Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Drilierre Z^e/uu/^ Driberre ZVcvcZe/?/<rZ^> 8Ä/v<s^roZp6, ZZ^M/?r, samt Driberre (^-KenZ^Mur. Depsrtements-Obeken 8tat8-kkädet Mt/rk^s, uppläste bärekter till justerj-NA ett, i eulalie t med I^on^l. Naj:ts den 6 Oetober 1842 meddelade beslut, uppsatt körslaZ till Lon^l. Naj:ts I^ädiZa 8brikvelse tillllilrets 14 A-NZ'/, d6o ds. 8t8nders 8tats-I7tskott, sngäende nedsättning »5 arrendk-afgilten för Norala Xrmmkiske oed Mjölkvarn. Xongk Naj:tg täektes, enligt 8tals-llädets undercläuiga tillstvrkande, i Mder Aili» otvanderörde lorslag, sädant <l<t linnes proweollet dilsgdt; ock dela lide, 3t!. diädig 8kri5v etsk skulle, i enligdet dermed, under denna dag till dikets 8täirders 8tats-ldtskott allätas. Lx ^rotoeoll». 52. H.nk. tili Lrp.
Denna skillnad bortfaller isynnerhet derföre, att efter all sannolikhet inträffar icke det fall, som man föreställt sig, alt Lagcommiltdens ledamöter skola vara oförhindrade att företaga detta arbete. Jag är öfvertygad, att de aktningsvärda män, som bidragit till lagförslagets utarbetande, äro förhindrade, så att det blir nödigt för K. M. att anmoda andra kunniga män att uppgöra detta arbete. Hvad för öfrigt den, efter min tanke, obetydliga fråga angår, huruvida 1734 års lagtext på ena spalten skall vara försedd med motiver, i likhet med hvad LagUtsk. föreslagit i afseende på den nya texten, får jag erinra, att då man, såsom jag är öfvertygad, att Frih. Boye gjort, noga granskar Lagcommitte'ens förslag, linner man, alt för de liesta fall, deri det varit möjligt för eommittécn att framdraga rnoti - 34$ Den ix Juli e. m. verna för den text, hvaruti committden föreslagit rättelse,' hafva just i de motiver, som blifvit framställda för den nya texten, de motiver blifvit anförda, som committerade föreställt sig ligga till grund för den gamla; och således ligger i de motiver, committerade framlagt, icke någon ensidighet, utan en fullkomlig afvägning af skälen för den gamla och den nya texten. Ehvad man väljer till uppgörande af ifrågavar. tahleau antingen den förra Lagcommittq'ens ledamöter eller andra personer, skall det alltid qvarstå, att om de ej följa den grundsatsen att göra tableaun sann, hafva de icke uppfyllt sin bestämmelse; och jag vågar vädja till den ädle Frih. sjelf, huruvida, i händelse han gjort sig den mödan att genomläsa committerades svar på anmärkningarna vid criminallagen (och det har Hr Frih. säkert gjort, emedan detta är den mest tacksamma möda, man kan hafva), Hr Frih. icke funnit detta svar vara skrifvet med så mycken försakelse af egna principer, att det innebär en borgen för committerades beredvillighet att göra rättvisa åt hvarje på skäl grundad mening.
Då nu Wadstena Slotts iståndsättaride och förseende med sådan inredning och Meublering m. m., som erfordrades, om Hennes Majit skulle för godt finna detsamma tillträda, medförde betydlig Utgift för Staten, äfvensom den uti ArrendeContraflet å Starby Kungsladugård förutsatte rubbning, kunde föranleda till en för närvarande obestämd, men till äfventyrs dryg ersättning till Arrendatorn, har StatsUtskottet ansett det vara för Staten förmånligt, om Hennes Maja i Nåder skulle tackas, i stället för Wadstena Slotts begagnande och såsom ersättning för den möjliga tillökning i berörde Arrende, som af annan Arrendator kunde erbjudas, emottaga en viss årlig Summa i penningar. Och som Hennes Majit i följd af Riksens Ständers underdåniga skrifvelse den 1 December 1809 äger att uti Dess lifstid disponera och bebo Rosersbergs Kongsgård, och derstädes, såsom Kongl. Majit i Nåder tillkännagifvit, i kraft 6o8 StaisUtskotteis Betänhanden. af HögstSalig Konungens Testamentarisk! EöPordnande nyttja och begagna Meubler, HusgerädsPersedlar och Inventarier; sa, och enär Hennes Majit vid sädant förhållande och med Dess ädla tänkesätt, visserligen skall med välbehag finna Sin höga rätt och fördel stå att förenas med deli lättnad för
För öfrigt är jag långt ifrån att förkasta undervatteiisminor, och har gjort på dem vederbörligt afseende såsom ett hjelpmedel i försvaret, men det vore ett rent oförnuft att derpå grunda något vidare. 326 Den 25 November. Öfverläggningen förklarades härefter slutad och motionen, jemte yttranderne, remitterades till Stats-Utsk:t. Föredrogs och lades till handlingarne Lag-Utsk:ts den 23 dennes bordlagde Mern. N:o 88, ang:de verkställda omröstningar i Förstärkt Lag-Utsk., i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut ang:de åtskilliga lagfrågor. Sedan ett prot.-utdrag för dagens plenum justerats, åtskiljdes R. o. Ad. kl. ^ 3 e. m. In fidem, 0. Brakel. Ousdageu den 25 November 1863. Plenum kl. J2 e. m. Justerades ett prot.-utdrag för den 24 dennes. Upplästes och godkändes Exped.-Utsk:ts skrifvelse-förslag: N:o 182, ang:de beräkningen af Statsverkets inkomster; N:o 183, med förslag till lag för enskilde banker med rätt att utgifva egna banksedlar; och N:o 184, med förslag till lag om enskilda banker utan rätt att utgifva egna banksedlar. Vidare upplästes och godkändes följande, från Exped.-Utsk:t inkomne förslag till §§ i riksdagsbeslutet, nemi.: N:o 15, ang:de ytterligare af R. St:r beslutade och af K. M. fastställda förändringar i Grundlagarne; N:o 16, ang:de K. M:s till nästa riksdag hvilaude förslag till ny Riksdags-Ordning; Den 25 November. 327 N:o 17, ang:de till nästa riksdag hvilande Grundlagsändringsförslag; N:o 18, ang:de utarbetande af förslag till ny lag rörande vattenrätten; N:o 19, om upphörande af den s. k.
När nu saken är slut, förlorar trashanken processen och ålägges att gifva mig ersättning; men som han naturligtvis dertill saknar tillgång, måste jag sjelf vidkännas kostnaden för mitt rättegångsombud. Då frågar jag, hvilkendera bör man snarast skydda för omak, antingen en kärande, hvilken det åligger att bevisa sitt käromål, eller en svarande, hvilken vet, att han omöjligen kan hafva någon sak med den person, af hvilken han blifvit stämd, och som genom sitt uteblifvande underkastar sig, att saken kan afgöras på de af käranden företedda skäl och bevis? Man måste hafva afseende icke blott på kärandens, utan jemväl på svarandens rätt; och då en person anhängiggör en sak, måste han vara beredd att förse sig med sådane bevis, att saken kan afgöras, utan att svaranden behöfver höras. Men har han ej gjort det, och svarandens hörande i följd deraf blir nödvändigt, så måste han delgifva sin vederpart det uppskofsbeslut, hvarigenom detta nya skede inträder, ty det är ett nytt skede i rättegången, när domaren pröfvar nödigt att höra en part, emedan det ej ligger i sakens natur, att han skall iakttaga inställelse. Jag vill nu ej längre upptaga Ii. o. Ad:ns tid, utan inskränker mig att yrka bifall till Utsk:ts förslag. Hr von Gegerfelt: Jag begärde ordet i anledning af Frih. Leijonhufvuds anmärkning derom, att såvida svaranden ej underrättades örn det beslut, hvarigenom inställelse blifvit honom vid vite ålagd, kunde det hända, att han gång på gång blef fälld, och att slutligen exekutor hos honom uttoge 15 ä 20 vitén. Frilun har emedlertid sedermera sjelf besvarat denna anmärkning, i det han antydt det lagrum, som föreskrifter, att Häradshöfding vid hvarje tings slut skall utgifva saköreslängden till Kronofogden, hvilken det åligger att sakören utsöka inom nästa ting. Således får parten, äfven om lian försummat att iakttaga inställelse, före nästa ting del af det beslut, hvarigenom vitet blifvit förelagdt.
Han var tvärtom sjelfva manligheten. Stark som en björn. Hade hon inte sjelf sett, hur han ensam bände upp en sten ur jorden, som de andra inte rådde på, fastän de voro en tre fyra stycken. Hade hon inte många gånger bevittnat, hur han sprang in midt ibland knifvarne, då det var slagsmål, och skilde de stridande åt. Han grep de rasande karlarne, som om de varit barnungar, ruskade om dem, så bränvinet skakade i dem, och höll dem på rak arm, tills de sprattlat sig trötta. Han var den duktigaste arbetare och ordhållig som få. Hon fann bara en sak hos honom, som var vek och föga manlig, det var stämman. Der var en klang i den, som icke passade en man. Han var den ende, som på allvar tyckt om henne. Ända sedan han sett henne och fadern tillsammans. En sådan tokig karl, att hålla på i flere år och tänka på en enda. Och hvad hade hon gjort derför? Rakt ingenting. Varit naturlig. Mot honom specielt alldeles så som det föll sig. Ena minuten ytterst vänlig, den andra så ohöflig som möjligt. Han hade tålt allt. Hon hade blott en dunkel förnimmelse af, att hon nu sist, »den der aftonen», på något vis förverkat hans sympati för alltid. Men allt detta var nu afslutadt och förbi. Hon somnade in, det var ett långt stycke väg mellan stationerna. Sömnen färgade hennes kinder ännu högre, läpparne svullnade en smula, det röda håret sken som en gloria i det halfdunkel, som herskade i kupén. Lampan osade, flamman blef allt mindre klar, hon drömde så ljuft, der hon halflåg. I sömnen knäppte hon upp klädningen, som spände en smula, löste upp hattbanden, drog af handskarne, satte upp sina fötter på motsatta sidan och ilade så nya öden till mötes. Min elskade Mamma! Petersburg i Februari. »Såm jag sistens låfvade, fattar jag nu i penan för att sega att jag befiner mig vel och önskar dig detsama.
Det säkraste försvaret för Stockholm både i afseende å öfverrumpling, intagande och brandskattande, utgöres, såsom jag redan tagit mig friheten anmärka, »tvifvelaktigt i lörsta rummet af en klok och upmärksam Styrelse, samt af den förmur, som af den klippfulla ska rgärden b ildas till ett ganska lätt försvar emot en anfallande fiendes försök att vilja genomtränga den; men härtill fordras också en väl och ändamålsenligt oidnad skärgårdsflotta af sådan storlek, som af Sveriges utvägar kan åstadkommas, samt med den för ändamålet mest lämpliga bestyckning, och en uti skärgårdskriget väl hemmastadd och öfvad befäls-, besättnings-och truppstyrka. Försvarsverket både till lands och äjöss företer i min tanka sä oändligt många behof att ännu afhjelpa, att jag icke kan återhålla ett uttryck af förundran, att man, med åsidosättande af det säkerligen mångfaldigt nödvändigare, ens kunnat falla pä den abstrakta tanken att befästa Stockholm. Man låter nu förstå att Stockholms befästande, på sätt nu blifvit föreslaget, skulle upgå endast till 5V2 millioner och deruti inbegripne befästningarne för försäkrandet af inloppet till Södertelje. Förliden riksdag nämndes nio ä tio millioner, och efter företeelserna med ltiksMuseum skulle möjligen kunna inträffa att dessa nio å tio millioner slutligen komma att belöpa sig till 15 å 20. Konung Carl Johan företog, besynnerligt nog, en gång ett litet försök med en början till befästningar utomkring Stockholm, men utstod derifrån; och tager jag mig friheten med anledning härutaf anföra ett yttrande, sorn jag hemtat utur Franska Deputerade Kammarens Session den 28 Jan. 1841, under öfverläggning om befästandet af Paris, och vid hvilket tillfälle af deputeiaden de la Martine yttrades: »Tillåten mig att. ännu åberopa vitsordet ifrån en man, som icke mindre val än Napoleon och Carnot har förstått de sanna lagarue för försvaret af ett stort folk, som det Fransyska, nemligen Bernadotte!
Då Deputerade vid fullgörande af deras, uti Instructionens 5 och 6 beståmde åligganden, erhållit en partiel kunskap om Revisionsmålen, hade Deputerade derjemte, enligt hvad de nu förmält, så fort de fleste hunnit afgöras, hvilket dock ej hufvudsakligen kunnat ske förr ån under de sista 2:ne åren, låtit upprätta specielle förteckningar, utvisande att de vid nya Krigs-Revisionen gjorde anmärkningar, uppgingo till 662, att desse anmärkningar innefattade ett yrkadt ersåttnings-belopp af 279,543 R:dr 37 sk. 9 rst., deraf blifvit afslagne 160,555 R:dr 25 sk. 1 r:st. och faststålde 38,506 R:dr 42 skfio r:st. samt att ännu återstode till profning af anmärkningar för ett belopp af 80,491 R:dr 17 sk. iortst. allt B:co; och ehuru vål effecten af Krigs-Revisionen icke borde beräknas efter de Penningetillgångar, den kunnat Stats-Verket tillskynda, heldst Revisionen, utom i afseende på egne anmärkningsmål, haft ännu mera trägen och vidsträckt befattning med Utredningen af de många, utaf 686 Stats~Utskottets Betänkahden enskilde personer anmälde Krigsfordringar, med utredningen rörande i Krigs-Räkenskaperne löpande Balancer Kronan till godo med anticipationers och Krigsförskotters alliqviderande och Krigs-administrationens många oafslutade Årender, hvilka alla göromål, utan att egenteligen inbringa Penningar, så mycket mindre bordt åsidosättas, eller uppskjutas, som både Kronans och enskildes ratt och bästa deraf berodt, samt det beredt controll, säkerhet och varningar för framtiden; hade Deputerade likväl trodt sig böra, genom bilagdt utdrag af Kongl. Kammar-Rättens Actorat-räkningar, visa det resultat i ziffran, som framinanföre blifvit uppgifvet.
Susanna gick nu och med hjertat svällande af plågsamma känslor. «Icke bry sig om henne?« sade hon för sig sjelf, i det hon torkade bort en tår, «icke bry sig om henne! Just som om sådant lät göra sig!« Sedan Susanna aflägsnat sig, lyfte fru Astrid en melankolisk blick på papperen framför henne. Hon fattade pennan och lade den ner igen; hon tycktes vämjas vid tanken att använda den, dock kom hon slutligen dertill och skref följande bref: «Ni vill att jag skall skrifva till er! Jag skrifver derföre, men hvad ... hvad skall jag säga er?! Tack för ert bref, min faderlige vän, min ungdomslärare, tack för det ni vill styrka och upplyfta min själ! Men jag är gammal, nedböjd, uttröttad, förbittrad, försämrad; – det bor ingen kraft, intet lefvande ord mer i mitt bröst; min vän, det är för sent, – för sent!» «Ni vill lyfta min blick till himmelen; men hvad är solens glans för ögat, som – ej mera ser? Hvad är tonernas makt för den döfves öra? Hvad är allt skönt, allt godt i verlden för hjertat, som dött, som blifvit förstenadt under långt och hårdt fängelse? O min vän! jag är ovärdig er tröst, era hugsvalande ord. Min själ uppreser sig emot dem och kastar dem ifrån sig såsom «ord, ord, ord», som klingat sköna och stora under årtusen, medan tusentals själar förstummat tröstlösa.» «Hoppas!» Jag har så länge hoppats. Jag har så länge sagt mig: det kommer en bättre dag! Pligtens bana för till fridens och ljusets hemvist, om vägen är aldrig så törnefull. Gå den blott stadigt, trötta pilgrim, gå, gå, och du skall komma till det heliga landet! Och jag har gått, gått igenom de långa, tunga dagarne, i öfver trettio år, men vägen sträcker sig längre och längre; – mina förhoppningar ha vissnat, dött bort, den ena efter den andra; – jag ser ännu intet mål, intet utom grafven! «Älska, älska!» O! om ni viste hvilka outsägligt bittra känslor det ordet väcker hos mig! Har jag icke älskat, mycket älskat?
Dessutom dels ett Mässingsbruk med trädhytta; mässingsslageri, ljusstaksfabrik och knappnålsfabrik, och hvarmed nu blifvit förenad en mechanisk verkstad, ganska betydlig och i ej ringa tilltagande, i synnerhet som med samma Faktori är förenadt det i Staden befintliga Skeppsvarf, och dels tre klädesfabriker. Dessa inrättningar och handel utgöra Stadens hufvudnäringar, ehuru handtverkeriema utgöra ej så liten del af Stadens näringar. Tillförseln af landets öfverflödsprodukter och hvad skärgården allåter, är temeligen betydlig. 13 Deraf uppköpa ej mindre konsumenterne sjelfva, utan ock de handlande, som sedermera dels försälja i orten och dels afyttra åt andra ställen. Fabrikstill verkningarne afsättas på olika, till och med de mest aflägsna, inrikes orter. Stadens jord, med undantag af den öppna som finnes inom staketet, å hvilken i synnerhet trädgårdsväxter samt tobak frambringas, användes för olika säden sorn landets. Sjukvården besörjes af en Läkare, som Staden antager och lönar och vanligen är Läkare vid Lazarettet och Hospitalet, hvarförutan tillgång finnes på andra i Staden boende Läkare. Fattigförsörjningen sker efter ett af Kongl. Majit faststäldt Reglemente, medelst en af invånarne vald Direktion, hvilken ej allenast månadtligen utdelar allmosorna, utan äfven uti ett särskildt uppfördt fattighus, hvarest de mest behöfvande äro intagne, tilldelar dem helt underhåll eller mindre, allt efter de klasser, hvari de äro indelte. Staden, som är säte för Länets Höfding och i hvars grannskap är beläget det fordna Nyköpings Slolt, i hvars ruiner Länshäktet är inrättadt, eger ej ringa inflytande på Länets näringar, och kommer troligen att göra det ännu mera, då den här inrättade Mechaniska verkstad betydligen ökar både folkmängd och konsumtion. Trosa.
Stats-Utskottet aflåten och sedermera till Revillnings-Utskottets bepröfvande öfverlemnad skrifvelse, anfördt, att Fullmägtige uti infordrade och till Kongl. Majit i underdånighet afgifne Utlåtanden öfver åtskillige kortfabrikanters ansökningar, att, utan föregången stämpling, och derför erlagd bevillning, få till utrikesort exportera spelkort, med afseende å den i Commerce-Collegii kungörelse Bevillriings-Utslottets Utlåtande} !V:o 57. 3 den 7 Januari 1824 fabrikanter förunnade förmon att återbekomma den bevillnings-afgift, som för inom Riket tillverkade å utrikes ort till försäljning bevisligen upplagde kort erlagls , i underdånighet tillstyrkt bifall lill de gjorde ansökningarne, men, under Rikets Ständers frånvaro, icke ansett sig kunna undgå alt dervid föreslå följande till controll och ytterligare betryggande mot möjligen inträffande missbruk, nödige ansedde vilkor, nemligen: att, i händelse exporten verkställdes från annan Stapelstad, än tillverkningsorten, Fabrikanten skulle åligga all derom bos Kongl. GeneralTullstyrelsen göra anmälan så tidigt, att erforderliga föreskrifter rörande varans tullbehandling måtte kunna vederbörande Tullkammare meddelas; att uppgift å antalet af de till utförsel ämnade spelkorten skulle hos Kongl. ?rlaj:ts Befallningshafvande i Länet aflemnas; alt korten, sedan de blifvit af det Lill Bevillningsslämplingens öfvervarande af Kongl. Majlis Befallningshafvande förordnade Ombud räknade, skulle med nämnde Ombuds och Tullkammarens uti afsändningsorten sigill förseglas; samt att, inom ett år efter varans afsändande, Svensk Consuls, eller, om sådan icke å lossningsorten funnes anställd, annan vederbörande Auctoritets bevis om densammas ankomst till utrikes ort och lossning derstädes skulle till Kongl.
Då jag nyss nödgades ifrigt motsätta mig Hr Stjernsvärds förra motion, får jag nu deremot i afseende på den förev:de upriktigt tacka motionären för denna motion samt till alla delar instämma med honom; samt an håller att den värde motionären nu icke liksom vid förra frågan, misstyder detta mitt instämmande, emedan jag dels redan varit ute på Statens bekostnad, dels icke är Stabsofficer och således troligen icke kan komma i åtnjutande af något så beskaffadt anslag, som det han föreslagit. Hr Stjernsvärd: Jag får blott nämna, att det icke är åt StabsOfficerare, utan åt Officerare af Infanteriet, Kavalleriet och Art:t, som de anslag skulle utgå, hvilka jag föreslagit. Remitterades till StatsUtsk. Föredrogs Hr Dalmans, Wilh. Fredr. Achates, d. 3 dennes f. m. på bordet lagda motion om ändringar uti 1855 års Landshöfdin geinstruktion. Hr Sandströmer, Anders Peter: Då jag är ledamot af Allm. Besv. o. Ekon.Utsk., till hvilket denna motion torde komma II. II 31 482 Den 6 December e. m. att remitteras, vill det synas, såsom kunde jag spara de anmärkn:r, som emot motionen kunna framställas, till dess densamma blifver föremål för Utsk:ts handläggning. Men som det är ovisst, huruvida jag kommer att öfvervara Utsk:ts behandling af frågan, har jag ansett mig böra begagna detta tillfälle för att framställa flera erinringar, som jag finner motionen påkalla. Jag har dertill ännu ett annat skäl, och det är, att, på sätt jemväl i motionens inledning antydes, man har sökt att upväcka ett allmänt sorl af missnöje öfver den ifrågavar.-de Instruktm, hvilken man framställt såsom åt Landshme inrymmande en maktfullkomlighet, som de tillförene ej ägt och för embetsman i Sverige hittills varit okänd. Vid sådant förhållande har jag ansett det vara en verklig pligt för den, som något närmare känner denna sak, att begagna det tillfälle, som erbjuder sig, för att lemna de uplysningar, hvilka kunna finnas nödiga.
Ej vare någon jäfvig att angående oloflig bränvins-försäljning vittne bära, endast på den grund att han dervid bränvin sig tillhandlat eller förtärt. §. 59. Denna förordning skall lända till, efterrättelse från och med början af år 1855, dock med följande undantag: a.) Den rättighet tiil försäljning af bränvin, hvilken, då försäljningsbeloppet icke understiger en kanna, hittills tillkommit en hvar, fortfare att vara gällande, för stad till den 1 Oktober och för landet till den 1 November 1855. b.) Jordbrukares rättighet alt kunna å landet lill underhafvande eller den, som hos honom förrättar arbete, sälja bränvin till belopp af minst -jkanna, gäfle fortfarande till den 1 November 1855. c.) Rättighet att sälja bränvin under en kanna, utan att låta detsamma på försäljningsstället förtäras, och sådan rättighet, som svarar mot hvad i denna förordning med utskänkningsrätt förstås, må, der den blifvit, förlänad för tid, som före år 1855 icke tilländalöper, fortfarande ulöfvas i stad till den 1 Oktober och å landet lill den 1 November 1855, mot de afgifter till stad eller kommun, hvilka vid rättighetens förlänande åtagna blifvit. Till Kronan skall gästgifvare, som under år 1855 utskänkningsrätt fortfarande utöfvar, erlägga i afgift förtiden till den 1 November samma år, utom den i bevill nings-förordningen päbudna bevillning, från och med 4 R:dr 24 sk. till och med 75 R:dr, samt idkare af värdshus-, spisqvarterseller annan närings-rörelse, hvars rättighet då fortfar att vara gällande, från och med 15 till och med 75 R:dr, efter pröfning af kommitté för bevillnings-taxering, hvilken kommitté bör bestämma en högre afgift än den nu i allmänhet stadgad är, då afsättningen anses vara af större betydenhet.
Discont - Assignationer böra uppvisas vid Discont - Verkets Contoir i Malmö, och der erhålla attest öfver en behörig öfverensstämmelse med Bokföringen, hvarefter äfven de måga i Krono-Uppbördeu emottagas eller till inlösen i Rikets Ständers Bank presenteras. (Beloppet af dem utgör nu omkring 90,doo B:dr; och i behåll finnes för Nlalmö Disconts Räkning i Banken 73,000 R:dr, utom hvad som i Januarii månad kaa j2io Statsoch Banko-Utskottens Betaniunden. häfva influtit. Säkert är således att, innan det. ta kan komma till -verkställighet, finnes full valuta i Banken till Malmö Assignationernes betäckande, sa att detta icke kominer att utgöra någon ny gravat ion för Banken.,) 7® Om liq vidal iöns - sättet af 3 Procentsfbrflringarne, förbehåller gig Utskotten att ser» skilt förslag afgifva. Om detta b'efve ungefärliga resultatet af Jleredningens framställning, och Rikets Höglöfl. Ständer dertill gåfve deras bifall, då vora förlägenheten med detsamma hufvudsakligen un* danröjd, genom vissheten, att en reglering under allmänt inseende k örn me att äga runa: Discont - papperen skulle återfå mera gångbarhet, och visserligen skulle flerfaldig allmän nytta derigenom varda beredd. Jag anger mig nu icke längre böra uppehålla Högl. Beredningen med vidare detailler af ett ämne, sorn till äfventyra till sine här ut* redde hufvudgrunder icke antages. Jag är ock den förste, att erkänna, det mig visserligen brister erfarenhet och kännedom för dess fullständiga behandling. Visst är emedlertid att, ju mera man dervid lagger hand, dess flere svårigheter upptäckas, dess mera tvehugsen blir man om hvad som vöre det rätta: dess häldre hänskjuter man det till andras bättre bedöinmande. Pen billige och uppmärksamme må besinna allmänna finance - ställningen, och häpna för den uppdrifne pappers - machinen , hvars sammanhållnings - ämne, det allmänna och enskilta förtroendet, med hvar dag förlorat af sin kraft: