Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En flicka talar om en fest, Där hon beundrad blifvit, Men » jobbigast » dock allra mest Hon tycker, att en » korg » hon gifvit. Och hvarmed hon ibland en vän kan värfva. Hvad barnen göra helst af allt. Och stundom männen mycket kallt. Hvad som till julpaketen hör, Som man vid öppnandet förstör. Tre kvinnonamn. En del af skor och känger. Hvartill man brukar alla tänger. Hvad mången efter andan får Hvad mamma måste lillaris hår. Hvad kallas det när tåren ständigt rinner? Hur har du sprungit, när du bägarn vinner? Ett litet vapen, som begagnas illa. Hvad ville Klas den stackars Anna lilla? En negation i bruket ofta. Hvad fattades i Stinas kofta? Ett litet namn på hund så trogen. Till sist två gröna träd i skogen. Essa. ; Logogryf. Två herrar prata politik. De vidt och bredt orera, » Att Norge alltid » jobbar » sig Med » rene Flag » m. in. » Från Iduns läsekrets. Tant nickade jakande, men såg därvid icke ut, som om hon till ett välkomnande hade lust att slakta den gödda kalfven. » Han har varit långt borta, » sade hon. » Gud vet hvar han vistats. Af en händelse har han fått en gammal tidning, i hvilken kusin Gabriel på det entrrgnaste ber honom återvända ... oeh nu? Det blir en omstörtning i förhållandena. få se hur det går? » Och med ett bekymradt uttryck såg hon från mig och bort till Gösta. En tärna » flirtar » med en snobb. Han hviskar uti hennes öra. På nacken knycks! » Nej sådant » jobb » Jag orkar icke längre höra. » » En omstörtning, » upprepade han. Jag hade gått fram till honom, och fattande en af hans händer, satte jag mig vid hans sida samt lutade mig mot hans bröst, medan mina tankar uteslutande dröjde vid den stora förlust vi alla hade gjort. Sorgen öfver farbror Gabriels bortgång låg tung öfver mig och, sökande tröst, blickade jag in i Göstas vackra ögon, för hvilka de omgifvande föremålen tvcktes dansa rundt. (Forts.) Han handtverket sitt får hedrifva I kungliga, furstliga kök.
Den lagsliftnings-grundsatls har hittills utan inskränkning varit gällande, att enskild rätt måste vika för den allmänna; och att i förevarande fall ej allenast frånträda densamma, utan jemväl göra Staten ansvarig för förskingringar, hvilka icke genom någon controll kunnat 4 StatsOch Lag-Utskottens Betänkande, N:o 192. förekommas, skulle tvifvelsutan leda till förluster, dem oredlige underordnade tjenstemän, i complott med föregifne eller verklige fordringsegare eller gäldenärer, kunde antingen i sjelfva verket bereda eller falskligen uppgifva. Då härtill kommer, att Kronofogdes uppbördsmanna-skyldigheter äro helt och hållet skilda från hans åligganden såsom privat utmätningsman, samt att den enskilde fordringsegaren, eller gäldenären, för hvars skuld hans verksamhet anlitas, hör med ett lågt heräknadt arfvode bidraga till ersättning af denne embetsmans besvär, utan att Staten, som bekostar hans lönj utaf hans tillgöranden såsom privat utmätningsman njuter den ringaste omedelbara fördel, och då Staten ej bör vara pligtig att svara för medel., öfver hvilkas uppbärande den ej har den närmare omedelbara controll, hvilken eger rum, i afseende på depositioner i Statens cassör och ränterier; fördenskull och enär af hvad ofvan är anfördt synes, att Lagen sörjt för enskild rätt, så långt med Statens egen säkerhet och ett billigt afseende å alla häri ingående förhållanden varit förenligt, anse sig Utskotten icke kunna å motionen tillstyrka bifall. Stockholm den 26 April r83i.
Den opinion detta band har verkat, bar, i min öfvertygelse stridande emot hans, ingalunda blifvit förändrad genom den lätthet K. M. beredt syskonbarn att söka och erhålla tillstånd till sådana giftermåls ingående. Tvertom skulle jag tro, alt nödvändigheten alt begära detta tillstånd och fruktan för afslag derå, i händelse de auctoriteter, som skola höras, skulle tillkännagifva, att sådana omständigheter bade förelupit syskonbarnen emellan, att de till straff derföre borde nekas att bygga äktenskap med hvarandra, måste bidraga lill sedlighetens vidmakthållande. På dessa skäl anser jag för min del lagen böra bi - Den 20 November f. m. 351 behållas oförändrad sådan den nu är, och tillstyrker följaktligen afslag å betänk, i denna del; likasom jag anser de skäl Utsk. anfört, i förening med dem , som K. M. vid ett föreg:de tillfälle yttrat, rör:de förändring af 5 och 6 §§ 2 cap. Giftermälsb:u, böra verka till afslag af den delen af motionen. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Jag vill först och främst anmärka, att det kanske icke är så lätt att anställa en jemförelse emellan de hos allmänheten i detta fall rådande opinioner år 1810 och nu. Dertill fordras en egen erfarenhet af icke mindre än 30 år. Hvad man derom berättelsevis nu hör, är kanske icke alltid så tillförlitligt. Dessutom torde jag få fästa uppmärksamheten dervid, alt, om opinionerna hos allmogen också skulle hafva förändrat sig i delta fall, så utgör detta icke någon skälig grund till förändring af sjelfva lagen. Skulle det hända, att allmogen har så förvillade begrepp, att den fäster mindre afseende på ett brott, som är belagdt med högre ansvar, så bör det icke leda till någon annan påföljd, än att presterskapet och vederbörande söka att upplysa allmogen om dess misstag. På denna opinion, den må vara hurudan som helst, får icke grundas någon lagstiftning. Det är endast denna anmärkn. jag har trott mig böra göra emot de skäl, som af en värd talare blifvit anförda till försvar för Utsk:s betänk. Lagstiftningen måste väl grundas pä rättsgrunder, och icke på allmogens möjligen förvillade opinioner.
Domstolar kunna hinna att meddela; är att återhålla Laster, förekomma brott och dem. upptäcka; Policekammaren är en OrdningsDomstol, hvars värde egenteligen ligger i skyndsamheten af Målens behandling, sorn der förekomma; Och denna Domstol har, såsom utgörande en gren af ÖfverS tåthållarens Gubernation af Ilufvudstaden, och jemn väl ägande Herr ÖfverStåthållaren till Prasses, alltid ägt en sådan paritet med ÖfverDomstol, att Besvär öfver Dess Utslag gådt directe till Högsta Domstolen, en omständighet, som haft skyndsamheten till ändamål, då Parter, som i Policekammaren tappat, ägt att, på i5:de dagen derefter få sin sak incaminerad hos högsta Instantien. Att Policekammaren i alla Mål, följer Lagarne och respecterar hvarje Persons rätt, är högst vigtigt; men blir väl säkerheten i denna del större, derföre, att den öfverensstämmelse, som Policens Rättegångsordning 230 Den o.f\ Januarii. hittills haft med ändamålet af Policens inrättande, bry tes? Biir denna, säkerhet större derföre, att den klagande Parten förlorar törmönen att skyndsammare ernå den sista rättelsen? eller derföre, alt man återförsätter alla Policemålen i samma långsamhet, örn jag så får yttra mig, sorn de förut ägde, då de alla VOfO KämnersRättsmål; en långsamhet hvars afskäffande just var ett bland de vigtigasle skälen till Pojicekamiparéns inrättande? Jag tror det icke, och jag kan alltså ingalunda tillstyrka, att Policekajnniaren ställes ander JdofRätten utan tror, för pria del, att Motion nen bör afslås, Man torde kunna invända, att Policekammaren kan likafullt åläggas, att till Idof-, Rättens AdvocatFiscalsContoir , insända sina Protocoller, på sätt UnderRätterna dit insända sina Domböcker; »nen så billigt detta sy* nes, i anseende till sitt ändamål, så oförenligt är det likväl med verkställighetens vanliga och billiga former.
Ståndet bifallit Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets betänkande N:o 4, i anledning af väckt motion om vinnande af rättelse uti en af ephorus vi läroverket i Wexiö vidtagen åtgärd i afseende å enskild undervisnings meddelande åt lärjungarne derstädes, jemte ett vid berörde utdrag fogadt ståndet kom - Prot.-utdrag den 5 Februari '1848. 47 muniseradt transumt af domkapitlets i Wexiö den 29 sistl. Jani till stiftets presterskap utfärdadt cirkulär. Den 5 Februari. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Uppå af herr grefven och landt-marskalken gjord framställning derom, att riksdags-ärendena till största delen ännu icke hunnit till Rikets Ständers pröfning inkomma och följaktligen ej kunna blifva afgjordt' inom den 23 dennes, hvarmed 3 månader efter den dag, då Kongl. Majrt vid innevarande riksdag låtit om stats-verkets tillstånd och behof Rikets Ständer underrätta, löpa till ända, beslöt Ridderskapet och Adeln för sin del, det borde Rikets Ständer, med anmälan om detta förhållande, till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan, att riksdagen måtte fortfara ytterligare en månad efter förenämnde 3 månaders förlopp. S. D. Vid föredragning al Stats-utskottets den 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåtande, N:o 30, i anledning af Rikets Ständers år 1845 församlade revisorers berättelse, angående samma år verkställd granskning af stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1842 och 1843, beslöt Ridderskapet och Adeln, att detta utlåtande skulle till Utskottet återremitteras, med förständigande att på en gång inkomma med utlåtande öfver 1845 och 1847 årens stats-revisions-berättelser. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-utskottets den 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåtande N:o 35, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, rörande den till skolorna i åtskilliga städe1’ inom Lunds stift utgående helgonskylden.
HUSTRUN. Han lär vara en väldig predikare, Som folket säger! KYRKV. En röst som få! Men brodren Lars är ändå likare! HUSTRUN. Känner du dem, du? KYRKV. Hå, måtte väl det! Jag mins dem som piltar; de sutit på mitt knä; Deras far och jag voro gamla vänner; Han var smed som du vet i Örebro. Nu äro de lärde herrar, må tro, Och Olof prest; få se om han känner Igen gamle stöten, som bort komma i ro För längesen! HUSTRUN. Jag tror du lider Af afund, min gubbe! Nej aldrig i tider Den blir en daler som slogs till slant. Men nog du kunde ha blifvit dekant, Om icke du varit så styf och enveten Och sagt dina sanningar åt öfverheten! Man går dock längst med lämpor och fog Och ännu aldrig någon menniska tog Sig fram i verlden utan ödmjukheten! KYRKV. Jag vet, det alltid var mig till men, Att jag ej kunde ljuga och buga och tiga Och derför är jag dräng åt min hustrus piga; Gud bättre mitt förstånd, så blir väl bättre se'n! Scen II. DE FÖRRE, MODREN, CHRISTINA och MÅRTEN. Har Magistern kommit än? MÅRTEN (till kyrkvaktaren.) Nej, helige fader, det har han icke, men om de nådiga fruntimmerna behagade sitta, kommer han snart! Då sätta vi oss, Fru Margareta, och vänta! MODREN. MÅRTEN. KYRKVAKTAREN. (De sätta sig; Kyrkvaktaren och Hustrun gå.) Mina dagar äro snart räknade; derför skref jag till den fromme Confessorn i Strengnäs kloster och bad honom skicka mig en biktfader. I är en god man, fader Mårten, och skall ej bli obelönad! De hulda tankar den helige Confessor och Prior för Strengnäs Svartbrödrakonvent varit nådig hysa om mig, och som I, Eru Margareta haft förtroendet dela, skall jag söka göra mig värdig, så långt i mitt skön står! Tack! I känner min son Olof från Strengnäs? Jag känner honom något! MÅRTEN. MODREN. MÅRTEN.
R:dr — » dito i sänkningen af Räjsjön inom Rättviks socken, å 375 l?:dr 375: — » dito i myrutdikningar inom Folkärna socken, ä 720 R:dr 720: — » dito i utdikningen af Stora Flyten inom Mora socken, å 720 R:dr — inom Gefleborgs län: till deltagarne i utdikningen af Baggbo-, Als-, Lopoch Stormyrerna inom Ljusdals socken i Norra Helsingland, å 20,700 R:dr 24,012: — Transport: 7,849,678: 5. 8,905,556: 90. 2,804: 39. 3,005:- 98. 938: 86. 2,292: 31. 3,246: 10. 960: 51. 838: 36. 1,164: 80. 600: — 1,440: - 1,440: — 375: — 720: — 730: - 22,30(1 97 8,948,41$ 18 5 — 34 — Transport: 7,849,678: 5. till deltagarne i utdikningen af Gamsäters myr inom Bergsjö socken och samma provins, å 30,000 R:dr 3,480: — » numera aflidne Bruksegaren A. V. Björkman, å 6,300 R:dr, för sänkning af Gärsjön inom Osterfernebo socken 7,308: — » deltagarne i sänkningen af Ostanbräcksoch Wii sjöarne inom Tuna socken och Södra Helsingland, a 6,240 R:dr 6,240: — » dito i sänkningen af Fåbodetjern i Söderala socken, å 480 R:dr 480: — » dito i sänkningen af Aloch Telge-sjöarne i närheten af Söderhamn, å 27,600 R:dr 10,000: — inom Jemtlands lån: till deltagarne i utdikningen af myrer vid Waplanda, Okne och Smedsåsens byar inom Näskotts socken, å 3,440 R:dr — inom Westerbottens län: till Bruksegarne O.
Utskottet ser sig dock, på grund al omförmälde anmärkningar, föranlåtet något närmare bestämma till hvilka föremål, enligt Utskottets öfvertygelse, vinsten bör fruktbargöras, på det att densamma icke må genom Riksgälds-Contoret utlånas, i hvilket fall det med vinstens öfverlemnande af Utskottet åsyftade ändamål skulle helt oeh hållet förfelas. Derjemte har Utskottet, som här nedan afgifver förslag till sättet för supleerande af den minskning i rörelse-capitalet, hvilken skulle uppkomma, i händelse af en eller annan Privat-Banks upphörande, trott sig böra tillstyrka, att Banken i slikt fall må erhålla obligationer för en del af vinsten, för att derigenom kunna förskaffa de till nämnde supleering nödige medel. Enär, genom den under nästlidet år influtna vinst, Capital-öfverskottet blifvit uppbringadt till omkring io,3oo,ooo R:dr; tillstyrker Utskottet, att 5 punkten måtte erhålla följande förändrade lydelse: §.
– Ja, men jag har ju redan sålt den. Inte kan jag låta köpet gå om igen. Det är aldeles omöjligt. Om Erikson hade kommit i går. Men nu är det för sent. – Ja, det är väl det då. Och efter en stunds tystnad tillade han: Om jag hade kommit i går, hade det då kunnat gå för sig? – Ja, det skulle jag inte haft något emot. Men jag kan ju inte göra det, som är gjordt, om igen. Inte med bästa vilja i verlden. Erikson stod en stund. Och stirrande framför sig som en sömngångare, tog han upp hatten från golfvet. – Ja, då är det väl bäst, att jag går, sade han. Han höll redan handen på låset. – Nej, vänta litet, Erikson har ju inte svarat mig på min fråga än. Vill Erikson åta’ sig körslorna eller inte? Karlen såg ett ögonblick ut, som om han ej visste, hvarom frågan var. Men småningom återtog ansigtet sitt vanliga betänksamma, litet listiga uttryck, och med en glimt i ögat frågade han: – Ja, hur mycket tror baron han vill ge? – Det får ni naturligtvis göra upp tillsammans. Han kommer i alla fall ut en dag och ser på skogen. – Ja, vi få väl talas vid då. Baron räckte honom handen: – Jag skall säga honom det. Han kommer visst i nästa vecka. Erikson bockade sig igen: – Och så får jag tacka herr baron så mycket för herr baron har haft mig i tankarna. – Ingen orsak, kära Erikson. Adjö nu. Det var ledsamt, han inte kom lite förr. Men det är ju alltid bra att få vara med om något af förtjänsten. Erikson gick. Med böjd rygg, litet gungande i knävecken och venstra armen slängande långt fram gick han med långa, tunga steg ned mot stranden, steg i båten och skuffade den häftigt ut i sjön. Det fans inte en redig tanke i hans hjärna. Hvarför han kommit, hvad han velat, hvad han sagt, och hvad han gjort, låg i en förvirrad blandning bevaradt i hans hufvud till den pinsamma stund, när minnet skulle göra alting fruktansvärdt klart, och förståndet skulle komma till och säga honom, att nu vore länkarna i hans lifs kedja fulltaliga, och ingen ny skulle någonsin komma till.
Dessutom hafva vid nyssnämnde fängelse under år 1853 myteri bland fångpersonalen tvänne gånger utbrutit, deruti den ena gången endast ett mindre antal af fångarne, men den andra åter en större del af dem deltagit. Vid straffoch arbets-fängelset å Norrmalm har likaledes under samma år en större oordning förefallit, hvaremot så väl inom detta som Öfriga straffoch arbets-fängelser för qvinnor, under revisions-åren, icke något brott föröfvats, som behöft till domstols handläggning hänvisas. Jemte det Revisorerne trott sig böra omförmäla dessa förhållanden, hafva Revisorerne, då Fångvårds-styrelsens underdåniga berättelser icke innehålla uppgift å tiden, inom hvilken rymmare blifvit ertappade, men sådant, enligt Revisorernes tanke, vore af intresse att känna, på det att, i händelse längre tid härtill i allmänhet åtginge, skärpta bestämmelser i detta afseende kunde åvägabringas, ansett önskvärdt, att de underdåniga berättelserna jemväl komme att innehålla, huru lång tid förflutit innan förrymd fånge blifvit ertappad, så att t. ex. det uppgåfves, huru många rymmare inom den l:sta veckan, den 2:dra veckan o. s. v. blifvit gripne.
Nyström i underdånighet anmält, hurusom kommissions-landtmätaren i nämnde län, Per Adolf Toll, född år 1812, till följd af sjukdom, som inverkat på själsförmögenheterna, under en längre tid varit urståndsatt att medelst arbete lifnära sig och sin hustru, samt att Toll, hvilken måst fråntagas alla tjenstegöromål, befunne sig i det största ekonomiska betryck; i anledning hvaraf och då, oaktadt dertill af andra bekostade försök, Tolls sjukdom icke kunnat häfvas, utan fastmera så tilltagit, att densamma syntes vara obotlig, förste Landtmätaren i underdånighet hemställt, det någon årlig pension måtte Toll beredas, deraf han, som eljest kommer att falla fattigvården till last, vore desto mera förtjent, som han riktat General-landtmäteri-kontorets arkiv med flere renovationsarbeten samt i allo skickligt och väl fullgjort sina tjensteåligganden; till stöd för hvilken framställning bifogats, bland annat, ett af Provinsialläkaren E. Tyselius i December månad sistlidet år utfärdadt bevis af innehåll att Tolls helsa, som under flera år varit svag, de sednaste åren mycken försämrats, med betydlig slöhet till minne öch tankeförmåga, jemte deraf följande stor svårighet att göra sig begriplig i så väl tal som skrift, samt att numera intet hopp syntes återstå att Toll någonsin skulle kunna återvinna helsa och själskrafter eller ens varda i någon mån förbättrad, äfvensom ett af vederbörande pastorsembete meddeladt intyg, bestyrkande att Toll vore utfattig och i saknad af alla medel till utkomst, förmälande E. K. Maj:ts Befallningshafvande sig destoheldre tillstyrka nådigt bifall å berörda framställning, som kommissions-landtmätaren Tolls iråkade nödställda belägenhet inträffat utan hans eget förvållande samt han under sin tjenstetid städse ådagalagt flit och redbarhet.
p å ett tillfredsställande sätt. Sådd. roende sådd, Svältande brodd, Vårljus Säg, och hvad skär, du bär Slutet i knopp, Ännu blott Saftig och grön, Liffull och skön Skjuter du Spränger i Tusen knopp, dag behag. skall Vajande du Vecklande blad, åstad Blomma och Vissna Lif, dö. Men Ur det Skall, är som dö? ditt frö, godt, där Vakna frö, och Vissna. Om stå, strå, Bringa Nej! opp. din Bringar Snart hopp. du var på sått, fly dt, nytt. Sophie Unge. Om konsten att packa. Största urval - J ~; ~ i Att packa i och för utflyttning till landet framför sig, i det hon alls inte tycktes lyssna » Hon har nog inte så stor lärdom, och skulle fordra sitt särskilda kapitel, som öftill pratet omkring sig, utan vara med tanpiano spelar hon inte. » verlämnas till någon erfaren husmoder bland karne långt borta, in i den fjärran framtiden. Samtalsämnet fortsattes ännu en stund, Iduns läsarinnor. Litet senare kom en ny gäst, en yngre fast fru inte med samma ifver. När Hedvig seDet berättas, att den berömde, engelske af Hedvigs bekanta. Hon hade blifvit hindan föranstaltade, att där blef sång och mumålaren Opie en gång blef tillfrågad, hur han drad, därför att hon haft besök af en af sin sik, a tystnade alla tungor, och sedan kom man blandade siua färger. » Med förstånd, min vänner, kanslirådinnan, grosshandlar Brunners iu på andra ämnen. herre, med förstånd, » var svaret. Kanske syster! Den lilla frun förstod mycket väl konsten att packa också kunde vinna på, om den viktiga roll, hon i detta ögonblick spelade, * vi, liksom Opie, komme ihåg, alt försynen och njöt inte så litet däraf. Och som hon begåfvat oss med ett större eller mindre förtillika var en god och snäll människa, kunde Någon tid därefter följde grosshandlarn stånd, på det vi må bruka det äfven vid så hon ju inte annat än anse det för sin plikt åter en dag Gerda hem från kontoret. Han triviala saker som att packa.
Lånesom Depositions-Banken, och på grund af denna collationering låta uppställa extract öfver utelöpande invisningar och depositions-bevis för hvardera, efter hvilka extract uppgöres så kallad conform mot Cassa-afdelningen till hvarje förfluten veckas utgång. Se Låne-Bank. Depositions-B arik. m) Cassa-Commissarien har att tillse, det de document på hvilen. till R. St. G Sami. 1 Afd. 2 Band. 3 j:do Häftet. 18 Banco-ZJtskotlets Utlåtande N.-o 38. ka antingen utlevereringar ifrån eller inlevereringar till förvaringsrummen för omyntadt silfver eller utländske myntsorter sig grunda, finnas behörigen annoterade, så väl af Cassa-afdelninger.s Kamererare, som af Special.Bokens förare# innan han låter dem till vederbörliga ställen aflemna. n) Cassa-Commissarien har att, vid hvarje leverering från SedelContoret till Sedel-Magasinen, få deröfver sig tillställd en specification, hvilken blifver verification för allmänna Sedel-Boken. o') Cassa-Commissarien har att, vid hvarje från något förvaringsrum för guldoch silfversedeleller kopparmynt skeende leverering till mindre Geueral-Cassan, få deröfver sig tillställd en specification, hvilken blifver verification för allmänna Cassa-Boken. pCassa-Commissarien har att, vid hvarje afleverering från mindre General-Cassan, till något förvaringsrum för guld-och silfver-sedeleller kopparmynt, få deröfver sig tillställd en specification, hvilken blifver verification för allmänna Cassa-Boken. Cassa-Commissai ien har att hvarje söcknedagsmiddag få sig tillställd af de. bokförande en sammanfattning för dagen öfver Cassa-specialbokens debet och credit, serskildt för Låne-Banken och serskildt för Depositions-Banken.
Hela sednare delen af detta morn.: »Om hatten deri kan inrymmas» är alldeles öfverflödigt, alldenstund det icke påskyndar, utan tvertom försenar afverkningen, om mäsk fy lies icke blott i pannan, utan äfven i hatten. Ehuru af miudre vigt, har jag velat anmärka detta förhållande, som gör det lämpligast att denna mening måtte utgå. Det heter: »hatten med fastsittande ångrör skall äfven till hela sitt kubikinnehåll uppmätas, och, om den innehåller mer än två tredjedelar af pannans rymd, öfverskottet ingå i pannerymds-beräkningen». Om mitt förslag till 11 g 1 mom. antages, bör ordet »fastsittande» utgå och två tredjedelar förändras till tre fjerdedelar. Det har beklagligen i en nu pågående rättegång visat sig att ordställningen: »Öfverskottet skall ingå i pannerymds-beräkningen» varit illa vald, alldenstund det af en eller möjligen flere .auktoriteter förståtts så, som skulle hela öfverskottet läggas till pannans rymd, hvilket uppenbart ej varit lagstiftarens mening, utan bör sä förstås, att af öfverskottet lägges den del, som motsvarar lagliga proportion mellan pannans och hattens rymd, till pannan. En tydligare föreskrift är således här af behofvet påkallad. Jag tillåter mig alltså föreslå följande redaktion af detta moment: »Hatten med ångrör skall äfven till hela sitt kubik—innehåll uppmätas och, om den innehåller mer än tre fjerdedelar af pannans rymd, fyra sjundedelar af öfverskottet läggas till pannerymden. Den fals etc.» § 16. 1 denna § hör tilläggas näst efter »stängselskifva» »lösa ångrör». § 22. Utskotten hafva föreslagit följande redaktion: »Bränvins-brännings-redskap skall ej blott under de för bränvinsbränning enligt 1 § icke tillåtne månader, utan ock IleviHnings-, Lagsamt Allm, Besv.- och Ehon.-Ulsk. Utlåtande, N:o 2. 21 under den öfriga tid af året, för hvilken Kongl. Majit tilläfventyrs kan finna för godt att bränvinsbränningen förbjuda, alltid vara förseglad etc».