Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I denna reservation hafva Herrar Lector Ekstrand och Prosten Thuden instämt. af Herr Friherre Rappe, A., som delat den af Herr Akerman yttrade åsigt, att prasmium måtte bestämmas för ett förslag till reorganisation af Banko-verket, dock att beloppet af detta prasmium, hvilket finge uppgå till högst 4°oo Rdr Banko, afpassas efter den fördel, som det framlagda förslaget kan komma att bereda Banken. Häruti har Herr Friherre Stjernstedt Theod, instämt. af Herr Doctor Lyth: ”Det lärer lätt inses hvarthän man syftar med den föreskrifna qvalifikationen för blifvande Comiterade, att de skola ega erfarenhet i organisation af penning-verk. Jag känner i vårt land inga sådana penningverk, i hvilkas organiserande erfarenhet kunnat förvärfvas, med undantag af Privat-bankerne, hvilkas högsta uppgift är att genom korta betalnings-terminer af chimeriqua capitaler suga den högsta möjliga räntevinst. Riks-Banken har ett helt annat syftemål, nemligen att understödja och bispringa jordbruk och näringar, utan att hufvudsakligen åsyfta penningarnes accumulerande. Det vore således allt för tänkbart, att det slags erfarenhet man velat hos Comiterade företrädesvis söka, långt ifrån att lända till RiksBankens, d. v. s. Statens sannskyldiga båtnad, snarare komme att bära helt andra frukter; och sorn i alla fall den föreskrifna qvalification allt för mycket inskränker ett val, som kunde och borde helt och hållet grundas på personligt förtroende, så får jag på det kraftigaste häremot reservera mig.” samt af Riksdagsfullmäktige Niclas Nilsson från Calmare Län och Anders Ericsson från Elfsborgs Län. s Banco-Utskottels Ut låtande j N:o 16. Ank. till Exp.-Utsk. d. 21 Nov., kl. 1 e. m. Berättelse, angående verkställd undersökning af Banco-vcrkets tillstånd samt huru detsamma efter nästförflutne Riksdag styrdt och forvaltadt blifvit.
Afdelningen icke tyckes ■vilja göra något afseende på orsakerne, som vållat 'den Förlust för Disconternes Fordringsägare, hvars belopp nu skall afgöras; då det anser föregående Riksens Ständers Beslut, om rätt till Penningars insättande i Disconterne emot 3 Procent, och de hällne Revisioner, samt meddelade decharger, utan inflytelse på frågan, och tror att Nationen efter flera Månaders, väntan, skall tillfredsställas med en uplösning deraf, sorn stannar vid den strängaste rättvisas utöfvande mot Fordringsägare, utan att i sammanhang dermed skänka någon åtgärd till den förlägenhet i nä. yingarne och allmänna Gred i ten, sorn af felslagna förhoppningar, på en noga observerad Förvaltning upkomrnit; så vill jag ej nu göra vidare uppehåll med åter uprepande af min, redan i Afdelningen skrifteligen afgifna aldeles stridiga tanka, utan endast upgifva i hvad del jag trpr att Afdelningens fattade Beslut, så vidt det angar Götha CanalDiscont, kan ändras, äfven utan rubbning i den till grund lagde beqväma princip, att man med Fordringsägarne i sitt våld, ej.bindes af någon annan Dag, än den man sjelf finner för godt at{ på en gång stifta oda til, lämpa. Jag har ansett frågan om Götha CanalDiscont hafva ett oskiljaktigt sammanhang med eller snarare bero på utgången af frågan örn fortfarande understödet till sjelfva CanalByggnåden, emedan denna sednave frågans afgörande på det 399 400 Statsoch Banlto-Utsh. Betiinkahden. enda sätt, sorn jag anser förenligt både med Rf. jkets Ständers värdighet pch allmänna säkerhetens fordringar, i anseende till de vid förra Riksdagar fattade Beslut och gifna försäkringar, genast undanrödjer efter m-in öfvertygelse ali grundad farhåga af förlust på CanalDiscentens utredning. Men då Höglofl.
Grefve Gry Idenborg, Joban Henning, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: (Se Bilagan Isbo 3.) Herr von Har finans dorff, August: Jag har, då detta mål förra gången förevar, omständligt yttrat mina betänkligheter mot förslagets antagande. Det har val nu blifvit något förändradt, men som hufvud-grunden derföre fÖrblifvit densamma, och jag anser den vara origtig, så utbeder jag mig, att få göra några anmärkningar deremot. — Utskotten säga, ”ätt de för” möller man vill vinna genom fattigordnin”gär äro klart och tydligen, alt vår inre ”känsla icke skall lida, och våra utvärtes ”sinnen icke såras af den usles anblick , ”dess hellande och kringstrykande.” Efter deitäyyttfAnde.är det således icke till förmån för de* fattiga, utan för de icke fattige , det är för att ej besvära de afen församlings innebyggare, sorn ej höra till fattighjonen, med åsynen eller åhörandet af de sednares elände, sorn fattigordningar böra vidtagas. Den i“f November e, m, 75 Om man trpget ville följa denna,grundsats, så skulle de förmögna; döfva eller blinda komma att betala mindre än andre tili fattigvården, emedan de förra ej kunna böra eller se uselhelen , och således saknade skälet att till fattigförsörjningen bidraga, livar och en bör lätteligen inse både origtighelen af en sådan grundsatts; och att den leder derhän, att fattigvården, ifrån alt vara en frivillig samvets-sak , varder en tvungen pålaga. Den fattige åter, i stället för att endast hoppas understöd, kan sedermera: yred säkerhet påräkna underhåll, samt att genom besvär hos vederbörande, kunna nödga . sina försörjare lill att gifva honom deras bidrag. — Detta åter skall vålla fattig - anstalternas oupphörliga förökande, emedan det varder ett af de beqväm-ligaste och säkraste närings-fången alt räknas till fattighjonen.
Jag yrkar derföre vördsammast af Hr Frih. o. Landtm, propos. att 107 §:u Reg.Ftn mot bemälde Hr Statsminister matte tillämpas. Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf, alt plenum komme att fortsättas på e. m. kl. 6. D e n 3 J ti I i f. m. Gr. Frölich fortfor derefter muntligen: Jag återgår nu för ett ögonblick tillbaka till den argumentation i afseende på den framställda behandlingen af delta ärende, som jag förut tagit mig friheten vidröra. Sedan jag sist yttrade mig, har man ytterligare påyrkat återremiss af betänk.; jag ber nu att få förklara och förtydliga hvad jag menade, då jag i dag började mitt anförande ined att tacka R. o. Ad., hvars motstånd mot min önskan hindrade, att sista plenum längre fortsattes än som skedde. Jag Ilar nemi. sedan dess haft tillfälle att taga närmare kännedom af egentliga syftningen af de återremisser, som i Borgareoch BondeStm ägt rum. Så långt dessa upplysningar kunnat gå, har jag deraf funnit, att den gäsning i sinnena, mine herrar! som så småningom längesedan börjat visa sig, ännu tilltager, att detta rop på återremiss inom de begge Stånden, då intet annat rimligt ändamål i sak dermed kan vinnas, är, efter min öfvertygelse, ett tydligt bevis derpå, att de, likasom mången annan, icke anse sig ännu hafva fått några garantier för ett förändradt styrelse-systeme, att nemi. de icke erkänna annat medel för att vinna dessa garantier, än att så långt som möjligt visa sitt missnöje, och att de, med en uppfattning af grundlagens föreskrifter i detta fall, som jag icke delar, likväl finna många anlednrr att få andra förklaringar än de redan gifna, t. ex. i afseende på personer, som afträdt från Konungens Conselj , men hvilkas återinträdande deruti de anse åtminstone möjligt; och det är denna vidare gäsning roan borde söka förekomma, samt derpå göra slut.
Enär Borgmästaren, då han icke har förfall, synes framför annan Magistratsperson böra vara berättigad att vid stadsfulimägtiges sammanträde närvara, föreslås att paragrafen må erhålla följande lydelse: »Vid Stadsfulimägtiges sammanträden ege Borgmästaren, eller, vi händelse af förfall för honom, den Magistraten ibland sina leda»möter utser, vara tillstädes och i öfverläggningarna, men ej i be»sluten deltaga.» § 66. Då Stadsnämnden enligt § 49 är berättigad att till samråd med Magistraten sammanträda, synes det vara både obehöfligt och olämpligt att detta utskott genom lag berättigas, att från Magistraten infordra skriftliga utlåtanden. Jag föreslår derföre att ur denna paragraf orden: »eller Stadsnämnden» må utgå. § 74. Då det för Magistraten torde vara omöjligt att utan biträde af Drätselkammaren och dess tjenstemän uppgöra utgiftsoch inkomst-förslaget, synes första momentet af denna paragraf böra erhålla följande lydelse: 110 »Magistraten åligger att, efter samrådande med Stadsnämnden »och med ledning af från Drätselkammaren infordrade upplysnin»gar, årligen uppgöra ett utgiftsoch ett inkomst-förslag, samt uti det förra upptaga:» etc. § 85. Enligt de upplysningar jag kunnat förskaffa mig, lära räkenskaperna i större städer vara af den vidlyftighet, att deras afslutande, reviderande och slutliga granskning omöjligen kan verkställas inom den af Kornitén föreslagna tid. Med anledning häraf, och då obestämdhet bör, så vidt möjligt är, i en förordning undvikas, är nedanstående förslag derefter lämpadt. Derjemte är ett tillägg gjordt, hvarigenom Magistraten bemyndigas att förelägga revisorernp viss tid för revisionsberättelsens afgifvande, ett stadgande som mångenstädes visat sig vara af högsta behof påkalladt. Med anledning häraf föreslås att paragrafen måtte erhålla följande lydelse: »Det åligger Drätselkammaren att, i enlighet med gifna före»skrilter, föra stadens räkenskaper och dem med kalenderår alsluta.
I första kammaren reflekteras icke till » lösa rykten »; men inom landtmanna-partiet i andra kammaren höllos öfverläggningar, huruvida det kunde vara rätt att anförtro främsta platsen i statens största penningeverk åt en spelare ex professo. Beslutet blef, att vid det blifvande valet af ledamöter i riksgäldskontoret, skulle till ordförande uppställas mot Hamilton, förre finansministern n. v. öfverståthållaren friherre Curt Gustaf af Ugglas. Första kammårens ledamöter höllo i sig och röstade enhälligt på Hamilton, som vid tre föregående riksdagar erhållit alla rösterna till ordförandeplatsen. Nu tillföll, genom lottning, denna plats friherren af Ugglas. Hamilton erhöll deremot genom lotten plats som ledamot i riksgäldskontorets styrelse, men afsade sig detta val. Hvad som nu träffade grefve Hamilton borde för honom varit ett memento, och det blef så äfven på det sätt, att han derefter ännu bittrare än förut uppträdde mot alla landtmannapartiets önskningsmål både i första kammaren och i tidningspressen, åtminstone såsom inspirerande. Hans beundrare och äfven närmare bekanta stodo till en början » undrande och spörjande » öfver hvad som vederfarits honom vid valtillfället; men så togo de sitt parti och förklarade alltsammans som ett vanligt » aristokrat » - hat af bönderna mot den mest framstående ledamoten i första kammaren. Då redaktörsplatsen i postoch inrikestidningar efter C. W. Strandbergs bortgång skulle tillsättas, hade grefve Hamilton ännu ett så allmänt kändt afgörande inflytande inom Svenska akademien, att aspiranterna egentligen vände sig till honom. Ehuru den åiliga inkomsten i den tidningen var ganska betydlig, så blef den årliga behållningen för Strandberg icke stor, emedan han hade till medarbetare två i fråga om inkomster mycket anspråksfulla bröder, i förhållande till det arbete de utförde, och han måste bibe-hålla en del biträden, som icke voro för göromålen be-höfliga. Till redaktör utsåg grefve Hamilton den älsklige skalden Edvard Bäckström.
Förmanskapet är skyldigt alt på begäran sammanträda med amtmannen eller fogden i och för angelägenheter rörande kommunen. Förmännen njuta ej aflöning, men äro frikallade från andra kommunala uppdrag. Ärenden, som bänskjutas lill representanterne, upp gifvas i kallelsen, och fogden underrättas derom. Sammanträdena hållas för öppna dörrar, då ej pluraliteten annorlunda beslutar. Förmännen hafva deri säte och stämma. För besluts giltighet fordras närvaro af mer än hälften. Fogden kan deltaga i förbandlingarne, men ulan rösträtt. Afskrift af besluten tillsändes amtmannen genom fogden. Så framt ?:delar af de afgifna rösterna bestämt beslutet och amtmannen icke har något att deremot anmärka, gifves det förmanskapet tillkänna, då beslutet är gällande. Vid mindre pluralitet, eller om amtmannen ogillar beslutet, hänskjutes saken till nytt sammanträde af förmän och representanter. Om då ?:delar bekräfta beslutet, blifver det gällande, men eljest kan minoriteten påfordra frågans hänskjuiande till regeringen. Yrkas det ej, anses beslutet gällande. Angår saken utgifter af kommunen under längre tid än påföljande 5 år, afyttring af fast egendom på det sätt, att kommunens inkomst deraf upphör eller förminskas, skall beslutet underställas Konungen. Detta är i korthet en sammanfattning af föreskrif - 28 Allm. Eesv. och Ekon. Utsk:s Btl. M 127. terno om socknarnes kommunal-inrältning, men en sädan finnes äfven för hela amtet, kallad amtsförmanshap. En gång hvart år i Juni eller Juli månad sammanträda samtlige förmanskapsordförande uti hvarje till samma arnt hörande distrikt, tillika med amtmannen och fogdarne, för att genomgå förslag öfver de summor, som under årets lopp skola på amtet uttaxeras, antingen till godtgörande af sådana utgifter, hvilka det föregående året blifvit af fogde-kassorna förskjutna för amtkommunens räkning, eller till betäckande af andra för amts-kommuuen behöfliga utgifter.
St:s försök att inkräkta på de af den ädle Grin nu så ömt omhuldade Konunga-maktens prerogativer kunna lätteligen framhållas; — och jag beklagar af mera än ett skäl Hr Gr. von Plåtens frånvaro då extra Statsregleringen kommer ali behandlas; — tillfälle skulle då icke saknats alt i Grins minne återkalla tillgöranden hvari han sjelf tagit verksam del, för att icke erinra om 1840 års StatsUlsk., deri Hr Grin var ledamot och då iakttagandet af Konunga-maktens prerogativer ej tycktes ligga Hr Grin så mycket om hjertat som nu. — Något skäl hvarföre i K. M;s nåd. propos. frågan om linieskeppens nedhuggning till fregatter förekommit, har mer än en gång utgjort föremål för mina tankar, och jag har oaktadt allt bemödande att utfinna orsaken härtill, icke kunnat utgrunda någon annan än den, att Hr Grin gerna ville bli qvitt allt hvad linieskepp heter, men sjelf icke vågade påtaga sig ansvaret för deras utrangerande ifrån Sveriges sjöförsvar. Derom är också intet annat alt säga, än att det med llr Grins åsigter visserligen varit tillfredsställande om StatsUtsk. först och Ständerne sedermera godkänt denna upfattning af saken. Ansvaret för en dylik åtgärds verkställande ser det ut sora den ädle Grin, thy förutan, dragit i betänkande att ikläda sig — och jag undrar sannerligen icke derpå — ty i behofvets stund, och hvem vet huru snart den dagen randas, vore saknaden af de gamla pröfvade trädvallarne, något som ej skulle låta ersätta sig, och då skulle det varit önskligast att kunna skjuta ifrån sig detta ansvar och åberopa Ständernas beslut, såsom orsak till alt de ej mera funnos till. Jag är öfverlygad derom, att Hr Grin ingalunda skulle lia ansett det StatsUtsk. trädt hvarken K. M:s rättig heter eller Chefens för Sjöförsvars-departitet för nära, om Utsk. i st. f. att afstyrka bifall till K. Mis nåd. propos., tillstyrkt detsammas antagande.
Tomternas läge är särdeles fördelaktigt, och om de användas till bebyggande torde de betala sig ganska bra; men för den botaniska Institutionen vore fördelaktigare om den flyttades utom staden. Denna fråga är nu likvisst alldeles outredd, så att derom kan icke mycket sägas; men i alla fall blir det nuv:de växthuset alldeles obrukbart om några är, och tarfvar en total omändring. I sådant fall hemställer jag, om icke K. o. Ad skulle, på sätt 2:ne föreg:de talare yrkat, bitalia K. M:s Propos. om ett anslag af 30,000 Rdr, till förbättring af den till botaniska Institutionen i Lund hörande byggnad; på så sätt läge intet hinder i vägen att använda den, äfven om Institutionen flyttades utom staden. Hr Cederschiöld, Gustaf: Hr Lilljehöök har dragit i tvifvelsmål, huruvida de tomter, som Akademien f. n. eger, skulle kunna fördelaktigt användas. Jag får i detta afs:de uplysa, att de tomter, som nu användas till trädgård, ligga vid de förnämsta platserna i Lund, och äro 3:ne, en gammal botanisk trädgård, en som för några och tjugo år sedan inköptes och ligger vid den största Den 23 November e. m. 647 gatan i Lund, samt slutligen en som kallas för »Paradislyckan», hvilken af ålder tillhört Akademien, men först för 10 eller 12 år sedan blifvit inrättad till botanisk trädgård. Dessa 3:ne tomter utgöra troligen 8 å 10 tunnland jord och skulle åtminstone delvis kunna försäljas till ganska höga priser. Genom att bifalla det äskade anslaget torde icke någon inkonseqvens begås, såvida man, på sätt jag föreslagit, ställde det till K. M:s disposition, för att användas till den botaniska Institutionen vid Lunds Universitet, d. v. s att man i beslutet icke nämnde byggnaden, utan blott botaniska Institutionen. Det stöde då K. M. fritt att välja det alternativ Han funne lämpligast, att antingen låta förbättra den nuv;de botaniska Institutionen, eller ock anlägga en ny.
Utskottets hemställanden i afseende å dessa båda §§. hlefvo, uppå gjorde Propositioner, af Ridderskapet och Adeln bifallne. 4 Punkten. Förvaltningen af S jöÄr en d e rne. Angående UpphandlingsAuctioner för Kronans räkning. 58 H. 1* 4 Den 3o Jan uar i i f. ra. Utskottets yttrande rörande denna punkt ansågs icke erfordra någon åtgärd. Cliartas-SigillatasVerket. Angående Tullkamrarnes befrielse från förandet af ChartceSigillatce-Journaler. Ridderskapet och Adeln ansåg Utskottets yttrande, i afseende å denna §. icke eller erfordra någon åtgärd. <$*. 2. Angående skyldighet för Domare , att ställa borgen för på credit erhållit stämpladt Papper; samt ChartceSigillatce-uppbördens öfverlemnande till Contoirets egen redovisning. Herr Tham, Wollrath: Jag anhåller få påminna, att, hvad angår Domares ansvarighet för stämpladt Papper och ChartaeSigillatae-Uppböi den i allmänhet, hafva Rikets Ständer redan fattat sitt beslut i anledning af BevillningsUtskottets afgifne förslag till ny ChartasSigillatffi-Förordning. Om jag ej bedrager mig, står detta beslut i någon strid med hvad Utskottet här framställt angående borgen. Jag hemställer således, om icke denna punkt af Utskottets Utlåtande bör läggas till handlingarne, enär Rikets Ständer redan fattat sitt beslut i ämnet. Och den nya ChartaeSigillataj-Förordningen redan är färdig. Den ao Januarii f. m. 5 Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att Utskottets yttrande, i afseende å denna §. mätte läggas till handjingarne. Bifölls. 6 Punkten, T ullVer ket, 7 Punkten, PostYerket. I Räkenskap er ne balancerade Fordringar och Skulder. 8 Punkten. Kongl. Nummer-Lotteriet. g Punkten. Kongl. SeraphimerOrdensGillet.
En hvar, som har någon kän nedom af vår grundlag och icke helt och hållet förlorat förmågan att förundra sig, lärer svårligen kunna undgå alt kunna en synnerligen hög förundran i anledn. af den patheliska oration, som den siste värde talaren hållit för R. o. Ad. Här är helt enkelt den formfråga före, huruvida R. o. Ad. bifaller ifrågavar. votering eller icke, och till redande af denna formfråga kommer man alt tala örn gäsningsamnen och parti-opinioner och vår Herre vet hvilka flera curiosa saker, som icke höra dit. Är det grundlagens föreskrift att votering skall äga rum, så måste den äga rum, 0111 det också vore aldrig så hjertskärande för en eller annan ledamot. Om åter grundlagen icke föreskrifver en sådan, så behöfvas icke dessa känslosamma uttryck. Frågan lärer endast vara den, huruvida en pension på allm. indragn. staten rörer statsregleringen, och att en utgift på l iksstaten rörer statsregleringen lärer en hvar kunna begripa. Åtminstone har R. o. Ad. hittills begripit det, efter alla voter:s-propos:r af enahanda beskaffenhet med den ifrågavar. blifvit af det H. Ståndet godkända. Vid denna riksdag hafva flera voteringar i förstärkt StatsUtsk. ägt rum om pensions-frågor, och jag vill erinra mig att den sista var den, som angick pensioner för Statsråden Gr. Hård och Frih. Åkerhjelm. Jag kan omöjligen föreställa mig att propos. till godkännande af det nu föredragna betänk, kan komma att vägras, och lika litet synes del mig möjligt att Ståndet kan undgå att besvara densamma med ja. Frih. Boye, Fredr.: Då jag anmälde mig i anledn. af den nästföreg:de talarens yttrande, hade Hr von Troil ännu icke yttrat sig. Jag är af honom förekommen och förenar mig lill alla delar i hans åsigt och yttrande samt an håller om bifall till betänkandet. Ilr Lagerheim:
Sanningen är, att pressen håller allmänheten i ledband, och att denna för att hämnas hycklar en utomordentlig likgiltighet för hvad tidningarna säga. Det är så man alltid tager igen skadan på tyranner, som man fruktar men lyder. Kan någonting vara mera betecknande för dén fruktan, allmänheten hyser, än rädslan att nämnas i tryck på ett ofördelaktigt sätt och omvändt den barnsliga förtjusningen öf-ver att rosas i tidningarna, som vi redan vidrört? Och om man vill hafva ytterligare bevis på, huru förakt och intresse - gå hand i hand hos allmänheten, är det nog att hänvisa till den ifver, hvarmed tidningarna slukas af samma personer, som aldrig annars tala om pressen och dess tjenare utan att rycka på axlarna. Hvem kan i närvarande stund undvara tidningar, och hvem underlåter dock att begagna hvarje litet tillfälle att hacka på- tidningarna? Hör blott på vetenskapsmannen, som läst en oriktig notis om något, som faller inom hans vetenskapsområde. Med hvilken förtjusning han kastar sig öfver detta misstag, med hvilken naiv förundran detta misstag fyller honom! Att en tidning, till hvilken materialet samlas från tusen olika vidt skilda håll, icke kan eller har tid att kontrollera en liten notis, som fyller en sextondels spalt, är i hans tanke ett högmålsbrott, bevisar efter hans sätt att se ytlighet. Detta dåliga lynne härrör naturligtvis deraf, att tidningen svikit hans förhoppningar, och huru högtflygande dessa äro, kan af detta exempel lätt inses. En tidning skallvara — det ligger på djupet af allas tankegång, som resonera i dessa ämnen och beskärma sig öfver dylika småsaker — en tidning skall vara ofelbar; vare sig det gäller vetenskap eller konst, yrkesskicklighet eller högre politik, notiser eller filosofi bör en tidning vara ofelbar. Och midt under dagliga erfarenheter, att menniskor fela, att de insigtsfullaste bedraga sig och, att hvarje räsonnemang öfverflödar på svaga skäl, rubbas af ingenting sådant allmänhetens sega fordran, att en tidning eller vi kunna gerna säga en författare — ty detta gäller lika väl författare i allmänhet som publicister — icke skall ha svaga skäl eller misstaga sig eller fela eller förlöpa sig.
M:ls och Kronans räkning fastsliilies, med en fjerdedel vid slutet af hvarje qvartal under arrende-året. d) Till inlösen af arrendet, byggnader, inventarier, husgeråd m. m. bevilja Rikets Ständer en summa af Ett Hundra Sjutiofem Tusen (175,000) Riksdaler Riksmynt, alf. utgå, 100,000 R:dr under loppet af år 1858 och 75,000 R:dr år 1859 å de tider, som af Styrelsen bestämmas. e) I årligt stats-anslag erhåller Institutet^ Aderton Tusen (18,000) Riksdaler Riksmynt, att utgå från och med början af Ar 1858, emot förbindelse att från och med slutet af år 1860 emottaga och underhålla 24 fri-lärliiigar och minst 28 elever, bland hvilka 4 fri-elever. 2:o Statsverket uppbär från och med år 1862 den afgäld, som för befrielse från den fordna arbels-skyldighelens utgörande åligger de förr under Kungsgården Alnarp hofveri-skyldiga hemmanen, uppgående efter denna tid lill 388 tunnor 8 kappar korn, förvandlade efter 20-årig medelmarkegång till hälften råg och hälften korn. 3:o Landshöfdingen i Malmöhus län erhåller i lön för åren 1858—1862 afkomsten af Alnarp, enligt nu gällande kontrakt, 1,400 tunnor spanmål, samt, efter år 1862: a) arrendet af Alnarps Kungsgård, utgörande, enligt 1:sta punkten mom. c, 1,200 tunnor spanmål, £ råg, j korn och Jhafra ; b) från Statsverket utaf afkomsten från de hofveri-skyldiga hemmanen 200 tunnor, | råg och 4- korn, alt lösas efter tio års medelmarkegångspris, eller tillsammans 1,400 tunnor spanmål; c) de här ofvan intagna bestämmelser, rörande