Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi misstänkte, att karlen egde bildning, och då vi hörde att han var innehafvare af en kaffebricka, en bordduk, gafflar samt ett bordställ, innehållande bland annat peppar, stego misstankarne till full visshet. Hertha, som nu gick nästan fritt och obehindrad omkring i stugan på sina fotbylten, så långt ett utbredt ylletäcke räckte, fick löfte om småjenternes säng hos denne underbare gut, och dervid blef hon sjelf så menniskovänligt stämd, att hon genast körde en bit chokolad i budejebarnets tyst gapande mun, utan att den stumma flickungen hvarken bjöd till att försvara sig eller svälja detta munförråd. Den lilla undgick dock några svårare följder af Herthas gifmildhet, så denna med godt samvete drog på sig kängerna, tog sin rensel och följde med de två kamraterna bort till den gästvänlige säterguttens hem. Under denna regniga dag hade vi i tillfälle att studera säterlifvet på högfjellen, fjerran från bygderna, kanske flera mil från egarnes gårdar och med inga andra samfärdsmedel än »apostlahästar» och klöfsadlade »norrbaggar» Gubben och gjätergutten kommo tidigt hem, den förre från något slags skogsarbete i fjellbjörksregionen nedanföre oss, den senare med boskapen, och i skymningen voro vi alla sex rumkamrater samlade vid den flammande brasen, som dock stundom rökte i kapp med gubben. Tobias den andre satt i sin betydligt trasiga drägt på sin förra plats och i sin gamla ställning vid elden, ångande fuktighet under en stum glödande nyfikenhet. Kandidaten »stod för» medan jag förflyttade mig från sängkanten längre upp i höbädden; hennes beslut var, att antingen invänta brasans slocknade eller guttens hädanfärd från stolen bort till budejan och barnet i den andra sängen. Vi hade alla fem högtidligt lofvat hvarandra, att om vi funno menniskor, hos hvilka icke sederna voro utkörda af »anständigheten», der skulle vi ej öppna dörren för denna skenheliga slarfva.
Förmynderskap stånde under vårdnad af den Rätt, hvarunder den omyndigas fader, der han död är, vid dödsfallet lydt eller, om han lefver, sitt hemvist häfver: lefver fader, men är annan till förmyndare förordnad, eller har den, som uppnått myndiga år, blifvit linder förmyndare ställd; lyde förmynderskapet under den Rätt, som förmyndare förordnat. Finner, i följd af gjord framställning, Rätten skäl vara för handen, att vårdnaden af förmxjnderskap öfverflyttas å den Rätt, hvarunder den omyndiga har sitt hemxAst; meddele derom beslut och gifve det den andra Rätten tillkänna: behulle dock, till dess det skett, den vårdnad, som sagd är. § 2. Rätten i stad och Domaren å landet hålle öfver förmynderskap särskild förteckning, utvisande de omyndigas födelseår samt förmyndares namn och hemvist. § 5. Stad välje gode män, en eller flera, att hafva tillsxjn å förmynderskap inom staden; och åligge Magistraten att om valet besörja. A landet äge socken, eller flera socknar gemensamt, att gode män, som s.agdt är, för tillsynen å förmynderskap utse: sker det ej; höre sådan tillsyn Soclcne-nämnden till. Då god man vald är, varde det Rätten eller Domaren tillkännagifva. § * Förmyndare skall, för hvart år, afsluta räkning öfver allt det han Itar om händer, med uppgift af den säkerhet, hvaremot den omyndigas reda penningar utsatta äro, och ingifve, vid början af följande år, den räkning, jemte ett utdrag derur, innehållande summarisk uppgift af dm omyndigas behållning, så i fast som i lös egendom, till gode männen eller Soclcne-nämnden.
S. D. Efter förnyad föredragning af Högloflige Ridderskapets och Adelns ProtocollsUtdrag, för det) 1 1 dennes, med inbjudning till de öfriga Riks-Stsuden att sig förena uti Ilid - 14 Prot, Utdrag dea. i3 Murs i83o. derskapets oell Adelns, i anledning af StatsUtskottets Memorial, N:o 416, angående dea summa af 70,000 Rdr, som är anvisad för KrigsCollegii Departementers materiela behof och Kruttillverknings-kostnaderne, att årligen utgå utaf öfverskotten på Stats-Verkets ordinarie och extra ordinarie inkomster från och med år 1830, fattade beslut, antog Ståndet i så matto omförmalda inbjudning, att Ståndet beslutade, det Riksgälds-Contoiret skall, för att tillhandahålla Kongl. Maj:t årligen berörde 70,000 Rdr, intilldess öfverskotten blifva utredda, eller derest öfverskotten härtill för något år icke lemna tillgång, desamma genom upplåning anskaffa, med vilkor, att nämnde förskott af de följande årens öfveiskottsmedel skola ersättas. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets Memorial, N:o 433, jemte dervid bilagd, ytterligare fortsättning af förslaget till Reglemente för Riksgälds-Contoiret. S. D. Föredrogs och bifölls ExpeditionsUtskottets Memorial, N:o 440, med förfrågan, i afseende på verkställigheten af de, genom Memorialet N:o 422, föreslagna åtgärder till förekommande af omtryckning af vissa till Bih an get hörande Handlingar. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets, sedan den 26 nästlidne Februarii, på Vrot.
Men dessa verka icke så allmänt; de vinna icke alla läsare så plötsligt på sin sida; de träffa många, som af motsägelserna antingen befästas i sin öfvertygelse eller få nya väckelser och anledningar att uppdaga och försvara sanningen till andras uppbyggelse; de böra således ej kunna förbjudas, men vid utgifvandet måhända bindas vid vissa vilkor, hvarom jag i ödmjukhet anhåller att få särskilt yttra mina tankar. Dagbladet deremot, som, med egenskapen af en omogen och liflig ungdom, icke kan umbära en allvarsammare eftersyn för att ej falla i yra och utsväfningar, skulle ofelbart i nyssnämnde afseende uträtta mycket verkligt ondt, om det lemnades ett oinskränkt sjelfsvåld. Jag har ofta läst i våra periodiska papper religiösa uppsatser, förslag till lärosättets förbättring, recensioner, anmärkta brister i Kyrko-ordningen, eller endast korta åberopanden och tillämpningar af Religionens läror, hvilka varit författade med grundlighet och framträdt i en värdig drägt: och intet skulle vara orimligare och skadligare än att lägga fjättrar på en så ädel och gagnelig yttrande-rätt. Men, om någon skulle finnas så känslolösför Samhällets högsta goda att vilja vanställa vår Religion eller nedsätta dess värde; om någon ville parodiera formerna för vår Gudsdyrkan för att draga de lättsinniga på sin sida; om någon för att desto säkrare reta löjet hos den nyfikna och tanklösa hopen lät mensklighetens sublimaste läror spela hufvudrolerna i låga, smutsiga och föraktansvärda farser; så kan han oemotsägligt med intet värdigt, intet ädelt, intet nyttigt ändamål rättfärdiga sin skrift och borde lika litet äga frihet att dagligen och för alla, särdeles de fåkunniga, som snarast låna öronen, frambära alstren af en förvillad hjerna eller ett brottsligt hjerta, som dåren eller bofven att obehindrade predika för de samlade menigheter på torgen. Hvilka skulle isynnerhet 326 Riksdagen 1812. sysselsätta sig med ett så vanhedrande skriftställeri? Nationens upplysta, erfarna, värdiga och ädelt tänkande medlemmar? Eller äfventyrare, smädare, illasinnade och dårar?
Kammar-Rätten, som är Öfverdomstol i frågor, hvilka angå debitering, då någon i sådant fall vill öfverklaga Konungens Befallningshafvandes beslut, skall dessutom tillkomma att, endast upptaga och afgöra anmärkningar, som, vid revision af räkenskaperne, kunna förekomma mot debitering, uppbörd och redovisning af Bevillnings-medlen; och må besvär öfver Kammar-Rättens beslut hos Kongl. Maj:t i underdånighet fullföljas, enligt den hänvisning, som utslaget eller resolutionen bör innehålla. Konungens Befallningshafvandes och Kongl. Kammar-Rättens utslag eller resolutioner, rörande debitering, skola kostnadsfritt meddelas den klagande. §. 127. Den, som ej nöjes åt Konungens Befallningshafvandes utslag, hvarigenom han till böter blifvit fälld i något af de fall, som finnes uppräknade, ej mindre i denna Bevillnings-stadga, än uti de om mantalsoch skattskrifning gällande serskilda Nådiga författningar, må ega att besvära sig i Kongl. KammarRätten, inom eller sist å Fyrationdefemte dagen efter af Konungens Befallningshafvandes utslag erhållen del, communicationsdagen oräknad, med iagttagan - 7lil. till BevillningsUtskottets Betänkande, N:o 12. 63 <le i öfrigt af hvad, angående böters nedsättning vid ändrings sökande i allmänhet är föreskrifvet. ART. Y. Om Uppbörd, Afkortning, Undantag och Lindring samt Redogörelse. §. 128.
Proposm uttalar — och ho vill sådant förneka? — att »Svenska folket har, med Försynens bistånd, så bevarat sin frihet och främjat sin utveckling, att det med ära intager en plats bland de folk, som gå framåt på civilisationens bana»; är det ock så, att »detta skulle det icke förmått utan en representation, som uppvuxit ur nationel grund och utbildats efter hvarje tids fordringar»; då ligger deruti en så stor berömmelse för vår nuv:de nationela representation, att hvarje medborgare, som vill blifva sitt lands forntid trogen och hafva sitt öga öppet för fäderneslandets framtid, måste känna sig kraftigt uppfordrad att noga ransaka »hvarje tids fordringar» och deruti särskilja den sannskyldiga utvecklingens elementer från dem, hvilka i lyckligaste fall utgöra framtidshägringar, de der kommit »förtidigt» och derföre icke passa för folkets närv:de ståndpunkt. Och hvad Regeringen från sin höga ståndpunkt ansett sig befogad uttala, det har ock i det tredje Ståndets namn inför thronen vid ett högtidligt tillfälle med följande Dea 20 Januari. 129 följande ord blifvit bekräftadt: »inom landet allmänt lugn, utbredd förkofran, stigande upplysning, inbördes förtroende mellan Statsmagterna, mellan regering och folk, samt lagarnes hägn, betryggadt genom Konungens valspråk »Land skall med lag byggas»; utom landet vänskapligt förhållande till alla magter och det stigande anseende, som Sverige är lyckligt nog att åtnjuta under E. K. En mera lysande skildring af ett folks tillstånd kan intet annat land erbjuda; och hvem vill förneka, att den på vårt land i den närv:de tidpunkten eger sin fulla tillämpning! Hvilka »väsendtliga brister» således än tnå vidlåda formen för den nuv:de nationalrepresentationen, den har dock, enligt både Konungs och folkombuds ord, icke förhindrat, utan fastheldre på det mest lyckliga sätt Irämjat landets sanna utveckling. Grunden torde alltså icke ännu vara så »vittrad» att den »sönderfaller.
Jägeri-Staten, om anslaget för. tel 7;de Järle Bruk och IJjelmaren, om båtled emellan, Se Anslag för allmänna arbeten. Hufvudti - K. Kamererare, Stats-Utskottets, om arfvode för honom .♦♦♦**♦♦♦♦♦♦ * tT o o £ rJ. “ Pr* _ T8 n> q Q f“ Nio cr. 05 > 05 L) tlåtande, Betänkande elier Memorial. Riks-Ståndens Beslut. a? re !2. o o 9■<£’ 1 'jp. \ J Ridd. o. Adeln. « PresteStåndet. BorgareStäudet. BondeStåndet. Se Hufvudtitel 7:de. „ om arfvode ät adjungerade ledamöter. KammarCol/egii domsrätt, om upphörande deraf i vissa ekonomiska mål Kammar-Rätten Se Hufvudtitel Tale. „ om arfvode åt adjungerande ledamöter. Se Anmälan 21. „ om upphörande af dess anmärkiringsrätt i afseende på utfattiges befrielse frän bevillning Svar på återromiss . Klander å åtkomst till läst egendom, angående omarbetning af Kongl.. Förordningen den 14 M,aj 1805 Klint, af, Gustaf, Amiral, om inköp af hans Sjö‘ Charta;-Verk för Statens räkning Svar på återremiss . Sjö-Chartae-Verk, angående anställande af en Sjö-Ollicer till biträde vid fortsättning deraf ...
Som interessenterna i Häggenås distrikt-magazin utbrutit sin andel utav socken-magazinet, så väcktes fråga om priset på herberget eller huru mycket de afträdande skulle erhålla af de qvarvarande socken-magazins delägarne, då så i vänlighet öfverenskoms, att på hvarje hel lott skulle betalas 16 r.d:r riksgäld till de afträdande. Hvarefter de nuvarande egarne af oftanämnde sockenmagazin beslöto, atthvarje delägare skulle med första framskaffa 2:ne st. 7 a 8 alnar långa bräden, till herbergets upptäckande, vilken reparation i slutet av nästa månad skulle verkställas. § 2. Tillsades sockne-magazinets gäldenärer, att ovilkorligen med första betala den upplupna räntan, och yttrade föreståndarne sig icke kunna gifva dem lof, att slippa betala capitalet, utan borde de derom göra ansökning hos Konungens befallningshafvande. In fidem N. S. Edlund 45 Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 18:de mars 1832. § 1. Till följe af Kongl. Maj:ts befallningshafvandes kungörelse af den 5:te uti innevarande månad, hvilken sistl. söndag från predikostolen offentligen upplästes, voro nu socknens innevånare, enligt skedd kallelse, samlade i socknestugan för att uppgifva huru stort qvantum hvar och en åstundade af den i berörde kungörelse nämnda spannmål; hvarvid sedan kungörelsen nu ytterligare blifvit uppläst, församlingens ledamöter yttrade, att större delen af dem visserligen voro i behof af korn, men som de icke sågo sig utväg att skaffa contanter, vågade de inte göra reqvisition af spannmålen. § 2. Med anledning af en från M. V. Consistorii notarie i Hernösand, herr mag. Abr.
»Å så skulle ju gossen bli något på gården!» Det tog henne så, att hon, glömsk af allt, satte sig i ett baktråg, som blifvit öfvertäckt och flyttadt ut i solen, »för att få lif i sig». Förskräckt rusade hon upp, tog en pinne och började peta bort degkransen, som fräste kring tråget, men så kom det helt plötsligt öfver henne, att det värsta varit just med pojken. Han va’ lika styfsint å »grann» som far hanses »Hva’ stå’ I der å fundamenterar på», ropade kokmor i detsamma. »Raske’ på me’ salte’!» Lisa sprang, men det kändes rent af som om »hufvu’ seta’ i fötterna», så tunga voro de, och blicken flög oupphörligt mot svepningsrummet. Hon erfor en sådan längtan att få se kistan. Förr än hon sett den, vågade hon inte tro, att »det där andra, var riktigt sant. Slutligen tog hon mod till sig och smög sig in, drog djupt efter andan samt satte sig försigtigt ned vid spisen. Nylunda-mor och Jon Jons-mor hade nu stiftat fred eller rättare gått in på en kompromiss. Midt i rummet, på ett par stolar, stod »den där», som Lisa kommit för att betrakta, »skinanste svart och med sölfverstjärnor på locke’», omgifven af de nyss så heta motstånderskorna, som lågo på knä och sydde »utvärtes» under det att »Sy-Malena», hålkindad och fräknig, med syring på fingret och blyringar i öronen, »skar till» och sydde svartkläder åt husfolket. Ett slags domning af belåtenhet smög sig öfver Lisa. Det kändes alldeles som om hon varit ute i storm och kommit i hamn. Men så rusade hon upp, förvirrad och yr. Hon tyckte sig ha hört den gäckande rösten, som brukade drifva henne som en piska, men så kom hon ihåg sig och satte sig igen »på ett försök». – »Sitt I», sade Nylunda-mor beskyddande, »å hvile ett tag Hä behöfs nog. Han ha hålli’ ätter er nog, tänk’ ja’. Släng hit knappnålsbrefve’, Sy-Malena!»
Jag tror nemi. att någon lid bör bestämmas, inom hvilken skollärarebefattning bör erbjudas den stipendiat, som lärokurs i seminarium fulländat, med mindre han må anses från återbäringssky Idighet af tillgodonjutet stipendium befriad; emedan mången stipendiat, som fulländat lärokursen, torde i brist på lärarebefattning nödgas välja ett annat yrke, från hvilket lian bi Iligtvis, efter förloppet af huru lång lid som helst från det lian fulländat lärokursen vid seminarium, icke bör kunna ryckas till emottagande af lärarebefattning, vid äfventyr att återbära det stipendium han åtnjutit. Jag tillstyrker derföre att redaclionen må blifva följande: ”Stipendiater som etc. då en sådan dem inom ett år efter fulländad lärokurs af vederbörande erbjudes.” Frih. Ridderstolpe: Mot det af Hr von Hartmansdorff föreslagna tillägget får jag protestera, emedan det skulle hindra mången fattig gosse att komma fram i denna väg, enär det är svårt för en medellös att skaffa den här föreslagna säkerheten, men deremot antager jag Gr. Hamiltons förslag att skollärarebefattningen bör erbjudas inom ett år efter det stipendiaten fulländat lärokursen vid seminarium, förutan hvilket stadgande deri ur seminarium ulgångne skulle vara alltför lång tid generad af sitt hederslöfte. Då jag sagt hederslöfte, så får jag underställa R. o. Ad. huruvida det icke är ett tillräckligt band på den som fått uppfostran vid seminarium, att han anses vara af hederslöfte förbunden att i 3:ne år employeras vid skollärarebefattniug. I följd häraf hemställer jag till Hr von Hartmansdorff, huruvida han icke vill afstå från det tillägg han yrkat. Hr von Rosen: Jag medgifver att Hr von Hartmansdorff har rätt, då han fordrar någon garanti derför att stipendiaten gifver valuta för hvad han erhållit. Jag hörde icke Gr. Hamilton så fullständigt jag skulle önskat; men om jag förstod honom rätt, så yrkade han ett sådant tillägg i momentet, hvarigenom stipendiatens skyldighet att emottaga lärarebefattning inskränkes till en bestämd tid efter fulländad kurs vid seminarium.
Ty den värde ledamoten lärer väl ej föreställa sig, att ordnandet af våra försvars-anslalter kan låta verkställa sig genast i det ögonblick då krigets fackla tändes. Hr Dalman har vidare ansett, att ett meddelande från Regeringens sida, i afseende å den politik, densamma ämnar följa, borde hafva föregått eller medföljt den Nåd. Propos. Det torde nästan vara öfverflödigt, ali inom delta hus fästa npmärksamhclen derå, att ett sådant meddelande under förhandenvorande politiska förhållanden skulle vara höjden af politiskt oförstånd, och i högsta grad olämpligt, samt endast tillfredsställa åtskilliga representanters obetänksamma nyfikenhetsbegär, tinder det alt. meddelandet kunde blifva vådligt för fäderneslandets framtid, gagneligl för våra möjligen blifvande fiender, och komprometterande för vänskapligt sinnade makter. Slutligen anser jag mig skyldig tillkännagifva, alt de meddelanden, angide våra yttre förhållanden, hvilka blifvit mig, i egenskap af ledamot utaf Hemliga Ulsk., i Nåder gjorda,- stadgat min öfvertygelse om klokheten af, och den sannt fosterländska andan uti den politik, som vår Regering hittills följt och framgent ämnar följa. Jag uttalar äfven den säkra förhoppning, att alla sannt fosterländska medborgare, lika med mig, djupt känna den tacksamhetsskuld, hvari vi stå till Konungen för det sätt, hvarpå han under delta brydsamma och bekvrnmerfulla tidskifte ledt fäderneslandets yttre politik. Jag är derjemte till fullo förvissad, det Svea Rikes Den 1 November f. m. 179 Ständer icke skola jäfva de minnesvärda ord, Konungen vid detta Riksmötes öpnande uttalade, ”att Svensk Konung vänder sig aldrig förgäfves till Svenske" män, då det gäller uprätlhållandet af Sveriges ära och sjelfbestånd.” Med bestridande af Hr Dalmans anhållan om återsemiss, får jag vördsamt begära bifall till Utlåt. Hr Ribbing, Arvid: För min del vill jag icke åter ingå i den nu väckta frågan om egenskaperne hos Konungens Rådgifvare, vidare, än alt åberopa hvad jag under décharge-frågans behandling yttrade.
Denna utgift har, sedan bemälte Krigs-Råd afl idi t, numera upphört, b) Till reparation af Ny-Elfsborgs Fästningsverk 5oo Rdr, hvarom inhämtas att, uppå framställning af Chefen för lngeniör-Corpsen om nödvändigheten att de gamla Fästningsverken reparerades, lill undanrödjande af det för ögat anstötliga i deras dåvarande skick, och hvartill tillgång funnes i en per mille fonden, i2,5q4 Rdr, som, nästan belt och hållet utlånad, lemnade en årlig ränta af 7 12 Rdr 29 sk., har Kongl. Maj:t den i8Maji836, med bifall till berörde förslag, i Nåder tillåtit den föreslagna reparationens verkställande och stadgat, att kostnaden, som ej finge öfverstiga 5oo Rdr årligen, skulle utgå af räntemedlen å nämde fonds kapital. s 3* Under år i83y ullogos ock för året belöpande 5oo Rdr, men under åren 1838 och x83p har åi sanslaget ej blifvit lyftadt. Anslaget för Exereis-^qvadronernes underhåll. Räkenskaperne, granskade i Kongl. Kammar-Rätten för åren i838 pch 1839 utan anmärkningar, utvisa följande förhållande: ©eliet. år 1838. år 1839. Balans från föregående året: Uppbörd: Balans till följande äret: Skulder — Balans till följande året: När från de, enligt ofvanintagna Tabell, vid i83g års slut ut halanserade behållningar Rdr 11,73-1: ig. afdragas skulder vid samma lid 5,34o: 45. 7. Tisar sig en öfverskjutande behållning af Som likväl denna Kassa under år i83g, enligt Kongl. Brefvet den 19 Oktober samma år, erhållit ett förskott å 1840 års Statsanslag af 11,000 Rdr, uppslår i sjelfva verket, vid i83g års slut, en brist af 4,60g Rdr 26 sk. 3 rst.
Allt hvad man fordom förstod med sjotaktik och sjömanskap är ifrån den stunden förändradt; och aldrig kom vetenskapen de smärre nationerna mera till hjelp, än genom denna nyttiga upptäckt; detta är så sannt och verkningarne så afgörande, att sjelfva det stolta Albion börjar att inse, det kanske snart hafvets spira skall ryckas ur dess hand, af de folk, hvilka blott för få år sedan, ännu nödgades blindt följa de lagar det föreskref på detta element. Men för intet land i Europa, kanske i verlden, bör dessa förhållanden blifva mera välgörande, än för Sverige. Detta blifver ännu mera påtagligt, om man besinnar Sveriges utsträckta kust, omjordad, om jagså får uttrycka mig, med ett klippregn, dess ringa befolkning, samt måttliga pecu - mk »66 Den 3 December e. m, »liera tillgångar. För den summa, hvilken ett åttatio Canonskepp kostar, kunna 6 Äng» bålar, af i 20 hästars kraft, produceras, och dessa bestyckade med ett Artillerie, hvilket gör tvänne sådane till mer än jemngoda med ett Skepp af nämnde storlek. Men dessa sex Ångbåtar behöfva icke mera än femtio man hvardera, eller alla sex, icke mera än 3oo, således blifver här åter en ofantlig besparing i folk, och följaktligen äfven utgifter. Betänker man nu vidare, att dessa fartyg icke behöfva tackling eller segel, samt att virket, som fordras för deras constructiou icke är storverkstimmer, sä skall man snart finna att Sverige inom sig äger allt hvad sorn fordras att utrusta en sådan flotta, samt äfven äger kraft och folk nog att bemanna densamma.
Den inrikes seglationen är belagd med båkafgifter, så snart fartyg komma ifrån saltsjön; och då härvid förekommer, att flere orter uti saltsjön, och deribland hela Södertörn inom Stockholms län, som genom de inre segellederne har sin trafik på Stockholm eller Mälaren, med deras farkoster aldrig passera eller hafva ringaste nytta af någon båk; sä synes äfven billigheten fordra deras befrielse ifrån båkafgifter, så snart de komma ifrån orter, hvilka bevisligen ligga innanför alla bakar, eller fyrniugsanstalter; hvilket jag tager mig friheten hänskjuta till R. St:s uppmärksamhet, och anhåller om remiss til Bevilln.- Ltsk. Remitterades till Be villa.- samt allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:n. 2:o. Bevilln.förordningen stadgar en alltför hög afgift för inspectorer, hvartill jag aldrig kunnat göra mig grunden begriplig, enär detta yrke visserligen icke är ibland sådana luxartiklar, som t. ex. huspredikanter; och då äfven härtill kommer ett stadgande, som ålägger bevillning för inspectorer, ehvad man Den 14 Augusti e. m. 317 sadan äger eller icke; så synes mig förhållandet böra tagas i närmare öfvervägande, då det troligen kommer att utrönas, det obillighet i stadgandet här verkligen är för handen, när rättigheten att sjelf sköta sin egendom, utan biträde af inspector, bör vara oförkränkt, hvilket den icke är sä länge att rättarebiträde för ett bestämdt hemmantal påförer egenskap af inspector, och i och med detsamma ofta nog ett emot biträdet alltför högt bevillnings-belopp.