Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag erkänner uprigtigk min ringa förMäga der» till och min »vacklande öfwenygelse om fultkomligheten af hwad jag will förestå, och utur ständ ack Utfinna nägor annat sätt att dcfinktive afgöra grundlags frågor, sar jag ödmjukast hemställa, VM icke ! det fall 4 H af Constitnkionö-Utffottetö betänkande omnämner, dylika frägvr kunde afgöras genom en Nämnd, sammansatt af ConftitUtions-1l:j?ottek6 Ledamötek och wista frän hwarje Ständ utsedde, pä sätt Sp och 71 § § Regeringsformen föressrifwa, dä sikiljacklighcter upstä emellan Riks-Ständen om Skats-Reglcringen och Bewillningen, hwatwid äft wen borde iafttagas, as UrjVottet, wid berörde §§ wid sista Riksdag, föresiagne ändringar. Da frågor om uphäfwände eller ändring af wista delar af grundlagarne öro i alla afseende!» sä wigliga och af ect lika stort om ej i wista fall större inflytande pä samhällsbyggnaden än beffarlningssrägor, synas de äfwen fordra att de behandlas med lika noggrannhet och i enlighet med Riks-Siandens olvi?- korliga beslutande rätt» L>m Högloff» Ridderstkapet och Adeln bestntar, ätt Zlcrremitkeka Constitutionc-Uiffökkets stetänka»»» de, får jag ödmjukast anställa, att detta mitt anförande Mä remistcn fä åtfölja. Friherre sk WetterstsZti, Gustakrsttrade ssK MUnttligen? 532 Den y Juni!. Anförande: Dä jag nu, i crr ämne af sä stor och allmän wigt -om det isräaawarandc. gar alt utbedja mig nägra ögonblick af Höglost.
Han hade af fadern blifvit hemförd i ett tillstånd af sanslöshet, hvarpå följde en lång, tärande sjukdom, den Haraldson hoppades skulle sluta sonens unga, plågsamma lif och på samma gång begrafva den sista möjligheten till brottets upptäckande. Men den egennyttiga bönen hördes ej. Lågan flämtade matt, utan att lefva, utan att slockna; de kroppsliga krafterna ville svagt återkomma, men själens töcken snarare tillän aftog. ”Min stackars Anton,” sade Erika med sin vänliga, lugnande röst, ”hvad skall du göra med tåget?” ”Jag skall hala mig ned! Släpp det, släpp det, så att jag får gömma mig!” och han kröp tillsammans med en rörelse af bäfvan, i det han drog täcket högt upp öfver öronen. ”Hvarföre skall du gömma dig, Anton? Vill någon göra dig ondt?” ”Tyst, tyst, tala icke så högt! Då hör han oss, och han säger alltid att jag skall tiga, för det var bara nödtvång. Men gå undan, så jag får hala mig ner i plikten; der ser han mig inte!” ”Hvem ser dig icke dernere, Anton? hvem fruktar du?” Gossen skrattade hemskt. ”Var icke enfaldig, Erika, och tänk att du får veta sådant,” sade han med ett hos honom ovanligt uttryck af list. ”Ser du icke att han står bakom dörren och hotar mig? Åh, jag kan nog tiga! jag kan nog tiga!” ropade han högt, liksom till försvar. ”Frukta icke; slå mig bara ej! Icke så mycket, icke så mycket! Aj, aj! Jag skall tiga!” Och nu krökte sig den vansinnige gossen fram och åter, liksom under täta slag. De jemmerrop han uppgaf voro förfärliga; de söndersleto Erikas hjerta och ljödo ända ut i stugan, der Haraldson satt. ”Håll dig stilla, gosse! det är ju ingen som gör dig något ondt,” sade fadern och trädde fram till den lidandes säng.
Skulle nu de orepresenterade, såsom rättvisan fordrar, förenas med de gamla Stånden: så är det klart alt inskränkning i R. o. Ad:s antal blir så mycket nödvändigare. Om vi antaga det antal riksdagsmän, som Const.Utsk. föreslagit; så blifver deras mängd jemförelsevis med det som finnes i andra länder så stor, att mig veterligen är det blott Norrige, som har ett i förhållande till folkmängden lika talrikt. Orri således en förändring i representationssättet är nödig, huru man betraktar saken, och äfven om man blott ville räkna på de fyra gamla Stan - Den 21 October e. m. 7l vidtaga någon rubbning i det gamla, utan att, för rättvisans skull, lemna inträde ät de orepresenterade. För min del anser jag förändringen vara rättvis i hänseende till dem och nyttig i afseende på vårt arbetssätt. Oin så förhåller sig, vore det oklokt att sälta sig deremot, just derföre att det vore orätt. Om man antager alt förändring bör ske, så uppstår frågan: huru? Det är icke nog, mine herrar! att, såsom någon talare gjort, tvärt förkasta Utsk:s förslag utan att föreslå något bättre. De som icke vilja veta af någon förändring böra icke heller antaga det, sorn de anse förkastligt, under förhoppning att frågan just derigenom skall vid en kommande riksdag förfalla; ty det skulle möjligen kunna hända, att äfven ett omoget, ett oriktigt förslag klefve under tvingande omständigheter antaget. Man torde icke behöfva gå längre tillbaka, än till början af denna riksdag, för att hemta en varning af hvad som då hände. Förslaget till grundlagsförändring rör:de deparlementalstyrelsen, var visserligen icke sådant som det bort. Delar deraf hade kunnat och efter min förmodan äfven bort derifrån afsöndras, för att göra återstoden användbarare. Jag yrkade det, men förgäfves. Förslaget antogs i sin helhet, och dagarna efteråt ångrade mången, att en myndighet blifvit undanröjd, som man genast ville hafva återställd. JXär sådant kunnat hända med ett förslag underordnadt detta i vigt; hvad skulle då icke kunna hända med det förevarande?
Tvärtom uttalas uttryckligen i sistnämnde lagrum den grundsats, att skyldigheten att hålla bouppteckning endast åligger dem, som vid dödsfallet "hafva egendomen om händer,” samt att. ansvarigheten för den afiidnes gäld ej må drabba andra än arfvingar, hvilka sätta sig i besittning af hans qvarlåtenskap;, och ehuru formaliteterna, för vinnande af befrielse från berörde ansvarighet blifvit närmare bestämda i Konkurslagen, har likväl icke grundsatsen deri blifvit frånträdd, Ben har blott erhållit en närmare utveckling, nödig för betryggande af borgenärers rätt, Något misstag om lagstiftningens anda och mening i förevarande hänseende bör icke helier uppstå. Sådant kunde deremot lätteligen inträffa, derest man införde ett stadgande af den lydelse, sorn det af motionären föreslagna; och på denna grund får Utskottet vördsamt afstyrka antagandet af ifrågavarande förslag. Slutligen har Herr Agrell yrkat att den i Kongl, förordningen den 22 Oktober 1818 föreskrifna borgenärsed, såsom till sitt innehåll oredig, invecklad samt allt för vidlyftig, måtte förenklas;, med hemställan om icke densamma bör inläggas i Koukurslagens 75 §', den der föreskrifver att fordringar,soia i konkursmål bevakas, skola med ed fästas, U skottet, som tagit denna fråga i öfvervägande, finner äfven att ifrågavarande ed är alltför invecklad och vidlyftig. Borgenärseden bör, likasom eder i allmänhet, vara enkel, tydlig och lättfattlig samt ej innehålla mera, än som fordras för dess ändamål, som är att vinna öfvertygelse derom, att borgenärens anmälda fordringsanspråk ej är falskt och oriktigt elier på underslef och olagliga åtgärder grundadt. Således synes det vara öfveiflödigt att borgenär försäkrar det gäldenär fått tillgodonjuta de af honom qvitterade bevillningsafdrag samt att han ej beräknat eller i fordringen inbegripit mer än laglig ränta, enär borgenären ej kan, derest qvittenset å bevillningsafdraget vore falskt eller högre än laglig ränta blifvit beräknad , betyga att hans bevakade fordran är riktig och roed uppgiften enlig.
Ropades I a, blandad! med Nej, samt Votering. Derefter upsattes VoteringsPropositionen, hwarunder uppä begäran, ak fä anföra nägot, som blott skulle uptaga nägra ögnablick och ej blifwa för voteringen hinderligt. Grefwe körner, Larl 8tellLN, yttrade sig: Som jag troligen r dag för sista gängen under denna Riksdag deltager i Högloft. Rid, Lerstapets och Adelns Lfwerläggningar, och snart stall stiljaS wid et Samhälle, som har min wLrdnad och tilgifwenhet, får jag den äran tilkännagifwa, at Bewillnings - Utskottet, hwars Ordförande det warit mig updraget at wara, nu flutadt det första det samma af Riksens Ständer updragna arbete. Det har nu upgjordt de grunder för Bewillningens utgörande, hwil. ka det tror sig kunna underkasta Riksens Ständers pröfning. Endast nägra jamnkningar r Calculerne äterstä ännu, och efter all sannolikhet blifwa de afgjorda i nästa wecka. Grefwe ^amilton, ^xei, anhöll, at äfrven - 668 Den Z Augusti. iven fä yttra nägra ord i et ämne som rörde BewillningsUtskottet. Herr Grefwe» och Landtmarffalken yttrade sig ej bertil kunna samtycka, emedan i afseende pä voteringen ingen deliberation kunde äga rum. Grefwe Os Ig. 6sr<lis, sgcob, Föreslog, at Boterings-Propositionen mätte enligt 56 § i Regerings - Formen blifwa ställd pä fullt bifall eller afflag. Herr Landtmarffalken uplästs til justering följande Boterings - Proposition : Den som bifaller Stats-Utffottets hemställan, at hos Kongl.
— Och sedan Kongl. Majit, genom rescript af den 10 Maj 1781., i Nåder täckts bifalla detta Kongl. Kammar-Collegii och Stats-Contoirets underdåniga utlåtande, så har, medelst Kongl. Kam. mar-Collegii och Stats-Contoirets CirculaireBref af den 13 Augusti samma år, ett förnyadt Reglemente för Remisse-Lagets beräknande blifvit utfärdadt, och, enligt hvilket, remisse-Laget för någon Landt-Rentmästare icke är fastsfäldt högre än En Pro-Cént eller mindre än Två Ottondedels (| dels) Pro-Cent,’ blött med undantag af Larsd-Rentmästaren i Stockholms Län, sorn blifvit bibehållen vid det gamla remisse-Laget af endast En Ottondedels Pro-Cent. Sådant var förhållandet med remisse-Laget, då Riksens Högloft. Ständer, vid 1789 årä Riksdag , åtogo sig eh större och ' ansenligen tillökad Bevillning, hvilken hel och hållen skulle inflyta till Riksgälds Cöntotret, på lika sätt, sorn öfrige detta Contoir tillslagna fonder.—Enligt Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Collegii samt Stats-Contoirets under den 2ä Maj nyssnämnde år utfärdade Circulaire-Eref, skulle Landt» Rentmästarena bestås vanligt Remisse - Den 2 5 Juli: se-Lagej sa väl å Bevillningen, soirt å Lönoch. Retalnings-Afgiften, hvilket remisse-Lage de också fått sig tillgodo beräkna intill dess Hög* lofl. Hemliga Utskottet vid 1800 års Riksdag uti den för R iksgälds-Contoiret utfärdade Instruction förordnade, att remisie-Laget å Riksgälds-Contoirets medel skulle för samtliga LandtRentmästarena nedsättas till procent, rnen att Landt Rentmästaren i Stockholms Län skulle bibehållas vid del förut vanliga remisse-La* get af En Ottondedels procent.
Ökad skuldsättning, så väl till Staten för erhållen undsättnings-spanneroål, som till enskilte personer för hvad allmogen derutöfver varit nödsakad, att till sin bergning förskaffa, har blifvit en naturlig följd af detta förhållande; men det är att hoppas, att några goda år och en åter inträdande gynnsam period för Bergshandteringen skola afhjelpa den förlägenhet, hvaraf en stor del af allmogen nu mer än vanligt tryckes. Om sedligheten bland en del af de ringarne folk-classerne i Länet skulle kunna anses hafva under de sednare åren aftagit, så är orsaken dertill att igenfinna i den ymniga tillgången på brännvin och det låga pris, hvartill denna vara kan säljas. Den tid är icke långt borta, då i öfre delarne af Länet bännvin var en sällsynthet, men speculations-andan har funnit vägen äfven till desse aflägsne trakter, der numera bännvinsupplag ofta inrättas; och genom lättad tillgång väckes och underhålles begäret till denna, både till kropp och sinne förstörande dryck. Det är val sannt, att gröfre brott fortfarit, att vara sälsynla i denna ort; men det ar ock lika sannt, att de flesta brott, som bär (örefallit, blifvit föröfvade under eller i följd af rusigt tillstånd. Förgäfves är att hoppas något framsteg på sedlighetens bana, så länge medel icke finnas, att hämma dryckenskapslasten, och det enda medel, som, efter Konungens Befallningshäfvaudes tanka, skulle verksamt leda till ändamålet, vöre att genom höga afgifter å tillverkningen fördyra varan. Erfarenheten har visat åtminstone i denna ort, alt vid högt bränn vinspris begäret efter denna såkallade njutning varit någorlunda inskränkt inom måttlighetens gränsor; men att då, såsom nu inträffar, bränvin kan säljas till ringa pris, måttlighetens fordringar blifvit vida öfverträdde. Af delta Läns talrika folkmängd nödgas en betydlig del, att genom arbete hos andra personer söka sin bergning. Brist på arbetsfolk röjes således icke.
Resultaten af dessa iakttagelser, som utvisa mera än dubbelt så stor trafik öfver Rotebro som öfver Almarestäke, tala således för Norra stambanans anläggning öfver Upsala öster om Sigtunafjärden. Dermed öfverensstämmer äfven förhållandet med antalet utgångna skjutshästar vid de särskilda gästgifvaregårdarna norr om hufvudstaden, hvilket antal år 1855 utgjorde vid Rotebro 3814 och vid Barkarby 2956. Kommittéen har ofvan anfört, att jernvägar icke i afseende på billig transport kunna täfla med vattenkommunikationer, utan att de förras hufvudsakligaste företräde framför de senare ligger i den större hastighet, hvarmed såväl passagerare som 12 90 gods kunna på desamma befordras. Då nu en jernväg, i hvad rigtning som helst, emellan Stockholm och Upsala måste komma att täfla med vattenkommunikationen, minskas möjligheten af jernvägens täflan i samma mån som dess längd ökas. Af de tvänne ifrågasatta linierim emellan Stockholm och Upsala är, såsom Kommittéen ådagalagt, den öfver Örsundsbro en tredjedel längre än den öster om Sigtunafjärden, hvarföre också den senare lättare täflar med sjövägen och kan således af denna anledning påräkna en större trafik. Från Upsala till Stockholm öfver Örsundsbro passerar jernvägen öfver en af Mälarens vikar nästan kringfluten trakt (se kartan), samt med liela sin längd utmed segelleder, hvarifrån den icke på något ställe blifvcr mer än högst i å 1 mil aflägsen. Det är också uppenbart, att den på en så instängd lokal hvarken kunde upphämta någon särdeles stor passagerareeller godsrörelse, eller på något sätt gagna det öster om Sigtunafj ärden belägna landet emellan Stockholm och Upsala. Tager man vidare i betraktande, att trafiken öfver Almarestäke uppfångar all den rörelse, som kommer både ifrån norr öfver Sala och Örsundsbro samt ifrån vester öfver Ekolsund, så inses lätt hur ringa den trafik måste vara, som tillkommer emellan Örsundsbro och Almarestäke i jemförelse med den öfver Rotebro.
Sedan jag förgäfves vandrat omkring, anmodat allt möjligt folk att skaffa mig rum och äfven sjelf besett några, men aldrig funnit något som convenerade mig, beslöt jag mig för ett i en stor vekale i Gemelijeh, tillhörande Selah dar. Jag flyttade äfven ditin den 25 om aftonen och fann blott toma väggar, nersmutsade af damm och annat, som min bavab Mohammed, tillika med en ung vacker flicka, dotter till den andra bavaben Ahmed, ej kunnat få bort med flitigt tvättande. Jag uppmanade dem att göra allt sitt möjliga för att få rent och hade dem ännu följande dagen att putsa väggar och fönster. Saleh, bavaben i Shishim der jag allraförst hade logerat, hade rekommenderat mig här hos sina kolleger med stort beröm och det vanliga: ma fisk zejo. Jag blef derföre väl hyllad och hållen för en rättrogen moslim. Alla dessa dagar upptogos nu af att ordna mitt hus, köpa dynor och bolster för att bekläda mina mastaber, lösa flitigt på pungremmarne, gräla och handla i bazarerna samt med snickaren m.m. Aftnarne upptogos af promenader vid birket el azbikijeh, der man nu (sedan fredagsaftonen den 22) firade Molid ennebi. Man hade denna dag öppnat otaliga bodar för sötsaker omkring shekh Bekris hus och högre uppåt staden, samt ökat antalet af cafén i promenaderna omkring Birket. Isynnerhet om aftnarne samlades hit folk till otalig mängd, mest af lägre klassen; de suto i cafén eller vandrade omkring och hörde på sångare eller spelmän, sågo på hawa och andra konstmakare eller apledare, samt läto gunga sig. Man hade under shekh Bekris hus uppslagit tält, sträckande sig ända till bron vid Divan el modaris, i hvilka om aftnarne samlade sig skriftlärda; dessa läste först ur en bok El dalail, om deras nästan som afgud dyrkade profet, höllo sin aftonbön vid 'esha i stort sällskap, och gjorde sedan zikr. Detta tycktes vara hufvudsaken af sjelfva festen och öfverallt hörde man sådana.
Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv.: Det synes kanske ändamålslöstatt orda mot motionen, då nästan alla talare upträdt för densamma, men jag anhåller likväl att få yttra några ord, emedan man, enl. min tanka, åstadkommer mera ondt än godt genom att antaga densamma; ty hvar och en som något känner till, huru fattigvården på landet i allmänhet handhafves, vet huru litet SockenNämnderna vaka öfver att ej barn kringstryka från den ena församlingen till den andra. Genom antagande af denna lag, ger man till på köpet ett slags praemium åt dem som stryka ikring, och jag fruktar att derigenom skulle upkomma en slags täflan mellan dessa barn att vanka riket ikring. Det är församlingames ovilkorliga skyldighet att, så långt deras omständigheter medgifva, sörja för fattiga barns upfostran, och om föräldrarne icke i detta afseende upfylla sin skyldighet, så skola de utackordera barnen till lämpliga personer. Genom detta förslag synes man vilja taga från dem som försöka att upfylla sina skyldigheter, för att gifva åt dem som derom äro mindre måna; ty för det närvarande får man använda dessa medel äfven till understöd åt sådana barn, som icke äro vanartiga. Jag kan icke inse, hvarföre icke de fattige, som med stor familj, likväl söka efter bästa förmåga upfostra sina barn, äfven skulle kunna få andel af dessa medel. Jag anhåller om afslag på Betänkandet. Hr Fåhraeus: Jag har så länge som möjligt velat fasthålla min förut uttalade grundsats, men då de fleste talarne tyckes vilja hufvudsakligen bibehålla det gamla sättet för dessa medels använ - 96 Den 7 Mars. dämle, så vill jag för min del icke längre sätta mig deremot. Jag anhåller likväl, att vid den af Gr. Mörner föreslagna redaktion få göra den anmärkmn, att om man sätter »fattiga eller vanartade barn», så tycks man förutsätta att de vanartade barnen icke skulle vara fattiga. Då medlen väl icke kunna användas åt andra än de fattiga, så anser jag ordet »vanartiga» ieke vara erforderligt. Jag får derföre föreslå, att man endast sätter »fattiga barn» i stället för »fattiga eller varaartiga barn.»
Tillstyrkande K. M:ts Bef:h:de en fullkomlig likhet i Mantalspenningarnes utgörande af alla, samt att Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan må af dem på Landet, som densamma hittills icke erlaggt, betalas efter 12 sk. för Matlaget, och Sterbhus-procenten deremot indragas. I Wermlands Län erläggas Mantalspenningarne med 8 sk. af hvarje person af BondeStåndet; men med 12 sk. för personen af Ståndspersoner. Grunden tili denna lindring för BondeStåndet och några deremot svarande tjenstbarheter hafva icke kunnat uppgifvas. Lagmansoch Häradshöfdinge-rantanj utom Tingsgästnings-penningarne, utgår med 6 sk. af hvarje Mat - Betänkande n. 17g lag. Tingsgästnings-penningarne utgöras deremot i Wisnums, Ölme och Väse Härader med 3 sk., i Gåsborns, Rems, Nordmarks och Brattforss Socknar af Fernebo Härad med 6 sk., i Kroppa och Lungsunds Socknar af sistnämnde Härad med 4 sk10 r., och i öfrige delar af Länet med 2 sk. af Matlaget. Emot denna nedsättning i Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan, skall Wermländska Allmogen på iy5o-talet inför ortens LagmansRätt åtagit sig fångskjutsens bestridande, hvilken convention blifvit af Regeringen sanctionerad; men något document derom har uti LagmansRältens Archiv oell andre Embetsställen i orten ej kunnat igenfinnas. Någon författning om Tingsgästnings-penningarne är icke känd, som till olikheten i beräkningssättet deraf kunnat gifva anledning, men troligt synes, att Wermeland, såsom föga odladt den tid denna ränta stadgades, blifvit jemfördt med andra landsorter och i följd deraf fått njuta en lindring häruti, som då varit lämplig för tillfället och Folkets behof, och hvilken lindring allt sedermera fortfarit att gälla. Likhet med andre Län uti förenämnde räntors utgörande anser K.
De af Allmogen, sorn ej äga eller bruka mer än ett Fjerdedels Hemman och derunder , så vida värdet deraf icke öfverstiger I800 R:d., Torpare, Gärningsmän, Inhyseshjon, Bruksoch Fabriks-Arbetare å Landet , samt Arbetskarlar, Fiskare och Sådane torftige personer i Städerne, som ej äro Borgare, skola, när de hafva fyra barn af ett eller flere giften, det yngsta under Atta, det äldsta icke öfver Femton år, i den ålagde Bevillningen njuta ett afdrag af Tio Skillingar, som svarar emot den lindring i Lönoch betalnings-afgift, samt Slottshjelp, dem. förut varit tillerkänd, hvarjemte de för Mantalspenningar äro frikallade. Torpare och Inhyseshjon, som vid Skattskrifningen med bevis styrka, att de låtit vaccinera fyra barn, skola dessutom i fyra års tid årligen åtnjuta Tio Skillingars afdrag å Bevillningen. 5. Mom. Allmogen i Herjeådalen, 'den del deraf inom Stora Kopparbergs Län, som utgör Grufvehjelp till Stora Kopparberget eller Mantalskohlj samt Österoch Vester-Dahls Fögderier i samma Län, varda från Bevillning efter I. och 2. Art. till hälften frikallade ; hvarjemte de, som utan att deltaga i dessa onera utgöra Grufvehjelp till Löfås Silfververk, samt den så kallade Kungsgårdshjelpen , så länge dessa Onera fortfara, för en Fjerdedel förskonas; äfvensom de i Östersunds Stad bosatte Borgare, hvilka der idka Rörslse och Näring, intill nä - 266 Bevillnings Ut sk. JBetänkanden. sta Riksdag njuta eftergift till en tredjedel af hvad Femte Classens Städer, efter 2 Art, af denna Stadga utgöra. §• 4* Örn Redogörelsen.
För salu af brännvin komma Gästgifveriet att, utom den vanliga Bevillningen, erlägga Fyra, Sex, Tio, Femton, Tjugufem till Trettio Rdr, samt tillåtna Krogar och Näringsställen Tio, Femton, Tjugu, Tjugufem till Femtio Rdr, efter deras mer och mindre förmonliga läge, enligt pröfning af Taxeringsmännen, hvilka icke allenast må , utan äfven böra bestämma en högre afgift, än den här i allmänhet stadgade, då afsättningen anses vara af den utmärkta betydenhet, att den, jemförelsevis med andra Krogar och Näringsställen, skäligen fordrar en sådan förhöjning. Alla Näringsställen i Städerna betala denna afgift, likasom Krogar, men då en Krögare tillika är Borgare, och i sådan egenskap taxeras, utan att innehafva annan rörelse, än krögeiiet, så är han befriad från serskild afgift efter denna §. De Gästgifverier, hvilka endast anses såsom i36 Bil, t, Exped.-Viskottets Memorial, N:o 374* Skjutsombytningsstäilen, och på slik grund ärö från Bevillning, efter 2 Art. i Bevillnings-Stadgan, frie, erlägga icke eller denna afgift. 24 5- Uti de orter af Dalarne, hvarest en ut» sträckt hemmansklyfning är tillåten, må, i stället för den minsta hemmansskatten, denna Bevillning utgöras efter Rotarnes delningsvärde. 25 §. En procent af den summa, som genom Brännvinsbevillningen inflyter, skall innehållas och till K. M:ts och Rikets Stats-Contoir ingå, för att, enligt hvad af K. M:t, efter PröfningsComitéernes underdåniga förslag, för hvarje Län fastställes, användas till ersättning för det ökadé besvär och de kostnader, hvilka med debiteringen och redovisandet af denna Bevillning äro förenade. Tredje Artikeln. Om Brännvinsr edskapell. §. <26.