Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom vilkor för detta CreJitrvs begagnande hafva äfven Utskotten trott sig i öfverensstämmelse med hvad Utskotten förut yt. trat om en fri och obehindrad Spannmålshandel, böra vördsamt tillstyrka, att, sedan Länsstyrelse,- ne i underdånighet hos Kongl. Majit i tid upp gifvit Spannmfilsbehofven samt lill hval pris och qvantum desamma af ortens innevånare kunna anskaffas, sådant bör genom annonce i Allmänna Tidningarne tillkännagifvas, på det att anbud af hugade speculanter må kunna göras, om leverell g af större eller mindre del af det erforderliga Spannmålsbeloppet inom viss föreskrifven tid på bestämd plats och för bestämdt pris, emot erhållande af dertill nödigt förskott utaf Creditiv - • so Stats • Utskottet» Betan kanden. fonden, om så oundgängligen påfordras och fullgod säkerhet för återbetalningen kan lemnäs. Örn Riksens Höglofl. Ständer bifalla hvad Utskotten nu hemställt, angående anslag af så väl 50,000 Tunnor Säd till förefallmde undsättpingsbehof i vissa Ijän, sorn ock af ett Creditiv på en million R:dr Banco till Spannmåls-upphandling i missväxtåi*, få Utskotten vördsamt tillstyr* ha, att desse fonders för valin ng bör af Riksens Höglofl. Ständer eller deras Revisorer undergå vederbörlig granskning samt att Riksens Höglofl. Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det täckes Kongl. Majit utfärda en Nådig Instruction, som innefattar grunderne för användandet af de till åtskillige Rans nnderstöd al Ut skotten föreslagne 50,000 Tunnor Spannmål, 5:0 Alla de hus och lägenheter, som af ålder tillhört Sfats-Verket, men för närvarande innehafvas af Allmänna Magazins-Inrättningen, böra till Stats-Verket återlemnas.
Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. ändring i öfverklagade Utslaget; Ifrån hvilket af Högsta Domstolens fleste Herrar Ledamöter fattade beslut Hans Excellence Herr JustitieStatsMinistern Grefve Rosenblad och Herr JustitieRådet Isberg varit skiljaktige och yttrat, alt de ansågo svårare ansvar i detta mål icke böra ådömas Holm, än att han må inför Förvaltningen af SjöÄrendena erhålla alfvarsam föreställning om det felaktiga i sitt förhållande, med åtvarniug att framdeles iakttaga mera uppmärksamhet och noggranhet i utöfningeu af göromål, som kunde honom anförtros. Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Dom, i hvad den rörer Herr Grefve Cronstedt och det i Nåder meddelade serskilda Utslag angående Kanslisten Holm, äro redan i laga ordning till verkställighet befordrade; hvaremot och då, uti en till Kongl. Majit ingifven ansökning, AmiralitetsKammarRådet Widin i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit mätte, i anseende till förmenta bevekande omständigheter, af Gunst och Nåd befria Sökanden från det, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Dom, honom ådömda ansvar af Embetets förlust med åtföljande lön på sex månader, denna ansökning blifvit den 26 i sistnämnde månad föredragen i Högsta Domstolen, hvars dervid närvarande flesta Ledamöter, Herrar JustitieRåden Stråle j Bredberg j Engelhartj Backmanj Nordenstolpe och Grefve Sparre funno anledning icke förekomma att å ansökningen tillstyrka bifall. Herr JustitieRådet Isberg åter åberopade sitt vid målets afgörande i Högste
DejlominDre någon gång, af oförutfeDDe orfafer, en ilo tre åtgång af fämplaDt papper af en eller annan paleut jf.utle inträffa, od) bef>of Deraf få Säfligt ttpflå, att fjölägetifyet ej lanner afbiDaö, få må, nät $ongl. Siaj:tö 53e* fallningPl)afmanDe fåDant begära, affänDning meD ^ronojfjutö vrerffiällaö ge DmriD författar träå reöerfa* ler, bmarutt fiäiiiplaDe^pappetöforterne fpeciftceraö. 2lf Dejja rererfaler för» blifmet Det ena i SjanDiSeänteriet till reriftcation af årslräfningen, men Det anDra, gpitteraDt od) i £anDö Kontoret. 3 SanDöortcrne ocf) i b^arje Säné Ränteri fommcr fiämplaDt papper, uuDer lifa tillfpn od) controfl, forn för ^ronanö uppbörD i allmänhet föreffrif» rceé, farn t unDer rcårD emot all jfaDa, att båliaö i beteD|fap od) ttH Den än» Dan af Kbart0e',0tgillat3e<<Kontoret DitfänDaö: böranDe, i affeenDe på rnårDen af näntnDa ftämplaDe papper, iafttagaé l)vnaD 5:te punften i Den af 0taté Den bänDelfe itongl, Siaj:t jfuHe i ^åDer förunna något fjanDelebué i 0tocf» bolm rättighet att låta jlämpla egne ‘SSepebblanfetter, iafttageé DenriD: Delö att blanfetterne inlemnaö på $örfäljningö De af ägaren utlöfaö. 48
Ropades äfven Ja och Neji Friherre Wrangel begärde votering. Herr Grefven och LandtMarskalken framställa de derefter följande voterings-proposition: Den som bifaller de' i 6:te Momentet föreslagne första Alternativ, att med bränvinsbränningen i Städerne bör i allo förhållas li* ka med hvad för landet är föreskrifva, samt att densamma således bör Verkställas serskilt . af hvar och en, sorn dertill är berättigad, och icke under något vilkor utöfvas i sammansatA te verk, voterar Ja; Den det ej vill, voterat Nej; Vinner Nej, anses Ridderskap®! och Adeln hafva gillat 2:dra Alternativet, som innehåller att jordbrukare i Städerne må gemensamt uti ett verk utöfva rättigheten att brånrta bränvin, Bärnt således begagna panherymd, svarande emot sammanräknade värdet af deras ägor; dock sned vilkor, att icke mer än högst stne 90 Hen a 9 Julli e. m. 1231 kannors pannor må .finnas i ett Bränneri) och. att för den stohre pannerymden erlägges den progressiva afgift, som af BevillningsUtsköttet Iean komma att bestämmas. Hvilken voterings-propositioo af Ridderskåpet och Adeln godkändes samt anslogs. Sedan 4.3, 44, 45 och 46 i Riddar hus-Ordningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan 4 till 9 om aftonen; och böfunnos efter voteringens slut klockan 10 o na aftonen, sedan en voterings sedel blifvit undantagen och-förseglad, samt de öfrige Vo terings-sedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, sorn följer: Ja — 35 Nej — 70. I följd hvaraf, och sedan det öfver Vö* leringen serskilt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och LandtMatskalken förklarade, att 2 Uti första AlfernaEnligt andra A'tertivet hade Utskottet nativet hade Utskottet tillstyrkt, att Kongl, ansett, att Riksens StänMajtts
Då af dessa förhållanden, om hvilka fullständig kännedom icke kunnat inhämtas förr, än de till Kongl. Majit inkomna och, jemlikt Dess Nådiga Beslut, till JustitiasCanzlersEmbetet remitterade handlingar blifvit för mig tillgängliga, ådagalades, att ett mål, som, enligt Grundlagens föreskrift, bordt med största skyndsamhet behandlas, icke förr, än efter ett års förlopp, blifvit med slut afhulpet, hvaraf följden äfven varit, att en person, till Riksdagsfullmäktig kallad genom val, som slutligen pröfvats olagligt och derföre är vordet ogilladt, under hela Riksdagen kunnat förblifva i utöfning af Riksdagsmannakallet; ansåg jag mig pligtig, att emot Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs Län, som, i hvad ofvannämnda mål på dess åtgärd ankommit, ej i. någon del ställt sig RiksdagsOrdningens ofvanåberopade 19 § till efterrättelse, inför Kongl. Götha HofRätt föra åtal, hvars *) Om expedition af Utslaget hade hos vederbörande påminnelse af mig flera gånger blifvit gjord. C 56 ) utförande åt AdvocatFiscalsEmbetet derstädes uppdrogs, och hvarvid hufvudsakligen borde anmärkas: alt Konungens Befallningshafvande, som, vid målets första behandling, underlåtit tillse, att öfver ExpeditionsKronofogden von Zweigbergks, med de flere klagandes besvär öfver valförrättningen, den valde och då redan till Stockholm afreste Riksdagsfullmäktigen, Gästgifvaren Ekbom blifvit hörd, innan Utslaget af den 7 April meddelades, sålunda åsidosatt hvad nyss anförda Grundlagsstadgande föreskrifver, och, i anseende till detta hos Kongl. Maj:t öfverklagade fel emot allmän rättegångsordning, hvilken förmår, att ingen må ohördan dömas, vållat målets återförvisning samt, redan derigenom, beredt obehörig tidsutdrägt med dess slutliga afgörande; att, ehuru Konungens Befallningshafvande hvai'ken af Kongl.
Vid detta förhållande, och då en blick på representationsfrågans ställning, inom och utom Riksdagen, säger mig, att intet, ingenting väsendtligt åtminstone, vinnes genom ett uppskof, men att härigenom mycket och värderikt kan förloras och en kraft förspillas, som bättre kunde användas, anser jag mig uppfylla min pligt mot mitt fädernesland, då jag röstar för förslagets antagande; och detta med godt hopp, att våra efterträdare i lagstiftningskallet, som icke blifva bundne al våra tunga och rnotsträfviga former, icke skola underlåta att rätta eller undanrödja sådana ofullkomligheter i den nya statsförfattningen, som med skäl kunnat anmärkas och icke i tillämpningen af sig sjelfva komma att förfalla. Jag tillåter mig jemväl uttrycka den förhoppning, att sedan kommunallagarne blifvit lagda till grund för representationsrätten, en upplyst Regering skall vårda sig derom, att de kommunala institutionerna blifva af folket omfattade med kärlek och förtroende, och icke med kallsinnighet eller fruktan; och medlet dertill är att begränsa kommunernas makt på samma gång man befäster deras frihet. Den Svenska Adelns mission som Riks-Stånd nalkas, efter många omvexlingar och fruktlösa försök att ombilda dess representationssätt, som jag tror, sitt slut; men dess medborgerliga ställning står orubbad. Användom, Mina Hrrl den erfarenhet vi kunnat tillegna oss under handläggningen af allmänna värf, det inflytande vi kunna ega, hvar i sin stad, till vårt fosterlands gagn. Görom oss — för att begagna en liknelse — till folkets tribuner, då det gäller att försvara dess rätt, till dess ediler, för att leda det framåt på civilisationens bana; och Svenska folket skall inse och minnas, att Sverige har haft och ännu i viss mån eger en Adel, som, sedan den afstått allt annat, ändock har det bästa i behåll: sitt Svenska och ridderliga sinne. Sedan jag sålunda framlagt mina tankar i denna sekularfråga, är det utan afsaknad öfver förlusten af rättigheter, som i grunden icke tillhöra mig, utan det Svenska folket, som jag afgifver min röst till bifall af den Kongl. Proposm. En mängd ledamöter hördes härtill yttra bifall. H. Exc. Hr Frih. Ihre, Albrecht Elof:
Innanför den bredaste muröppningen timrades åter en ny förskansning, men nu blott för syns skull af löst hopfogadt, lätt virke, hvilket på afstånd skulle se ut som ett fast bollverk. Under denna förskansning anlades en mina, till hvilken åtgick största delen af det lilla återstående krutförrådet. För musköter och karbiner sparades endast tio skott per man, och äfven dessa måste laddas med småsten; kulorna voro bortskjutna. Försvaret skulle föras med blanka vapen. Norra delen af staden hade lidit minst, dess torn var det starkaste, öfverbyggnaden af lerskiffer, grundvalen af granit. Här spärrades gatorna med i hast uppförda bollverk, invid närmaste mur inreddes betäckta gångar med skottgluggar, och för dem skulle de sista skotten sparas. Hästarna började störta af foderbrist. De sämsta nedslaktades, som en reserv mot hungersnöd. Slange öfvervakade minans nedläggning. Det var i mörkret ett vådligt och mödosamt arbete. Spioner fruktades; man var icke förvissad, att alla invånarne lämnat staden. Minan skulle tändas med en krutlunta under marken, tjugu alnar i längd; en längre kunde upprifvas af kulor eller rubbas af hästhofvarna. Det gällde påtagligen tändarens lif. Slange vände sig till befälet, som stod honom närmast. Kinnemund, skicka mig en pålitlig karl, som icke aktar sitt lif mer än en afbruten hästsko! Jag ansvarar ej för att han kommer lefvande härifrån, men lefver han och har tändt luntan i rätta ögonblicket, icke en sekund för tidigt eller för sent, har han en grads befordran och hundra ungerska gyllen i handpenning. Jag vet en, svarade Kinnemund. Jag känner en annan, inföll Koschels. Ännu ett! Han skall ha ögon att se genom väggen. Han skall se min signal i krutröken. Min order skall vara utförd innan en katt hinner blinka. Officerarne tvekade. De hade pålitlige karlar, som kunde sälja sitt lif för ett mässingsspänne, men hvar finna sådana ögon? Och någon besinning behöfde alltid en nordbo. Öfverste Gordon såg deras tvekan. Jag har en sådan ni önskar, öfverste, sade han. Niemand, kom hit!
Vid denna riksdag kunna vi icke förneka, att sinnesstämningen, öfver hufvudlaget, varit särdeles vänskaplig, och, om jag undantager bränvinsfrågan, i hvilken BondeSt. varit af skiljaktig mening, har man icke kunnat skylla Ståndcu för att hafva varit annat än frikostiga och eniga. Då frågar jag, om det icke vore snart sagdt för eu grynvälling, sorn man ville sälja bort de goda frukterna af denna inbördes endrägt, och om det icke vore alt ånyo väcka det split, den ovilja och oenighet, som beklagligen förut sä ofta gjort sig vid riksdagarne gällande? Vi gå tvifvelsutan stora politiska händelser lill molest ingen vet hvad som kan komma att ske, och omöjligt är det åtminstone icke, alt äfven vårt land kan blifva indraget r händelsernas hvirfvel. Vid sådant förhållande hemställer jag, om det vore klokt, välbetänkt eller stalsmannamessigt, att söka hos den klass, hvars bistånd vid ett möjligen inträffande krig man egentligen behöfver, åstadkomma missnöje och förargelse? Jag kan icke falla djupet af den stals - 62 Den ^ Juni f. m. mannavishet, som föranledt Hr Tersmeden att väcka denna motion; och om jag får döma efier sannolikheter, så tyckes det som om, då, samtidigt med motionens väckande inom delta Stånd, en precist dylik blifvit framställd hos PresleSl. och det vid ett tillfälle, då ingen väntade, att någon vigtigare fråga skulle komma å bane, afsigten varit att i hast bringa den igenom, hvilket der också skedde. Om nu detta skulle lyckas hos R. o. Ad., och två Stånd således fatta enahanda beslut, så hemställer jag, om vi icke genom ett sådant, tvert emot Borgare-och BondeShs uttalade önskningar, falladt beslut, skulle återföras på samma olyckliga ståndpunkt af inbördes split, som förut egt rum Stånden emellan. Jag säger upriktigt, att det är af omsorg för R. o. Ad:s anseende, att icke för en obetydlighet upoffra sin goda ställning till de öfriga Stånden, som jag up
När jag spelte en tragisk roll, strömmade tårar i teatersalongen; när jag spelte en komisk, smattrade skrattsalfvor derigenom – och mitt sista ord bortdog alltid i det mest stojande jubel. O! hur kunde det vara annorlunda? Tragico-komiskt var ju hela mitt förflutna lif. – Men hvad var för mig jublet, hvad dessa flyktande ögonblicks lof, då de skallade inom främmande landamären? I hvarje leende öga såg jag ju frihetens hemska hånlöje, i hvarje blomma rostfläckar efter förtryckets bojor. Heldre, än den kräsligaste föda i slafvens land, det bäskaste barkbröd i den fries, tänkte jag – och tanken hann ej mogna, innan handlingen bar frukt – och nu står jag på mina fäders jord. Jag är nu teaterdirektör – ha, ha! – Visserligen tänkte jag här få spela andra roller än min egen; men demonerna hafva återfunnit sin förlorade son och nu – nu känner jag deras förnyade lustspel i mitt hjerta! — Ej ett ord, Sara! ej ett ord, Celestine! Jag känner allt, vet allt stackars olyckliga varelser! Ni smickren er med att drifva ett förfärligt spel med verlden; men verlden drifver med er ett vida förfärligare. Jag vill hjelpa er utdraga ett och annat af de bortblandade korten. – Hvad slog klockan? sex. – Följen mig ej. Det hvilar en slöja öfver den kommande stunden. Den som söker lyfta en flik deraf, får blod på händerna. – Sitten stilla – stilla arma qvinnor – era tårar falla ändå som rinnande jern på mitt samvete. — Adam! en stöld vidlåder dina händer, olyckliga barn! Ha! du är också frukten af en stöld från samhällets heligaste rättigheter.” Albert skred med dyster högtidlighet ut genom dörren. Saras och Celestines ögon sökte och funno hvarandra; men hvarje deras blick darrade under tårarna, och intet ord förmådde undanvälta den tyngd, som hvilade öfver deras hjertan. Än en gång åtföljdes deras ögon till den stängda dörren. Stegen i trappan hade bortdött, och minnet af hvad som nyss timat, antog allt mer och mer för deras förvirrade sinnen en andes luftiga skepnad.
Hon vissse bara, att n8r boil var glad i a r hon gladare Ln alla andri och nHr hon var ledsen xrar hon s l fiiyjsirligt ledsen, att hon tyckte sig barn p&amp; hundra mannislrors sorg. Till sist beslot hon att rbclfr8.ga hiixan i slrogen, 11011 som vaisA vis, att Bon hade sjglfvn ugglorna i skola. Flickan satte p&amp; sig sin, g~~ldsorumade drglrt, sina piirlstickade sandaaler och lockade sitt lHnga, gyllene hi %!, ty, tiinlcte hon, som man ar Irladd blir man nog hadd - till och ined 110s trollen. H&amp;snns koja var en rilrtig hiislroja, hopsatt nf idel benknotor och l4g djupt djupt inne i den srartaste trollskogen. Viigen dit gick 6f; er tarnen 006 spntsign stenar, och niir flickan till sist kom fram, var hon s8 utinattsd, ntt 1loi knappt kunde st&amp;. Hiisan s i g ryslig ut - soln en riktig sagoh8sa iignar odl anstir. Hon sutt hopkrupen vid en stockeld och ri; rde i en stor gryta, medan blodroda ufvar nnder hesa skri sakta flaxnde frail1 och Ater ofver hennes dodskallehufvnd. D J a s l, du kom %nd % till sist! :, lrrnsade hon. Jlet var i sanning inte for tidigt; jag ho11 pi % att ihte knnna hillil ihop mina knotor liingre! Nen sA hur jag ocksB viintat pB dig i fern iiundrade Ar!!! Det tyckte flickan var liemskt, efter lion visste, att gnbben vid polen bslra vriclit om jordaxeln 19 ganger sedan lion b l i f ~ i t f ~ d d, men sti tog hon mod till eig, neg s l vackert hon nlgonsin knnde och framforde sitt arende.
Då vid försträckningars återgäldande till de enskilde bankerne någon respit-tid icke är medgifven, men liqviderne det oaktadt icke mindre noggrant der verkställas, kunde det visserligen synas vara obehöfiigt att för låntagare hos Diskont-verken fortfarande tillåta ett undantags—förhållande i afseende å liqviderande af förfallna skulder, som, efter hvad Utskottet yttrat, måste ofördelaktigt inverka på affärsförhållandena i allmänhet; men som ett upphäfvande nu genast af hvad i detta hänseende varit af ålder medgifvet sannolikt skulle föranleda dertill, att betalning på förfallotiden komme att uteblifva för en betydlig del af Diskont-verkens ifrågavarande fordringar, till hvilkas indrifning Iagsöknings-åtgärder skulle behöfva vidtagas, och att jemförelsevis stora förluster för Banken härigenom skulle uppstå, har Utskottet, efter hvars tanke den så kallade respit-tiden rätteligen bör betraktas, icke såsom medförande en ovilkorlig rättighet för låntagare att under viss tid fördröja med liqviden af förfallen skuld, utan såsom ett anstånd hvarunder lagsökning för samma skuld ej må ega rum, ansett sig böra i nedaninlagna punkt 31 föreslå, att lån från Allmänna Diskont-fonden, som icke inbetalas eller genom omsättning liqvideras inom en månad efter förfallodagen, bör genast utsökas; hvaremot de bestämmelser 171 § af Banko-reglementet innehåller i fråga om begagnande af respit-tid skulle upphöra att vidare gälla till efterrättelse. Under åberopande af hvad nu blifvit vttradl, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer, angående Bankens Diskont-rörelse, måtte besluta följande Allmänna Stadganden: 22:o Diskont-rörelsen bedrifves genom Diskont-verket eller Lånekontoret i Göteborg för provinserna Westergötland, Dalsland, Bohus län och Halland; Diskont-verket eller Låne-kontoret i Malmö för provinserna Skåne och Blekinge; Diskont-verket eller Låne-kontoret i Wisby för Gotlands län, samt Diskont-verket i Stockholm eller Banko-diskont-verket för rikets alla öfriga delar. 23:o Diskont-verkens rörelse omfattar: A.
DET STOD PLÖT» HAN HADE KANSKE OCKSÅ KÄNT DEN DJUsvarande särskildt bör tagas med i räkninSLIGT FÖR MIG, ATT VI SITTA BÄR BARA FÖR ATT PASTE BLYGSEL, SEDAN HAN LÄST DEN, » SVARADE gen, är att den nämnda personen ej hittills ROA OSS, NJUTA AF SOLSKEN, LUFT, SKOGSDOFT OCH FRU LISEN MED ETT LITET SKRATT. varit iiiförd i Iduns porträttgalleri. FRIHETEN '; VI HA FESTAT VID ETT LÄCKERT BORD OCH » DET FELAS BARA, ATT LISEN EN VACKER DAG Kära läsarinnor, denna lilla tjänst gö- DRUCKIT CHAMPAGNE — MEDAN DE LEFVA PÅ ÖFVERGÅR FRÅN TEORI TILL PRAKTIK, SPRINGER FRÅN SS AN OCH BARN OCH LEFVER » NATURLIF » I EN ren I helt visst både oss och • — Eder själfva! Stockholm den 11 augusti 1893. » TACKAR SÅ MYCKET, » INFÖLL DEN GAMLA FRUN FÅNGAR OCH BROTTSLINGAR ». Hed. af Idun. I STÖTT TON, » DU SÄTTER OSS I SAMMA NIVÅ MED DET VAR MANNEN, SOM TALADE I LÄTT GÄCKANDE TON, MEDAN HAN SÖG PÅ SIN CIGARR. FÖRBRYTARE 1 » En fråga " Bergtagen ". för hyra, ved, kläder, skatter, » nöjen » etc. angå, så äro de lika för den ena som den andra. Detta på- Idun n:r 30. stående håller således ej streck i vår » nivellerande tid ». Att i de olika uppsatserna olika äsikter göra sig Efter dessa förutskickade anmärkningar tillåter jag gällande, är ju helt naturligt, men ingalunda är det mig öfvergå till det viktigare.
Men om hon ändå nå- gon gång ville komma in med sin lilla flicka, så skulle han tycka om det. Han strök den lilla flickan öfver hufvudet. * 1893 Dagen var redan långt framskriden, men Ebenezer satt ej som vanligt vid fönstret på sin trästol. Katten gick orolig och jamande omkring på golfvet, och när dörren öppnades, var han med ett språng ute i den mörka gränden. Hon ämnade åter aflägsna sig, då hennes lilla flicka pekade på ett föremål i sängen. » Se, mamma; så rysligt blek han är. » Det var Ebenezer. Den gamle juden låg ännu kvar i sin säng och sof, fastän det var så långt lidet på dagen. Ja, han sof, lugnt och fridfullt med ett leende öfver läpparne. Han hade gått in genom det nya Jerusalems portar. * * Hade timmermanshustrun kastat en blick tillbaka, när hon gick ut genom dörren, så hade hon fått se en underlig syn, men hon gick med gladt hjärta och lätta steg tvärs öfver gränden och välsignade i tysthet den gamle mannen, som för hennes skull gjort en sådan uppoffring. T y att det kostat honom mycket, det förstod hon. Ebenezer stängde dörren i lås efter henne och lade sig nu på knä vid spiseln, där han makade undan allt bråtet i ett hörn, så att han fick den blanka spiselhällen fri. På denna tömde han nu ut de återstående mynten och började att ordna dem i bestämda linier och fyrkanter, liksom ett barn ordnar bitarne ur sin leksaksask. Allt efter som arbetet fortskred, blefvo hans ögon allt mera lysande, och de gula kinderna fingo färg. D e ifriga, darrande fingrarne fogade tillsammans mynt efter mynt i långa rader, här och där af brutna af en och annan öppning. Det var murarne och portarne till hans drömmars Jerusalem, och han hade så ofta byggt upp dem på den gamla spiselhällen, att han utan att fundera mycket kunde placera hvarje blänkande sten just på den plats, dit den hörde. När muren var färdig, drog han ifrån den ut ett par räta linier, som löpte parallelt på ett litet afstånd ifrån hvarandra. Det var vägen till Jerusalem. Men plötsligt måste han upphöra med sitt arbete. Materialet var slut.
St. i ett slags omyndighetstillstånd under Constit.Utsk., sorn jag önskar, att R. o. Ad. må tillkännagifva sin tanka; och det skulle förvåna mig, huru Utsk. kunnat komma till en så beskaffad usurpation utöfver gränsorna af den magt, lagen tillägger detsamma, om jag icke visste, att den person inkommit och blifvit ordförande i Utsk., hvilken här offentligen protesterat emot de åtgärder, Ståndet enligt propos.T af dess Landtm, vidtagit. Jag ser nu följderna af delta val; och de - Den i December. deras egenskap af sådana blir sä mycket tydligare, då man påminner sig^ att vi nyligen afgjort ett betänk., uti hvilka helt andra grundsatser visa sig. Uti betänk. N:o 48, sorn handlar om Hofcancellers-embetets borttagande, linnas nemi. Ståndens gemensamma tankar samtnanjemnkade till ett sådant, oaktadt det icke varit af Utsk. föreslaget. Detta är eh uppenbar ineonsecpiens i Utskrs handlingssätt. Jag fortfar att yrka återremiss. Hr Hegardt, Christ. Bernh.: Jag begärde ordet för att förklara, det jag, såsom ledamot i Constit.TJtsk., delat de åsigler, hvilka nu blifvit af Frih. Cederström och Hr Lagerhjelm framställda och, sorn mig synes, grundligen utvecklade och försvarade samt utaf Frih. Boye och Hr Cederschjöld med flera skäl understödda. Till hvad af dessa talare anförts har jag föga att tillägga, Man har beklagat, att sådana åsigter gjort sig gällande i Utsk. Jag för min del skulle beklaga, om man funne ett Conslil.Utsk. nog medgörligt och svagt alt låta förständiga sig, huru det skulle tänka om grundlagarnas rätta förstånd och tillämpning i hvarje förekommande fall.