Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvar timme tyckte han sig förlora en officer, på hvilken han fordom litat, och hans hjärta blef allt kallare. Hans kränkta ärelystnad vred sig och blödde under misslyckandets tyngd, och han andades lättare, ju längre han lämnade hufvudkvarteret bakom sig. Med ens stannade Lewenhaupt och tvärvände i tanke att kunna inverka på konungen. – Min hederlige Ajax! – sade han och klappade den rykande hästen. – Väl är du en gammal krubbitare, men jag har inte råd att spränga dig för ingen nyttas skull, och själf börjar jag bli till åren som du. Men i Jesu namn, karlar! Följ konungen, den som kan! Då han såg fänrikens ängsliga sidoblick mot konungen, yttrade han med sänkt stämma: – Var trygg, gosse! Hans majestät brusar aldrig ut som vi andra. Han är för konungslig att banna eller träta. Konungen låtsade ingenting märka. Allt vildare och vildare fortsatte han öfver is och snö den tysta kappridten utan mål och mening. Han hade nu endast fyra följeslagare. Efter ännu en stund störtade den ena hästen med brutet framben, och ryttaren sköt honom af barmhärtighet en kula genom örat för att sedan själf, ensam och till fots, i kölden möta ovissa öden. Till sist var fänriken den ende, som mäktade följa konungen, och de hade nu kommit in bland buskar och ungskog, där de endast kunde färdas i skridt. På kullen öfver dem låg ett grått och sotigt hus med trånga gallergluggar och med gården omgifven af en mur. I detsamma föll ett skott. – Hur gick det? – sporde konungen och såg sig om. – Saten pep illa, när den gick förbi örat, men den bet endast i hatthörnet, – svarade fänriken utan ringaste erfarenhet om hur han borde förhålla sig inför konungen. Han hade en svag småländsk brytning och skrattade förnöjdt med hela det ljusletta ansiktet. Förtrollad af lyckan att få vara på tu man hand med den, som syntes honom för mer än alla andra lefvande, fortsatte han: – Vi skola väl gå dit upp och taga dem i skägget? Svaret behagade konungen på det högsta, och med ett språng stod han på marken.
Handels och sjöfartsfondens dittills öjverskjutande behållning, hvilken kunde fortfarande påräknas endast så länge de till fonden ingående afgifter förblefvo oförändrade. Sådana partiella, om än otillräckliga, bidrag hafva tillförne vid åtskilliga tillfällen blifvit af Rikets Ständer meddelade; och det är ännu i minne, huruledes, vid flera Riksdagar, anslag succes - 260 sive beviljades för anläggning och utförande af Götha Kanal, som likväl utgjorde ett vida större företag, än det ifrågavarande. För öfrigt och om än framställning till Rikets Ständer gjordes i afseende å de för Trollhätte Kanals ombyggnad erforderliga kostnader, mätte ändock ej kunna med fog påstås, alt Rikets Ständer, genom Deras yttrande om ett bidrag dertill, åsyftat, att detta arbete, sorn ett enskildt bolag erbjudit sig att utföra och för hvilket kostnaderna beräknades till 1,620,000 R:dr, utom inlösen al gamla Kanalverket, skulle till betydligare del bekostas af allmänna medel, oaktadt Staten ej erhölle någon deleganderätt i Kanaloch Slussverket. Detta förhållande synes likväl, genom anmärkta rådgifvande åtgärderna, hafva tillkommit, då bidraget, efter 60,000
Anser Konungen länsstyrelserna vara vigtigast i afseende på näringarna, lära de komma att lyda under detta departement, och om åter deras befattning med uppbörden och beskattningsväsendet anses vigtigast, lära de hänföras under Financedepartementet. Frih. Palmstjerna: Jag får ånyo, i anledn. af den siste talarens yttrande erinra, att Regeringen alldeles icke får fria händer alt fördela ärenderna huru som helst, i händelse man nu bestämmer, att det nu ifrågavar. departementet skall heta Departementet för Handeln och Näringarna; ty då måste Tullverket hänföras dit. Hr von Troil: Om man vill undvika de motsägelser, som Frih. Palmstjerna anmärkt såsom en följd af de benämningar, jag tagit mig frihet föreslå, synes ingen annan utväg, än alt förena begge de ifrågavar. departemenlerna till ett; ty likasom tullväsendet på en gång inverkar på näringarna och uppbörden, inverkar beskattningssättet på alla näringsgrenar. Det är således lätt att finna, att begge dessa departementer alltid måste stå i en beröring med hvarandra, som icke kan undvikas. Frih. Palmstjerna: Just af de skäl, som Hr v. Troil nu sednast framställt, då han ansett begge dessa departementer stå i nära beröring med hvarandra, har jag trott, att det eng borde benämnas Inrikes Departementet och det andra Finance-departementet, på det Konungen sedermera må kunna fördela ärenderna dem emellan, utan att i någon män vara bunden. Om K. M. häri icke såge saken ur samma inskränkta synpunkt, som jag måhända ser den, vore intet hinder för K. M. att bestämma fördelningen på sätt Hr v. Hartmansdorff önskat; men deremot läge ej heller i sjelfva namnet något hinder för en annan fördelning, i händelse den funnes lämpligare, och då det icke lärer vara R. o. Ad:s mening att lägga ett sådant hinder, förblifver jag ännu vid den tankan, att de af Hrr v. Hartmansdorff och v. Troil föreslagna benämningarna icke böra antagas. Frih. Cederström:
Ytterligare har man frågat hvad värde statistiska upgifter kunna hafva, då man, i fråga om några afrättningars antal, funnit så afvikande upgifter som 17 och 3, hvilket sednare var det rätta. Jag omfattar med fägnad detta tillfälle att yttra mig i en fråga, på hvilken man ofta, såsom det heter, ridit upp. Några år innan jag tillträdde min nuvide embets-befattning, hände det, att en mindre van person, antog Landshöfd:rnes upgifter ang:de verkställda utslag i lifssaker, såsom upgifter å antalet af verkställda dödsstraff. Detta trycktes, men felpt uptäcktes genast och rättades. — Man kan anse ett dylikt misstag för en lagens calami; ett tillfälligt missöde, som torde händt ofta i vigtigare mål och utan så snar och öppen rättelse, när misstaget blifvit updagadt. Har man icke några bättre invändningar emot tillförlitligheten af statistiska upgifter, så må jag bekänna, att de äro ganska ha 11 lösa. Med långvarig vana vid statistiska siffror och beräkningar, vet jag ganska väl att mycket gravare anmärknir kunna göras, och att det nära nog är omöjligt att i vissa fall komma till den rätta siffran; men sådant kan dock icke minska statistikens värde. Detta består nemi. deruti, att man erhåller en approximativeller proba bill tetssanning, som är alldeles tillräcklig för lagstiftaren, statsmannen samt t. o, m. för den enskilde närings-idkartn. Den 4 F ahrn ari. 119r har af en annan talare blifvit yttradt, att lagstiftningen bör gå den allmänna opinionen i förväg. Det må vara sannt; att den bör, i vissa fall, gå längre, än det allmänna tänkesättet hunnit bland massorna utbilda sig, när blott hos de ädlaste och insigtsfu 1 laste bland folkets män, öfvertygelsen i något hänseende tillräckligen stadgat sig, men jag bestrider, att religions-frågor och särskildt denna fråga i närv:de tidpunkt äro så beskaffade, att lagstiftningen i afs:de å dem bör gå allmänna opinionen i förväg.
Utskottet afgifvit yttrande öfver gjord motion om samma tillökning, hvilken motion hufvudsakligen upptager hvad 1111 anmärkt blifvit; så har Utskottet icke anlett sig böra frångå dess i ämnet förut afgifne Utlåtande. Sluteligen får Utskottet vördsamt anmäla att i:a, 3:dje, 4;de, 5:te, 8:de och g:de Puncterne i förevarande Betänkande blifvit af II. R. o. A. lemnade utan anmärkning, samt af de öfrige trenne resp. BiksStånden bifallne. Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar inom H. R. o. A., Y. Borgare Ståndet samt H. BondeStundet vid de under Niis i45 och i46 afgifne Betänkanden ang:de 2i 6 Ståts-Utskottets RiksStatens Sjunde HufvudTitel, innehållande PensionsStaterne och dermed gemenskap ägande frågor. (U. A.) Enligt berörde anmärkningar, liar 1:0 Hos II. R. o. A., Hr v. Hartmansdorff, Åug.,i afseende på Statens Pensions-anslags öfverflyttande till Arme'ens och GivilStatens PensionsGassor, anmärkt såsom i hans tanka origtig den åtgärd, att, i stället för K. StatsContoiret allena, åt Myndigheter, som icke voro Statens, utan af enskilte Delägare utnämnas och erhålla Decharge, öfverlemna förvaltningen af Statens Medel; hvilken anmärkning åter Herr af Billberg, J. P., icke ansett grundad. Utskottet, som anser lämpligast, att, på sätt som stadgadt blifvit och nu iagttages, ifrågavarande PensionsAnslag, i enlighet med de derför Utfärdade Reglementen redovisas af de Verk, åt hvilka förvaltningen af Delägarnes enskildte fonder och bidrag jemväl blifvit uppdragne, kan så mycket mindre godkänna ofvanberörde anmärkning, som Pensioners utbetalande dels från K.
Ilan sade nemi , att om det förevarande representationsförslaget förkastades, utan att något annat sattes i stället, så skall ett af två inträffa: antingen att de utaf förstärkta Consl.Utsk. redan oåterkalleligen fattade besluten om Svenska nationalrepresentationens bildande genom samfällda val och dess indelning på tvänne kamrar komma att förfalla, eller ock att dessa beslutade principer ensamma qvarstodo såsom ett förslag, hvilanda till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Att sådana, uti R. S t: s högsta instans afgjorda mål förföl le, medgifver han också icke vara grundlagsenlig!, utan säger, såsom billigt är, att desamma böra qvarstå. Men huru? Icke sorn en ny särskild § i nu gällande Reg.F.; icke heller såsom förändring af någon annan, deruti befintlig. De måste då qvarstå såsom helt och hållet suppleerande allt hvad derutinnan förefinnes ang:de närvar, representation. Alt en ?4 II. 26 aoo Den 19 April f. m. sådan författning, beslående af blott två enstaka principer, vore en orimlighet, medgaf den värde talaren äfven, men deraf drog han deci slutsats, att bela saken skulle förfalla och icke leda till något resultat. Jag drager deraf en motsatt. Redan ur forst a boken af Enclides fann jag att det gifves ett bevisr.ingssätt, som kallas det indirecta, då man nemi., genom att visa orimligheten af en antagen sats, ådagalägger riktigheten af dess motsats. Jag vill nu nyttja en sådan bevisning. Den värde talaren medgaf, att det af bonera yrkade förfarande skulle, i båda da omnämnda fallen, leda tili en orimlighet Nåväl! Jag drager då den slutsats af den erkända orimligheten, att hela förfarandet är oriktigt — d. v. s. att Coust.Ulskts förslag icke får förkastas i sin helhet, utan att i dess ställe uppgifva något annat.
Den enligt reglementets § 9 en hvar af Fullmägtige åliggande skyldighet att, när eldsvåda yppar sig inom stadens broar, genast infinna sig i Banken, så vidt lian ej genom laga förfall är derifrån hindrad, torde så mycket hellre böra upphöra, som de åtgärder ä Fullmägtiges sida, hvilka vid sådana tillfällen kunna ifrågakomma, lämpligare utloras af den, enligt Bankens Brand-reglemente, af Fullmägtige ibland sig utsedde Inspektör öfver brand-anstalterna, hvilken det åligger att vid sådana tillfällen infinna sig i Banken; hvadan Utskottet föreslår, att sednare punkten af berörda 9 § må utgå och denna § komma att lyda sålunda: 2:o. Fullmägtige sammanträda en gång i hvarje vecka och oftare, om ärendenas beskaffenhet och oafbrutna gång sådant fordra. Enligt sednare punkten i litte § eger Banko-sekreteraren att till vederbörandes utlåtande, utan föregången anmälan, remittera sådana emellan Fullmägtiges sammanträden inkomna mål, hvilka påtagligen fordra dylik åtgärd. Denna bestämmelse synes snarare tillhöra 'den instruktion, hvilken skall lända nämnde tjensteman till efterrättelse, och derföre frän nu förevarande § i reglementet böra uteslutas. Med iakttagande af omförmälda uteslutning skulle U:te § komma att lyda sålunda: 3:o. I sammankomst skola alla Fullmägtiges behandling tillhörande mål och ärenden föredragas och afgöras. Beslut får icke af Fullmägtige tagas, sä framt icke två tredjedelar af deras hela antal och deribland åtminstone en af hvarje Riks-Stånd tillstädes äro; gällande denna föreskrift jemväl i afseende på sammanträden med Fullmägtige i Rikets Ständers RiksgäldsKontor. Expeditioner i Fullmägtiges namn må ej utgå, utan till följd af beslut, fattadt i Fullmägtiges sammankomst.
En sådan bestämning har Riddarh.-Utsk:t sökt affatta i den nu föredragna §. Så länge 37 § R.-F. eger den lydelse, den nu har, mås'e naturligtvis den i en särskild stadga gilna bestämning af begreppet R. o. Ad. vara öfverensstämmande med nämnde §. Skulle en sådan förändring, Hr Liljenstolpe föreslagit, ifrågakomma, lär det vara tid nog, att ändra denna definition. För närv.de är n I)eu 7 April f. m. det så mycket mindre erforderligt, sorn, enligt hvad bekant år, Hr Liljenstolpes motion blifvit af Konst.-Utsk:t a (styrkt. För öfrigt har mot den här meddelade definitionen ingen anmärkning blifvit framställd. Hr Anrep, Gabriel: Under diskussionen om föredrag ningen instämde jag med Gr. Oxenstjerna och gjorde den invändning att, om §§:na föredrogos i den ordning, de förekomma i förslaget, skulle man genom att bifalla de 6 första §§:ne vara bunden vid den 7 §:n. Då försäkrade mig Frihme Klinckowström och Leuhusen, att dervid icke vore någon fara, emedan korrektivet lage i sista raden af § 1, der det heter »i enlighet med hvad här nedan föreskri Ives,» men nu har jag af Frih. Klinckowströms sista anföranden hört, att han sjelf fått betänkligheter med afseende å detta uttryck, och reserverat sig deremot. Om detta uttryck förändrades till »i enlighet med hvad K. o. Ad. under diskussionen kommer att föreskrifva,» skulle jag äfven bifalla den 1 §:n, men kan det icke i dess af Utsk:t föreslagna ordalydelse. Frih. Klinckowström: lag skulle snarare tro, att deri siste värde talaren bör vara mig tack skyldig för att jag så ärligt och uppriktigt upplyst honom derom, att just nu är tillfälle att ingå i diskussion och söka öfvertyga Ståndet. Om jag med tystnad förbigått det, hade jag gjort mig förr förtjent af den lörebråelse, den värde talaren behagat rigta mot mig. Frih. Cederström, Rudolf:
Om man ser saken endast och allenast från en sida och alla skälen från en enda synpunkt framläggas, så tager reservationen sig temligen väl ut, men jag hoppas kunna med några få ord ådagalägga, alt. ett stadgande, sådant som (let af reservanten föreslagna, omöjligen kan antagas. Eller huru skulle det vara möjligt att stadga, att en person, som ingått i transaktion med ett solidariskt bolag, under kännedom derom, att en af bolagsmännen var en redbar och fullt vederhäftig person, kunde, till följd af en öfverenskommelse bolagsmännen emellan, förlora sin rätt emot just den bolagsman, hvars solidariska ansvarighet grundat hans beslut att med bolaget transigera? Föresläliom oss, att en person placerar sina penningar i Wermlands privatbank, emedan han vet, alt en fullt vederhäftig och redbar man, Hr af Geijerstam, är delegare deri. Kan det då, utan förnärmande af denne persons rätt, tillåtas, att Hr af Geijerstam, vid hvars solidariska ansvarighet deponenlen den ena dagen tryggat sig, den andra dagen bl ifver fran denna ansvarighet fri? Det är stridande emot allt rättsbegrepp, att ett bolag, som transigerar med tredje man, skulle endast och allenast genom ett beslut inom sig kunna förminska tredje mans tält. Sådant är ju omöjligt. Jag behöfver icke säga mera, om icke det, alt det i lagstiftningsväg icke finnes något farligare, än alt i en special lag införa grundsatser, rakt stridande emot dem, på hvilka den allmänna rätten är bygd. De grundsatser, som i allmänhet gälla för utträdande ur bolag, måste äfven gälla för utträdande ur bank bolag. Olika stadganden härom sätta domaren i villrådighet vid lagskipningen, enär han mäste tveka i valet emellan den allmänna eller speciella lagen. Alla speciella lagar måste byggas på samma grunder som den allmänna och den allmänna lagens grundsatser i afs:de å bolag måste således äfven gälla för bankbolag. I fullkomlig öfverensstämmelse med denna åsigt beslöt äfven Utsk. vid förslagets första upränning att, ehuru fråga var väckt om att bestämma hvad som menades med ett bankbolags solidariska ansvarighet, icke intaga en sådan bestämmelse.
Dessutom har jag ansett, att Rikets nu församlade Ständer kunde och borde uti ifrågavar. hänseende desto hellre haudla på samma sätt som de Ständer, hvilka stiftade den lag, hvarpå man föregifver, att omförmälda sanctionseller pröfningsrätt skall grunda sig, som, i händelse meningen med denna lag varit att tillerkänna K. M. rättigheten att pröfva b:coreglementet, detsamma troligen äfven af dem blifvit i sådan afsigt till K. Men det vid sista riksdags slut, oaktadt brcolagen då redan var utfärdad, iakttagna sätt att lemna K. M. del af berörde reglemente ådagalägger deremot tydligen, att sjelfva lagstiftarne icke tolkat lagen på det sätt som Gr. Frölich och för» svalarne af dess motion. — Frih. af Nordin har yttrat, att efter silfverutvexlingens början förändrade förhållanden i afseende på pröfningen af btoreglementet inträdt. Jag kan dock desto mindre medgifva, att dessa förhållanden varit af någon verkan i berörde hänseende, som Rikets sist församlade Ständer icke föreställde sig annat, än att den af dem beslutade silfverutvexlingen skulle taga sin början under den tid, då det vid sista riksdag utfärdade reglemente ännu vore gällande. Den, som med någon uppmärksamhet följt denna riksdags förhandlingar och tagit någon kännedom om R. St:s nu fattade beslut till silfverntvexliugens vidmagthål - 46 Den 4 Maj f. m. lande, kan dessutom icke vara okunnig derom, att R. St., i stället för att minska någon af de uti nyssnämnde b:coreglemente stadgade garantier för realisationens bestånd, tvärtom nästan i alla riktningar ökat oell stärkt dessa garantier. Den fingaste anledn. till misstanka, alt det nya reglementet skulle innehålla några emot blcolagen stridande och med myntvärdets upprätthållande oförenliga föreskrifter torde således icke finnas. Hr Frih. har vidare förklarat, att det numera vore för sent alt borttaga den äfven af honom klandrade och ogillade mellanmeningen i Gr. Frölichs förslag. Jag kan deremot ingalunda finna, hvarföre icke R.
Ständer såmedelst komma i tillfälle att till pröfning företaga frågan, rörande liqvid eller afskrifning af den skuld, hvaruti, på sätt ofvanberördt är, magazins-fonden hos Rikets Ständers Bank häftar, har Utskottet funnit sig ega anledning tillstyrka, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att ej mindre Kongl. Stats-Contoret, till hvilket, jemlikt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 20 Mars 1841 och Kongl. Brefvet den 22 Decembersamma år, befattningen med förra Allmänna Magazins-fondens ärenden blifvit 12 Stats-lJtskottets Utlåtande, N:o 144' vid i843 års slut från Kongl. Kammar-Rätten öfverflyttad, än ock öfrige vederbörande embetsmyndigheter måtte undfå Nådig föreskrift att, så vidt omständigheterne medgifva, påskynda utredningen af Magazins-fondens återstående balanceoch fordringsposter, på det att medlen, der så ske kan, må varda indrifne eller, om sådant bör ega rum, till afskrifning i författningsenlig ordning befordrade; och torde Rikets Ständer, i sammanhang härmed, hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det täcktes Kongl. Maj:t vid nästinstundande Riksdag till Rikets Ständer öfverlemna berättelse, angående de resultat, hvilka genom ofvannämnde utrednings-åtgärder kunnat åstadkommas. Stockholm den i3 Januari i845. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående befrielse från ordinarie roteringsskyldigliet för Pastor s-bostället i Östra Hos Preste-Ståndet har, uti memorial, som till Stats-Utskottet blifvit remitteradt, Herr Biskopen m. m.
Häruti förenade sig Herr Doctor Agrell. N:o 36?. Ståts-Utskottets Utlåtande, N.o 9 N:o 367. i Ank. till Exp. Utsk. dea n November, kl. a e. re. Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet If:o s5/. (U. A.) Förenämnde, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om pensioner för f. d. Stats-Råden Herr Friherre Åkerhjelm och Herr Grefve Härd, afgifne Utlåtande, hvilket af Borgareoch Bonde-Stånden bifallits, har deremot blifvit återremitteradt af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet, inom hvilka Riks-Slånd de Heste Ledamöter, som sig yttrat, dels instämt uti den af Herr von Troil, Eafgifne, Utlåtandet bifogade, reservation, dels ytterligare hufvudsakligen anfört: alt det af Utskottet, från Constitulions-Utskoltels så kallade Decharge-betänkande bemtade skäl för afslag icke skäligen kunde åberopas, då nemligen, för det fall, att en afskedad Stats-Råds-ledamot redan erhållit pension, densamma, enligt Änsvarighets-lagen, kunde honom af Riks-Rätten fråndömas; att billigheten högligen påkallade de begge ifrågavarande Stats-Råds-ledamöternes pensionerande, enär de före sitt inträde i Stals-Rådet med allmänt bifall förvaltat, den ene flere vigtiga förtroende-embeten, den andre en ledamots-plats i Rikets Högsta Domstol, samt blifvit föranledde att afträda ur Konungens
Klubb för Ridderskapet och Adeln, angående Operahusets upplåtande till. I. 7. Klubbar, RiksSlåndens, angående koslnaderne för. II. B. 285. A. 321. Kolhandel, fri, angående. VI. B. 189. A. 599. Kolmätning inom bergslagen, om upphäfvande af Kongl, förordningen derom af den 19 Juni 1843. V. B. 481. A. 632. Konstidkare, angående upphörande af deras skyldighet att erlägga afgifter lill Kongl. Theaterns och Ilofcapellets pensionscassor. Se Skådespelare. Kortstämpelafgiften, angående beräkningen af. Se Sjölullsmedlen. Koskull, Friherre Claes Ulrik, yttrande. 1. 5. ( 79 ) Kraemer, Friherre Robert Fredrik von, yttranden. I. 46, 58. III. Kreatursracer, om åtgärders vidtagande samt statsanslags beviljande till förbättrande af. I. R. 334. VII. B. 209. A. 317. Krigstjenst, om förbud för beväringsskyldig, att genom lega befria sig från. Se Beväringsskyldig. Kronans oanvändbara persedlar och effecter, angående försäljning af. Se Försäljning. Kronoarbetskarlar, å Carlsborg, om verkställighet af de dem ådömda kroppsstraff IV. B. 115. A. 187. Kronobrefbäringsskyldighelen, om lindring uti. IV. B. 622. V. A. 341. VIII. ö. 392. A. 430. IX. E. 451. Kronofjerdingsman, om rättighet för dem att vid resor i vissa tjensleärenden undfå skjutslega. VI. B. 436. A. 650. Kronofogdar, om skyldighet för, att debitera, uppbära och redovisa brandstodsmedel. Se Brandstodsmedel. Kronofogden i Ljunits och Herrestads häraders fögderi, angående löneförbättring för. Se Löneförbättring.
Depart:tsGhefen till sådan handläggning öfverlemnar, utarbeta eller granska de Regkten, som i ekonomiskt eller militäriskt afseende skulle utfärdas eller K. M:s Nåd. pröfning och stadfästelse underställas, samt i allmänhet med den noggranna upmärksamhet följa alla sjöförsvaret rörande ekonomiska förhandlin gar - Den l December e. m. 337 gar, att Depart:sChefen, så väl i detta afseende, som med hänsyn till den financiella ställningen, ständigt kunde äga den fullständigaste kännedom; äfvensom han, genom detta Kommissariat, uti direkt och officiel beröring med de förvaltande auktoriteterna, kunde oaflåtligen följa planernas utförande samt således leda det hela. Till följd af denna förändring borde således alla sjöförsvaret rörande skrifvelser ingå till DeparttUCbefen. De som röra civila och ekonomiska ärenden genom KansliExped:n och de militära, såsom hittills, genom KommandoExpedm. Sedan de blifvit inregistrerade öfverlemnas från KansliExpedm till Kommissariatet sådane ekonomiska mål, som af detsamma skola handläggas. Huru dervid bör tillgå är, uti vigtigare fall, redan i det föregående antydt, men bör, så väl i afseende härpå, som för behandlingen af öfrige, här ej vidrörda ämnen, genom särskild instruktion närmare bestämmas. Genom hvad redan blifvit anfördt finnes dock alt förändringen låter verkställa sig på ett sätt, som icke endast är förenligt med all nödig garanti för statsmedlens samvetsgranna förvaltning och redovisning, men äfven med den stora, hittills ofta saknade fördelen af enhet i styrelsen af Flottans angelägenheter samt en högst önskvärd enkelhet och skyndsamhet i ärendenas behandling. Efter en noggrann pröfning af omfattningen och beskaffenheten af de göromål, som skulle komma att åligga detta Kommissariat samt inhemtande af fullt sakkunnige personers omdöme i ämnet, är jag förvissad, att den personal, som för detta ändamål finnes behöflig, kan inskränkas lill: Riksm:t.