Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Wid öfvervägande af dessa Memorial, hvar för sig, fann BondeStåndet anmälandet i Memorialet N:o 18 om Herr StatsSecreteraren Quidings ställande under RiksRätt, endast vara till nödig underrättelse meddeladt; äfvensom ej mindre detta Memorial, i afseende på dess öfriga innehåll, än äfven N:ris 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25 och 52 ansågos icke fordra annan åtgärd, än att läggas till Handlingarne, sedan Utskottet (med undantag af de i Memorialet N;o 25 omförmälde anmärkningar, hvaröfver Utskottet i dess Allmänna Betänkande N:o 92 sig utlåtit, och hvilka följaktligen i sammanhang dermed till särskild handläggning förekomma) icke funnit de anmärkte omständigheterne till någon ansvarig påföljd föranleda. Vrot. JJtdr. d. 11 Julix lflsg. Den II Julii 1823. Från Högl. Ridderskapet och Adeln. S. D. f. m. Wiel förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets, d. 10 sistl. Junii, aflåtne samt den 28 i samma månad e. m. på bordet lagde Memorial N:o 29, i följd af StatsRåds Protocollens fulländade granskning, beslöt Ridderskapet och Adeln, det borde alla de i berörde Memorial, enligt 107 §. Regeringsformen anmälde Anmärkningspuncter förfalla, samt Utskottets yttrande rörande de i slutet af samma Memorial upptagne så kallade särskilde omständigheter, läggas till Handlingarne. S. D. f. m. Wid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets d. 21 sistl. Junii, under N:o 32, allåtne samt d. 5 dennes, e. m. på bordet lagde Memorial, rörande en af nu mera aflidne Grefve C. H.
Jag skulle aldrig kunna göra detta duktiga arbete; jag skulle sjunka ned i massan af obetydligheter igen, derifrån jag var kommen; jag skulle åter utestängas från den verld, dit jag endast hunnit kasta en lysten blick, ty jag skulle icke kunna utföra detta duktiga arbete, som man fordrade af mig som inträdeskort. Åh Gud! Jag var icke värd ett kopparöre. Jag ville förpanta kropp och själ för att kunna utföra detta duktiga arbete, och endast medelmåttiga, tarfliga saker skulle jag förmå utföra! – Jag led,vack jag led som under den obarmhertigaste tortyr, då man blygs att låta höra sin jämmer, derför att den skall slå emot en hårdhet, som vore i stånd att kasta den tillbaka med ett löje. Detta arbete, detta arbete! Mitt lif för detta arbete! En oduglig skribent skall jag aldrig kunna höja mig öfver det? Skall jag ha kämpat så länge och så ihärdigt bara för att sjunka tillbaka i maktlöshet! Jag kunde icke återhålla min rent fysiska klagan. Jag kände mig så sjuk, så utarbetad, så förslöad. Jag sade till Axel hur jag var rent förbi af detta förfärliga samtal med Borchsenius. Deraf kunde han döma hur usel och nervöst upprifven jag blifvit, jag, som annars alltid skrutit med att icke ega några nerver. Och så kom det som ett halfqväfdt ångestutbrott: att jag icke kan arbeta. ”Hvad skall då jag säga!” svarade han till min förvåning, ”jag är mycket mer upprifven, jag är mycket mer ur stånd att arbeta än du.” ”Men du arbetar ju?” ”Jag arbetar för långsamt. Jag har blifvit allt för kritisk på mig sjelf.” Och ur denna känslolösa stämma klang det emot mig något af min egen ångest. Olyckskamrat! Med all sin sjelfkritik, med all sin kritik öfver mig kan han dock icke arbeta. Det slog sig som en hand kring min strupe. Jag har kraft att kämpa ännu. Men har han det? Skall han bli till intet? Åh, i den stunden af öfvergifvenhet kände jag hur kär han varit mig. — Mitt barn, min son! — Det var med ett ohörbart skri jag sjönk tillbaka. Naturen har ju förmenat mig all rätt att älska honom. Det förfärliga tunga, öde lifvet!
Berörda stadgande upplifvades genom Kongl, resolutionen på presterskapets besvär den 10 Mars 1719 och Kongl, resolutionen på allmogens besvär den 25 Maj 1720; och förklarades slutligen genom Kongl, resolutionen på allmogens besvär den 1 Augusti 1727 § 12, derifrån ifrågavarande lag-paragraf är hemtad, församlingarne endast förbundne att bygga de sju laga husen, samt att, »då de tarfva ansenlig förbättring, tillföra allt hvad som behöfves och uppbygga husen på deras kostnad.» Till ytterligare stöd för den åsigt, att innehafvare af kyrkoherde-bohl bör bekosta all annan reparation, än den. sorn är att betrakta såsom nybyggnad, torde jemväl få åberopas, att samma åsigt öfverensstämmer med den princip, sorn angående byggnadsoch underhälls-skyldigheten vid andra boställen gjort sig gällande uti de författningar, sorn i afseende härå äro utfärdade; och då Utskotten anse, att, vid bestämmande af vidden utaf kyrkoherdars skyldighet att hälla vid makt, och församlingarnes att bättra de så kallade laga husen å prestgårdar, de grunder som blifvit följda i föreskrifterna uti 7 och 8 §§ af Kongl. Militioe-boställs-ordningen den 23 Januari 1836 äro tillämpliga, få Utskotten alltså vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, att hus Ilang/.
Richert förklarat sig icke böra emotta den kallelse af den 17 sisth September, han af RiksensStänders Fullmägtige öfver Banken och RiksgäldsContoret erhållit, att JustitiaeOmbudsmans Ämbetet tillträda; och fann Ridderskapet och Adeln, anledning häraf besluta, att å nästa Tisdag den 7 dennes utvälja Tolf Electorer och fyra Suppleanter tili utseende af en annan RiksensStänders Justitieombudsman och dess efterträdare. S. D. Wid förnyad föredragning af StatsUttskottets den 20 sistlidne September un - ao48 Prot. Ut<Jr. d. 3 October. 1O23. der N;o 477 afgifne, samt den 28 derpå följde e. m. på bordet lagde Betänkande angående GeneralAssistanseContoiret, blef samma Betänkande i anledning af åtskilige Ledamöters dervid gjorde anmärkningar, till StatsUtskortet återremitteradt S. D. f. m. Föredrogs å nyo och biföllcs följande StatsUtskottets den 20 sisthdne September afgifne, samt den J7 derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtanden: N:o 489 i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss på Oiof Söderbergs underdåniga ansökning om nedsättning uti arrendet for Rebbelberga broar i Christianstads Län; N:o 490 om Passevolanceafgiftens upphörande elier nedsättning. N;0 491 i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i frågan om fastställande af en årlig underhålissumma och Enkesäte för Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan, i händelse Hennes Kengl.
Manchestersammeten var i synnerhet hans käpphäst, och han var förtjust, när de stora fraktvagnarne lastade af på gården, och granntraktens alla handelsjudar strömmade till; desse voro hans bästa kunder, och hos dem var det, som icke blott den största afsättningen utan också det ärofullaste erkännandet kom hans manchestersammet till del Emedan nu den af min fars vänner, som förstod sig bäst på att inköpa manchestersammet, bar namnet Harry, kom också jag att heta Harry, och Harry kallades jag både hemma i familjen och hos vänner och grannar. Jag hör ännu gerna det namnet, fastän jag har det att tacka för många förtretligheter, som satte djupa spår i mitt barnasinne. Först nu, då jag icke längre lefver bland lefvande menniskor, och då följaktligen hvarje gnista af sällskaplig fåfänga slocknat i min själ, kan jag utan bryderi tala derom. Här i Frankrike öfversatte man strax efter min ankomst till Paris mitt tyska namn »Heinrich» till »Henri», och jag måste finna mig deri, och till slut också sjelf kalla mig så, emedan ordet Heinrich icke tilltalade det franska örat, och fransmännen öfver hufvud taget alltid veta att inrätta sig det bekvämt här i verlden. Också namnet Henri Heine ha de aldrig kunnat uttala ordentligt; de fleste kalla mig M:r Enri Enn, många draga ihop det till Enrienne, och en del säga utan vidare M:r Un rien. Detta skadar mig ofta literärt, men har å andra sidan också sina fördelar. Det fins t. ex. många af mina ädla landsmän, som komma till Paris och gerna skulle vilja tala illa om mig här. Men då de alltid uttala mitt namn på tyska, faller det icke fransmännen in, att denne bof och förgiftare af oskuldens brunnar, öfver hvilken man utöser sig i så häftiga skymftillmälen, är deras egen vän Monsieur Enrienne, och de ädla tyska själarne ha förgäfves låtit sin dygdeifver skena i väg. Men, som sagdt, det har också sin förtretliga sida att få sitt namn förvrängdt. Det fins folk, som i det fallet ådagalägga mycken ömtålighet.
N:o 403. så mycket mera nödig, som eljest det ifrågavarande betsmanet icke får krönas längre än till innevarande års slut, hvaremot milt vördsamma förslag går ut på alt hos Kongl. Maj:t anhålla: alt det Bäckströmska, dr 1859 patenterade, betsmanei måtte få krönas så länge palent-tiden räcker, samt ytterligare ett år efter denna tids förlopp Stockholm den 29 November 4062. Lars Olsson. från Kopparbergs lån. Af Gostaf Johansson från Kronobergs län, om anvisande till landstingens disposition af alla nu till Staten och de fattige ingående böter. Icke utan skål bar man fästat stora förhoppningar vid den institution, som med nästa års början kommer att träda i verksamhet, nemligen landstingen, och äfven jag hoppas mycket godt deraf för vårt fädernesland; men för alt sätta dessa inrättningar i tillfälle att utöfva ett verkligt gagn, hvar inom sin ort, så fordras medel. Men skola dessa medel utdebiteras af folket så fruktar jag att landstinget derigenom förlorar den sympati hos allmänheten, soia det borde ega; och är intresset för denna inrättning en gång förloradt, så torde det dröja länge innan någon egentlig nytta kommer att skördas deraf. För att till någon del förekomma denna olägenhet vili jag härmed föreslå: att de böter som hittills hafva ingått till Staten och de fattige måtte anslås till landstingens disposition. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. u. Johansson, från Kronobergs län. Motioner i Bonde-Slåndet 1862. M N:o 404. Af Sven Rosenberg från Christianstads län, om förordnande af elt särskildt Rikets Siänders Utskott för behandling af väckta frågor rörande elementarläroverken, pedagogierna och folkskolan.
1 afseende på den femte punkten förekommer, att Generaltullstyrelsen, som det, enligt Kongl, förordningen emot oloflig varuinförsel, tillhörer att efter omständigheterna förordna å hvilken ort, i hvart särskilt fall, förbrutet dömdt gods bör å auktion försäljas, härvid i allmänhet måste hafva till ögonmärke statens och be slagarens gemensamma fördel i godsets högre betalning utan alltför betungande transportkostnader, under iakttagande tillika, hvad väfnader beträffar, att försäljning icke må ske annorstädes än i stapelstad eller någon af de få läneresidensstäder i öfrigt, hvarest lullkamrarne äro i besittning af sådana plakatstämpelmaterialier, som för väfnaders tulloch konfiskationsstämpling, enligt gällande föreskrifter, erfordras. Hvad större kontrollsäkerhet skulle vinnas genom försäljningsorternes inskränkning till det ringa antal städer, dit nu förbjudne ylleväfnader, enligt det underdåniga förslaget, fingo mot tull införas, är svårt att inse. Att deremot en sådan inskränkning i många fall skulle föranleda uppehåll i åklagarnes rätt och minskning i deras beslagsvinst, ett förhållande, som åter i sin mån kommc att verka menligt för statens och den inhemska väfnadsindustriens egna intresse, synes uppenbart, likasom 64 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. att, derest det kläde, tili qvantiteten betydligt eller ringa, som vid varuanhållningar förefinnes, måste, till försäljning och afstämpling å annan ort, ovilkorligen frånskiljas det öfriga beslagsgodset, sådant komme att rubba den enkelhet och ordning i räkenskap och redogörelse, som för kontrollen är af icke ringa vigt.
Ja, Mina Hrr! hvilken fosterlandsvän skall icke instämma i denna önskan, både i allmänhet derföre att krig är en af de värsta pröfningar, som kan öfvergå ett land, som ock derför att korsen på Svenska obligationer fallit, och derför att Sveriges förmåga är sådan att det hvarken kan eller bör taga initiativet till några underhandlingar i denna fråga, än mindre initiativ till krig; ty hvarje folk måste först rätt uppskatta sina tillgångar, innan det tager ett steg, som möjligen skulle medföra skada. Frih. Tersmeden har vidare sagt att denna fred bör bibehållas blott så länge som det, kan vara förenligt med Sveriges sjelfbestånd och värdighet. Afven häri instämmer jag till alla delar, och jag gör det så mycket helldre, som jag har fullt förtroende till den regering och till den Konung i främsta rummet, som skall bedöma huru länge Sveriges värdighet kan medgifva fredens bibehållande, ty ingen kan väl önska att den under några förhållanden skall bibehållas, om vårt lands sjelfbestånd blir hotadt. På dessa skäl önskar jag att Frih. Tersmedens förslag måtte blifva Ståndets beslut. Gr. Sparre, Erik: Det värdiga sätt, hvarpå H. Exc. Frih. Manderström besvarat interpellationer berättigar, efter min tanka, hvar och en representant att dermed åtnöjas och befriar honom från att vidare yttra sig i ämnet. Frågans grannlagenhet påbjuder varsamhet, möjligen äfven tystnad. Jag skulle således, för min del, icke funnit mig befogad att inlåta mig i diskussionen, om icke under densamma yttranden blifvit fällda, som dertill gifva mig anledning. Man har här talat om nödvändigheten att bibehålla freden, och man har gjort det på ett sätt, som antyder att inom representationens medlemmar den saken hade blifvit ifrågasatt. Jag är icke af denna mening. Jag är fullt öfvertygad om att representationen lika litet har låtit hänföra sig något ögonblick af det härskri, som synts i en och annan tidning, som den låtit skrämma sig och lörmåtts att nu taga ett steg tillbaka genom de skrifvelser i en motsatt syftning, hvilka i andra tidningar blifvit synliga.
Detta skäl anser jag så talande och klart, att, derest man vill hafva för afsigt att förminska brännvinstillverkningen, man bör akta sig för att med förseglingen förena sådana kostnader och svårigheter, att den, som hade för afsigt att blott begagna halfva bränningsterminen, kommer i qvalet, huruvida han skall försätta bränningen eller försegla sin panna. Hr af Ekenstam: Jag är visserligen af samma tanka som Hr Cederschjöld i det afseende, att Kronan bör bestå förseglingen, då det är fråga om allm. försegling; men då den enskilde vill hafva en särskild frihet, torde billigheten fordra, att han vidkännes den dermed förenade kostnaden. Jag har aldrig påstått, att den allm. försegling, som äger rum, sedan hela bränningsterminen tilländalupit, skulle ske på enskild bekostnad, utan blott att den försegling, som sker Den aS Januari. under bränningsterminen, skulle af den enskilde bekostas, och derpå anhåller jag om Hr Gr. o. Landtnäs propos., på sätt Prosten Nibelii reservation innehåller, att den, sorn endast begagnar endera terminen, sjelf borde vidkännas kostnaden för redskapens försegling. Gr. Horn: Jag begärde egentligen ordet, då jag hörde åtminstone 2:ne talare yttra en sats, som jag i högsta grad måste bestrida, nemi. att det skulle vara en vinst för staten , att utgifterna ginge från staten och icke från den enskilde. Denna sats anser jag i många afseenden skadlig och missledande. Jag skulle hoppas, att man kom till en motsatt princip i vår lagstiftning och betänkte, att då staten ålägger enskilda utgifter, äro de mycket mer betungande än de utgifter, som utgå från statscassan. Jag måste således bestrida den principen, att det skulle vara någon besparing för staten att ålägga den enskilde medborgaren att directe vidkännas utbetalningen. För det andra kan jag icke godkänna den åsigt, som uttryckt sig mot Utsk:s utlåt. Det är nemi. från den moraliska synpunkten, man så ofta yrkat, att man skulle söka att i möjligaste mån inskränka brännvinsbränningen.
Emot förestående betänkande, så vidt det innefattar tillstyrkande att Rikets Ständer måtte besluta en underdånig skrifvelse, hafva herr Carleson och herr doktor Gumcelius sig reserverat. Slatsoch Lag-Utskottens Utlåtande, M l(j. M 16. Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Juni 1881, kl. 12 ni. Utlåtande, i anledning af vackt motion om ersättning till länsman och nämndemän i vissa fall, då de, i följd af deras befattningar, måste öfvervara ransakningar i brottmål. Omförmälde, till Stats-Ulskottet remitterade motion, är väckt hos hedervärda Bondeståndet af riksdagsfullmä k tigen Johan Gustaf Wassmuth från Stockholms län, samt understödd af riksdagsfullmäktige Eric Carlsson från samma län och Nils Strindlund från Wester-Norrland. Det fall, motionen afser, inträffar, då, med anledning af Kongl, förordningen den 20 November 184S, serskilda härader hafva gemensamt häkte, inrättad t för de häktades förvarande i enrum, samt i närheten deraf, gemensam tingstad, hvarest ransakas och dömas må angående brott, som blifvit begångne inom något af de härader, för hvilka häktet gemensamt är och för hvilka brott de anklagade blifvit i häkte inmanade. Ransakning och dom tillhör nemligen alltid den häradsrätt, inom hvars domvärjo den gerning, som åtalas, blifvit begången. Yäl må dock nämnd tagas äfven från annat af de till samma domsaga hörande härader, för hvilka häktet gemensamt är; men man kan icke alltid anlita nämnden i närmaste härad, utan måste en och annan gång söka biträde af nämnd i aflägsnare härader; i hvilken händelse nämnden blir nödsakad, för uppfyllandet af dess nämndemannakall, färdas utom det härad, för hvilket den blifvit vald.
Beträdande rättigheten till varors införsel sjöledes från ena till andra riket samt beräknandet af införsels-afgifterria, skola jemväl iakttagas de rörande varors införsel och förtullning i hvartdera riket i allmänhet gällande föreskrifter. Dock må med undantag af socker och socker-tillverkningar samt tobak och tobaks-tillverkningar, för hvilka hel tull skall erläggas, alla Svenska och Norrska till införsel tiliåtna naturalster och tillverkningar, som direkte från ena till andra riket i ettdera rikets fartyg inlöras, utan att under resan hafva varit i främmande rikes hamn lossade eller upplagde, njuta lindring till hälften af den för dylika varor i allmänhet bestämda tullafgift. § 28. För tillgodonjutande af berörda lindring i afgifterna, skall det åligga den, som från ena till andra riket utskeppar varor af förenämnda slag och beskaffenhet, att förse sig med Tullkammarens å afsändningsorten bevis att varorna äro af inhemsk afvel eller tillverkning. § 29. För erhållande af dylikt bevis, skall det erfordras, att väfnader och andra stämpelbara tillverkningar äro med inländsk stämpel försedde, efter hvad i det rike, hvarifrån afsändningen sker, derom dr föreskrifvet, samt att öfriga varor, hvilka icke äro stämpling underkastade, åfföljas af vederbörande stadsstyrelses, pastors eller kronobetjents intygande, att varorna äro inom riket alstrade eller tillverkade. § 30. Från tillämpningen af hvad sålunda om bestyrkande af varornas ursprung dr stadgadt undantagas de å bifogad förteckning, litt. D., upptagne artiklar, för hvilka, då desamma med Svenskt eller Norskt fartyg från ena till andra riket ankomma, utan att af afvels-eller tillverknings-bevis vara åtföljda, den för dylika varor medgifna lindring i tullafgifterna icke dess mindre må ega rum. § 31. Tull-styrelserna i båda rikena skola meddela hvarannan underrättelse om de dokumenter, som, enligt i hvartdera riket gällande författningar, der erfordras till bestyrkande af egna fartygs nationalitet.
Denna orclninA in8tämcle mecl 8veriA68 rm »ällanäe Da^, äkven8om mecl Da^-Lere3ninAen8 cleo 21 8i8tliäne Inni tillämnacle kor8la^, 8amt mecl I^orr8lia Da^en oell 8^nte8 kor ok> i»t, clä 6en iclce lcuncle mert körs nä^on verlcli^ oläAenliet, e^a tillräelcliA Arund deri, att manAet 8inne, likvadt ak vördnad iör reliAionen8 lmAa köremäl, 8älierliAen 8llulle lcänna LIA 8aradt ak korändrinAen, 8amt mi88tvda den8amma. Dom8tolen8 okriAe Dedamöter, i betra litande ak det sammanlianA, 8oiil emellan 12 oell i3 kapitlet koreklnne5, snLZAO 8iA ej bakva 8liäl att viel elen köre8läAne ordninAen naAON anmärlininA kraw8tälla. livall 8jelkva inneballet ak 12 La^itlet, jemkördt mecl liek i3:de, anAar, körn^ade IlöA8te Domstolen 8in, vick Aran8lininA ak 12 Lajlitlet i DaA-6omiteen8 kor8laA, gjorda anmärlcninA, att ilalia i rm Aällande DgA5tiktninA upntaAne reliAion8l>rott kur»l08 vara bär korbiAanAne; men, dä srkorclei IiAe 8tadAanden i detta bän8eende körebommo i K-^ilco-DaAen, lemilacls lionté
Det lan då icke vara lämpligr, att, under ett lagbundet regeringssätt, under en constitutionel Konung, hvars i Regeringsformen stadgade magt, att i brottmål göra Nåd och mildra lifsstraff, hvarken kan öfverlåtas eller ens af Konungen sjelf annorledes utöfvas, än i den ordning Regeringsformen föreskrifver, det vill säga uppå gjord nådansökning och uti StatsRådet, sedan Högste Domstolen blifvit öfver ansökningen hörd, Ieuterationsrätt elles £,agUt skottets Betänkande N:o 5, a g magt att I vissa Iifssaker mildra det straff, som i Lag är bestämdt skall fortfara att utöfva® af HofRätterne, hvilka dessutom numera ' ej äro Konungens högsta Nämnd eller döma Konungs dorn , utan sjelfve äro underordnade den Domstol, åt hvilken Konungens domsrätt nu är uppdragen, men som ändå icke har leuterationsrätt. Utskottet tvekar derföre så mycket mindre, att understödja Motionairens yrkande, som Utskottet fastmer är af den tanka, att Hofoch Öfversätters magt att leuterera, i och med antagandet af 1809 års Regeringsform, bordt upphöra att vaxa gällande. Också har den sedermera inrättade HofRätten öfver Skåne och Blekingen, efter hvad dess Ordförande och en dess Ledamot, hvilka nu äro Ledamöter af Lagutskottet, under öfverläggningarne härom t i 11- lännagifvit, aldrig tillämpat a punkten af 1803 års Kongl, Bref eller ansett sig dertill behörig. Vid detta förhållande torde det vara Öfverflödigt, att fästa någon uppmärksamhet dervid, att ett af skälen för leuterationsmagtens öfverlemnande åt Hofoch ÖfverRätter, det nemligen, att Kongl. Maj:t ej måtte blifva med hemställningar i brottmål för mycket besvärad , nu mera förlorat all vigt.
Jag skulle anse ganska illa, örn R. o. Ad. skulle, i stället för dess [iligt alt beskydda kyrkor och fromma stiftelser, deltaga i deras plundring, om jag så får uttrycka mig. Beträffande 1 ältegångsmissbruk, som här blifvit omföl mälda, så torde det just vara missbruk, om man ej för sin egen saks rättvisa och för Kronans dermed förenade vinst, utan endast för att göra åboerne å dessa hemman till viljes, anställer en rättegång emot kyrkorna för att betaga dem sina inkomster. Det är icke sagdt, att hela Hallands befolkning önskar denna rättegång, tvertom loide det vara hon, som, i händelse åboerne vunne deras önskan, finge betala loget. Det är ej heller omöjligt att en riksdagsman, hvilken som helst, kan komma fram med motioner, som gagna vissa, men lända till nachdel för pluralitelen af hans committenter. Hr Ribbing, Bengt: Ju längre denna discussion fortsattes, ju mera klart blir det för mig att jag bör rösta för bifall till de förenade Ulsktns förslag. Jag bar nemi. af discussionen funnit, att denna sak är tvistig och mycket tvistig, hvarföre det icke heller är underligt om jag önskar att fä den utredd för alt sluta tvisten. När man här tyckes medgifva all Ständerne ej göra rätt uti att gå domaremakten i förväg och afgöra en tvistig äganderätts-fråga, så lärer väl ingen annan utväg återstå, än att lemna denna fråga i sin lagenliga gång, så att den må utredas vid laga domstol. Jag kan för min del ej finna annat, än att den som säger ja, den som bifaller Ulsk:ns betänk., han önskar att denna fråga någon gång må blifva uti edd och afslutad, sedan den under 3:ne riksdagar varit ett tvisteämne, som genom dess vidlyftiga behandling inom Representationen medtagit tid och riksdagsomkoslnader till en ej ringa grad. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. be - 300 Den j November e. m. lingade bifalla Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktns betänk.