Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sammanräknade summan af de vid hvarje års slut beviljade, men först under loppet af följande året utassignerade Lån har omvexlat emellan 100,000 och 5oo,ooo Rdr; och ulgjorde della belopp vid 1 889 års slut Rdr 467,40c: Banco-Discontens på utsökning, concurser och andra rättegångar beroende fordringar {jle inom linien förde deribland icke inberäknade^ utgöra förfallne löre den 3i December 1838 i83,i56: 4[• — Såsom osäkra hafva Capital-fordringar blifvit inom linien afförda till följande belopp: före 1834 . 112,872: 8. 11. år i834, enligt då varande Banco-Ulskotts Beslut, och emot godlgorelse dels af 1816 års inneslående och balancerade vinst och dels af 1833 års Discontvinst 104,077: 25. 8. samt vidare enligt Disconl-Verkets Revisorers , i stöd af f)4 § Banco-Reglementet fattade beslut, godtgjorde: i836 af 1835 års vinst 59,679: 9. 5. 18.37 af' i83ö års vinst 3.8,219: 36. 5. 1838 af 1837 års vinst 48,480: 23. 10. 1839 af 1838 års vinst i6,5o4-‘ 2o1 r. Härå har ingått och för de löpande åren tillagts Vinst Conto • 22,884: 18.— Enligt Rikets Ständers Beslut vid 1834 års Riksdag äro afskrifne 17,010: 38. 9.
Banco icke göra tillfyllest till de oumgängeligaste behof; Hwarförulan ingen med »villighet uppfyller stna plikter, hwarom erfarenheten wittnade uti fördubblandet af Revisorernes arfwode, samt procents stjedd tillökning ä Tjenstemäns Löner, >emte dera än widare under denna Riksdag af Stats, Utstottet tillstyrkt tillökningatt, dä Bonde-Ständer begärt en wida mindre förhöjning för de Tjenstemän, hwilka utgjöras af dest Medlemmar, och, sa tillsägande, endast tillhöra Ständer, och dä denna begäran, för hwad Banken beträffar, endast gär ut pä7;o R:d., och således tyckes wara obetydlig för ett sä rikt Werk; denna anhållan förkastas, pa grunder, som dlifwit antagne, efter hwad Utstottet stuteligen sig yttrat, utan öfwerwägande af de stäl och anlednin, gar, som i detta ämne förekommit; hwilket bchand, lingSsätt af Utstottet skäligen icke förmodatö, dä det just ar tillsatt för att upptaga och utreda de stäl, som till dest utlåtande blifwik öfwerlämnade; att förgäswes deremot borde inwändas, det den igenom en Bonde-Ståndets Ledamot, i samma Ständ, och Den i Augusts. 228? och derefter jemväl i de öfrige Riks, Ständen wäckte fräga om tillökning i Fullmägtiges arfwoden, endast hade afseende pa förstnämnde Stånds Fullmägtige, dä dek strider uppenbart emot Zngresten i Utskottets Betänkande, och emot sanna förhällandet; men dä samma inkast som förut blifwit nycijadt, att nemligen de öfrige Riks, Ständen wäija sine Fullmägtige i Stockholm, hwilka icke behöfwa högre arfwoden, äfwen ware att befara; borde Utstottet nödwändigt göras uppmärksamt pä de för Bonde-Ståndets Fullmägtige enskilt talande omständigheter; hwilket Föifattaren till ämnets framställning i Ständer bestämt iakttagit, för alt äfwen dermed uttrycka dest werkeliga tanka, alt om de öfrige Sländön, hwilka endast utgöra Huswudstadcns Jnnewänare, icke der sakna ffickelige ämnen, till bewakande af deras rätt, enahanda förhällande icke alltid i Huf, wudstadens granskap är art påräkna för BondeStändct, hwilket, i allt fall, gerna önskade bibehålla dest förtroende för dem af dest Ledamöter, som med insigt, redlighet och rätlwisa uppfyllt deras kall, och destutom wunnit en erfarenhet i desta ärenden, hwartill en längre tid för en Nybegnnnare erfordras: att anmärkningen, i afseende pä Bonde-Ständets deltagande i Banken och dest styrelse, likasä litet förstenar att af den upplyste Tänkaren bifallas:
Hvad en värd talares yttrande vidkommer, att om brännvinsförordningen finge fortfara till nästa riksdag, ungefär på gamma sätt sorn nu, hvilken mening jag biträder, skulle lindel’ liden tillfälle blifva för fabriksanläggningar att uppstå Den Juni f. m. 4'9 i denna väg; så tior jag, att uppkomst af fabriksanläggningar är oförenlig med osäkerheten för förbud; oell af erfarenheten veta vi, att hvarje riksdag medfört förändrade förhållanden, och redan medfört det till så betydlig tunga för jordbruket, att om det riktigt skulle kunna uppskattas hvilka kostnader dessa förändrade brännvinsförfatlnlr åstadkommit genom redskapens förändring in. in , så skulle en verkligt förfärande summa uppstå. I öfrigt anhåller jag att få fästa Utskts uppmärksamhet på beskattningen å s. k. pbloriska verk, som jag, i parenthes sagdt, förklarar mig aldrig hafva ägt eller begagnat; att nemi denna beskattning ieke är afsedd i proportion till verkliga förhållandet, det är hvad jag, som kännare af yrket, kan intyga , ty den pistol iska pannan är beskattad som en qo k:rs panna, då hon likväl, efter författningens föreskrift, ej får vara och ej är mer än 45 kir. — Hvad den af en värd talare föreslagna drawback beträffar, så förenar jag mig med dem, som äro af motsatt lanke med den värde talaren, då jag ej kan finna någon billighetsgrund för densammas medgifvande. Och hvem skulle väl i sjelfva verket få betala denna drawback? Jo, den, som icke hade något brännvin alt utföra, blefockså den, som i skatteväg lomme att, dertill bidraga.
Dito utgörande ^ af återstående Capitalgälden Fl, 7,359,000, afskrifne enligt Riksens Högh Ständers Beslut 1812. Brab. Vexelmynt, återstående Capitalgäld, å 18 sk. Öl 9/875 Fl. 7,609,000 Brab. Vexelmynt. Fl. Fl. 13/35/050 306,367 18 2 Brab. Vexelmynt, upplupne Räntor till 18 t J års slut, å 18 sk. — Dito beräknade och påförde Räntor år 1812, intill dess Riksens Högh Ständers Beslut om afskrifningen fattades. * 500,643 36 — Fl. 1,641/417 18 2 Brab. Vexelmynt , deraf Fl. Vexelmynt Ränta, betald å härstädes med Svenskt Mynt liqviderade Obligationer 1812. Brab. Vexelmynt, afskrifne Räntor enligt Riksens Högh Ständers Beslut 1812. Fl. 1/641,417 18 n Brab. Vexelmynt. Lires 9,475/122 6 3 De la Rue Fréres i Genua. Fuori di Banco. Lif-Ränte-Capital, till Contoiret hemfallit genom Långifvarens dödeliga afgång. Dito, utgörande | af återstående Capitalgälden Lires 9,459,997: 6: 3 Fuori di Banco, afskrifne enligt Riksens Högloflige Ständers Beslut år 1812. — Dito, beräknade och påförde Räntor år 18 12, intill dess Riksens Högh Ständers Beslut om afskrifningen fattades. 248/412 to 3 Lires 2,130,362 12 10 Fuori di Banco, deraf Transport 9,601,664 42 1 2,618/21336 1 to >ch Tillgångar. Hamb.
Om räntenedsättning skulle försökas: så borde väl början göras med Discontlån och lån på namn i allmänhet, och icke med lån på inteckning; ty de sednare såsom förmonligare för låntagaren, särdeles ur Cassör, af hvilka han nästan aldrig äfventyrar uppsägning, kunna bära högre ränta, än de förra, som städse skola omsättas, eller ofta uppsägas, och för hvilka räntan på förhand afdrages. Men att nedsätta penningeräntan i det hela vore ett företag så stort, att Staten förr skulle ruinera sig sjelf, och Rikets penningeverk, än han dermed någorledes kunde lyckas. Han måste derföre inskränka sig till'de inteck - Betänkanden, N:o 382. v nade lånen, eller dem som minst trycka gäldenären, och följaktligen längst borde vara skonade. Men som den enskilde penningeägaren kan rädda sin inkomst genom de uppsagde Capitalens utlåning på namn eller genom deras användande i egendomskö’p, handel eller andra näringar, så drabbar åtgärden förnämligast de inteckningshafvare, hvilka Staten mäst borde skydda, eller dem som äro till för allmänna ändamål, såsom Staten sjelf, näml. fromma Stiftelser och Försäkringsanstalter, hvilka antingen icke kunna vara näringsidkare eller, enligt författningar, dem Staten sjelf utfärdat eller stadfästat, äro förbjudna att göra sina Capitaler frugtbärande annorledes än genom intecknade lån. De måste underkasta sig den rärate-förlust, Staten tillskyndar dem, likasom de förut, genom sedelförsämringen måst lida en Capital-förlust af 62J proc:t. Innan den ena prässningen slutade genom realisationen så skulle den andra vidtaga. Kyrkor, Fattigvårdslnrättningar, Hospital, Barnhus, Läroverk, StipendiiPensionsoch Försäkrings-anstalter skulle se sina tillgångar förminskade. Hvem skulle ersätta bristen? — Om It. St:r bade viljan dertill: så skulle de dock svårligen hafva förmågan, derest de skulle godtgöra alla, och hvem skulle i annan händelse hafva företräde?
Atik. till Exp. Ufcsk, d. 11 Nor. Memorial, angående återremisserna på förs7aget till eli stadgande i 41 dPRiksdags-Ordningen, om Stats-Rådets Ledamöters tillträde i Ståndens Plena. Från samtlige Riks-Stånden har, genom ProtocolIs^Uldrag af den 7, f) och 17 liästlidne October, CÖnstitutions-Utskottets, i Memorial N:o ig; afgifna förslag till ett stadgande, i 4-1 §• Riksdags-Ördningen, om StatsRådets Ledamöters tilltiäde i alla Stånds Plena, blifvit återremitterad! med'följande, såsom hvarje Stånds serskilda och gemensamma tankar, förklarade anmärkningar: Af Ptidderskapet och Adeln, att förslaget borde erhålla denna ljrdelse: ”Stals-Rådets och Högsta Domstolens Ledamöter och Justitiac-Ombudsmannen kunna ej säte och stämma i deras StåndsPlena förnekas, enär de, enligt hvad hvarje Stånds serskilda ordningar stadga, dertill berättigade äro. Stats-Rådets samtlige Ledamöter äge rätt att jemväl bivista’ andra Stånds Plena, än der de hafva säte och stämma, för att kunna upp' lysningar meddela; egande de dock icke att i besluten deltaga. Då StatsRådets Ledamöter med Konungslig magt styra Riket, ege de ej i något Rikets Stånd tillträde,. I Utskott — —. ej besluten öfvervara." Af Preste-Ståndet: att alla Stats-Råden Böra hafva rätt att bivista andra Stånds Plena, än der de hafva säte och stämma; Af Borgare-Ståndet: att ifrågavarande förslag må ogillas; Af Bonde-Ståndet r att så länge sorn National-representationen icke undergått en genomgripande reform, Ståndet ej ansåge lämpligt, ‘att Konungens Siats-Ministrar, Stats-Råd och Föredragande vinna tillträde i annat Stånd, än dem, i hvilka de, enligt Grundlagen, ega represéntationsrätt. Då 56 och 81 §§• Regerings-Formen samt ap §.
Det är föremål för Kammarrättens granskning i första hand, att se till, huruvida Directionen använder medel utöfver sin rättighet; har hon icke det gjort, så hafva hvarken Kammarrätten eller R. St:s Revisorer någon anmärkning mot Directionen alt göra. Hafva de åter någon sådan att göra emot Konungens rådgifvare, så äga de att dermed vända sig till Const.Ulsk. Frih. Cederström: Danviks hospital har en ganska be tydlig uppbörd, har jordegendomar, som fordra tillsyn, samt har slutligen äfven en ganska vidlyftig redogörelse alt upprätta. Det är någonting helt naturligt, alt, då personer mäste skickas Den Yl November e. m. 535 bort, för att tillse egendomarne, desse personer då måste hafva arfvoden för deras besvär, och jag kan sålunda icke finna tecken till anledn. för den skrifvelse, sorn Utsk. föreslagit, hvarföre jag äfven yrkar afslag å Utsk:s hemställan i denna väg. Hr Printzenskjöld: Till de skäl, som Hr von Hart mansdorff anfört, skulle jag vilja lägga det besynnerliga förhållande, att Ulsk. i motiverne för sitt tillstyrkande erkänt sig icke vara i tillfälle att med säkerhet bedomina lämpligheten och behofvet af omförmälde särskilde arfvoden; men att Utsk. likviil, under supposition, att tjenstemännen voro talrikare än behofvet påkallade, ansåg en sådan skrifvelse, som den nu ifrågavar. böra till K. JM. afgå. När man ej med säkerhet vet, huru och på hvad sätt man skall bedömma en sak, synes det mig vara olämpligt alt komma fram med anmärkmr öfver densamma. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: På skäl, som redau blifvit anförde, då fråga var om Serafimerlazaretlets cassa, om Armcens Pensionscassa samt Amiralitets-Krigsmanscassan, hvarvid Utsk. tillstyrkt enahanda åtgärders vidtagande, som vid denna §, får jag vördsamt tillstyrka afslag å denna af Utsk. gjorda hemställan. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Denna föregifna
id hans fötter Yppigt hår blek hon med Höljer rutad Snöda smycken han men kan Ljungeld Sker eller Blott det utan hård han ett kärl Orättfångna af Ensam (Illustratör: D. — denna ljufva, kallt Alabastern spröda, i tu. likt de alla i tomma skärfvor kärlek, Vällukt, falla, lifvets Och från blomsterljuf, ödet spillra sänkta balsam nu. Öfver Mästarns kvar. döda, sig Då den lena salfvan öfverflödet Ljungdahl.) Glädjeskålar, Vare Herrans alabaster blifvit sin hon lofvat köttet Hjärtats har. ära, kos? bestraffan laster ros. frambära Blygselröd Må hon åt dem, som Allt förnekat ambra, kasta Krossa agg. flydda: Borde den ej hellre Hej, drager tider hon våga att dager, lif af gyllne Magdalena Skänkte tala,. krydda Den som offer till hans dagg ... synd i ljusets fulla ett en slöja hugsvala: Utan smärtfullt Från Är en doft från Skall blicken som välomslutna Myrrha, ingen när hennes Fram Denna silfversken, Ord, som lysa, Men silkesglitter förhöja Utaf tårar öfver Såsom sitter, sten, ej Hennes fägring, Gjuter 427 glider fot. ögonhåren Droppar sakta ångertåren Mera kostbart Ingen blandad tagit sprider, — balsam mot. Anna Knutson. ) m allt mellan himmel och jord ånolika meningar. emellertid tankame o m — solen och brasan; åtminstone äro alla nordbor rätttrogne solo c h eldsdyrkare. Men man lefver ej efter denna sin religion. På många sätt beröfvar man själf solen. Och år från år utetränges brasan af bränslesparande uppfinningar, är icke mera den blossande julbrasan, som ger julaftonen dess ljusskimmer. De väldiga stockeldarne flamma icke längre i de stora öppna spisarne på herregårdarne, ty spisarne hafva måst vika för kakelugnarne, som nu i sin ordning ofta stå kalla.
Jag fruktar, att nitet alt befrämja de inhemska scliäferierne och den inhemska linodlingen här förbisett sakförhållandena. Den verkan på ullprisen, den fina ullkulturens spridande under de sisla 20 åren till länder, der omätliga landsträckor ligga öppna för den förstkommande, medfört, kan af ingen tull-lagstiftning afböjas, och om man-jemför de Svenska ullprisen på våra ullmarknader med de samtida utländska, både före och efter 1841 års tullförhöjning å den fina ullen, tror jag, all dennas inflytande på de inhemska ullprisen varit ingen, och ännu mera skulle delta blifva 182 Den 11 Januari f. m. en verkan af en ytterligare förhöjning. Att upphöja tullen å lin skulle vara ett stort misstag. Tvertom borde den betydligt nedsättas. Då tullen å hampa år 1839 nedsatles till 2 proc. (1 r:dr per Skt£ med ett lullvärde af 50 r:dr) var det troligen en förgätenhet, alt tullen å lin förblef omkring 30 proc. (1 r:dr 8 sk. per Ltt med ett tullvärde af 4 r:dr.) Rättvist afseende ä de gamla segelduksfabrikers intresse, som förarbeta lin, och för den så högst vigtiga husfliteu, de Norrländska linneväfnaderna, fordrar att nedsätta tullen å lin, i likhet med den å hampa, till 2 proc. 3:o Befrämjande och underlättande af landets export genom borttagande af utförselstull-afgifter. Med tacksamhet erkänner jag det afseende Utsk. fästat å min motion, att borttaga utförselstullen å en mängd mindre vigtiga artiklar. Men, ehuru den nuvarande utförselstullen å koppar, stångjern och vissa artiklar gjutgods är låg, utgör den dock ett premium till fördel för den utländske medtäflaren, som helst under närvarande förhållanden borde försvinna.
Ständer om sitt nådiga beslut rörande fördelningen af ofvanberörde 10,000 Ridr, på det att det deraf hvarje embetsverk tillkommande belopp må varda under behörigt anslag på Riksstaten uppfördt och vederbörande expensmedels-anslag i förhållande derefter nedsatt, hemställer jag underdånigst, det behagade Eders Kongl. Majit i nåder föreslå Rikets Ständer, att förenämnda, Departementets Kansli-expedition till gratifikationer åt extra-ordinarie tjenstemän och yaktbetjente tillagda belopp 500 Ridr Banko må, för att fortfarande på redan föreskrifvet sätt användas, varda Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. om Statsverket 1853. 33 varda från det under Fjerde Hufvud-titeln uppförda förslags-anslag till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för samma expedition, deraf gratifikations-medlen hittills anordnats, och hvilket borde med ett lika belopp förminskas, öfverflyttadt till expeditionens aflönings-anslag, hvilket derigenom komme att från 15,805 Ridr 16 sk. till 16,105 R:dr 16 sk. Banko förhöjas. Krigs-kollegium.
Nog af att Rikets Ständers vid flere Riksdagar yttrade önskan om en förändring tillräckligt visar, att tankarna deröfver hunnit sin mognad i allmänna tänkesättet. Men jag kan ej föreställa mig, alt icke känslan af ett behof härutinnan skulle hos den upplystare delen af Nationen åtföljas af tankan på sättet till en förbättring, hvaraf Europas mest civiliserade folk rådan länge varit i åtnjutande. Det system, som dervid skall följas, beror i min tanka, till sina hufvudgrunder, på valet emellan det rent accusatoriska eller det inqvisitoriska rättegångssätt, samt emellan en rent juridisk eller en tillika moralisk pröfningsrätt hos Domstolen. För LagComiten måste kännedomen, hvilka af des - Den i5 December f. m. ^7 sa hufvudgrunder mest närma sig till uttrycket af Nationens närvarande kraf och önskningar, vara vigtig, i afseende på det blifvande förslagets utarbetning, och absolut nödvändig, så framt icke hela arbetet, en gång fullbordadt, skall, om än aldrig så förträffligt i detaljerna, äfventyra att ogillas, och endast qvarstå till bevis på välmeningens förspillda möda för tidrymden af kanske en hel mansålder. Det är öfvertygelsen om denna nödvändighet, som, då motionstiden i dag lider till ända, utan att någon annan Representant höjt sin röst i detta ämne, leder mig att föreslå: Det Rikets Ständer måtte , såsom grunder för det förslag till Rättegång i brottmål, hvilket kommer att af LagComitén utarbetas, yttra deras åsigter , huruvida _» med inskränkning i Brottmåls-Domarens närvarande ransaknings-rätt och åliggande , det egentligen så kallade accusatoriskä rättegångs sättet må införas; samt huruvida den juridiska bevisningsgrunden med 2:ne vittnens absoluta giltighet, bör till dess kraft och verkan orubbad bibehållas, jemte den närvarande organisationen af en Domstol, som äger att pä en gång pröfva handlingen och tillämpa straffbestämmelsen; eller om den bör utgöras af en ibland Medborgare, genom lottning eller Parter - 53 Den i5 December f. m. nes val, tillsatt Jury, med en äfven moralisk pröfningsrätt.
Af samma anledning, som man ansett orden ”eller till ordres’ ’b öra tilläggas i i §., har man funnit ett sådant tillägg böra göras i denna §. efter orden att betalas till vexelgifvaren sjell”; men samma skäl, som hindrat Utskottet alt understödja framställningen i förra fallet, hindra äfven godkännandet af förevarande anmärkning; och då det är trassentens egen skada, derest han underlåter att lemna acceptanlen underrättelse derom, att vexel å honom blifvit dragen, och denne derigenom ej är i tillfälle att vexeln å bestämd dag inlösa, finner Utskottet ej eller nödigt att, i enlighet med derom gjord erinran, ålägga trassent att alltid underrätta acceptant, att vexel är vorden utgifven, hvadan ntevaron af ett dylikt stadgande i denna §. ej, pa sätt anmärkare!! förmenat, kan anses såsom en brist. 4 §• Emot stadgandet i denna §. bar man hufvudsakligen haft alt anmärka, det blanco-cndossementer å inrikes vexlar ej borde tillåtas, enär ett slag al kreditsedlar dymedelst skulle sättas i omlopp, hvilka voro af sämre art <in privatbankernas; hvarjemte man trott att i lagen borde bestämdt skiljas emellan endossement till full eganderätt och endast öfverlåtelse till inkassering. Nu ehuru flera utländska lagar förbjuda endossement in blanco, anser likväl Utskottet ett sådant förbud här icke nödigt. Någon fara af omförmälda tillåtelse knn Utskottet icke inse, men deremot äro fördelande deraf serdeles vigtiga. Först och främst erhåller vexeln derigenom en rörlighet i penningeaffärer, som utgör ett bland syftemålen med dylika papper; och derest den, som till inkassering erhållit vexel, ej skulle vilja uppträda eller ock synas hafva handlat emot acceptanten, är ett endossement in blanco af vigt, emedan den förre då är i tillfälle att öfverlemna uppdraget åt en annan person, utan att hans handling behöfver blifva känd.
Ståndets godtfinnande, om icke i den af Kongl. Maj:t Nådigst fordrade rättighet för ITof-Canzleren att indraga det Dagblad, som vore »vådligt för allmän säkerhet, förnärmande personlig rätt eller af en fortfarande smädelig egenskap», först och främst borde hafvas afseende på Bladets religiösa innehåll, hvarvid utomdess förblifver vid det sorn i TryckfrihetsFörordningens 3 § 1, 2 och 3 Mom. är stadgadt. Och på det, i händele af förklaradt missnöje öfver Hof - Bilaga D till Mern. N:o 3. 327 Canzlerens åtgärd, ingen må skäligen kunna beklaga sig öfver orättvisa eller väld, torde åtminstone i alla de fall, som röra Religionen, Tryckfrihets-Committéen böra, i egenskap af Jury, afgöra huruvida Dagbladet vore rätteligen sequestreradt eller kunde tillåtas att vidare fortfara. Då Högloft Constitutions-Utskottet redan är sysselsatt med beredande af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i detta ämne, anhåller jag, att dessa välmenta tankar må dit förvisas, i händelse Ilögvördiste Herr Ärkebiskopen och Talmannen samt det Högv. Ståndet anser dem sådan granskning förtjena.» Herr Grefven och Ordföranden hemstälde, om icke Beredningens första åtgärd borde blifva att taga kännedom af de förändringar och anmärkningar vid Tryckfrihets-Lagen, hvilka redan från vissa Stånd ankommit, så att, enär Presteoch Borgare-Ståndets anmärkningar äfven erhöllos, Beredningen så mycket snarare kunde pröfva i hvad mon de ägde sammanhang med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition rörande dessa ämnen samt, vid jomförelsen af allt detta med Constitutions-Utskottets Betänkande af den 10 October 1810, utröna, hvilka frågor som förut varit till förändring föreslagna.
» Nu hafva likväl 13 år förflutit'sedan nämnda tid; och ingenting har hunnit göras för bestämmande af en lämplig »rendezvousplats» åt Ronneby sockens båtsmän! Det tyckes således som hade den, af Utsk:t föreslagna, »enklaste och lättaste utvägen» ej varit den till målet skyndsammast och säkrast ledande, enär så många är förgått utan ändring af de öfverklagade olägenheterne, i följd af saknad mötesplats. Derföre torde 18-iO års method, som i detta afs:de visat hugnesammare påföljd, jemväl nu kunnat iakttagas! För det andra och tredje har Ekon.Utsk:t ansett frågan om Ronneby båtsmäns »rendez-vous-plats» vara »af alltför enskild natur och ringa vigt, att göras till föremål för en R. St:rs framställning.» — I alside härå, vill jag väl medgifva, att ärendet kan synas vara af en mycket enskild, ja t. o. m. kanske af en, i vissa hänseenden, mycket grannlaga natur; men hvad jag bestämdt förnekar, är att det skulle vara af en alltför ringa vigt och betydenhet för hela den ort, hvarom är frågan. Tvertom synes den mig vara af mycken betydelse. Jag vill ej utförligt vidiöra svårigheten för rotehållarne att nödgas sanda sina båtsmän å kärror landvågen, minst 4 och stundom ända till (iV2 rnil fram till Carlskrona, i st. f. att vara hugnade med lättnad i transporten, uti likhet med sina grannsocknar, hvilka, tack vare 1840 års Ekon.Utsk. och Ständer samt K. M., åtnjuta fördelen af lampliga mötesplatser vid kusten, der Kronans fartyg afhemta båtsmännen. Men jag vill, oberäknadt denna rotehållarnes billiga fördel, åberopa en annan omständighet, på hvilken jag tror bör läggas någon vigt.