen ansett det åligga honom att anmärka detta emot Grundlagens bud stridiga förhållande. De upplysningar, sorn torklaranderne härvid få aflemna, skola, efter deras tanke, fullständigt ådagalägga anmärkningens obefogenhet. Kasernbyggnaden för LilGardet till häst börjades redan före 1809 under inseende af tillförordnade Kommitterade, och kostnaderne dervid bestriddes af serskildt anvista Statsmedel. Då sedermera vid 1810 års Statsreglering ett årligt anslag af 15,000 Riksdaler till Hofstall och kasernbygg - 136 nader på Stat uppfördes till disposition af en serskild Direktion, fortsattes tillsynen å kasernbyggnaden af samma Direktion till år 1817. Genom. Kongl. Brefvet af den 16 April samma år blef ifrågavarande kasernbyggnad, i likhet med öfriga publika husen i Hufvudstaden, ställd först under SlottsbyggnadsDirektionens, och, efter dess upplösning, enligt Kongl. Brefvet af den 15 December 1818, från och med år 1819 under ÖfverlntendenlsEmbetets tillsyn och vård.
Då lorden och ladyn fingo ögonen på Kallista öfvergick deras förvåning all den föreställning som till och med jag gjort mig räkning på af denna effektfulla scen. "Kallista, my Idol!" utropade slutligen den gamla damen, och utbredde måhända omedvetet sina armar, och Kallista sjönk snyftande till den förnäma damens bröst. Uppträdet räckte dock endast några ögonblick. Bondflickans oförderfvade nerver hemtade sig snart och innan den bestörte men förlägne lorden ännu hunnit skynda fram till sin lady stod redan Kallista framför henne djupt rodnande och i vördnadsfull ställning och hviskade ett sakta men tydligt: "Förlåt!" Den gamla damen satte sig och lorden började gå af och an i salen, med händerna på ryggen. Jag vände mig nu till lorden med följande ord: "Detta är, enligt all sannolikhet, den flicka från Åland som ni söker". "Hon skulle då vara lord Lowelonds dotter ty jag har alltid hållit den flicka, om hvilken Edmund talar i sin dagbok och som i följd af den slående likheten med vårt porträtt, verkligen torde vara denna flicka, för min brorsdotter". "Hon är skön!" utbrast den gamla ladyn, vinkade Kallista till sig och räckte henne hjertligt handen. "Min stackars son", fortfor lorden upprörd, "har i sin dagbok besvurit oss att för det fall, att han skulle falla ett offer för kriget, vi skulle taga vård om hans lefvande Kallista". Då Kallista hörde sitt namn nämnas, spratt hon till och vände sig mot den talande. "Ja, hon är skön och jag läser på dessa fina läppar Lowelonds beslutsamhet ja, hon är frukten af min snillrike men olycklige brors första och enda kärlek, liksom hon var min ende sons första och enda kärlek. Jag vill älska henne som min dotter". "Vi skola tillsammans tala om Edmund", sade ladyn och tryckte en kyss på den förlägna Kallistas panna. Jag började nu efter lordens anhållan, att för Kallista beskrifva hvad som tilldragit sig omkring och med henne. Hon tycktes icke synnerligen förvånad utan fastmera sorgsen, ty hon afbröt min sermon med ett vemodigt:
Länen, hvilken afskrifning, sedan en viss andel deraf blifvit hvarje Tingslag medgifven, i förhållande till hvad Tingslaget i undsättning åtnjutit, bör af vissa in»m Tingslaget utsedde Comiterade lämpas först till alla de undsättningstagare, hvilka under tiden blifvit alldeles oförmögne att sine skulder godtgöra, och derefter tillkomma öfrige undsättningstagare inom Tingslagen, i förhållande till deras mer eller mindre oförmåga att skulderne återbetala; b) att den i 3;dje punkten af E. K. M:s Nådiga Proposition bestämda första inbetalningstiden för godtgörande af den återstående skulden, nemligen vid Uppbördsstämman i Februarii månad år 1835, väl må gälla för de socknar, hvilka redan hafva uppbyggda magasinshus, hvaremot de socknar, hvilka sakna sådana hus, och icke möjligen kunna an^. skaffa sådane till nämnde tid, må erhålla förlängning med första levereringen till samma tid år i836, med vilkor tillika, att, der missväxt in - Expeditions-Ulskottcts Forslag Ull tind. Skrifvelse N:o a 13. träffar, anstånd med den till betalning förfallna fjerdedelen beviljas till det påföljande året 6:0 Eftergift af spanmålsskuld. E, K. M. har slutligen till Rikets Ständers pröfning öfverlemna t en af Dess Befallningshafvande i Elfsborgs
Med mäskvärmare förstås en sådan inrättning vid brännvinshrännings-redskap, i hvilken mäsken, genom den fran pannan utgående ångan, förberedande uppvärmes, så att, då den derefter slås eller tappas i brännvinspannan, uppkokningen och således afverkningen sker fortare än eljest. Mäskvärmaren vare tillåten af hvad form eller ämne som helst, men får ej innehålla mer än en femtedel utöfver pannans rymd, ej heller så inrättas, att den åstadkommer någon rektifikation, med mindre sådan inrättning uppgifves såsom rektifikations-apparat $ och må änga hvarken från brännvinspannan, eller på hvad annat sätt som helst, insläppas uti den i mäskvärmaren inneslutna mäsken, utan blott derigenom ledas medelst rör. Med rektifikations-apparat förstås den del af brännvinshrännings-redskap, hvarigenom en större eller mindre del af produktens vattenhalt afskiljes under sjelfva brännvinsbränningen, så att afrinningen utkommer starkare eller mera sprithaltig, än då en sådan inrättning icke begagnas. Rektifikations-apparat må bestå i klarkula, tallriks-apparat, eller hvilken annan inrättning som helst, utgöra serskild redskap, eller inneslutas i någon del af brännvinshrännings-redskapen. §. 13. Genom begagnande af förenämnde 3:ne redskapsdelar, enskildt eller sammansatte, uppkomma följande 4 klasser: Första Klassen: Enkel redskap. Redskap i denna klass lar ej innehålla, ej heller till den fogas, någon inrättning, som afser eller kan tjena, hvarken såsom mäskvärmare till mäskens förberedande uppvärmning, eller, såsom rektifikations-apparat, till klarning eller så kallad rektifikation, utan måste afrinningen, för att blifva brännvin, omkokas i samina panna. Bih. till R. Skrifvelse, N:o 199. Andra Klassen: Består af enkel redskap med mäskvärmare. Tredje Klassen: Består af enkel redskap med rektifkahons-apparal. Fj erde Klassen: Består af enkel redskap med både mäskvärmare och rcklif kahons-apparat; hvartill kommer Femte Klassen:
sedermera af Rikets Ständer vid 1834 och 1835 årens riksdag gillade, undantag, att nådårsbesparing icke tillkommer pensionskassor efter sådane embetsoch tjenstemän som undfå afsked med pension å Rikets Allmänna Indragnings-stat: och uti 3:o Amiralitets-krigsmanskassan dels genom Kongl, brefvet Kungl. Maj.Is Nåd. Proposition, A:o 8. den 13 Mars 1830 erhållit den förmån att, enligt Rikets Ständers dertill lemnade bifall, uppbära den under namn af begrafningshjelp innehållna lönebesparing för s&dane embetsoch tjenstemän, med hvilkas befattningar delaktighet i denna kassa är förenad, emot samma skyldigheter, som Statsverket förut tillhört, dels ock genom Kongl, brefvet den 15 Februari 1841 undfått rättighet att tillgodonjuta vakansoch liggetidsbesparingarne efter afskedade embetsoch tjenstemän vid sjöstaten.
Wid sädant förhällande och dä genom be. rörde Chartors anwändande, besparing winnes sä näl uti kostnaden för papper, som derige. nom att de samma ej behöfwa frän Landsorter. ne Den 6 September. 269 ne äter transporteras till Cbartä Sigillatä Contoiret, der behällningen skall Controlleras, fär, till Riksens Högloft. Ständers ompröfwande, Utskottet wördsamligen hemställa, om icke, pä sätt Kongl. Kammar-Collegium bos Kongl. Maj t i underdånighet föreslagit, tillwcrkningen af Be. läggnings-Chartorne, genom hwilka en betydlig del papper bespares, mä först anbefallas, till det belopp som erfordras, och derefter, af de papperssorter som till skrifning äro ämnade, samt att bruket ak de förra bör taga sin början j Otterne den 1 Julii i8ir, och af de sednare wid samma ärs stut, men i Stockholm sä snart hwardera flaget kan blifwa färdigt och till Of. wer.Stäthällare Embetet aflemnadt, hwarjemte Utskottet, i enlighet med hwad likaledes blifwit föreflagit, anser nägon Handling sedan Julli mänadö början nästa är, till förekommande af mitzbruk, ej böra fä beläggas med, och nägon efter berörde ärS slut, icke skrifwas pä annat stämpladt papper än det nya; samt att det gam. la, inom Julii mänads början 18IZ, af För. säljningsmännen bör wara aflefwererat, och derefter wid skeende redogörelse ej tagas i afräkning. För öfrigt och som af Kongl. Mafits of. ivan högstberörde Nädiga Proposition inhämtas, att de af Kongl. Kammar. Collegium hos Full. mäktige i Riksens Högloft.