Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj* i underdånighet aflåten skrifvelse,*medgifvit, att postskjutslegan må ytterligare förhöjas, hafva Rikets Ständer, för bestridandet af den ökade kostnad, som härigenom för postverket uppkommer, å Riksgälds-kontoret anvisat ett serskildt kreditiv å Trettontusen riksdaler; hvilket belopp alltså bör General-poststyrelsen tillhandahållas, för att, i mån af behof, kunna för sagde ändamål disponeras. Bi/i. lill tt. St. Pret. 1950 $ 1951. * Sami., 1 J/ii., 2 Band, 57 tltifs. t STOCKHOLM, f. d. Schukzc’s Boktryckeri, 1851. Stals Utskottets Utlåtande, JY3 340. \ J¥i 340. Ank. lill Exp.-Utsk. den 23 Aug. ISSI, kl. 8 e. m. Utlåtande, i anledning af väckta motioner, dels i fråga om ändring tili redan bestämda vilkor för den af Rikets sednast församlade
Jag har fästat mig vid denna omständighet, för att visa, till hvilka trakasserier det kan leda, om föreskriften, rörande upgifter ang:de hvarje individ, kommer att i sin helhet och med den af Utsk:t antagna utsträckning tillämpas; och har jag i mitt föregående anförande andragit åtskilliga exempel härpå. Att kapitalet kommer att beskattas, har jag, för min del, ingenting mot; blott man dervid har i minnet den gamla regeln: ”De minimis non curat prastor.” Må man endast inskränka sig till att söka beskatta kapitaler af den betydenhet, att de kunna förtjena detta namn. Ilen 12 Maj e. m. 105 Vill man åter söka att till beskattning framleta sådana hos den enskilde befintliga obetydliga belopp, att tilläfventyrs äfven den minsta sparpenning skall kunna komma i fråga att drabbas af beskattning, så kommer man ovillkorligen att, så vidt jag kan fatta, kasta sig in uti oberäkneliga svårigheter. Gr. Lagerbjelke: Den fråga, som. nu utgör föremål för våra öfverläggningar, är ganska enkel och lyder som följer: ”Lör all inkomst, vare sig af kapital eller arbete, erlägges ”bevillning med 1 proc., beräknad å behållna inkomstbeloppet.” Detta är frågan. Ingenting annat! Detta oaktadt, har diskussionen vändt sig kring mycket annat. — Man har här talat om minimiafgifterna. Dessa skola dock förekomma vid § 8, der det afhandlas, hvilka inkomster skola befrias från bevillning, samt huru man, vid sådana smärre inkomster, skall gå tillväga. Till yttermera visso har jag dock äfven tagit mig friheten anhålla, att ett bestämdt vilkor skulle i propositionen intagas, rörande förbehållen öppen rättighet att vid förutnämnde § 8 uti denna sak tatta beslut. — Vidare har här ordats om den mängd uppgifter, man skulle blifva tvungen infordra. Denna fråga förekommer i 27 §. Det torde vid denna §:s föredragning vara tillfället att afhandla denna fråga. — Ytterligare har man talat om, att beskattningen af kapital och arbete måtte få särskiljas, och icke uti en § sammanföras.
Maj:ts nådiga proposition med förslag till Förordningar angående dels ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära, dels ock främmande trosbekän nare och deras religionsöfning. (70.) 1860 den 25 Oktober i Statsrådet anmäld; och nådiga Förordningar i ämnet under samma dag utfärdade. 142:o af den 20 Oktober 1860, i anledning af Kongl. Majit nådiga proposition, om antagande af en Författning angående verkställighet i Sverige af domar och utslag, meddelade af Domstol i konungariket Danmark. (178.) 1860 den 23 Oktober och 1861 den 30 April i Statsrådet anmäld och nådig Förordning under den 15 Juni 1861 utfärdad.. 143 af den 20 Oktober 1860, angående upphäfvande af bvsättning. (176.) Kongl. Majit har i Statsrådet den 10 Juli 1861 vägrat sanktion å Ständernas förslag. 144:o den 26 Oktober 1860, angående revision af och ändring uti gällande lag och författningar rörande utsökningsärenden. (144.) 1861 den 15 Januari i Statsrådet anmäld; och beror ärendet på Kongl. Majit vidare pröfning. 145:o af den 29 Oktober 1860, angående tillägg till 15 kap. 2 § Rättegångs-balken i fråga om fullmägtigskap. (209.) Kongl. Majit har i Statsrådet den 10 Juli 1861 vägrat sanktion å Ständernas förslag. Stockholm den 25 September 1862. Ex officio, C. F. W. Lamberg. Finans-departementet. 146:o af den 18 Januari 1860, angående Ribsdagskostnadernes bestridande genom Riksgäldskontoret. (5.) Genom nådigt Bref af den 27 i samma månad har Statskontoren om detta Rikets Ständers beslut erhållit förständigande. l47:o af den 18 Januari 1860, i anledning af under åren 1857 och 1858 verkstäld revision af Statsverkets m. fl. allmänna fonders förvaltning. (8.)
Hon h a r visserligen med lika mycken kraft som känsla återgifvit skogsinteriörer och tjärnar på Kolmården, men för det mesta håller hon sig till södra Sveriges milda natur och företrädesvis Skånes, i hvilken hon plägar tillbringa sina somrar, och med hvilken hon gjort sig allt mera förtrogen. I dennas framställande visar hon sig fullt själfständig. Hvad hon lärt i främmande land har utbildat hennes medfödda begåfning och utvecklat hvad hennes svenska lärare hos henne nedlagt, men det har icke förringat värdet af det fosterländska i hennes konstnärsskap. Claes Lundin. Midsommarnattsfärd. Sannolikt h a r Charlotte Wahlström redan tidigt lärt sig betrakta naturen med denna ömma och hängifna kärlek, som framlyser ur hennes arbeten, men det var dock icke så alldeles tidigt, som hon började göra den fruktbärande i konsten. Till akademien i Stockholm kom hon senare än flertalet af hennes jämnåriga. Hon åtnjöt först undervisning i slöjdskolan här, men år 1879 vann hon inträde på Konstakademien, och, väl ditkommen, väckte hennes begåfning uppmärksamhet, och hennes flit ingaf aktning hos lärare och kamrater. eD pot oacPien gCaDt v i iPa. P r i s ä m n e t målade hon ett par gånger och erhöll hvarje gång penningbelöningar. Tredje gången, det var år 1883, tog hon själfva kungliga medaljen, den högsta belöning akademien utdelar och som blott få kunna eröfra. Ä m n e t var Skogigt berglandskap med fors, hvilket Charlotte W a h l s t r ö m behandlade med långt större framgång än man vanligtvis finner hos akademiens elever. Därmed var också konstälskarnes u p p m ä r k s a m h e t riktad på den talangfulla målarinnan. Ä r e t därpå tilldelades henne ett stipendium på 1,000 kronor och följande år ett på 500 kronor, men akademiens stora resestipendium har hon, ehuru genom kungliga medaljen därtill berättigad, icke kommit i tillfälle att erhålla. Detta oaktadt har hon ingalunda försummat a t t studera i utlandet, väl inseende, att konstnärskapet får sin betydelse först sedan man fått skåda det förnämsta som fordomsoeh nutidskonst frambragt.
I afseende härå, och då för den blifvande trägna Correctur-läsningen, så vidt icke antingen den åsyftade skyndsamheten med liandiingarnes tryckning och utdelning skall förfelas, eller Cancelliegöromålen inom Utskottet lida eller fördröjas genom den, utom Secreteraren, derstädes redan anställda Tjenstemanna-perSonals uteslutande eller hufvudsaklig^ sysselsättning med nämnde Gorrectur-läsning, oundgängligen för Utskottet. erfordras ett ökadt biträde af Ganoellie-BeIjening, anser sig Utskottet alltså nödsakadt, att, under åberopande af hvad i denna del blifvit anfördt, uti Utskottets till Rikets Ständer aflåtne Belänkanden JN:ris 2 Sc 8, samt med stöd af slutmeningen i Riksdags-Ordningens 24 §., hos Rikets Högiofl. Ständer vördsamt hemställa, det ytterligare 2:ne Cancellister måtte få af Utskottet antagas, med åtnjutande af sådane arfvoden eller traktamenten, sorn för Cancellister vid Rikets Ständers Utskott framdeles kan varda bestämdt. Stockholm den 3 Januarii 1839. Bihang t. Ii. S:s I'rot> 10:de Sand. 4 Si Expedition*- Utsi. Memorial, N:e IQ. N:o to. Expeditions-Utskottets Memorial till Rikets Ständer j angående de öfrige Utskottens förständigande om iakttagelser i afseende på tryckningen af Bihanget till RiksStåndens Protocol/j m. m. Som Rikets Höglofl.
Dessa ändringar och tillägg borde äfven hos domaren anmälas, på det icke hädanefter måtte tillgå, som nu möjligen kan ske, att dessa ändringar och tillägg när och af hvem som helst kan verkställas, utan att den som vederbör derom har kännedom. Såsom något slags förmynderskap å Statens sida, kan väl en sådan åtgärd, som den här föreslagna, icke betraktas; då kunde man ju påstå detsamma om bouppteckningars inlemnande till domaren. Om ett annat förhållande anses ega rum för arfskifte, så tror åtminstone motionären att ett förmynderskap, eller hvad man vill kalla det, som länder den enskilde medborgaren till gagn, är nyttigt nog. Efter hvad jag således haft äran andraga får jag härmed vördsamligen föreslå följande lagstadgande: alla arfskiften skola i stad inom tre månader efter deras upprättande, och å landet å det ting, som näst efter tre månader från upprättandet infaller, till Rätten ingilvas i 2:ne exemplar, det ena exemplaret för att i Rättens arkiv förvaras, det andra alt till sterbhusdelegare återlemnas, sedan del med domarens bevis försedt blifvit, allt vid bot, som för bouppteckningar stadgadt är. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 19 November 1862. J. Rundbäck, från Göteborgs och Bohus län. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af IVils Petersson från Calmar län, om båtsmanshållets öfverlagande af Slaten emot erläggande af vakansafgift.
I detta afseende vill Styrelsen finna Nilsbylinicn ega företräde framför Carlstads-linien af följande skäl: l:o. “Berör Carlstads-linien sjön Wenern vid tvänne hamnar, Skattkärr och Carlstad, hvadan alla bergsoch sltogseffekter, som komma från Nyed och Elfdalen redan äro vid hamn med omedelbar vattenförbindelse till Göteborg, då de på sina äldre transportleder uppnått jernvägen och således sannolikt icke då behöfva densamma för att framkomma till sin destination för billig frakt, med mindre än att en för båda vägame menlig täflan i fraktpriser uppkommer eller att undantagsvis en snabbare befordran är för trafikanten vigtigare än en billigare frakt; hvaremot Nilsbylinicn på 2 å 3 mils afstånd från Wenern skär de nämnda trakternas nuvarande transportvägar och således kan vid jemförelse med sjöfrakten räkna sig kostnaden för 2 å 3 mils landseller elftransport tillgodo.® 2:o. “Öfvergår Nilsbylinicn Clarelfven vid Dejefors, hvilken punkt styrelsen, med kännedom deraf att denna eif utgör den hufvudsakligaste, om icke enda transportleden för Kihls, Nyeds och Elfdalens häraders jernoch trävarutillverkning, har anledning antaga såsom en af de vigtigaste platser för dess blifvande godstrafik, som nordvestra banan kan beröra." 3:o. “Befordrar Nilsbylinicn, att döma efter kända förhållanden, anläggning af en bibana till Filipstads bergslag, hvarigenom ett för Wermland ganska vigtigt utbyte af träkol, malm och tackjern emellan dess vestra delar, der de sednare råämnena saknas, och bergslagen, dit träkol måste föras, uppkommer, hvilket utbyte efter all anledning icke lika billigt och, hvad träkol beträffar, troligen alldeles icke, i anseende till då nödiga omlastningar, kan ega rum, om stambanan lägges direkte emellan Christinehamn och Carlstad." Ehuru styrelsen, i saknad af andra officiela uppgifter än ett meddelande om beloppet af de effekter, som under år 1863 passerat
Vtiålfrejd, hvartill vid stadganden rörande dessa förhållanden refererats, fåran 76 Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. “sammanfaller ostridigt till begreppet derom i det yttre, med det „i en stat sam“manlefvandes omdöme om hvarandras moraliska värde11, hvarom Lag-komitéen i “motiverna anmärker, “att det, såsom fritt och beroende endast af inre öfvertygelse och känsla, hvilka hvarken kunna förbjudas eller påbjudas, icke kan blifva “föremål för yttre lagstiftning11; men dessutom kan äran äfven i och för sig sjelf “betraktas såsom något, hvarföre hvarje samhällsmedlem har att fordra lika ovil“korligt skydd, som för lif, frihet och egendom. Ett dylikt vid ordet ära fästadt “begrepp måste åtminstone antagas hafva föranledt upptagande af „ärekränkniug“ “bland de personliga förnärmelsernas antal. Likasom lifvet, friheten eller någon “egendomsandcl, skulle då äfven äran kunna, sedan den genom brott förverkats, “till straff fråndömas. Bet medborgerliga förtroendet deremot kan aldrig antagas “såsom något allmänneligen tillhörande personligheten. Bet beror, oaktadt all perso“nens verkliga värdighet dertill, af andras fria vilja att hysa och lemna vedermälen “af eller icke. Ganska många oförviteliga personer hafva aldrig egt, och torde ej “komma att ega, medborgerligt förtroende; ännu mer bör man kunna antaga sådant “om dem, hvilkas förderfvare böjelser yttrat sig genom brottsliga gerningar. “Dessa skulle dä dömas till förlust af hvad de icke egt. Till man åter tyda förlustens ådömande såsom blott ett förklarande af ovärdighet; så innefattar ju “detta, lika mycket om ej mera, ett förbud för andra att hysa förtroende för den “straffade, som för denne att tillgodonjuta verkningarne deraf, och rörer sålunda “vid det som hvarken kan förbjudas eller påbjudas.
Skrifvelse, N.-o 100. de Bergslags frihet lydande Socknar, nemligen Sundborn, Vika, Svärdsjö, Schedvi, Tuna och Thorsång, samt Österoch Vestei-Dalarne finge till annat än eget, samt Stora Kopparbergs Bergslags och sådant behof, som af Kongl. Maj:t, kunde godkännas, understå sig att fälla limmer eller storverkfträd samt såga bräder, och sådant utom Bergslagens frihet och den socken, hvarest sågen vore belägen, afiora och till någon aflåta, vid Femtio Daler Silfvermyrits vite, så för säljaren som för köparen, för hvart och ett storverksträd samt hvarje tolft bräder och timmer, jemte varans förlust, eller dess ersättande i penningar, i fall den redan vöre använd och förbrukad; och ehuruväl berörde förbud, till följd af deruti sökt ändring, blifvit i så måtto mildradt, dels alt Kongl. Maj:t, medelst aflåten skrifvelse till Bergscollegium den 5 Mars 1750, bifallit, att vid den undersökning, som Kongl. Majrt hade anbefallt Landshöfdingen i orten, att genom vederbörande Bergsoch Kronobetjente låta anställa om sågarne derstädes, äfven måtte undersökas, huru mycket sågtimmer, med skogarnes bestånd, kunde lill bräder årligen uppskäras vid de sågar, som funnos vara med behörigt tillstånd uppförde, dels ock alt jordegaren i så kallade Utombron af Stora Tuna socken genom Kongl. Resolutionen den 14 Juli 1772 fått tillstånd att uppköpa och afhemta sågbräden till eget behof från de öfre Dal-socknarne, likasom från den Bergslaget tillhörande
Hvad sjelfva saken beträffar, ga, $när flere omtalt fördeiarne deraf, att Styrelsen genom uppköp i goda år kunde erhålla ett dubbelt qvantum spannemål, får jag erinra, att det är samma satts, som vid förra Riksdagar blifvit yrkad för Allmänna MagazinsDirection , och sorn later yäl, men ej kan utföras; ty den säd, sorn skall förvaras, är underkastad förskämning och, kostar så mycket i skötsel, räntor och afdrag, alt den ofta. blifver dyrare, än den spannmål, sorn uppköpes i svårare år* Således har man af allmänna Tidningarne hos oss sett, att undsättnings, säd kostat mpra än annan spannmål, gällt på torg och marknader. Man har å nyo omtalat, att jemnhet i prisen skulle tillvägabringas genom dessa uppköp, MagazinsDirectionerr nar likväl hittills ej kunnat göra det med större tillgångar; huru skulle det hädanefter kunna åstadkommas med mindre? Det är att arbeta emot sakens natur, att vilja införa denna jemnvigt, hvadan de krafter, som derpå användas, än ytterligare skola förspika». Det rätta medlet synes vara, a,ti låta Den 2? Oclober f. rn, 545 livar och en sorn det åstundar, speculera på spanna mål. Vill man ej göra det, och Regeringen, lisom hittills, skall åtaga sig orntankan för sädeshandeln i Riket, så skola ock följderne blifva desamma, som hittills, att Statens penningar fåfängt användas. Man har sagt, att menskligheten fordrade en sådan åtgärd, som denna, och att det vore hardt, att vilja genom svält tvinga pienniskor till omtanka. Min mening är, att, Utan svält och nöd, bade menniskan ej komruit till en sådan utveckling af sina förmögenheter; sorn hon gjort.
"DZ lofvar oell svär vick 6u6 oell Dess Ikeli»3 livsnzeliuin, ritt jr>A, utsn välä oell n>3NN3inLn, efter witt bästs körstLnä oell ssmvete, sksll lien pröknin» verkställs, kvsrtill jsz nu kslluä blifvit, sä S3nnt wig Ouck bjelke till lis oell själ." § 13. "Nu Le eä svuren, sani i ^ 12 sä^s, äL sksll Donibssvsn^en eller klättens Oräkorancte unclerrätts Nämnclen vin det ämne, sorn i fräAS är, vell oin bvscl till Nämnclens pröknin^ börer; lernne oek till Nämnclen cle ilsnälinzgr, psi terne iugisvit. Leclsn träcle Nämnclen tillsammsns, välje inom 8>A en Orclkorsncle oeb öfverlä»A6 inom luokta 6örrsr örn cket beslut, 8orn tättss 8K3I!." § 14.
Min erfarenhet, under den lid Ecklesiastik-ärendernas vård var mig anförtrodd, och hvad jag sedan uplefvat, hafva hos mig stadgat den mening, att Svenska kyrkans reformation måste, för att blifva fullständig och rätt fruktbringande, göras både från Regeringens och folkets, eller församlingarnes sida, bägge - Den 11 Mars e. m. 205 o dera såvidt möjligt är, samtidigt. At kyrkans styrelse bör gifvas mera enhet, tillsyn och kraft, ät försaralings-medlemmarnes besvär och önskningar bör lemnäs mera vigt och gehör. I förra hänseendet, har jag föreslagit inrättningen af ett EcklesiaslikColl:m, och i det sednare, införandet af ordentliga Kyrkomöten. Då frågorna icke kunna, såsom sig borde, sammanhållas, emedan den förra blifvit hänvisad till Ekon.Utsk., och den sednare till LagUtsk. så mäste äfven jag, såvidt sig göra låter, åtskilja dem, samt först uptaga den delen som rörer styrelsen och Ecklesiastik-Coll:m. Ecklesiastik-Departdet omfattar fyra serskildta föremål. l:o Kyrkoväsende!, 2:o den Allmänna undervisningen, 3:o Fattigoch 4:o Helso-vården. För den sistnämda, finnes redan ett Colkm. Det är för de 3 förra, som ett sådant fattas, och hvars behöflighet bör ådagaläggas. Jag har redan gjort det, för 30 år sedan, uti ett dä, från trycket utgifvit ”Förslag till inrättningen af Sveriges Statsförvaltning”, och till hvilket jag hänvisar dem, som vilja taga närmare kännedom om detta ämne. Här skall jag, för hvartdera af berörde föremål, blott uptaga det hufvudsakliga af min då gjorda framställning, hvilken jag väsendtligen vidblifver, emedan hennes vigtighet bekräftats af min erfarenhet, under denna långa lid, hvilken, lili stor del, varit uptagen af mer eller mindre vidsträckta sysselsällningar med Ecklesiaslik-ärender.
Om Krigsministern tagit kännedom om detta Ekon.Ulskts betänk., så hade han deraf haft anledn. att fästa K. M:s uppmärksamhet på, huruvida commendanterne borde hafva någon ersättning för den förlust, som tillskyndades dem genom denna afgifts upphörande; och saken skulle då icke hafva kommit i det skick, hvaruti den nu är. Det förefaller mig äfven som Sjöministern skulle hafva begått en stor orättvisa , då han borttagit denna inkomst från commendanterne på de förut omnämnda fästningarna, med undantag af commendanten i Carlskrona. Den författning, Hr Cedercrona åberopat och sorn lärer finnas uti K. Commerce-colhm, tyckes sätta utom allt tvifvel, att commendanterne ägt rätt att uppbära Den 6 April f. m. 2 55 prejningspenningar. Jag önskar derföre högligen , att , innan detta ärende återkommer lill Utsk:s förnyade behandling, K. M. läcktes till R. St. aflåta en nåd. propos. i ämnet, på det dessa nuvar. commendanter må komma att undfå någon ersättning för hvad de så oiättvisligen förlorat. Frih. Hamilton: En värd talare liar behagat kalla mitt förslag arbiträr! och orättvist, derföre alt jag tillstyrkt ett anslag till förmån för commendanterne af 5oo r:dr , då en af dem genom en K. författning, enl. talarens mening, haft sig tillförsäkrad en inkomst af omkring 2000 r:dr. Att jag icke känt lill en författning, sorn blifvit citerad först sedan jag förra gången talade, torde Ursägtas mig, helst denna författning varit så glömd, att hvarken Konungens rådgifvare, molionärerne eller Utsk. af densamma ägt kännedom.
Har man, utan sådant hemfridsbrott, sorn i 4-8 § sågs, gjort vald å annan i hus eller gård, der han sitt hemvist hade, eller dit han i fara sin tillflykt log, eller å ,/'artyg, ehvad han till besättningen hörde, eller eljest hade Inf eller lega 'för sig, eller ute å mark, då han sill arbete förrän ode; varde den omständighet, vid straffets mätande för våldet, såsom försvårande ansedd. § 50. Gör man våldsgerning å annan vid valförrättning, uppbördseller sockenstämma, liisfÖrhär, landtmäteri förvaltning eller annan sådan offentlig sammankomst, eller då allmänt ärende eljest forehafoes; då skall ock den omständighet, vid straffets mutande för våldet, såsom försvårande anses. Lag samma vare, der någon våldför annan å allmän väg, guta eller torgplats, eller der allmän marknad hålles. Om envig. § 51. Hafva Ivunne, ejler aftal, inlåtit sig i envig med hvarandra, och varder någon deri dödad; dömes dråparen lill straffarbete från och med sex till och med tio år. Far det afta! gjordt, att enviget ej skalle utan endorus död slutas, och kommer död deraf; dömes lill straffarbete på lifstid. Får någon i envig svår kroppsskada; vare gemingsmannen förfallen lill straffarbete från och med två till och med sex år: skedde ringare eller ingen skada; dömes till fängelse från och med sex månader till och med Iva år. § 52. Den, som utmanar annan lill envig, eller slik utmaning antager, skall, ändå att enviget ej kommer till verkställighet, straffas med fängelse från och med sex månader till och med två år. § 53. Förfar någon vid envig svikligen, och får den andra deraf död; vare lag, som om mord t i j sägs. H/ef genom den enus sv/khga förfärande svår kroppsskada den andra tillfogad; dömes g er ning sm unnen till straffarbete från och med sex till och med tio år. Kom deraf ringare skada; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. % 54.
– Gå på du! – tänker Enevold Brandt, som traskar med lätta fjät upp mot slottet. – I afton är det midsommar och i morgon mister du mälet – gal därför ut i natt! Och han lägger med förtjusning märke till att denne outtröttlige skrikhals och fullfjädrade profet sitter i väster, hvilket betyder lycka, och spår en oändlighet af år – ett långt och framgångsrikt och lysande lif. Detta stämmer så väl med Enevold Brandts egna tankar, att han förnimmer en obestämd välvilja för spåmannen så väl som för mänskligheten i allmänhet. Medvetandet om, att han har fast mark under fötterna, återspeglar sig i hans triumferande hållning och strålande min, som icke ens förändras, då han vid en krökning af vägen plötsligt befinner sig ansikte mot ansikte med grefve Konrad Holck, hvilken däremot synes illa berörd af återseendet, och blir blek som om en aning om förestående olyckor dragit genom hans själ. Brandt hälsar förbindligt, men med mycken värdighet: – Jag tror ni är spökrädd, min käre grefve! – Ingalunda! – Holck återgäldar artigheten med återvunnen fattning. – Spöken fruktar jag icke – men väl gengångare! Och de båda kavaljererna skiljas med ömsesidiga komplimanger. Enevold Brandt fortsätter sin väg till slottet, låter anmäla sig hos konferensrådet Struensee och gör en liflig entrée – stannar innanför dörren i en behagfull attityd och hälsar med handen på hjärtat: – Ja, här har ni mig nu, käre vän! Vid åsynen af denna välbekanta plastik ljusnar Struensees ansikte, och med armarna framsträckta går han sin gäst till mötes. Brandt kastar sig då med rörelse i hans famn, och de två kyssa hvarandra på kinden som furstliga kusiner. – Välkommen, min käre kammarherre! – Tack, mitt kära konferensråd! Jag är öfverlycklig att vara här igen! Hofvet är – som ni nog vet – min naturliga omgifning – den enda i hvilken jag egentligen lefver! Landsorten – han slår föraktfullt ut med handen – landsorten är döden för ett temperament sådant som mitt! – Det tror jag. Tag därför nu plats, min käre vän! Inrätta er bekvämt, för all del – vi ha mycket att tala om.