Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta land sträfvar att rycka åt sig verldsindustrien och verldshandel^ Måtte man i Sverige hålla ögonen öppna, såsom i Tyskland, Frankrike och annorstädes! I Sverige, hvars åkerbruk är hufvudnäring, bör, likasom i andra väl ordnade länder, en vexelverkan finnas emellan det och näringarne. De kunna ej existera hvarandra förutan, och i deras ömsesidiga produkters framkallande ligga grundkapitalerna, landels sanna rikedom, förvarade; men köper man af utlänningen allt hvad är af verkligt eller inbilladt behof, så gå fabriker, näringar, handaslöjder och busflit sin dödtill mötes, samt med dem åkerbruket. Faltigförsörjningarne få utvidga sina asyler; och qväfves väfnads-industrien i Westergöthland, kunna vådor uppstå i de orter, der den utgör nästan hufvudnäring, vid en befolkning af lith. lill R. St. Yåra klimatiska och latituds-förhållanden i förening meri brist på kapitaler böra påminna oss, att vi icke kunna taga jettesteg för alt, uppnå andra länders industriella utveckling; men vi kunna en gång komma, och böra sträfva att komma dit; blott man ej i förtid sönderbryter hvad vi redan ega, som ock vore att betaga oss möjligheten dertill, eller hvad värre är, om man derigenom sätter på spel vår nationalitet, och sjelfständighet. I följd af hvad jag således haft äran anföra, hlifver min vördsamma tillstyrkan, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att tulltaxan den 4 December 1848 må, intill dess Rikets Ständer vid en blifvande riksdag derom annorlunda besluta, blifva oföriindradt gällande.» 1 denna reservation instämde Herr kontraktsprosten Holm. 1 ofvannämnde reservation, i hvad den rörer de grundsatser, hvilka föranledt besluten i tull-lagstiftningen, — och emot tull-lindringarnes borttagande i afseende på den transatlantiska sjöfarten, instämde Grefve Lagerberg, Friherre Fr.
Elfsborgs Konungens Befallningshafvande och deputerade: att klyfning af hemman må få ske länefter nu gällande författningar, äfven i mindre delar, när hemmanets egor det medgifva; att, då tvist derom uppstår, det må ankomma på behörig undersökning, huruvida åboen derå kan hafva tillräcklig bergning i anseende till underhåll, skatter och jordens skötsel; att i allmänhet nybyggen af hemmans ouppodlade egor mätte tillåtas, dock, med få undantag, icke till mindre än 10 tunnlands rymd; samt att vilkoren härvid borde granskas vid sockenstämma och gillas af Konungens Befallningshafvande. Götheborgs Konungens Befallningshafvande och deputerade: alt hemmansklyfning i för små °Chlfn°hUS delar måtte förbjudas samt endast tillåtas till 1/4 mantal för 29 socknar; till 1/6 mantal för 59 socknar, till 1/8 mantal för fyra socknar samt utan inskränkning lör sju socknar (Fässbergs, Styrsö, Ekerö, Walla, Stenkyrka oell Klöfverdahl, Morlanda). Med undantag af dessa sistnämnda 7 socknar alstyrkes klyfning vid alla tillfällen till mindre än (/12:dels mantal, och alt då klyfning i sådana mindre delar kommer i fråga, den aldrig må beviljas utan föregången laga undersökning och endast då dervid befmnes att på en sådan del kan årligen utsås minst 5 tunnor spanmål, deraf minst 1/10:del råg, samt vinteroch sommarfödas 1 häst och 4 kor. Carlstads län. Landshöfdingen föreslår en fortfarande rättighet till en fri och obegränsad hemmansklyfning derstädes; men om någon gräns derför skulle pröfvas nödig, sä tillstyrkes likväl, alt den må anses besuten, som, jemte nödigt sommarbete för en häst eller dragoxe, 3 ä 4 kor, jemte 5 å 6 får och skog till vedbrand, gärdsel och byggnad, eger 10 tunnland god, efter 6 korns gradering, till åker och äng tjenlig jordmån. Norrbottens
Dessa innehålla, att landthandlare i allmänhet äro lönkrögare, och att nyklerhetsvännernes bemödanden emot fylleriet, synnerligen motverkas af dessa köpmän. Jag vill icke besvära Ståndet med dessa berättelsers upläsning, men, i händelse någon önskar kännedom om dem, har jag här i min hand en bundt af sådana, hvilka blott angå Skåne. Ar det under förenämnde omständigheter icke skäl att motverka en för hela riket så förderflig köpenskap? Men för den kära liberalismens skull låter man moraliteten inom landel gå under, i det alt fattighjon och brottslingar sålunda tillskapas. Hvad åter angår det väckta, men af Utsk. afstyrkta, förslaget, att landlhandelsidkare skulle erlägga afgifter till fattigvården eller Läns-Lazaretlet, så är det visserligen sannt, att dessa bidrag vore öfverflödiga, om man inskränkte denna handelsfrihet, men gör man icke det, så blifva de ett tillfälligt botemedel mot det onda, ehuru det oförminskadt qvarstår. Då jag talar om öfverträdelse!-, föranledda af landthandel, och ser Frih. Raab här tillstädes, lordo han, som måhända äger närmare kännedom om förhållandet, kunna uplysa rigtigheten af den mig lemnade upgift, att en ibland anledme till den betydliga skogsåverkan, som blifvit föröfvad å Böda kronopark på Öland, och till det uplopp, som deraf följt, varit, att en landthandlare nedsatt sig å parken och inköpt, eller rättare till försäljning öfverlagd hvad der åverkades. Sålänge denne afnämare saknades, gick skogsåverkan icke till en dylik öfverdrift. Ar denna upgift sanningsenl., hoppas jag, att Frih. Raab, om han äger kännedom derom, uplyser Ståndet om förhållandet. Hr Collen har föreslagit, att landthandlare måtte åläggas alt utgöra en viss kontingent till städerne, ehuru Utsk. likväl funnit sig böra afstyrka förslaget.
På grund af den erfarenhet man kunnat vinna om de vanliga anledningarne till de små fastighetslånens sökande och sättet för deras användande, torde med visshet kunna antagas, att endast en högst obetydlig del af dessa lån, hvilkas antal under de sednare åren märkbart tilltagit, anBih, till R, St, Prot, 1840 och 1841• O Sami, 1 Afd, 42 Hå/t, 3 18 Ranco-Ut skottets Utlåtande, N\o 150. vandes till infriande af skulder, hvarmed de belånade egendomarne förut äro graverade. Följaglligen kommer utvidgandet af berörde låne-understöd ofelbart alt föranleda inlecknandel af sådan jord, som dessförutan varit och möjligen förblifvit skuldfri. Om jordegarnes öfverdrifna skuldsättning i allmänhet anses utgöra ett bland de väsendtligaste hindren för jordbrukets förkofran, mäste sådant i synnerhet gälla i afseende på de mindre egendomarne, af hvilka, i jemförelse till deras värde och afkastning, ej allenast de största statsbidragen, utan äfven de flesta communala utskvlder och åligganden skola utgöras. Men just, i följd af nu ifrågavarande låns inskränkta belopp, hvilket icke blifvit ökadt i sammanhang med den utvidgade belåningsrätten, komma, efter all sannolikhet och enligt hvad nuvarande förhållande redan förebådar, dessa lån att, inom en föga aflägsen framtid, hufvudsakligen begagnas af egarne till dylika små fastigheter. Med skäl klagas allmänt öfver svårigheterne för innehafvarne af smärre hemmansdelar att, af sina egendomars afkastning, kunna föda sig och sina familjer samt derjemte utgöra de mångfaldiga Svenska jorden ålagda onera. Är nu dessutom en sådan, till 4 å 600 R:drs värde taxerad, hemmansdel belastad med en intecknad skuld af 2 å 300 R:dr, hvarigenom de årliga contanta utgifterne för hemmans-innehafvaren ökas med 15 ä 20 R:dr, så synes det i sanning förklarligt, om dessa svårigheter förvandla sig till en bestämd omöjlighet, helst efter inträffandet af ett och annat missväxtår.
N:o 221, angide hegardt anslag till undersöknings-kostnadeii för en jernviigs-aiiläggniug från Wexjö till södra stambanan Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Bevilln.- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 18 och 20 dennes på bordet lagda Betänkt Nio 12, i anleda, af väckt motion om ändringar i Kongl. Förordnm d. 13 April 1808. ang:de jagtoch djurfång med flere samma ämne rörande författningar. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 20 dennes på bordt lagda Utlät. N:o 224, i anledn. af väckt fråga om uplåtelse af vissa Kalmar f. d. fästning tillhörande lägenheter, dels åt Kalmar domkyrka med full egande rätt och dels åt Kalmar stad för åstadkommande af ny begrafningsplats. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, StatsUtsk:s d. 20 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 223, i atdedn. af K. M:s Nåd. Skrifvelse, i fråga om eftergift af t', d. LandsKamereraren, KammarRätlsKådet S. Lindberg ådömd ersättningsskyldighet. Föredrogs och bifölls StatsUtskis d. 20 dennes på bordet lagda Utlåt. Nio 226, med förnyad t förslag till ett stadgande i afsale å aflöningen för de civile einbetsooch tjenstemännen i allmänhet. Föredrogs och lades till handlingarné Stats-Utskis d. 20 dennes på bordet lagda Mern. N:o 227, i anledn. af erhållen återretniss å Utlåt. Föredrogs och bifölls StatsUtskis d. 20 dennes på bordet lagda Utlåt. Nio 228, i anledn. af väckt fråga om förhöjning af inqvarteringspenningarne i garnisonsorter utom Stockholm. Vid föredragning och punktvis företagen pröfning af Sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- o.
Men hr statsrådet undviker härvid att nämna, hvilken denna af komiterade framhållna förutsättning var — ty för vår del hafva vi ej kunnat finna mer än en sådan. Den lyder ordagrant i komiterades betänkande sålunda: “ För den händelse ej någon lämpligare utväg skulle finnas till betäckande af de ökade kostnader “ o. s. v. Men icke kan det väl vara möjligt, att en så praktisk och skarpsinnig förvaltnings-ministére som den nu varande skulle stått i saknad af andra utvägar till att anskaffa den der obetydligheten på 400,000 kr., hvilken man nu ville försöka att få i hop genom de nya terminsafgifterna? I så fall ligger det närmast till hands att hänvisa vederbörande till samma utväg, som redan blifvit antydd af en författare i “ Aftonbladet ", då denne påminner om att den redan föreslagna högst oskyldiga konverteringen af bränvinstillverk-ningsafgiften under den allra närmaste framtiden skall komma att i statsinkomsterna medföra en tillökning, som icke blott uppväger de 400,000 kr., hvilka närmast tyckas ha försatt regeringen i en så stor förlägenhet, utan nära nog gifver det dubbla, eller lika mycket, som hela löneregleringen beräknas kunna komma att kosta. För ett år åt minstone har man nu genom riksdagens nylingen fattade beslut kommit ifrån nödvändigheten att tillgripa en utväg, hvilken för öfrigt måste synas desto betänkligare, som man inom riksdagen lika väl som öfver allt ute i låndet, der stämningep icke hela tiden varit afgjordt mot förändringen, hittills haft saken lika oklart för sig som någonsin både regeringen och 1878 års komité. Vi hafva redan sett, huru beskaffad den utredning är, som nyss nämnda komité åstadkommit, och den behandling, som sedan dess kommit ärendet till del, torde heller icke ha varit egnad att närmareklargöra frågan. Sjelf erkänner chefen för ecklesiastikdepartementet upprepade gånger i sitt anförande till statsrådsprotokollet, att i flere af de öfver komiterades förslag af-gifna utlåtandena betänkligheter uttalats just mot denna del af komiténs hemställan och, att döma särskildt af ett yttrande på sidan 12 i den k. propositionen, i främsta rummet mot den.
Ar åter Bevillningens hela belopp bestämdt, men Riksens Ständer icke om fördelningen deraf ense, då skola, efter den fastställda Bevillnings-summans förhållande till den, som vid föregående Riksdag blifvit fördelad, do i den sista BevillningsFörordningen stadgade Artiklar jemnlikt ökas eller minskas; och uppdrage Riksens Ständer deras Fullmäktige i Banken och Riksgälds-Kontoret, att en ny BevillningsFörordning på sådan grund uppgöra och utfärda. Der så oförmodadt hända skulle, att, vid nämnda tids utgång, Riksens Ständer icke hade Staten reglerat eller någon ny Bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, skola icke desto mindre Riksens Ständer åtskiljas, och fortfare den förra Bevillningen intill slutet af det år, under hvars lopp ny Bevillning af Riksens Ständer fastställd llifver. Är åter Bevillningens hela belopp bestämdt — på sådan grund uppgöra och utfärda. Urtima Riksdag må af Konungen upplösas, när Ilan sä för godt finner. År sådan Riksdag församlad, då tiden för Lagtima Riksdag inträffar, upphöre den Urtima Riksdagen. Riksdags-Ord ilin gen. § 2. Riksens Ständer skola, i kraft af RiRiksens Ständer skola, i kraft af Ri kets antagna Regeringsform, hvart Tredje kets antagna Regeringsform, sammankomma är sammankomma. Uti hvarje Riksdagstill Lagtima Riksdag hvarje år den 15 Beslut bestämme Riksens Ständer dagen, Januari eller, om helgedag då inträffar, Konstitutions-Ulskoltets Memorial JW 2- 21 dä de, lill följe häraf, äter sammanträda, påföljande dag. Konungen vare dock obesamt intage deruti uttrycklig Riksdagstaget, att Riksens Ständer derförinnan till kallelse, med nödiga föreskrifter i afseende Urtima Riksdag kolla. på Riksdagsmannavalen.
Inom slutet af år 1847 inlemnades ingen sådan anmälan, eller sådane planer, kostnads-förslager, beskrifningar och uppgifter, som genom den nåd. Resolutionen blifvit föreskrifne, men efter denna tids förlopp eller d. 3 April 1848 inkom Hr Gr. von Rosen lill K. M. med åtskilliga plan-kartor och kostnads-förslag, samt, under uppgift, bland annat, att Hr. Gr:n föranstaltat om utstakning och afvägning af hela jernvägslinien emellan Stockholm och Götheborg, med riktning öfver Upsala, Sala, Westerås, Köping, Örebro ;och vidare öfver Gullspångs-elfven in uti Westergöthland, öfver Sköfde, Falköping och Alingsås, men att Hr Gr:n ansett det första jernvägsförslaget böra omfatta endast linien mellan Örebro och den närmast derintill belägna hamn vid Wenern, nemi. vid Hults lastageplats, i underdånighet anhållit om statsbidrag till denna banas utförande. Sedan K. M Stats-Uiskottets Utlåtande, N:o 355. 5 d. 9 nästpåföljde Maj i nåder öfverlemnat denna underd. ansökning till Stals-Utsk., ingaf Hr Gr. v. Rosen d. 24 i samma månad en underd. ansökning om förlängning i tiden för utförande af nödiga undersökningar i afseende på jern vägs-anläggningar i riket, och d. 6 derpåföljde Juni biföll K. M. i nåder, att med inlemnandet af de i 1 punkten af K. Resolutionen d. 27 Nov. 1845 omförmälda planer, kostnadsförslag, beskrifningar och öfriga handlingar fingej vid den i samma nådiga resolution för underlåtenhet deraf bestämda påföljd, anstå till 184g års slut. Den 21 Nov. 1849 inkom Hr Gr:n med ny underd. ansökning, hvilken föranledde K. M. att d. 30 i samma månad bevilja ytterligare anstånd inlill 1850 års slut, men d. 30 Dec. 1850 gjorde Hr Gr:n åler enahanda ansökning och d. 20 Juni 1851 meddelades i anledn. deraf en så lydande nåd.
När nu gothiken undanträngde alla onödiga murmassor, med sina smärta pelare sträfvande mot himmelen, då måste som nödvändig följd uppstå stora fönster af kolossal höjd, hvilka liksom väggar utfylde rummet mellan pelarne. Liksom förr för litet ljus letat sig in, strömmade nu för mycket af det klara solskenet genom fönstren. Då måste konsten uppfinna utvägar att afhjelpa detta obehag. Och dermed var glasmåleriets tid kommen, den tid under hvilken den skulle nå sin högsta fulländning. Först ville man hänga för fönstren liksom med mattor, deraf uppstodo mattartade mönster; efter hand framträdde mot den färgade bakgrunden brokiga figurer, för hvilka man valde religiösa motiv, till dess sist mattmönstren alldeles försvunno och efterträddes af landskap, religiösa framställningar och historiska bilder i rik färgprakt. D e stora fönstren indelades ofta i flere fält, omgifna och omramade af underbart vackra ornament. De herrligaste produkterna från denna tid finna vi i Sebalduskyrkan i Niirnberg, Elisabethkyrkan i Marburg, i kyrkorna i Köln, Augsburg och Freiburg. A f svenska kyrkor eger exempelvis Upsala domkyrka dyrbara antika glasmålningar. Vidare i katedralerna i Reims, Amiens och St. Quentin; de äldsta alstren af glasmålarkonst finnas i Florens, Liibeck samt i England och Nederländerna. Stort rykte har förvärfvats af glasmålarfamiljen Hirschvogels arbeten i Niirnberg. Sin högsta blomstring nådde denna konst efter reformationen.;. Med det att sedermera nya byggnadsstilar utvecklade sig och den egentliga målarkonsten allt mera uppblomstrade, var äfven kulminationspunkten för glasmåleriet passerad. Man ville fullständigt ernå alla penselns och oljans effekter på glaset — ville åstadkomma det omöjliga; då måste förfallet inträda som nödvändig följd. Den ena verkstaden efter den andra stängdes; allenast i England var glasmåleriet ej fullständigt på förfall. Till sist vaknade dock denna konstart till nytt lif i början af vårt århundrade under protektorat af Ludvig I af Bayern; glasmå- laren Bernhard von Linge är den, hvilken måste räknas som den nya skolans fader, hvilkens metod användes än i den dag, som är.
Äfven jag reserverar mig emot det beslut, hvari R. o. Ad. ang:de 12 punkten stadnade; men sedan det blifvit fattadt, får jag tillstyrka afslag å förevar. i3:de punkt, hvarigenom jag lemnal ett färskt exempel derpå, att, sedan min mening en gång stadnat i minoriteten, jag icke vill begagna mig af tillfället att försöka en annan gång få samma mening fram, utan låter consequensen hos Ståndet gälla framför min enskilda tanka. i3:de punkten blef af R. o. Ad. afslagen. B. Depositionsbanken. j4 punkten: att Banken må emottaga och å räkning föra depositioner af: a) Svenskt silfver mynt eller b:cosedlar, under förbindelse för Banken att tillhandahålla åt den, för hvars räkning insättningen blifvit gjord, en dermed lika summa, som det står honom fritt att efter behag uttaga, antingen i silfver mynt elier b:cosedlar; b) Ducater, under förbindelse för Banken att åt räknings hafvar en tillhandahålla ett lika stort antal, som insatt blifvit. Bifölls. i5 punkten: att Banken äfven må emottaga till förvar, för så vidt utrymme och läglighet dertill inom Banken gifves, under försegling af insättaren, paketer eller annan flyttbar egen - Den 3o Juli f. m. dom, utan att om innehållet undfå uppgift, och utan ansvarighet å Bankens sida fö r oförvållad skada och tillfällig olycka; med rättighet för Banken att, i förhållande till tiden och det nedsatta godsets rymd, för sådan deposition uppbära en afgift, som i reglementet kommer att bestäm mas. Bifölls. 16 punkten: att depositioner å s. k. löpande räkning böra fortfarande utan afgift, hvarken vid insättning eller u 11 a g n i n g, få äga r u lin för det slags insätta re, som icke någonsin utställa in visn in gar tili större belopp, än deras hos Banken insatta behållning utgör; till deponenter af hvilken dass räknas alla K. M. och Kronan eller R.
Det blir tyst derinne; de öfriga pojkarne stirra nyfiket på offret, en halfvuxen tös fnissar litet skadegladt bak sin koftärm. Rottingen hviner fram och tillbaka i luften, viftad af klockarens grofva näfve, och man hör tydligen, hur brukspatron Holmlund hviskar sin informator i örat några ord om det fåfängliga i att söka bibringa bondungarne kunskaper. Det hela blir pinsamt. Inspektorn ber klockarn öfvergå till katekesen, och nu går det bättre tack vare kyrkoherden, hvilken går och hjelper de okunnigaste på trafven, smått suflerande. Inspektorn rotar emellertid i hörnskåpet, betraktar flyktigt ett par af elevernas skrifböcker, – plumpiga, flottiga med råa, halft öfverkorsade glåpord på slutsidorna – och går efter några afslutningsord, lindrigt skakande på hufvudet öfver till småbarnsskolan, dit de öfriga åhörarne följa honom. Här har han ett bättre fält för sin verksamhet; här är han herre på täppan och behöfver icke vakta sig för att trampa någon mäktig klockare på liktorna. Här är blott en lärarinna, som man ej behöfver visa några konsiderationer emot, en af de der många han sjelf genom sin rekommendation skaffat lifsupphälle. Han rätade derför upp sig, tog den unga flickan litet nedlåtande i hand och sade i en faderligt tillrättavisande ton så pass högt, att alla de omgifvande hörde det, att hon gerna kunde stryka luggen ur pannan. Ett par af damerna myste i mjugg, men den unga qvinnan rodnade lätt, böjde det färglösa, trötta ansigtet några tum nedåt golfvet grep sig så med en svagt skälfvande röst an med sitt förhör. Barnen fingo stafva efter ljudmetoden, och det gick raskt undan med frågor och svar vida bättre än i storskolan, men de små fingo ej stort tillfälle att lägga sina kunskaper i dagen, ty inspektorn bad henne efter en kort stund afsluta sin lektion.
167 land elfva kappland måtte frfin midfastan 1862, då det nu gällande arrende-kontraktet tilländagingc, blifva emot årlig afgäld till Kronan, enligt grunderna i Kongl. Förordningen den 19 December 1827, åt Klosters församling för ofvanberörda ändamål upplåten. Rikets Ständer, som tagit delta ärende i öfvervägande, hafva, på de af E. K. M:t Nådigst anförda skäl, bifallit hvad E. K. M:t uti högslberörda Nådiga Proposition behagat föreslå. Hvilket, till svar i ämnet, Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 9 Augusti 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Aug. issi. Preste-Ståndet den 12 Borgare-Ståndet den 12 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående nytt formulär för Rikshuf vud-boken m. m. (Stats-Utsk:ts Utlåtande, N:o 177.) S. A. K. Sedan E,. K. M:t, med bifall lill Rikets Ständers, uti underdånig skrifvelse den 8 September 1848 gjorda hemställan, den 13 derpåföljde Oktober i Nåder uppdragit åt dåvarande t. f. Slats-kommissarien, numera ÖlVer-kommissarien vid Civil-slatens Pensions-inrättning N. A. Fredin, att såsom formulär uppgöra dels en Rikshufvudbok efter ny method, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de derför af Rikets Ständer utvecklade grunder, dels hufvudbok med tillhörande special-redogörelser öfvér E. K.
B:ko och antages för år 1859 än ytterligare komma att nedgå, så väl af berörde 2:ne orsaker som ock deraf att Norrige, som föregående år sändt sin utländska correspondence under vintern uteslutande öfver Sverige, under 1858 års vinter börjat, liksom under sommarmånaderne, underhålla direkt ångbåtsfart med Danmark; hvadan calculerade beloppet å denna inkomst-titel ej torde vara för lågt, utan snarare för högt tilltaget. Porto för enskildas brefvexling med de optiska telegraferne Uti sådan intrad har Postverket från Telegrafverket de föregående åren fatt emottaga circa 2,000 R:dr R:mt, men, sedan Kongl. Majit genom Nådigt Bref den 8 April 1859 förklarat, att Postverket med berörde Telegrafers underhåll ej har att taga vidare befattning, kommer dylik intrad ej hädanefter att till verket ingå. Denna intrad, som efter att hafva varit en postpersonalen tillfallande sportel-inkomst, med år 1850 började att ingå till Postverket, har år efter år varit i stigande, så att, då den år 1851 utgjorde 74,112 ll:dr 31 sk. b:ko eller 111,168 R:dr 94 öre r:mt, den för år 1858 uppgick till 168,000 R:dr R:mt. Den har således ökats med omkring 7,000 R:dr per medium för hvarje år, men torde väl snart, om ej redan, hafva nått sin höjd, samt kommer troligen ej att vidare stiga, när postbefordringsanstalterna kommer att för korrespondenterne erbjuda mera säkerhet än de närvarande samt Bankers och enskildtas anvisningar mer och mer komma till liqvider mellan personer A fran hvarandra skilda orter i stället för kontante medel att användas; hvadan denna intrad ej för framtiden torde kunna calculeras till högre belopp än ofvan uppförde. Fraktoch passagerare-afgifter, inbragte genom Postverkets fartyg 60,000:
Skårman genom ombud och utan att i fullmakten för detsamma hafva utsatt den arrende-summa, som han högst ville erbjuda, gjort anbud å arrendet med det jemförelsevis särdeles höga beloppet al 96 tunnor 16 kappar spanmål, i öfverensstämmelse med hvilket af Kammarkollegium antagna anbud arrende-kontrakt blifvit utfärdadt för Skårman, som midfaslan år 1847 jemväl lillträdt arrendet; hvarefter Skårman nödsakats alt med stor förlust utgifva det bestämda arrendet under de första fem åren, men då lian efter nämnda tids förlopp icke kunde ställa ny godkänd borgen, vore arrende-rätten Skårman fråndömd, äfvensom honom ålagdl, att till statsverket årligen erlägga skillnaden emellan det af honom utlastade arrende-beloppet samt det, som vid en blifvande auktion kunde erhållas, och hvilket sedermera befunnits uppgå till 66 tunnor spanmål, så att skillnaden utgjorde 30 tunnor 16 kappar spanmål, med godtgörande hvaraf Skårman alltså vore för lång tid betungad, derest icke, såsom jemte berörda anmälan föreslagits, denna ersät t nings-skyldighet honom eftergåfves. Rikets Ständer hafva till pröfning förehaft delta ärende och dervid väl funnit åläggandet för Landtbrukaren Skårman att under återstående arrende-tiden utgifva årlig 1(50 Exp editions-UtskoUets Förslag till underd.