Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bifallet kulminerade efter den att aEfa jkgfa-t te3an » Cutat Aj-unga, utom programmet gifna skrattarian ur Auatfc ttaSen j ?dEt, som » to3o nuAA 4 a u n g a? bers » Manon Lescaut », som måste omtagas. Den utfördes också briljant och påminde lifligt om hennes klingande och glada skratt från barndomen. Rösten är visserligen ej » JFofcBi.! nua3 j ?tn » vai tnet att ftopstark, men omfångsrik, böjlig och synnerpä * p a: — ligen vacker, drillen perlande och klar. o m m a RoEDen, mömtet. sofen M i n - Föredraget är lifligt och uttrycksfullt och vittnar om, att m:lle Antoinette Trebelli nog net. » skulle bli en värdefull acqvisition för scenen, ^j-ag Avatat » alita: » Ha-tUeli PtrLudE fitmnet. om hon från konsertsalongen ville öfvergå till den samma. Skalken ler ur hennes strålande ögon nu som fordom, det af mörka lockar omgifna ansigtet har blifvit täckare » © d Set^ot. 3e * j; ot. å n vi Hopjaa * må: än förr — den unga flickan har utvecklats till qvinna. Såsom fullt utbildad konstnär en JiuaA ^öt iommatn, ftmtrlen. » natt ä t af första rang vill hon väl sjelf ej ännu - Bofcta, anses, men af allt att döma har hon en en titjA » ^ofc 3a ' t, » om l o m m a, utntetrik och lofvande framtid för sig. Början är gjord, och den har visat sig vara god. Hofcta! » Daniel Antoinette Trebelli föddes i Paris år 1866. För åldrarna äro den ryktbara sångaren Alessandro Bettini och den än ryktbarare Zelia Gilbert med konstnärsnamnet Trebelli.
Dottren må vid dess pensionsrättighet bibehållas, samt att med betalningen af capitalet må tills vidare fa anstå, intilldess Dottren kommer till pension, med vilkor att räntan ordentligen betalas, Utskottet hemställer, att räntan må afskrifva*, samt att capitalbeloppet ina, med bibehållen pensionsrättighet för den inskrifna Dottren, af framdeles erhållande pensionsbelopp liqvideras. Utskottet hemställer> att den i Stiftet qvarvärandé Dottren må vid dess pensionsrätt bibehållas, samt att hvad sorn af skulden icke kan indrifvas, må afskrifvas. Utskottet hemställer, att åtgärd må af Directioneh vidtagas för att indrifva beloppet; men att den inskrifna Fröken må vid dess pensionsrättighet bibehållas* Likaledes hemställer Utskottet, att med denna fordran må förfaras; och att den inskrifna Dottren må vid dess pensionsrätt bibehållas. Förteckning ofver de Wadstena Adoliga Jimgfrj^Stiffs-Cassans fordringar för Inskrifningspenningar och Famillegåfvor, som Hégloflige RiddarhusUtskottet till afskrifning anmäler. Interesse, Summa. Bergenstråle. De inskrifna Döttrarne äro alla qvar i Stiftet. StiftsDiredtionen har tills vidare låtit Gäldenären bibehålla skulden, emot räntans betalande, som ordentligen skedt. Dottren är qvar i Stiftet. Dottren N:o 1422, Johanna Ulrica Munck af Rosenschiöld, är qvar i Stiftet. * Gäldenären är död. Döttrarne äro qvar i Stiftet, Herr Kammarherren Hallenborg har afgifvit sin förbindelse att betala skulden, om numrorne i Matrikeln få bibehållas. Den inskrifna Dottren N:o. i4i2, Eleonora Ulrica Silfverstolpe, är qvar i Stiftet. ställes, att räntan må få afskrifvas: att de inskrifna Döttrarne måga vid deras pensiönsrätt bibehållas och skulden liqvideras enär de komma till pension.
Friherren har så ofta talat om besparing af tid, att han torde böra erindras, att man derföre ej får försumma granlagenheten, eller skyldig aktning för de andra Ståndens beslut. Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken läcktes förklara, om det endast är Herr Crusenstolpe^, eller derjemte äfven Friherre Cederströms motion, som nu utgör föremål för pröfning, emedan jag i sednare fallet har mycket att tillägga i opposition emot den af Friherren föreslagna inbjudning. iu8 Den i3 October, Herr Hjerta: Friherre Cederström liar yttrat, att, om jag afstod från mitt bestridande af Herr Crusenstolpes föreslagne inbjudning, ville han icke eller hindra densamma. Jag får dervid erindra, att jag aldrig baft annan afsigt än att underkasta frågan Ridderskapets oell Adelns beslut, och skall således, till förkortande af discussionen, ej nämna ett ord mera, under förbehållen rätt, att om någon inbjudning beslutas, få min reservation densamma följaktig. I anledning af Herr Crusenstolpes yrkande, att hela discussionen måtte åtfölja, får jag erindra, att Grundlagen ej medgifver någon rättighet, att på sådant sätt belasta de andra Ståndens protocoll, hälst Lagstiftaren anat, att våra protocoller kunde stiga till 2000 ark, och de andra Stånden böra vara befriade från så volumineusa handlingar. Jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition i ämnet. Friherre Cederström: Till en början får jag förklara, att jag aldrig, såsom Herr Hjerta förmenat, sagt, att jag vore benägen afstå från att hindra Herr Crusenstolpes motion, om Herr Hjerta afstod från sitt yrkande att få sin serskilda mening dermed följagtig.
Om man sätter 1 procents tull, tror jag det vara tillräckligt. Herr Grefv.n och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta att, på sätt Friherre Caderström föreslagit, en ny artikel finge i TullTsrifien införas nemligen Bark af Utländska trädslag, hvilka ej gen 18 Augusti t, m, 647 växa inom Riket, ej specificerade, samt^att Tullen ä sidan bark måtte blifva enahanda med den Ridderskapet och Adeln nyss för Ekbark. stadgadt. Ropades starka Ja jemte några Nej. ”Barometrar och Thermometrar; Ickorn”mande Tull procent 50.” Grefve Spene: Emot den föreslagne tul len å Barometrar får jag anmärka, huruvida det är riktigt, att instrumenter, hvilka äro nödvändiga för vettenskaperne, beläggas med så hög tull som 50 procent. Det kan hända, att vettenskapsmän behöfva till forskningar införskrilva sådane instrumemer, som ej kunna tillverkas till den godhet eller nogerar.het i Sverige, och jag hemställer, om nänngsprincipen bör utsträckas ända till vettenskaperne. Herr Tham: Utskottet har bibehållit den i gamla taxan för Barometrar upptagne tull; helst Utskottet för matnematiska, optiska och physiska instrumentet satt en lägre tull. Derunder tror isg kunna inbegripa alla sådane, som för vettenskaperne äro nödige, och kanske är det ett misstag, att mm förstått med barometrar sadane, sorn till allt för liten noggranhet göras här i landet, och blott för mindre vigtiga tillfällen. De andra stå under vettenskapliga instrumenter till 5 procent. Grefve Spens: S| vida det tillägg göres. Den i§ Augusti e. rn. diir de ieke kunna inbegripas tinder namn af phifjiJha inftrumenter, har jag ej något emot denna tull; men efter min tanka fins det ej någon barometer, sorn ej är ett pbysiskt instrument.
I denna reservation instämde Herr Nordenfalk, C. af Herr Henschen; och af Riksdagsfullmägtigen Per Tjernlund från Wester-Norrlands län, som ansåg, att ali kostnad för kyrkobyggnad borde efter fyrktal utgöras af samtlige socknemännen; samt I fråga om 4:de punkten: af Herr Henschen, som, med förklarande att han ansåg det sätt, hvarpå propositionerna vid frågans afgörande framställdes, vara stridande emot Riksdagsordningens rätta mening, och praxis hos de flesta Utskotten samt ofrälse Stånden, under diskussionen inom Utskottet, med afseende derå, att rättsskipningen tillhörde Staten, icke kommunen, framställt följande förslag till ändring i 4 § 26 Kap. Byggninga-Balken: »Tingshus bygge Kronan å vanlig tingsstad eller der Konungen för allmogen lägligast finner, sedan domsagans innevånare samt Rätten och Konungens Befallningshafvande blifvit hörde. Tingshus skall innehålla tingssal och minst tvä rum. Vid hvart tingsställe bygge ock Kronan ett fängelse.» af Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg från Christianstads län; af Riksdagsfullmägtigen Johan Bergström från Stora Kopparbergs län; af Riksdagsfullmägtigen Anders Jonsson från Wermlands län; och af Riksdagsfullmägtigen Per Tjernlund frän Wester-Norrlands län. Derjemte har Herr Friherre Åkerhielm, J■ N. S., begärt fä antecknadt, att han i behandlingen af den i sista punkten af betänkandet upptagna fråga ej deltagit. STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L. NORMAN, 1866. Santmans. Lagtamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk-.s Betänkande N:o 2. 1 N:o 2. Ank. till Exp.-Utsk. den SI Febr. 1866, kl. 4 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring af gällande stadganden i fråga om skyldighet alt bygga och underhälla vägar och broar.
Åtskilliga afvikelser derifrån voro dock gjorda, — och sedan inom Högsta Domstolen, vid granskning af den utaf Sländerna beslutade författning, åtskilliga ledamöter deremot framställt anmärkningar, fann sig Kongl. Maj:t icke kunna derå lemna sanktion. Emot gällande stadganden om årsstämning åter har hufvudsakligen blifvit erinradt, dels att ehuru det för en testamentstagare, lika väl som för efterlefvandé make eller arfvingar, kunde vara af vigt att erhålla den genom årsstämningen åsyftade säkerhet, att ej okända fordringar skulle framdeles yppas, testamentstagare likväl ej vore medgifvet att begära utfärdande af årsstämning å testators borgenärer, dels ock att, ehuru ändamålet med denna stämning endast vore att erhålla säker kännedom om dem, som hade fordringsanspråk emot boet, kände borgenärer likväl, för bevarande af sin fordringsrätt, hade sig ålagdt besväret att å den i stämningen utsatta inställelsedag sina fordringar anmäla. Dessutom har man stundom rönt olägenheterna af en annan brist, gemensam för lagstiftningen om den tioåriga preskriptionen och för den ettåriga, hvilken vinnes genom årstämning, nemligen saknaden af ett medgifvande för gäldenär, att genom rättegång provocera en person, hvilken tillkännagifva sig såsom borgenär, att sitt fordringsanspråk styrka eller ock få detta anspråk ogilladt. Saknaden af ett sådant stadgande är förnämligast kännbar för sterbhusdelägare, enär det således är en möjlighet för enhvar att, genom en fingerad fordran, med hvars utsökande dock kan dröjas huru länge som helst, men om hvars riktighet eller oriktighet sterbhusdelägarna likväl ej kunna äga kännedom, hålla dessa i mångårig ovisshet och försvåra boets utredning. Då nu stadgandena om årsstämning hittills haft sin plats i Konkurs-lagen, dit de likväl, såsom utgörande en ren preskriptionslag, icke med ringaste skäl bort kunna hänföras, var deraf en gifven följd, att den Kommitté, som i enlighet med Rikets sednast församlade Ständers hemställan blef af Kongl. Maj:t nedsatt för att utarbeta förslag till ny Konkurs-lag, jemväl måste öfverse stadgandena om årsstämning.
Ore, bro den 4 October i8io. oell l^eäamorers vägnar O. Amilton. kä VUIokNZe Loi-ZLi-s-LtänäetS l-eäamälerr VLZnrr Hbr. Lngsl. pH II§gvZrrtiAr Vr«Ae»8r!n<jot5 l-cärinärs» viznrr NeäsrvZrrlL koncis-8t!n ctsi5 l.s6oinoter! vj§nrr Mosters jsoksvskoo. l.. k-uovius. UxUA liv! 8aivteligr Kilcs-8t8näsn äon 6 oetobsr lgla. Wördsamt Memorial. ^^edan Riksens Högloft. Ständer till Bewrll. nings Utffottet behagat remittera Kongl. M rjtts Nädiga Proposition af den iZ sistledne Sept., angäende: r:o En af Kongl. Masits Befallningshaf, wande i Götheborgs och Bohus Län i Underdänighet insänd, till honom ingifwen Ansökning af Tose Socknemän, att den uti i. Mom. i Bewillnings Förordningen Swar. teborgs Socken förunnade eftergift af Bewill. ning Distans. tt. B. V1:s 29, Zv. 226 Den 4 October. ning för s:ne är, äfwen mä sträckas till deras I8i Hemman, belägne i f. d. Tose Socken, hwilken för flere är tillbaka blifwit sammanslå, gen och förenad med Smarteborgs, ehuru den gamla fördelningen och benämningen ännu bibehälles i Kronans Jorde-Böcker. 2:0 Riksdags Fullmägtiges för Koppar, bergs och Näsgärds Fögderier, Säthers Län och Westerdahl Fögdcrie, samt Nedan och Of. wan Siljans Fögderi i Stora Kopparbergs
Siså, kära Daniel, kom nu och sätt dig här och glöm förtreten. Jag kunde ej låta bli detta, ty du föreföll mig så grufligt rolig i den der narrståten." Daniel bugade sig, och bjöd till att se artig ut. Mångahanda hade han beredt sig på att tala i afton, då han påklädt sig den nya drägt han lagt sig till, och ärnade uppträda särdeles till sin fördel, men nu passade intet deraf. Han tog snart afsked och åtföljdes af mäster Sigfrid, som ej heller fann sig trefligt i det fremmande och förnäma sällskapet. Emellertid hade Hebla smugit sig till Sigrid och sade halfhögt: "Siri, vill du inte nu vara snäll och låta oss få se den vackra boken, som du lofvade." Sigrid steg opp och följde med de unga till sin kammare, der Hebla och Peder nu satte sig ned på ömse sidor om bordet, i förväntan på boken. Sigrid framtog den omsorgsfullt invecklade klenoden; emellertid sade Hebla, med en alldeles ovanligt allvarsam min: "usch, det var en ledsam herre, äro alla lärda så der tråkiga, så bevars för dem. Vet du Peder, han var riktigt trollsk." Sigrid lade nu på bordet en grannt med målningar utsirad messebok, en gåfva af den gamla nunnan i Nådendal. Der var mycket roligt att beskåda för de båda unga; och snart hade båda, bland de i guld och silfverglans strålande helgonen, valt hvardera sin favorit. Men äfven detta nöje hade man snart nog af. Peder ville nu gerna företaga sig någon mera rörlig sysselsättning; han förtretades öfver att ej Johan Fleming var hemma, han skulle visst hafva kommit för att en stund fäkta på värja, hvilket den unge gossen var obeskrifligt road af, huru oskadliga vapen än till leken brukades. Hebla åter hade i dag ingen lust för något bullersamt tidsfördrif. Vid godt lynne kunde det tillochmed stundom hända, att hon korsade svärd med Peder, och då slöts vanligen striden med mycket skämt och skratt. Men i dag var hon helt högtidlig. "Sigrid, söta Sigrid, vill du inte berätta något för oss.
För Öfrigt upplyses tillståndet af härvarande Fabriker, Handtverherier, Sjöfartsoch Handelsrörelse af de årligen till Kommers-Kollegium ingående tabellariska uppgifter. 31 De till aflöning af stadens Embetsmän samt publika byggnaders underhåll anslagna donerade medel, bestående af Våg-, Hamn-, Brooch Mätare-penningar, hafva under sista åren i medeltal uppgått till 5,467 R:dr 43 sk. Banko; men ett vida högre belopp uttaxeras årligen af stadens invånare genom Drätselkammaren till fyllande af öfriga kommunala behof, ]emte fattigförsörjningen. 2:0. Sala, bergsoch handelsstad, 3 i mil nordost från Westerås belägen, invid Sala Silfvergrufva, af hvilken stadens bestånd mycket beror. Om stadens belägenhet och förhållande till Sala Bergslag åberopas för öfrigt mine förut afgifne Femårs-Berättelser. I afseende på stadens egentliga näringsfång förekommer, att, i följd af den donation och de privilegier, staden af Konung Gustaf II Adolf den i5 April 1624 undfått och hvarigenom en större jordrymd, för Sala Silfververks drift, blifvit åt Bergsmännen upplåten; stadens primitiva näringsfång är Bergsbruk och i andra rummel Jordbruk. Angående tillverkningen vid Sala Silfververk åberopas hvad derom under artikeln Bergsoch Bruksrörelse i 3 §. af denna Berättelse förekommer. Den räntenedsättnings-fond, som enligt fastställd författning bildas och besparas af Silfververket, för att till Sala Bergslag inköpa fastigheter och gora Silfververket oberoende af de kronoräntor, som nu under ett slags arrende uppbäras, har ökat sig på följande sätt: i83q vid årets slut 15,346 R:dr 9 sk. 3 r:st. 1840 dito ^7’7flQ ^ 1841 dito 20,196 „ 24 jj 1 , 1842 dito
Jag har dock ej länge behöft söka efter orsakerna härtill; jag har funnit nationaiandan ej qväfd, men försänkt i djup dvala, genom egoismens giftiga vind, som fått blåsa ohejdad fram genom de många remnorna i den gamla samhällsbyggnaden, som, murken och föråldrad, ingalunda förmått skydda deremot; och frihetens svaga brodd, som, om den fått växa upp till frisk och frodig vext, med sin balsamiska doft allena skulle kunnat rena den mephitiska luften, har icke blifvit så vattnad och plägad, att ens dess rot kunnat komma till någon verklig styrka. Vi, under lyckligare förhållanden födde, som varit höjde öfver de materiella Liehofven, och som genom bättre uppfostran och rikare bildning hade bort vara mera härdade och bättre försedde emot den smittsamma farsoten; vi hafva dock aldra häftigast blifvit angripne deraf. Vi hafva alltför länge låtit fåfänga, flärd, lättsinne och, framförallt, den usla föraktliga egna nyttan herrska ibland oss; och sannerligen föga liar blifvit gjordt alt motarbeta dessa låga passioner. Det är en olycka att de snarare hafva blifvit uppmuntrade. Jag säger detta under djup smärta, utan att vilja göra någon anklagelse; men sanningens allvarliga språk kan det aldrig vala farligt att uttala. Må hjelpen nu blott komma snart, om den skall blifva någon; hinner masken gnaga sig fram ännu något längre in i kärnan, aldrig skjuter derutur mera upp något frö till förbättring.
240. — om utlåtande från Riddarhus-Utskottet rörande begärd rätt för Bevillnings-TJtskottet, att under innevarande Riksdag få begagna Secreta Utskotts-Salen. I. 354- — om remiss af Grefve Frölichs motion, angående offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar. I. 355. — om remiss af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, att Förordningen angående Hemmansklyfning må gälla äfven i afseende på Säteri-, Rå- och Rörs-, och FrälseHemman; samt att föreskrifterne om Säteri-Byggnads underhållande å Säterier må upphöra. I. 355. — om aflemnande lill Riddarhus-Archivet af ett Document, innefattande Konung Sigismunds för Ridderskapet och Adeln utfärdade Privilegier. I. 355. — om remisser af Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner, rörande fortfarande af anslaget till anläggande af en Vattenledning till Carlskrona; rörande förhöjning i Rotehjelpen för svaga Rotar inom Kronobergs och Calmare Län; rörande Vacance-Afgifts erläggande af Båtsmanshållare; rörande jemnkning i grunderne för Recognitions-Skogarnes skattläggning; rörande hästars presterande i stället för Manskap af Extra Roteringsskyldige; rörande afhjelpande af den årliga bristen i Saltpetterfonden och om 26* 4o4 forlifldradt Sätt för Saltpettergärderis uppbärande; rörande befrielse från Rotering för Tynderö Socken; af Herr von Hartmansdorffs motion om Riksdagskostnadernes bestridande af PiiksgäldsContoret; af Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner, rörande förändrade grunder för Legooch Salu-Sågars, samt Valkoch Stamp-Verks beskattning; rörande anslag af medel till understöd för utflyttningar vid ägoskiften, och Afvittrings-Verket i Norra Provinserne; samt af Herr von Hartmansdorffs motion, att Utskotten i slutet af deras Betänkanden måtte uppställa ett bestämdt tilleller afstyrkande i hvarje ämne.
Ugglas’ yttrande, att de sednare köparne bordt af köpebrefvet se, huru första försäljningen tillgått, är detta väl möjligt, om egendomen i 2:dra och 3:dje hand försålts i klump, men då den genast i första hand styckades, kunde Kapten Skotte, som köpte ett lösryckt stycke, omöjligen hafva någon ledning af det första köpebrefvet, hvilket han troligen aldrig sett. Jag medger deremot fullkomligt^ att de, hvilka tala för saken, borde yrka på hela summans betalande, men då 2:ne Stånd afslagit detta, anser jag det vara bäst, om de båda öfriga Stånden stannade i ett gemensamt beslut; det är derföre som jag förenar mig med Frih. Baab och anhåller att R. o. Ad. ville, i likhet med BorgareSt., besluta en ersättning af 10,000 Rdr bko till de Skottiska arfvingarne. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr Palmcrantz: Jag har begärt ordet med ani. af Gr. Lagerbjelkes påstående, att Kommissarierna i Banken fullgjort sin skyldighet, enär de i köpebrefvet infört att Banken icke iklädde sig hemul för mer än de egendomar, som voro till Banken förpantade. Dervid får jag fästa Hr Gr:ns upmärksamhet derpå, att JordaB:n innehåller ett stadgande, att den säljare, som vill undandraga sig hemuls-skyldighet, är förpligtad att i köpebrefvet uttryckligen nämna detta, äfvensom upräkna de fastigheter för hvilka hemuls-förbindelse icke äger rum. Man kan väl icke skäligen påstå, att BankoKommissarierna gått så tillväga, utan både de och BankoStyrelsen hafva i detta fall afvikit från Lag och instruktrr. Det vore under sådana förhållanden visserligen, enl. min tanka, rättast att bifalla Betänk., men då flera talare här yttrat sig för biträdande af BorgareStis beslut, så får jag göra detsamma. Ingen kan förebrå mig, att jag någonsin visat en otillbörlig benägenhet att medverka till höga utgifter från Statens sida, men vid detta tillfälle anser jag, att rättskänslan bör förmå R.
Vexel pa tvänne eller flere personer, att betalas af antingen den ena eller andra, då är enderas godkännande lika gildt, sorn bade Vexeln på honom allena varit ställd. 15 §. Är Vexel ställd att betalas å annan ort, än der godkännaren bor, teckne då han å Vexeln, genom hvilken person i den andra orten betalningen erlägges, och vare för densammas fullgörande sjelf ansvarig. 16 §. Då Vexel lill godkännande förevises, bör bestämdt svar, jakande eller nekande, afgifvas inom 24 timmar’ derefter: sker det icke, anses Godkännaren hafva vägrat accepten. 17 §• Varder Vexeln icke, inom den i 16 §. bestämda tid, godkund, eller sker godkännandet med vilkor, eller inskränkes till en del utaf Vexelns belopp, eller kari den ej anti äflas, på hvilken Vexeln är dragen, vare innehafvaren, sedan han deremot protesterat, berättigad till återgångs-talan på sätt i 3o §. stigs. §. 18. Kongl. MaJ:t 1 Nidiga Proposition N:o 79. 9 iS §. Derest Vexelgifvaren, på den tid då Vexeln utgafs, egde Godkännarens ovilkorliga tillåtelse, att Vexeln å honom draga, vare denne förbunden att Vexeln antaga, och, om det ej sker, ansvarig för all deraf uppkommande skada. IV. Cap. Örn Vexelns betalning genom Godkännaren. *9 §• År Vexeis förfallotid bestämd till en eller flere månader, då skall hvarje månad till 3o dagar räknas, den dagen oräknad, då Vexeln utgafs eller uppvisades. Är Vexel ställd att betalas midt i månaden, vare då femtonde dagen rätter förfallodag. 30 §.
”Icke ett ord vidare i detta ämne, intills ni återkommer en sådan tjenare som jag kan återgifva mitt förtroende!” Här gjorde konungen ett tecken, som förständigade kaptenen att den alltför vigtiga audiensen var slutad. På hvad sätt Lannerstjerna kom ut visste han ej. Det låg ett mörker icke blott öfver hans ögon, utan äfven öfver hans själ. Huru skulle det nu gå? Från konungens dom fanns ingen appell. På ena sidan återvunnen, säkerligen fördubblad nåd, yttre ära och glans med en framtid, som lofvade hvad den säkert skulle hålla – å andra sidan kärleken, med afsked från tjensten, förtal, skandal, fattigdom och måhända ånger ... hvilket förfärligt alternativ! Egde han styrka för hvilketdera valet som togs? En röst svarade högt: Ja! Kärleken, den allsmäktiga, segrade. Efter den lagliga skilsmässan från Zaar blef Beata Maria Aronsson genom äktenskapets band förenad med kapten Johan Magnus Lannerstjerna. Huru mycket eller huru litet som i denna del af vår lilla historia är sant eller falskt vägar jag ej afgöra, men det säkra är att kapten Lannerstjerna försvann både från hofsalarne, regementet och slutligen från hela den lysande horisont, der hans bana förut framgått, och att en vacker dag den lilla gränsstaden Strömstad fick i sitt sköte upptaga ett ungt par, så fattigt att det nödgades gömma sin sällhet och sin torftighet i en liten koja till höger vid början af Smedklefven, just der den stupar nedåt Ströms-åns bro, hvilken förenar norra och södra delen af staden. Motivet för flyttningen till denna aflägsna plats låg måhända icke blott deruti att den var aflägsen. Kapten Lannerstjerna hade i Strömstad två systrar, den ena gift med kapten Rahm, den andra med kapten Hellberg, och utan tvifvel ville han gifva sin maka ömma fömiljeband, då han ej mera kunde gifva henne de lysande förmåner, som han saknade mera för henne än sig sjelf.