Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dom, hvarmedelst en allmänt för hederlig man ansedd husbonde, sedan han på det uppenbaraste af sin bodbetjent blifvit bestulen och han honom derföre afskedat, utan att likväl annorlunda än i allmänna termer orsaken dertill omnämna, ålagts rikta sin elaka lösdrifvande tjenare med flere hundrade R:dr. Detta oskick gör alla vanartiga tjenare (och hvem vet ej, att deraf nu finnes, sedan 1819, legioner), till husböndernas husbönder. —- Och jag frågar Er, mine Herrar, hvilket anse Ni sannolikast, antingen att en husbonde i vittnens närvaro skulle utgifva en orättvist Den 7 September e. m. 2o5 tadlande Orlofssedel, eller att ett tjenstehjon, trottsande på den lagliga bevisningen, tvingar sig till en oförtjent recommendation, hvarmed så många husbönder, år från år, blifvit bedragne? —• Må åtminstone allt yttrande om en tvetydig frejd vara med gifve t; men aktom oss, mine Herrar, decretera förpligtelsen att emot våra samveten aflemna våra vitsord, eller vanhedra våra namn! Hafva vi väl rättighet, att göra de nja husbönderne lika ångrande, som vi varit det sjelfve? 4:o Den i alla afseenden för mängden tjenligaste flyttningstid, har jag, såsom husbonde öfver 3o år, boende i 5 Rikets Län, funnit vara Junii månad. Det är möjligt, att de emot Danmark gränsande orter kunna hafva annat intresse; men skall då i en Stat pluralitetens a/gjorda fördelar vika för minoritetens? Så länge Sverige ej kan cantonisera sig, såsom Schweitz och Norra America, hvilket väl ej låter tänka sig under nuvarande generation, måste, efter mitt omdöme, de flestes intressen hafva öfvervigt. Skulle likväl dessa åsigter, som väl öfver 5o år blifvit framställda, ej mer nu än förr förmå göra sig gällande; måtte då åtminstone Tjenstehjonens nuvarande flyttningstid bibehållas!
BondeStändet, 31:0 Af Johan Bengtsson, hvari Gårdfarihandelns inskränkande föreslås, att Landshöfdingeämbetet uti Elfsborgs län må förbjudas, att till någon, eho som hälst, utfärda Pass för Gårdfarihandel idkande inom de provincer, som ligga Norr och Vester om Hernösand, och att dessa provincers Laudshöfdingar autoriseraSj att låta till hemorten affärda de der anträffade Gårdfarihandlare, samt att det gods, de medföra, bör vara underkastadt confiscation, till förmån för Läns-Lazarettet. Bihang till RiksSt. Utsk, Betänkanäen. 2:0 Af Niis Håkansson från Kronobergs leijl, som önskar, antingen ett bestämdt för* bild emot Gårdfarihandlares kringvandring, eller ock frihet för en hvar, att å olofliga varor göra beslag och njuta till godo beslagare andel. Nils Håkansson anmärker, att dessa kringvandrande handlande borde använda sin tid och arbetsförmåga på nyttiga näringar och bereda sig bärgning på samma sätt som Vermländningar och Dalkarlar, hvilka till en stor del kunna, likasom innevånarne i Elfsborgs Län, klaga öfver en hård och ofrugtsam jordmån, förenad med andra olägenheter, såsom stark frost m. m. 5:0 Af Anders Danielsson, deri han yttrar den mening, att Gårdfarihandelns upphäfvande eller inskränkande, på hvad sätt det än sker, aldrig kan medföra en sådan nytta, som motväger den, hvilken genom Gårdfarihandelsrättigheten eger rum. Dessutom hafva vid frågans öfverläggning flere Ledamöter, till Ståndets Protocoll, yttrat sig, rörande detta ämne, nemligen JLongberg, Carl Bergman, Michaelsson, från ‘Gefleborgs Län; Anders Nilsson, Nils Månsson, från Malmöhus Län; Anders Joachimsson, Anders Sandsten, från Jönkö' pings Län; Pehr Bengtsson, från Halland; Nils Håkansson, från Christianstads Län; Per Persson, från Stockholms län; Anders Nilsson, från Carlstads län; Peter Anders - Besv. och Ekon. Utsk.
Ständers egen upplysta pröfning. Stockholm den 12 April 1823;. Eesv. och Ekon. Utsk. BetiinkanAen. Betänkande, i anledning af vacht fråga, rörande skyldigheten, att in natura leverera hö och halm till Kongl. Elof stallet i Stockholm. Från Hederv. BondeStåndet liar detta Utskott, genom ProtocollsUtdrag af den 17 sistl. Febr. emoltagit ett Memorial af Erih Hansson jemte öfrige RiksdagsFullmägtige från Stockholms Län, deruti yrkas: att hemmansinnehafvare i nämnde Län måtte befrias från det besvärliga åliggandet, att på ett afstånd af 8, 10, 12 å 14 mil från hufvudstaden forsla sina hö- och halmräntor till Kongl. Hofstallet i Stockholm, och att dem måtte förunnas, att, i likhet med hvad. tillförene skett, samma räntepersedlar med penningar, efter markegångspris, få erlägga. Till upplysning, rörande denna fråga, får Utskottet vördsamt meddela: att, i anledning af de underdåniga besvär, som åtskilliga hemmansegare och bönder uti Wäddö och Häfverö Socknar af Stockholms län anfört deröfver, att dem förmenats deras ströpersedlar, hädanefter sorn hittills, med penningar efter markegång årligen utgöra, liar Kongl. Maj:t under den 6 November sistl. är i Nådigt Bref till Kongl. Kammar - 206 Besv. och Ekon. Utsk. Betcinkanden•
I i Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson. Slutligen uppläste Departements-chefen, Statsrådet Carlson till justering nedannäninda, enligt Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, förut fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o om anslag för år 1866 till biträde vid handläggning af de i Ecklesiastik-departeinentet förekommande ärenden rörande lönereglering för presterskapet i riket; Och täcktes Kongl. Maj:t, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådana de finnas detta protokoll hilagda, samt förordna, att, i enlighet dermed, nådiga Propositioner skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo N. Fredr, Sander, 4 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition J\s 56. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Jan. 1866, kl. 12 midd. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående afsöndring af jord frän Rönö kungsgård för utvidgande af Rönö församlings kyrkogård, m. m.; Gifven Stockholms Slott den 21 December 1865. Sedan Rönö församling af Östergötlands län år 1850 hos Kongl. Ma.j:t i underdånighet anhållit, att från den inom socknen belägna
Det är möjligt att detta kan vara ett framtidsmål för framtidsmän, och då är det äfven lätt förklarligt, hvarföre den föreslagna förändringen med så mycken ifver omfattas och påyrkas, men jag, som icke vill anticipera på framtiden och derföre ej heller nu anser tillfället lämpligt att häröfver yttra mig, inskränker mig till den vördsamma anhållan, att Utsk:ts framställning måtte återremitteras. Hr Printzensköld: Frih. Behbinders nyss afgifna yttrande har hos mig väckt icke mindre förundran än det gjort hos Gr. Mörner. Jag vädjar till protokollet, om, i något af mina föregående yttranden, ens en aflägsen tanke till misstroende mot domarekåren finnes uttalad. Hvarföre jag ansett kontrollen böra bibehållas, är på grund af den erfarenhet, jag under min 40-åriga tjenstemannabana hunnit förvärfva, att man aldrig skall, såvidt man vill motarbeta förseelsen, lemna rum åt densamma. Det är för att betaga den svagare karakteren möjligheten att blifva frestad till brott, sorn jag uttalat mig för kontrollens vidmakthållande; menniskan, hon må vara i hvilken samhällsställning som helst, felar aldrig så lätt, som när hon dertill blir frestad. På grund deraf har jag i likhet med Gr. Mörner bestridt Utsk:ts förslag och fortfar ännu i min vördsamma anhållan om punktens återremitterande. Många ledamöter hördes nu påyrka propos. Hr von Kraemer: Ofantligt smickrad, att af en sa kompetent person, som Gr. Mörner, benämnas framtidsman, kan jag dock ej underlåta att förklara, det den värde Gr:n alldeles misstagit sig om det framtidsmål, jag valt. Då jag talade om, att det ifrågav:de beskattningssättet hade framtid för sig, så var det naturligtvis under den förutsättning, att det med mera beq ämlighet kunde användas, än en del andra, som då skulle upphäfvas.
För denna mindre fullständighet Landshöfdinge-Embetet vågar tro, finnas någon ursäkt deruti, Berättelse öfver Stockholms Län för åren 1843—1847. meddelanden lärer, såsom att af de år, 4 / 22 som Berättelsen omfattar, underteknad t. f. Landskamererare endast en del och undertecknad t. f. Landssekreterare nästan intet haft befattning med länsstyrelsen samt i följd deraf icke äga den kännedom om under tiden inträffade förhållanden, som kunnat grunda mera utförliga upplysningar och yttranden. Stockholm å Landskansli^ den 30 April 1849. Under Landshöfdingeledighet På Landshöfdinge-Embetets vägnar B. U. P. Normelli. G. P. af Sillén. FEM ÅR8-T ABEL L för Fögderierne Kronan särskiklt förb åsora Stall-än ar mai Skatte Krono dito Lägenhet d bålln och 'o dess Lustslott med dertill hörande hemman Kungsoch Kungs-Ladugårdar derunder lydande eller eljes dito andre Lägenheter dito Lägenheter dito Qvarnar . dito Fisken Krono-Säterier Frälse-Säterier och Ladugård Skatte-Säterier Säteri-Rusthåll Rå- och Rörshemman . Frälsehemman Frälse-Skattehemman Kronohemman Krono-Rusthåll Krono-Augmentshemman Krono-Skattehemman . Dito Rusthåll . Dito Augmentshem Militie-Boställen Civila dito Ecklesiastika dito Akademihemman, Frälse Dito Skatte Dito Krono Hospitalsoch Barnhushemman, Frälse Dito dito Dito dito Dito dito Krigsmanshus-hemman, Skatte Lotshemman, Skatte Dito Krono Dito Frälse Posthemman, Skatte . liecogTiili ons-Sk ogshem rn an Skattlagde bebyggde Torp, Utjordar, Urfjella begripne, Frälse Dito dito dito Skatte Dito dito dito Krono Dito Obebyggde . Oskattlagde bebyggde dito, deraf Ryttare-, Soldatoch Backstugor . Bebyggde Lägenheter, afsöndrade från hemman under ständig äganderätt
Notarie-arfvode måtte beviljas alt från och med denna dag utgå; dels ock alt derest vid behandlingen af de ärenden, som af Lag-Utskottet gemensamt med annat Utskotts Deputerade komma att handläggas, särskildt biträde skulle erfordras, en Notarie måtte få antagas med arfvode, beräknadt från antagningsdagen. Den 15 November. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskollel: l:o Kongl. Maj-.ts den 12 dennes på bordet lagda Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om inrättandet af ett Statistiskt embetsverk; 30 Prot.-Utdrag den i5 November i856. 2:o Dito Dito, ang. anslag för geologiska undersökningar öfver hela riket, samt utgifvande af derpå grundade geognostiska kartor; 3:o Dito Dito, ang. berättigande för Öfver-Direktören m. m. A. E. von Sydow, att vid afskedstagande! erhålla pension å Allmänna Indragnings-Staten; 4:o Dito Dito, ang. bestämmande af viss tid, hvarutöfver, vid de nva jor deböckernas granskning, undersökning uti och jemförelse med äldre jordeböcker icke må ega rum; 5:o Dito Dito, ang. godtgörelse lill indelningshafvare för sådana grundräntor, som till följd af qvarnars nedläggande afskrifvas; 6:o Dito Dito, ang. åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår; 7:o Dito Dito, ang. förhöjning af den pension å Rikets Allmänna Indrag nings-Stal, som vid erhållet Nådigt afsked blifvit Kongl.
Ständers uppmärksamhet derå att för större delen af utbetalde fosterlöner icke funnes någon annan verifikation räkenskapen bilagd. än en af inrättningens Kamererare, som tillika är Kassör, undertecknad så kallad »underhållsspecial», upptagande barnens namn och nummer samt de särskilda underhållsutdelningarne för hvarje barn; varande endast de genom Presterskapet verkställda utbetalningarne, hvilka knappt uppgå till en tredjedel af hela utgiftssumman, med vederbörandes qvittenser i behörig ordning verificerade. Med afseende sä väl å hvad den afgifna underdåniga förklaringen innehåller, som hufvudsakligen derå, att fråga om ny organisation af Barnhus-inrättningen nyligen hos Kongl. Maj:t till pröfning förevarit, hemställer Utskottet, att Revisorernes ifrågavarande anmärkning icke för närvarande må föranleda till någon åtgärd. O “ § 42. (Rev.-Ber. pag 169. Förkl. pag. 239.) Vidare hafva Revisorerne anmält, att under revisionsåren blifvit vid Barnhuset verkställde åtskilliga byggnadsarbeten, för hvilka kostnaderne uppgått till sammans till 64,407 R:dr 19 sk. 2 rst.; att af dessa byggnader en till tvätt-, torkoch badinrättning afsedd, fästat Revisorernes synnerliga uppmärksamhet, enär kostnaden för densamma, ehuru, enligt upprältadt förslag, beräknad till omkring 16,000 R:dr, vid 1847 års utgång uppgått till 31,953 R:dr 31 sk. 2 rst., utom de efter nyssnämnde tidpunkt å detta arbete nedlagda ytterligare kostnader; samt att Revisorerne, som tagit den dåmera fullbordade byggnaden i ögonsigte och af räkenskaperne funnit kostnaderne derföre ganska dryga, ansett sig böra uttala den öfvertygelse, att större sparsamhet och omtanke kunnat vid ifrågavarande byggnads uppförande iakttagas.
Ståndet vid flere, ja vid alla tillfällen för honom ådagalagt, och jag gläder mig upriktigt deråt; men i samma mån det sålunda förvärfvade anseendet är välgrundadt och allmänt erkändt, måste man önska att den aktade ledamoten icke genom förhastade yttranden af harm och besviken väntan, här grundlägger den föreställningen, att han på ett mindre eftertänksamt och mindre rättvist sätt behandlar sina motståndare, aldrahelst då samme talare sjelf började sitt anförande under de gemensamma öfverläggningarne med att önska det man aldrig borde tillerkänna sina vedersakare annat än hederliga, ädla motiver. Emellertid har Hr Bildt i dag yttrat, att majoriteten, R. o. Ad:ns således, som fattat beslut i olikhet med hvad StatsUtsk. föreslagit, denna majoritet har, enl. den värde talarens ord, såsom jag upfattat deras lydelse, genom sitt beslut i jernvägsfrågan minskat möjligheten af hufvudstadens försvar i farans stund, hvilket förfaringssätt kunde leda derhän, att i en framtid »blifva en utsträckt hand åt den fiende som måttar sitt hugg åt fäderneslandets hjerta.» — Nu är klart att härvid denna hand måste förutsättas blifva utsträckt i vänskaplig mening; ty vore meningen att man måttade Don 10 Juni f. m. 129 hugg mot hugg, utgjorde sådant icke föremål för något klander. Hr Bildt har således i sina ord, om än icke i sin mening, framkastat en beskyllning, som måste djupt ogillas af hvar och en som äger någon känsla för fosterlandets heligaste rättigheter, den, att af hvarje god medborgare värnas och försvaras. Jag vill gerna antaga, att de anförda orden, under en sinnesstämning, beherrskad af det måhända oväntade, nyss lidna nederlagets smärta, icke så noga blifvit afvägda; men jag är öfvertygad att Hr Gr. o. Landtm., oaktadt allt det öfverseende han må hafva med våra ofullkomligheter, funnit sig nödsakad afbryta detta yttrande, derest det icke slutats i samma ögonblick det beklagliga uttrycket var fälldt.
I anledning häraf får Utskottet yttra: att, på samma skäl, sorn i det återremitterade Betänkandet är anfördt, eller nödvändigheten att i möjT ligaste mon inskränka dessa extra Stats-utgiflers belopp, till följd hvaraf äfven anslag till vigtiga delar af Försvars-Verket måst förvägras, kan Utskottet icke heller nu tillstyrka beviljandet af något extra anslag för Fyroeh Båk-inrätlningen; att, då Fonden för ränta och amortissement å det blifvande lånet är anvisad i ett å Riks-Stat uppfördt anslag, Utskottet anser det vara lämpligare, att det Embets-Verk, till hvars disposition delta Statsanslag är ställdt, ombesörjer lånets upptagande och amortering, än att Riksgälds-Contoret, genom öfvertagandet af bestyret dermed, skulle blifva en permanent fordringsägare hos Siats-Verket, och ett bestämdt årligt Stats-anslag således komma att till Riksgälds-Contoret utgå, under det att nämnde Contor till Stats-Verket skall aflemna hela Statsbrist-summan; samt att Utskottet anser Rikets Ständer icke böra bestämma några föreskrifter i afseende på vilkoren för lånets upptagande, såsom möjligen menligt inverkande på verkställigheten; dock hemställer Utskottet, på grund af derom gjorda framställningar, att tiden, inom hvilken lånet bör vara till fullo liqvideradt, må af Rikets Ständer fastställas, och föreslår i sådant hänseende, att denna termin må bestämmas till högst 20 år efter lånets upptagande. AIImännm Undervisningen. Inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-Stcindet hafva anmärkningar blifvit gjorda vid Utskottets afstyrkande af det för Normal-Vexel - St At<-Utskottets Utlåtande Ar;o ag». undervisnings Skolan i Slockholm äskade extra anslag af i5oo R:dr, innehållande: att dessa medel voro ämnade lill understöd för sådane personer, lirilka hildas lill
Så uppfylldes nornornas spådom, att Halfdan skulle hafva ett rike, vidsträckt i väster och öster, så långt som de i dessa väderstreck hade knutit de gyllne trådarne i varpen af hans väf; men åt norr låg blott en enda tråd, och det gällde, om den skulle hålla, eller om människoslägtets urhem och fädernas heliga grafvar skulle för alltid stanna i frostmakters och gudafienders våld. VALANDS SENARE ÖDEN OCH DÖD. Sju vintrar hade svanemöarna Idun, Sif och Auda tillbragt i Ulfdalarne. I den åttonde vintern blefvo de sjuka af längtan efter solglans, vårfläktar och blommor; ty sitt innersta skaplynne kunde de icke besegra. Sorgsna och tynande uthärdade de ännu ett år hos Ivaldes söner. Men därefter togo de sina svaneskrudar och flögo bort öfver Jotunheim och Elivågor. Då vardt det tungt äfven för bröderna att stanna. Men Valand hade för stora mål i sigte, för att längtan och sorg skulle kunnat afvända honom från dem; han var ej allenast oläkligt hämdgirig, utan också ihärdig och tålmodig utan like. Till bröderna sade han: »Då I längten härifrån, så är det bättre för eder att gå.» De togo sina skidor och bågar och gingo på olika vägar åt söder. Egil följdes af en gosse, som var hans och Sifs son, född i Ulfdalarne och af fadern uppfostrad till bågskytt och skidlöpare. Hans namn var Ull, och ödet hade med honom stora uppsåt. Valand var nu ensam. Han fortfor med sina trollkonster och sitt smide på hämdesvärdet. Dessemällan jagade han och skaffade sig så sin föda. År gingo, galdersången fortfor, och stormby efter stormby med frost och hagel lösgjordes i Ulfdalarne, för att härja skapelsen. Isfälten sköto ned emot Aurvangalandet, och den ofantliga Nordhafs-ön, som förut varit grönskande och bebodd af så många folk, var en människotom öken af is och snö.
Naturligtvis hade min moder rätt, ty hon kunde ej annat, så öm och god som hon alltid varit. Men jag kände, att jag aldrig skulle hafva hjerta till att undandraga min fattige kamrat den hjelp, som jag i ett heligt ögonblick sjelf erbjudit honom. Då ville jag hellre underkasta mig sjelf de största försakelser – lefva på half ranson, ja, lida hvilka umbäranden som helst. Det vore så godt som en synd emot den Helige Ande att svika i ett fall sådant som detta. Och jag tänkte på skriftens ord, Math. 5: 7. »Salige äro de barmhertige; ty dem skall ske barmhertighet.» Om min ömma moder ej skulle förmå att bekosta all min lärdom, så skulle nog den Högste beveka någon annan god menniska att blifva min beskyddare och välgörare. Jag tänkte härvid naturligen på min gamle, högt älskade och värderade lärare, prosten Stålbom i Glimminge. Styrkt af denna förvissning, hade jag således ej hjerta till att meddela Pettersson de bekymmer, som min ömma moder uttalat i sitt bref. Men han måtte dock, liflig i uppfattningen som han var, hafva märkt, att allt ej var som sig borde, oaktadt jag på allt sätt för honom sökte dölja min nedslagenhet. Följden häraf var den, att han en vacker dag sjelfmant började tala om något, hvarpå han dessförinnan ej syntes hafva haft den ringaste tanke. Han sade nemligen, att han tänkt, att då han hade ett helt år på sig för att bereda sig till en examen, som han ledigt nog borde kunna taga med ett par månaders förberedelser, så ville han under väntetiden försöka att skaffa sig något extra arbete och derigenom bidraga till sitt uppehälle. Jag kunde ju ej annat än berömma honom för denna hans finkänslighet. Och så började vi våra öfverläggningar om hvad slags sysselsättning, han kunde och borde söka. Vi tänkte först på renskrifning. Men dels var hans stil ej så serdeles vacker, dels var han sjelf ej tillräckligt hemma i ortografien för att kunna åtaga sig renskrifningen af ett klottrigt och slarfvigt manuskript.
Proposm i fråga om 24:de g:n icke varit lämplig, derom tycks det bära vittne att densamma icke af något Stånd blifvit godkänd; och att nu påyrka dess antagande, sedan den vid första föredragningen af alla Stånden blifvit underkänd, vore väl icke riktigt. Det är obestridligt att hvarken ordet »straxt» eller orden »snart derefter» innefatta något bestämdt med afs:de på tiden. Vid sådant förhide återstår för Utsk:t icke någon annan utväg än att hålla sig närmare till bestämmelsen i vår mu gällande lag, hvars stadgande hittills icke lemnat någon särdeles anledn. till tvekan. Såvidt jag känner, har man alltid förstått stadgandet i 16:de kap. lista §:n Missgern.Balken, som handlar om H. VIII. 13 191 Ilen 18 .(ali f. m. »foster», på samma sätt som Utsk:t velat förstå detsamma. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Carleson: I anledn af Gr. Sparres senaste yttrande får jag erinra att bestämmelsen i vår nu gällande lags 16:de kap. och l:sta §:ti Missgern.Balken är sådan att det ligger alldeles uppenbart för ögonen att der är fråga om dräpande af foster vid föd seln eller så snart derefter att tiden ännu kan anses ,höra till födseln. Men det är deremot alldeles icke klart för den, som läser denna g i Utsk:ts förslag, huru lång tid får förflyta, för att de mildrande bestämmelser, som i 24:de §:n omförraälas, verkligen skola kunna tillämpas. Hr Adlercreutz: Den flera gånger omtalade lydelsen af vår nu gällande lag är sådan: »Kona, som af oloflig beblandelse varder hafvande och det ej uppenbarar före födseln, söker enslig het vid sjelfva födseln och derefter uti fullt upsåt att fostret lifvet afhända, lägger det å lön, eller ty af daga, hon skall halshuggas etc.» Vår nu gällande lag har således ordet »derefter» i likhet med den föreslagne lydelsen i LagUtskits förslag.
Tidningarne årligen en eller flere gånger vidare erindras, ett så beskaffadt stadgande skulle kunna anses lärnpeligt, att derest Innehafvare af Läne-Bankens Räntebärande Obligationer icke på Tio år uttaga Räntan å desamma, någon Ränta för den öfverskjutande tiden hvarken kommer alt bokföras eller godtgöras. Varande härigenom , med måttlig påföljd för underlåtenheten , en gräns likväl satt för den årligen växande RänteSkulden. För egen del hysa Banco-Fullmägtige den öfvertygelse, att partiela föreskrifter, ledande til! rubbning af de förhållanden, hvaruti Bankens äldre Skuldförbindelser genom tidernes oravexiirsgar blifvit försatte, böra, så vidt ske katr , af Banco Fullmäktige. 53 kan , vid nuvarande finance-ställning undvikas; och att det först är i sammanhang med en total reglering och myntbestämning, som dylika frågor kunna och böra, under fästadt tillbörligt afseende så väl på rättvisans som på billighetens förtäringar, upptagas och behandlas. §• 9- Till Rikets Ständers Banco - Utskotts uppmärksamhet fä Banco-Fullmägtige anmäla ett af Boksluts - Commissarien Kolmodin, den 24 October 1825, aflntet, och den 5 December samma år hos Fullmägtige förehafdt Memorial, rörande dels visse föreslagne förändringar i den förut brukelige bokförings-methoden , och dels afföring af någre från äldre tider sig härledande, år från år balancerade Poster, om hvilkas beskaffenhet och tillkomst Memorialet lemnar fullständig upplysning. Oell behagade Högloflige Utskottet i sammanhang härmed taga i betraktande så väl hvad Fullmägtiges ofvan åberopade Protocoll innehåller, som Rikets Ständers Revisorers år 1827 i ämnet meddelade utlåtande; hvarefter Fullmägtige afvakta nödige föreskrifter i berörde hänseenden. 1Q Hos Rikets Ständers Revisorer , af år 182 5 , anmälde Banco-Fullmägtige , att i Bankens Pappers-Magazin finnas qvarliggande 3:ne serskildta partier