Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
LILLY helsar; till Louise. Är Viggo gången? LOUISE. Ja. Han skulle hem och packa. LILLY med missräkning. Redan? LOUISE. Du har ju varit borta länge LILLY gråtfärdig. Jag fick se ett bröllop ett fint bröllop i Madeleine-kyrkan och så glömde jag ALLAND som betraktat Lilly med synbart intresse. Var inte ledsen, fröken! ^Småleende.^ Han kommer nog igen. LILLY. Tror ni det? ALLAND. Ju mer jag ser på er, dess lifligare öfvertygas jag om, att han kommer. ERNAS RÖST utanför. Lilly! Är Lilly der! LILLY ropar utåt. Jaha. Jag kommer strax. ALLAND bugar sig för Louise. Nu hoppas jag snart få se er riktigt rask och kry. ^Tar hennes hand, håller den ett ögonblick i sin och ser på den.^ En sådan vacker hand ni har kraftlös, blodlös, men så fint modellerad. ^Lyfter den upp och kysser den.^ LOUISE drager den tillbaka, förlägen. ALLAND. Hvarför gör ni så? ^Härmar hennes rörelse med handen.^ Brukas det inte hos er, att man kysser en dam på handen? LOUISE. Åh jo men ALLAND. Jag kysser alltid på hand när handen är vacker. LILLY som dragit handskarne af, kastar ett mönstrande ögonkast på sin högra hand. ALLAND bugar sig för henne. Farväl, fröken! ^Går mot dörren. Just som han fattar i vredet, öppnas den utifrån och Erna kommer in. Då hon varseblir honom, viker hon åt sidan och blir stående, blek och upprörd, stirrande på honom med vidgade ögon. Han gör en lätt bugning och går hastigt förbi henne ut.^ LOUISE och LILLY gå hän emot Erna. Hvad hur är det fatt har något händt? ERNA hemtar sig. Nej åhnej ingenting. Jag blef bara så rädd Jag trodde herr Alland var gången och så stod han alldeles innanför dörren. ^Med ett försök att skratta. Jag tror verkligen, att murmeldjuret deruppe lyckats göra mig nervös med sitt eviga traggande. ^Häftigt till Lilly.^ Hvarför kom du inte strax upp? LILLY. Jag trodde, Viggo var här. ERNA.
Tidens allmänna behof af en utväg att gifva säkerhet i lös egendom för den, som ej har någon annan att erbjuda, men icke kan undvara egendomens besittning, har här i landet under de sista tjugu åren så påtagligen uppenbarat sin tillvaro, att man, i brist af annan form för underpant, funnit sig föranlåten tillgripa den minst utbildade af alla former för pantsättning, den så till sägande klumpigaste af alla, den nemligen att förkläda panträtten i ett köp. Det är denna förklädning, som gjort de allmänt ölverklagade lösöreköpen så förhatliga. Man vet, att de, betraktade såsom köp, vanligtvis innebära en osanning, en falskhet, emedan de i sjelfva verket sällan hafva annat ändamål, än att bereda köparen den säkerhet för sin fordran, som han ej på annat sätt kan vinna. Och de hafva dessutom det onda med sig, att de helt och hållet fritaga den egendom, som anses vara köpt af en fordringsägare, från alla anspråk af andra; hvaremot dessa hade rätt att, genom egendomens ordentliga försäljning, om den vore pantsatt, söka bringa den till ett högre värde, deraf deras fordringar, näst efter panthafvarens, möjligtvis kunde utgå. Svårligen kan en fordringsägare, som sålunda utestänges från all betalning ur sin gäldenärs egendom, utan harm se densamma af honom ostördt innehafves och begagnas under skydd af en så kallad köpare, som, efter hvad hela verlden tror, har blott en skenbar äganderätt dertill. Men också måste det vara högst motbjudande för hvarje ärlig man att spela en sådan beskyddareroll, och säkerligen skulle de borgenärer och gäldenärer vara ganska få, som hade lust att inlåta sig i dessa vedervärdiga transaktioner, om någon annan laglig form funnes att tillgå för beredandet af den panträtt, som dermed gemenligen åsyftas. Det synes vara hög tid att, till vinst ej blott för den materiela utveckling, som för handen varande förhållanden påkalla, utan äfven för allmän rättskänsla, för god tro och sedlighet, nu anvisa en sådan form.* Det är på dessa grunder, som Utskottet ansett sig böra för Rikets Ständer framlägga det förslag till förordning om underpant, som nedan är intaget.
Jag törs inte tala om att jag skall resa. Jag vill liksom stjäla mig bort och stjäla med mig det goda vänliga intrycket af vårt sista lugna, skuggfria samlif. Det käns så rart att han söker att hålla mig qvar. Det är så lätt att gå då. Lille profet – kära lilla barn! – med de fattiga små banden kan man inte hålla mig qvar. Det der leksakstyget ligger allt för lätt kring mina händer. Tänka sig hur jag har sträfvat för att ge mig helt och efter att vara trogen!! Hvarför skulle jag? ”Jeg lider af en Sygdom der hedder Matrimonium,” sade han i qväll. Och vi skrattade åt det. ”Jag kan inte uthärda att alltid vara samman med en menniska. Bara jag ser henne sitta midt emot mig vid bordet blir jag så nedtyngd af det att jag inte kan äta.” Efter en paus tillade han: ”Så länge jag höll af henne var det inte på det sättet.”309 Det är Söndag, den dag han brukar komma. Klockan är half nio, således kommer han troligen ej. Jag är lugn, så lugn. Kan likså gerna sitta i Hörby vid mitt arbete som här, hoppas jag. Kan då slå mig fram till att komma hit igen. Bara att finnas i samma stad som han är mig kärt, men jag vill inte hålla honom qvar. Det är sådan otrygghet när jag inte är här, det är liksom om en olycka skulle träffa honom och jag vara långt, långt borta. Det är underligt hur mycket jag kommit att hålla af honom på den sista tiden, sedan nästan all erotik dunstat bort ur vårt förhållande. Snart är kanske den bergtagna fri, bland sitt eget folk, och allt det andra var bara en svår dröm – hvilken slutade som min ständigt återkommande dröm, den tiden jag var ung. Det är märkvärdigt!!! Den hade jag ju glömt – ända till nu. Denna märkvärdiga dröm, der min fiende alltid blef min vän. — All ångesten först och sedan denna underliga, härliga ro. Griller! Packa? — Packa för att resa från Köpenhamn! — Inte se honom mera!
Vid uppgörelsen mellan Rikets Ständers Bank och Sveriges Bank, skall den sednare till den förra afgifva förbindelse å ett belopp, motsvarande: l:o den då utöfver metalliska kassan verkligen utelöpande sedelstock; 2:o de Rikets Ständers Banks sedlar, som derjemte kunna såsom kassaförskott Sveriges Bank vid dess öppnande tilldelas; 3:o den metalliska kassa i guld, hvilken såsom deposition för Sveriges Banks räkning af Rikets Ständers Bank behålles. Denna förbindelse löper ej med ränta. § 4. Sveriges Banks i nästföregående § omnämnda förbindelse ställes på vissa, inom tre år inträffande betalningsterminer, och infrias i män deraf medelst Rikets Ständers Banks sedlar eller silfver; Rikets Ständers Bank dock förbehållet att undfå tidigare afbetalningar, derest sådant skulle för upprätthållande af dess vexlingsförmåga finnas nödigt. § 5. Rikets Ständers Bank bibehåller följande Förbindelser: a) att med silfver inlösa alla Rikets Ständers Banks sedlar, invisningar och insättningsbevis, som, när uppgörelsen sker. befinnas vara i rörelsen utelöpande eller då till Sveriges Bank öfverlemnas; 22 Banko-Utskottets Betänkande JV§' 32. b) att ansvara för utgifna, oguldna s. k. lånebanko-obligationer, med derå upplupna räntor, äfvensom för ali annan s. k. lånebanko-skuld; c) att ansvara för alla öfriga skulder, för hvilka Rikets Ständers Bank vid uppgörelsen möjligen befinnes häfta, med undantag af de på löpande räkning innestående, Staten, derunder lydande kassor och enskilde personer tillhöriga medel, som komma att på dylik räkning i Sveriges Bank öfverflyttas. § 6.
Dessa barn lära sig en hel hop saker; men vid 12 års ålder, då de skola utgå, kommer en stor mängd af dem på oriktiga vägar. Föräldrarna kunna ej använda dem hemma, utan en del går in i läror och en del blifver dagdrifvare samt kanske till slut brottslingar. Jag måste, utan att klandra orten, säga, att de, som gä i läror hos handtverkare, få en bildning, som ej svarar emot den föregående bildning de erhållit; de få sopa gatorna och springa ärender. Detta behandlingssätt, i förening dermed, att de ofta finna sig äga mera kunskaper än deras mästare, gör, att de blifva sturska och någon gång brottslingar. Ett sådant förhållande gaf anledning dertill, alt en numera afliden man, hvilken, i afseende på hvad han uträttat, kunde kallas en secular-menniska, Doctor Dubb, när Commercerådet Chalmers, med hvilken han genom vänskap var nära förenad, frågade honom, huru han skulle använda sin stora förmögenhet, rådde honom att gifva hälften deraf till en slöjdeskola, med vilkor, att den skulle stå under förvaltning af Frimurarebarnhusets direetion. Den andra clausulen var, att undervisningen alltid skulle blifva frivillig. Frimurarebarnhusdirectionen emottog detta testamente och hade 12 års processer, rör:de den summa, som skulle utgöra hans halfva ■förmögenhet. Capitalet utgjorde då nära 120,000 r:dr b:co. Dm »S M .i j t. ra. 36) Emedlertid var man villrådig i afseende på verkställigheten af testators vilja, ty man visste knappt huru en slöjdeskola skulle se ut; men vid samma tid blef Technologiska institutet i Stockholm inrättadt och gaf oss ett lysande efterdöme. Ett hus inköptes då, men kostade så mycket, ehuru det ännu icke är alldeles färdigt, att numera icke återstår mera än en fond af mellan 73 och 75,000 r:dr b:co, hvars ränta är hvad man har att använda. Ett lyckligt val af lärare gjorde, att då skolan för 5 år sedan sattes i fullkomlig verksamhet, märkte man genast, att den var lyckad öfver förväntan.
M:ls nådiga uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att det vid sistlidne riksdag å allmänna indragningsstaten uppförda och till nämnde akademis disposition ställda anslag af 800 R:dr banko, lill fortsatt understöd för anskaffandet af teckningar af inhemska vexter till ett arbete, benämndt Sveriges Flora, samt till uppmuntran för utgifvande af teckningar utaf Zoologiska föremål, ännu ytterligare beviljades för vinnande af närmare kännedom om de inhemska naturalstren, har E. K. M:t, då Akademien tillika upplyst, att med dessa medel ej blott det förtjenslfulla och för Sverige hedrande arbetet ”Skandinaviens Fiskar” kunnat fortsättas och nya teckningar för detsamma anskaffas, utan äfven i vetenskapligt hänseende icke mindre vigtiga originalmålningar af svenska vexter, synnerligast de såsom födoämnen gagneliga svamparne, kunnat ulfbras, i nåder äskat, det berörde anslag måtte fortfarande och till enahanda belopp få utgå, hvilket Rikets Ständer bifallit. 6:o. E. K. M:t har jemväl uti Dess nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof begärt att, då Ramsjö kapellförsamling, tillhörande Ljusdahls pastorat i Gefleborgs län, hade behof af en serskild predikant, enär presterskapet i moderförsamlingen icke förmådde behörigen handhafva själavården inom kapell-laget, som vore fem mi! aflägset från moderkyrkan, och någon banad väg emellan dessa ställen icke funnes eller kunde anläggas, men församlingen saknade förmåga att bereda honom en för en tarflig bergning erforderlig aflöning, Rikets Ständer, såsom bidrag dertill, måtte anvisa cn summa af 133 R:dr 16 sk. årligen under de första femton åren efter predikantens anställande, samt 66 R:dr 32 sk. under derpå följande femton år; och, enär upplyst blifvit, att anställandet af serskild Expeditions-Utskottets Förslag till undt. Skrifvelse, N:o 174.
Jag tycker karl vansvärdt parti, i armarne på » Jag inte, att en utfattig händer är ett så att m a n eftersträf» men nu invände tror j a g, att där är n å g o n a n n a n. i * ', L. rf ' •rf ' ' '. ' t ' • ' morgonen. » Sigrid, e n d a citat. du genast i grunden som » Emelut det — hör du h a d e stor respekt H e d v i g, lydde, ehuru motvilligt. Strax därefter smygande; haft kom Gerda, tvärsäkerhet, sakta, nästan allt trots, s o m i sitt v ä s e n ä n d a sedan balaftonen, voro som all och Arvid, o m henne. trodde, att allt enda B e r g s t r ö m h a d e fruntimmers-kaffebjudDen lilla komfortabla våningen var m e d gråhårsmatronor, mer, unga, blomstrande bordet i förmaket äkta äkta den kannan. medelålders flickor. den I var ord. Uppgifterna gon håll förlofning. härom voro mycket olika. (Forts. o. slut i nästa n:r.) bortstrukna. sitt arbete. bli a l l v a r. ännu, reste anmärkningsvärdt. ning. M o d e r n satt tyst en sitt hade upphört. då inte fick Stockholm. är litet fråga o m en ingeniörsplats p å ett och Mellan gråt. A r v i d på bitterhet. D e t efter och men henne. » Men blifvit litet nästan bedjande, o c h H e d v i g såg, att Gerda Fjorton första sidan i kyss på moderns bruk. ijjDsiU i världen öfver mise en seene annorstädes, praktfull. till henne. Hedvigs och Gerdas blickar möttes, d e n a f hennes H o n for smekande med * I, som träden in, låten hoppet fara. De läsarinnor, som ändra vistelseort för sommare meration å Idun ej utsträcker sig lä juli, torde göra bäst i att före af res merationen för att vara säkra om a årgången fullständig. Kvinnlig simkonst. Ett blad up dess svenska historia af H. H. (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.)
Emst Ahlgveia. Harriet Martineau. Cecilia Holm berg. Anna Maria Lenngren och Iiennes betydelse fiir den nutida qvinnoverlden. Ygdrasil. En äktenskapskonflikt i forntiden. Selma Llayedöf. - f Jenny Lind. Agna+. Qvinnoöden. mesoch arakturs-; ckningar imt tidsbilder. Grundplåt Lill ett stipendiiim för qvinnor. Donationer till förmån för cp ' rinnor. lktisk \ * HlAnbud af understöd till en skolbildad qvinna, soiii vill egna sig zit barn-; iirenlie t. morskans kall. Idun Prenumerationspris pr är: Idun eusam kr. pl. • 5: — Redaktör och utglfvare: B y r å: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr. A l l m. telef. postFRITHIOF HELLBERG. Redaktionssekr. : Zelia iland de kvinnliga deltagarne i den i S t o c k h o l m nyss af hållna Amerika nistkongressen torde i n g e n h a ådragit sig större uppmärksamhet än den dam, hvars intagande bild i d a g p r y d e r vårt b l a d; ja, m e d undantag kanske f ö r d e n frejdade professor R u - dolf Virchow, kan t r y g g t påstås, att Zelia Nuttall var den lysande samlingens mest firade personlighet. P å de talrika festligheter, som jämsides m e d de allvarliga förhandlingarna u p p t o g o en stor del af kongressdagarne, var det helt naturligt, att det ovanliga, äkta kvinnliga behag, öfver hvilket fru Nuttall råder, g j o r d e sig h ö g t gällande. M e n äfven i den vetenskapliga debatten g j o r d e h o n beaktansvärda o c h beaktade inlägg, särskildt genom sitt f ö r e d r a g o m det forna mexikanska kalendersystemet, hvilket — s o m vi redan i förra veckans nummer nämnde — hälsades m e d lifligaste bifall o c h åtnjöt äran att särskildt komplimenteras af professor J. Nordling. helgfri Tryckeri Aktieholag 7:de årg.
8:0 $5anfo»gullmäftigeé förfta pligt är att upprätthålla mpntvärdet: a) genom reglering af Söanfenö fedelutgifning med fortfarande uppmärf# faml)Ct ä metallijfa fajjané ftälining famt vepelfurfenS förhållande; b) genom inlöfen, efter faftftälld grund, af SSanfcnö fedlar, antingen med ©venjft mpnt, eller med tttländjft rnpnt, eller med ompntadt ftlfver och eller med veplar ä den metallifta palma, Q3anfen fan hafva ä utrifcé ort nedfatt; det förfta ovilkorligen, i de andra formerna, efter fedel»innehafva» 48 rens önjfan od) £3anfo#$ullmäftige3 pröfning af omVänDigfyeterna i Ijroarje ferjfilDt fall, famt c) genom änDamåléenliga åtgärDer till metalliffa fajjam3 förvärfning eller till förminfFning af Söanfené förbinDelfer od) utlåningar; allt på fatt od) i Den orDning voibarc VaDgaDt är. 9:o 33anfp#§ullmäftige fFota, genom inföp af ftlfmer från fremmanDc länDer, förVärfa 53anfcn» metalltjfa fafja, Då fåDant, utan lemnaDt förlott, för SSanfen tide mcDför (Förre utgift, än forn erforDraö för tranöporten af ftlfmer från uppföpöorten till 35anfen. 10:o
St. afven skulle inse, är, att förhållandet är till den grad inveckladt, att man i närvar. stund ej har annat att önska, än en tydlig utveckling af frågan, och att K. M. måtte till nästa Ständer öfverlemna ett förslag, att antingen tolagen måtte jernnäs, så att den i alla hamnar utgår med lika stor proc. af varornas värde, eller också helt och hållet upphöra, emot städerna försäkrad ersättning af statsverket. Jag skulle önska, att R. o. Ad. täcktes finna, att Oecon.Utsk., så sammansatt som ett sådant Utsk. är, omöjligen kan komma längre, än till hvad Utsk. nu tillstyrkt; och skulle betänk, återremitteras samt Utsk. sättas i nödvändighet att vidröra frågan om städernas privilegier, så förutser jag endast en ytterligare inveckling och ingen utveckling af ämnet. Dessutom hafva R. St. redan på visst sätt för Oecon.Utsk. afskurit möjligheten att behandla denna fråga såsom ett bevillntsmål, emedan R. St:s Constit.Utsk. godkänt den åsigt, Bevilln.Utsk, yttrat, att detta Utsk. ej kan med frågan sig befatta. Jag instämmer med en värd talare midt emot deruti, att om man skulle rent af frånkänna tolagen all slags bevillnrsnatur, skulle man, i consequens dermed, kunna raisonnera sig dertill, att afgiften för brännvinsbränning ej vöre någon bevilln., så vida den ej erlades för husbehofsbränning, som endast nämnes i 60 § Reg.F., i följd hvaraf beskattningen å fabriksbränningen hlefve Konungens och icke R. St:s ensak, i fall man så ville tolka nämnde §, att ingen afgift, som ej deri uppräknas, kan vara af bevillntsnatur. Jag tillstyrker bifall å förevar, betänk. IJr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag har tillförne flera gånger yttrat min öfvertygelse, att tolagen ej kan vara annat än af bevillmsnatur och en allm. afgift, som, enligt 60 § Reg.F., ej kan utan R.
Sprengtporten har invändt mot den yttrade önskan, att Hrr Komitérade måtte höras öfver Hr Öfverste Den 6 December f. m. 443 Ericssons förslag, att om detta skett, och Komitén skulle fått gifva påminnelser dervid, skulle Ofverste Ericsson fått afgifva påminnelser vid Komiténs påminnelser, och hvartill skulle detta hafva ledt ? säger Frilen Jag tror icke att det varit så farligt, i fall Komitén fått afgifva påminnelser, och Hr Öfverste Ericsson då också fått tillfälle att yttra sig deröfver. När det är fråga om en sak som gäller 100 milhr, när det är fråga om ledning af banor, hvilkas bestämmande måste utöfva ett vigtigt inflytande på Rikets välstånd och frid, då tror jag verkligen att det upskof i tid, som härigenom kunnat blifva en följd, kunnat vara ganska väl användt. En annan värd talare, Hr Montgommerie, har förmenat att Staten icke borde handla som en enskild person i afseende på valet af riktningen för jernvägarne. Jag tror att Hr Montgomerie misstager sig och att just deri ligger ett stort felsteg, om Staten hushållar i olikhet med de enskilde. Det bästa sättet, så väl för Staten som för den enskilde, blir alltid att söka nedlägga sina kapitaler der, hvarest de snarast bära tillbaka ränta och kapital, emedan dessa medel då så mycket förr blifva lediga att användas ånyo. Jag får tillika uprepa, hvad jag förra gången sade, att det icke kan vara annat ändamål med jernvägar, än med andra vägar, det nemi., att sammanbinda orter med hvarandra, för att transportera redan befintliga produkter och de som derigenom upkomma. Det måste vara lätt begripligt, att detta bör, om möjligt, afses äfven vid anläggande af s. k. stambanor, ehuru visserligen hos många ingår såsom en grundtanka för dessa, att med största möjliga hastighet kunna genomrutscha hela Riket, och att man derföre, utan konsiderationer, bör taga den korta vägen från den ena ändpunkten till den andra.
Jag finner nemi. att deruti äro nämnda, såsom föremål för den ifrågavar. styrelsens verksamhet, måssodlingar samt flera dylika allmänna arbeten och företag, som likväl alla äro af den beskaffenhet, att de endast kunna bedrifvas under den del af året, då jorden icke är tillfrusen. Som jag likväl föreställer mig, att ändamålet med bildandet af denna styrelse och de arbeten, som genom dess försorg skola befrämjas, vore icke allenast landets uppodling, utan måhända företrädesvis beredandet af arbetsförtjenst för den ökade folkmängden inom fäderneslandet, hvilken, såsom vi vid flera tillfällen funnit, synnerligen igenfinnes bland de fattigare classerna, och att derigenom förskaffa sysslolösa personer en arbetsförtjenst, som kunde afhålla dem från de brott, hvilka sedan föra dem lill correctionshusen ; så skulle jag tro , att det hade förtjenat att till föremål för denna styrelse måhända företrädesvis nämna sådana slags arbeten, som gåfvo sysselsättning och arbetsförtjenst äfven under den del af året, då hvarken mässar kunna odlas eller vägar anläggas, jag menar till bedrifvande af bruksrörelse, hvartill ymniga lägenheter finnas i de delar af Riket, som äro minst befolkade, men deremot hafva stora skatter i sina berg och malmer. Jag vill blott anhålla, att dessa mina tankar, jemte dem, som Hr afWingård låtit uppläsa, må få åtfölja till det. Utsk , som kommer att behandla Konungens nåd. propos., och önskar att Utsk., vid föreslående af und. svar, ville fästa någon uppmärksamhet vid hvad jag yttrat. Dessa båda anföranden remitterades til! StalsUtskottet. Ånyo föredrogs Exped.Utskrs den 26 dennes f. m. på bordet lagda förslag N:o 65 till R. St:s und. skrifvelse, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om fortfarande tills vidare af anslaget för Rikets Allm. Ärendets Beredning.
Något ditåt är ett fransyskt hälles ytterligare på. Ofverbindas med Stenia. binder man dem till en bukett, krans sätt (se Vinbär). Den Jasmundska papper. eller kvist, alltefter som det bäst pasmetoden, att koka in bär utan någon Mellanrätter. sar till hatten. Denna hattprydnad är tillsats af socker, förtjänar att blifva så varaktig, att man kan ha den hela mera bekant än den hittills tyckes vara Sparris med gräddsås. Grof sparris (beskrifningen återfinnes under Plomrensas, sammanbindes i knippor, kokas sommaren. 1 2 Westbergs oöfverträffliga Tvättpulver LED / GA PLATSER. E n stadgad, anspråkslös lärarinna, fullt mäktig engelska språket samt villig att undervisa barn i vanliga skolämnen, erhåller anställning i familj. Billiga anspråk. Svar adresseras: » G. L. », Finspong. [2042] n anspråkslös och ordentlig flicka, van att undervisa minderåriga, barn samt villig att deltaga i husliga göromål, finner plats i familj på landet. Svar med lönepretentioner sändes till » S. M. G. » Öjebyn. Piteå. [2050] E El 1 med undervisningsskyldighet hufvudsakligen i modersmålet och tyska språ- ket är ledig vid Skellefteå elementarläroverk för flickor. Ärslön 1,000 kronor. Ansökningshandlingar och betyg skola vara inlemnade före den 15 juli till styrelsens ordförande theologie doktorn S. Brandell i Skellefteå. ung, bildad flicka, hälst kunnig i E n sömnad, kan få lära hushållet mot det, att hon är villig hjälpa till med alla inomhus förefallande göromål. Reflekterande torde med snaraste hänvända sig till » Ella », Ljungbyholm, Smedby, p. r. Tfn mycket anspråkslös flicka, med höga betyg utexaminerad från folkskollärarinneseminarium, söker, emedan föräldrahem saknas, tillsvidare plats i familj för att mot fritt vivre lemna undervisning eller annat ' biträde. Vidare meddelar pastor A. F. Runstedt, Vedum. [2059] å 20 öre pr paket hos alla speeerihandlare. (DUN Läkareråd. Nicas.