Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alt nu 318 Den 15 Juli e. m. genomgå förslaget, för att bortplocka hvad R. o. Ad. aldrig ditsatt, är ett alldeles onödigt och olämpligt förfaringssätt. Hr von Hartmansdorff: Sista piom. af 38:de §:n har följande lydelse: ”Mäskekar och jästkärl, som finnas, der distillering, enl. 18:de eller 20:de §:n, verkställes, skola, så länge distilleringen utöfväs, vara förseglade, så att de ej må kunna begagnas.” Detta mom. bör försvinna, då ingen försegling ifrågakommer. Det stod icke heller i det gamla förslaget. Morn. innehåller en alldeles ny sak, hvaröfver hvarken R. o. Ad. eller något annat Stånd beslutat. Frih. von Kraemer: Det skulle visserligen gå an att, på sätt Gr. Lagerbjelke föreslagit, alla sådana tillägg, som blifvit gjorda af Utsk. i strid mot R. o. Ad:s förra gången fattade beslut, helt enkelt utstrykas ur författn:n; men härvid möter den svårighet, att, till följd af R. o. Ad:s i dag fattade beslut i afseende på 20:de §m, ett nytt stadgande, ang:de afgiften för distilleringens bedrifvande, måste införas. Det är derföre föreslaget, att en ny § skulle insättas emellan 42:dra och 43:dje §§:na i den gamla eller 46:le och 47:de i den nya författarn. Jag tror, att §§:nas genomgående ej skall uptaga mycken tid, och någon rubbning af R. o. Ad:s förut fattade beslut kan ej ifrågakomma, enär åtgärden endast får sträcka sig till borttagande af allt hvad som ej med detta beslut är förenligt. Gr. Lagerbjelke: 1 38:de §:n har Utsk. visserligen föreslagit ett stadgande, som icke finnes i det gamla förslaget, men detta nya stadgande är icke af R. o. Ad. bifallet. Det är då gifvet, att, om R. o.
Det behöfves nu blott några timmar för att från Frankfurt komma till det gamla Wetzlar, som ännu ligger med sina höga torn och mörka korsverkshus i den breda, leende dalen, där åkrar, ängar och fruktträd bilda ett landskap, hvars skaplynne liknar den kvinnas, Goethe älskade under sommaren 1772, som han kallat en af de gladaste i sitt lif. Lotte Buff hade det sunda väsen, Goethe redan hos sin mor lärt sig älska, det som gjorde »luften fröjdefull i hennes närhet». Goethe lekte med Lottes syskon och berättade sagor för dem, medan han med henne själf vandrade omkring i hennes trädgård eller i den vackra nejden, ostörd af all svartsjuka från hennes fästman. Ty Goethes känsla för den verkliga Lotte ägde ej mycket af det djup, som sedan Werthers i dikten. Det var många olika upplefvelser och själstillstånd – således bland annat hans nya känsla för Maximiliane Brentano – hvilka slutligen utformades till Werther. Intet af hvad Goethe senare diktat är i och för sig så underbart som att han vid tjugutre år eröfrade världen med Werther – hvilken ensamt den, nästan berättigar Taines omdöme: att Goethe är le père et le promoteur de toutes les idées modernes. Det är en ny människas själ, den moderna människans, hvilken här uppenbaras, starkare – emedan mer enkelt och koncentreradt – än i La Nouvelle Heloïse. Den moderna människans grunddrag äro den starka själfkänslan och den fördjupade känsligheten, som ytterligare fördjupas genom den reflekterande medvetenheten. I Werther är tragiken ej, som hos dess otaliga efterföljare, att känsligheten blifvit sentimentalitet, d. v. s. en sjuklig omvandling af tillvarons verkligheter och medvetenheten analyseringslust, d. v. s. ett sjukligt undergräfvande af tillvarons värden. Werthers tragik är helt enkelt den nödvändiga följden af en olycklig kärlek – det vill säga för en född erotiker, hvilken tillika är en absolut karakter, eftersom en sådan människas öde afgöres i och med hennes kärleks.
Ville då Reka nalkas, funnos sex händer färdiga att slå honom, trettio fingrar att klösa honom. För Rekas spjut faller björnen, zoblarnes skinn hemtar han knipptals. Eitel glädjes öfver sin tjenare. Skall han ej snart hafva tjenat nog för att vinna en hustru? Amulamela är stark, hon kan göra mycken nytta. Hon orkar bära bränsle och vatten, utan att snart förtröttas. Hon förstår att hitta skogsråttans bo, och att derur hemta rötter för vintern. Hvarföre skulle väl Eitel gifva henne åt en fremmande man, utan tillräcklig ersättning? Har du inöfvat en god hund att draga slädan raskt, icke skänker du den åt en fremling. Eitel ernar fara till skogen efter jagtbyte. Släden står förespänd med fem raska hundar. De tjuta. Amulamela delar mellan dem en fisk som hon hittat vid stranden. De gläffsa argt, men tystna när de bli varse den unga. Ovänliga, vilda mot alla andra, äro de dock spaka mot Amulamela. Glädtigt hoppar hon opp i slädan, hundarne rycka sig löst, hon hinner ej ens fatta styrkäppen, innan de störta utför branten och inom ett ögonblick ligger slädan upp och nedvänd och flickans hufvud slaget emot en sten. Reka har skidor på fötterna och är redan vid hennes sida. Han öppnar knäppet på hennes pels, lägger sin arm kring hennes hals och bär in den afsvimmade. Reka har vidrört Amulamelas hull. Han har vunnit henne. Bröllop drickes. Åter har gräset vuxit och vissnat, åter en gång har is och snö höljt vatten och land, och åter har drifvan smultit. Barnet hvilar på Amulamelas arm, hon sjunger för barnet: „sof sött, sof godt. Väl sitter Balakitg i molnen och skakar sina långa, krusiga lockar, så att stormen dånar i träden; men barnet hvilar i moders famn, icke behöfver det rädas för vinden. Nej, nej, snart blir det lugnt och träden stå still, ty han tröttnar att skaka sina lockar. Snart väntar Savina maken hem, så glad, så glad. Hon smyckar sitt hår med blommor så röda. Deraf skimrar himlen i aftonglöd.
Ijar berefter, enligt Jfottgl. hajdö förorbttanbe, Blifmit beförjbt af Btlbljuggaren profesor 3. fp. holin. heb anlebiting af Diifetö ©tanberg anhållan, att Jfottgl. hajd mätte göra bet tillägg t gållattbe Sörotbntttg rörattbe fattigmårben i rifet ben 13 3uli 1853, att "afffebabt froitanö utauffap, åfmenfont National» SDtujeuni. gattig wfaben. 118 S3 er ättelf c om I;i»ab i Slitet ocb b ef g befj fjuftrur ocb Barit, fern för framtiba mårb böra återtagas af ben tommun, Inxutfen befantma t fråga bårom författningsenligt tillböra, fiola på flåtens betoftnab od; genom föranftaltanbe af toeberböranbe i ben ort, ber be fig uppehålla, titt nåmttba fommuit återfjörfänbaS", bar kammarrätten erhållit befattning att afgifaa förflag titt be anbringar i nämnba förorbning, l;nnlfa tunna finnas nöbiga.
B:ko eller 50 öre R:mt för hvarje ränte-daler. Hvad sålunda och i öfrigt i denna fråga förekommit hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande och dervid väl funnit, att det af E. K. M:t nu i Nåder framställda förslag till slutligt afgörande af den sedan lång tid tillbaka afhandlade frågan om jeinkningar i Blekingska båtsmans-indelningen innefattar en väsentlig afvikelse från de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer åren 1834—1835 i della afseende beslutade och fastställda grunder, enär genom 1835 års Kongl. Bref samtlige ränte-tagare voro försäkrade om den af båda Siats-makterna till deras förmån medgifna förändring i öfverskotls-ränlornaå utgörande efter årlig markegång i stället för efter kronovärdi, men ränte-gifvarne åter ålades alt utgöra ifrågavarande utskylder efter nyssnämnde förändrade grund samt, såsom ersättning härför, tillerkändes förmånen af ränte-nedsättning eller förmedling för de hemman, som deraf funnos vara i behof; hvaremot E. K. M:t nu behagat, föreslå, alt ränte-gifvarne hädanefter skulle på samma sätt, som skett före år 1844, då omförmälde förändring sattes i verket, fä utgöra öfverskotls-räntorna efter krono-värdi utan förvandling, samt alt ränte-tagarnc skulle genom stals-medel hållas skadeslöse lör den förlust, som härigenom dem tillskyndades. Rikets Ständer anse emellertid sådana omständigheter vara förenade med de vid 1834—1835 års Riksdag i detta hänseende beslutade åtgärder, att Rikets Ständer, i likhet med livad E. K. M:t i Nåder föreslagit, funnit de ränte-gifvande hemmanen böra åter inträda i samma rättigheter med afseende å öfverskotls-räntornas utgörande, som allt ifrån indelnings-verkets införande ända till år 1844 varit dem tillerkända. De i den Kongl. Propositionen anförda förhållanden ådagalägga ock, alt den genom 1835 års Kongl.
Be sv. och Oecon-TJt skotten! 1] tint aude Nio f\t. 3 ta kunde ej hjelpas med en Stängsel-Lag, ulan genom en Skiftes-Förordning, som åsyftade egors största möjliga sammandragning, och följaktligen rågångssträckans minskning; att olikhet hemman emellan icke desto mindre komme att finnas, kunde lika litet förekommas, som att hemman med lika mantal äro med hvarannan i andra afseenden elika; b} att, om man opartiskt jern förde ilen nu gällande gamla och den föreslagna nya principen för stängsel-delning med hvarandra, måste det medgifvas, atL den förra vid forsla påseendet föreföll ganska lämplig och hillig, helst den af tvänne grannar, sorn hade en större egendom än den andie, tycktes hafva en större fördel af hägnaden, som för honom skyddade en större egorymd, äfvensom han borde hafva en större förmåga och tillgång alt underhålla hägnaden. Denna skenbara billig het skulle likväl vid en närmare undersökning försvinna. Att hägnaden för den större jordegaren fredade ett större område, skulle visserligen alltid vara grundadt, om lian alltid hade sina egor i ett stycke, hvilket ej vore deladt i mindre afdelningar, åtskiljde genom mellanhägnader. Men della inträffade sällan eller aldrig. För att rätt sköta sin jord och deraf draga all möjlig fördel, nödgades man vanligtvis afdela den i flere mindre stycken, hvilka genom hägnader måste fiån hvarandra åtskiljas. Derigenom inträffade det ofta, att det stymke af en större jordegendom, som låga ytterst och gränsade intill något stycke af en mindre jord-egendom, icke vore till vidden större än det senare , och att följaktligen hägnaden dem emellan icke för den större jord-egaren f; eda de en större vidd, än för den mindre.
Den befattning åter, som tillkommer Domkapitlet, i afseende på 96 Prester, hvilka för enahanda brott angifvas, innan de dem rörande mål till vederbörlig domstol hänvisas, beskrifves i härofvan anförda 175'] års Bref, hvilket i detta fall således utgör en fyllnad till 1735 års Stadga. Allmänna lagens stadganden i 1 Kap 3 och 4 §§ Missgernings-balken återträffas hufvudsakligen i 1 Kap. 2 § af 1686 års Kyrkolag och gäller följaktligen om dem hvad längre fram om sistnämnda lagrum skall anföras. Kongl. Brefvet den 8 Maj '173'I påkallar derefter synnerlig uppmärksamhet, såväl för sin egen skull som för Domkapitlets i min tanka oriktiga uppfattning af dess innehåll. Detta innehåll är härofvan ordagrannt återgifvet och inhämtas deraf, att Kongl. Majit utfärdat det nådiga Brefvet i öfverensstämmelse med den mening, Rikets Ständer genom underdånig skrifvelse den 30 April 1731 anmält.
Hvar och en, som besöker fremmande land, önskar gerna att derifrån medföra ett totalintryck, hvilket ger honom begrepp om landets allmänna ståndpunkt i kultur, om dess invånares nationella egendomlighet i åsigter, lefnadssätt o. s. v., och icke ens den för allt sådant likgiltigaste affärsman vänder tillbaka, utan att, ur hvad han upplefvat och erfarit, draga allmänna slutsatser angående den ifrågavarande nationens lynne och seder. För den, som första gången lemnat hemmet, ega, om han ej är förderfvad genom makliga vanor, vanligen det fremmande landets bruk, jemte nyhetens behag, många sidor, dem han anser för fördelar, jemförda med sättet i hemlandet, och i honom träffar man ofta en enthusiastisk loftalare öfver utlandet. Men om han redan gjort sig bekant med flera nationers egenheter, eller om han blott vistas ute länge nog eller i förhållanden, som komma honom att sakna sitt lugna lif i hemlandet, så blickar han redan mera fördomsfritt omkring sig, och det är sällan han ej slutar med att i sitt sinne upphöja fäderneslandet på det fremmandes bekostnad. Med ett ord: i hvarje land gifves det mången njutning och tillfredsställelse, hvilken står öppen för den inhemske, men hvari fremlingen ej kan deltaga, så att denne, om han bedömer landet efter som han funnit det, säkert förr eller sednare skall finna mycket tadelvärdt. Ofta blir sålunda just det för hvarje nation egendomliga, det som uttalar dess nationalitet, dess nationella lifsprincip, ett föremål för tadel, under det man lofordar blott den högre eller mindre grad af öfverensstämmelse, som finnes emellan henne och andra nationer, förnämligast den, till hvilken bedömaren hörer. Det blir derföre, om fremlingen i sitt bedömande ej vill misstaga sig, nödigt att han äfven rådfrågar andra källor, än sin personliga erfarenhet. Ingen kunskap är öfverflödig, och resebeskrifningar af andra utlänningar, som besökt landet, eller samtal med dem, kunna för jemförelsens skull vara ganska nyttiga. Men af ännu mera vigt är det att veta, hvad en nation säger om sig sjelf, genom sina skriftställares och genom folkets mund.
Utskottet å en annan sida finner vara sig ålagdt, att så tidigt afgifva sitt ifrågavarande yttrande, att Ridderskapet och Adeln må kunna detsamma behörigen öfverväga; och det är tf sådan anledning aom Utskottet omsider företagit sig omförmälte granskning, dervid Utskottet hufvudsakligen gillat det Förslag, som af RiddarhusDirectionen blifvit öfversedt, utom i hvad det angar 2, 3 och 4 §. §., i afseende på hvilka Utskottet trodt förändrade stadganden vara af nöden, och hvartill] Utskottet jemväl hemtat anledning deraf, att RiddarhusDirection i dess Riksdags Berättelse på anförde skäl hemställt om en sådan förändring i berörde Lån Reglemente: 1:0 att när större penningesummor inflyta och icke kunna snart emot inteckning i f»3t egendom enligt Reglementet utlånas, RiddarhusDirectionen må äga, att endast intill dess tillfälle dertill yppas, emot annan af Riddarhus* Directionen godkänd säkerket samma penningar på korrt tid utlåna. 2.0 att lån må efter de i öfrigt i Reglementet stadgade grunder, å Den 5, Oclober e. m„ Kronoskatte hemman meddela» till lika belopp^ som å Frälsehemman, eller hälften al värdet, 3:0, att Lån så väl a Kronoskattehemman, som å Stenhus i Stockholm må beviljas, älven då sådana fastigheter ägas af andre än Adelsmän och 4:0 att berest lån sökes på det sätt, att Directionen måtte efter behörig transport in« fria något till annat publikt verk stäldt, och med inteckcingibevis forsedt Skuldebref, och finneg det hufvudsakligen innefatta sådan© förbindelser sorn det fastst alde formulairet till Skuldsedlar innehåller, Directionen då må af Skuldebrefvets olika lydelse med samma formulaire i öfrigt, icke vara hind.»d, att sådan ansökning upptaga och dermed enligt de eljest i Reglementet stadgade förcski ifter, samt elter förekommande omständigheter förfara.
417 föreskrifverj förut undergå sådan examen , som ådagalägger deras kunskap i de ädla metallernas handterande* 5. a: Då, på sätt föregående §. omförmaler, god fräjd samt nykterhet äfven utgöra vilkor för Mästerskaps vinnande, må hvarken den, som blifvit dömd förlustig rättigheten att väljas, eller deltaga i val till förrättningar, som förutsätta medborgerligt förtroende, kunna till Mästare antagas, ej eller den, som begått lagligen fulltygadt drycksnskapsbrott, inom ett år derefter Mä* sterskap tilldelas. §• 3- Då utländsk Gesäll om Mästerskap sig anmäler, skall dervid iakttagas hvad, i anseende till frågor om Burskaps vinnande i allmänhet, är uti 1 j>). af denna Art. föreskrifvet. §. 4.' Derest någon inländsk eller utländsk man, utan att hafva på Mästares verkstad lärt, eller såsom Gesäll arbetat, förvärfvat sig skicklighet i något Handtverk, må det honom ej förmenas, att, efter gjord ansökning, vinna Mästerskap, enär han uppfyllt en ålder af minst 24 år, samt aflagt godkändt prof af insigt och färdighet I Bihang till Rikt-Si, Fröt, 18*3. I0',dt Sami, 2 B. 2 7 Förslag. slöjden, och. för öfrigt kanj till följe af denna Artis i pröfvas behörig, att upprätta egeu verkstad. §•5- 1 Alla ansökningar om Mästerskaps vinnande skola ingifvas till Bandtveiks-Societaten, som, derest i afseende på den sökandes behörighet, att få ådagalägga sin färdighet i slöjden , något hinder ej förekommer, eger att ej allenast förordna om beskaffenheten af det Mästareprof, hvilket sökanden bör aflägga, och den tillsyn, som vid profvets verkställande skall hållas, utan ock att det förfärdigade stycket granska och pröfva; iakttagande dervid hvad lif Art. 2 j$. här ofvan föreskrifver.
Prof. 1840 7 Sand. 1 Jfd. 36 Häft.\ 3 18 L a g-TJt skottets Betänkande, lV:o 145, ter samt de ändringar, som i anledning deraf blifvit yrkade, bör dessutom anmärkas: att, om lägrad qvinna .fått tillfälle att gå lill nattvarden, innan hennes förseelse blifvit presten kunnig eller hon undergått enskild skrift, bennes skyldighet att hemligen skriftas, dock qvarstår, enligt Kongl. Förklaringen den a3 Mars 1807; att förbudet att i allmänna lefvernet förebrå lägrad qvinna hennes förseelse, icke inskränker religions-lärarens rättighet och åliggande alt henne varna, förmana och upplysa; att, i händelse barnaföderska förpligtades att alltid för vederbörande presterskap uppgifva lägersmannens namn och stånd, föga dermed vore, i afseende på barnets rätt til! framtida vård och uppfostran, vunnet, emedan, vid händelser af pligtförgätenhet idella afseende bos lägersmannen, den lägrade qvinnan sällan kan sin uppgift med bevis styrka; samt att de föröfrigt föreslagna ändringar icks skulle kunna ske utan rubbning af de hufvudgrunder, på hvilka Författningen hvilar, hvarigenom åter dess ändamål skulle förfelas. Utskottet finnér sig, af dessa skäl, föranlåtet vördsamt hemställa, att ojvunberörde motioner icke må till någon åtgärd föranleda. Slockholm den i3 Oetober 1840. Ant. till Exp. Utsk. d. 15 Oct., kl. 11 t. m.
Maj:ts nådiga Skrifvelse, i fråga om trenne kronan tillhörige jordars upplåtande till utvidgning af kyrkogården i Kalmar; N:o 205, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående väckt fråga om det i kronans förråd befintliga äldre, till Krigsbruk oandvändbara kruts omarbetande till bergskrut; N:o 206, i anledning af väckte motioner om donerande till Skellefteå stad af hemmanen N:ris 6 och 8 i Norrböle by samt af krono-allmänningen Kågenäset, m. m.; N:o 207, i anledning af väckte frågor om förändrade beskattningsgrunder för mjöioch såg-qvarnar; N:o 208, i anledning af väckt fråga om upphörande af Allmogens inom en del af Stora Kopparbergs län skyldighet, att till Stora Kopparbergs bergslag in natura leverera hemmansränteoch mantalseller qvarntulls-kol samt afskaffande af de för uraktlåten sådan leverering af dessa kolskatter stadgade viteseller tredsko-böter; N:o 209, i anledning af väckt motion, om statsbidrag till ersättande af kostnader för vägdelning på Gottland; N:o 210, i fråga om underhållskostnaden för tvänne vägar inom Färila och Hogdals socknar i Helsingland; N:o 211, i anledning af väckt motion om låne-understöd för uppförande af en flottbro öfver Dalelfven; N:o 212, i anledning af väckt motion, i fråga om ersättning till en pensions-kasseinrättning för beväringsmanskapet och afskedade båtsmän uti Vester-Norrlands län; N:o 213 i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständers Statsutskott, i fråga, om medel till fullbordande af Strömsholms kanals ombyggnad: Prot.-Utdrag den 9 Juli 1851. 365 N:o 214, i anledning af väckte motioner om anslag till Strömsholms kanals ledning antingen till Westerås eller Köping; samt N:o 215, i fråga om anslag till kyrkobyggnad i Knäreds församling i Hallands län. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets den 5 dennes e. m. på bordet lagda Utlåtande, N:o 216, i anledning af erhållen återremiss af Utlåtandet N;o 64, angående äskadt anslag för beredande af rättelse uti beräknandet af Salpeterhjelpen inom provinserna Småland och Oland, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut i ämnet fattade beslut och lades Utskottets förnyade Utlåtande till handlingarne.
St. förelagd, utan är sjelft genast färdigt att uppgöra en del af »lenna försvarsplan genom det förslag Utsk. här framställt, ronde södra bataljonen af Bohusläns reg:te. Det ligger för en livar öppet, alt någon otålighet måste utgöra grunden till ett sådant förfarande. En värd talare har trott, att när frågans afgörande beror af K. M., så borde R, o. Ad. för sin del ej bry sig så ngga om hurudant dess beslut blef, emedan K. M. i alla fall skulle göra hvad rätt vore. Samme talare har likväl tillagt, att det vore ohöfligt af Ståndet att säga nej, när de öfriga 3 Stånden hafva sagt ja. Jag skulle likväl tro, att 0111 saken, såsom jag förmenar, är oriktig, så borde R, o. Ad. uttrycka sin mening, oberoende af de öfriga Ståndens beslut, d. v. s. icke instämma i ett beslut, som Ståndet anser oriktigt. Hr Munck af Rosenschöld: Då södra bataljonen af Bohusläns reg:te varit infanteii eller afsuttet cavallen alltsedan år 1788, så är det således icke nu någon fråga 0111 organisation af det militäriska förhållandet, utan blott af det ekonomiska, och denna fråga äger således ingen gemenskap med den und. skrifvelse, hvarmed R. St. till K. M. ingått, för att anhålla 0111 en allmän försvarsplan, hvarföre jag anser den anmärkn., som Hr von flai tmansdorff i detta afseende gjort, vara alldeles oförtjent af allt afseende. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. be - Den i5 April f. m. 23 hagade bifalla Statssaint Allin. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns utlåt. l\:o 157. Ropades starka nej, blandade med ja. Då lif Landtm förklarade, det lian trott sig finna att nej öfverrösta! ja, begärde Gr. Anckarsvärd votering. Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposition : Den som bifaller Statssamt Allm.
Beskaffenheten af denna arbetsförtecknings pålitlighet torde lätt kunna bedömas af det svar, jag nödgades lemna Hr Justitie-karisleren, att nemi. det vore mig omöjligt gå hans önskan till mötes, enär jag icke kunde gissa till hvilket mål bland de hundrade, som liinnos inkomne under år 1832, men ännu voro oafgjorda, som åsyftats i den insända arbetsförteckningen. En sista anmärkning vid mitt förslag, af Hr Fåhraeus, var, att deri upptagne grunder skulle vara omöjligt att tillämpa. Jag medgifver att för deni, som få uppdrag att upprätta förslag till ny tulltaxa, det nog kommer att medföra mycket besvär och många undersökningar, men kunna de icke, och vilja de icke, göra sådana och deraf föraidedda beräkningar, så vet jag icke hvarför man skall kalla dem tillhopa, ty för att blott och bart, enligt frihandelns Iheori, stryka ut befintliga tullsatser till den inhemska industriens skydd, behöfves sannerligen ingen komité. För min del kan jag icke finna annat än att komitén, innan den bestämmer sig för en tullsats’ minskning, bör lemna vederbide industriidkare tillfälle alt yttra sig, och komitéen företaga granskning af dessa yttranden. Om man icke så förfar, inser jag icke huru man skall komma till det resultat, äfven Bevilln.-Utsk:t afser skulle vinnas genom en utredning af sakkunnige män. Under dessa öfvcrläggningar hafva flere talare sökt att i bevekande ordalag vinna röster för deras åsigter. Jag följer desto heldre exemplet, som jag anser mig ega fullt skäl lägga 666 Den 30 Maj. R. o. Ad. på hjertat att noga besinna verkningarne af det beslut, som nu fattas, såsom varande af största inflytande på fäderneslandets välfärd. Flera ledamöter yttrade härtill bifall. Frih. Stjernstedt, Johan Wilhelm: 1 valet mellan de båda förslagen till underd. skrifvelse, kan man icke undgå att hos båda finna det felet, att de antyda den rigtning, hvarefter komitéen skulle tillsättas.