Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Slåndet den 17 Borgare-Ståndet den 17 Bonde-Slå odet den 23 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående rättighet till enkel tjensteår s-be räkning för Prestman, som till Lärare vid Lancaster-Skola antages. (TJecon. Ulsk. N:o 76.) S. A. K. Då Rikets Ständer anse vexel-undervisningens värde numera vara så allmänt insedt och eikändt, att de utvägar och medel, som leda till dess framgång, icke böra lemnäs obegagnade; och härtill förnämligast hörer, att Undervisnings-anstalter af delta slag förses med de mest nitiska och skickliga Lärare, som äro att tillgå, och hvilka, i Rikets Ständers tanka, lämpligast böra sökas inom Presterskapet, hvilket vården och tillsynen öfver barnaundervisningen i första rummet tillkommer, men så beskaffade Lärare skäligen icke kunde från nämnde Embelsmannaclass påräknas, om icke med befattningen förenas nödig bergning och hopp för framtiden att vinna be - Expcditions-Vtskottcts Förslag tili ilnet. Skrifvelse N.-o 6j. 9« fordran till en mera indrägtig och mindre mödosam syssla än en Lancaster-Lärares; hvarigenom en Vexelundervisnings-skola vore att betrakta för en presterlig lägenhet, som, efter innehafvarens förflyttande till bättre tjenst, emoltoges af en annan med samma hopp om befordran. Och då Rikets Ständer hålla före, att en Vexelundervisnings-skola, beslående af 5o elever, serdeles på landet, der Allmogens barn i allmänhet äro, vid inträde i Skola, mindre för sig komna, än barnen i städerne, lemnar Läraren full sysselsättning, så vida han åt sitt kall egnar det nit, som för ändamålets vinnande är af nöden5 hafva R.
Så väl af enahanda anledning, som för att bringa hvarje fängelse, som tillhörde classen af arbets-fängelser, i ett ändamålsenligt skick, föreslogs äfven en förändrad inredning i Christianstads arbets.fängelse samt en tillbyggnad i Norrköpings Krono - '4$ Bil. till KM. Md. Propos. N:o 23'. Spinnhus. Styrelsen utvecklade derjemte, vid samma tillfälle, utsigten och sältet för fån* gars och corrections-hjons sysselsättning, grundad på förhållandet å hvarje serskild local, der central-fängelse befunnes, i afseende på möjligheten att erhålla råämnen till förarbetning inom fängelserna för Kronans räkning eller för enskilde personer; och genom det resultat i detta fall, som vid den i hufvudstaden nära fullbordade Corrections-Inrätlningen för qvinnokönet erhållits, har denna Styrelsens theori om arbetens erhållande för arbets-fångar och regleringen af deras sysselsättning vunnit en slags stadfästelse, som åtminstone öppnar partiel utsigt för framgången af Styrelsens allmännare bemödanden i detta afseende. Efter denna allmänna plan för hela fångväsendets förbättring, skulle första dassens fängelser eller Länens häkten, hufvudsakligen bringas derhän, alt de, i afseende på utrymmet och fångarnes säkra, samt efter rigtiga grunder, med hänsigt till nödig afskiljning lämpade förvarande, svarade emot sitt ändamål och tillfredsställde dymedelst, hvad en upplyst samhällsordning och mensklighet fordra: att, med andra classerne eller de egentliga arbets-fängelserna i Rikets Fästningar, centralisations-systemet skulle vidtaga - Bil. till K. M. Nåd. Propos, N:o 23. 49 taga och från deras antal således bortgå de, hvilkas bibehållande, genom byggnadernes olämplighet och förfallna tillstånd samt 0- passande localer för arbetens erhållande, endast skulle åstadkomma kostnad utan utsigt till motsvarande nytta ; och ött, i afseende på det tredje slaget, eller de CorrectionsInrättningar, som af Staten underhållas, skulle vid förslaget om dem , samma centralisations-system , som för det föregående, iakttagas.
som böra bifogas den föreslagna Förordningen angående Mautalsoch Skattskrifnngarnes förrättande: B. XI. 116, 182, 199. A. 199, hl 377. — N:o 46, med förslag till de lörmulärer, som böra bifogas den af Rikets Ständer vid innevarande Riksdag beslutade nya Bevillnings-Stadga: B XI. 116, 182, 199, A. 203, B. 289,312, A 312, 313, E. 377. N:o 47, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande de vid Memorialet N:o 46 afgifna förslag till formulärer, som böra bifogas den nya Bevilluiogs-Stadgan: B. XI. 289, 312, A 312, 313, E. 377. — N:o 48, angående beräkningen af Tullraedlen, Salu-Accisen, Postmedlen, Stämpel-pappers-afgiften och Bränvins-briiniiingsmedlen : B. XI. 337, 354, A. 354.
Mig har blifvit sagdt, att den mening, som blifvit framlagd uti en föregående §, nemi. den io:de, ieke vunnit bifall af It. o. Ad. Om så är, anhåller jag att fä fäsla uppmärksamheten på nödvändigheten, att någon, till undvikande af inconsequenser emellan besluten, täcktes oafbrutet följa dessa med hvarandra sammanhang ägande §§:s afgörande, emedan förevar. § afven måste ställas i öfverensstämmelse med beslutet öfver 10 §. Frih. Cederström: Jag får tillkännagifva, att jag var närvar., då R. o. Ad biföll Constit.Utsk:s förslag till ändring i 9.4 § Reg F., men att, då R. o. Ad. vidtagit åtskilliga beslut, innefattande, såsom Ståndets gemensamma tankar, nya frågor örn grundlagsändringar, deruti, såsom grundlagsvidriga, jag icke kunnat instämma, och då voteringen på f. m. medförde ett resultat, hvaremot jag protesterade, nemi. rent afslag, redan vid denna riksdag, å Constit.Utsk:s afgifna förslag, jag icke ansett mig tillständigt att göra någon den ringaste anmärkning vid de beslut, R. o. Ad. derefter fattat vid Constit.Utsk:s förslag, hvilka beslut jag således stillatigande afhört. Nu får jag likväl instämma med Frih. Ehrenborgh deruti, att, derest consequens skall äga rum, äfven det genom votering på f. m. i dag fattade beslut, hvarigenom Constit Ut.sk:s förslag, angrde ärendernas beredning, blifvit upphäfvet, mäste vid förevar. 99 § iakttagas. Hr Dalman: Jag hemställer, huruvida icke mitt förslag kunde antagas, såsom innefattande alla 3 amendemen ten med föl jande redaction: ”R. St:s Just.ombudsman — Högsta Domstolens, Rikets Allm. Ärenders Beredn:s, Just.- revisionens, Hofrätternas, Collegiernas, eller i dessas ställe inrättade verks och alla lägre domstolars — , då han det åskar.” Frih. Ehrenborgh:
Mitt svar å den sednare delen af Hr Priutzensjölds sista yttrande inskränker jag till ett erkännande af, att mina åsigter i tull-lagstiftningsväg äro olika hans och att jag aldrig gillar Den 27 Augusti. 591 en lagstiftning, hvarigenom nationen pålägges en öfverdrifven och undviklig beskattning. Remitterades till Bevilln.-samt Allm. Besv.-o. Ekon.Utskm - Lades på bordet: StatsUtsk:s utlåt. N:o 10, i anledn. af återremisser å mern. N:o 7, ang:de aflöningsförskolter till den hos RiksStm och Utsk:n anställda betjening; samt BancoUlsk:s mern. N:o 2, med öfverlemnande af Bancofullmäktiges till Utsk. afgifne berättelse. II. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 10 e. m. In fidem protocolli, albert Munck. Tisdagen den 27 Augusti 1844. Plenum kl. 6 e. m. Justerades ett prot.utdr. för gårdagen. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, enligt samtliga RiksStms beslut, val till ledamöter af den i 103 § Reg.F. omnämnde s. k. Opinionsnämnden komme att ske nästa Lördag, och att del vid föreg:de riksdagar varit vanligt att, utom de 12 ledamöter af hvarje Stånd, hvaraf denna nämnd skall bestå, välja 4 suppleanter, helst det lätt kunde bända, att en eller annan af de valde ordinarie ledamöterne icke kunde anträffas under den korta tiden emellan valet och nämndens sammanträde; hvarföre H. Ex. hemställde, om icke äfven denna gång 4 suppleanter för ledamöterne i omförmälde nämnd borde utses. Ropades ja. Jemte erinran, att följaktligen, jemlikt 33 § Ridd.Ordn., vallistorne borde upptaga 16 namn, och att de 12 som erhålla flesta röslerne, blifva ordinarie ledamöter, samt de 4, hvilka dernäst få största antalet röster, komma att blifva suppleanter, hemställde II.
Jolin, Julia, fru, Stockholm. Jungmarker, Tekla, fröken, Lidköping. Jönsson, Nanna, fröken, Hjulsta, Enköping. Kaijser, Vendela, fröken, Stockholm. Kallenberg, Karl, med. doktor, Stockholm. Kalling, Martina, grefvinna, Avesta. ICallstenius, Elisabeth, fru, Filipstad. Keijser, G. J., lektor, Stockholm. Iieijser, Malla, fru, Strengnäs. Kempe, Bernh., grosshandlare, Stockholm. Kempe, Julie, fru, Stockholm. Kempe, Ester, fröken,, Key, A. E., professor,, Key-Aberg, A. H. A., professor, Stockholm. Keyser, Elisabeth, fröken, Stockholm. Kihlberg, Augusta, fröken, Buenos Ayres. Kinander, Ellen, fröken, Söderhamn. Kinberg, Lydia, fru, Stockholm. Kindstrand, Dorothee, fru,, Kisslig, Marie, froken, Göteborg. Kjellberg, Eliza, fru, Kjellberg, Hulda, fru, ~rislhehamn. Kjellberg, Nina, fröken, Stockholm. Kjellberg, Tora, fröken, Kjellh, Emelie, fru, yttertafl:, Umeå. Kjellgren, Erika, fru, Stallarholmon. Kjellmaa, Caroline, fröken, Stockholm. Kjellman, F. W., med. dokt.,, Xjerner, E. C., fru, Stockholm. Kleen, Andrea, fru, Klercker, af, J., fru, Klintberg, af, Gertrud,; f Stockholm. Klintberg, af, Gertrud, fröken,, Klintberg, af, Elsa, fröken,, Knorring, von, E., friherrinna,, Knös, Eva, fru, Vartan. Kobb, Hilda, fru, Göteborg. Koch, von, Fabian, hkadshöfding, Falun. ICoch, von, Agathe, fru, Stockholm. Koch, von, Jacqueline, fru,, Kolthoff, Najken, fröken, Kyrkebyn, Segmon. Kreuger, Philip, brukspatron, Påskdlavik. Kruse, L. E., grosshandl~re, Malmö.
Men de ville intet höra, eller böja sin öron härtill, utan vandrade efter sitt eget råd, och efter sin onda hjertas tycko, och gingo tillbaka, och icke framåt. Ja, ifrå den dagen att jag edra fäder utu Egypti land förde, och intill denna dag, hafver jag dagliga sändt till eder alla mina tjenare Propheterna. Men de ville intet höra, eller böja sin öron, utan äro halsstyfve, och görat än värre än deras fäder. Och om du än allt detta säger dem, så höra de dock intet; ropar du, så svara de dock intet. Derföre säg till dem: Detta är det folk, som Herran sin Gud icke hörer, eller sig bättra vill; den rätta läran är platt borto, och de predika der nu intet mer af. Skär ditt hår af, och kasta det ifrå dig, och jämra dig klageliga på högomen; ty Herren hafver förkastat och bortdrifvit detta slägtet, der han öfver förtörnad är. Förty Juda barn göra det ondt är för min ögon, säger Herren; de sätta sina styggelser uti det hus, som efter mitt Namn nämndt är, på det de skola orena det; Och bygga de altare Thopheth uti Hinnoms sons dal, att de skola uppbränna deras söner och döttrar i eld, hvilket jag aldrig budit, eller någor tid i sinnet fått hafver. Derföre, si, den tiden kommer, säger Herren, att man intet mer skall kalla det Thopheth, och Hinnoms sons dal, utan dråpodal; och Thopheth skall varda fullt med dödas grifter, derföre, att der intet annat rum på färde är. Och detta folks kroppar skola himmelens foglom, och djuromen på jordene, till spis varda, och ingen skall drifva dem derifrå. Och jag skall uti Juda städer, och på gatorna i Jerusalem, borttaga glädjes och fröjds rop, och brudgummes och bruds röst; ty landet skall öde vara. På den samma tiden, säger Herren, skall man kasta Juda Konungars ben, Förstarnas ben, Presternas ben, Propheternas ben, borgarenas ben i Jerusalem, utu deras grifter;
Rundt om den bleka ansiktsovalen med de blåa ögonen faller det ljusa håret fritt. Genom de två höga fönstren utåt Norgesgade strålar solskenet in i rummet, skuggar fram två smårutade rektanglar på det glänsande golfvet och flammar i en bukett af gula rosor på det lilla bordet vid hennes sida. Hon håller en bok i sin hand, och hennes smala fingrar vända alltemellanåt dess blad, medan blickarna ifrigt följa raderna upp och ned. Från pärmen lyser titeln La nouvelle Heloïse. – Hvar gång hon vill drömma sig bort från världen, läser hon några kapitel af detta kärlekens evangelium, och alltid kommer det då öfver henne samma outsägliga längtan efter de stora och starka känslor, som andas i denna inspirerade dikt. Kärlek hennes ögon vändas mot solen med ett uttryck, som om hon spanat efter det oupphinneliga. – Finns det då någonting annat än denna ytliga lek med gnistor från stål? Någonting djupt och mäktigt, som gör människorna goda, inför hvilket de glömma sitt småsinne och sin själfviskhet? Ibland kan en aning därom fläkta varmt genom hennes själ, och en gång trodde hon sig ha mött det. Nu återstår ingenting annat än en oändlig tomhet – minne af det varma som en gång var. Dock – till det minnet har hon alltid vändt tillbaka. Ännu för några veckor sedan behöfde hon blott sluta ögonen för att se ett uttrycksfullt ansikte med hög och klar panna, vackert bågade ögonbryn, en djärf näsa och en liten mun med skarpt skurna läppar. Det var den unge krigsministern, Prins Karl. Hon älskade hans händer. Hvita och lifliga, icke alltför små, men af en utsökt form, med rosafärgade naglar under spetsmanschetten. Men mest älskade hon dessa underbara ögon, glimmande af en eld, som släcktes så fort Sedan dess har hennes lif varit en serie af hvardagar, fyllda af små tilldragelser, utan djupare betydelse. Visst håller hon af sina anhöriga: sin far och sin syster med en innerlig ömhet, ty med dem har hon alla sin barndoms lyckliga minnen gemensamma; sin make med den vördnad och tillgifvenhet, hon måste hysa för en äldre släkting och vän, som numera icke gör anspråk på annat än hennes godhet.
Dessa håda åsigter, som ofta, och äfven i vårt land uppträdt fiendtligt emot hvarandra, kunna, i min tunke, på det sättet förlikas, att den förra mäste mera tillämpas i länder, som hafva stora obegagnade naturliga tillgångar, såsom ouppodlade landsträckor, oupptagne grufvor, obegagnade naturkr after (d. ex. vattenfall, m. m.), obefarne valtudrag, och en stor, genom en lill en de! sysslolös folkmängd, obegagnad arbetskraft; den andra deremot mera i länder, hvaruti de naturliga tillgångarne redan äro tagne i anspråk, och rörelse-capitalet endast kan sysslosättas med va ruförädling och handel. Sålunda vore det måhända origtigt, att vilja i Danmark och Preussen framkalla ett artificiell eller i ofvanstående mening föregående rörelse-capital; men lika säkert hade det varit origtigt, om ett sådant icke blifvit bildadt i Nord-Amerika. Det loide icke kunna nekas, att Sverige har i ofvannämnde afseende mera likhet med det sednare landet än med de förra, och alt således ett artificiell rörelse-capital här i sjelfva verket är vilkoret för möjligheten af all materiel utveckling. Härom synas äfven alla, som hos oss öfver denna fråga i senare lider tänkt, för närvarande vara ense, emedan jag endast deraf kan förklara det nit, som uppenbarat sig för privata Sedel-Bankers uppkomst; hvilka Privat-Banker röra sig nemligen antingen helt och hållet medell artificielt capital, grundadt icke på motsvarande verkligt mynt, ulan till största delen på jordfasta och för tillfället orealiserbara värden. DeLla är redan en ganska väsendtlig och betydlig föreningspunkt emellan förut stridande opinioner; och Banco-Ulskotlet synes, med dess förevarande förslag om förhindrandet af rörelse-capitalets vidare förökning genom Riks-Banken, endast åsyfta, alt denna förökning, som dock på ett eller annat sätt söker bana sig väg, i stället skall åstadkommas genom uppkomsten af nya privata Sedel-Banker.
Delta vore nog mycket, ehuru genast kan anmärkas, alt denne ålder icke vore betydligt högre, än för den unge civile embetsmannen, som eller 2, 3 eller 4 terminers vistande vid universitetet adägger embetsexamen. Finge siffi an 19 som angifver medelåldern för dem, som afliggt studentexamen och under de tvenne senare åren anmälde sig vid krigsskolan i Slockholm, afses, så skulle blifvande officeisäldern icke ökas högre ån £ år mera än den nu är för utgående kadetter. Men med säkerhet kari förutses, alt afgångsåldern från elementarläroverken uppnått sitt maximum och sannolikt n åsle åtminstone i något, nedgå. Anledning till denna förmodan finnes uti d* n samstämmiga klagan, som nästan alla liiroverks-kollegier. i sina infordrade yttranden rörande vapenofningarna i skolorna, jemte sitt bifall (ill dessa ölningar, fört öfver nuvarande skolsladgas stegrade kunskapsfordringar, och deras allvarliga önskningar om nedsättning i dem. Afven torde kunna antagas, alt för ju flere lefnnJsvägnr elementarskolorna anvisas såsom inträdesvilktfr, desto lilligarc skola rösterna i landet höjas för elementarskolornas fortgående förbättring, för någon mera frihet att i mon af anlag och flit tillåtas göra framsteg, samt utrotande af den stundom ännu gängse inhumana fördomen, att de som icke läsa döda språk vöre ett slags bildningens vanbördingar, på hvilka dess viilgerningar knappast förtjena alt spillas, och hvilken åsigt naturligtvis försenar skoltiden för dem som sålunda eftersättas.
H e m m e t flyttades snart till E d i Dalsland, där fadern blifvit utnämnd till kyrkoherde, — h a n dog därstädes såsom kontraktsprost 1893. Äfven modern är död. I denna härliga nejd vid stränderna af Lee, ändpunkten för Dalslands kanal, och må- hända en af de vackraste platser Sverige h a r att uppvisa, växte den lilla Agnes upp; h ä r fick hon sina första intryck, här lärde h o n sig älska naturens skönhet, och från dessa glada ungdomsdagar h a r hon under lifvets alla skiften bibehållit något enkelt, okonstladt, som gör hennes väsen så tilldragande. Bedan i unga år visade hon stora anlag för musik, och i hemmet fick hon också sin första musikaliska undervisning. Så kom hon 1879 till Upsala, där hon intogs i Högre elementarläroverket för flickor. Hon inackorderades hos krono Den sig för hvarje blomma tacksamt bockar, Lätt nog vid öde stig en knippa plockar. Julius Lohmeyer. fogde Graan, en släkting till dr Ekbolm, och h ä r träffade hon för första gången sin man, då en ung filosofie kandidat. Om detta första möte h a r hon själf en gångberättat följande: » Det var något ganska eget med detta vårt sammanträffande. J a g minnes det så väl, som hade det händfc i går, och j a g h a r många gånger sedermera t ä n k t däröfver. J a g satt med familjens öfriga medlemmar i salongen och läste i en bok, då en herre träder in genom dörren och går t r a m, hälsande på de närvarande. Någon p r e s e n t e r a d e: » Kandidat Ekholm — Fröken Boden! » I samma ögonblick erfor j a g en förnimmelse som om nå- gon hviskat i mitt öra, och jag hörde tydligen dessa o r d: » H a n skall blifva din man. » J a g minns väl, a t t jag tyckte det kändes mycket obehagligt, ty j a g ville alls icke gifta mig, åtminstone icke m e d honom, som var dubbelt så gammal som j a g. J a g var j u också bara femton å r!
Hvem helst, sorn vill taga kännedom derom, lärer finna, alt Regeringen dermed tager en omedelbar befattning, och då det blifvit riteradt, som mönster, hemställer jag, hvad rätt gifves att klandra Regeringen för bristande vård. Dessutom har redan blifvit medgifvit, att äfven på andra ställen förbättringar blifvit gjorde. Det ligger i sakens natur att lid fordras ej blott för lärjungars, utan äfven för Lärares, bildande efter de nya läromethoderna. Det har vidare blifvit ytlradt, att på samma gång man fordrar nya anslag, borde man hafva uppgifvit, hurudant del nuvarande förhållandet är, och lemnat 86 Den 14 A « gu s t i f. m. uppgift på Undervisningsverkens stater. Sådant har i fullständig form blifvit verksteldt af Committeen, och det är denna del af dess arbete, som är mest upplysande och egentligen förtjenstfullt. Deruti finnér man, huru många Lärare äro vid hvarje Verk, hvilka lönevilkor de åtnjuta, och hvad möjlighet till indragning eller förbättring Staten nu eger. Huruvida någon indragning kunde blifva möjlig genom nya läromethoder, vexelundervisning, ämnesläsning m. m. kan man lätt öfvertyga sig om, när man jemför antalet af Lärare, som sysselsättas vid Carlberg och antalet af elever derstädes, med antalet af Lärare och elever vid hvarje annan Skola. Deraf skall man lätt hnna, att någon indragning blir omöjlig, i synnerhet om man tager i betraktande dessa Lärares närvarande löner. Att således det klandret är ogrundadt, sora skulle denna fråga vara outredd, kan jag ej annat än hnna, enär den är utredd i det Betänkande Konungen till Rikets Ständer öfverlemnat. En Talare har anmärkt, att han tror, det besparing för Carlberg kunde göras, så att Lärarnes löner kunde ökas. Hvad dermed menas förstår jag ej, ty huru man der skall kunna göra på samma gång besparing och utvidgning begriper jag icke, så vida ej meningen är att fråntaga Cadetterne någon del af deras portion, eller göra någon annan dylik orimlig indragning.
(Grundar sig på Rikets Ständers beslut, enligt Stats-Utskottcts Memorial, N:o 3og.) Derest den i föregående §. uppgifna creditiv-summa kommer att lyftas, bör Riksgälds-Contoret, för densammas utbetalande, använda de till Contoret influtna, odisponerade, öfverskotter på Statsverkets inkomster, äfvensom Contorels öfriga, härtill disponibla, tillgångar samt anskaffa hvad för öfrigt kan erfordras, genom upplåning emot Riksgälds-Contorets obligationer, ställda att efter minst ett eller högst treårs förfallotid, inlösasmed de medel, sorn af Rikets näst sammanträdande Ständer varda härtill anvisade. (Grumlar sig pä Rikets Ständers beslut, enligt Stats-Utskottets Memorial, N:o 3og. Den creditiv-summa, som likaledes, enligt 63 §. i Regerings-Formen, bör å Riksgälds-Contoret anvisas, för att, på sålt samma §. innehåller, under tiden emellan innevarande och nästkommande Riksdag, vara tillgänglig, då Kongl. Maj:t till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål_, sedan hela Stats-Rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig, hafva Rikets Ständer fastställt till ett belopp af Fem Hundra Tusen R:dr. §• 4- (Grundar sig på Rikets Ständers beslut, enligt Stats-Utskottets memorial, N:o 3og.) För bestridandet af de utbetalningars som å sistberörde creditivsumma kunna ifrågakomma, böra Riksgälds-Contorets härtill disponibla tillgångar begagnas och, ifall dessa icke äro tillräckliga, de derutöfver erforderliga medlen af Riksgälds-Contoret upplånas, enligt de grunder, som af Rikets Ständer äro stadgade för låns upptagande genom nämnde Verk i och för andra tillfälliga behof, som derförutan icke kunna fyllas. §. 5. (Likalydande med usta punkten af io3 §. i 1841 års Reglemente.)
Det måste införas i det allmänna tänkesättet, det vill säga, det allmänna tänkesättet måste fullt införlifva sig med detta system och göra dess idé för sig klar och lefvande. Delta är isynnerhet af nöden, på det att icke en god del af systemets verkningar skall förfelas. Allmänheten måste komma till insigt af den vigtiga grundsats, att fängelset, efter detta system, förbättrar, eller åtminstone, icke försämrar fången. Det är förthy orätt att betrakta och behandla en fånge, som suttit, vare sig såsom ransakningseller straffånge, i ett cellfängelse, på samma sätt, som man fordom var van att betrakt aen fånge, utsläppt ur gemensamhetsfängelsernas vexelundervisningsskola. Cellfången har under fängelsetiden tillbragt sina dagar i den ensliga cellen, haft tid att besinna sin ställning, sin föregående vandel, haft tillfälle lill nyttig läsning och undervisning. Han har under tiden ej varit i beröring med, knappast sett eller varit sedd af, en annan fånge. Endast bevakningspersonalen och religionsläraren hafva besökt honom. Och om han af detta allt icke blifvit förbättrad till seder och tänkesätt, försämrad kan han, som sagdt är, icke hafva blifvit. Således den som förut kunnat begagna honom i sitt arbete, den som kunnat förut arbeta och sällskapa med honom, äfven med kännedom om hans brottslighet, kan, efter hans frögifvande ur häktet, utan fara skänka honom samma förtroende, samma umgänge, som förut. Detta förhållande kan till sin betydelse ej nog behjertas, och först i den mån sunda åsigter i detta afseende göra sig allmänt gällande hos den verkställande maktens tjenare, hos kommunala myndigheter och hos medborgare i allmänhet, kan cellsystemet icke uträtta allt det goda, hvaraf det eljest är mägtigt*). Det är, såsom ofvan är anmärkt, endast i afseende på ransakningsfångar och strafffångar på kortare tid, som tillämpning af cellsystemet ännu hos oss ägt rum.