Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Hr Arnells förslag blefve antaget och bragt till verkställighet, så blefve en stor orättvisa deraf en följd, på sätt Gr. Liljencrants redan påpekat. De hemman, som ligga närmast Stockholm och utgöra skjutsningsskyldighet till de deromkring belägna gästgifvaregårdarne, såsom t. ex. Rotebro och Fittja, hafva visserligen en stor skjutsningsskyldighet, och detta medgifves äfven vara en stor olägenhet för dessa hemmans innehafvare, men den ersättes dock i betydlig mån derigenom, att dessa hemmans produkter äro lätt afsättliga och betalas med höga priser. Om nu hemman, belägna 7 å 8 mil från Stockholm och således i saknad af nyssnämnde fördelar, skola betungas med en del af den börda, som trycker hemmanen kring Rotebro och Fittja, så kunde innehafvarne af de förra hemmanen med fog klaga öfver orättvisa, enär bördan blifvit vältrad från starkare skuldror till svagare. Såsom jag nyss haft äran nämna, är den enda rätta utvägen att ställa skjutsen oberoende af jordbruket. Ett närmande till detta mål vore att inrätta entreprenadskjuts å alla gästgifvaregårdar. Entrepreuadlegan komme att bero af trafiken och andra lokala förhållanden, och kunde till följd deraf icke vara lika öfver hela landet. På en sådan grund bör, enl. min åsigt, ett förslag att ordna skjutsväsendet vara upstaldt, ifall det skall kunna vinna bifall. Hvad åter postskjutsen beträffar, så anser jag, att frågan derom icke bör sättas i gemenskap med frågan om gästgifveriskjutsen. Den förra måste förblifva sådan den f. n. är, intilldess vi få entreprenadskjuts vid alla gästgifvaregårdar och jernvägsanläggningarne utsträckta till större delen af landet. När så sker, kommer troligtvis äfven postskjutsen att regleras på ett ändamålseligare sätt än det Den 12 November. Hl nuvande. Det enda man f. n. borde göra, vore att höja legan för postforslingen, men dermed måste man ock låta sig nöja. Hr Ribbing, Arvid:
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde protocoli blifvit Den 6 Fe b r ti a r i i f. m. uppläst, Herr Grefven och Ordföranden förklarade, att EkonomiUtskottets ofvannämnde Betänkande således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan en qvart till 4 Eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Fredagen den 6 Februarii 1829. Plenum klockan half till G Eftermiddagen. Grefve Brahe, Magnus tog, såsom äldsta Grefven, klubban. Upplästes lill justering oell godkändes följande Ex^editionsUtskottets insände förslag lill Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: N:o 25. I anledning af erhållen remiss utaf Fändricken L. W. Munthes underdåniga besvär rörande utbekommande af Skogsåverkan böter. Angående Marknaders allägsnandc från kyrkors grannskap. Den 6 Februarii e. m. Angående bestämmande al' förhöjde praemier för rofdjurs fångande och dödande. Företogos till pröfning och biföllos följande Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 17 sistlidne Januarii afgifne, och den 21 i samma månad på bordet lagde, Betänkanden: N:o 21. Rörande motioner, dels om tillstånd att få anställa Marknader, som förut icke ägt rum , dels att Frimarknader måtte till enskildta Marknader förvandlas. I anledning af väckt fråga om inrättande af en Fiscals-tjenst i Qonsistorii-mål. Angående grunden för beräkningen af plan-penningar, eller det bidrag Stamrotarne böra af Strörotarne erhålla. Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den sistlidne Januarii under N:o 24 afgifne, och den 21 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga, rörande sammanbyggande af Kyrkor. Herr von Hartmansdorff\ Åugust:
Liksom vid Aukwoodhouse låg bygningen vid Merton Hall i en park, men denna park, hvars ena sida begränsades af en stor dam, förenade sig på den andra med en temligen vidsträckt skog, hvars små slingrande gångstigar för mig voro de mest angenäma promenader, i synnerhet derför att den var tillräckligt stor för att ännu ega för mig nya och okända ställen. Nästan midt igenom skogen var en temligen bred väg, som förde ut till landsvägen, men som den var backig och ojemn, begagnades den mycket sällan. Några hundra famnar på sidan derom, helt nära stängslet af parken, låg en gammal förfallen bygnad, som fordom varit godsets kyrka, efter hvad man sagt mig, och hvars tjocka murar väl kunde gifva stöd åt denna förmodan. Den var likväl icke stor, och ehuru den utanpå såg ut som en ruin, hade Mertons far låtit der inreda ett slags jagtpaviljong, der man ännu förvarade en mängd gamla böcker och vapen af alla slag. Jag hade aldrig varit derinne och icke ens sett den på närmare håll, och då jag första gången observerade den vid en promenadridt, som Merton och jag gjorde tillsammans, och frågade, huru der såg ut, svarade han skrattande: — Åh, det är ett komplett gammalt spöknäste. Jag går aldrig dit annars, än när jag möjligen vill söka efter någon förrostad bössa eller någon gammal jagtbok. På återvägen från min promenad kom jag nu ifrån ett helt annat håll, än jag förr brukat, och den gamla halft nedrasade bygnaden, ofverklädd med murgrön och caprifolium, hvars blommor blifvit bleka och färglösa i den djupa skuggan, speglade sig i en liten dam, som jag förut icke märkt. Den låg vid husets baksida och hade troligen tillkommit genom regnvatten, som samlat sig i en del af de öppna källarhvalfven. Alltsammans föreföll mig nu i den rosenröda skymningen strax efter solens nedgång så pittoreskt, att jag stannade, full af beundran öfver den vackra taflan.
Majit derefter, i anledning af Karantäns-kommissionens den 17 påföljande Juni underdånigst gjorda anmälan, alt räkenskapen för kommissionens förvaltning under den då förflutna delen af år 1852, i anseende till felande redogörelser från flottans stationer i Slockholm och Carlskrona, icke kunnat afslutas, genom nådigt bref den 15 Juni samma år, förklarat, alt dä kommissionens göromål i öfrigt vore fulländade, dess beslutade upplösning icke, i afvaktan å berörde redogörelsers insändande, behöfde vidare uppskjutas, utan borde de felande redogörelserna, äfvensom andra möjligen inkommande ärenden till Kommers-kollegii handläggning öfverlemnas, — hafva Revisorerne, såsom högst anmärkningsvärdt, fästat uppmärksamheten å det förhållande, att Kommissionens räkenskaper för år 1852 först vid slutet af år 1855 blifvit afslutade, hvarigenom inträffat att de deruti utbalanserade belopp, nemligen tillgångar 720 Ridr 46 sk. och skulder 1,755 Ridr 24 sk. 11 rst., ej, såsom af omförmälda nådiga föreskrift bordt följa, kunnat uti Kommers-kollegii redogörelse för den påföljande liden af Kollegii förvaltning till redovisning upptagas, hvilket förhållande, enligt Revisorernes tanke, skulle föranleda dertill, att en särskild redogörelse, sorn eljest kunnat undvikas, framdeles måste öfver dessa balans-poster upprättas. Af de häröfver afgifna underdåniga förklaringarne har Utskottet inhemtat, att ifrågavarande anmärkning blifvit så förstådd, som skulle Revisorerne hafva dermed afsett, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 18. 21 att redogörelsen för f. d. Karanläns-kommissionens förvaltning bordt helt och hållet öfvertagas af Kongl. Kommers-kollegium, hvilket likväl desto mindre kunnat vara Revisorernes mening, som det af dem sist åberopade Kongl. Bref uttryckligen innehåller, att Kommissionens hufvudbok skulle af dess redogörare afslutas, hvarefter Kongl. Kollegium egde föranstalta om dess öfverlemnande lill Kongl. Kammar-rätten.
Fänet blef uttagen, skulle 4 procents ränta erläggas, i den inolin penningarne lyftades. 3:0 Att, efter desse 4 årens förlopp, skulle, jemte 4 procents årlig Ränta å hvad Staden utaf Fänet innehade, tillika oafbrutet hvarje af de nästpåföljande åren afbetalas 2 procent på Capitalet, och hvilka 2 procent koinmo att beräknas efter hela FånSumman, sådan den var, då första afbetalningen skulle verkställas. Af RiksgäldsContoirets Räkenskaper befinnes, att bela det beviljade Fänet af 50,000 R:d. Banco från Contoiret är utbetaldt, och att första Summan, i afräkning härå, blifvit lyftad den 3 December 1813, ifrån hvilken dag byggningätiden altså kommer att beräknas och foljagteligen första terminen, då afbetalning på Capitalet skall erläggas, inträffa den 3 December innevarande år 1818- Widkommande nu Herr Falkmans framställning om inqvarteringsbesväret i allmänhet, så erkänner StatsUtskottet visserligen billigheten deraf, att, genom en skeende reglering, detta besvär i ett rättvist förhållande kunde komma att delas af samtlige Städerne i Riket; rrien att härtill upgifva något förslag, anser StatsUtskottet icke tillhöra dess befattning; hvarföre ock Utskottet nu inskränker sitt utlåtande, endast till den del äf Memorialet; som angår det Fån; hvil Bihang tili RiksSt. Nin;, ié - ag4 Statslltskottets Betunianden. ket af Malmö Stad begagnas. Och beträffande således först Herr Falkmans Förslag, att Staden skulle aldeles befrias ifrån återbetalnings - skyldigheten af detta Lån, och hans tillika gjorde hemställan, om icke Staden imedlertid må vara frikallad från räntas erläggande derå, intill dess Longi. Maj:t i Nåder täckts låta till verkställighet befordra Rikets Ständers vid 1809 och 1810 arens Riksdag tagne beslut om Casserners och andre för Militairen nödige Byggnaders anskaffande ,på Statens bekostnad uti de GarnizonsOrter, som ännu icke äro försedde med tlllräcklige
Dessutom borde talaren hafva erinrat sig, att detta förhållande vid denna riksdag blifvit fullständigt afhjelpt och rättadt genom de högst betydliga anslag, som redan vid denna riksdag blifvit beviljade alt årligen utgå till folkundervisningen. En annan talare har yttrat sin osäkerhet om den allmänna opinionens beskaffenhet i detta hänseende och satt i tvifvel, huruvida den verkligen vore Istadgad för detta förslags antagande. I detta hänseende måste man först komma öfverens om hvad man menar med den allmänna opinionen. Örn man beräknar allmänna opinionen efter folkets antal i ett Iand, så är det helt naturligt, att massan af folket icke kan sträcka sin tankegång till dylika förhållandens begrundande. Men om man åter afser den bildade delen af nationen, som kan sysselsätta sig med dylika frågor, så lärer det vara utom allt tvifvel, att en ganska stor majoritet erkänt behofvet af en förändring i vår lagskipning och i våra straffbestämmelser, och att denna majoritet i följd deraf biträder och önskar denna förändrings verkställande. Samme talare har om detta betänk. yttrat, alt det innehåller blott en naken grundsats. Jag hr nära nog af samma tanke, ty förhållandet är verkligen, att det är mycket svårt att se hvartill delta betänk, skall leda; och sedan den värde talaren först yltrat sin farhåga, att man genom antagande af detta betänk, skulle binda händerna på kommande Ständer, så bar han sedan, om jag icke misstagit mig, kommit lill den, i min tanka ganska riktiga conclusion, alt kommande Ständer icke äro bundna af nuvarande Ständers beslut, under form af ett principbetänkande. Det är just derföre, att hvad som nu göres, kan kastas omkull, som jag så mycket mera beklagar, att LagUtsk. förfarit på sätt som skott. Samme talare har sagt, att ett antagande af detta betänk, skulle vara att sätta friheten i cell. Liknelsen är ljuflig och klar, som man säger, men den bevisar vid detta tillfälle ingenting annat, än att menniskoförståndet lill och med understundom kan vara inneslutet i cell. Man måste veta hvaråt och huru långt man går, säger samme talare. Hvad mig beträffar, så vet jag i detta hänseende fullkomligt hvad jag vill.
Väl äro de försatte här på jorden för att öfvas i lydnad och ödmjukhet; väl hafva de inga rättigheter att pocka på, ty de äro af naturen rättslösa, men förtrycket skulle blifva gränslöst, om icke kyrkan, som är allas goda moder, påminde magthafvarne om deras kärlekspligt emot de ringa; ja samhällsordningen skulle söndersmulas till stoft, om ej en magt, högre än den på svärdet grundade, tvunge den starkare att hålla de förpligtelser, som han med den heliga treenigheten till vittne åtagit sig mot den svagare. Ty den rätt, som finnes, är förläningarnes och privilegiernas, hvilken uteslutande hvilar på beseglade förbindelser. Genom kyrkans lära, den allena saliggörande, har menniskan till skänks erhållit hvad hon genom forskning aldrig skulle blifvit i stånd att förvärfva: kunskapen om de högsta sanningarne. I besittning af dem bör hon icke mer låta sig af djefvulen fresta att på egen hand, med det förmörkade förnuftet såsom verktyg, söka intränga i tingens hemligheter – försök som oftast sluta med villfarelse och affall. Frestelsen härtill ligger dock nära, ty de höga sanningarne, då de iklädas de menskliga begreppens drägt, framträda stundom såsom en förening af hvarandra skenbart motsägande bestämningar. De fordra fördenskull förnuftets underkastelse under trons lydnad. Endast tron förmår rätt genomtränga och tillegna sig dem. Men dessa samma bestämningar, som kyrkan med den helige andes bistånd funnit, äro likväl de enda riktiga och erbjuda den troende forskaren en grufva med oändliga rikedomar. En filosofi är således möjlig inom kyrkan, när tänkandet, med dogmens gudomlighet till förutsättning, inskränker sig till ett vördnadsfullt sönderläggande och ödmjukt betraktande af trossatsernas innehåll. För detta ändamål må skolasten gerna arbeta med den aristoteliska dialektiken och sätta syllogismens häfstång i rörelse. På rättrogenhetens område kan månget om och men, månget för och mot anföras. Skolasten har att uppvisa det sannolikaste; påfven, den ofelbare, och hans kyrkomöten godkänna det riktigt träffade och afvisa misstagen, som förlåtas, när de afbedjas.
Akademien och Hospitalet äro att hänföra till allmänna^ inrättningar, hvarom lagstiftningen desto hellre måste vara behörig att förfoga, som staten gifvet' årliga anslag i penningar och sparimål till inrättningarnes upprätthållande; hvarförutan hemmanen i fråga, såväl i äldre som nyare jordeböeker finnas antecknade såsom krono, hvilken omständighet bevisar, att desamma icke blifvit befriade från deras ursprungliga krono-natur och följaktligen, att lagstiftningen måste vara berättigad till inblandning i hemmanens förvaltning medelst föreskrifter för en, för det allmänna och den enskilde, mera ändamålsenlig utarrendering än den, som uppkommer deraf att arrendesuminorna uppdrifvas lill möjliga högsta belopp, hvilket har till följd att åtskilliga arrendatorer blifva utfattiga och falla fattigvården till last. Under frågans behandling har blifvit utrönt, att Kongl. Brefvet till Serafimer-ordens-gillet af den 7 December 1796, angående utarrendering af hospitals-hemmanen, stadgar: att arrendator, eller hans rätts innehafvare, som skött hemmanet väl, skall ega alt detsamma behålla efter förra kontraktet, och att Kongl. Maj.t genom nådigt bref af den 28 December 1832 föreskrifvit: att vid utarrendering af akademioch hospitals-hennnaii skall förhallas på enahanda sätt, som enligt Kongl. Brefvet den 11 Februari 1824 blifvit stadgadt om lika hemman, tillhörande Upsala akademi, med rättighet, hvad angår akademi-hemmanen för Consistorium Acadeinicuin och hvad hospitals-hemmanen angår för Kongl.
Göteborgs och Bohus län R:dr R:mt 173,637,00, 572,574,70, Elfsborgs d:o (båda Sällskapen) » » 66,064,70, 212,804,02, Skaraborgs d:o » » 64,731,00, 275,107,67, Wermlands d:o » » 44,351,50, 141,644,05, Örebro d:o » » 45,917,88, 174,301,75, Westmanlands d:o » » 39,915,10, 149,081,10, Stora Kopparbergs d:o » » 51,501,08, 132,153,01, Gefleborgs d:o » » 46,680,oo, 171,646,10, Wester-Norrlands d:o » » 28,166,58, 102,192,58, Jemtlands d:o » » 4,668,85, 18,034,84, Westerbottens d:o » » 16,312,74, 46,115,47, Norrbottens d:o » » 12,675,00, 45,027,78, Summa R:dr R:mt 1,183,055,04, 5,365,950,31. Då nu, enligt ofvanåberopade nådiga förordning, Hushållnings-Sällskapens andel utgjort 1-del af de influtna medlen, med undantag ensamt för Stockholms stad, så kan hela den under ifrågavarande tid influtna afgiften för minuteringsoch försäljningsrätten af spritdrycker (Stockholms stad medräknad) beräknas till 7,325,697,37 R:dr, hvaraf alltså kommunerne å landet skulle hafva tillgodonjutit 77 6,691,42 R:dr. 4.
S3:co 9t:br // // // // 20 SöetotllnutgSsgörorbtttttg 1851. ge tit t c ©tafelt . 23:co 9t:br ©jette b:o ©juttbe b:o SCttonbe b:o 9itotibc b:o iTIåftare, leib ©ocferferut görfta ©tafelt . Stttbra b:c Srcbje b:o gjerbe b: c getnte b:c tn«jlecf«?enner cd) (Bofallet: twtb ©(to, t &toå ©tafer: görfia ©tafelt Stnbra b:o Parmmätare, t ©er ©tafer: görfta ©tafelt 5tnbra b:o Srebje b:o gjerbe b:o genite b:o ©jette b:o Promforer, fe $aitbetäse)cpebtter. ©Eepparc, ©Ettt> od) 25åt>, font tde äro borgare, t ■gent ©tafer: görfta ©fafett !ö:co 9t:br Slitbra b:o 12: 8: 6: 4: 2: 25: 15: 10: 6: 4: 33:co 9t:br 4: // // // // // // // 40: 30: 20: 12: 6: 3: Strebje g J erbe genite b:o b:o b:o // // 20: 12: 8: 5: o. SSehnlttttngås^rörorbtttiig 1831. 21 ©ga flere bet t ©tuta etter Såt, påfötcå förenåntnbe afgift bett, forn förer ©tittan etter Såten. €oopt5aet&ie Stum. Bör ben ©piåqiuarter§
Ständerj med öjverlemnande af förslag till underdånig skrifvelse, angående reglering af Riks-Statens Första Hufvudtitel. Med öfverlemnande af uppsatt förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående reglering af utgifterne under Riks-Statens Första HufvudTitel, får Expeditions-Utskoltet vördsamt tillkännagifva, det Utskottet funnit lämpligast, att uti ifrågavarande skrifvelse-förslag intaga den af Rikets Ständer, med bifall lill hvad Stats-Utskottet, i dess Memorial N:o 3yo, föreslagit, beslutade underdåniga anmälan, dels att Rikets Ständer äro betänkte att, vid Riks-Statens upprättande, uppgöra en ny fördelning af HufvudTitlarne, och dels att, så framt Riks-Staten med den nya tilelfördelningen icke före detta års slut varder faststäld, anslagen för nästa år må i räkenskaperna uppföras å samma Hufvudtitlar som hittills; äfvensom att Expeditions-Utskoltet ansett en underdånig anmälan om Rikets Ständers , i anledning af Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 92, fattade beslut, i fråga om beräkningen af spanrnålen under lönerne, böra vid samma tillfälle inflyta , enär det i och för aflönings-uträkningarnes uppgörande för Rikels embetsoch tjenstemän är af vigt, att delta beslut varder anmäldt innan den nya Statsregleringen vidtager, men Rikets Ständers beslut, på grund af Stats-Utskottets nyss omförmälda Utlåtande, i dess helhet ännu icke kan hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, i anseende till Riks-Ståndens ski 1 jag tiga åsigter rörande några der förekommande punkter.
R:ns mål beträffar, så, med undanlag af fattigvårds-ärender, som egentligen icke tillhöra Verket, ehuru de numera skickas dit, angå de Kronans rätt emot enskilde. Enahanda är förhållandet med de mål, som behandlas af Krigs-, Kammaroch KommersKollegierna, Förvaltningen af sjörenderna m. fl. Visserligen förekomma i Kammaroch Kommers-Kollegierna äfven tvister mellan enskildte näringsidkare. Men hvarföre skall man antaga, att de icke fä rätt, lika väl i StatsRädet som i RegeringsR:n ? Partiskhet kan finnas ej mindre inom den sednare myndigheten än hos någon annan, och inga äro så starkt kontrollerade som K:s Rådgifvare. Hr Cederschiöld har vidare yttrat, att Konungen icke hinner deltaga i Högsta Domstolens mål, derföre att Han är så mycket sysselsatt med förvaltnings-ärender. Om detta vore skälet, skulle jag anse det vara, så att säga, rätt väl, ty det hörer egentligen icke till Konungens kall, att vara domare i högsta instansen. Detta insåg redan Carl IX, som förklarade, att Han icke kunde vara domare, emedan Han, ä Rikets vägnar, vore åklagare. Sådant har förhållandet i alla tider varit, och skall så förblifva, hvadan jag alldeles icke undrar på, att Carl XIV, eller hvilken annan Konung som helst, velat undandraga sig domarekallet. Men som det, enl. hvad jag på f. m. yttrade, strider mot Svenska folkets tänkesätt, så har man nödgats i lagens bokstaf gifva efter. Frih. Palmstjerna har ansett Depart:s-Chefen böra vara tillstädes i RegeringsR:n för att, när nya författn:r tillämpas, tillse att de icke från början må misstydas. Jag har nämnt, att, enl. min tanka, bör ingen RegeringsRätt finnas. Men i alla fall är det icke blott RegeringsRm, utan äfven andra myndigheter, såsom Landshöfdu-, Konsistorier och Kollegier, hvilka jemväl måste tillämpa författn:ne.
I anledning af erhållen återremiss å Utskottets Betänkande N:o 386, angående Åkerbo Härads dagsverksskyldighet under Kongsöhrs Kungsgård. Af den 5 dennes: N:o 424- Angående Gratificationer åt RiksgäldsContorets Tjenstemän för befattningen vid utdelningen af och redovisningen för Riksdags-kostnadsmedlen, emottagningen och utdelningen till Prenumeranter af, samt redovisningen för RiksStåndens Protocoll vid innevarande Riksdag; äfvensom Herrar Fullmägtiges hemställan om afskrifning af möjligen uppkommande defecter i dessa tryckta Handlingar. Af den 8 dennes: N:o 427* Öfver väckt motion, att Majoren Friherre C. W. Gripenstjerna måtte, från och med innevarande i83o års början, å RiksgäldsGontoretsStat erhålla en pension af 200 R:dr Banco. Frän ExpeditionsUIskoltet : Af den 12 dennes: N:o 45o. Med förfrågan, i afseende på 7° Den i3 Mars e. m. ett i underrättelserna för TullTaxans tillämpning förbigånget stadgande, rörande l)rawback. Höglaflige Ridderskapet oeb Adeln åtskiljdes klockan en qvart till 11 om aftonen. In fidem protocolli, O. J. Lagerheim. Måndagen den i5 Mars i <S']o. Plenum klockan half till iq Förmiddagen. Justerades 23 Protocol IsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den i3 dennes föroch eftermiddagen fattade beslut. Likaledes justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloft. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm e. m. den i3 Mars i83o. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande från Riddarhusutskott et inkomne, och den i i dennes e. m. på bordel lagde Memorial: Af den 6 dennes'. i:o
Ridderstapets och Adelns Beslut af kir r 779, af ten Ledamot, som virecheurerns sielfwe dero»» annwda, hwillen under den rm, dan äger' denna befattning , anfon,-ar för riktigheten af alla de H udlingar, som i oswannäm - -a Kista äro <1c ponera cis, och derjöre bör, ni' I)c>- eumsnteroas uuagarroe eller inläggande, stels roa» ra.tilstädes. Och bör denne efterse hraad som lilhbrer Riddarhuset och desi -vi nragihällande i allmänhet, äfwensom alla öfriga Riddarhusets Ooconomica, samt Le til Riddachuchä tomt hörande byggnader och huru Hyres - ContraKeil, a nyfyllas. Hnru i biträoes han af Rmoaxhus Lecreteraren, tzwil en u i huset är boruoe. §. 5- Ehuru sä rv-'l ^rclrivet, som de tl Riddarhuset hörande OonoaloNiöa Sarnlingar, sta under Riddarhus - Lecrererareris ivard, åligger de i liknål VireQeuren at deröftver hafva öfwerinfeendek. I anseende hlrtil ? miner en as DiroQ ureriia at hrftva det kpccieiia inseendet ösaer ^.icbivet och eu annan ös.ocr Le O (.uma loijsta Sanrli-igania. 976 Bada deste DireÄsurer utses efter öfverenskommelse emellan famteliga Ledamöterna i vircr» Qioncu. §. 6. Wid IntroäuÄiouers bewilljande iakttager 1)1- reÄiouen sä wäl hwatz Regeringsformen af är 1772 och n. §. förordnar, rörande antalet af de Ätter, hwilka pä Riddarhuset mä tilökas, som 7:ds vch 9tve §§. uti Riddarhus - Ordningen af den 6.