Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1850—51. 7 Sami. 3 Afd. 15 Haft. 1 2 Aa gsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi■ Utskottens Betänkande, N:o 34. att lösen för Pass åt resande höjes till lika belopp, som finnes fastställdt för de pass, Konungens Befallningshafvande utfärdar, eiler till 16 sk. samt att, såsom traktamente vid extra förrättningar, bestämmes: för Borgmästare , 1: 10. för Bådman och Magistratssekreterare 1: Hvad sålunda blifvit frartiställdt hafva de förenade Utskotten tagit i öfvervägande; och hvad först angår föreslagna åtgärder att hos Kongl. Majit hemställa om en allmän granskning och omarbetning af Expeditions-taxan, så, enär kändt är att förslag till ny taxa för Expeditions-lösen redan är vordet af utsedde kommitterade uppgjordt och til! Kongl. Majit för nådig pröfning öfverlemnad, samt ännu icke visat sig huruvida berörde förslag kan varda i nåder antaget, se Utskotten sig deraf hindrade att förorda hvarje mera vidt omfattade förändring i nämnde taxa; och få Utskotten alltså hemställa att berörde framställning icke må till någon Pikets Ständers åtgärd föranleda. Deremot hafva Utskotten, som i det ofvananförda icke se något hinder för en underdånig hemställan om en mindre ändring i Expeditions-taxan, ansett behörigt afseende böra fästas ä den af motionären föreslagna förändring i fråga om tösen vid Kådstufvu-rätt för Resolution, definitiv eller interlokutorie, samt protokolls-utdrag, som innefattar ett eller flere beslut. Berörde lösen utgår nu med 30 sk. för första arket, 18 sk. för det andra och 12 sk. för hvartdera af de öfrige arken: hvaremot motionären föreslagit 36 sk. för första arket, 18 sk. för det andra och endast 9 sk. för hvartdera af de öfrige arken, eller samma belopp, som för Härads-rätts expeditioner af omförmälde slag finnas bestämde.
•att icke mera än 100 Båtsmän kan staden åläggas; men om antalet af Båtsmän skulle synas vara ringa för Stockholms stad i proportion mot andra sjöstäder, så bör' härvid komma i betraktande, att Stockholms stad underhåller 2ine andra railitaircorpsér, nemligen Stadens Militair-Compagnie, 100 man med nödigt öfveroch Underbefäl, en Brandvaktscorps, bestående af en Capitaine, en Lieutenant, 2 Adjutanter, 5 Underofficerare, 18 Rotmästare och 200 man, hvilka corpser kosta i årligt underhåll, den förra i 5,c)0o Rdr, den senare 28,200 och Båtsmännen 3,5oo; dessutom betalas inqvartering med 76,603 Rdr 17 sk. ■— Summa Banco Rdr. ii8,2o3 — 17 sk. Äfven underhållås 3:rie stora Caserner, hvaraf sine för gående och kommande trupper. Då allt detta tages i öfvervägande, lära Rikets Högloflige Ständer benäget finna, att Stockholms stad är .i högsta måtto i sådant afseende beskattad, hvarföre jag vördsamt reserverar mig emot ali tillökning af Båtsmän för Stockholms stad.” Af Herr heffler, E, M, ”Såsom Ledamot af den sammansatta de Högloflige Utskottens afdelning, har jag deltagit uti beredningen utaf nu ifrågavarnnde Betänkande. Jag har dock icke kunuat instämma uti Pluralitetens beslut, att de Högloflige Utskotten borde tillstyrka Rikets Höglofiige Ständer att, äfven för deras del, antaga Bévillningen såsom grund för Båtsmansroteringen å städernes jord, på sätt Sjöförvaltningen samt Kammaroch Commerce-Collegiei ne det föreslagit uti deras till Kongl. Majit i underdånighet inlemnade Utlåtande, och Kongl. Majit i Sin' Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 21 sistlidne Jnnii äfven gillat.
Hus och har ej funnit oformligheten af ett sådant' väljande, och det är således märkvärdigt att han nu fått en sådan tanke, dä han förklarar oformligt samma sak, hvaremot han tillförene ej gjort någon anmärkning. Frih. Boye: En representant af detta Plus med samma namn som jag plägar tacka Gud för det alt han blir slugare med hvarje dag, och så är det äfven med mig. Till svar å hvad Hr Printzensköld sednast anfört får jag säga, att jag förr aldrig fästat mig vid denna oformlighet; men det kan jag försäkra, att när jag, i egenskap af Rädd.direcleur varit med om sådana val som detta inom Ridd.direclionen, så har jag aldrig valt på landshöfdingar och presidenter, emedan jag ej trodde att man med väljande af sådana personer gjorde dem någon särdeles tjenst. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Lika med Hr Lefren anser jag det höra till en constitutionel anda att följa grundlagen, och är det på sådan grund jäg instämmer i hvad Hr Gyllenkrook yttrat. Pir Mannerskantz, Carl Axel: Jag skulle önska att denna fråga finge hvila på bordet till nästa plenum och att vi nu kunde få skrida till det andra valet. Frih. Cederström, Jacob: Att lägga den 'frågan på bordet huruvida valet vore lagligt eller icke, lärer ej gå för sig, utan måste den nu genast afgöras, om detsamma kan leda till något ogillande.
Tredjedelen i Konungshuset, och tredjedelen vid grundvalsdörrena; men allt folket skall vara i gårdenom till Herrans hus. Och att ingen går uti Herrans hus, utan Presterna och Leviterna, som tjena, de skola gå derin; förty de äro helige; och allt folket vakte Herrans vakt. Och Leviterna skola gifva sig omkring Konungen, hvar och en med sine värjo i handene; och hvilken som går in i huset, han dräpes; och de skola vara när Konungenom, då han går ut och in. Och Leviterna, med hela Juda, gjorde såsom Presten Jojada budit hade. Och hvar och en tog sina män, som på Sabbathen uppå gingo, med dem som på Sabbathen af gingo: ty Presten Jojada lät icke komma de två hoparna ifrå hvarannan. Och Presten Jojada fick öfverstarna öfver hundrade spetsar och sköldar, och Konung Davids vapen, som i Guds hus voro: Och ställde allt folket, hvar och en med sine värjo i handene, ifrå det högra hörnet i husena allt intill det venstra hörnet, till altaret, och till huset omkring Konungen. Och de hade fram Konungens son, och satte krono uppå honom, och vittnesbördet, och gjorde honom till Konung. Och Jojada med hans söner smorde honom, och sade: Lycka ske Konungenom. Då Athalia hörde ropet af folket, som tillopp och lofvade Konungen, gick hon till folket i Herrans hus; Och hon fick se, och si, Konungen stod i sitt rum i ingångenom, och öfverstarna och trummeterna omkring Konungen; och allt landsfolket var gladt, och blåste med trummeter, och sångarena med allahanda strängaspel skickade till att lofva. Då ref hon sin kläder, och sade: Uppror, uppror. Men Presten Jojada drog sig ut med de öfversta öfver hundrade, som öfver hären voro, och sade till dem: Hafver henne utu huset i gården; och hvilken henne efterföljer, honom skall man dräpa med svärd. Förty Presten hade befallt, att man icke skulle dräpa henne i Herrans hus. Och de togo fatt på henne.
Mjölk eller grädde tillsättes o c h får koka, så att man får en lagom tjock sås, hvaruti de förvällda och förut stekta svamparna iläggas och på sakta eld koka en god stund, omkring 20 ä 30 minuter. Då tillsättes något socker, icke så alt sockret blir öfvervägande, utan så att smaken blir fin. Detta gäller för blandade svampar i allmänhet. Samma stufning kan försiggå endast med mjölk, salt och peppar, icke förgätandes alt svampsaften bör vara med, ty den innehåller den finaste beståndsdelen af svampen. Griljerad svamp. De kalla, förvällda svamparna doppas uti äggvisp eller grädde. Beströs med salt o c h peppar och vältas uti rifvebröd, sönderstötta skorpor eller i brist däraf uti groft rågmjöl. Stekas sedan som när man griljerar kött. Ätas med skarpsås, om man så hafva kan; annars s o m de äro. Finare svampar kunna ock på samma sätt anrättas; men därom längre fram särskildt. 2 delar kokt kall potatis skares fin samt sammanblandas med 1 del finskuren förvälld svamp och stekes i smör eller flottyr, salt o c h kryddor efter behag. Litet persilja höjer smaken. Bullar af s v a m p. 3 delar kokt rifven potatis o c h en del förvälld svamp. Svampen hackas icke allt för fin, sammanblandas tillika med sin saft. Af denna massa göras bullar, salt o c h kryddor icke förgätandes. (Forts, och slut.) Vid bordet iakttages bordskicket pä det allra noggrannaste — det engelska nämlisren. Den, som ej redan i barndomen fått detta så inplantadt hos sig, att han i något stycke tager fel, syndar så ohjälpligt mot engelska sällskapslifvets grundreglor, att han eller hon förverkar rättigheten till att kallas » gentleman » eller » l a d y », namn som i England faktiskt äro oumbärliga för hvar och en som vill umgås i bildade kretsar. På sin höjd ursäktar man en utländing, om han ej är alldeles inne i saken, men bäst är att denne skyndsamt lär sig att åtminstone i detta stycke taga seden, där han kommer. Exempelvis nämnas något af det, som bör iakttagas.
St. gilladt anförande, i sammanhang med frågan om angelägenheten af mera utsträckta vapenöfningar för beväringsmanskapet : "att vår indelta arme' bör fr arn gent till behörig styrka bibehållas och dess tjenstbarhet fullkomnas, i den mån tillgångarna medgifva och krigskonstens fortgående utbildning kräfver;” och under denna riksdag har Allm Besvärsoch Oecon.- Utsk., uti sitt betänk. N:o 53 anfört, "att om än beväringsskyldig heten skulle kunna utsträckas, måste i alla fall en nationalbeväring, för att kunna uppfylla hvad man af densamma har att vänta, icke sakna en s. k. stam af in öfvad, stående trupp, hvartill den indelta torde vara den enda ändamålsenliga, som under nuvar. förhållanden kan åstadkommas, och der före, i stället för att afskaffas, böra till behöflig styrka bibehållas och till tjenstbarhet fullkomnas, intilldess samma ändamål framdeles, i följd af conscriptionssystemets utbildning och i öfverensstämmelse dermed, må kunna på annat sätt vinnas och t i 11— vägabringas. Nationens tänkesätt och önskningar lära således härigenom kunna anses uttryckta, och då desamma öfverensstämma med Styrelsens vid flera tillfällen yttrade åsigter, skulle afvikelser härifrån endast leda till obeslutsamhet, som aflägsnade tiden för uppnåendet af det önskade resultatet och möjligheten af försvarets allvarliga utförande. I följd af allt detta är det således vår pligt att utveckla och väl vårda denna, utan samhällets betryck, i våra dagar bildade organisation, ej så mycket för oss sjelfva, utan fastmer för våra efterkommande, på det att densamma må inge full öfvertygelse om möjligheten att bibehålla sjelfständigheten, utan hvilken fosterlandskänslan svalnar, förtroendet upphör, och med densamma trefnaden inom samhället. Om under en långvarig fred öfningstiden är för kort, blir öfningen endast ytlig, och det af så mycket mera skäl, Den 27 Ma j. som de krigserfarnas antal med hvarje dag minskas. Öfningarna få derigenom lätt en riktning, som kan leda från ändamålet. De hittills verkställda hafva varit lämpade efter tillgångarna; men öfningarnas otillräcklighet är redan bevisad.
O c h huru h ö g t än andra måste uppskatta sä väl hennes person som hennes lifsgärning, kände h o n d o c k själf djupt o c h innerligt ofullkomligheten hos båda o c h klagade hjärtligt öfver egen syndfullhet o c h brist, ja. M e n under det h o n mer o c h mer förlorade den tankens skärpa, som utmärkt henne framför de flesta andra, framstod hos henne barnets tillitsfulla öfverlätenhet åt den himmelske faderns huldhet o c h nåd. När oroliga tan kar tycktes störa henne, veko de oftast, dä n å g o t kändt ' bibelspråk upprepades af hennes omgifning. hvarvid h o n mer än en g å n g hördes framhviska ett sakta: » Mer, mer. » D e t sista ord, som nästan ljudlöst sväfvade på hennes läppar, värden sköna bekännelsen: &lt; Jaovet, att min förlossare lefver. D i r e k t e från kyrkan fördes grefvinnan Posses kista till järnvägsstationen f ö r att af gå till M o t a l a o c h nedsättas i von Platenska grafven, där f ö l j a n d e dag den sista hyllningen ägnades åt den frejdade Balzar Bogislaus v o n. Plåtens dotter. Under klockringning o c h flaggning på half stång i hamnen o c h i staden skred den långa processionen g e n o m en allé af granar fram till den g r ö n k l ä d d a grafven, där en folkmassa, u p p g å e n d e till ett par tusen, mötte. Lina Berg (L. S.) N y å r s h ä l s n i n g. tig upp ur tidens mörka haf, du nyårsmorgon blid! Gif hvad det gamla år ej gaf af fröjd och ljus och frid! Den sorgsna härd gif stilla ro och dyster värld en hoppfull tro, törsten dryck, gif hungern brödet, låt se, att Gud rår mer än ödet! Lyft, mänskobarn, från stoft och grus din blick mot himlens sol!
Petter Nord hörde på alldeles förtrollad. Halfvorson var fullkomligt döf, men detta utgjorde intet hinder för samtal, ty han såg på ens läppar allt hvad man sade. Däremot kunde han ej höra sin egen röst. Denna rullade därför fram så underligt entonig som bruset af ett fjärran vattenfall. Men det underliga sättet att tala gjorde, att allt han sade bet sig fast i öronen, så att man ej kunde bli fri från det på många dagar. Den stackars Petter Nord! »Hvad som nödvändigt behöfs för att bli rik,» sade Halfvorson, »det är grundplåten. Men den kan ej förtjänas. Märk, att de alla ha hittat den på gatan eller funnit den mellan fodret och yttertyget på en rock, som de köpt på pantauktion, eller att den vunnits på spel eller gifvits dem som allmosa af en skön och barmhärtig dam. Men sedan de väl funnit detta välsignade mynt, har allt lyckats dem. Guldströmmen vällde fram ur det som ur en källa. Det första, som behöfs, Petter Nord, det är grundplåten.» Halfvorsons röst ljöd allt dofvare och dofvare. Den unge Petter Nord satt i ett slags domning och såg idel penningar framför sig. Öfver matbordets duk lägrade sig högar af dukater, golfvet svallade hvitt af silfver, och de smutsiga tapeternas orediga mönster förvandlades till banksedlar, stora som näsdukar. Men midt för hans ögon fladdrade femtital, omgifna af breda ringar, och lockade honom som de skönaste ögon. »Hvem kan veta,» logo ögonen, »kanske femtikronan uppe på hyllan är en sådan där grundplåt?» »Märk nu väl,» sade Halfvorson, »att näst grundplåten äro två ting nödvändiga för dem, som vilja nå höjderna. Arbete, järnhårdt arbete, Petter Nord, heter det ena; och det andra heter försakelse. Försakelse af lek och kärlek, af prat och skratt, af morgonsömnen och skymningspromenaden. I sanning, i sanning, två ting äro nödvändiga för den, som vill vinna lyckan. Arbete heter det ena, och det andra försakelse.» Petter Nord såg ut, som om han ville gråta.
Län, om nya grunder för allmänna Bevillningen m. m.; af Matts Erssons från Stockholms och Eric Jonssons från Upsala Län serskildte Memorial, om förhöjning i Postlegan; af Petter Jonssons från Skaraborgs Län , angående eftergift i Bevillning för den fattigare delen af Allmogen i nämnde Län, som sistledit år lidit missväxt; samt af Eric Andersson Bångs från Herjeådalen, om bestämmande af egendomsvärden derstädes blott hvart tredje år till grund för Bevillningens utgörande. Till Bevillningtsarnt Allmänna Besvära - och OeconomieUtskotten: Af det förslag till allmän Stadga för Fattigvården i Riket och Tiggeriers hämmande, som Kongl. Maj t till Rikets Ständer öfverlemnst; af Anders Nilssons från Malmöhus och Jonas Håkanssons från Calmare Län Memorial rörande vidsträcktare Bränvinsbrännings-rättighet; af Nils Månssons från Malmöhus Län, angående förbud emot vissa varors införande från Finland; jemte Carl Bergmans dervid gjorde tillägg; af Lars Lidmans från Östergöth • land, angående tillökning i Postförarelegan; af Petter Anderssons från Halland Memorial om Iri införsel af Salt och Sill m. m.; af Nils Håkanssons från Christianstads Län, rörande inskränkning i Torpires rättighet att antaga Tjenstehjon ; ai Måns MaUeesons från samma Län, \ Den l4 Jun i i j. ni, 58l om tillökning i Postförare-lönen; af Anders Nilssons från Issjön om förbud för Torpare och Husmän att bränna Bränvin; samt af Johan Bengtssons från VesterNorrland, angå* ende tillökning i Postlegsn. Till BankoUtskottet: Af Riksens Ständers Revisorers år iSao afgifne Berättelse, om Revisionen af BancoVerkets räkenskaper m. m-; af Anders Joachimssons från Östergöthland Memorial , om lån af Banken till sådane Fastighetsägare, som dit inlemnat godkände Lånehandlingar, jemte Anders Anderssons från samma
Men sådan måste följden blifva, då den ena näringsgrenen gynnas på den andras bekostnad. För min del skall jag icke yrka upphäfvande af det införselförbud på utländska kläden, som våra fabrikanter försäkra vara nödvändigt för deras bestånd; jag skall med tålamod finna mig deri, att betala min andel i den skatt, som sålunda pålägges natio nen, i det den måste köpa klädet manga proc. högre än de flesta andra folk; men jag fordrar deremot, att icke landets modernäring, att icke laudtmannaindustrien äfven skall för samma interesse uppoffras, och att jordbrukaren åtminstone mätte erhålla en del af det skydd, som med så frikostig hand blifvit tilldeladt fabrikanten. Jag har i det föreg:de nämnt, hvilka de medel varit, som verkat spanmålsproductionens närvar, höjd, och deribland funnit den skyddstull, som denna vara tillgodonjuter. Vill man, hvad ullen beträffar, vinna samma ändamål, så måste man begagna samma medel. Men då, hvad den fina ullen angår, den å dylik ull fixerade tull af 8 sk. b:co kan anses som ett någorlunda verksamt skydd, hvaremot tullen å grof ull, nu utgörande endast 2 sk. b:co, på intet vis svarar emot ett sådant ändamål, ehuru likväl producenten af den grofva ullen, för hvars frambringande våra climatiska och öfriga förhållanden synas mest tjenliga, oell i hvilken produclion äfven de minst bemedlade 1 II. 43 / 338 Den 20 Augusti. jordbrukare med fördel kunna deltaga, ar egentligen den som i första rummet behöfver skyddas emot den lyckligare lottade utländska ullproducentens obegränsade medtäflan; får jag, stödd pa de skäl jag haft äran anföra, härmed föreslå en förböjd införseltull på den grofva ullen, till likhet med tullen å den fina, så att ali ull, af hvad sort den vara må, erlägger en införseltull af 8 sk. b:co per få, hvarigenom äfven alla de obehagligheter och allt det underslef förekommes, som härrörer af svårigheten att bestämma när ett parti ull må kunna kallas fin eller grof.
Rätte mannen till detta värf var barnaoch ungdomsvännen doktor Bergman, Stockholms folkskolors nitiske inspektor, storslagen i sia förmåga att främja andras hjartesak lika kraftigt som sin egen. Af järnvägsstyrelsen utverkade han prisned sättning för kolonisternas resor, af folkskoleöfverstyrelsen 1,000 kr. till koloniens underhåll. För utrustningen ställde sig fru Blomqvist själf i spetsen. Under vintern 9 5 — 9 6 samlades hvarje onsdags eftermiddag i herrskapet Blomqvists trefna Stockholmshem en mängd damer, som efter intaget kaffe, under lifligt samspråk om det gemensamma arbetet, uppbygglig lektyr af värden och intressanta reseskildringar af en annan manlig medlem af sällskapet, sömmade täcken samt fållade handdukar och lakan åt kolonien eller förfärdigade sängmattor, couvrepieds, klockflckor, syväskor o. d. till den stundande fjällkolonibazaren — njutningsoch minnesrika stunder, sådana som de flesta med god vilja kunna förskaffa sig. Bazaren vann en storartad anslutning. Präktiga gåfvor inströmmade från många håll, bland annat från alla Stockholms folkskolor. Försäljningen i den med enar och flaggdekorationer rikt prydda lokalen gick med glans, och behållningen steg, tack vare enskilda bidrag — bland dem synnerligen frikostiga af prinsarne Carl och Eugene samt fru Henrietta Kempe — till omkring 800 kronor. Denna summa i förening med utensilier från tidingen Iduns forna skollofskoloni, af redaktionen ställda till fjällkoloniens förfogande, betryggade till fullo dennas tillvaro för sommaren 1896. Öfverskottet jämte inkomsten af en aftonunderhållning, arrangerad af lärjungarna i Beskow - ska skolan — därvid rektorn, doktor Lindroth, i inledningstalet betonade de lyckligt lottade barnens plikt att verka för sina nödställda likar — har med ytterligare en sommar, den innevarande, ökat den späda, men lifskraftiga fjällinstitutionens existens. - Och nu några ord om ställningar och förhållanden inom denna lilla värld.
Hvem är det då, som du fått tycke för, kära barn? Anna. Erik i Hult. Jan. Han? Rike Stor-Svens son? Jo pytt vackert! Då har du hoppat i galen tunna, flicka lilla. Honom får du aldrig te man. Anna. Men Erik har sagt, att han håller åf mej igen, och att han vill gifta sej med mej. Jan. Ja, det må vare; men far hans går aldrig in på ett tåcke gifte, det är säkert som amen i körkan. Anna. Men Erik står mycke väl hos Patron, och han tänker be honom fälla ett godt ord för oss hos fader Sven. Jan. Jo, jag tycker mej just se hvad det ska hjelpe. Nej, jag känner nock Stor-Sven, jag. Hvad han en gång fått i skallen, det kan en inte dra ut med hoftång en gång. Slå du derför den der kärleken ur hågen. Annika. Ja, kära Anna, det är mitt råd med. Tag du Anders, det blir det allrebäste. Anders. Ja, gulle söte Anna, gör det. Se på mej! Är det då så rent omöjligt att hålle åf mej? Anna (^ängslig^) Kära Anders, du gör mej så ondt, så ondt, så ... Om jag sett dej förr än Erik, då hade jag allt fått tycke för dej, det tror jag säkert. Men nu är det för sent; jag kan inte, jag kan inte! Jan (^uppbrusande^) Jaså, är det tacken för allt hvad vi gjort dej, Anna? Är det tacken åf ett barn, att skaffe far och mor bekymmer på gammeldagera? Är det tacken ... Anders (^infaller hastigt^) Nej, fader Jan, nu orkar jag inte höre er länger. Ni får inte lägga tvångsmål på Anna, när hon inte sjelf vill. Gud fader ska veta, att det blir fattigt för mej te lefva, när jag inte kan få henne; men blankt inte vill jag pocka mej te henne ändå. Anna. Anders, Anders, jag skäms för mej sjelf, att jag ska vara sådan imot dej ... Anders. Tal' inte så, Anna.
Föredrogos ånyo, sedan den lif dennes å hordet livilande, nedannämde Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelser tili Rikets Ständer:f l:o angående förslagen till ny Civiloch Criminal-lag; Gifven Stockholms Slott den 24 Mars 1840. Lades lill handlingarne. 2:o an - Prot. Utdr. d. 23 April 1840. 2:o angående Slångjerns-smidet och den gröfre jernförädlingen i Riket; Gifven Stockholms Slott den 4 April 1840; Remitterades till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten. S. J\ Till följe af hvad sålunda förekommit örn vidden af de till behandling vid pågående Riksdag innevarande mål, ådagaläggande mer än nogsamt det ogörliga alt desamma behörigen handlägga, än mindre afgöra inom den i Grundlagen för Riksdags fortfarande bestämda tid af 3:ne månader, hvilken med den 6 Maj nästkommande tilländalöper, fann Ståndet, för sin, del, nödigt besluta, det må Rikets Ständer med, åberopande af 109 §. Regeringsformen och 80 §. Riksdags-Ordningen, förhållandet hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla och äska, det måtte Riksdagen ännu en månad, från sistnämnde dag räknad, fortfara. Och skulle så väl respective Med-Stånden om detta Preste-Ståndets beslut underrättas, som Expeditions-Utskoltet anmodas att förslag till den underdåniga skrifvelsen i ämnet uppsätta, och skyndsamligen med detsamma till Stånden inkomma. Från V ä 11 o fl. Borgare-Ståndet. S. D. Uppå derom gjord framställning, beslöt Borgare-Ståndet för sin del: l:o att, som Riksdags-ärendena icke hinna att afslutas inom trenne månader ifrån den dag, då Konungen låtit om Stats-Verkets tillstånd och behof Rikets Ständers Stats-Utskolt underrätta, Rikets Ständer alltså böra, jemnlikt 109 §. Regerings-Formen och 80 §.