Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domaren skulle jemka vederbörande emellan; och de sedan utkomne Skiftesförfattningarne inskränkte icke pröfningsrätten i denna del vid Skiftets slutliga granskning. Det var först i StorskiftesStadgan för Finland och 1783 års StorskiftesStadga, som den princip infördes, att egograderingen skulle före Skiftesläggningen vara orubbligt afgjord och fastställd. 12 Cap. 1 Den ändring är här af Utskotten ansedd nödig, att fastställclt Storskifte ä skog icke må rubbas_, utan att alla delegarne sig derom förena. I SkiftesStadgan åter är föreskrifvit, att då alla delegarne vilja rubba, eller ock icke vilja rubba Storskifte å Skogen, dermed förhålles efter deras enhälliga beslut; men att> dä skiljagtiga tankar delegarne emellan häri uppstå. Skiftesmannen och Gode Männen böra undersöka j om skogsskiftets rubbning till gemensam nytta för delegarne, utan någons lidande, ske kan j i hvilken händelse skogen jemväl lär i skiftet ingå. Vigten och nyttan deraf, att alla Skif» i Den 6 April e. m. teslagets egor på en och samma gång skiftas, så att det i alla delar lämpligaste skifte må kunna för Skifteslaget verkställas, och skogsmarken läggas i sammanhang eller nära intill delegarnes andra egolotter, mäste väl få anses ostridig, och detta har vid Stadgans sammanfattande ansetts som en hufvudprincip. Att en eller flere ensidige delegare skulle genom deras vägrande till skogsmarkens intagande i delningen, oskäligt kunna hindra ernåendet af detta ändamål, har man icke ansett rigtigt. 1812 års E11- skiftesförfattning stadgade i detta ämne att Skifteslaget enhälligt skulle medgifva skogsskiftets rubbning innan det fick ske; och 1807 års Allmänna Enskiftesförordning deremot, att de flestes begifvande dertill erfordrades; men hvilkendera af desse föreskrifter man häri antoge, komme frågan att bero egenteligen af slumpen, och icke derpå, hvilken af delegarnes stridiga tankar, som verkligen egde skäl för sig.
Deras kun skaper, deras, under en följd af år, förvärfvade insigter uti allmänna ärenders behandling och deras varma fosterlandskärlek må derföre vara en borgen. Men jag vädjar till deras eget sunda omdöme, om de verkligen kunna tro, att deras ädla af-, sigter nu kunna krönas med framgång, och om de icke sjelfve inse, att detta deras förslag, om också aldrig så förträffligt, blott skall från alla håll mottagas med det betydelsefulla ordet: »det är för sent»! Efter den feberaktiga spänning, hvaruti hela nationen varit fängslad, skola de svikna förhoppningarna frammana alla lidelsefulla passioner och göra hvarje öra doft för alla edra föreställningar. Och jag skulle alltför mycket hafva misstagit mig på menniskohjertats natur, om icke den sårade sjellkänslan hos hela nationen skulle hotande uppresa sig emot eder. Jag vill icke fullfölja konseqvenserna af detta för fosterlandet, ja, för Adelns egen ställning olyckshringande förhållande. J)e framställa sig sjelfmant för hvarje oförvilladt öga. Men jag frågar eder blott, I ädle Hrr af R. o. Ad., om det icke vore Adeln värdigt, att i denna högtidliga stund låta alla stridiga tankar, tycken, känslor och intressen sammansmälta i en enda låga: kärleken till fosterlandet, så att R. o. Ad. ädelt och storsinnadt, såsom en man, på fäderneslandets altare nedlade sina uråldriga rättigheter, för att i utbyte mottaga samtidens tacksamhet och efterverldens beundran. Afven detta anförande framkallade bifallsyttringar. Gr. von Hermansson, Carl Johan: Då jag är öfvertygad, att en hvar af husets ledamöter redan fattat sitt beslut i denna fråga, har jag begärt ordet, icke för att ingå i diskussionen, utan för att tillkännagifva, att jag vid den kommande voteringen nedlägger ett nej; och önskar jag, att detta nej måtte höras af samtid och efterverld. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig Fredrik: Uti en fråga af den vigt som denna, hvilken uti Irenne år varit föremål för allmän och enskild granskning, och hvilken hvarje representant säkerligen under sednaste tid ännu allvarligare betänkt, kan nu pågående öfverläggning svårligen framkalla eller rubba någon öfvertygelse.
SSlanb befja niärfeé i ©tocfbotm uppförattbel löth ttitbbarbolntéfycfait af ett nptt för ^onunga* ftprelfe fig tillbragit febait fifta NtfSbag. 101 fmfet affebt gravor, Ijmilfet tid murar od) ta? är färbigt od) falt utt Sålt blifmit från Sans 9tcfibenfet t S)3ited titt Suled förflpttabt, är ben bertill förut begagnabe egenbom i Norrbotten. ^Sited morben för kronans räfning förfålb. 3)en dr 1856 pdbörjabe bpggitab af nptt SanbSf)öfbinge Nieb begagnanbe af be mebel, forn mtb febnafte rifSbag anmifabcS Sabftena ©lott» titt ifidnbfättanbe af SGBabftena 0lott, l)ar borggdrbeit blifmit meb en falfftensmur inljägnab od) början gjorb titt affjjelpanbe af fdbana ge 3 (Saimar 0lott pågår, lifalebeS meb ftatSanflag från förra rifS ^Deremot Ijafma be mtb famina rifSbag anmifabe mebel titt inlöfen©efter.Norr« från dpernöfanbS ftab af bermaranbe 8anbSl)öfbinge Äoitgl. SNaj:t har, meb anlebning af benna ärenbetS utgång, 102 ©erättetfe om bwab i 9fifet och befö anbefallt nöbiga åtgärber för att förmå ^ernöfanbö flab titt itppfij (tanbe af befi från ätbre tiber åtagna förbinbetfer att nnberfjåtta Dtefibenfet och bereba Sänöfitjretfen evforberliga embetdlofater. ubbcwaKa fårottaitö SRagafmötjnt? i Ubbematta bär ftfltibne mår, mib ben fta
Ministérer finnas med full ansvarighet inför opinionen och lagar, men der de också för sin verksamhet äga fritt val af både former och organer, och under detta vill man hoa oss omgifva hvarje åldrigt bruk för Regeringens verksamhet med Grundlags helgd; underkasta ändring i sättet för Postmästares tillsättande, samma form som för kullkastandet af våra Grundlagar, Jag tror att det är emot sådane tydningar eller rättare misstydningar, som 83 § RegeringsFormens bud och Grundlagens bokstafliga tillämpning är riktad. Hvad nyttan af de förändrade utnämningssätten beträffar, så tror jag det vara obestridligen bättre att de vigtiga LandtRäntmästareoch Kronofogdetjensterne utnämnas af Konungen i närvaro af Rådgifvare, pligtige att sig deröfver yttra, äa af ett underordnadt Embetsverk, der så lätt de hemlige insinuationerne kunna undandraga* uppmärksamheten. Jag tror, att vi då skola sakna exempel af enskildtas drängars tillsättande till Kronofogdar, att färre balancer »kola uppkomma, och de grundade eller ogrundade ropen om Kronobetjeningens prejerier försvinna. I afseende på Utskottets farhåga, att dessa tjänster kunde bli t va gökte såsom pensioner eller Nådegåfvor, sä får jag yttra min öfvertygelse vara, att i händelse vid tillsättandet af Postförvaltare Konungen stundom kunde förena afseendet på tjenstens tillbörliga drift, med den för hans Konungsli - Den i o Jul ii f. m. ga hjerta dyrbara tillfredsställelse, att kunna bereda en verksam utkomst åt märi, hvilli as krafter och tillgångar under Fäderneslandets försvar blifvit medtagne, så tror jag detta vara mera billigt och rättvist, än att uteslutande förbehålla dessa tjenstår åt Postskrifvare, hvars enda anspråk är Renfkrijning, hvars enda fordrade bildning är förmägau att rmjhrijva. Utskottet har serskildt anmärkt mot vissa Föredragande såsom mot Herr Qviding: i :o. Tillstyrkandet af ett afla tit svar rörande sammansättningen af den 18 *8 formerade sammanträdde RiksRätt.
Likwäl trodde Hans Ercellens sjellfwa saken fordra ett närmare eftersinnande och sammandraget behöswa noga genomläsas, i anledning hwaraf han önssade att wälet mätte till afgörande i nästa Plenum sä hwila Herr Grefwen och LarrdtMarstalken gjorde härä proposition, hwisten r Bifölls. Herr ?rmt?lkölä, ?sul, utbad sig fä tillkännagifwa desi ödmjuka onsson, att det ifrån Högloft. Statssomt Allmänna Besvärs och OeeonomieUlikotten, i anledning af Konungens Nädrga Proposition angäende bibehållandet of Allmänna Spannemälö- MagazinsZnrättningen tilftörwäntande Betänkande, mätte till Högloft. Ridderssopet vä) Adeln ankomma, förr än frägan om BränwinS-branningen i Stockholm och Götheborg stuteljqen afgöres, emedan icke allenast, eiler krim-Löl-is för detta yttrade tanka, Allmänna Magarine-mräktnmgens fort fa - !244 Den 27 Janu-irik. rande oundgängeligen fordrar att B^änwins.bränningen i dessa Skader drifwrs för Kongs. Mant och Kronns räkning, utan sck Högstberörde Rädisa prop^sitl-m wore föranledande dertill, att Konungen i Räder anfelt de hittills, i sammanhang med Allmänna Magazjns-inrättmngen, drilne Krono Bränneriers fortsatta gäng, för StateWerkets winst glfwande och förthy nödig. «r»erc Grefwe» och Landtmerrffakken erjndrade, akt Riksens Ständ?? redan längesedan anfelt stagan om Magozuiccna. böra särskildt behandlas. Upplästes ett ifrån S talsUr,kottet mgifwkt sä lydande: wordfanir morral! Akt ifrän den d'g, som det gs Riksens Högloft.
Krigsacademien, åt hvilken jag uteslutande får egna min tid och min ringa förmåga; oell slutligen, att, efter graden af min statistiska och litterära kännedom 0111 främmande dänders inrättningar, jag anser veterinärinrättningen och krigsacademien, i deras närvar - skick, kunna uthärda jemförelse») med hvilka utländska inrättningar al samma slag som helst. Emedlertid råder i det allmänna en dunkel, outredd känsla af alla de ofvan anförda läroinrättningarnas ofullkomliga skick. Hvari det ofullkomliga egentligen består, till sina orsaker och verkningar, derom är man mindre öfverens, än derom, att ändring är af behofvet påkallad. Man har sökt felen, der de ej funtios; och då de allmänna lärdomsskolorna blifvit å ena sidan med lika framgång och sakkännedom försvarade, som å andra sidan angripna; tyckes det, som man genast borde hafva misstänkt, alt striden egentligen icke gällde dessa skolor. Detta har också ganska väl, å ena sidan, varit insedt, ehuru aldrig utredt, och ännu mindre den viig anvisad, i hvilken för den industriella bildningen ett ordentligt systéme af läroanstalter kunde utvecklas ur redan gifna, med de lärda skolorna samtidiga, institutioner. Orsaken dertill kan ej vara annat än subjectiva grunder, ensidiga åsigter, och skall ej af mig vidröras. De anförda un - Den ; Mars f. ra. dervisningsverken bära, sorn bekant är, det gemensamma namnet, tillämpningseller applicationsskolor; oell sjelfva denna benämning förutsätter redan inhemtäde kunskaper, som skola tillämpas. Förutsättas ej dessa för-kunskaper, så är ingenting naturligare, än att deras tillämpning blifver omöjlig; och applicalionsskolan har uti en sådan olycklig belägenhet ingen annan utväg, än att inom sig bereda tillfälle lill förvärfvandet af den oumbärliga theoretiska underbyggnaden.
Augusti bordlagde Mem:r: N:o 19, i anledning af verkställda omröstningar ang:de ifrågaställa förändringar i föreskrifterna om tullbevillningen; N:o 20, rörande verkställda omröstningar i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut ang:de stämpelpappersafgiften; och N:o Den 2 September. 161 N:o 21, ang:de verkställda omröstningar i ani. af RiksStåndens skiljaktiga beslut i frågor rörande allmänna bevillningen. Föredrogs och bifölls Sammansatta Bevilln.-, Lag samt Allm. Besv-. och Ekon.-Utsk:ts den 29 sisth Augusti bordlagde Mern. N:o 12, ang:de några ännu oafgjorda delar af frågan om vilkoren för tillverkning af bränvin. Föredrogs ett från Hederv. Bonde-St. ankommet prot.-utdrag N:o 391, innehållande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda Bonde-St:s beslut i afseende å manet f i 69:de punkten af Stats-Utsk:ts Ulåt. N:o 139, ang:de regleringen af utgilterna under riksstatens åttonde hufvudtitel. Begärdes på bordet. Anmäldes och bordlädes: Stats-Utsk:ts Ullåt:n: N:o 146, i ani. af väckt motion ang:de skogsinstitutets förflyttning till Leckö kungsgård; N:o 147, i ani. af väckt motion om Kyrkoherden G. A. von Zweibergks enka, Maria Haeggrens bibehållande intill sin död vid åbooell besittningsrätten eller arrendet till indragna predikantsboställena vid Westgötha f. d. kavalleriregemente Törnestorp | mantal och Hofsteva Lunnagården J mantal i Skaraborgs län; N:o 148, i ani. af R.
Föredrogs BorgareStits d. 28:de sisth Juli bordlagde prot.- utdr. Nio 3643/t, med inbjudning till MedStånden att instämma uti BorgareStits beslut rör:de 70:de punkten af StatsUtskits Utlåt. Gr. Mörner: Här skulle jag tro att 3 Stånd redan bifallit Utskits förslag, innan denna inbjudning från Väliofl. BorgareStit afläts, och att således R. o. Ad. är förhindradt att bifalla densamma, men om icke så är händelsen, tror jag i alla fall det icke vara skäl att R. o. Ad. frångår sitt redan fattade beslut. Propos. på af slag å BorgareStits inbjudning samt vidhållande af R. o. Ad:s förut i frågan fattade beslut blef härefter framställd och med ja besvarad. Föredrogs Högv. PresteSt:ts d. lista dennes bordlagde prot,.- utdr. Nio 363, med inbjudning till MedStånden att instämma uti PresteStits beslut röride 88:de punkten i StatsUtskits Utlåt. Hr Cederschiöld, Gustaf: Jag anhåller att R. o. Ad. ville vidblifva sitt beslut och lägga PresteStits prot.-utdr. till handlingarne. Gr. Mörner: Jag instämmer med Hr Cederschiöld så myc ket heldre som jag tror att R. o. Ad:s beslut fattades efter föregången votering. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då, enl. ankomna prot.-utdr.. Borgareo. BondeStin bifallit StatsUtsk:ts hemställan uti den ifrågav:de 88:de punkten af Utlåtit Nio 123, samt R. o. Ad. fattat enahanda beslut, vid hvilket förhållande frågan blifvit med R. St:rs rätt afgjord, R. o. Ad. torde finna, att den förev:de inbjudningen ej kunde föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handliugarne. Ropades ja. Föredrogos och biföllos StatsUtsk:ts d. lista dennes bordlagde Utlåtm.
Bonde-Ståndet, som, med bibehållande af begränsningen uti införselsrätten af grof ull till vissa städer, stadgat, att endast två slag ull skulle i Taxan upptagas, nemligen det ena grof Jutsk, Isländsk eller annan likartad, och det andra finare slag, förklarade, i afseende å den förevarande paragrafen, att orden ”grof och medelfin ull”, borde förändras i enlighet med Ståndets beslut om artikeln ull lill ”grof eller finare ull”; men Borgare-Ståndet åter, som för ull bibehållit tulibeslämmélserne i nuvarande Taxa, med tillägg efter orden grof Jutsk och Isländsk al dessa: eller annan härmed jemförlig, samt afslagit Utskottets tillstyrkande, att oftanämnde inskränkning i rättigheten att införa grof ull till vissa städer måtte fortfara, så att den borde tillåtas tili införsel i alla stapelstäder, återremitterade, med anledning af detta dess beslut om ull, tillägget till 9§. Vid delta förhållande föreslog Ulskottet i dess utlåtande N:o 26, att d& ej mindre den med tillägget åsyftade rättighet för ullproducenter att Bevill nings-Utskottets MemorialN:o 35. 3 utöfva lill syn å förlullning af ull, än de ordalag, som för dess medgifvande borde begagnas, voro boroende derpå, huruvida ull komme alt förtullas olter en eller flere klasser och afgifter, denna frågas slutliga afgörande måtte få ankomma på Rikets Ständers definitiva beslut angående lullbehandlingen af ull, och hemställde sedermera i dess memorial N:o 3o att, intill dess sådana difinitiva beslut hunnit fattas, med vidare yttrande i ämnet mätte få anstå. Innan Utskottet nu afgifver förslag angående oftaberörde tillägg, blir således nödigt att redogöra för förhållandet med artikeln ull.
Med all den uppmärksamhet, som ämnets vigt kräfver, har Utskottet genomgått det nya författnings-lörslaget, de motiver, som för detsamma blifvit andragna och de anmärkningar, till hvilka förslaget gifvit anledning. Såsom här ofvan blifvit antydt, innefattar Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse så väl en öfversigt af ifrågavarande efter rikenas förening småningom till större frihet i de ömsesidiga näringsförhållandena utbildade lagstiftning, som också en framställning af de hufvudsakliga omständigheter, i hvilka det nu framlagda förslaget afviker från bestående stadganden. I Kommitténs betänkande redogöres ännu närmare för dessa förhållanden, äfvensom för de grunder, hvilka gjort sig gällande, ej mindre i hvad Kommittén till utveckling af brödrafolkens ömsesidiga handelsoch sjöfarts-förbindelser föreslagit, än för de inskränkningar i varubytets frihet, som ansetts ännu vara af omständigheterna påkallade. Då omförmälda handlingar äro för en hvar af Ilikets Ständer tillgängliga, anser Utskottet öfverflödigt att ingå i någon närmare redogörelse för desammas innehåll. Här torde dock böra erinras att det framlagda förslaget i sjelfva verket utgör resultatet af ett mångårigt arbete, hvaråt bägge rikenas regeringar och folkombud egnat synner lig uppmärksamhet och hvari tvänne efter en 10-årig -mellantid för detta ändamål utsedda Kommittéer af Svenska och Norrska män nedlagt otvetydiga bemödanden att, så vidt hvartdera rikets i flera hänseenden olika inre förhållanden ansågor medgifva, emellan brödrafolken tillvägabringa en friare handelsgemenskap och närmare anslutning — ett arbete, börjadt under icke oväsendtliga meningsskiljaktigheter, men slutligen, efter så många års mödor, utfördt med den enhällighet, att icke blott den sednast nedsatta Kommittén utan också Svenska och Norrska Regeringarne, med undantag af en enda ledamot i Svenska Statsrådet, åt författnings-förslaget lemnat odeladt bifall.
Statens Enibetsoch Tjenstemän, hvilka dels af Konungen, dels af honom underordnade Auctoriteter, tillsättas, hafva den försäkran att efter 70 lefnadsår, af hvilka 4° blifvit tillbragte i det allmännas tjenst, undfå afsked med bibehållande af hela LÖnen som pension. Den nämnde åldren har vid denna Riksdag blifvit nedsatt ifrån 70 till 65 år; och att äfven ifrån denna regel* speciella undantag beviljas, bevisar stagandet angående Justitiaa-Rådet Blom. Är det då billigt, är det klokt, är det öfverensstäm - 56o S t a ts-U t s.k o 11 e ts Betänkan dem mande med de vidsträckta pligtcr mait ålägger ea Jiisliliar-Ombudsiitan alt h a n , den enda Embetsman, Sohl Riksens Ständer utnämna* "skulle vid delta förhållande vara mera vanlottad än de .Embetsman Sorn af Styrelsen tillsättas* och till hvilkas pensionerande samina Ständer så frikostigt anslå medlem Herr Friherre Mannerheim tillbragte, efter hvad bekant är* öfver 20 är i Statens tjenst, innan Ilan 1789 log afsked. Sedan och efter 20 års mellantid, ingick lian, kallad af det allmänna förtroendet* på den nya och dittills o försök ta bana* den han först nu, efter 14 års förlopp, vid en hög ålder af 74 ;"ir lemnat. Huru hail uppfyllt sitt ansvarsfulla kall, tillhör icke mig att dÖnta. För min Öfvertygelse vittnar derom tillräckligt Riksens Ständers fyra gånger förnyade val, och äfven vid denna Riksdag HÖglofL Constilulions-TJtskottcts för honom hedrande utlåtande.
Ständer mätte bevilja årlig lön till belopp af 2,000 R:dr för en Antiqvitcts-intendent, äfvensom till resekostnader för denne samt bestridandet af andra extra utgifter, anvisa en summa af 1,000 R:dr att jemväl årligen utgå. Denna Utskottets hemställan, som blifvit af Bonde-Ståndet afslagen, är deremot af öfrige Riks-Stånd bifallen, men af Borgare-Ståndet med den inskränkning, att ifrågavarande anslag af Ståndet beviljades att utgå endast under nästa statsreglerings-period; och som det Yällofliga Ståndet, med vidhållande af detta sitt beslut, afslagit Utskottets i 20:de punkten af Utlåtandet N:o 178 framställda inbjudning till Borgare-Ståndet att förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet om godkännande af Utskottets hemställan oförändrad, torde genom votering få afgöras, huruvida ofvanberörda anslag skall uppföras på ordinarie stat eller beviljas endast för nästa statsreglerings-period. I sådant ändamål föreslår Utskottet denna voterings-proposition: ”Den som, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga Proposition och Stats-Utskottets tillstyrkande, vill, att den af Rikets Ständer i anslaget för VitterhetsHistorieoch Antiqvitets-akademien beviljade tillökning af dels 2,000 R:dr till lön för en Antiqvitets-intendent, dels ock 1,000 R:dr, att användas till resekostnader för denne samt bestridandet af andra extra utgifter, eller tillhopa 3,000 R:dr, skall på ordinarie stat uppföras; — röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, är omförmälda anslagstillökning beviljad på extra stat, att utgå under den tid, nästa statsreglerings-period omfattar.” 19:o.
F'6'r öfrigt ignorerar jag icke det förhållande, att dessa lagföiändringar äro hufvudsakligen hemtade från det uva lagförslaget, hvaraf jag är en ganska ifrig försvarare; men jag har redan tillförene flera gånger på detta ruin förklarat, att jag högeligen motsätter mig alla sådana partiella förändringar, sora icke äro af behofvet påkallade; och della från nva lagförslaget hemtade stadgande, om försäljning af faslighet, står i oskiljaktigt sammanhang med nya lagens föreskrift om permanenta domstolar, och intill dess vi få deni införda, anser jag för min del icke välbetänkt, att i någon raan gifva bifall till detta betänkande. Af sådan anledn. vågar jag äfven hos Hr Landtm anhålla om propus, till afslag å della betänkande. Men medan jag har ordef, må det tillåtas mig all, ehuru jag är eu ung riksdagsman, som icke har särdeles erfarenhet i formfrågor, anmärka, alt jag tycker rjlsk, hafva begått ett formfel; ty efter mitt förmenande hade Utsk. bort afgifva 2ine betänk:n, nemi. dels i anledn. af återremisserna på förra utlåt , rör:de väckt motion oin upphäfvande eller ändring af i 3 §:n af K. förordn. den 13 Juli 181S, angtde inteckning i fast egendom, och dels ett särskildt betänk., 0111 ändring af 4 cap. 4 §tn Jorda-hln och K. lörordmna den 18 Juli 1800, i fråga om lagfart och börd samt städsel och lego af jord på landet, hvilken sednare förändring ifrågakommit, derigenom att fråga derom väcktes vid återremisserna af förra betänkandet. Derom tror jag att Utsk. bort aflemna särskildt memor , emedan nu det besynnerliga fö i hållande inträffar, att i samma utlåt, upplages en fråga, som förevarit aine gånger, och en annan fråga, sorn ej föret'ar i t mera än en enda gång. Frih. Cederström, Anders:
Detta Ämne, ehuru efter utseende uttömdt, liar likväl en obemärkt sida, men sorn icke synes böra få vara det, nemligen: Om ärendet onekeligen bildar ett Juridiskt PraeliminairMål, framställande ett af de sällsamma Casus, då Lagstiftande Magten uppträdt som Lagskipare, och i denna egenskap iklädt sig den öma, den stora Domarepligten : ”Att hellre fria än fällaJ’ är desto ovilkorligare, som denna Regel står i närmaste sammanhang med det ädelmod, hvars attributer äro Ståndets egna. Då återstår väl ingen annan fråga, än den: Hvilka äro de mildrande bevekelsegrunder, som tala för Friherre Björnstjerna? Värde Talare hafva redan utmärkt dem, som leda från Friherrens egenskaper och Tjenstemanna-merite. Jag får dertill lägga dessa: Att ingen skada är skedd, att den felande icke kan anses vara alldeles ostraffad, då förhastandet så offenteligen är af Konungen vordet belagdt med ett Konungsligt ogillande, som icke synes vara mindre känbart, än åtalet från en Justitieombudsman, isynnerhet som detta förhållande förutsätter inför Konungen en privat Rättegång mellan Friherre Björnstjerna och dess Embets-rådgif - 363 Den 12 Martti. ning. Nu, då man känner, att detta uppträde slutat sig med Amnesti, då vågar jag fråga: Om det vore försigtigt handladt mot sig sjelf, eller delicat emot Konungen, att ställa honom i den obehagliga nödvändigheten, att antingen afslå Ständernes önskan, eller rubba en Amnesti, som hvilar på Koiiungaord, på hedrens garanti och hos vår nu varande Nådiga Konung på det öma minnets helgd, åt en saknad Faders Handlingar. Jag tager mig derföre Friheten att tillstyrka Målets nedläggande, ehuru jag för öfrigt conformerar mig med de värde Ledamöter, som högtidligen till Herr Friherre Anckarsvärd förklarat deras erkänsla att hafva väckt uppmärksamheten på ett ärende af denna betydenhet. Herr Grefven och LandtMarsknlken lät derefter uppläsa följande Yoterings-proposition: