Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han trodde sig sjelf ha hunnit så långt att han kritiskt kunde stå öfver hvarje faible för könet och i tide draga sig tillbaka, alldenstund han kommit med i lifvet, redan vid mycket unga år och nu var inemot de trettio, – då under en sommarvistelse vid en liten undangömd småländsk brunnsort en ung kvinna kom i hans väg, hvilken än en gång skulle lära honom att gud Amors vägar alltid äro lika oberäkneliga samt än en gång väcka upp från de döda och locka fram till ljuset och lifvet hela detta ymnigt smärtfulla känslomyller som är den verkliga lidelsen. I öfverensstämmelse med en psykologisk företeelse, hvilken fastän egendomlig och oförklarad är ganska allmän, var den kvinna, vid hvilken passionen band honom så hårdt fast, hans fullkomliga kontrast till yttre som inre väsen. Han sjelf, med sin spensliga figur, sitt mignonansigte och sin nästan petigt vårdade drägt, påminde om en eller annan läcker pjes af sachsiskt porslin, medan deremot hon tillhörde denna kvinnotyp af koncentrerad kraft och undertryckt lidelse, med former som nästan ega stålets hårda spänstighet, på samma gång fylliga och fasta, med ett nobelt hufvud på en stark hals, liniefint modellerad mellan tvenne något uppåtdragna skuldror, hvilka gåfvo bysten ett visst utseende af undersätsighet, ett svart glanslöst hår, benadt på sidan öfver en af dessa låga fina pannor som äro egendomliga för kvinnor, ansigtets nedre parti särskildt utveckladt med dunskuggning på öfverläppen, och så ett par mörkgråa, icke stora ögon, hvilkas grumliga glöd häntydde till ett starkt könslif, liksom något för henne karaktäristiskt vällustigt dröjande i gång och rörelse, i ord och blick.
Häruti instämde Herr Prosten P. G. Svedelius. Vid ä4-'de punkten, angående Bevärings-manskapets vapen-öfningar: af Herr Prosten Astrand: ”Den af Utskottet såsom förslags-anslag uppförda summa till Bevärings-manskapets vapen-öfningar är påtagligen till 12 dagars exercis för liten och kommer således att medföra missledning vid beräkningen af Stats-behofven. Jag anser, att man i frågan om förslags-anslagen bör räkna rätt, och tror, att det nu ifrågavarande bordt uppföras till minst 100,000 R:dr.” 52 Stals-Ulskoltels Utlåtandej N.-O 202. Häruti instämde Herr Doctor Thomander. Af Herr Kjellberg: ”De under benämning af förslags-anslag calculerade R:dr 80,000 Banco, anser jeg utan våda kunna uppföras som bestämdt anslag för den ifrågavarande exercisen af 12 dagar, sedan jag nu inhemtat, att första classens bevärings-ynglingar utgöras af 12 å 13,000; jag vill likväl antaga, att samma kan ökas till 16,000, i hvilket fall underhålls-kostnaden a 12 sk. per dag gör 48,000: Marcher, extra förplägning &c. Till befälet för exercisen återstår då 20,000:
Grefve E. A. von Rosens underdåniga ansökning om understöd från Statens sida till anläggning af en jernväg emellan Örebro och Hults lastageplats vid Wenern. VII. B. 188, 203. A. 256, 323. VIII. E. 252. — N:o 263. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, i fråga om befrielse för förre Deparlements-cheferne i GeneralTull-slyrelsen, Presidenten J. P. af Billbergh och Cancelti-Rådet J. D. Valerius samt Kamereraren, Kammarrätts-Rådet Winroth oell Conlrollören Middendorff från ädömdl ersättningsansvar i målet, rörande den efter aflidne Tullförvaltaren Finer yppade balans. VII. B. 188. A. 203. VIII. U. 230. A. 235. Se vidare Slats-Utskoltels Utlåtanden N:o 299 och 313. — N:o 264. angående uppförande ä Upsala Läns landsstat af anslag till löner för t vän ne Slotlsknektar. VII. B. 188. — N:o 265. i anledning af väckt motion om låne-underslöd af allmänna medel för hamnanläggningen vid Warberg. VII. B. 188. — N:o 266. i anledning af äterreraiss å Memorialet N:o 215, angående de i Regei ings-fot mens 63 § föreskrifna creditiv-sumrnor. VII. B. 321. VIII. A. 125. — N:o 267. angående arfvoden för vården, utdelningen och redovisandet af de för innevarande riksdag uppköpta skrifmaterialier med flera effecter. VII. B. 321. VIII. A. 125.
S. hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att de i dessa hänseenden erforderliga föreskrifter må till framtida iakttagande varda vederbörande meddelade. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 29 Mars 1851. 64 i Expedilions-UIs kottets Förslag till and. Skrifvelse, N:o 44. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Mars. 1851. Preste-Ståndet den 26 Borgare-Ståndet den 26 Bonde-Ståndet den 29 Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, angående undersökning i fråga om fyrbåks anläggande på Gottska Sandön. (Allm. Besv. och Ekon.-Utsk:s Uti., N:o 52). S. A. K.
Lagerbjelke, atl det anslag, sora skall upföras på slat till ränta och amortering för uplagna lån, må bestämmas till 5, i st. f. proc., samt att, i st. f. de i l:sta morrat förekommande orden ”så att lånet må kunna vara återbetaldt under en tidrymd af högst 40 år”, måtte införas ”så att minst en half proc. å den föreskrifna lånesnmman årligen må kunna användas lill lånets återbetalande”; af Hr von Hartmansdorff, att, med bifall till sistnämnde förändring, Ulskts förslag i öfrigt malte bifallas, dock sä, att i sednare mourat infördes ordet ”föreskrifter” i st. f. bestämmelser. Härvid anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer, hvad sednare punkten beträffar, med Hr Bildt. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att Hr Bildt hade instämt med Gr. Lagerbjelke. Hr von Hartmansdorff: Ja, då instämmer, äfven jag med Gr. Lagerbjelke. Hr Bildt: Det är i afseende på sednare morn., som jag in genting har emot, att förena mig med Hr von Hartmansdorff, oell jag gör det nu desto hellre, som lian haft godheten redan förut förena sig med mig beträffande det första morn. Hr Gr. o. Landtm, framställde vidare, att Frih. Raab instämt med Gr. Lagerbjelke, i fråga om anslagets belopp, men ansett sednare delen af l:sta mourat, från och med orden ”så att lånet må kunna”, böra uteslutas; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, först, i fråga om det anslag, som borde upföras på Rikets stat för ränta och amortissement, hemställde om R. o. Ad. bi folie Utsk:s förslag, att detsamma må bestämmas till 5J proc. å det belopp, som skall uplånas.
Det finnes väl intet kraftigare bevis, att Finnarne ansett anden, förnuftet i verldsordningen, vara den egentliga skaparen, från hvilken gudar och verld leda sitt ursprung, och hvilken betecknats med den opersonliga benämningen jumala. I hvarje enskildhet genomskimrar derföre något af den högste; i hvarje träd, i hvarje gren, i hvarje grässtrå, ja i hvarje daggdroppe ler derföre en huld genius, som skänker den lif och glans. Ehuru icke utgående från samma princip, ger likväl Lönnrot en träffande skildring af denna verld med millioner gudar,138 som väl kunna mäta sig med de 330 millioner man räknar i Indien.139 Vi hafva ett indirekt bevis härpå i det spekulativa, begrundande lynne, som så starkt utmärker Finnen. Det objektiva öfverhufvud har för honom en betydelse, derföre söker han öfverallt bakom företeelsen dess sanning, synty, kraften som verkar deri. Och denna fordran förklarar äfven lätt bristen på egentligen historiska sånger. De tillfälliga, men äfven bevisligen ofta blodiga, sammandrabbningarna med andra folk hafva icke lemnat mera betydande spår efter sig i sångarens minne. De voro visserligen lifsyttringar af folket, men dess sanna lif låg i andens verkningar och i sångens makt. Derföre är äfven sångarkungen den högste i verlden. Denna förklaring vinner ny styrka genom jemförelse med förhållandet i Indien. Äfven der spelar historien, händelsernas yttre sida, en underordnad roll. Millioner år hopas på hvarandra utan betänklighet, och forskaren har den yttersta svårighet att i denna rörliga massa få en fast punkt. Och denna företeelse är betingad deraf, att Indern i allt söker väsendet, söker den osynlige Brahma, som ser genom tingen. Hos dem återfinnes äfven föreställningen om sångens allmakt. Gunadhya förtäljer sina himmelska sagor, hvar vid alla djur församla sig för att afhöra dem. Gråtande stå de der och höra på; men Gunadhya aflade sin kroppsliga gestalt, och återvände till sin himmelska boning såsom Sivas tjenare.140
Ej långt efter sedan hufvudstadspubliken genom det lianftska sällskapet fått stifta bekantskap med Sudermanns » S o d o m s undergång » — en bekantskap, som ej allt igenom var angenäm — framför den Dramatiska teatern ännu ett af den mångomskrifne författarens verk: » Hemmet », som i måndags för första gången gick öfver scenen. Först som sist må vara sagdt, att det senare skådespelet som konstverk obetingadt öfverträffar » S o d o m s undergång » och på ett långt verkningsfullare sätt griper och inger allvarliga tankar. Störde ej sista aktens banala öfverdrifter i viss mån intrycket, skulle detta genomgående blifva djupt och mäktigt. » Hemmet » skildrar en konflikt mellan den obundna konst närsnatnren, som genom sin egen kraft vill vara sig själf nog o c h uppställer kraf på en individuel frihet, o c h de mångfaldiga konventionella hänsyn den gällande moralen och samfundslifvet rundt om resa. Dock in i denna strid dragas ovillkorligen de känslor, som ligga djupast, men lättast ömmande på botten af människohjärtan, och härigenom blir konflikten icke en blott yttre, utan en tragiskt genomgripande katastrof, som sköflar hemmens frid och lycka och afgör lifsöden. Den framställning som » Hemmet » fick på Dramatiska teatern var också på ett helt annat sätt ägnad att bära upp författarens intentioner än den tolkning, som bestods » S o d o m s undergång », där de viktigaste rollinnehafvarne ej på långt när voro sina uppgifter vuxna. Vi ha sällan, om ens någonsin sett fru Fahlman inlägga en sådan ursprungligt verkande kraft i sitt spel s o m här s o m Magda Schwartze, den berömda konstnärinnan, som en gång brutit med sitt hem och. själf kämpat sig fram till rykte o c h » frihet », men som dock slutligen kommer till korta i den trotsiga, men ojämna striden mot ansvarighetens och samhörighetens moral.
I mer» hvilken Fäderneslandets vän finner icke en sådan åtgärd, obehaglig, skadelig och fövkast. ansvätd, om den vidtages i en stund då den kan undvikas. Icke böra Vi inskränka våra önskningar derhän, att Sveriges Jord skall producera tillräckeiiga Qvantiteter af Säd, blott för att med Bränvin fournera Hufvudstadens, Städernas och Landets Krogar, tåligt lidande att Utländningen forser Oss med Bröd, oell af våra penningar hämtar styrka att gifva sitt Land en Odling den vårt egit i samma mohn måste sakna 3 Nej! Om vi ock skulle göra en uppoffring, matte den blifva gjord åt FosteLaudet, . Jag hemställer derföre vördsammast om ieke Högiofiige Riddc-rskapet och Adeln må finna nödigt att inbjuda de respective Medstånden till ett Beslut om Bränvins-bränningens inställande, under 3 ne Månader, att räkna ifrån den tid Kongl. Majit i Nåder finner lämpligast att bestämma , samt att Målet med anledning, af nu anförde skäl åter må till Oeconomieoch Besvärs - Utskottet remitteras, hvarom jag anhåller att Herr Grefven och LandtMar* skalken må täckas göra Proposition. Begärdes på bordet. Friherre Falkenberg, Carl Gabriel, anförde skrifteligcn: Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottc-t har till Ridderskapet, och Adelns Plena lern - Dm a 7 December. 537 flat Resultatet, af dess nästan allmänna Mening, uii frågan om Biänvins-bränningen, efter nu varande Method j och denna Bränvins-bränning i hela dess vidd, icke allenast gillat och tillstyrkt, utan äfven grundat sitt Beslut, på den i hela Riket varande goda och gifvande Årsväxten, samt ytterligare som grund för dess åtgärd, att i Skäne och Halland varit god Åisväxt, ptt Råg i Småland är såld för 8 R:dr B:co Tunnan, och att i Östergöthland ej försports höga Spannmåls priser, m. m.
Jag har här blott i korthet omnämnt mina försöks hufvudsakligaste resultat, hvilka jag nu underställer Herrar Fullmägtiges pröfning. De practiska detailerna af de serskilda pappers-sorternas beredning har jag uteslutit, af den orsak, att jag trott dem ej böra blifva allmänt bekanta, iden händelse alt den föreslagna förändringen af Bankens Sedlar kommer att antagas. Jag bar derföre ansett mig böra sammanfatta allt hvad som angar papperets tillverkning, i en serskild beskrifning, hvilken jag sedermera torde få afgifva på det sätt Ider-», rar Fullmägtige finna lämpligt. Stockholm d. 22 Nov. 1828. Myntproberaren C. A. Broling» Berättelse till Herrar Banco-Fullmägtige. På anmodan, och med anledning af det uppdrag Herrar Banco-Fullmägtige behagat lemna undertecknad, att uppgöra Pro - Bil. till Baneo-Utskotle-ts Memorial N:o go. 27 ject-ritningar till nja Banco-sedlar, samt att gravera tvänne af dessa, hvilka Ritningar, jemte de båda graverade plåtarna med aftryck deraf, till Herrar Banco-Fullmägtige jag förliden sommar hade äran öfverlemna, får jag härmedelst meddela de upplysningar i ämnet, hvilka, vid fråga om förslagets verkställande, torde blifva nödiga. — Den erfarenhet af så väl upphöjd som fördjupad gravur och dess tryckning, m. m., som dertill hörer, jag under ett sextonårigt sysselsättande dermed haft tillfälle inhemta, ger mig någon öfvertygelse att med sak-kännedom kunna lemna dessa upplysningar.
LandtbruksAcademien i Januari månad äger att åt de-Län, som reqvirerat öfver tillgängen, anslå hvad ari-, dra Län lemnat ouegagna.dt 4:0 Att den som söker Odlings - lån bor vid ansökningens afgifvande bifoga: a) En. af Landtmätare gjord affallning af odlings* Den 5 Augusti 91 odlings fältet, med beskrifning öfver det sam-' raas läge, areala innehall och beskaffenhet. b) Tian till odlingen, med uppgift af tiden till den sammas fortsättning och fullbordande. c) Kostnads-förslag af Landtmätaren och S:he andra oj afviga goda män pätecknadt. 4) 2 De anmoda efter denna tids förlopp, 2:n$ af Hushållnings Säl Iska-, pets medlemmar, att verificera öfriga uppgifter, och Lands-Becreteraren samt Sällskapets. Skattmästare, ätt öfver säkerheterna sig, -yttra* hvarvid de. sistnämnde icke åtnjuta nägo.t arfvode, men Sällskapets 2:n< Odlingsfonden, alla upptedde handlingar och bevis, jemte anvisning till Kiksens Ständers Bank, att der få O^lings-lånet i föreskpifven väg inom Februari månads slut lyfta, såframt Banken» Fiscals-Eipbete icke funnit något att anmärka, mot säkerheten eller försummelse af stadgado formaliteter* 8so Hvarje Odlingslån fördelas i sa mångå! delar, som det erfordra» år, att sätta Odlingsfältet i tillfälle att bära första grodan; icke mer Jin en af dessa delar får årligen uppbäras, hvarvid märkes, att den som redan njutit ett års förlag äger företrädesrätt framför alla nya Fån-' sökande, till fortsatt biträde med återstående» delar af Qdlings, kostnaden, välförstaende, dl han sina »kyldighptet uppfyller. Att bestämma längsta Terminen för en Od? Ungs-verkställande vöre olämpligt oftare, än da fulla årliga kostnaden kan beviljas.
Utlät., ur 1859—1860, N:o 93. R:mtR:dr. ö, Transport 615,125: — Till arfvoden åt Lärare vid Mariebergs Artilleri-läroverk i de kunskaps-ämnen, som tillhöra Civil-ingeniörer, 3,000 R:dr årligen 9,000: — „ stipendier åt elever vid nyssnämnde Läroverk, hvilka genomgå den för Civil-ingeniörer bestämda kurs, 3,000 R.dr årligen 9,000: — B) Anslag för en gång. Till inlösen af en stalloch ladugårds-byggnad åt Landshöfdingen i Norrbottens län 3,008:70. „ byggnader vid Landtbruks-akademiens experimentalfält samt inköp af kreatur m. m. i och för agrikullur-ke miska försöks-anslalteii derstädes 25,000: — „ inköp af utländska race-hingstar 50,000: — Summa 633,125 78,008 711,133 70 70 Stats-Utskottets Utlåtande M:o iil. i XiO 94. Atik. lill Exp.-UtsL. den 4 .Maj i860, kl. 2 e. m. Utlåtande, angående regleringen af utgifterna under Hiks-Statens Sjunde H ufvud-t itel. (U. A.) För denna Hufvud-titel, som omfattar anslagen till Finans-Departementet, upplager nu gällande Riks-stat: penningar R:mt R;dr 3,305,338:40. indelta räntor, förslagsvis beräknade enligt markegång till 24,700: — indelt spanmåi, värderad efter 2 R:dr kubikfoten till 1,934:80. oiridelt spanmäl efter enahanda värde 226: 80. tillsammans R:mt R:dr 3,332,400:
Ad:s representationsrätt blir genom grundlagen bevarad, så kan jag icke föreställa mig, att denna representationsrätt skulle kunna fråntagas Ståndet annorlunda än genom en förändring af grundlagen, och en sådan förändring af grundlagen lär sannolikt i framtiden komma att kringgärdas med lika många precautioner, som för det närvarande. Med samma skäl som detta kallas ett R. o. Ad:s privilegium, kan det kallas för ett privilegium äfven för de öfriga Stånden, att de äga delaktighet i representationen, — men delta privilegium måtte väl icke vara heligare, än alla andra privilegier, som kunna afskaffa*, så framt det sker i grundlagsenlig ordning. Den nu gällande Reg.- F:n bjuder i i 14 §:n ingenting annat, än att samtliga RiksSt:ns majoriteter skola vara ense om att borttaga något af Ståndens privilegier; och om i den blifvande representationsstadgan inflyter det särskildta stadgande, hvilket jag väl för min del icke finner vara af vigt, men som möjligen af andra så kan anses, att nemi. för upphörandet af R. o. Ad:s särskilda representationsrätt erfordras beslut af pluraliteten bland de frälse-ledamöter, hvilka äro riksdagsmän inom Ståndet; så måtte detta alldeles icke på något vis hindras deraf, att några ofrälse ledamöter förenas med R. o. Ad., enär, på sätt Hr von Troil ganska riktigt upplyst, del icke lär kunna komma i fråga, att i en sådan sak , som rör Adeln enskildt, desse ledamöter skola äga någon rösträtt. Frih. Hamilton: Jag begärde ordet blott efter det är mitt förslag, som nu varit i fråga, för att för min del biträda den åsigt, ehuru den nu icke kommer till afgörande, men som jag dock delar och yrkar, alt uti allt hvad som rörer privilegiieller ståndsfrågor, med ett ord grundlagsfrågor, böra Stånden rösta särskildt och hvart och ett hafva veto, och att då frågan angår privilegier för Ståndet, så böra derifrån skiljas de tillkomna ståndspersonerne, vare sig hos R. o. Ad. eller de andra Stånden. Dermed tror jag, att alla farhågor i detta fall böra vara precaverade.
I början på oktober och sedan längre fram var vädret som hos oss i april, en timma vackert och solsken, den andra regn och fult. Nu saknade jag mycket min glömda schlafrock. (Ur bref till professor Geitlin.) Sedan jag fått nog af det kringvandrande lifvet i Paris, tyckte jag tiden var inne att gå till någon orientalist och göra min reverence. Jag sökte således upp Quatremére, gick till honom en dag kl. litet efter 12, den vanliga tiden här for uppvaktningar. Jag sade mig vara stadd på en resa hufvudsakligen till Wahabiterne, och nu vara kommen göra honom min uppvaktning såsom Europas kanske största orientalist, för att be honom lemna mig upplysningar om de vägar jag helst borde ta och de föremål jag hufvudsakligen borde egna min uppmärksamhet åt. Han frågade mig nu allehanda: om det var på egen eller statens bekostnad jag reste, huru länge jag tänkte bli borta, hvar jag gjort mina studier etc.; rådde mig sedan att väl preparera mig i Egypten och ej för snart lemna mina förstudier der, och att sedan dröja så länge som möjligt i öknen. Det var med största tillfredsställelse och nöje jag hörde honom uppmana mig undersöka just de saker jag föresatt mig, de särskilda dialekter som tvifvelsutan der måste finnas och isynnerhet Himjaritiskan, samt uppsöka de inskriptioner och monumenter från olika tider som kunde påträffas. Han talade länge och intressant om dessa saker och frågade slutligen huru länge jag tänkte dröja i Paris, och då han hörde att jag bestämt blott några dagar vidare för min vistelse här, tyckte han det vara ganska kort tid och mente att de skatter som här funnos, förtjente att längre tid bli begagnade. Jag svarade just ingenting härpå, men bortgången från detta första högst intressanta besök hos honom, lågo hans ord beständigt och grodde hos mig och bragte mig slutligen till det beslut att ännu några veckor stanna här, för att i de oändligt rika bibliotheken studera mig något in i den orientaliska bibliografin eller rättare manuscriptologin, så mycket mer som vårt consistorium hedrat mig med uppdraget att för bibliotheket handla upp sådana. Jag gick således åter efter några dagar till Quatremêre, sade honom mitt beslut och frågade honom om inrättningen af bibliotheken här.
Wto /jo? roen inom detta Hus har jäg icke hört någon ledamot af StatsUtsk. påstå, ätt man för framtiden och undeiden nya Styrelsen skulle vilja med så knappa-medel fylla Statens verkliga behof, sorn StatsUtsk:s betänk. N:o 4° föreslår; ly jag tror sannerligen icke, att någon, med kännedom af dessa behof, skulle hafva velat framställa en sådan förklaring af Utskrs mening:' Dét-synes också, att StatsUtsk. varit betänkt på att reglera staten äfven under dess gamla former, då Utsk. inkommit med betänk. J\T:o 92^ Sedan nu mera en ny styrelseform äoträdt, -förmodar jag också, att R. o. Ad.„ billigtvis finner nödvändigt, att detta betänk, bi fa lies; ty det vöre rent af orimligt att fordra af de nya administratörerna att de skulle kunna inom sina departementer bestrida ärendenas fortgång, så vidt icke några medel gåfvos dém att dertill anordna. Dessa anordningar på besparingarna äro visserligen gjorda robt lägliga former; men jag beklagar, att nödvändigheten, bär står i strid med lagen. Jag vill derföre icke säga, alt icke denna nödvändighet hade boil kunna undvikas, men den" har emedlertid inträffat, och vi stå nu på den punkt, att dess tillvaro numera måste erkännas. Jast får således -yrka bifall O J på StalsUlskts betänk. J\:o g?,; -v... _ Hr Dalman: Den sisth värde talaren har fullkomligen misstagit sig om syftningen af min fråga. Den r.Örde icke 4;de punkten, huru med dispositionen af de särskilda h-ufvudtitlarnes besparingar för framtiden bör förhållas, utan den angick 5:te punkten, hvaruti Utsk. hemställer, att, i likhet med hvad Rikets sednast församlade Ständer beslutat, R. St. måtte hos K. M. i underd. anhålla, ”att K. M., när ”lönelreglerjngar för corpser och embetsverk hädanefter kom"ma i fråga, ej måtte definitivt fastställa sådana, innan R.
Vore Sveriges ställning på det hela sådan, att, genom näringarnes och handelns egna ansträngningar, alltid och vid hvarje tillfälle vunnes för landet den behållning och förkofran, som innebär drifkraften för ny verksamhet; det vill med andra ord säga, om ett öfverskott i ädla me - Banco-Ulskoltets Utlåtande N.-o 16. 2? taller årligen sjelfmant till Sverige inginge, och icke blott någon gång, med tillhjelp af understödjande och uppmuntrande åtgärder; då hade förmodligen här aldrig någon Stats-Bank behöft inrättas, för att dels biträda näringar med förlag, och dels i förening dermed, genom ständig uppmärksamhet på förhållandet emellan Realiteter och Representativ, söka bevara ett stadgadt myntvärde. Der ädla frukter växa i skogen, vårdas de icke i drifhus. Men, om uti dét nyssnämnda förhållandet visar sig den enda rimliga grunden för Bankens tillvaro, så vore, inom det vidt utsträckta Sverige, underhållandet för gemensam räkning af en dyr Central-anstalt, den der skulle hafva till föremål blott sedlars utställande jemt upp i utbyte mot silfver, det minst behöfliga och det mest gagnlösa man kän tänka sig; hvarföre Banco-Utskottets öfvertygelse är, att, i samma stund Svenska StatsBanken göres till blott DepositSedeloch Vexel-Bank, kan den ock ulan märkelig olägenhet och afsaknad upphöra. Med stöd af hvad anfördt blifvit, är det för Banco-Utskottet icke fattligt, att någon ökad garantie vore Bancosedlarnes innehafvare gifven, genom lånerörelsens öfverflyttning från Banken till Riksgälds-Contoret; utan fruktar Banco-Utskottet tvärtom, att en sådan åtgärd genast skulle hafva menlig inflytelse på båda Verkens credit. Bankens nemligen, derföre, att den vore i allo sammanbunden med och ställd uti beroende af ett Verk, hvars egentliga element utgöres af skuldsättning; och Riksgälds-Contorets, derföre, att dess fonderade skuld vore på ep gång så ansenligt förökad.