Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr beräknade kostnaden, af Staten erhållit ett anslag af 56,644 R:dr, har, uti en hos Bonde-Ståndet väckt motion, Riksdags-fullmäktigen från nämnde län Per Nilsson anhållit, att, ehuru det understöd af allmänna medel, som sålunda de vägbyggnadsskyldige förunnats vore ganska ansenligt, Rikets Ständer likväl, enär 28,523 R:dr ytterligare erfordrades för fullbordandet af detta makadamiserings-arbete, deraf de fleste häradsboerne, såsom aflägse boende icke kunde draga någon synnerlig fördel, och utgifvandet af denna summa, jemte vägens framtida underhåll, beräknadt till 16 sk. årligen för hvarje sträckfamn, blefve ganska känbart för de 115 hemman, sorn hade sig sådant ålagdt, måtte, med afseende jemväl derå, att ofvannämnda anslag vöre det enda, sorn af de årligen utgående betydliga bidragen till vägförbättringar kommit Malmöhus län till godo, bevilja hemmans-innehafvarne i Torna och Bara härader ett ytterligare Statsbidrag af 15,000 R:dr B:ko till bestridande af de kostnader, som för vägens makadamisering ännu ansågos vara behöflige. Då, på sätt motionären sjelf uppgifvit, bemälde häradsboer, för utförande af ifrågavarande företag, af allmänna medel redan fått uppbära en ganska betydlig summa och således åtnjutit allt det understöd, som härför från Statens sida billiglvis bör kunna påräknas, hemställer Utskottet att Per Nilssons motion må lemnäs utan afseende. 19:o. Till reseoch undersökningskostnader samt expenser för allmänna arbeten, har Kongl. Maj:t äskat enahanda årliga anslag, som vid sistlidne Riksdag bestämdes, eller 12,000 R:dr, att, räknadt för fyra år från och med det innevarande, utgå med tillsammans 48,000 R:dr; och som Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader upplyst, att enahanda belopp som det af Rikets sednast församlade Ständer beviljade, hvilket visat sig både vara tillräckligt för testridanBih. lill R. St.
Men det torde icke kunna nekas, att då hudar kunna anskaffas för vida bättre pris än här från vissa andra länder, der tusentals hjordar gå och beta så godt sora vilda, och der kreaturen ute på Pampas knappast hafva något annat värde än huden, så mäste det vara fördelaktigare att från dessa länder hemta det öfverskjutande behofvet af hudar än att sjelf söka producera denna vara med vida större kostnad här hemma. Sammalunda är ock förhållandet med ullen, hvaraf ungefär hälften af Englands hela, ofantliga import, upgåeude till mera än 100 millioner skålpund årligen, kommer från Australien. Det är klart, att ett åkerbrukande land alltid till en viss grad sjelf producerar dessa effekter, nemligen till dea qvantitet, som upkommer genom ett lämpligt förhållande mellan jordbruk och boskaps-skötsel. Men att derutöfver vilja updrifva produktionen af dessa oundgängliga artiklar, blott för att slippa från andra länder, der de kunna frambringas för vida bättre pris, införskrifva desamma; detta vore otvilvelaktigt en stor misshushållning. Ty jag återkommer ännu en gång till den stora och vigtiga grundsatsen, att man bör koncentrera sin kraft och sin verksamhet på några vissa föremål. Hr Ehrenhoff tyckes förmena, att då man sjelf saknar silfver och guld, så skulle ett sådant hushålls-system, grundadt på utbyte, icke vara användbart. Jag hemställer till den värde talaren, om t. ex. Danmark har mera guld och silfver än vi; om ej dess produktion är inskränkt nästan blott och bart lill lifsmedel, så att hela landet nära nog kan anses såsom en stor lifsmedels fabrik; och om ej detta land likväl med skäl anses för rikt. På samma sätt tillgår det äfven i England. Engelsmännen, som äro ett klokt och praktiskt folk, splittra icke sin verksamhet i landthushållning åt alla möjliga håll, utan de egna sig nästan uteslutande åt produktion af det, som menniskan i främsta rummet behöfver I» o ii 23 November e. m. behöfver för sitt uppehälle; och då detta består i bröd, dricka och kött, så ser man också, att just hvad som härtill erfordras, nemi.
Jag vill äfven fästa upmärksambeten på den orimlighet, som ligger i en lag, som medgifver en rättighet, hvilken aldrig tillämpas. Det är nästan utan exempel att en gäldenär, som icke handlat bedrägligt eller vårdslöst, och å hvilken ansvar härför yrkas, vägras tillåtelse att vistas utom sitt hus, så vida sådant icke sker af kitslighet eller skadeglädje hos någon borgenär; men då en gäldenär, som varit nog olycklig att råka i konkurstillstånd, likväl icke bör anses vara helt och hållet utom lag, tror jag det vara ett barbariskt stadgande och en qvarlefva från den tid, då lagen var alltför sträng i detta afseende. Vi hafva i sednare tider, till en väsendtlig del, förmildrat bysättningslagen, och jag tror att man bör göra detsamma med konkurslagen, så vidt nemi. någon anledn. icke förekommer till vårdslöst eller bedrägligt förhållande, hvarföre jag anhåller att LagUtsk. måtte taga motionen, och de dervid nu gjorda anmärkmr, i förnyadt öfvervägande, då jag hoppas att Utsk. skall komma till ett annat resultat, än som nu varit fallet. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Månne vi icke allt för mycket underkänna vår förmåga att yttra oss öfver så beskaffade frågor, som den under öfverläggning varande? Det är visserligen sannt att både jag, och många med mig, icke ligga särdeles djupt i lagkunskapen, men, mine Hrr, lagfrågor utgöra verkligen bland de vigtigaste för en lagstiftande församling att iakttaga, och att helt och hållet öfverlemna dem blött åt de lagkunnige, anser jag icke vara rätt. Lagkunskap tillhör de lagkunnige, men lagens tillämpning drabbar oss allesammans; således tror jag att det rena, sunda omdömet äfven bör något uttala sin rätt vid så beskaffade 352 Den 22 April. frågor. Jag vill icke neka att den af Hr Dalman afgifna motion, som nu är föremål för öfverläggning, äfvensom de motiver han ytterligare uttalat, synas mig ganska talande för en förändring i den n. v. konkurslagen.
Men huru många frågor af flera gånger större pekuniär uppoffring för Statsverket, än denna i sig sjelf så obetydliga, hafva ej — såsom jemväl sjelfva detta Betänkande i åtskilliga andra punkter utvisar — blifvit af Utskottet tillstyrkta och af Ständerne bifallna blott på enskildes motioner derom, äfven utan den ringaste föregående anmälan hos Kongl. Majit, för att utverka Hans nådiga framställning derom till Ständerne, efter vederbörande myndigheters hörande! Sådant sker vid hvarje riksdag. När man således blott vill ändamålet, bör i ett endast formelt afseende intet hinder sökas för bifall. Vederbörande embetsmyndighet, som här väl torde vara Kongl. Sundhets-kollegium, skulle dessutom, om saken af Ständerne nu bifölles, snart nog få tillfälle att härom yttra sig, då reglemente ni. m. för polykliniken i fråga förekomme till behandling Hvilken skulle väl ock eljest hos Kongl. Majit nu hafva gjort den underdåniga framställningen anhängig, för att hafva fått detta ärende till föremål för en nådig Proposition till Ständerne? Såsom det tillförene hos oss i så många andra fall, ehuru icke utan motsägelse, har händt t. ex. med de officiela försökena i Gymnastiken, Orthopedien m. m., så tror jag fördenskull, att ock Ständerne sjelfve nu hade bort taga initiativet i när - Stats-Utsleottets Utlåtande JM 123 (Fortsättning). 83 varande fråga och anslå de ringa begärda medlen likaledes för en offentlig profanstalt af homöopathien, för att en gång också här i landet kunna få dennas verksamhet tillförlitligen bedömd. Jemväl den Svenska Riksdagen, med sina statsförhållanden, har en lärdom i detta afseende att hemta af hvad nyligen och just under innevarande år ett annat civiliseradt folks representation, nemligen den Belgiska Kammaren, i samma ämne vidtagit, ehuru jag derföre ej tror, att vi ännu här hade bort taga steget med ens så långt ut som der. Enligt berättelse i en allmän tidning för den 21 sistlidne
Hvad för öfrigt i ämnet blifvit anfördt om socken-raagasinernes skadlighet, så må det så vara på vissa orter, på andra åter får jag vitsorda deras stora gagnelighet, hvilket dock är ett ämne, som är utom frågan och som icke bör inverka på afgörandet af delta betänk., hvilket egentligen angår en s. k. lagförklaring, men hvilken, på sätt jag andragit, icke är behöflig. Den olägenhet som upstålt, genom den vägrade sladfästelsen å reglementet, hade lättast undanröjts genom klagan öfver beslutet. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Jag kan ej neka, det jag blifvit förundrad öfver den siste talarens anmärkn., att lagens stadgande om räntas beräkning endast skulle afse kontanta penningelån. För min del har jag trott, att detta stadgande vore lika tillämpligt, vare sig om jag utlånar 100 t:or sp:ml, eller 100 r:dr i pn:r, nemi. alt icke mer än 6 för hundradel får beräknas. Vid sådant förhållande kan jag icke underlåta alt uttrycka min förundran deröfver, att Ekon.Ulsk. kunnat anse sig behörigt att handlägga en fråga, som innefattar ett bestämdt undantag från lagens allmänna stadgande. Procenteri är nemi. i lag förbjudet; Konungen kan icke medgifva att enskilda personer få vara procentare, och lika litet kan han tillåta en korporation alt bedrifva procenteri. Skulle Konungen, genom reglemente, härtill lemna bifall, så får jag förklara Den 25 Januari e. m. 191 det jag, sorn domare, icke skulle, draga i betänkande att döma den Magazins-direkt. för proecnteri, hvilken, begagnade sig af en slik tillåtelse, toge högre ränta än lag sladgar. Det är således nödvändigt, icke allenast alt en återremiss af ifrågavar. utlåt, sker, utan äfven att frågan måtte behandlas af LagUtsk., med hvilket jag förmodar att Ekon.Utsk. kommer att kommunicera sig. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Ändamålet med det förslag, som Ekon.Utsk. afgifvit, mätte vara, att R.
Skrifvelse, I\’:o 20. Xio 20. Uppläsl och godkändt hos Ridd. och Adelil den 28 Jun. 1860. Presle-Slnndet den 28 Borgare-Ståndet den 28 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående verkställd omröstning öfver Högsta Domstolens Ledamöter. t S. A. K. Den i öfverensstämmelse med § 103 Regerings-formen och § 64 Riksdagsordningen, valda Nämnd har, genom omröstning den 21 i denna månad, lörklaral E. K. Majlis Högsta Domstols samtlige Ledamöter vara förljenta alt i sitt vigtiga kall bibehållas; hvilket Rikets Ständer härigenom lå hos E. K. Majit i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 28 Januari 1800. Expeditions-1]Iskallets Förslag till underd. Uppläst och godkändl hos Ridd. och Adeln den 28 Jan. 1860. Preste-Slåndct den 28 Borgare-Slåmlct den 28 Bonde-Slåndel den 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med öfverlemnande af ny Instruktion för Rikets Ständers Revisorer öfver Riksgäldsverket. (Stals-Ulsk:s Ullålande N:o 15.) S. A. K. Jemte det Rikets Ständer få i underdånighet öfverlemna den af dem vid innevarande riksdag fastställda förnyade Instruktion för deras Revisorer vid granskning af Riksgälds-kontorets tillstånd oell förvaltning, hafva Rikets Ständer tillika skolat i underdånighet anhålla, alt E. K. Majit täcktes i nåder låta i Svensk Förfaltnings-samling denna Instruktion kungöra. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Januari 1860. instruktion fur Rikets Ständers Revisorer vid grans fillingen af Riksgalds-kontorcts tillstånd och förvaltning.
N:o 25, som äfven tillstyrker en underd. skrifvelse till K. M., fast i en annan syftning, förefaller mig något oformligt. Jag får då hemställa till R. o. Ad., om ej R. o. Ad. behagade besluta, att bchanlingen af detta Banko-Utsk:ts Utlåt, måtte få anstå, till dess Ekon.-Utsk:ts Betänk., i anledning af PresteSt:s återremiss, inkommer, hvarvid frågan skulle kunna blifva i sin helhet behandlad. Gr. Hamilton, Malcolm Walter: Jag är ej af samma tanka som den siste värde talaren, enär jag anser att detta Betänk. nu kan företagas till behandling. Jag har redan förut, då Ekon.-Utsk:ts Betänk, föredrogs hos R. o. Ad., fästat uppmärksamheten på det kända förhållande, att Banko-Utsk:t på sitt bord hade ett förslag just i samma ämne som Ekon.-Utsk:t hade berört. I sakens nuv:de skick kan man antaga, att Utslut, vid ärendets förnyade handläggning, icke blott kommer att afgifva ett Utlåt, i öfverensstämmelse med det beslut, som 2 Stånd hafva fattat — eller möjligen ett sammanjemkningsbeslut — utan äfven icke underlåter att derjemte rälta sig efter det beslut, som R. St:r skola hafva fattat å förev:de Banko-Utsk:ts Betänk. Jag tror icke att frågan om mått, mål och vigt bör behandlas i sammanhang med den om mynt, som dermed ej har att skaffa; och, att döma efter det knapphändiga sätt, hvarpå denna fråga förut blifvit af Ekon.- Utsk:t behandlad, har jag icke anledning att vänta någon särdeles utredning af myntfrågan. Frih. Gripenstedt, Joh. Aug.: Afven jag delar den siste talarens mening alt det hvarken är nödvändigt, eller att några skäl förefinnas, till att uppskjuta föredragningen af detta ämne, för att afhandla det i sammanhang med den fråga om mått, mål och vigt, som nu förberedes af Ekon.-Utsk:t.
Preste-slåndet bifallit, men öfrige Riks-stånden till Lag-Utskottet återremitterat, hafva anmärkningar blifvit framställda, hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln: af Friherre Cederström, A., som erinrat, dels alt uti 1 §:n af det i betänkandet intagna Nådiga förslag, hvars bifallande Utskottet tillstyrkt, saknades skiljetecknet komma mellan orden: ”öfverlåtelse derå”, hvarigenom meningen blifvit otydlig; dels ock att redactionen af 2 §:n, der det heter: ”upplåter någon åt tvänne nyttjande rätt till fast egendom å landet, njute den, som inteckning först söker, sin rätt till godo”, borde sålunda förändras, att orden sin rätt till godo utbytas emot ordet företrädesrätt, hvilket vore mera lämpligt; och af Friherre Ceder ström, Th., hvilken förmenat, att offentliggörelsen af ett köp, eller lagfarten, blifvit tillagd en alltför utsträckt, verkan uti den föreslagne författningen, den der han således i sjelfva principen ej velat godkänna, under yrkande, att 4 §:n af 4 Cap. Jorda-balken måtte oförändrad bibehållas, i stället för berörde Författnings 1 §, samt att den Lag-Utskottets Utlåtande , N.o 48. 7 i 3 §:n åsyftade förändring i nu gällande stadganden ej eller må ega rum; hvarförutan Friherren vidare anmärkt, att, ehuru 2 §:n stod i uppenbar strid med 16 Gap. 16 §:n Jorda-balken, sistnämnde lagrum likväl, hvarken blifvit upphäfdt eller ändradi, hvaraf skulle följa, att, om förslaget antogs, man finge två motsatta lagar i samma ämne på en gång gällande; likasom Friherren slutligen ansett Kongl.
Du ville dock ej låta ii %gon marka Hur plågan tärde; ty du ville verka Så länge ännu det för dig var dag - An var du andligt stark, fast kroppsligt svag. Ditt lif var Christus, döden blef din vinning. Till Honom, Mästaren med törnkrönt tinning, Du, brinnande i tron, sig hänryckt opp, I döden jublande af saligt hopp. - Tack och farviil, du adla svenska qvinna, Begratna syster, saknade väninna! Tack för det goda, som du verkat har1 Det skall, liksom ditt minne, lefva qvar. Ett ord o m fru Lenngrens frändskap med Moliere. 2 Hon förstzr soin ingen att saga m snmzzirg i sa sldeizde forna. gvva dea ett sii uddigt xtf~jtck, att den sitter fast i nlli tider&gt; o heter det så riktigt i den intressanta karaktäristik af A. bl. Lenngren, med hvilken fru Bååth-Holmberg inleder detta häfte. Anmärkningen förde mina tankar ofrivilligt tillbaka till den franske mästaren i samma konst, Moliere, i hvars skola man vore frestad tro, att den svenska skaldinnan fostrat sin bildningsg2ifvai för att icke saga sig sjalf. Jag slog upp min Molikre, började ögna igenom hans, Femmes savantesn och fann der bland annat nedanstående uttryck, hvilka det torde roa Dagnys läsare att jämföra med ofvan nämda teckning af fru Lenngren. Warburg antyder i sin lefnadsteckning öfver Moliere, sid. I SS. att den svenska skaldinnan sagt något som liknar ett par rader i, Les femmes savantes B. Men dels förlorar sig likheten genom det klumpiga i den strandbergska öfversattningen i de af \ Varburg anförda raderna, dels kunde naturligtvis ämnet i detta sainmanhang blott flygtigt vidröras. Har nedan anföres Molieres ytterst fina och slående uttryck på hans eget språk. När i andra akten Bélise, den äkta matinen, icke vågar en anmärkning till sin hustru, klagar han sitt oblida öde för systern:. rai is on ner est Z ' emfloi (ir!
Ilvad åter angår de inkomna och förnyade ansökningar om rättighet till Tackjerns beläning, så tror jag, att man sällan gör Allmogen större otjenst, än då man skaffar den utväg att låna, ty den räknar allt för mycket på ögonblickets fördelar, utan att betänka olägenheterna för framtiden; och lättheten alt åtkomma penningar, som man ej genom arbete förljenal, orsakar ofta en ökad förbrukning, utan att man tänker på att återbetala hvad man lånat. Herr Tham: Jag lemnar i sitt värde anecdoten om det Stenhus, som endast af förbrutit jern var uppbygdt; men den, som läser våra JernvräksFörordningar, skall finna, att Vågbetjeningen ej är skyldig känna Tackjernets mer och mindre godhet, ulan endast alt efterse, om hvarje hel gös är stämplad eller icke. Godsegaren är väl ansvarig för jernels beskaffenhet, men den godsegare, som belånt en dålig vara, har vanligtvis ingenting att ansvara med. Alt odugligt Tackjern finues i handeln, det får den, som köper Tackjern, rätt ofta erfara, i84 Den i4 Augusti e. ra. peli stämpeln är visserligen bra att lia, så^ sorn ett skräckmedel, att icke varan alltför oblygt förfalskas, men sällan eller aldrig vin-? per nian någonting på ersättningsprocesser för dålig vara. Jag liar ej sagt, att Tion^ dejernet nu har ett origtigt pris, utan endast att proportionen af två tredjedelar utaf dess värde i beläningspris vore för högt; ty skall beläning ske, bör det ej vara öfver hälften. Det är ett misstag att påstå, det Tiondejernet aldrig varit åsatt ett pris högre, än det gångbara. Klagomål inkomma derföre icke, utan om man lemnar sitt Tiondejern häldre in natura. Många gånger hafva Collegierna fått nedsätta deras pris; sådant kan jag bäst vittna, som i 3o år besökt Hindersmässo marknad, der betydlig TiondeTackjerns-auction årligen hålles.
Hans eget samvete förebrår honom detta långt hårdare – och ändå där är brist på förstående i prästens dom. – På hvilken farlig post har ni icke ställt er, och hvilken lagstridig makt har ni icke tillägnat er Är ni icke skyldig Gud räkenskap för ert lif, som nu genom ert eget förvållande skall förkortas i blomman af era dagar? Struensee ryser till; det käns som om en iskall hand rört vid hans nakna nerver; men samtidigt sammandragas hans ögonbryn af ovilja. Det ligger någonting upprörande i prästens metod att alltid hålla honom döden för ögonen. – Prästen menar kanske väl – men hvarför utgår han alltid från, att domen måste bli fällande? Att lagen lika blindt som han själf skall gå de maktägandes ärende? – Med hvilket lättsinne har ni icke tänkt på Gud? — Med ett lättsinne, hvartill man svårligen känner motstycke, har ni satt er vid statens roder. Hur kunde ni anse er skickad därtill? – Lättsinnigt har ni stiftat lagar, utan att undersöka, hvilka följder de kunde hafva för nationen. – Den nation, ni ville regera och som ni således bort älska och ära – en märklig slutledning! – har ni snarare ringaktat. Struensee ser upp från pappersbladet. Allt detta tycks honom nu så torrt och skarpt och kallt som innehållet i ett förhörsprotokoll. Det är en moralisk afrättning, och prästen-vännen förrättar sin bödelstjänst utan skrupler, sedan han först bundit en bindel för delinkventens ögon för att tvinga honom till blind underkastelse. – Detta är alltså den allmänna uppfattningen af hvad han uträttat – och sådan skall han efter sin död framstå för eftervärlden. Och han är så sjuk till kropp och själ, så djupt nedböjd i stoftet, att han icke kan försvara sig. Finge han skrifva, skulle det kanske vara lättare – Dock nej. Han måste tänka på det, som för honom är viktigare än allt annat! Och för att jaga bitterheten ur sin själ, griper han till Gellert. När prosten Münter träder in i fängelset, lyfter Struensee sina blickar från boken och hälsar sin själasörjare med rörande undergifvenhet. Alla upproriska tankar ha sjunkit till ro, och den brännande smärtan öfver personliga förhållanden har dämpats i stilla betraktelser.
Detta bruk bär man velat afhjelpa genom den föreslagna redactionsförändringen uti förevarande §§. Hvad Frih. Cederström anmärkt, att ett Utsk. icke äger magt att tvinga det andra till sammanträde med sig, äger sin riktighet; äfvensom att, derest ett Utsk., emot förmodan, skulle vilja undandraga sig ett slikt sammanträde, Ståndens föreskrift i sådant afseende blefve nödig. Men detta är ett fall, som sällan torde inträffa, hvilket jag dessutom icke tror skulle verka synnerlig tidsutdrägt, om sammanträde emellan Utsk:n vore så nödvändigt, att R. St. i slikt fall måste det ålägga. Hr Cederschjöld: Jag vilt, i antedn. af den siste talarens uppgift, att det först vid sednare riksdagar varit i bruk att remittera mål till flera Utsk., blott upplysa, att samma praxis redan ägde rum 1809, och att man då redan hunnit öfvertyga sig om omöjligheten att icke remittera något mål till mer än ett Utsk., såvida man ej ville förbise den tidsutdrägt, som vore förknippad med remiss till blott ett Utsk. af mål, hvilka fordrade flera Utsk:s handläggning. Uppå derefter framställd proposition blefvo de tre nu föredragna förslagen af R. o. Ad. afslagna. 48 §. Riksd.Ordni ngen: Föredragningsämnen - r närvar. Ståndets ledamot, innehållande fullständigt, eller åtminstone i hufvudpunkt terna bestämdt förslag till det beslut, hvars fattande åsyftas. UnderteCkn. Ridd.Secret. anmälde, att detta förslag blifvit af Presteoch Borgare-Stånden bifallet, men afslaget af BondeStåndet. Den 24 Mars f. ra. 4o5 Frih. Palmstjerna: Jag tillstyrker afslag å detta förslag på den grund, att det ändrar en hufvudsaklig omständighet, som är medgifven i motionsrätten. Hr von Hartmansdorff: Jag har icke kunnat höra skälet, hvarföre den siste värde talaren afstyrkte förslagets antagande.
Det är således icke pröfningen inom Stånden, som bör ligga till grund för ett livilande grundlagsförslag, utan Utsk:s noggranna bepröfvande, och man har förutsatt, att klarheten och påtagligheten af förslagets nytta skall vara så stor, att det endast behöfde underkastas den tysta voteringen. När man frångår detta, när man under loppet af en discussion söker att med rethorikens biträde hänföra en om lagstiftningen måhända icke nog upplyst samling af medborgare, för att göra sin mening gällande, kan det lätt hända, att man vinner ett bifall, som dagen derefter ångras; och att lemna möjlighet dertill har aldrig varit meningen, hvarken då Reg.F. först sammanskrefs eiler då atdra mom, af dess 56 § antogs. Dessutom ser hvar och en, som med aldrig så liten eftertanka läst 84 § Reg.F., huru TJtsk. i detta fall bort förfara; tydå der står, att då TJtsk. ej gillat en riksdagsmans grundlagsförslag, ”vare Utsk. skyldigt, om förslagets författare det yrkar, att meddela honom sitt yttrande deröfver, med tilIs!arid att detsamma jemte förslaget genom tryck allmänt göra, då han för det sistnämndas innehåll sjelf, i egenskap af författare, må lagligen ansvaramåste man finna, att lagstiftarens tydliga vilja och mening varit, att endast publiciteten skall äga att befatta sig med sådana förslag; och oansedt nuvar. Constit.TJtsk. härutinnan oriktigt förfarit, förmodar jag, att ett kommande Constit.TJtsk. ej skall våga följa ett sådant efterdöme. Jag har velat yttra detta, emedan jag ej anser, att betänkts föredragning punktvis kan innefatta godkännande af nya grundlagsfrågors Väckande härstädes. Jag förmodar, att Hr Gr. o. Landtm., då fråga blir om sådana frågor som de, hvarå Hr Lefron redan begärt propos., skall vägra framställning deraf, och jag afvaktar Hr Gr. o. Landtnäs yttrande derom, för att antingen besvara det med bifall eller också till prot. anföra min reservation. Frih, Ehrenborgh: Jäg hade hoppats att icke vidare behöfva upptaga, hvarken den anmärkning, som Frih.