Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ltaägar uppstätt ock uppstä för äess kemmavaranäe Lommittenter, ansett sig ej köra unäerläta, att, meä en förn^aä framställning kärutinnan, gä äeras önskningar till mötes, i s^nnerket som ali klagan i cletta akseenäe vore af verkelig!» förkällanäet köranleää. XiksäagsXulimagtigerne Olof Olsson ock Larl Xricssou k, än äVärmlanä, kafva unäerstöät lälotionaren, klen seänarc meä uppgift att uti Xlkäalen skven skall in - L e t S n k a n ä e n, N:o 7. >3/ trälka ett ä^Iikt fö, källsnäs som i lVIotioneo klifvil ökverklagaät. Vicl illrl ärs Xiksäag ^ttraäes krän Lancokltskottet, i anleäning ak clen ää väckta ock till samma Utskott allena remitteracle IVIotionen, att cle käreslagne anstalterne kvarken ansetts kunna klifva keroenäs ak nägon Lanco8t^relsens ätgärcl, eller pä LancoVerket egenleligen komma att äga nägot inll^tanäe; men att Utskottet, såsom 8vsr ä Remissen, funnit sig böra ^ttra cle» öfvertvgelse, alt i kall Norrska penningar i 8verige, ock 8venska i Norrige linge, inom Oianse-provinserne, antingen i Kronans Ilppkörä emottagas, eller ock ett visst coursköikällancle kestämäes, livarekter lie sinsemellan kumle utkylas, en sällan tillätelse visserligen skulle 1 allmänket förmånligt verka pä kanclelns friskare lik, närma 8veriges oek Norriges Innebyggare till kvaranclra, ock kastare kn^ta väuskapskanäet Nationerne emellan; mell alseemle kvarä äävsran<le
Om jag ej får ert hjerta, så langa hit en sup. en båt på Edsviken den ä' visst från Ulriksdal, för det sitter en invalid och ror. Nu lägger den till. BONDEN (tittande uti kulisen). Se der kommer Och båda hade systrar den ena va' mamsell. Jäger se der springer mamsell Anna emot honom. jag har något att tala med honom om (går). nom (går jemte det öfriga bondfolket). BONDEN. Ä' det lagman? det var bra GUMMAN. Låt oss följa med och ta emot ho GUMMAN (skådande utåt). D'ä' Häradshöfding Tredje Scenen. narrar mej att sjunga och se'n går di utan att bjuda på något mer en annan gång ska' jag väl ta alltsom en hoftång (gäspar) Jag ä' som jag hade ett sammans i förskott man bör alltid vara knipslug kistlock öfver ögonen. D'ä' brist på sömn bara, för bladdis är jag inte det minsta, gudnås! jag har lust att ta mej en liten snarkare derinne i ladan GESÄLLEN (ser efter dem). Di lergökarne! hvarföre har man lador och hö i ladorna, om 47 inte för att folk ska' lägga sej deri bara det inte finns några ormar, för ormar och jag, d'ä' som man och hustru vi kan aldrig komma öfverens (går gäspande till ladan) den som bara hade sej ett litet trefligt sällskap ändå (går in i ladan, men utkommer strax skrikande och med händerna öfver ansigtet, skyndar ut på motsatt sida). Fjerde Scenen. JÄGER. ANNA. det med dig? prostinnan gjorde mig så orolig! JÄGER (ledande Anna vid armen). Anna, hur är ANNA (klädd i blus af sorgkattun, och i schäfer hatt med svarta band). Hvad jag är lycklig som ännu en gång får träffa er. dar se'n trodde jag annorlunda, men jag kunde inte motstå begäret att se och tala med dig. ANNA (lösgör sig från hans arm). Säg mig, JÄGER. Gläder det dig verkligen? för några
Då rustoch rotehållarne befriades från mötespassevolansen för karlarne, anfördes det skäl, alt då indelta arméen hufvudsakligen bekostas af jordbrukarne, ansågs bela nationen böra deltaga i landets försvar och således bekosta truppernas öfning under fredstid. Af samma billiga skäl borde väl bela nationen bekosta hästarnes öfning, hvarförutan kavalleriet ej blir tjenstbar). Rusthållare betala dock ännu ensamme hästeller fourage-passevolansen, och får jag derföre väcka den motion, alt rusthållare måtte befrias från erläggande af nämnde fourage-passevolans, och motsvarande anslag blifva anvisade, att af statsmedel utbetalas för hästarnes öfning under fredstid. Om remiss härå lill vederbör. Utsk. får jag anhålla. Hr Wästfelt, Nils, instämde uti denna motion. Remitterades till StatsUtsk. Upplästes följande af Frih. Rappe, Axel Ludvig, inlemnade motion: Ibland erkända brister i nu gällande allmänna kriminal-lag, är saknaden af all föreskrift om användande af väpnad styrka emot upproriska eller för allmän och enskild säkerhet vådliga folksamlingar. Jag har tagit kännedom af hvad det till R. St. i nåder öfverlemnade lagförslag innehåller i detta ämne, jemte de dervid afen ledamot i lagberedningen uti dess reservation gjorda anmärkmr. I ovisshet huruvida förslaget kan blifva antaget, eller nämnde anmärkn-. r komma under pröfning, har jag trott mig icke böra underlåta att begagna den enskilda motionsrälten, för att bringa under särskild öfverläggning det för allmän ordning och säkerhet högst vigtiga ämnet, enär en ändamålsenlig lagstiftning deri synes mig vara af högsta behof påkallad.
Det har blifvit yttradt, att boställenas upskattning ej kunde läggas till grund vid regleringen af boslällsinnehafvarnes löner, emedan desamma blifvit af innehafvarne upskattade än för högt och än för lågt. Jag ber att i anledn. häraf få uplysa, att under loppet af sist), år en ny upskattning af de lägre landt-slats-tjenstemännens boställen blifvit inom hvarje län vidtagen af särskildt dertill utsedde personer. Det är visserligen möjligt, att något misstag i ett eller annat hänseende kunnat härvid sig insmyga, men de föreskrifter, som vid dessa förrättningar tjenade till rättesnöre, öfvertyga mig, att denna uDskattning i allmänhet varit ganska rättvis och att boställenas afkastning i allmänhet uptagits till ett med verkliga förhållandet sammanstämmande belopp. Här har dessutom af Hr von Hartmansdorff blifvit föreslaget, att en beräkning af de landt-stats-tjenstemännen tillfallande sportler skulle göras och att lönebeloppen derefter skulle jemkas. Ett sådant nivelleringssystem vore, enl. min åsigt, lika omöjligt att verkställa, som det vore olämpligt och obilligt, enär den, som har 3 eller 4 gånger så mycket alt göra som en annan, äfven bör vara berättigad att upbära mera sportler än denne sednare. Jag tror, att Den 20 April. 205 sporllerne äro ganska tjenliga för att sätta tjenstemännens inkomster i ett till göromålens mängd afpassadt förhållande, hvarjemte man ej får förbise, att inkomsten af dessa sportler ofta användes till aflönande af biträden, hvilka en annan tjensteman med mindre göromål ej behöfver anlita. Jag anser derföre sportelsystemet vara ganska lämpligt och ogillar för min del förslaget att låta alla sportler ingå till Statsverket och gifva alla tjenstemännen lika löner utan afseende å tjensteruas mer eller mindre ansträngande beskaffenhet, hvaraf löljden möjligen kunde blifva den, att man icke finge duglige tjenstemän till de befattningar, hvarmed ett öfverhopande arbete var förenadt.
R:dr af det lån, staden, till följd af beslut vidi Riksdagen år 1815, af Stats-Verket erhållit till caserns,. stalls och maga»- Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, IV: o f. 19 sins uppförande. Denna befrielse bifölls, enligt beslutets innehåll, till lindring uti en för vidt utsträckt inqvarterings-tunga. Den skulle åtnjutas ifrån i83o års början och tills vidare. På sätt, sorn närmare inhemtas af nu varande Stats-Utskotts Utlåtande N:o /[5, 3:dje punkten, har emedlertid, till följd af förändrade föreskrifter vid sista Riksdag, ränteoch capital-afbetalningar å ifrågavarande lån blifvit dels redan utgjorda, dels ytterligare af Riksgälds-Contöiret staden affordrade. Då nu likväl det måste tagas för gifvet, att staden Ystad, jemnlikt hvad i detta afseende redan vid sista Riksdag är vordet beslutadt-, icke mer än andra städer, kan förpligtas att, såsom nu är förhållandet, utan ersättning lemna stall och magasins-rum för fourage-persedlar till i staden förlagd garnison, anse ock Utskotten att staden bör vedergällas för den tunga, stadén sålunda får vidkännas utöfver dess förbindelse; och föreslå Utskotten fördenskull, att såsom ersättning derför, staden Ystad icke allenast må befrias frände emot densamma, på grund af de Fullmägtige i RiksgäldsContoirel vid sista Riksdag lemriade mindre bestämda föreskrifter i förevarande fall, gjorde anspråk på räntaoch capital-afbetalning å förrberörde del af det staden utaf Stats-Verket meddelade lån, till följd hvaraf den redan sedan Sista Riksdag derå uigifne ränta må staden återgifvas, utan ock hädanefter från sådan ränteoch capital-afbetalning njuta befrielse, likväl icke längre än till slutet af år 1841 > då Utskotten anse, att frågan om inköp för Statens räkning af de erbjudne byggnaderna bör hafva hunnit slutligen uppgöras, eller, om så icke kunnat ske, tillräckligt rådrum åtminstone varit lemnadt att, för de bär ofvan omförmälde, för ändamålet till Kongl.
Liksom individen genom själfgranskning kan samla sig och afrunda sin personlighet utan att därför sky beröring med andra, så kan ock ett folk. Icke ensamt i vårt land utan inom hela den mänskliga odlingen finns ett stycke obruten mark, ett barbariskt, svårtillgängligt urskogssnår, som ännu väntar sin BrötAnund och hvilket skulle kunna kallas: de olika folklynnenas filosofi. Den får icke byggas enbart på känslor utan på såväl jämförande som inåtblickande undersökning. Den får hvarken gå det ena eller andra partiets ärenden utan endast besjälas af en vetenskaps kärlek till ämnet och sanningen. Nåväl, samla på ditt bord de ytterst få bland våra skrifter, där en eller annan sida eller några lösryckta meningar röja åtminstone ett bemödande i denna riktning, och säg mig, om där förekomma så synnerligen många smickrande öfverord om det svenska! Jag har nu berört den ena af de hufvudpunkter, där vi icke äro eniga. Låt oss nu öfvergå till den andra. Du säger, att jag klyfver nationen på tvären och endast vill tänka mig ett nationellt upplysningsparti bland det lyckligt lottade fåtalet ofvan strecket. Det är riktigt, ty det skulle vara en motsägelse att söka ett upplysningsparti, där det ännu icke finns upplysning. Trots allt klyfver du emellertid själf nationen på tvären, när du hufvudsakligast söker det nationella under strecket hos de djupa leden och särskildt landtbefolkningen. Bonddräkterna, de röda stugorna, barrskogarna och de små mörka sjöarna – allt detta är gifvetvis innerligt sammanvuxet med vårt lif och våra föreställningar och därför en ej oväsentlig del af det svenska. Det är framför allt något som blifvit oss kärt, som vi älska att afteckna och besjunga och som vi under andra luftstreck sakna med okuflig hemlängtan. Dock förefaller det mig, att vi just i detta stycke fatta det nationella för grundt. Beständigt leta vi det nationella i det yttre, i det rent etnografiska, geografiska och botaniska. Blefve vi fördrifna från vårt land likt judarna, skulle alltså det nationella falla från våra skuldror som en tom kappa.
Hvad den förevar, saken beträffar, så anser jag det vara vigtigt, att Ständerne, sedan en bättre fördelning af ärendena inom Statsrådet blifvit beslutad, medverka dertill, att äfven embetsmanna-bildningen får den riktning, som det förändrade förhållandet påkallar. Enligt författningarna, sådana de hittills varit och ännu äro, förhåller det sig så, att t. ex. för inträde i K. M:s Cancelli, äro kunskaperna beräknade egentligen för inträde i det s. k. Cabinettet, eller utrikes ärendenas förvaltningsgren. Vill någon inträda i de öfriga fördelningarna af K. M:s Cancelli, så saknar han, derest han ej af egen drift förvärfva! nödiga kunskaper, just de särskildt behöfliga. Sålunda började jag min tjenstgö - Dcii ao Mars f. m. 4*7 ring uti Krigs-expeditionen utan att vara examinerad lör:de indelningsverket. Uti Ecclesiaslik-expeditionen kan man få inträde, utan att känna vårt kyrkoväsende, våra läroverks, fattigvårds eller rnedicinalförfattningar. Uti Kammareller Finance-expeditionen kan man likaledes fä inträde, utan kännedom af våra näringseller uppböidsförfattningar. Ingen, han må inträda i hvilken afdelning af K. M:s Cancelli som helst, utom Just.revisionen, behöfver hafva någon underbyggnad i lagkunskapen. Om Statsrådets ledamöter, hvilka ofta måste yttra sig öfver justärenden, skulle tagas inom Konungens Cancelli; hvar skulle de hafva inhemtat kännedom af lagfarenheten ? Här borde likasom i Norrige finnas en gemensam embets-examen för alla, som inträda i Kikets tjenst, omfattande så väl den juridiska som den kamerala bildningen. Till bristerna i våra embets-examina kommer ytterligare den, att man kan inträda på den s. k. kammarsidan uti räkenskapsverken, utan att hafva undergått någon annan än den ringa kameral-examen. Att utesluta dem, som ingått på kammarsidan, från rådsplatserna i collegiefna skulle mången gång skada verket.
* 170 millioner rubel, som adeln var skyldig de gamla för-reforma-toriska (d. v. s. före bondereformen 1861) statskreditanstalterna, efterskänktes vid kröningen 1883, för att icke tala om de hundratals millioner, som adeln erhållit såsom lån genom förmedling af adels-banken och på sofovexlar i riksbanken. Det senare är ett nytt privilegium som blott är tillåtet för adliga godsegare.skola göra med de af staten skänkta domänerna och » bachkir-jorden » eller slutligen i de sydvestliga ooh nordvestliga guverne-menten och i Polen, hvarest likaledes de ryska embetsm&amp;nnen icke kunna reda sig med de efter sista revolutionen konfiskerade polska godsen, hvilka lemnats ät dem » med nädiga vilkor » (d. v. s. nästan för intet) i afsigt att » stärka det ryska elementet i dessa trakter ». I alla dessa fall kommer bondebanken till hjelp; i det den ökar tillbudet af arbetskrafter och öfverallt stegrar priset p&amp; adelns gods, lem nar den en möjlighet för bonden att för godt pris köpa jord, som icke inbringar nftgon inkomst för egaren. Vi anse öfverflödigt att framdraga flere bevis pä det sakförhållande, att Alexander III: s regerings politik icke ryckt lösningen af jordfrågan ett steg närmare. Emellertid visar den till utseendet fredliga, » grä » massan af bönder ytterst oroväckande 8ymptomor. Bondereformen, som skilde den arbetande bonden frän jorden, uppfylde, såsom vi sett, icke böndernas förhoppning, enligt hvilkas äsigt » Jord och frihet » bildade oskiljaktiga begrepp. Den aflidne zarens initiativ till bondebefrielsen ä ena sidan, och å andra sidan godsegarnes hårdnackade motstånd, som i landet visade Big genom en hel rad små konstgrepp i syfte att äfven för framtiden 1 inkräkta på böndernas ekonomiska ställning, framkallade hos bönderna en allmän tro, att zaren skulle hafva haft för afsigt att tillika med friheten lemna dem all jorden, men att » herrarne » hade hindrat honom derifrån.
Den 22 Januarii. 67 Herr Grefven orh LandtlYTarskalken till. kännagaf, det ett visst antal Billeter till intrå-i de så vål uti Storkyrkan sorn RiksS hjn å morgondagen blifvit till Herr LandtMarskalken, för Ridderskapets och Adelns räkning, öfverlemna, de, samt anmodade de af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, hvilka önskade erhålla sådane Billeler äfvensom dem, hvilka åstundade begagna Kongl. Maj;fs ofvannåmde Nådiga bjudning till middagsmåltid å morgondagen , att derom anmäla sig till anteckning hos RiddarhusFiscalen. Fortsattes till slut Jäsningen af Riksens Ständers Revisorers ofvanberörde Berättelse, angående Allmänna Magazinslnråttningens Räkenskaper och förvaltning; och beslöt Ridderskapet och Adeln , det skulle samma Berättel-j se med de öfrige RiksStånden communiceras. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskilj-1 des klockan 2 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Thors - 68 Den 2t> Januarii. Thorsdagen den 23 Januari!* Plenum klockan half till 10 förmiddagen. Justerades PleniProtocollet för den 22 dennes. RiddarhusSeoreteraren anmälte, att sedan Ridderskapets och Adelns Andra anteckning sistlidne gårdags eftermiddag blifvit verkställd, hade RiddarhusSeereteraren genast derefter, enligt 21 §, i RiddarhmOrdningen fördelat det närvarande antalet af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter uppå 5o Bånkmansafdelningar, och som de nu antecknades antal utgjorde 4gr personer, hade de första 9 Bånkrnansafdelningarne erhållit Nio, och de sednare 4l bekommit io personer. Till upplysning för Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter hade i frågavarande Bänkmansfördelning sedan i dag bittida varit i RiddarhusCancelliet att tillgå, och vore äfven anstalt fogad, att tryckta exemplar af berörde
Såvidt jag vet, fordras f. n., af den, som får en sådan plats, ingen särskild examen för att styrka kunskapen i dessa språk, utan det är nog att vara graduerad. Skall man lära sig ett språk, så bör detta ske på det sätt naturen anvisar, d. v. s. man bör begynna med att lära sig tala, och först derefter studera språkets gramatik och reglor. Om af dessa 12,000 Rdr 1,000 gifvas åt hvardera, så kunde 12 lärare om året få resa till Frankrike, på hvars 716 Den 24 November e. m. språk vi lagt mesta vigt; och med denna summa kan man, med ett tarfligt lefnadssätt, uppehålla sig icke så obetydlig tid i en landsort. — Jag instämmer med Frih. Cederström, och anhåller om bifall till motionärens förslag. Hr Lilljehöök, Carl Berthild: Utsk. och — jag tror — enhvar erkänner nyttan af de lefvande språken och äfven deraf, att lärare i dessa få tillfälle, att vistas i främmande länder, der dessa språk talas; men jag vill fästa upmärksamheten på en särskild omständighet med denna llufvudtitel. l)e summor, som under de föreg:de Hufvudtitlarne anslagits, hafva blifvit anvisade dels till löneförhöjningar åt en redan befintlig personal, dels till en betydlig materiel. Härpå kunna ej stora besparingar göras, och för materielen växer möjligen behofvet t. o. in. utöfver de anvisade beloppen. Yid denna titel åter eger det förhållande rum, att. personalen blifvit ökad med J. Många skolor, som äro beslutade att utvidgas, torde icke kunna genast ordnas i enlighet med dessa beslut, i brist af antingen lokal eller tillräckligt antal lärare; och jag tror alltså, att under de första åren många af de anslagna lönerna icke komma att utgå. Häraf upstå besparingar, sorn torde kunna användas till sådana ändamål som det ifrågavrde. Dessutom har It. o. Ad. redan anslagit en'viss summa till resestipendier i allmänhet.
Ingeltorps prästgård beboddes 1851–1879 av en farbror till Lars Peter och till Karl och Helena Wåhlin, Peter Samuel Wåhlin (1811–1879), sedan 1852 prost i Ingelstorp och Vallberga pastorat. Gustafva Dahlbom (1859–1928) var yngre syster till den ovan nämnde målaren Wilhelm Dahlbom (not 106) och även syster till Ida Ulrika Dahlbom (se nedan not 116 och 120). De var barn till prof. i entomologi Anders Gustaf Dahlbom (1806–1859) i Lund. Deras mor dog redan 1863 och de sålunda tidigt föräldralösa barnen fick tas om hand av släktingar. Wilhelm D. fick ett hem hos sin äldre syster Ida Ulrika, som 1866 gifte sig med kyrkoherde J.H. Hägglund i Malmö. Gustafva Dahlbom gifte sig 1881 med Christian C.G. Sjöbohm (1851–1923), som när episoden med den falska serenaden utspelades var extra postbiträde i Malmö. Senare blev han postmästare i Eslöv. Här återberättas i novellistisk form en episod som ligger flera år tillbaka i VBs liv och som på sin tid gav henne stor vånda. Händelsen utspelades på våren 1878, närmare bestämt den 18 april. Bakgrunden till det hela kan följas nästan dag för dag i hennes almanacka för 1878. Dagen innan Charles de Quillfeldt efter en av sina sejourer i Hörby skulle resa hade man druckit ”duskål.” Almanackan: Minnen TILL MIN HUSTRU Upsala den 7 Mars 1834. E. G. G. Jag kommer nyss ur ett hus, der fadren – han var min vän – ligger på bår, – bortryckt – ja väl! – men ordet är ändå ej det rätta – borttärd af långsam sjukdom; tills lifvet, med en knapt hörbar suck, flydde. Det var en sorgens boning; maka och barn i tårar. Då slog mig sorgens olika verkan på olika åldrar. Lifvets förmörkelse är den.
D c ii ii Juli. 4o5 Att större skyndsamhet vid rättegångs-ärendenas behandling skall vinnas derigenom, att, med antagande afLagUlskts nu ifråga var. förslag, målen komma att fullföljas från häradsrätt directe hos Hofrätt, utan alt först pröfvas af lagmansrätlen, kan jag för min del, så länge närvar, domstols organisation i öfrigt blifver oförändrad, ej föreställa mig; utan tror jag att målens antal hos Hofratlerna, och i sammanhang dermed balancerna skola högst betydligt ökas; ty att vadeskillingens förhöjning från 12 sk. till 1 r:dr b:co och föreskriften om borgens ställande för kostnad och skada ej kommer att afskräcka många från rättegångars fullföljande, derom är åtminstone jag för min del öfvertygad. Vid sista riksdag var föreslaget, att doms fullgörande skulle föreskrifvas såsom villkor för rättigheten att hos Hofrätt söka ändring i häradsrättens dom, och åtskillige talare hafva nu härstädes ånyo upptagit detta förslag. För min del kan jag ej annat än afstyrka bifall härtill. Detta alett sätt att i många, kanske till och med de flesta fall, göra ändringssökandet för den fattiga omöjligt; och detta skall åtminstone jag ej någonsin med min röst understödja. Att endast helt enkelt borttaga lagmansrätterna, anser jag äfven, med afseende på landets geographiska beskaffenhet, olämpligt och innefattande en obillighet. Det skulle då icke gifvas någon möjlighet for rättsökande parter, äfven uti de från Hofrätterna mest. aflägna orter, att vinna rättelse uti häradsrätternas beslut, utan alt nödgas vidkännas alla de kostnader och svårigheter, som med ändringssökandet i Hofrätten otvifveFhktigt äro förknippade.
På grund af hvad jag sålunda anfört, hemställer jag i underdånighet, det Högste Domstolens utlåtande mätte, för det i 87 § Rcgerings-formen omför mälda ändamål, varda inlbrdradt öfver ett sä lydande förslag till ”jFörordning angående giftermål emellan kristen oell mosaisk trosbekännare. I afseende ä giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare förordnas som följer: § i Medlem af Svenska kyrkan vare ej förment att ingå äktenskap med mosaisk trosbekännare. § 2. Om lysning till sådant äktenskap, äfvensom till äktenskap emellan mosaisk trosbekännare och medlem af annat främmande religionssamfund, som i ri ket tillätet är, gälle hvad i Kongl. Kungörelsen den IP Januari 1847 och i 9 § af Kongl. Förordningen angående främmande trosbekännare och deras religionsöfning af den 23 Oktober 1860 stadgadt finnes. § 3. Äktenskap, hvarom nu sagdt är, skall i vittnens närvaro ingås inför Magistrat i stad eller inför Kronofogde ä landet. Magistrat eller Kronofogde åligga Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition 32. 7 dervid i afseende ä mannens och qvinnans ledighet till äktenskap den tillsyn, sorn enligt lag tillkommer prest, den der vigsel förrätta skall: sedan affordras såväl mannen sorn qvinnan deras frivilliga ja och samtycke till giftermålet, och vardén de derpå för äkta makar förklarade. Hvad sålunda förekommit skall i protokoll upptagas; och varde det, om äktenskapet är inför Kronofogde ingånget, jemväl af vittnen bestyrkt. Det giftermål vare lika gildtsoin vore äktenskapet med vigsel fullkomnadt. § 4. f fråga om den religion, hvari barn bör uppfostras, vare lag, som i 10 § af Kongl. Förordningen den 23 Oktober 1860, angående främmande trosbekännare och deras religionsöfning, sagdt är.” Häruti instämde Stats-Rådets öfrige ledamöter och täcktes Kongl, Maj:t i nåder gilla hvad Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern sålunda yttrat och hemställt. Ex protocollo N. Becker.
Uppå derefter gjord anmälan om behofvet af någon kuranstalt på Gottland, biföll Kongl. Maj:t, den 5 Mars 1782, att ett lasarett i Wisby linge inrättas och i samma månad förordr.ade Serafimer-ordens-gillet, att rum i hospitalshuset skulle få användas för 6 och 8 sjuksängar och att lasarettets behof finge af hospitalets medel förskjutas. Då fråga sedermera jrppades om sammanskott af länens innevånare till veneriska smittans hämmande, gjordes från Gottland den underdåniga hemställan, om icke Wisby hospitals öfverskottsmedel kunde få användas till sjukvården inom länet, hvilket Kongl. Maj:t den 10 September 1817 afslog; hvarefter lasaretts-direktionen ytterligare i underdånighet anhöll, att för lasarettet få disponera hospitalets öfverskottsspanmål, men hvarå Kongl. Majit den 6 Maj 1819 meddelade det beslut, att samma »nderdåniga ansökning ej kunde bifallas, helst Serafimer-ordeus fond, deraf utgifterna Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 242. 15 för hospitalerna bestridas, funnes grundad på hvad till detta behof från samtlige länen inflöte och hvilket jemväl genom flera Kongl, författningar vore stadgadt. Efter det Serafimer-ordens-gillet meddelat dessa upplysningar i ämnet samt i underdånighet afstyrkt nådigt bifall till hvad lasaretts-direktionen i ofvanberöide måtto i underdånighet begärt, förklarade Kongl. Majit under den 16 Mars 1826, det Kongl.