Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Säkerhet, om ändring och undantag i några Lagar och Författningar till betryggande af; BancoUtskottets Betänkande, VI. s 81 ,82 jemte Transumt af FiscalsÄmbetets Berättelse, VI 1. s 82—93, remit. till Lagutskottet, II. LagUtskottets Betänkande, VII 2. s q45 — 962, bif. af PresteStåndet, IX. s 824, af BorgareStåndet, IX. s 83i , af BondeStåndet, IX. s 863. Ytterligare Utlåtande, VII 3, i. s i jo, lii, lagdt lill Handlingarne af PresteStåndet, IX 3. s 5i, af BorgareStåndet, IX 3. s 5g, af Adeln, IX 3. Underd. RiksdagsBeslutet, §. 3i. BancoVerkets, om, befrielse från skyldigheten att i Concourser bevaka sine mot lös pant egande fordringar. BancoUtskottets Betänkande, VI 1. s 67o, jemte FiscalsÄmbetets Memorial, VI 1. LagUtskottets Betänkande, VII 2. s 1017— 1023, återrem. af PresteStåndet, IX. s 874» bif. af BorgareStåndet, IX. s 876, af BondeStåndet, IX s 880, af Adeln, IX. s 899. Förnyadt Utlåtande, VII 2. s i3o8—• i3ii, lagdt till Handlingarne af Adeln, IX, s 1107, af BorgareStåndet, IX. s 1117, af BondeStåndet, IX. s 1136, bif. af PresteStåndet, IX. s 1141 - Historia om sammandrag och fortsättning af. BancoUtskottets Memorial, VI 2. Banken, om äfventyret för, genom omöjligheten att få upplyst huruvida dess Låntagare äro frie från Förmynderskap etc.
Ridderskapet och Adeln till Statsoch Expeditions-Utskotten remitterat en af Herr von Hartmansdorff, August, väckt Motion, att, som Rikets Ständers vid sistförflutne Riksdag fattade beslut, det den i 2 cj Mom. af Kongl. Cancellie-Ordningen omnämnde Hand-Cassa, sorn för närvarande är ställd under Cancellie-Styrelsens vård, skulle, i händelse af detta Embets-Verks ifrågaställde upplösning, till Riksgälds-Contoret förflyttas, hvarken finnes vara hos Kongl. Majit i underdånighet anmäld, eller Riksgälds-Contoret till kännedom och efterrättelse meddeladt, sådant nu måtte varda behörigen iakttaget; och får, i anledning häraf, Expeditions-Utskottet vördsamt anföra: att, så vidt af det tryckta Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll för senaste Riksdag samt af då varande Expeditions-Utskotts, härstädes befintlige, Protocollsoch Concept-handlingar kunnat inhemtas, någon underdånig anmälan i berörde ämne icke blifvit till Kongl. Majit expedierad, samt någon upplysning af sistnämnde handlingar icke heller kunnat vinnas om orsaken dertill, att, deremot, utaf förberörd e
Nu kommer den andre fimbulvintern. Väl stiger solen, som vanligt, efter den kortaste dagen, högre på himmelen, och dagens längd tilltager; men det allt svagare ljuset återkallar en allt svagare grönska. Frostjättarne rycka öfver Elivågor in i Midgard; isjöklarne växa, snöfälten utbreda sig och smälta icke. Asks och Emblas alla afkomlingar på jordens yta bortryckas af vapen, farsoter, köld och hunger. Hate i ulfham slukar månen. Öfver den förödda jorden brusa vilda etterkalla vindar. Yggdrasil våndas och kvider. I Järnskogen slår stormjätten Eggter, vaktaren af Gullveigs ulfhjordar, sin harpa och kallar med skadegladt strängaspel på eldjätten Fjalar, ty tiden är inne, när denne skall få hämd. Fjalar kommer i den röde hanens skepnad, och ur trollträsket räcker honom Gullveig, »den gamla i Järnskogen», Valands svärd. Fjalar flyger med det ned i de mörka »djupdalarne», där de i sina hålor gömda världsfördärfvets eldar bereda sig till utbrott, och han räcker vapnet till sin fader Surt. Yggdrasil skälfver från roten till kronan. Då bäfvar Asgard, jord och underjord. Då faller gjallarhornet, där det hängde i helig skymning bland Yggdrasils löfvärk, och kommer i Heimdalls hand. Asgards väktare lyfter det, och dess åskande toner genomtränga världen. Mimers sju söner, väckte af hornskallet, springa upp ur århundradens sömn. De fatta sina vapen och stiga till häst, för att deltaga i striden mot det onda. För dem gäller det främst att skydda underjordens gröna riken mot Nifelhels vidunderskaror. Dvärgarne komma ut ur sina fjällboningar och stå ångestfulle vid sina bärgväggar. Lycksalighetsfältens fredliga innebyggare äro gripna af förskräckelse.
Såsom ägande till föremål Nationens angelägnaste garantier, i sjelfva Regeringssättets utöfning, stå dessa Embeten, i nödvändighet och i dyrbart värde, högt öfver alla andra, och den föregifne likheten är också deraf motsagd. Att anslå otillräckliga löner åt deni, är att ganska illa sörja för Nationen; ty följden deraf kan ej blifva annan, än den, att Regenten tvingas att till dera sluteligen kalla inga andra, än de rikaste Medborgarne, utan afseende hvarken på förtjenster, eller kunskaper, eller ärfarenliet. Man handlar icke såsom Statsmän, då man förbiser de indirecta olägenheterne af hvad man föreslår; och Nationen tänker för upplyst, för att gilla den hyllning åt RikedomsArislocratien, sorn följderne innebära. På dessa skäl begär jag, att, lön och taffelpenningar samrnanslagne, må anslås R:dr B:co till Utrikes StatsMinistern årligen 12,000 — JustitiseStatsMinistern — 10,000 och hvardera StatsRådet — 8,000. Och jag är ganska öfvertygad, alt, om Innehafvaren af någotdera af dessa Embeten skulle sakna egen förmögenhet; — ett fall sorn är angelägit att upptaga i beräkningen; Den 19 Maji e. m. 379 så skall lefnadssättets uppstigna dyrhet i Hufvudstaden lemna intet tillfälle, att af Embetsinkomsterne lägga något tillsammans, 2:0. På samma skäl, begär jag, att JustitiaeRåderne må, lön och taffelpenningar sammanslagne, anslås 5ooo R:dr B;co för hvardera; samt 3:o. Att Juslitiasoch Hof-Cancellererne, äfvensom StatsSecreterarne, måge, på enahanda sätt, anslås 4>5oo R:dr B:co för hvardera, 4:o.
(Se förra redactionen.} 16 (förut 243 erhåller sista punkten följande redaction: ”För Spikhamrar, Qvarnar, samt alla andra serskildt skal. lagda Inrättningar, bestämmes rösträttigheten efter deras grundränta, eller, der sådan ej åsatt är , efter Taxeringsvärdet, jern) or dt med medelvärdet på Hemman i orten.” no Andra punkten föländras sålun da : ”Vid Capellansval tillkommer Kyrkoher - 14 Lags. Allm. Besv. o. Oec-UteJt, TJtl. N:o 66. den allena, utom förenämnde rösträtt efter Prestgilrdens storlek, äfven en röst för Ernbetet m. m.” 21 §. tiar, i öfverensstämmelse med hvad förut varit stadgadt genom Kongl. Resolution den i Mars 1791, erhållit följande lydelse: "FrämmandeReligionsbekännare,som i Riket njuta medborgerliga rättigheter m. m.” 41 $. (förut 43) rättas citationen 3^ §. till 3/| §. 47 S(förut 4,9) erhåller följande redaction: ”Besvär öfver fr ägooch valdagsförrättningarne, öfver röstvärfning, olaga lönebeting , eller andra vid Prestval förelupna olagligheter, böra till Consistorium in denna föreskrift icke blifvit iakttagen. Förändras ej den vid valet utfallna pluralitet, genom det i Besvären gjorda påstående, förfar e Consistorium, så framt fråga om röstvärfning eller om olaga lönebeting icke derutinnan blifvit väckt, på sätt i 5a §. stadgadt är.” 49 §. (förut 5i ) redigeras sålunda: ”Mål, som angå röstvärfning, olaga lönebe'ing, eller andra lagbrott, skola till verldslig Rätt förvisas, när de är o så bestämda, som i 47 Ssägs. Men till Consistorii pröfning höra rn. m.” 5t ,$*. (dörut 53). I stället för orden i slolet: ”eller att de ristande ej till Valbor - Lag-1. Allm.
Jämte det goda som dessa dikter ega af hans ungdomstids lynnesart, har han äfven bland dem bevarat sådana som ge uttry.ck för mindre goda sidor, öfverdrifter deri, dikter der fosterlandskärleken slagit öfver i 40-talets braskande såsom » Frihetshymn » och » Den svenske soldaten » och lagt till andra, der ynglingens frihetsglöd snarare dämpats af den höge embetsmannens motvilja mot alla en ny tids kraf än mannens besinningsfulla mognad, sådana som en del af cykeln » Minnen från drömmarnes verld ». Äfvén har i sam-lingeo inrymts ej fö vare sig rent obetydliga eller formelt brist-fölliga saker, som störa totalintrycket. Dessa förekomma mest i af delningarna » Till H. » och » Stämningar ute och inne ». På samma sida som Wennerberg och liksom han högt i värde står K. A. Melin, » Humleplockningens » skald; Hvad som hos honom framträder som det mest karaktäristiska sftväl i » Prinsessan och svennen », den dikt han denna gfing skänkt vftr vitterhet, som i de hvilka förut flutit ur hans penna, är deras äkta och originella svenskhet. Det är en egenskap som helt säkert har sin rot i samma känslor som dikterat Wennerbergs patriotiska hymner, i den varma och djupa kärleken till fosterlandet. Men då hos W. den kärleken företrädesvis är egnad dess hjeltar och dess historia, är den hos Melin riktad mot dess folk ur de lägre lagren och dess natur, dess på en gång så härligt friska och mystiskt sagomättade natur, der af leende björkdungar om-kransade fjärdar och sund, ängarnes doft af smultron och klöf-ver, solens glittrande lek öfver djupblåa vatten möta i ständigt skiftande vexling med de dunkla skogarnes djupa skugga, med forsarnes fall mellan splittrade berg, der dvärgarne hamra sitt guld i hatten och strömkarlens sång ljuder lockande mild öfver hvirfvelns brus.
Märken det, Mine Hrr! att jag ingenting högre önskar, an att sådana upplysningar må komma i dagen, som rentvaga vår Regering från denna villkorliga beskyllning, och det är derföre jag tillåter mig här i kort sammandrag Iramställa den uppfattning af ifrågavtde ämne, hvartill tryckta handlingar berättiga. Att Konung Oscars Regering städse följde en politik, som uppenbart gick ut på, icke blott att närma de tre nordiska rikena till hvarandra, utan ock att göra dem solidariskt ansvariga för Skandinaviens gränser, är en så känd sak, att jag till dess bestyrkande endast vill åberopa hans visa förfarande 1848, hans med England och Frankrike 1855 den 21 November in - § Den 4 April f. m. gångna traktat och lians derpå följande cirkulär af den 18 December samma år till de Europeiska hofven; hvartill jag må lägga hans enskildta yttranden dels vid det Skandinaviska naturforskaremötet 1851, nemligen att »Danska hären fogat nya blad till Nordens ärorika saga», dels den 15 Juni 1856 på Drottningholm till den akademiska ungdomen från Skandinaviens 4 universiteter: »Våra svärd», sade han, »stå redo till gemensamt Försvar. Måtte den Skandinaviska ungdomen allvarligt upplatta Nordens stora betydelse, och alltid vara färdig att offra lif och blod för Nordens ära! då skola allt mer förverkligas våra skönaste förhoppningar om Nordens framtid.» Och denna politik upptogs af Konung Carl XV:s Regering, derpå hafva vi vittnesbörd ej blott i Noten af den 29 Maj 1860 till Svensk-Norske ministern uti London, deri det heter att »Konung Carl XV:s tankar och känslor med hänsyn till denna sak (nemligen att Tysk inblandning uti Hertigdöme! Schleswigs angelägenheter ej allenast strider mot folkrätten, utan ock mot det Nordliga Europas »heligaste intressen») är alldeles densamma som Hans Höge Fader lade i dagen», samt att »Han är besluten följa den politik. Hans föregångare föreskrifvit honom.» Till belysande af denna politik, torde tillåtas mig anföra några få al flera kända handlingar. Vid genomläsandet af den s. k. Hvila Boken, som af vår Regering framlades för R.
Majit härtill behagat lemna nådigt bifall; har Kongl. Majit i nåder befullmägtigat och förordnat Kommerse-Rådet i Dess och Rikets Kommerse-Kollegium Theodor Willerding och Protokolls-Sekreteraren, Grosshandlaren, Riddaren af Kongl. Majits Wasa-Orden Carl Gustaf Cervin att, för afslutandc af omförmälda lån eller kreditiv, skyndsamligen afresa till Hamburg och, i fall någon uppgörelse i detta afseende på antagliga vilkor derstädes icke kan träffas, vidare till Paris eller London, eller de platser, som omhuden finna tjenligast; kommande de under denna förrättning att ställa sig till underdånig efterrättelse såväl denna, på Kongl. Majits nådiga befallning, genom Chefen för Finans-Departementet för dem utfärdade nådiga Instruktion, som ock de ytterligare föreskrifter, Kongl. Majit genom bemälde Dcpartcments-Chef kan finna nödigt att låta dem tillhandakomma. 16 § 1. Af de alternativt uppställda utvägarne för medlens anskaffande, nemligen säsom lån eller kreditiv, bör i främsta rummet det förra alternativet väljas, ock endast i den händelse att något lån på skäliga vilkor icke skulle kunna erhållas, eller att formen af ett kreditiv skulle befinnas vara, i anseende till kostnaden, betydligt fördelaktigare, må denna sednare utväg begagnas; dock först sedan Kongl. Maj:ts beslut härom blifvit ytterligare inhemtadt. § 2. Lånet må ej upptagas med kapital-rabatt, utan bör full valuta för den förskrifna summan erhållas. Likväl medgifves att, om så pröfvas nödigt, såsom omkostnads-ersättning, en viss måttlig provision, hvilken förskottsvis vid medlens utbetalning får afdragas, må beviljas. § 3. Lånet, bör helst kontraheras i silfver, eller Hamburger Banko, men må äfven kunna upptagas i guld eller någon derpå grundad myntsort, om sådant blifver nödigt; dock skall i alla händelser valutan, så skyndsamt som möjligt, ställas till Svenska Regeringens disposition hos något af densamma godkändt hus i Hamburg eller London. § *•
Hennes föreställningar hade blifvit allt dunklare, ögonen slöto sig, och så somnade hon. Ljusskenet föll fullt och klart på den hvita bädden, på det mörkhåriga hufvudet, och ännu i sömnen log hon med halfslutna läppar. Så vaknade hon till igen, men bara för att släcka ljuset. Hon hade redan sofvit länge, då hon väcktes af vagnsbullret. – Ah, det var ju han som kom. Men så sent det måste vara! Steg hördes i trappan, men – Gud, hvad var det! – de vore ju tunga och stapplande – skulle någon olycka ha inträffat? Hon höll på att springa ur sängen och kasta kläderna på sig. Men nej, der hörde hon ju huspigans förstulna fnitter. Alltså ingen olycka. Hon lade sig åter ned och lyssnade. Då ryckte hon plötsligt till vid ljudet af en röst, själlös som ett djurs läte och blott mensklig i sin skräflande narraktighet – en drucken mans försök till sång, ögonblickligen nedtystadt. Men det var redan för sent. Trots all dess vidrighet var det icke möjligt att förneka denna röst, det var hans. Hon gömde ansigtet i kuddarne som ett barn för en åskskräll, men ännu sedan allt var tyst ljöd om och om igen för hennes öron detta själlösa rop, och för hvarje gång föll samma blytunga fasa öfver henne. Hon frös som om det varit den kallaste vinternatt. Följande dag herskade en viss misstämning vid frukosten, och kandidaten blef icke synlig förr än vid middagsbordet. Modern såg nedstämd ut, men teg, fadren åt i hast, emedan ett sjukbud höll och väntade. Gumman följde honom ned till vagnen, och de unga blefvo lemnade ensamma. Hildur talade mera än hon åt, och hennes munterhet föreföll en smula tvungen. Kandidaten betraktade henne förstulet och undrade om han burit sig dumt åt på något sätt, han erinrade sig ingenting. Efter middagen gick han till sitt arbete, och bortåt eftermiddagen såg Hildur honom komma gående öfver ängen med en handduk öfver axeln; han hade varit och badat. Efter några minuter hörde hon hans steg öfver salsgolfvet, och så kom han ut på verandan.
Paraplyet var emellertid ypperligt, så när som på att öfvertyget här och der var klipt ur samma väf som kejsarens nya kläder, men sedan jag uppoffrat tre af mina näsdukar, blef det högst förträffligt, och påföljande morgon lemnade jag hotellet, »utklädd» till artist, åtföljd af Giovanni, som högtiden till ära satt på sig sitt fantom till uppassarefrack, ett arrangement, som jag endast med möda fick honom att ändra. Mitt ressällskap, som genom talrika efterfrågningar öfvertygat sig om färdens ofarlighet, föredrog att stanna hemma för brefskrifning; i porten stod värden, nu idel solsken och ljusa förhoppningar, och vinkade; just i sista minuten stack värdinnan en korg, innehållande min frukost, i hand på Giovanni, och så var jag ute på den »äfventyrlige rejse». Dalgångarne kring Girgenti äro högst egendomliga. Utan fasta konturer, mjuka och våglika, beklädda med ett tätt, luddigt, ljusgrönt gräs, genom hvilket den rödbruna jordmånen skymtar fram, öfverallt genomkorsade af smala bäckar, hvilka glittra i solskenet, likna de närmast svällande, i rödt och grönt skiftande sammetsdivaner, genomdragna med glänsande silfverband. Inga träd, inga buskväxter frodas i deras djup; öfverallt samma färgfattiga och ändå så oändligt färgrika enformighet, i hvilken hafvets brus klingar som en frisk upplifvande melodi. Ungefär en half timme vandrade Giovanni och jag i denna omgifning: Giovanni, pustande under sin lätta börda, jag, med det famösa paraplyet högt lyft öfver mitt hufvud till skylt. När vi slutligen nalkades det berg, som spelat frestarens roll i min paradishistoria, förklarade nu Giovanni, att signorina måste hvila, kastade först korgen och mälarlådan, sedan sig sjelf till marken samt sof inom fem minuter lika djupt som — ja, som vaktare bruka sofva ibland. Jag deremot började uppåtstigandet, och belöningen blef mödan värd. Men jag vill icke plåga läsaren med några flere naturbeskrifningar.
I sfi fall skulle Svenska ladugfirds-produkterna höjas till likhet med de Danska och Holsteinska, och landtbrukaren således draga större reveny af sin egendom. På samma sätt är det ock med frågan om jordens arbetande. Det är en allmänt bekant sak, att jorden vinner genom djup plöjning; men det är många som icke veta, hvaraf det kommer sig, att om man plöjer för djupt så får man ingen skörd. Detta förhållande grundar sig på en kemisk theori, hvilken erfarenheten bekräftat, och den är, att en viss tid fordras för luften att sönderdela de oorganiska ämnen, som finnas i jorden innan de blifva så beskaffade att växterna kunna assimilera dem. Alen äfven detta är en sak, som icke behöfver några djupare vetenskapliga studier för att inhämtas, blott den kännedom som derom finnes blir allmännare spridd. Jag vill icke trötta R. o. Ad. med att genomgå en längre serie af landtbruks-vetenskapens särskilda delar: men jag tror mig hafva vidrört de vigtigaste postulaterna för landtbruket, såsom bevis på att vi icke behöfva ett LandtbruksUniversitet, för att inhämta dessa kända sanningar. Jag anser således, att man bör kunna använda en så stor summa, som den här ifrågasätta, på ett bättre sätt; ty här begär man först 200,000 Rdr, eller i sjelfva verket, såsom Hr Afontgommerie har uplyst, 240,000 Rdr, och sedan 18,000 Rdr i årligt anslag, hvilket gör 12,000 Rdr årligen om jag beräknar räntan på de 200,000 Rdr. För denna summa skall bildas ett Landtbruksinstitut med plats för 28 elever, hvaribland 4 icke betalande och för 24 fr i-lär 1 i n gar. Vi böra icke förundra oss, om vid Ultuna Landtbruksinstitut de sökande öro 5 eller G gånger talrikare än hvad der är plats till; ty då Staten underhåller ett sådant Institut, så är det ingen tvifvel om att ju också de fleste unge män som ämna blifva landtbrukare, gerna önska att deraf få betjena sig. Frågan är blott, om det är
Jag utbeder mig endast af eder, mine Hrr, att få yttra mig öfver det vigtiga ämne, som nu är föremål för våra öfverläggningar och hvilkets olika afgörande kan komma att utöfva ett stort inflytande på fäderneslandets framtida öden. Vid sistförfl. Riksdag väckte Frih. Sprengtporten den frågan: »bör Stockholm befästas?» Så vidt jag förstått, har jag sökt svaret på densamma, och detta svar har blifvit ett bestämdt och oeftergifligt »ja». Men denna min öfvertygelse är långt ifrån att delas af nationen i allmänhet, och derföre är det af så mycket mera vigt att städse framhålla de politiska och militära skälen, hvar före detta »ja» är så oeftergifligt. Stockholm bör befästas först derföre, att. Stockholm är rikets hufvudstad och ligger ytterst vid gränsen. Ingen, som följt med de senare krigens historia, kan betvifla hvilket stort inflytande en hufvudstads eröfrande utöfvar på ett fälttågs gång; också har ingen hufvudstad blifvit intagen utan att en aimée först lemnat batalj för att försvara densamma. Wien, Berlin, Moskwa, Madrid, Turin. Köpenhamn, Paris hafva blifvit eröfrade, men alla först efter blodiga strider. Det säkra inuehafvandet, af Stockholm är kanske för Svenska nationen af ännu större vigt än någon annan hufvudstads bibehållande varit för någon annan nation. Stockholm innesluter stora rikedomar och uplag af varor, riksbanken med allt dess silfver, en stor del af vår skärgårds-och handelsflotta, arméens utredningsförråd, alla de förvaltande embetsverken med sina arkiver, nationalmuseum med alla sina konstalster och Riddarholmskyrkan med alla eröfrade fanor osh troféer. Hvilka oerhörda förluster, hvilken oerhörd förvirring i förvaltningen, hvil - 140 Den 13 April. ken hjertslitande upoffring af minnena från vår äras dagar skulle icke Stockholms intagande förorsaka oss! Och icke nog härmed. Vid hvarje Europeisk brytning urståndsätter det obefästade Stockholm vår Regering att följa en öppen oell sjelfständig politik.
Vid det förhållande alt många landtmän hafva den öfvertygelsen att ega rättigheten att tillverka bränvin, hemställer jag om, då denna klass är högst talrik, det är värdigt att, för ifrande af en Iheori, för en princip,' framkalla ett missnöje inom landet, derigenom att man beröfvar dem en rättighet, som de nu uteslutande ega. Jag tror det icke vore 426 Den 26 April f. m. klokt handladt, och derföre motsälter jag mig det samt anhåller om Ilr Gr:s o. Landtm :s Propos. på hvad jag förra gången yttrade Den siste talaren förklarade, att man borde fästa afseende på MedShns beslut i denna fråga. Ilan nämnde, att Presteoch BorgareStm bifallit densamma. Det skulle på det högsta förundra mig, om BorgareSt. icke bifallit punkten, då det genom förslaget erhåller en rättighet, som nu ensamt tillhör jordbruket; men jag ber Hr Gr:n göra sig underrättad om BondeSt:s beslut i denna fråga, hvilket torde vara mera förtjent af upmärksamhet, enär BondéSt. representerar största delen af den jordbrukande befolkningen i landet. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Sedan Hr Gripenstedt yttrat sig, anser jag icke nödigt alt i frågans all manlighet något Rumin del serskildt tillägga, utan förenar mig till alla delar med honom. För den händelse att representationen emedlertid skulle anse tiden vara inne, alt i nu förevar:de fråga uttaga steget så långt, som Utsk. föreslagit, må det tillåtas mig att, i afseende på detaljerna af förslaget, vid denna serskilda punkt göra några erinringarHvad således först angår rättigheten att i stad idka bränvinsbränning med staiäpannor, kan jag icke gilla det härom gjorda förslag. Någon rationel grund lill denna utsträckning af bränvinsbränningsrättigheten i städerne, kan, enl. min åsigt, icke anföj-as, och förslaget står icke heller tillsammans med de skäl, Utsk. upgifvit för bibehållande af småpannorna.
Län i ptoportioneradt förhållande till antalet af sjuka ut betalas , och att OrdensGillet allt efter intradernes belopp lämpar utdelningen, dock att den efter Utskottets Betänkande ej understiger den anslagne summan. a N:o 3. Hörsamste Memorial! Jemte anmodan till Riddarhusutskott, att skyndsammeligen inkomma, så väl med utlåtande sorn med Förslug ti 1T Ridderskap ts och Adelns underdåniga svar till Kongl. Maj:t, Ben g September c. m. htr Höglofl. Ridderskapet^och Adeln , gsnom ProtocollsUtdrag af den 5 dennes, behagat till Riddarhusutskott^ remittera följande: ”Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Ridderskapet och Adeln , angående val af Revisorer} Gifven Stockholms Slott den a September 1823. ”Det har till Kongl. Maj ts kunskap kommit, att fråga inom Ridderskapet och Adeln blifvit vackt, att icke allenast , sedan de sex Revisorer blifvit valde, hvilka på sätt 47 §.