Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit häröfver förda Protokoll; och hvilket allt skulle åtfölja den , på sätt här ofvan upptaget är , af Kongl. Majit beslutade Nådiga Proposition till Riksens Ständer. Ex Protocollo Å. H. Hellman. Wppläsr Deri 5 Maj. lig samt då Hans Excellence för sin del trodde, att hvad Lag-Comitéen hemställt, ej allenast skall undanrödja de nu varande största hinder för Rättegångars snarare slut samt befordra skyndsamhet och, säkerhet vid Brottmåls Ransakningarna, hvillea då nästan alltid kunna af den Ordinarie Domaren handläggas, utan ock tilläfventyrs leda derhän, att Landshöfdingarne blifva befriade från flera göromål, de der nu upptaga en stor del af deras tid, men då kunde beqvämligen till Domaren öfverlemnas , fann Hans Excellence, under åberopande af Dess uti Lag-Comitéen afgifna utlåtande , sig böra i underdånighet tillstyrka, att Kongl. Maj:t täcktes Lag-Comitéens hemställan om Under.Rätternes organisation , med Kongl. Majtts höga bifall beledsagad, till Riksens Ständer nu öfverlemna, genom vatt lig Nådig Proposition, hvarigenom de grunder kunde blifva fastställde, »om i alla härmed gemenskap ägande öfriga ämnen, I,agComitéen, i dess arbete, ägdé att följa; dock så, att hvad vid Riksdagen nu blefve beslutadt, ej skulle gå i verkställighet förr, än nya Dagen i hela dess vidd hunnit af Lagstiftande Magten antagas och gillas; men i det åter, som angår Hof-Rätternes fördelning i flera, ansåg Hans Excellence, på de skäl, som i Lag-Comitéen blifvit af Hans Excellence anförda, något beslut icke erfordras för det närvarande och förr, än tillfälle varit att, vägledd af allmänhetens omdöme och vidare upplysningar, närmare besinna sig på alla håde mot och med förekommande omständigheter. Kou^l. *130 Den 5 Maj.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, oni Ridderskapet och Adeln biföll, att införseltullen å utrikes på Svenska tryckta böcker må bestämmas till 10 procent. Ropades Ja och Nej, Hans Excellence föreslog slutligen, att utrikes på Svenska tryckta böcker må vara fria från all införseltull, Ropdaes starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Ridderskapet och Adeln således bifallit den sist framställde propositionen. Herr af Billbergh: Jag anhåller, att få reservera mig emot det af Ridderskapet och Adeln nu fattade beslut, alt böcker, Utrikes tryckta på Svenska, få tullfritt in-s 4 Jag anser detta beslut vara stridande emot de grundsattser, som vid Tulltaxans uppgörande inom Utskottet varit gällande, alt nemligen den ena näringen äger lika mycket rätt till skydd, som den andra. Herr Tham och Friherre Åkerhjelm förenade sig med Herr af Billbergh. Upplöstes ett frän Högvördige PresteSlåndet ankommit ProtocollsUtdrag af den 7 dennes, innefattande Ståndets beslut, att, med särskilt fästadt afseende på Biblar från utländska BibelSällskaper, böcker, utrikes tryckta på Svenska, i likhet med böcker, tryckta på utländska språk, skulle från ali tull fritagas; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att «ig med PresteStåndet förena. Hani Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att Ridderskapel; och Adeln, i följd af dess, rörande alla å utrikes ort på Svenska tryckta böcker, nyss fattade beslut, torde instämma i PresteStån* dets berörde inbjudning. Ropades Ja. Chrjstalli Tartari och Cremor Tartari. Herr Cederschjöld: Jag liar begärt ordet för att yrka en rättelse i Tulltaxan, hvarigenom den öfriga delen af den hand - Den 3o October f. ra. 4^9 lande Verlden måtte se, att vi i Sverige veta, det Clirystalli Tartari och Cremor Tartari är alldeles detsamma.
N:o 8, angående ifrågasatt godtgörelse af statsmedel för kostnaderna till ltiddarh.- salens inredning, anskaffande af värminrättning samt införande af gaslysning m. m. lista punkten, deri Utskit. afstvrkt Riddarh.Direktionens hemställan, att utgifterna iör Riddarh.Salens inredning och möblering, upvärmningsanstalten och införandet af gaslysning borde af riksdagskostnadsmedlen ersättas. Gr. Bjön stjer u a, Carl Magn.: Jag beklagar det resultat, till hvilket Riddarh.Utskit i denna fråga kommit. För min del kan jag ej tinna annat, än att dessa af Riddarh.Direktionen upgifne kostnader äro af alldeles samma art, som de reparationer, för hvilka Ståndet tillförene erhållit ersättning af Riksg.Kontoret. Hvad först beträffar Riddarh.Salens inredning med bänkar, bord. mattor, stolar m. m., har Statsverket redan förut flera gånger ersatt dylika utgifter. De hafva alltid upförts på riksdagskostnaderna. Då så är, hvarföre skall man icke nu gå tillväga på samma sätt? Hvad skäl finnes att ej äfven nu begära ersättning derför? Den enda skillnad, jag kail finna mellan förlndet nu och förr. är, att summan denna gång är något större. Jag hemställer dock till Eder, Mine Hrr, huruvida det är nollorna, som följa efter ett tal, hvilka bestämma, om utgiften är rätt eller orätt. Frågan, som vi här skola afgöra, är, efter min åsigt, om saken till sin princip är riktig eller ej. Vi finna då, att det är ett häfdvunnet bruk inom alla RiksStånd, att samlingsrummen af statsmedlen underhållas. Sålunda halva MedStåndens salar blifvit fullständigt inredda och ofta ändrade. För icke mer än 2:ne riksdagar sedan ansåg t. ex. Högv. PresteStåudet att den nyss på allmän bekostnad införda gasen var olämplig i sessionsrummet. Ståndet anbefallde då lliksg.- Kont. att genast borttaga gasrören samt i deras ställe anbringa erforderligt antal ljuskronor. Nu sednast fann samma
Uppå derefter förnyad propos. biföll R. o. Ad. den af Hr v. Troil yrkade redaction, så lydande: Såsom grundfond för sedelbank må begagnas ej allena reda penningar samt controlleradt guld och silfver, än äf, ven sådana fastighetsinteckningar, aetier eller allm. verks och Den 16 Mars e. m. 3ag och inrättningars räntebärande obligationer, som för sådant ändamål äro uti bolagsreglorna godkända. Bankens egna och andra bankers actiebref få aldrig såsom grundfond användas. Ej må insatt grundfond genom utdelning minskas, så länge bankens rörelse fortfar. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 10 på aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Tisdagen den 17 Mars 1835. Plenum kl. 10 f. m. Fortsattes pröfningen af Bancooch LagUtsktns utlåt. Nto 4 i anledn. af gjorda anmärkntr vid Utsk:ns betänk. A:o 2 med förslag till Jag för offentliga bolagsbanker. 6 § afUtsk:ns förslag. Af Gr. Frölichs förslag blef äfven 8 § uppläst. Gr. Frölich, Dav.: Ehuru betänkligt det kan synas för mig att nu, då Ståndet är så fåtaligt samladt, yrka en annan redaction af den nu föredragna §, än Utsk:n föreslagit, kan jag dock icke underlåta det, enär förhållandet är, att denna punkt är en bland de vigtigasle i hela lagförslaget. Ilär skall nemi. närmare bestämmas privatbankernas rätt att utgifva creditsedlar, och Utsk:n hafva härvid gått nog liberalt till väga, ehuru de derjemte stadgat sådana vilkor, som ej kunna leda till annat än så starka restrictioner, att inga privatbanker med dessa vilkor kunna bestå. Orsaken är, att man sammanblandat tvenne olika saker: 1:0 huru långt privatbankernas sedelrörelse bör få sträckas, och 2:0 huru långt deras upplåningsrörelse.
Följden deraf skulle blifva, alt öfverdomstolarne blefve öfvei hopade med mångfalldiga dylika klagomål; men då man vet, alt dornslolarne i allmänhet äro öfverhopade med göromål, och då man äfven vet, alt en fråga, som icke rörer mera än 24 sk., ofta kan medföra vida mera besvär än en sak som angår 100,000 r.-dr; så anser jag Gr. Frölichs förslag vara af den beskaffenhet, att jag för min del icke kan biträda detsamma; hvaremot jag, instämmande med Hr von Troil och Hr von Hartmansdorff, är öfverlygad att om föreskriften blir sådan, att utom stad eller häradet boende vittne, som behöfver använda mer än en dag för att inställa sig vid domstolen, der vittnesmålet skall afgifvas, är berättigadt till ersättning derför, beräknad så knappt som möjligt, d. v. s. blott för sjelfva resekostnaden och uppehället derunder, men utan afseende på tidsspillan; så skall den motsvara ändamålet, utan att man behöfver befara, att någon skall finna fördelen af denna knappt beräknade resekostnads-ersättning af sådan beskaffenhet, alt skyldigheten att vittna i brottmål för någon skulle kunna blifva en Födkrok. Gr. Frölich: Jag vill blott såsom amendement vid mitt förslag tillägga, att om besvär icke finge anföras öfver domarens beslut i fråga om ersättning till vittnen, så skulle öfverdomstolarnes göromål icke komma att ökas genom den pröfningsrätt jag ansett domaren lämpligen böra äga i förevar. hänseende. Jag tror icke, att det vore farligt att i nämnda fall lemna domaren absolut pröfningsrätt. Hvad det beträffar, att vittnets rättighet till ersättning skulle bero derpå, huruvida vittnet skulle behöfva förspilla mer än en dag i och för vittnetsmålets afgifvande, så känner en hvar, som handlagt dylika mål, att åklagaren, som icke alltid på förhand kan träffa domaren för att derom erhålla nödiga föreskrifter, till samma dag inkallar alla de vittnen lian anser höra höras, och alt dessa kunna vara 20 å 3o till antalet.
Vid punktvis skedd föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 96, dels i anledning af erhållna återremisser af vissa punkter af Betänkandet N;o 30, angående Rikets Ständers revisorers berättelse om verkställd granskning af statsverkets och andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1846 och 1847, dels i följd af Riksståndens beslut i öfriga delar af samma betänkande, beslöt Ståndet, i anledning af l:a, 5:e och 7:e punkterna, att vid Medståndens beslut uti de i samma punkter omförmälda frågor låta bero samt att lägga Utskottets yttranden uti 2:a, 3:e, S:e och 9:e punk Bih. till R. St. Prot. 1850 & 1851. 9 Sami. 29 226 Prot.-Uldrag den 9 April 1851. terna till handlingarne; äfvensom Ståndet godkände Utskottets under 6:e punkten förekommande yttrande; hvaremot Ståndet, med afslag af hvad Stats-Utskottet uti 18 § 2 mom. af Betänkandet N:o 30 föreslagit oell uti 4:e punkten af förevarande Utlåtande N:o 96 förnyat, godkände den af herr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz, väckta motion, rörande fortsatt lifgifvande af militär-förfaltningssamlingen. S. D. Vid skedd föredragning afslogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande: N:o 68, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Förordningen, om Socken stämmor i Stockholms stad, af den 16 Mars 1847. S. D. Föredrogs punktvis Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande: N:o 69, i anledning af väckta motioner om ändringar och förklaring af Kongl. Förordningen, om Sockenstämmor i riket af den 29 Augusti 1843, hvarvid l:a, 2:a och 3:e punkterna biföllos, samt 4:e punkten återremitterades.
En bestämmelse i denna del vore således af nöden; i hvilken anmärkning Herr Biskop Hallström instämt. Efter öfvervägande al hvad sålunda blifvit anfördt och erinradt, får Utskottet till en början förklara, att något missförstånd om de ändamål, hvartill enskildes egor må tagas, destomindre bör kunna uppstå, som förslagets i §. tydligt angifver beskaffenheten deraf, samt alt dessutom den Konungen i dessa frågor förbehållna pröfningsrätt synes innebära tillräcklig garanti deremot, att uppoffring af den enskilde icke kommer att erfordras i andra fall, än då sådant ovilkorligen pakallas för det allmänna bästa, derför den enskildes rätt emedlertid alltid måste stå tillbaka; och har Ulskottet icke anledning att befara, det Konungens tid är otillräcklig för utöfning af denna pröfningsrätt, enär förslaget derom blifvit af Kongl. Maj:t sjelf i Nåder framstäldt. Serdeles ofta lära icke eller frågor af förevarande art förekomma; men lämpligast synes det, att de, som uppstå, varda i enahanda ordning pröfvade, utan afseende å deras större eller mindre vigt, isynnerhet som en olikhet i denna del mången gång kunde medföra olägenhet och ored i, i anseende till svårigheten att bestämma gränsen emellan iner eller mindre vigtiga frågor. Anmärkningarne i dessa delar anser Utskottet följaktligen lika litet kunna leda till ändring af förslaget, som den yttrade farhågan, att den enskilde skulle kunna skiljas från sin egendom, utan att förut hafva blifvit ens hörd, derest detta förslag upphöjes till lag, synes grundad. Visserligen innehåller icke förslaget någon uttrycklig föreskrift deiom, att jordens eller lägenhetens innehafvare skall höras innan Konungen pröfvar, om samma jord eller lägenhet, eller en del deraf, skall för allmänt behof afstås; men sättet huru ärenden böra hos Kongl. Maj:l behandlas lärer icke kunna blifva föremål för ifrågaställda lagstiftning. Derom finnes redan så /j Z«gUtskottets Utlåtande, N.o io3. beskaffade stadgar, som utesluta all farhåga i omförmälda hänseende.
Men dertill gifves , i min tanka j blott ett erida medel, det, att i någon af Rikets afl'g-naste , minst uppodlade och befolkade Provincer, (helst någon af de Nofta) ett slags Colome, Asyliirn eiler Anstalt, liknande den som finnes i de Förenta Staterne, inrättas, dit sådane sysslolösa eller för mindre förseelser och vanarter tilltalade personer kunde skickas, örn hvilka man ännu åger hopp att de: ku,ina återföras till dygdetij de förre, för att genast sättas i tjenst eller arbete hö', dem af Allmogen j som behöfde och ville emottaga dem,— och de sehare att under nitiska Föreståndares tillsyn vid Imättningen sysselsa-iäs så länge, till desS äfven de, efter visade prof af förbättringi kunde ingå i classen af nyttiga mänrtiskof. Men detta För lag skulle endast ofullkomligt tippiyllä sin bestämmelse, ofe dvt icke sträckte sig afven till alia andra dylika persöner,- i hvad Stad eller Ort af Riket sorn helst, Jag har förtit anmärkt, att Statens värd om deni ej bör inskränkas inom Vissa råmärket! Då de här, på en afligseri och glest bebodd orr, lefva skilda , icke allenast från fordna skadliga b< kanfskaper och de manga frestelser och tillfällen till vänarter , bsrer och förbrytelse! ^ söm i en stor Stad förekomma , utan äfven ifrån hvarandra, då de här, såsom förut, alldeles okande, icke hafva atr uppbäral Anhörigas efer Vänners förebråelser för sina förvllielsafi icke behölva att blygas deröfver 176 Den 6 December* inför Bekantaj så kunna de här, efter den för* soning med Gud och sina Samveten, som eri nitisk och örn Själasörjare icke skall underlåta att hos dem verka, åter med förnyad kraft inträda på Dygdens och Flitens bana, och, orri detta uttryck tillåtes inig, begynna lifver pä ryt t* samt, återgifna åt' Samhället, genom sin nya vandel, så långt möjligt, godtgöra den förflutna.
Genom dessa tankar om Bränvinsbränningen, som blifvit yttrade af upplyste personer i alla länder, hoppas jag likväl ingalunda verka någon förändring i den opinion, som hos oss i närvarande stund fördömmer denna handtering; jag vill blott, genom deras uttalande på detta rum, reservera mig emot en åtgärd, som, efter min öfvertygelse, är, icke blott ändamålslös, utan äfven högst skadlig för landet. En annan icke mindre vigtig omständighet, vid behandlingen af förevarande ämne, är en på riktiga principer stödd och rättvist fördelad bränvinsbrännings-afgift. Med all aktning för den esprit, hvarigenom Utskotten göra sig till organ af det allmänna i54 Den 4 Jhnii f. m. tänkesättet, och genom benämning af Fabriksredskap bryter stafven öfver alla i sednare tider gjorda förbättringar i Bränneri-handteringen, bade jag likväl önskat, att Utskotten, vid bedömmande af dessa Redskap, icke blott med ett slags panisk fruktan afsett den enskilta nyttan utaf sådana Apparat, utan ock den allmänna vinsten, som uppkommer deraf, att icke en myckenhet bränsle och arbetskraft m. m. onödigtvis gå förlorade vid ifrågavarande handtering. Må man beskatta hvarje sådan redskap efter dess verkeliga fördelar för ägaren, men icke öfverdrifva dem genom inbillning, så att mäskvärmaren eller någon annan del af redskapen icke beräknas, då den ensamt står ihop med pannan, till mer än 25 procent, meia då den slår i ett Pistoriskt Verk vida derutöfver. Ett sådant beskattningssätt är ju stridande både mot sundt förstånd, billighet och alla möjliga mathematiska sanningar; ty det hela kan icke vara större än delarna. Jag vet ganska väl, att Personer utan egen erfarenhet i bränvinshandteringen rest omkring och besedt de härintill Idufvudstaden befintlige Pistoriska Brännerierna, samt med klockan i handen trott sig finna, att pannorna afrinna på io minuter. Jag vet ej hvad resultat man velat draga af dessa forskningar, om eljest något resultat står att draga deraf.
Då jag hört det 3:ne gånger af en utaf mina motståndare, får jag deremot protestera, och anhåller att min förklaring att jag biträder Hr Adelskölds förslag måtte tjena till tillräckligt bevis att jag och de med mig liktänkande icke gjort oss skyldiga till sådana förebråelser. En talare, som egentligen skulle föra Uplands läns talan, har sagt att på linien mellan Upsala och Sala skulle hvarje mil kosta 750,000 rdr. Det kan då åtminstone vara skäl alt åberopa att vägen genom Westmanland skulle kosta 500,000 rdr per mil. Orri således den ena vägen kostar 50 proc. mer, så är det icke någon obetydlig skillnad. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., alt i afseende å Utskits ifrågavnle hemställan, hvartill bifall ej blifvit af någon ledamot begärdt, bade yrkats, dels af Gr. Cronstedt, att It. o. Ad., med afslag å samma hemställan, skulle bifalla K. M:s förslag, »att H. St:r måtte för utförande af jernvägen mellan Stockholm, Örsundsbro och Upsala bevilja det dertill, efter afdrag af enskilde jordegares erbjudna bidrag i penningar och mark, erforderliga belopp, utgörande i jemnad summa 5,850,000 rdr»; dels af Hr Skogman, med hvilken Hr Nordenfelt sig förenat, »att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, måtte för sin del besluta, att It.
1 anledning af denna nådiga begäran och då de af E. K. Maj:t antydda förändringar i materielen, hvarom här nedan vidare förmäles, otvifvelaktig! komma alt föranleda en betydlig minskning i nämnda personal, hafva Rikets Ständer funnit sig böra medgifva, ali de aflöningsbesparingar, hvilka kunna uppkomma för beredande af de indragningar inom personalen vid Flottans särskilda stater, som kunna framdeles visa sig iämpliga, eller derigenom ali ledigblifna tjensler lemnäs obesatta eller endast på förordnande tillsättas, må vid personalens reorganisation under tiden användas. b) E. K. Maj:t har äfven i nåder föreslagit, att hvad af de under rubriken „Aflöningsstater, , uppförda 40,446 kubik löt oindelt spanmål för närvarande ej behöfver för nämnda stater begagnas, eller 9,280 kubikfot, ändock måtte få, såsom vid föregående riksdagar egt ram, på hufvudliteln qvarstå såsom fortfarande erforderligt till minskande af bristen i det otillräckliga natura-spanmålsanslagel på flottans underhållsstat, hvars värde understege årliga behofvet, i penningar beräknadl, med omkring 38,000 R;dr; Och hafva Rikets Ständer lill denna nådiga framställning lemnal bifall. Flottans underhåll. I afseende å delta anslag, i nu gällande Riksstat upptaget till 631,242 R:dr 70 öre, deraf 592.888
Stals-ministrar icke tvekade att i underdånighet tillstyrka att meddelandet till ifrågavarande Utländska makter genast måtte ega rum; i följd hvaraf Kongl. Majit beslöt, att della meddelande, i fullkomlig enlighet med det framlagda förslaget, genast borde genom Kongl. Majlis beskickningar och Slats-ministerns för Utrikes Ärendena försorg afgå lill förenämnde makter. Ifrågavarande ministeriela handling har i sin helhet följande lydelse: “De1 politiska förvecklingar, sorn yppat sig till följd af den från Otloinaniska Porten utgångna krigsförklaring, äfvensom den föreslående möjligheten af ett sjökrig, hafva gjort till en pligt för Hans Majlis Konungens af Sverige och Norrige Regering att egna en allvarlig uppmärksamhet ät de tilldragelser, hvilka deraf kunna blifva en följd. Dess uppriktiga önskan är att bibehålla oförkränkta de vänskapliga förbindelser och det goda förstånd, hvilka så lyckligt råda mellan de Förenade Rikena och alla Europas Regeringar. Hans Majit Konungen af Sverige och Norrige, som ingenting lifligare önskar än att vidmakthålla och gifva ökad styrka ål dessa förbindelser, anser derföre såsom en pligt att ej lemna de sålunda vänskapligt sinnade och allierade makterna i okunnighet om den politik, som Hans i\laj:t har för afsigt att i ofvan antydda händelse följa, till vinnande af detta mål. Uppmanad ej mindre af den uppriktiga vänskap, som förhinder de förenade Rikenas och Danmarks Konungar och folk, än ock af de gemensamma intressen och politiska grundsatser, som ömsesidigt stödja och styrka hvarandra, är det som Hans Majit Konungen af Sverige och Norrige har funnit sig befogad att i främsta rummet träffa aftal med Sin höge Vän, allierade och granne, Hans Majit Konungen af Danmark, i afseende å de åtgärder, hvilka borde vidtagas lill åstadkommande af en samverkan, egnad att, genom dess fullkomliga öfverensstämmelse, underlätta tillämpningen al det öfverenskomma systemet. Sedan dessa framställningar funnit det gynnsamma gensvar, som man egde rätt förmoda, har undertecknad, Hans Majlis Konungens af Sverige och Norrige Envoyé Extra-ordinaire och Minister Plenipoteutiaire
Rektor, sjelf en bondpojke från Småland, var alldeles renons på vördnad för börd, lika litet som han hyste någon fördom mot de adlige eller särskildt ville stuka dem. Han duade alla, stora och små, var lika förtrolig mot alla, studerade hvar individ, kallade dem i förnamn och var intresserad för ungdomen. Genom dagligt umgänge mellan borgarbarn och adelsbarn afnöttes respekten. Krypare funnos endast högre upp på gymnasiiafdelningen, der vuxna adelssöner kommo upp i ridspö och sporrar, under det att en gardist höll handhästen utanför porten. Dessa ynglingar söktes af de kloka, som redan inblickat i lifvets konst, men längre än till kaféet eller ungkarlsrummet gick icke vägen. Om höstarne återkommo en del af de förnäma ynglingarne från expeditioner som extra sjökadetter. De uppträdde då i klassen i uniform med stickert. De beundrades mycket, afundades af många, men Johans slafblod var aldrig förmätet i den vägen: han erkände privilegiet, drömde sig aldrig dit, hade en känsla af att der skulle han bli mera förödmjukad än här, och derför ville han ej dit. Men att komma i nivå med dem på andra vägar, genom meriter, arbete, det drömde han djerft om. Och när samtidigt på våren utexaminerade studenter kommo upp i klassen att ta afsked af lärarne, då han såg deras hvita mössa, deras lediga sätt, deras franka miner, då längtade han sig i deras ställning, ty han märkte huru äfven sjökadetterna tittade med beundran på den hvita mössan. I familjen hade ett visst välstånd inträdt. Man hade åter flyttat till Norrtullsgatan. Der var gladare än vid Sabbatsberg, och värdens gossar voro skolkamrater. Trädgården hade fadern icke mera, och Johan sysslade nu mest med böckerna. Han förde en förmögen ynglings lif. Huset var gladt, uppvuxna kusiner och kontorets många bokhållare besökte det om söndagarne, och Johan upptogs i deras umgänge oaktadt sina unga år. Han gick nu i jacka, vårdade sitt yttre och såsom gymnasistförhoppning åtnjöt han ett högre anseende än åren medförde. I trädgården promenerade han, och hvarken bärbuskar eller äppelträd frestade honom synnerligen.