Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Snart äro 10 år förflutna sedan inför Rikets Ständer framlades en omfattande plan för de jernvägsbyggnader, hvilka ansågos böra på Statens bekostnad utföras, och redan äro 98 mil stambanor, dels för trafiken öppnade, dels under byggnad, utan att det ännu lyckats att få af Rikets Ständer erkänd rättmätigheten af de framställda anspråken på en statsbana, ledande ifrån rikets hufvudstad till de landsdelar, inom hvilka denna eger sina förnämsta handelsförbindelser. Likaså hafva dessa landsdelar, om hvilkas behof af lättade kommunikationer för vidare utveckling af deras för fäderneslandet högst vigtiga näringar så många ovedersägliga intyg blifvit gifna, allt hittills nödgats stå tillbaka. En stambana, ledd ifrån hufvudstaden till hjertat al Dalarne, hade redan år 1856 af sedermera Chefen för Statens jernvägsbyggnader, Herr Öfversten Ericson, blifvit förordad. Dess behöflighet har af 1859 års jernvägsundersökningskomité blifvit uti underdånigt betänkande af den 8 November samma år utredd; en jernvägsförbindelse, ledd genom södra Upland och Westmanland till Dalarne har blifvit tillstyrkt af den år 1862 utaf Kongl. Majit förordnade komité för utredande af norra stambanans ändamålsenligaste sträckning, och på grund af den skedda utredningen, blef förslag härom af Kongl. Majit framstäldt genom nådig Proposition till Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag. Vidare hafva provinserna Westmanland och Dalarne genom sina landsting och dessas deputerade, uti gemensam underdånig petition, afgifven i sistlidne Juli månad, inför thronen uttryckt sin önskan att nådig framställning måtte vid innevarande riksdag till Rikets Ständer göras om anslag till påbörjande af en stambana utgående från den under anläggniug varande jernbanan emellan Stockholm och Upsala och sträckande sig genom Upland, Westmanland och Dalarne i rigtning mot sjön Siljan; och slutligen har Dalarnes detta år församlade landsting uti särskild underdånig skrifvelse förnyat sistnämnda underdåniga anhållan.
R:dr, hvarå årliga räntan uppginge till 16,250 R:dr; att de inkomster, som hittills af trafiken erhållits endast lemnade 3^,- procent ränta å förenämnda lånebelopp; samt att de financiela olyckor, som drabbat Köping-Hultsjernvägsbolaget inverkat i hög grad menligt äfven på Nora-Ervalla-boIaget, enär kommunikationen ännu icke blifvit öppnad från Nora längre än till Örebro, hvadan sistnämnda bolag gått miste om den vinst, som af trafikens utsträckning till Mälaren och Wenern påräknats och som förmodats komma att lemna ersättning för det dyrare arbete, hvilket blifvit nedlagdt på den nu befintliga banan från Nora lill Ervalla. Uti häröfver infordradt och afgifvet underdånigt utlåtande har Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader hufvudsakligen yttrat, att, derest jernvägsbolaget, på sätt vid statsunderstödets anvisande af Rikets Ständer afsågs, fortfarande egt skäl Kongl. Majds Nådiga Skrifvelse N:o 36.
Bevilln.Utsk., utan bör anses förfallen; och sorn jag barrar vida svårare följder af ett öfverträdande af grundlagens föreskrifter än af R. o. Adins vidblifvande af dess förut fattade beslut, anhåller jag om afslag å inbjudningen. Hr Fåhraeus, Johan Fredrik: Äfven jag är af Frih. Leijonhufvuds mening, att denna fråga borde anses hafva förfallit, då 2 Stånd stadnat emot 2; men vill dock icke motsätta mig Gr. Sparres förslag, då man derigenom kommer till alldeles samma resultat. Gr. Sparre: Hr Printzensköld har sagt, att det vöre alldeles klart, att denna fråga borde an?es förfallen, roen så måtte det dock icke vara, då Frih. Leijonhufvud icke lyckats vinna gehör inom Utskit för den åsigt, han i sin reservation framställt. För öfrigt är det icke förhållandet, att 2 Stånd stadnat emot 2, ty R. o. Ad. har ieke fattat något beslut, utan inbjudes just nu af Utskit att fatta sådant. Något frånträdande kan således ej komma i fråga, Den 18 September. 217 och jag kan då icke fatta, hvarföre man sk,al) motsätta sig det af mig framställda förslaget. Frih. Leijonhufvud, Carl: För min del vidhåller jag visserligen den åsigt, jag framställt i min reservation, att frågan borde anses förfallen, för hvilken jag dock icke lyckades vinna gehör inom Utsk:t; men vill dock icke motsätta mig Gr. Sparres förslag, då man derigenom vinner samma resultat och undviker de svårigheter, som eljest möjjigen kunna komma att upst.å. Hr Printzensköld: Då man - genom antagande af den framställda inbjudningen verkligen kommer till samma resultat, som jag åsyftat, vill jag icke längre motsätta mig bifall till Gr. Sparres förslag, men kan dock ingalunda medgifva att Gr. Sparre skulle hafva rätt deruti, att icke frågan är förfallen. Att man kan komma derhän, är blott ett nytt bevis på den obenägenhet man hyser emot att strängt tillämpa grundlagens stadganden och deribland särskildt g 75 Biksd.Ordmu.
Hitintills har väl vid redan befintliga folkskolor, svårigheter uppstått, vid lärarnes inträffade sjukdomsförfall eller dä de af andra orsaker varit hindrade att sin tjenst bestrida, all kunna erhålla en person, som med erforderliga kunskaper kan bestrida tjensten under ordinarie lärarnes förfall; meu dylika svårigheter upphöra likväl med tiden i den mån folkskolelärare-seminarierne hunnit så vidga sin verksamhet, alt vikarier ifrån dem kan erhållas. På dessa skäl har Utsk. föreslagit d. 1 Maj såsom afoch tillträdesdag och jag anhåller, att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff har begärt återremiss på denna punkt, men jag bekänner, att jag icke kan inse, hvartill sådant egentligen skall tjena, enär Hr von Hartmansdorff icke bestämt någon tid för skollärares flyttning; ty om meningen är att flyttning blott skulle ske vid läselerrainens slut, så bör man besinna, att läseterminerna sluta vid högst olika tider inom rikets alla församlingar. Dä Hr von Hartmansdorff således icke uppgifvit något annat egentligt förslag, blir Utsk. derigenom i okunnighet om hvad, som är Ståndets mening i händelse af en återremiss. Den af Utsk. föreslagna tiden eller den 1 Maj anser jag vara den lämpligaste just med afseende derpå, att dessa folkskolelärarebeslällningar äro mångenstädes förenade med klockareoch orgelnislbefaltningar. Inom Utsk. hafva ledamöterne af det Stånd, som böra mäst nitälska för undervisningens framgång, ansett den af Utsk. föreslagna tid icke vara pä något sätt otjenlig. Dessa personers omdömen anser jag fullkomligt uppväga de skäl Hr von Hartmansdorff framställt emot antagandet af d. 1 Maj såsom flyttningstid för skollärare. Anser man tiden olämplig, är det bättre, alt begära afslag på betänk., än all låta fortfara den obestämdhet, som hitintills förefunnits och hvilken genom Utsk:s förslag är afsedd att afhjelpas.
Ja emot 26 Nej, utfallit till gillande af Utskottets Memorial; öfverläggningen om så väl detsamma , som® Preste-Ståndets inbjudningar, förklarats, enligt; 55- §. Riksdags-Ordningen, livilande, och-målet? förvisats till Constitutions-Utskottet, under föreläggande att, senast Måndags-förmiddag, den 25 dennes; afgifva motiveradt och be stämdti Utlåtande öfverr berörde frågas stridighet, eller enlighet med Grund lagen. Vid: pröfningen® af detta® ärende,. har Constitutions-Utskottet® inhemtat, att, sedan* Bånco-Ulskottels första Betänkande-N:o: 102, hvari tillslyrkes Baneo^Stadgarnes och* Reglementets öfverlemnande; från Rikets Ständer, till Kongl. Maj.-ts kännedom och för utfärdandet af de allmänheten rörande delar., blifvit från Pfesteoch Bonde-Stånden åtérremitteradt den 25 April, af Borgare-Ståndet afslaget den-27 i samma månad samt af Ridderskapet och Adeln bifallet den 4 innevarande Maji och Utéköltet derefter, i anledning af de inom två Stånd gjorde anmärkningar, inkommit med dess senare Utlåtande N:o , Hvarigenom.; hemställes, att; öfverlemnandet måtte Constitution:-TJ t skottet s Memorial N:o 1ij. 3 från Banco-Utskottet åt Banco-Fulluiägtige uppdragas; Preste-Ståndet elen ir Maji ogillat delta Utlåtande och beslutat, att Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse, skulle till Kongl, Maj:ts kännedom öfverlemna Banco-Reglementet, med anhållan, att Hvad Allmänheten deraf behöfde känna, måtte på vanligt sätt" varda kuilgjprdt, i hvilket beslut Med-Stånden inbjödos att instämma, Borgare-Ståndet, dels under den 9, lågt'
I dess ställe skulle indelningshafvare!! erhålla en på visst sätt beräknad ersättning utgående under form af statsanslag Det skulle dervid verkligen vara en besynnerlig händelse, om den ersättning, hvartill indelningshafvaren sålunda berättigades, skulle precist motsvara hvad kronan för hvarje år af räntegifvaren uppbär. Således mäste dervid någon liten vinst eller förlust för kronan uppstå. Det angår Följaktligen både kronans inkomster och utgifter, således statsregleringen. Deremot nekar jag alldeles icke att presterskapets privilegier inverka på denna punkt, ty uti berörde privilegier är presterskapel tillförsäkradt att bibehållas vid sina indelningar. Jag tror således icke att det går an att bifalla punkten så som den nu är uppställd. Men å andra sidan tror jag det lika litet går an att i och för presterskapets privilegier helt och hållet afslå den, ty derigenom Den 25 September. 435 skulle af berörde privilegier mera skyddas, än som hörer derunder. Jag vågar derföre anhålla om ålerremiss af denna punkt. Frih. Cederström: Gr. Lagerbjelkes sätt att skilja emellan frågor, som röra statsregleringen, och dem som icke göra det, är af H. o. Ad. redan så väl kändt, att det icke behöfver till ny öfverläggning upptagas. Då nu presterskapets privilegier utgöra ett tillräckligt hinder för bifall till den här föreslagna voterrs-propos., må det gerna vara Gr. Lagerbjelke förbehållet att spekulera deröfver huruvida frågan hörer till statsregleringen eller icke. Jag yrkar alt vi måtte få komma till slut med denna fråga och få propos. till ogillande af den föreslagna votens-propos. såsom grundlagsvidrig. Hr Stuart, Carl Gust.: Ehuru jag icke kan finna annat, än att R.
Majtts Egit Nådigste skärskådande öfverlämnäs, samt den jemförelse härvid äfven synes äga rutn, att å Landet sådane mål vid Härads-Rätt afdömas, uti hvilken Ordföranden eller Fläradshofdingen endast biträdes af sju Nämdeman, hvilka sistbemälte icke annorledes kunna rnotvärka till ett emot den förstnämndes mening stridande beslut, än så vida de samfält derom äro ense; Samt, hvad åter beträffar Civila tvister; Utskottet destomindre inser någre vådelige följder för en behörig Lagskipning deraf kunna uppstå, att desse mål uti Rådstufvu-Rätterne endast af trenne Ledamöter handteras - 4 8 Lag-Utskottets Betänkanden. teras och afgöras, som, enär de af dem, hvilka uti desse Rätter skola Ordföranden eller Borgmästaren i Staden biträda, eller Rådmännen, utses och väljas al Stadens Borgare, det svårligen, åtminstone i de mindre Städer, är att vänta att alltid sådane personer dertill finnas att tillgå, hvilka förut ägt tillfälle att ägna sin tid till inhämtande af den kännedom af Lagars innehåll och tillämpning, som för en rättskaffens Domare erfordras, hvartill än vidare kommer den omständighet, att det synes innefatta en stridighet i Lagstiftningen, att då i Öfver-Rätt alla mål, utorn dem, hvilka benämnas vigtiga, och hvarmed enligt Kongl. Brefvet den io:de November 177a förstås de, som å ära och lif gå, kunna afgöras af fyra ledamöter då de alla om slutet ense äro, uti Rådstufvu-Rätt, ehuru Under-Domstol, likväl fem Ledamöter alltid böra utgöra Domfördt antal; Altså finner Utskottet sig äga full anledning tillstyrka, att förberörde Lagrum må på det sätt, Herr Rådmannen Fredin hemstält, förändras, så att Kämners-Rätterne i Stockholm i de brottmål som å ära och lif gå samt Rådstufvu-Rätterne i allmänhet i desse och alla andra mål må anses Domföre, då trenne Ledamöter i de samma såsom Domare deltaga.
Jag ansåg nemi. denna inskränkning i hög grad skadlig, icke allenast derföre att den skulle förändra en af en stor arkitekt upgjord plan, som väckt min beundran, till ett arkitektoniskt oting, utan äfven derföre att derigenom tillintetgjordes, enl. mitt förmenande, hela ändamålet med det af K. St:r gifna anslaget, enär föga mer än V§ återstod af det utrymme, som den ursprungliga planen innehöll, hvarigenom således all tanke på att derinom kunna hysa bibliotheket måste öfvergifvas; men äfven sjelfva konstsamlingarna skulle inom denna trånga lokal blott delvis kunnat upställas, samt resten endast magasineras. Långtifrån således att denna byggnad skulle för oss blifvit en nationalära, skulle den, efter min tanke, endast ländt oss till skam. Jag kunde ieke heller finna någon slags förnuftig grund till besparing uti en förändring, som, med upslukandet af hela det gifna anslaget och något derutöfver, likväl i ingen mån upfyllde den afsigt, som man förnuftigtvis måste antaga hafva legat till grund för det af B. St:r beviljade anslaget, helst redan då var kändt, att K. Bibliothekets samlingar icke längre kunde hysas inom de lokaler, som i K. Slottet dertill varit uplåtna, utan E. St:r ovilkorligen måst, sannolikt innan Museibyggnaden hunnit blifva färdig, bevilja nytt anslag till en Biblioteksbyggnad, medförande i förhållande en vida större kostnad, än hvad Museibyggnadens utförande i sin helhet, skolat åstadkomma. Det var således uppenbart, åtminstone för min öfvertygelse, att den föreslagna förändringen var högst misslyckad, från hvilken sida den än betraktades. Med en sådan åsigt kunde jag icke heller låna min hand till utförandet deraf. Det skulle hafva varit att förråda ett dyrbart nationelt intresse, som jag med liflig känsla omfattat. Jag anhöll derföre i underd. hos H. M. Konungen, att det måtte nådigst tillåtas mig, att sedan jag inhemtat något större erfarenhet af sjelfva arbetet, få antingen inkomma med förslag huru tit.
Herjeådalen kan för dem vara så omistelig som ännu är lika iqo Stats-Utskottets Betänkanden. med forntiden belägen i samma hårda Climat, här den åberopade oeconomiska förbättringen ännu ej har, eller kan visa de lyckliga, följder, som Naturen förhindrar innevånarne i denna odugliga trakts läge; Och hade de, förr än deras Underdåniga ansökning författades, bordt genomögna Riksdags-Ordningens 78 §. och dertill med ej tvifla, att detta ärende var Riksdagmännen af hemmavarande Electorer och Commitenter uppdragit, som ännu mera i djupaste undersåtlig ödiniukhet det samma itterera i förhoppning, att häruti vinna Nådigt bifall och under förtröstan, att Eders Kongl. Maj:t på deras mindre grundade Underdåniga Libell ej fäster ett större afseende, än den verkeligen förtjenar. Med djup Undersåtlig vördnad trohet och Nit framhärda. Stormägtigste Aller-Nådigste Konung Eders Kongl. Maj:ts Underdånigste och tropligtigste Undersåtare Johan Olofsson i Nordanhå. Krono Fjerdigs-Ordningsman - Sven Jonsson i Olingsdal. Nämndoch Ordningsman Stats-Utskottets Betänkanden. icji Jonas Olofsson i Sunnanå Nämndoch Ordningsman. OloJ Mattsson pä Asen, Kyrkovärd och Nämndeman Eric Kjelsson Tohl Rolfsson Klockare Kyrkovärd. Å egne och Sfrigcs vägnar. ( Sigill ) Lillherdals Socknestufva den 14 September i823. Afskrift. Till underskrifne Tingslagsboers kännedom, liar den underrättelsen ankommit, det åtskillige Stånds-Personer, Borgare och Bönder inom Landet, genom en enskildt Skrift, sökt motverka det uppdrag Ståndets Riksdagsman Anders Martensson erhållit, det nemligen, att i Högvederbörlig ordning, samt inför Kongl. Majit och Rikets Höglofl. Siänder göra underdånig hemställan, örn icke, till Statens Lättnad, ock till återställande af sjelfva den gamla Landsseden , Jemtlands
Vid en af de allmänna sammankomsterna uplästé jag ett anförande, som angaf de grunder, hvarpå jag trodde att lagstiftarne i detta fall böra stödja sig; och sedan jag, dels af medlemmar inom PresteSt., dels af andra personer, blifvit upmanad att låta trycka detta anförande, samt anser lämpligast att det blir infördt i E. o. Ad:s prot:r; så, och enär de grunder, jag ansett vara de enda riktiga, på hvilka en lagstiftning i förev:de fall bör byggas, finnas i nämnde anförande fullständigt utvecklade, anhåller jag att det måtte få åtfölja remissen till LagUtsk., hvaremellertid jag ber att några ögonblick få uptaga E. o. Ad:s tid med samma an förandes upläsande. Talaren upläste härefter följande anförande: Bör ett samhälle, som erkänner Guds Ord, såsom norm för sin religion, önska och kämpa för religions-frihet? Religion är realisation, eller det faktiska tillfredsställandet af det hos menniskan i Skapelsen nedlagda benofvet att dyrka och tillbedja Gud. — Frihet är den åt menniskan i Skapelsen skänkta sjelfständigheten och den dermed följande sjelfbestämmelsen. — Såsom Guds Beläte, var kärleken hufvudkarakteren i denna hennes sjelfständighet. Då menniskan var uti Eden, umgicks med Den Ende och Sanne Guden, blott åt utaf Lifsens Träd och deraf ständigt emottog ny näring för de i Skapelsen hos henne nedlagda gåfvorna; så kände hon Denne Ende och Sanne Guden allena och Den 4 November f. m. hade i Honom evinnerlig! lif. Hennes sjelfbeslämmelse, som egentligen är hennes vilja, hade ej annat föremål för hennes kärlek, än att tillfredsställa hennes religiösa belioj, som var att dyrka och tillbedja Den Ende och Stinna Guden. Så länge nu della religiösa behof, som är menniskans förnuft, förblef i den medskapade barnsliga enfalden, så kunde menniskans vilja ej älska annat än sanningen. Men raenniskan lyssnade till urförföraren, lät sig af honom dragas till att tro honom, i stället för Gud. sin Skapare.
Men det var ej nog med detta. Det var gifven sak, att då Geraci skaffade sig en svärson, måste Corvaja öka på sin makt genom ett godt gifte. De båda ätterna kunde aldrig komma till ro. Man måste äta i kapp, roa sig i kapp, arbeta i kapp. Geracis drogo till Bourbonernas hof i Neapel, ej af lust efter utmärkelser, utan därför att Corvajas voro där. Corvajas å sin sida måste odla vin och bryta svafvel, därför att Geracis voro intresserade af jordbruk och bergshandtering. Då en Geraci fått ett arf, måste någon gammal släkting till en Corvaja lägga sig att dö, på det att ej ättens ära skulle vedervågas. Palazzo Geraci hade ständigt arbete med att räkna sina tjänare för att ej låta palazzo Corvaja gå förbi sig. Men det var ej nog med tjänarna, man måste också hålla reda på mössornas galoner och på seldon och på hästar. Fasanfjädern i nacken på Corvajas spannhästar fick ej vara en tum högre än Geracis. Deras gethjordar måste förökas i samma mån, och Geracis oxar måste hafva lika långa horn som Corvajas. I våra dagar skulle man kunna tro, att det bort vara slut på fiendskapen mellan de båda palatsen. I våra dagar finnes det lika litet någon Corvaja i det ena palatset, som det finnes någon Geraci i det andra. Nu är Geracis gård ett smutsigt hål, som inrymmer både åsnestall och svinstia och hönsgård. På den höga trappan torkas trasor och reliefplattorna äro sönderhackade och ärriga. I den ena af de båda förstugorna drifves handel med grönsaker och i den andra sys skor. Portvakten ser ut som den trasigaste tiggare, och från källare till vind finner man ej annat än fattigt och utarmadt folk. Det är alls ej bättre med palazzo Corvaja. Det finnes ej ett spår kvar af mosaikbeklädnaden i den stora salen, utan endast tomma, nakna hvalf. Där bo inga tiggare, därför att palatset till största delen ligger i ruiner. Det lyfter numera endast sin sköna fasad med de smyckade fönsterbågarna mot den ljusa, sicilianska himmelen.
Reservationer: af Herr Gretve Sparre, medhvilken Herr Friherre Armfelt och Herr Henschen instämt och som förklarat sig vidhålla Utskottets i Betänkandet N:o 57 framlagda förslag; af Herr Carlén; af Herr Bovin. JW »1. Auli. till Exp.-Utsk. den 6 Nov. 1863, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om upphörande af frälsemans särskilda forum. I öfverensstämmelse med 6 § uti de för Ridderskapet och Adeln den 16 Oktober 1723 utfärdade privilegier är i 8 Kap. 2 § Rättegångs-Balken förordnadt, 4 Lag-TJtskottets Utlåtande j\f 81. att Hofrätt skall döma, enligt 8 mom. öfver ”tvister om arf efter Frälsemän: theras förordning vid dödstiman om theras egendom: förmynderskap för theras barn och arfvingar, sorn frälse äro: så ock ther frälseman eller thes arfvinge, vil genom offenteligit anslag afstå thes egendom till borgenärer och om hvartheras rätt och företräde thertil; eller then ene maken söker skilja sin lott i bo från then andras enskilta gäld” samt enligt 9 mom. ”öfver the brott, ther Frälseman förverkar lif, ära, adelig frihet, gods eiler arfvelig rättighet; sä ock enviges, och andra slagsmål, eller förgripelse)- med skymfeliga ord och gierningar, emellan Frälsemän, eller theras vederlikar, när Domaren i orten, ther gierningen gjord är, först themin ransakadt”.
St:r, som utöfva beskattningsrätten, som hafva, så till sägandes, pungen i sin hand, få icke i min tanka låta sig af sådana underordnade konsiderationer afhållas ifrån att gifva en billighetsgärd åt en förtjent tjensteman; hvarföre jag tillstyrker att R. o. Ad. måtte bifalla ifrågavar:de Betänk., såsom de 3:ne öfriga RiksSt:n förut gjort. Hr Gr. o. Landtm;s härefter till bifall å SlatsUtsk:s förevar:de Utlåt, framställde propos., besvarades med Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansågo de emot detta Utlåt, gjorda anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande, samt, efter denna proposms besvarande med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det han trott sig finna att Ja varit öfvervägande. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 1 och 4 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 53, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel för anskaffande af s. k. Lifräddningsbåtar. Föredrogs ånyo Allm. Besv. o. Ekon. Utsk:s d. 1 och 4 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 52, i anledn. af väckte motioner om ändring i K. M:s Nåd. Kungörelse d. 9 Aug. 1851, ang:de skyldigheten att deltaga i Fjerdigsmanna-bestyret. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag kan icke finna att det är med rättvisa och billighet öfverensstämmande att boställsinnehafvare skulle bidraga lill aflöning af Fjerdingsman. Ur rättvisans synpunkt torde det åtminstone icke hafva något skäl för sig. Boställen hafva hittills varit befriade ifrån denna utgift. Dem har aldrig ålegat att personligen utgöra detta bestyr eller bidraga till underhållet af sådana tjenstemän.
— Utaf 1858 års jernvägslån, som upptogs mot 24,381 stycken 4^-procents-obligationer å tillsammans 8,190,500 Thaler Preussiskt kurant, återstod vid 1863 års slut 7,682,100 Thaler, eller i Runt, efter antagen kursberäkning, » 20,485,600: — Kapitalskulden af det under år 1860 upptagna jernvägslån å 10,000,000 Thaler, för hvilket utgafs 24,000 stycken 4^-procentsobligationer och 240,000 stycken sä kallade premieobligationer, utgjorde vid 1864 års början 9,554,983 Thaler 10 gr, motsvarande i R:mt » 25,479,955: 55. Utaf det under år 1861 inom riket upptagna fonderade statslån, hvars primitiva belopp utgjorde 3.000,000 R:dr och för hvilket 5,000 stycken obligationer med 4^ procents ränta utfärdades, återstod vid 1863 års slut en obligationsskuld af » 2,938,700: Den andel af det under år 1864 upptagna jernvägslån, hvarför utlemnats 4.207 stycken 4i-procents-obligationer å tillsammans 555,700 £ Sterling, har i Runt bokförts efter en kurs af 17 R:dr 80 öre till » 9,891,460: — Tillsammans