Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
har förutsett frågan och srarar: griinseu ligg Svaret ar .betecknande äfren föi. förf: ns inkonsekvens, enär han, p&amp; föregående rader jiist uppmuntrar att låta konsten ersiitta nhvad naturen försniilmat rid siiiit gåfrors 1cké heller ligger det &amp; gon följdriktighet uti utdelning r att förbjuda kvinnan af lägre samhii! !sstillning deil &gt;t ratt och plib-t&gt; att ge fritt lopp i t siil naturlige fifiiiiga och darmed söka ~iicka mannens l i d e k, som han tilierkiinner ' hennes systrar på ett högre steg af sauihiillsskdan. 3 sjdfsz verket finnes ingen förnuftig gräns f ör tillämpningen af den kategoriska regeln. Tvartom lian man med den föiwara dei., djupast sjunkua kvinnas utstyrsel och beteende l i k a d som dec dekolleterade baldamens paryr och fina eller .ofina koketteri. Och sådma lefnadsregler fradagger man utaii tvekan för våra svenska kvinnor! I sanning det ar bedaöf !igt. Dar någon gång siidana - tendenser, som förf. ställt sisom rato och plikt, rerkligen röja sig i en och annan kvinnas natnr., där borde de viil af förf. hiinförts under nitorikeii r3Iissriktningarv samt anvisningar gifrits hura de böra bekampas. Frågas kan ocksi huru förf. tror, att i !e krinnors kamkter och lif skola gestalta sig, som sökt fjlla sin förmenta uppgift, men misslyckats, och d6, sedan deras ungdom fösgått, stå inför ett förfaladt lif och en hopplös framtid eller, I andra sidan, am hon lyckats tilldraga sig en ~nciis siirligi? böjelse och på den byggt sitt äkte; iskap: ' Det f örefaller nästan lo jligt att numera behöfra sj-ssla med sådana missförhållanden, som tillhöra k~innofrågans abc. Men förf. af den ifrhgarararide, skriften visar? att det a r nödvändigt.
Två små taflor med anledning af den förestående basaren för Stockholms internationella lärarinnehem. är skolan låg, uppe i skogsregionen, var just ingen nästgårdsväg till präst och kyrka. Närmare var det väl till bruket, men ej därför nära alla de röda stugor, som under sina tak hyste minderåriga. Häraf kom det sig, att ingen skola hölls den tid på året, då snö faller och dagen är kortast; under hösten och på eftervintern däremot var den i gång. Då prasslade och tassade det om morgnarna längs alla de stigar, hvilka klöfvar stakat ut, och som trampats upp, för att man skulle hinna fortare fram, än om man toge landsvägen. Sedan kommo dessa tassande vandrare fram ur skogen, flockvis eller ensamma, och då låg deras skola framför dem, röd, med ljusskänkande fönster, med täppa^ land och rykande skorsten. Dit kommo ock skaror från bruket och från andra håll. Dock, hvarifrån de än kommo, var det dock en, som skulle lära dem alla; och hvad, som skulle läras, det stod att läsa på väggen därinne i skolans sal, och öfver det hölls examen och inspektion. Men utom dessa ämnen funnos ännu andra, öfver hvilka förhör ej anställdes, och oftast var lärarinnan ensam o m dem också, ty bland bygdens alla hem voro ej många, där det tänktes på, att man fått barn för att lära dem något. Här i skolan sökte den unga lärarinnan i stället att nedlägga dessa frön samt väcka till lif begrepp om sanning, ordning, lydnad och fosterland. Tålamod gick det åt. och hopp om framgång måste hon besitta för att ej ge tapt; kraft och kärlek flngo ej heller fattas. Man måste stå inne med mycket för att verkligt ge åt så många! Man har förstås ungdomens kraft, men ej ens den låter slösa med sig, man har lynnets spänstighet, men också den behöf ver bränsle. Man har tålamod och kärlek till saken, men de kunna bräckas till slut. Man har då kvar känslan för plikt, men den ensam blir ett ting utan lif. Sen må man akta sig för bankrutt! I fem år hade hon gifvit, ständigt gifvit.
Utskotten hemställa fördenskull vördsamt: att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Dess Nådiga befallning till Kammar-Collegium att, genom vederbörande Konungens Befallningshafvandes och Magistraters försorg, ofördröjligen och innan slutet af året 1831 låta uppmäta, gradera och i hemmantal efter hvarje orts skattläggnings-method indela all Städerna tillhörig åker, äng, betesmark och skog, dtn må benämnas Fundations-, Donationseller Sjelfegande jord; likväl, hvad den sistnämnda beträffar, så framt densamma ej redan är, antingen till Ordinarie Knecktehåll eller JBåtsrnans-rotering indelad, att, sedan derifrån blifvit afräkriad den jord, som före iSi7 års utgång är vorden anslagen till Kyrkors, Fromma Stiftelsers och Stadens Ecclesiastique och Civile Tjenstemäns aflöning, och hvilken sålunda disponerade jord genast bör, af dertill genom Konungens Befallningshafvande utsedda oväldige Personer, till Extra Båtsmanshåll roteras i öfverenstämmelse med de i Kongl. Maj:ts Nådiga Instruction den 5 Februarii 181 1 bestämda grunder, den öfriga jorden må, utan afseende Slättsamt Oec.~TJtsh. Ut\ N:o 110. 3i 5 dess natur, och enär den Säterijord, som tilläfventyrs kan vara någon Stad tillslagen , genom en sadan öfverlåtelse synes hafva antagit egenskapen af annan Stadsjord, till Ordinarie Båtsmanshåll indelat, i de Provincer, der Båtsmän i landet finnas; efter enahanda grunder, som vid dessas inrotering blifvit följde, samt i de orter åter, der effectiva Båtsmansrotar saknas, efter den roteringsgrUnd, som för ordinarie Knecktehållet är föreskrifveit, dock
Lagen lemnar mö är ej eller betagen ynglingar sedan the till moget förstånd komne äro och fyllt 15 åhr, fast the ännu stå under förmyndares värjo.” Den i förslaget till Civil-Lag antagne grundsats, att genom äktenskaps ingående blifver man myndig, änskönt vanliga åldren för detta tillstånd icke vore uppnådd, är främmande i vår nuvarande lagstiftning, och derföre tror jag, att det är mindre rigtigt att, på sätt Utskottet gjort, tillämpa samma grundsats, i fråga om testamentes upprättande. Antingen bör denna 20 Lag-Utskottets Betänkande N:o 126. sats i sin helhet, såsom i lagförslaget, tillämpas, eller ock hör man underlåta all tillämpning deraf. Då man förvägrar en omyndig eller den, som icke uppnått viss ålder*, rättigheten att förordna genom testamente, på den grund, att hon eller han icke kan ega den mognad i förståndet och erfarenhet, som höra utgöra vilkoren för samma rättighet, men man härifrån dock gör undantag till förmon för deni, som ingått gifte; så vill det synas, sorn man ansett önskan att inträda i äktenskap utgöra ett så osvikligt bevis på erfarenhet och mognad i förståndet, att derigenom häfdes den i följd af minderårigheten existerande presumtion om oförstånd och bristande erfarenhet. Men hvarföre skulle denna presumtion icke kunna häfvas genom bevisning eller annorledes än genom äktenskaps ingående? r STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, 1834- Lag-Utskottets Bet. N.o 12"]. Antom till Exp. Utsi. den i October. Betänkande, i anledning af Herr Grefve O. A. Cronhjelms motion, om af skaffande af stockstraff. Hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln har Herr Grefve O. A. Cronhjelm väckt följande, till Lag-Utskottets behandling hänvisade, motion: ”1anledning af min vid senaste Riksdag afgifne motion om förändringar i afseende pä Kyrko-Råds skyldigheter och rättigheter, ingjngo visserligen Rikets Ständer till Kongl. Majit med underdånig anhållan, att stockstraff ej må af Kyrko-Råd åläggas. Kongl.
Hvad sorn för dessa senare kan vinnas utan att hämma den förra, dertill bör den fredliga utvecklingen villigt och med bidragande af sina håfvor medverka. Men hon kan icke dragas ur sin bana. Ganska många af den fredliga utvecklingens frukter kunna vid ett krig blifva menliga, det vill säga: afen fiende till sin fördel begagnas. Allt välstånd och alla de anläggningar i ett land, som äro uttryck deraf, erbjuda för en fiende stora fördelar; sjelfva fattigdomen kunde i vissa fall vara ett godt värn; men välståndet banar också tillgång till våra egna försvarsmedel. Det är just krigskonstens uppgift att, vid ett krig, till sin förmån på bästa sätt begagna allt hvad freden fått ostördt bilda, och det är hennes olycksdigra rättighet att då utan skonsamhet använda befintligt lif och gods, för att rädda ett högre lif och ett högre godt — statens. "Vid tillämpning af denna tanke på vägförbindelsernas anläggning i ett land, vare sig till vatten eller lands, så kan det sägas, att dessa ligga fördelaktigast i militäriskt afseende så snart de ligga fördelaktigast i fredens rigtning, i statsekonomiens, i varuoch personfortskaffningens. Åtminstone är detta allmän regel. Stora vägar äro militäriska operationslinie?, ty de framföra manskap och stridsmedel. Kanaler och jernvägar äro alltid stora vägar. Riktigt lagda, förbinda de, i genaste och naturligaste sträckning, landets inre delar, dess folkeller varurikaste trakter, med dess inre stora vatten och vigtigare orter, samt gå till gränsen, för att med främmande land byta folk och varor, eller till hafvet, för att utföra eller inhämta båda. De kunna då icke annat än äfven ligga fördelaktigt för militära behof, för hvilka skyndsam framkomst af stridskrafter och dessas närande medel från landets inre delar till gränsorterna är det angelägnaste.
Jag ledes ej af några andra afsigter, än att befordra enighet mellan Konungen och Riksens Ständer. Vidare vill jag ej upplaga tiden ehuru mycket ännu vore att tillägga. Herr Uggla} Carl Wilhelm: Jag anser för min del den ifrågavarande a4 §• Riksdagsordningen icke vara tvetydig, emedan der bestämmes icke ett annat förhållande, än som alltid varit praxis vid tillsättningen af BondeStåndets Notarier, så väl före år 1809, som äfven vid Riksdagar derefter. Det är således en concession af Regeringen, som vi böra emottaga uti den föreslagna Grundlagsenliga formen. Man bör icke heller å en annan sida gå för långt och påstå för mycket. Jag tillstyrker derföre antagande af ConstitutionsUtskottets förslag. — Af Grefve Frölich är yttradt, att om någon annan än BondeSlåndet fick utnämna dess Notarier, kunde det hända, att sådane personer dertill förordnades, som missledde Ståndets Ledamöter, och uppsatte deras anföranden skriftligen, på annat sätt än Ledamöterne sjelfve menat. Jag tror, att detsamma kan inträffa, äfven om de sjelfve utnämna desse Notarier, så framt icke hvarje Ledamot agur skicklighet att justera hvad Notarierne för honom uppsätta. Dessutom 1^0 Den g Januarii. linnel' jag Konungen Iiiir hafva gått Sttindernes önskningar så mycket till mötes, att det ej bör af Ständefne emottagas meil annat än erkänsla och välvilja. Jag anhåller derföre, att proposition till bifall af förslaget matte af Herr Grefven och LandtMarskalken framställas, samt alt återremiss deraf icke må komma i fråga. Herr Virgin, Arvid: Jag begärde ordet för att yttra mig i afseende på den åberopade 81 §. RegeringsFormen, och för att jemföra den med 56 §. derstädes; men som tiden är så långt framskriden, afstår jag derifrån, i synnerhet som jag förmodar, att återremiss af ConstitutionsUtskottets Memorial kommer att äga rum. Herr Stråle:
Uppläst hos Ridd, och Adeln d, 10 Aug. Prest-Ständer d. io - s o Borqure-Ständ. d. io « - , « Bonde-Ständer d, io - q Stsrmägtigfte Mernfldigste Ronunyl ^ders Kongl. Mant har genom Nädiae Skrifwelsep till Riksens Ständers Stats-kltssott särestagik, det matte under de hotande omständigheter hwarf Riket t afseende l'ä ett möjligt Utbrott af krig sig nu befinner, cff Riksens Ständer bewiljas en Läne-operativn, utsträckt till ett Capital - belopp af hägst Tre pch En haff Millioner Riksdaler, sedan lill ranta och afbetalning dera, Riksens Ständer, aenom deras hestm rörane Niksgälds.Contoirets Utländsta ffuld, dertill anst vast en nödig Fond af Trehundrade Tusende A.kodatcr. EderS Kongl. Majst har derjemte Den io Augusti. 2487 ansett af högsta wigt, att jemte det Riksgälds-Ccntoiret erhålla fullständig föreskrift om Länens upptagande, samma Contoir äswen mätte fattas i ullständ att wid päkommande större behof an upplären fvlla, genom förskotten till ersättning af infiytande Län, hälla Eders KonglMajst tillhanda hwatz erfordras kan, icke öswerstigande den utsatte Summan af Tre ech En half Millioner RiksdEanco. Till denne Eders Kongl. Majus Nädiga ^Pposiston haswa Rikssens Höglofl. Stander gistvik deras ptfall; Och fä nu härigenom till Eders Kongl. Majst i underdånighet öswerlemna de wilker och förestristerhwarmed de densamma börjat och sitt beslut beledsagat ; nemligen; i:o. Riksgälds - Contoiret autoriseraS att pä Riksens Ständers garantie, för Sex procent i ärlig ränta upptaga
Rikets Sländers skrifvelse vid förra Riksdagen N:o 386 visar, huru de då ansågo detta samma ärende: Rikets Ständer anhöllo i underdånighet att Kongl. Maj:t i Nåder täcktes promulgera den nya Tulltaxan, så snart det kunde låta sig göra, jemte stadgande, alt densamma ej skulle lända till efterrättelse förr än det löpande årets slut. Tulltaxan promulgerades derefter af Kongl. Maj:t den 14 derpå följande Augusti. Denna underdåniga anhållan motiverade Rikets Ständer ingalunda på den dertill olämpliga 61 §. Regerings-Formen, utan tvärtom, de förutsatte i sina motiv, att nya Tulltaxan väl skulle kunna till efterlefnad påbjudas under den påföljande sommaren; men befarade, att den dertill erforderliga promulgationstiden, under dåvarande omständigheter skulle blifva alltför knapp. Om samma behandling af ärendet nu skulle följas, vore endast att afväga, hvilka olägenheter kunde anses såsom störst, antingen den korta tiden af fyra månader emellan Tulltaxans fastställelse och dess efterlefnadeller alla de menliga inflytelser, som voro att befara, så väl för handelsvåg> somÄatyCassa genom Tio månaders rådrum åt den i sig sjelf ganska lofliga speculationsandan, att bereda sig till emottagandet af de betydligen förhöjde tullbestämmelserne; när man äfven beräknar tiderne emellan skeppningarne* så utgör detta rådrum i verkligheten ett år och 2:ne månader; Jag anser* att nuvarande Rikets Ständer, i likhet med de föregående, åtminstone ega rättighet, att, oberoende af 61 §. Regerings-Formen, öfverväga de sig nu företeende omständigheter,. och derföre har jag ansett mig skyldig, att med denna reservation påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet, emot den origtiga behandling, sorn Bevillnings-Utskottels pluralitet gifvit åt ärendet.’*
Päminnelserna rörande den Kongl. Majit förbehällna rätt att i vissa fall medgifva befrielse från beväringsskyldigheten synas riktade ej mindre emot den punkt, som handlar om de »i allmän tjenst anställda personer», än ock emot den, som alser de »särskilda eiler ömmande omständigheter», hvilka må kunna till berörda befrielse föranleda. Lika litet i det förra som i det sednare hänseendet finner Utskottet det möjligt att uppställa några bestämmelser, som kunna tjena till efterrättelse för alla möjliga fall; utan skulle sannolikt inträffa — hvad som just befarats af dem, hvilka framställt anmärkningar vid denna punkt, men icke förmått uppgifva något förslag, som kunnat tjena Utskottet till ledning — att nemligen den ene kunde gå miste om en förmån, som förunnades den andre, ehuru de kunde hafva lika god rätt. I)å det ifrågasatta stadgandet, hvartill ett motstycke igenfinnes i den äldre författningen, som utan olägenhet varit tillämpad, icke åsyftar, att Kongl. Majit skall i förevarande afseende utöfva nåd, utan snarare att åt regeringsmakten öfverlemnas att, i öfverensstämmelse med författningens anda och, såsom det på ett ställe i paragrafen heter, »med afseende på rikets sannskyldiga nytta och behof», utöfva den högsta rättvisa i de fall, som icke kunna i författningen föreses; finner Utskottet anledning icke vara för handen att i omförmälda hänseenden göra någon ändring; och som Utskottet för sin mening, beträffande 4:de g i sin helhet, eger stöd i de begge IliksStånds beslut, hvilka godkänt gins lydelse, hemställer Utskottet, att Borgareoch Bonde-Stånden måtte förena sig om Bidderskapet och Adelns samt Preste-Slåndets beslut rörande g 4.
Jag tror, att, om Utskottet anser det vara möjligt att 2 Stånd inom ett Utskott kunna i något fäll hindra och qväfva förslag emot 2 Stånds gillande deraf, stora och vådliga händelser deraf kunna inträffa, och att 38 §:s föreskrift är tydlig. Jag ber Utskottet fästa sin uppmärksamhet på hvad i §:n stadgas, att underställningsfrågor i Banco-Utskottet, der 2 Stånd äro mot 2, likafullt skola med alternativerne ingå till Plena, och endast de mål, som böra der hemliga hållas och der Utskottet med Riksens Ständers rätt besluter, kunna af 2 Stånd mot 2 qväfvas. Efter analogie och då Constitutions-Utskottet icke är undantaget, eller besluter med Riksens Ständers rätt, eller de förekommande frågor hemlige, tror jag 2 Stånd der icke qväfva ett förslag, som af 2 Stånd är bifallet. Jag talar såsom vore mitt förslag af 2 Stånd bifallet, egenteligen har derom endast indirecte varit fråga. Huruvida Utskottet har den magten att genom andra analogier och med att sätta sig i Ständers rätt anse 2 Stånd i Utskottet mägtigare än 2 Stånd och dervid upphäfva den citerade §:n, tvifiar jag högligen. Åtminstone tyckes mig, att frågan förtjenar underkastas Ständernes bättre pröfvande, och anhåller, om alternativerne ej få gå till Ständerne, att nu genast underställning göres, så att mitt förslag må denna Riksdag kunna till nästkommande Ständernes afgörande komma och icke genom denna fråga vägen stängas.» Hänvistes till granskning af Andra Fördelningen. RIKSDAGEN 1815 Utdrag af Protocollet hållet hos Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 14 Martil 1815. 1815 den 14 Martii kl. 11 f. m. sammanträdde å Riddarhuset, för första gången under innevarande Urtima Riksmöte, Riksens Högloft.
Nådiga Propos. Transport 3,636,170: 3a. tydliga Restantier, och de inom Redogörelse-tidens sint d levererade Medlen hafva endst utgjort lör ^ år 1821 R:dr 2,747" 38. 4* 1822 „ 2,677: 18. 6. 182 182/1 fint>egnpne Controll-Vcrkets Ut-l / .8,.,!: » ^gifter, förut utom Stat upptagne/ *9 4>*c • 1825 Dito „ 4>463:27. Efter en, nu mera införd, nogare ordning vid Medlens behöriga levererande torde kunna bibehållas den förra beräkningen . 8,000: —. • 26:0 Numer-Lotteri-Medlen Sro vid 1828 års Statsreglering beräknade till Stats-Verkets Netto-in - Transport 8,644.170: 32. Tillgångar till Numer-Lotteriets Stat och utgifter 53,56o: Tillsammans De hafva utgjort: Stats-Vcrkcls Numer-LotteSumma. Nådiga Fropos. Transport 3,816,480: 32. — Bil. till K. M. Nådiga. Propos. Nådiga Propos. N:o 2. R:dr, sedan Rikets Ständers Bank efter sista Riksdagen upphört att emottaga denna ränta för dess till lån åt Bergslagerna försträckta Medel, å hvilka endast Capital-afbetulningar å liqviden emellan Stats-Verket och Banken upplagas. Ehuru Stats-Contoret förmodar, att Rikets Ständer med dessa räntor vidtaga annan reglering, utföras de emedlertid här 1,288: — 3a:o Extra Medel och Uppbörder föreslår StatsContoret att upptagas såsom en njTitel blandStatsVerkels Inkomster, enär sådana Medel influtit för år 1821 medR:dr 32,413: 33. 1. 1822 . „ 26,372: 3p, - •
Såsom förslagen nu äro uppgjorda, erfordrar anläggningen följande kostnad; Linien Ystad—Eslöf 7 mil 4,970 löt R:dr 3,682,000: -— Linierna Helsingborg—Landskrona—Eslöf: öfver Zireköpinge 5,05 mii (öfver Billeberga 5,45 mil 3,270,000) hvaremot en bana endast ifrån Helsingborg till Eslöf, 4 mil 10,450 fot, kostar och en bana endast ifrån Landskrona till Eslöf, 2 mil 34,400 fot, kostar eller med 4 fot spårvidd R:dr 1,430,000. — a med 3 fot 5 tum dito » 1,295,000. — Skulle banan Ystad—Eslöf byggas efter samma grunder, som af Major Adelsköld äro beräknade lör Helsingborg—Landskrona—Eslöf-Iinierna, eller 600,000 R;dr per löpande mil, så skulle denna bana kosta 4,282,834 R:dr. Efter att sålunda i korthet hafva redogjort för de till Kongl. Majit i underdånighet ingifna förslagen, hvilka hvar för sig äro särdeles fullständigt motiverade — och efter att hafva förklarat anledningen till de något olika grunder, som i de särskilda förslagen blifvit följda, torde det tillåtas mig att inför Eder, mine Herrar, behandla frågan i sin helhet och att söka bringa samtliga framställningarne till ett gemensamt system. Frågan om jernbanan i Skåne kan och bör nemligen icke anses såsom ett blott och bart lokal-intresse eller såsom ett sträfvande ifrån vissa städer och dem omgifvande landsort, att, i och för egna handelsfördelar, komma i beröring med rikets södra stambana. Dessa orsaker äro i väsendtlig mån bidragande, men de äro icke de hufvudsakligaste. Nej. frågan måste betraktas utur en vida högre synpunkt: stats-intressets, och det är af sådan anledning och för att möjligen fylla de Bih. till R. St. N:o 47. luckor i systemet, hvilka nu förefinnas, sorn jag har trott mig såsom styresman i deri ort hvarifrån framställningarne utgått, pligtig att inför Rikets Ständer i detta afseende framlägga en sammanhängande plan.
Transport 542,860: 28. klimatiska förhålland erne medför såväl i vetenskapligt, som i sanitärt och ekonomiskt hänseende, har Kongl. Majit, med gillande af ett utaf Vetenskaps-Akademien framstäldt förslag angående anställande af meteorologiska observationer på särskilda orter inom Riket, velat föreslå Rikets Ständer, att för bestridande af de härtill erforderliga kostnader, pä sätt af oftanäinnde protokoll närmare inhemtas, anvisa ett årligt belopp af 5,750: — 14:o. Vitterhets-, Historieoch Antiquitets-Akademien. Som Kongl. Majit funnit den lön, Vitterhets-, Historieoch Antiquitets-Akademiens Sekreterare, hvilken med denna befattning förenar dem af Riks-Antiquarie och Garde des Médailles, nu uppbär med 1,653 R:dr B:ko, motsvarande 2,479 R:dr 50 öre R:mt, böra till 5,000 R:dr sistnämnde mynt förhöjas, föreslår Kongl. Maj:t att det härtill erforderliga belopp må å stat uppföras med 2,520: 50. Då det för ökande af Akademiens samlingar bestämda belopp af 2,000 R:dr B:ko eller 3,000 R:dr Riksmynt, numera i följd af det tilltagande antal af ofta dyrbara jordfynd, som åt Staten till inlösen hembjudas, icke svarar emot behofvet, äskar Kongl. Majit en tillökning i detta anslag af 2,000: — Enär, till följd af den stora tillvext Statens i Akademiens vård anförtrodda samlingar nu vunnit, behofvet af ökad personal lör deras ordnande och vård visat sig, föreslår Kongl. Majit att å stat må uppföras 3,050: — för att, uppå Akademiens förslag, af Kongl. Majit disponeras, 2,500 Ridr till biträden åt Riks-Antiquarien vid samlingarnes vårdande m. m. och 550 Ridr till vaktbetjening. 15:o. Akademien för de fria konsterna.
En annan fråga blir: är vexelun» Besv, och Ekon. tjtsk. Betänkandm, iz6i tlervisningen alltid och öfver allt i sådant afseende användbar? Jag har gjort mig förvissad, att vexelundervisnings-scholor för mindre antal än 60 ä 70 barn leda från ändamålet, sakna framgång och blott gifva anledningar att misskänna methodens förträfflighet. För ett större antal åter är meth oden högst nyttig. Afven för ett mindre mindre antal kail den användas, nien endast i vissa delar. Det rätta är, att intet tvång eger rum i frågor om val af Iäromethod, och just täflan mellan manga olika metboder måste hafva det örest välgörande inflytande. Hvad lärare angår, så blifver hvar och en på sin rätta plats, då Presten, hvilken vården öfver det hela af odlingen å-. ligger, är Uppsyningsman och ansvarig,Scholmannen eller Klockaren deremot undervisare i detail. Vex lunder v is ningen, i andra afSeendeö den beqvämligaste, måste genom enformigheten mer än någon annan method trötta mängden af dem, hos hvilka förståndets verkningskrets är månglalldigt utvecklad. För öfrigt tror jag, att ju flere scholcontroller man har, desto bättre. Om i samma församling eller contract funnes en Lancastersk, en Bellsk, en vanlig schola; om ContractsProsten i detta afseende ålades vaka öfver Pastorernes nitj om vid anställda visitationer i stiften, Scholornes tillstånd utgjorde ett hufvudföremål för Consistorii uppmärksamhet, så skulle tällan, lif och drift deraf blifva en följd, och föra!- iSÖS Etsi), och Ekon. tjuk. Beiinkanden. drar af allt hjerta gifva sin skärf till aagol t sina verkningar så välgörande.1’ Då Utskottet nu företager besvarandefe af hvad emot dess förra Utlåtande blifvit anmärkt* förekommer först i ordningen, huru vida Utskottet rigtigt bedömt nu varande förhållandet med barnaundervisningen på landsbygden. I frågan härom utgå anmärkningarne från så olika åsigter, atfe då de fleste, som i Högv.