Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Redan i Italien tala icke ensamt Toscanas stora skalder om känslans betydelse, utan hon orsakar tid efter annan smärre uppresningar mot klassicitetens kyla. Det förefaller till och med nästan som en ödets artighet mot germanismen att den akademi, som ett antal italienska vitterhetsidkare stiftade till minne af drottning Kristina, just visade hornen mot det allt för konstmässiga hos samtiden och sysslade med arkadiska herdekväden, om också dessa i sinom tid förlorade lif och doft. Äfven det folkliga, det enkla, det naiva stelnar liksom allt annat efter några snabba årtionden i tomma former. Ingenstädes uppreste sig dock inbillning och känsla med en sådan obetvinglig våldsamhet som hos germanismen, hvilken därmed omsider också blef en andlig makt, en segrare för långa tider. Hur har icke också germanismen under det århundrade som förflutit sedan dess betryggat sin ställning inom skolväsen och stat, inom konst, handel, utvandring och politik och från sina skogar samlat bränsle till Roms förstöring samt åt alla sidor fört demokratiseringen vidare. Om också en Saint Simon med sitt franska vattenpass insatte de teoretiska hörnstenarna under socialismen, vann dock denna först längre norr ut på allvar fotfäste som den yttersta motsättningen till klassicitetens pyramidsystem och som germanismens konklusion. Redan reformationen var ett förfolkligande af en aristokratisk kyrka och en fullständig brytning med romanskt lynne. Man må efter tycke harmas eller fröjdas åt all denna ständiga demokratisering, ett står dock fast: sådan är germanismen. Allt bestyrker in i det minsta huruledes det blifvit germanismens historiska uppgift att störta klassiciteten och fullborda kristendomens praktiska förverkligande. Måhända är det dock icke tyskarna, som komma att genomföra den slutliga demokratiseringen. De ha själfva ofta erbjudit en timmes vapenhvila midt på slagfältet och fraterniserande smakat på drufvorna i både helleners och latiners ränsel. De ha ägt en tysk-romersk kejsarkrona, som nu ligger i Louvrens museum, och en frankisk kejsare, som nu sofver i Aachen.
(Det återstående af §:n skulle utgå.) § 81- Denna Regeringsform möjliga att verkställa. Riksdagsmans förslag till grundlagsändring, det Konstilutions-utskotlet ogillat, förf alle. Förslag till ändring i grundlag, som Utskottet sjelfmant, eller uppå derom af riksdagsman väckt fråga, till Riksens Ständer öfverlemnar, skall, om intet deremot från något Riksstånd anmärkes, förblifva hvilande till nästföljande riksdag och då af Riksens Ständer af gör as. Varder förslaget af något stånd ej genast, oförändradt, godkändt, skall det till Konstitulions-utskotlet återförvisas med de dervid gjorda anmärkningar. ' Det förslag, Utskottet, till svar derå, framlägger, ega stånden antingen förkasta, eller, med eller utan förändring, godkänna. Godkännes förslaget af minst frenne Riksstånd, förblifve det hvilande till Konstilulions-Utskotlets Memorial, N:o 29. nästpäföljande riksdag. Förkastas det af minst trenne Riks-stånd, förf alic. Godkännes det af tvenne Stånd, men förkastas af de två öfriga, då skall Konstitutions-utskottet, genom vai af Riks-ståndens plena förstärkt till ett antal af tjugu personer af hvarje Ständ, medelst samfälld omröstning afgöra, huruvida förslaget må till nästföljande riksdag hvila eller icke. Förena sig minst trenne Ständ om förändring i en eller flera delar af Utskottets förslag, hvite detsamma, sålunda förändradt, till nästa riksdag. Stanna två Stånd emot två i olika beslut om de förändringar, som göras skola, och sig, uppå Utskottets framställning, efter hvarandra ej foga, af göres genom omröstning, som af Utskottet föreslås, uti förstärkt Konstitutions-utskott, hvilken förändrade ordalydelse skall hvilande förblifva, eller, om ingen sådan godkännes, att all ändring i förslaget må förfalla. Hvilande förslag till grundlagsändring ega Riks-stånden vid nästpäföljande riksdag antingen ogilla, eller oförändradt antaga.
Vid mantalsoch skattskrifningen bör hädanefter all bränvins-tillverkningsoch distillerings-redskap, som då icke är till begagnande anmäld, årligen uppgifvas till pannerymd och beskaffenhet, tillika med stället, der redskapen finnes. Expeditions-Vtskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 493. 599 Öfvergår sådan redskap till annan innehafvare, eller varder den eljest från stället flyttad, bör den siste innehafvaren, eller den, sorn låtit flyttningen verkställa, inom 8 dagar derefter sådant skriftligen anmäla, i stad hos Magistraten och å landet hos närmaste Kronobetjent, hvilken sednare skall anmälningsskriften till Häradsskrifvaren öfverlemna inom 8 dagar sedan den inkommit. Då redskapen öfvergålt till annan innehafvare, hör denne jemväl uppgifvas. Anmälan, som nu sagd är, vare dock ej nödig, då redskap förflyttas till dens verkstad, som sådan förfärdigar. Ofver uppgifter, som göras enligt 1 mom. i denna §., skall mantalsoch skattskrifva re inom 14 dagar från mantalsoch skattskrifningarnes slut till Konungens Befallningshafvande insända socknevis upprättade förteckningar. De skriftliga anmälningar, som enligt 2 mom. till Magistrat och Häradsskrifvare inkomma, skola inom 8 dagar derefter till Konungens Befallningshafvande insändas. §. 35. Af de uppgifter, som enligt föreskrifterna i denna Art. till Konungens Befallningshafvande inkomma, lemne han vederbörande kronobetjente samt bränneri-kontrollörer och tillsyningsmän erforderlig del. Om försegling' af redskap för bränvins tillverkning eller distillering. §. 36. Under de månader, då enligt denna författning bränvins tillverkning icke får utöfvas, så ock under den öfriga tid af året, för hvilken Konungen kan finna nödigt bränvins tillverkning förbjuda, skall bränvins-tillverknings-redskap, och under de månader, då bränvins tillverkning är tillåten, den redskap, hvilken begagnas till sådan distillering, sorn i 20 §. omförmäles, städse vara förseglad.
Man kan förarga sig åt karaktersteckningen afhufvud-personen eller rättare sagdt den person, hvars namn stycket bär, ty hr Strindbergs “ Mäster 01of “ är sannerligen icke historiens, och författaren har icke, så vidt kändt är, under sina mera djerfva ah berättigade försök till kulturhistoriska ombildningar af fäderneslandets häfder gjort några upptäckter som kunna ställa den häftige reformatorn i annat ljus än det i hvilket våra historieskrifvare hittills framstält honom. Hr Strindberg är sjelf en allt för mycket sJcapande konstnär för att kunna fullt troget efterbilda en figur efter ett gifvet original, och hans så mycket omordade, dels prisade, dels fördömda realism saknar ofta sjelf realitet, hvarpå också “ Röda rummet “ gifver talrika bevis. Han är mer en stäm-ningsmenniska som omdanar verkligheten efter hvad han för tillfallet finner för god t för att derigenom gifva luft åt något som pressar honom, något som han vill angripa och, om möjligt, förkrossa. Derför har han till nående af syften, som icke hafva något gemensamt med diktningen efter verkligheten, skapat en Olaus Petri som historien icke känner till. I det fallet äro hans historiska figurer icke tillförlitligare än den gamla skolans hjeltar, och liksom han helt djerft skapar karakterer af annat slag än deras, hvilkas namn de bära, ryggar hän ej heller till baka för att laga i hop situationer, hvika aldrig funnits och aldrig Jcunnat finnas i verkligheten, men på hvilka han sätter historiska namn. Hän skyr också ej att låta femtonhundratalets menniskor tänka och handla som vår tids och uttala åsigter hvilka födts århundraden efter den tid han skall dramatiskt skildra. Midt bland mycket verkligen tidstroget störes man af helt moderna framställningar, som synbarligen tillkommit för att författaren må ladda ur sig hvad som i följd af alldeles personliga förhållanden legat och grott hos honom, t. ex. de så ofta återkommande försäkringarna, att barn alldeles icke hafva någon skyldighet att visa tacksamhet mot föräldrar.Men om man också förargar sig aldrig så mycket öf-ver dessa onekligen stötande brister, känner man sig likväl gripen af författarens stora förmåga att väcka deltagande för sina personer och man låter honom rycka åskådaren med sig i den spännande utveckling han underkastar handlingen.
Bränn PK rysligt. » Två små händer ströko smekande Tud e j inte! » res rockärmar. » V å r egen gosse! * H » Bara små kusiner! » » Mer än gärna, flickor små, mer än gärna. Så p: TJ PT m y c k e t hellre, s o m ni också kunna ta åt er en Då Ture ögonblicket därefter hvisslande rök P del af grannlåterna. Det är då åtminstone för utför trapporna, hade han en köttbulle mer i maväl att vi hålla ihop. » gen samt märken efter mjöliga flickfmgrar på H (D » Tacka för d e t! Det fattades b a r a. Godrockkrage o c h rygg. M e n när Gran några dagar senare fick ett tredje natt! » bref från E n o k, sprang han inte i fyrsprång till » G o d n a t t! Sof godt själfva. » O: ^ flickoina Borg, utan genaste vägen tili Kredit» D e n värde notarien har fått skrifklåda, » föraktiebolaget. V i d hans åsyn tumlade H o l m ett kunnade Ture ett par dagar efteråt, i det han par steg tillbaka. slog sig n e d på bordet i herrskapet Borgs kök, där flickorna just voro i färd m e d att laga till » Tjänis på dej du, gamla skojare! » ropade Ture middagen. » Nu har han i nåder låtit höra a f s i g helt gemytligt. » Nå, hvad är det o m? Sigrid och Tea hoppade jämfota af förtjus» Ä r du galen, karl? » frågade E n o k med graf ning. lik stämma. » Men nu ska ni tro det blifvit annat ljud i pi» G a l e n? » Ture stod ett ögonblick rådvill. » Du pan. E n o k är gubevars ' försonligare ' stämd, börmenar väl, o m jag är m e d på det, som är galet? jar själf se saken i en ' komisk dager ', inser, att Lita på det. D u har allt vändt dig till rätta han ' förhastat sig ', men ligger fortfarande efter mannen.
Under sådana förhållanden måste ju en idkare af den juridiska vetenskapen i vetenskapligt hänseende aftyna och dö, ty han saknar all näring för sin vetgirighet, han saknar den vehikel för sin utveckling, som endast beröringen med det praktiska lifvet kan gifva. Jag vördar, jag ärar och aktar vetenskapen lika högt som någon annan, jag älskar grundlighet i studier och jag har sjelf efter bästa förmåga genomgått den högre juridiska kursen, men jag måste med smärta erkänna, att jag derunder inhemtat' föga, ja snart sagdt ingen verklig juridisk kunskap. Det lilla jag vet har jag sedermera inhemtat, men det är ganska ofullständigt, ty en god underbyggnad har saknats, och då en värd talare åberopat exemplet af de många skickliga unga juristerna i Svea HofRätt, får jag tillkännagifva, att jag icke sällan varit i tillfälle att med dem i detta ämne samtala samt att det icke finnes någon af dem, som ej beklagat sig deröfver, att han ej vid Universitetet fått någon grundlig juridisk kunskap utan sedermera måst inhemta hvad han visste genom praxis, genom rutin och genom sedermera företagna studier, dervid bristen på underbyggnad ganska svårt låtit känna sig. Sådan är dessa mäns, sådan är min egen bittra erfarenhet. Det har blifvit sagdt, att för juristen, likasom för hvarje annan menniska, är utkomsten det vigtigaste. Ja, visserligen är möjligheten att existera det vigtigaste för alla lefvande varelser, men om det är en sanning, att ingen menniska gerna vill stanna under lifvets fortgång utan att hon i allmänhet vill gå framåt, vill utveckla sitt vetande eller sin verksamhet, så följer deraf, att det icke är af någon ringa vigt för juristen att vistas i en sfer, der utveckling, der framåtskridande är för honom en möjlighet. I Upsala är detta icke möjligt och derföre må man ej förundra sig deröfver, att ingen jurist vill aflägsna sig från det praktiska lifvet och för alltid begrafva sig i Upsala. Jag har flera kamrater, som hafva för mig uttryckt den önskan att för en tid få intaga en professorsstol men tillika sagt sig ej våga taga ett sådant steg, emedan 324 Den 15 Juli f. ra. återgången till det praktiska lifvet derigenom sannolikt skulle blifva för dem omöjlig.
Förslag, att Hof-Rätternes Advocat-FiscalsEmbeten skulle meddela Förteckningar öfs yer de Chartor, som, enligt Domböcker och Protocoller, bordt åtgå, alldeles icke verkställbara, då dessa Tjenstemäns, af vigtiga göromål upptagna, tid ingalunda kan medgifva deni att förrätta detta högst vidlyftiga arbete; och denna anstalt dessutom, i Utskottets tanka, vöre utan ändamål, enär det är en omöjlighet, alt tillförlitligt ber räkna Chartae-åtgången hos Domare, såsom af mångfaldiga omständigheter beroende. Utskottet får deremot föreslå, att den Domare, som icke stäljer borgen för sin fihartae-uppbörd. Jior fyra gånger om året, nemligen inom den i5 Januarii, i5 April, i5 Julii och i5 Oclober, för hvart qvartals uppbörd, redovisa; äfvensom att Koiir qngens Befallningshafvande må ega, när så lämpligt pröfvas, inventera Charlas fg^rådet; JBpvillnitigsr Utskottets Utlåtande N.o i,g. 3g Dessa Controller skola, efter Utskottets förmodan, medföra önskade resultat, och om Rikets Höglofl. Ständer täckas bifalla livad Utskottet i dessa hänseenden nu föreslagit, kommer i förra FörfattningSrförslaget inga andra ändringar att äga rum, än att de förut (pag. 4,9) utplånade orden: uOrdinarie Domare härifrån undantagna/’ lomma att qvarstå, samt att i slutet af §. £pag. 5o) Stadgandet om Jnyenteringen bi?? behålles med följande tillägg efter ordet: ”medlen” ”jyra gånger om året, eller inom den i5 Januarii, i5 April, i5 Julii och 15 October ; egandes vår B ef alin in gsh afva n •? de att hos Ordinarie Domare, som ej ställt borgen, anställa Inventering när så lamp* ligt pröfvas." Herr Grefve Arvid Posse har, såsom en controll för behörig chartering, uppgift vit att, vid inventering afArchiver, elter??
Rätten i stad och Domaren å landet hålle öfver förmynderskap särskild förteckning, utvisande de omyndigas födelseår samt förmyndares namn och hemvist. S 3- Stad välje gode män, en eller flera, att hafva tillsyn å förmynderskap inom staden; och varde, då sådan god man vald är, det Rätten tillkännagifvet.^ Å landet höre tillsynen öfver förmynderskap Sockne-nämndeu till. , Lag-Utskottets Betänkande N:o 37. 3 § 4. Förmyndare skall, för hvart år, afsluta räkning öfver allt det lian har om händer, .med uppgift af den säkerhet, hvaremot den omyndigas reda penningar utsatta äro, och ingifve, vid årets slut, den räkning, jemte ett utdrag derur, innehållande summarisk uppgift af den omyndigas behållning, så i fast som lös egendom, till gode männen eller Sockne-nämnden. Det utdrag, hvarom nu sagdt är, skall, försedt med gode männens eller Sockne-nämndens intyg, att förmyndareräkning jemväl allemnad blifvit, till förmyndaren återställas och af honom ingifvas i stad till Hättens Ordförande eller den, som å Rättens vägnar handlingar emottaga bör, före den 1 September, och å landet till Domaren före eller sednast å första rättegångsdagen af sista tinget året näst efter det, då räkningen afslutas bort. Sker det ej; förelägge Rätten förmyndaren, vid lämpligt vite, att sin omförmälda skyldighet fullgöra, och förfare i öfrigt efter omständigheterna. Ofver hvad sålunda förekommit, skall anmärkning göras i den förteckning, hvarom ofvan är stadgadt. § 8. Gode män och Sockne-nämnd åligge, att inkommen förmyndareräkning granska och, om de finna att förmyndare den omyndigas egendom ej rätteligen förvaltat, derom skyndsamligen göra anmälan hos Rätten, som af omständigheterna pröfvar, huruvida annan förmyndare förordnas må. Anse gode män eller Sockne-nämnd nödigt, att förmyndaren lemnar inteckning eller annan säkerhet för de medel, som hos honom innestå; anmäle det ock för Rätten; och förordne derom Rätten, efter förmyndarens hörande, såsom nödigt och skäligt pröfvas. § 6.
Stormägtigste Allernådigste Konung ! I anledning af väckt fråga, huruvida Tjenstemän kunna anses skyldige att i de hos Kgl. Kammar-Bätten förekomna samt der pröfvade anmärknings-mål, erlägga lösen för de Utslag, som i berörde mål utfärdas, hafva Riksens Ständer funnit, att då Tjenstemännen icke i annan händelse kunna såsom Parter i detta mål anses, än då anmärkningar vid deras redogörelse för om händer hafda Kronans medel blifvit gjorda, de ej eller i andra fall böra till förrberörde lösens erläggande förpligtas, ansett ett sådant stadgande nödigt, hvarigenom föreskrifves, att Tjenstemän skola vara från utgift till förenämnde Utslags - 1004 Den 11 Juli. Utslags-lösen befriade, enar egentligen emot dem påstående oin ansvar och ersättning icke blifvit vackt, eller på sådan grund af anmärkningen kunnat dem åläggas, utan dé blott antingen för upplysning , eller i andra hänseenden blifvit i mälet hörde. Hvilket beslut Riksens Ständer härmed fa till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och stadfästelse i underdånighet framställa. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majtts / underdånigste , tropligtisle tjenare och undersåter På Ridd. och Adelns vägnar Carl Mörner, h. t. Landtm. På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwan, h, t. Talman. Stormägtigste Allernådigste Konung! I anledning af hos Riksens Stänrlerrgjord motion om förhöjning af dagtractamente för Länsmän - På Prest-Ståndets vägnar J. A. Lindblom, n. v. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talman. Uppläst den i ] Juli. Den II Juli. 1005 män uli privata förrättningar, få Riksens Ständer härmed i underdånighet öfverlemna deras häröfver fattade beslut.
Uti ogillandet. Men Lagstiftande Magten är till sin natur mera infaillible ”än den Lagskipande; Att sätta Lagstiftningens ”omdöme under Lagskipningens är då enligt mitt ”begrepp en alldeles förvänd ordning* ”För att nu från desse allmänna grunder ”öfvergå till det enskifta här ifrågavarande fal”Jet, eller den åtgärd, hvarigenom 1,100,000 R;r ”blifvit utur Diskont-Cassan anticiperade till Ca”nalens fortsättande, så finner jag först, att det ”är, isynnerhet genom Canal - Diskontens tillfälliga och af andra orsaker beroende fall, sorn ’’denna anticipaii&n blifvit för det Allmänna kann» ’’bar, och att, om Diskontens rörelse kunnat än%u några år fortfara, hade, genom de senare å”rens afbetalningar, det kommit tillbaka i sitt jern”11a skick, utan förlust för enskilta, men med ”gagn för det allmänna, genom Canalens fort”skyndande, och deraf härledd minskning i kostnaden. Man hade då ansett som en förtjenst, ”hvad man nu anser för ett fel. Det är således, ”följderna, som gifva denna åtgärd stämpeln af ”fel, och följderna få icke ingå uti den lugna ”pröfningea om rätt och orätt. Jag finner vi ndare , att, oagtadt den öfverklagade antieipalio”nen är ett afsteg från Reglementet, hade likväl ”ett motsatt förhållande varit ett afsteg ifrån det Statsoi h Banio-ZJtsiottens Bettini anden. 641 ’’af Ständerne fastställda Byggnads Förslaget. Di”rectionen var således satt i nödvändighet att be”gå en af desse afvilcelser. Om den i denna ”nödvändighet valde den genom qförutsedda och ”tillfällige följder för det Allmänna skadligaste , ’’men för Canalens fortskyndande nyttigaste , så ”skall ingen hillig misskänna, att det var nit och ”kärlek för Verket, som kom Den att göra det”ta, val , och mången Svensk skall måhända härleda det ifrån den grund, att Svensken heldre ”väljer att gå framåt, än blifva tillbakas.
Men, enär den korrta tid, scm för Utssot. tets ärerstäende arbeten är öfrig, icke lisäter, att, i hela sin widd onverse detta ämne, ware sig i hänsigt till kungörelsens och besittningens rnb, edes företräde, eser pantförskrifniugs jänmförr 'e med köp, eller principens tillämpning pä sierehanda möjliga faU; har Utskottet för det närwarande blott fästat dess uppmärksamhet pä ten händelse, det någon till twänne eller flere Zfwcrlätit ägande rätt t:ll en och samma sajda egendom; I hwilkct afseende Ulskottet, unv äberopande af hwav ofwanköre, och särde. lcs bwad i Memorialet om owisshetcn af datums riktighet blifwit erinradt, anser sig äga full anledning föresiä följande inskränkning och när« mare bestämmelse as den i 4. Cap. 4. §- Iorda-Balken uppstälda aSmänna föreskrift: ''t^är någon fast Egendom i Stad eller ä Landet genom köp, skifte eller gäfwa öfwerlates, äger köparen eller gafwotagaren, af säljaren eller gifwaren affordra, jemte köpeskifteetter gäfwo.-brcfwet, en afdenne, äfwensom af wittnen, underteknad striftclig kungörelse, som innehällec egendomens nummer och storlek, jemte Byns, Häradets och Sock - 340 Den 9 Qclober.
Maj:ts pröfvande vishet, till den underdåniga anhållan, att Rikets Ständers förslag angående alla läroverkens ombildning till ett måtte underkastas den noggrannaste undersökning och omdöme af dessa läroverks erfarne målsmän, innan några försök i denna syftning varda i nåder anbefallda, samt att den medelväg, revisionen föreslagit, att berörde försök må, efter underdånig hemställan, tillåtas endast der lärare och ephorer äro derom fullkomligen ense, vore det högsta Presteståndet för sin del skulle våga i underdånighet tillstyrka; att, då den ambulatoriska läseordningen eller ämnesläsning, hvad lärarne angår, redan eger rum i alla gymnasier och lill en del i lärdomsskolans rektorsldass, och densammas införande äfven i skolans lägre klasser är i skolordningen medgifvet, något ytterligare påbud i detta afseende syntes mindre behöfiigt eller nyttigt, och att införandet äfven i förberedande klassen af ambulatoriske lärare således icke förtjenade, enligt Ståndets öfvertygelse, ens det vilkorligt tillstyrkande, som Rikets Ständers underdåniga skrifvelse innehåller; samt slutligen, i afseende på ämnesläsningen för lärjungar, att Ståndet angående detta vida betänkligare slag af ämnesläsning icke inlåtit sig i någon fullständig vederläggning, enär Utskottet, som förberedt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i detta hänseende inskränkt sig till den framställning, som, enligt Ståndets åsigt, varit den enda rätta i hela denna vigtiga fråga, nemligen att till Eders Kongl. Maj:ls nådiga pröfning, efter vunnen vidsträcktare erfarenhet, densamma i underdånighet hemställa. Vid >7 Yid samma riksdag anmälde äfven Presteståndet, under den 19 Maj 1845, till Eders Kongl. Majit sin underdåniga anhållan, att, vid den förestående regleringen af Rikets elementar-läroverk, lönerna för der anställde lärare mätte blifva så bestämda, att ali förhöjd årsberäkning för bemälde lärare må kunna upphöra.
J följd häraf får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes anbefalla sådana åtgärder, att den af Revisorerne afsedda nedsättning i priset å utländska tidningar samt periodiska tidskrifter af vetenskapligt, konstnärligt och tekniskt innehåll må vinnas. Kongl. 'Tullverket. g 8. (Rev. Ber. pag. 45, Utlät. pag. 211.) Ehuru, enligt hvad Revisorne inhemta!, den af handelsbolaget J. & O. Hal i gjorda konkurs, hvaruti Kongl. Tull-styrelsen bevakat ett belopp af 5,984 Riksdaler 34 skillingar, utgörande oredovisade beloppet för år 1817 inköpte och till Kongl. Ränte-kammaren levererade vexlar i stället för sådana, som med protest återkommit, jemte transportkostnaden, blifvit för lång tid tillbaka utredd och massan leninät den dividend, som deruti kunnat erhållas, samt dessutom genom utmätningsförsök hos O. Hall är vordet utrönt, att han saknade ali tillgäng för gäldande af återstående bristen 4,832 R:dr 42 sk. 2 rst., hade likväl, detta belopp fortfarande balanserats, under afvakta» af möjligen blifvande tillgång hos bolagsmännen, af hvilka J. Hall redan vid konkursens början lemnat riket. Vid sådant förhållande och då balanseringen af nämde summa redan fortgått en längre tid och all utsigt tili vidare godtgörelse saknades, hemställde Revisorerne, att berörde summa mätte i kommande årens räkenskaper inom linien föras; och har Kongl. General-Tullstyrelsen, uti sitt i anledning häraf afgifna underdåniga Utlåtande, anfort, att något 12 Stats-ötskottets Utlåtande N:o 157. hinder icke mötte för nämnde fordrans omförande och balansering tillsvidare inom linien uti Tullverkets räkenskaper, såsom Revisorerne föreslagit.