Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skola de förråda fäderneslandet, skola de förråda Konungen, eller skola de vara olydige mot sina instructioner? Jag hemställer detta till eder, mine Hrr! För min del skulle jag vilja hafva återremiss på denna del af betänk., för att få densamma redigerad på sådant sätt, att stadgandet under aila förhållauden kunde sättas i verket, alt icke visas ett otjenligt misstroende mot Fullmäktige, samt att icke Ständerne visa sig vara angelägne att bestämma hvad de icke kunna bestämma, och, jag vågar tillägga, hvad de näppeligen förslå att bedomina. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Det är för upplåning af de medel, som kunna fordras för det lilla creditivet, som StatsUtsk. begränsat villkoren inom 5 proc.; men hvad upplåningen för det större creditivet angar, har ej annat blifvit föreskrifvet, än att densamma skall försiggå efter de bästa villkor, som kunna erhållas, utan att hvarken ränta eller capitalhelopp blifvit bestämde; beroende hela affären på Fullmäktiges pröfning. Om, på sätt jag förut framställt, de tillgångar, sora i Riksg.cont. finnas, blifva afsedde såsom fond för lilla creditivet och för det som är afsett till undsättningar i missväxtår, hvartill jag förmodar desamma skulle blifva tillräcklige, så torde följden blifva, att de räntebärande obligationer, som Contoret äger, komma att i dess vård qvarblifva intill dess lyftning af dessa creditiver ifrågakommer; men att för det stora creditivet afsätta någon fond, jag upprepar det åter, det anser jag verkligen - Den 14 Maj f. m. 473 ligen utan allt ändamål, enär denna fond ej blefve för behofvet tillfyllestgörande. Helt annat bade det varit, om bancovinsten för åren 1845, 1846 och 1847 skolat till Riksg.cont. iifverlemnas; ty då hade medel funnits tillgänglige till fyllande af det större credilivets behof, och då hade det ändamål, som man afser med bildandet af omförinälde fond, kunnat uppnås.
Hos Riksens Ständer har motion blifvit väckt, angående ett närmare bestämmande af de afgifter, som Hjelprotarne vid Indelta Regementerm böra betala till Stamrotarne samt jemkning af de så kallade Planpenningarna till ett efter närvarande tids varupris lärnpadt belopp; och har i detta afseende blifvit föreslaget:. 1:0 Att den år 1685 uti penningar bestämda Jordlegan måtte förvandlas till Spannmål efter nämnde års Markegångs • Taxa eller Kronopris, hvilken Spannmål sedan, fördelad Stam-och Hjelp-Botarne emellan, skulle utgöra rätta Jord. Jegan, som icke kunde i framtiden vara förändring underkastad. 2:0 Att Hjelp Rotarne ej måtte åläggas någon afgift för den jord, Soldate-Torpen innehade utöfver hvad Knekte - Contracten utstakade, samt 3:0 Att hos Eders Kongl, Majit måtte i underdånighet anhållas om den befallning till vederbörande, att alla (ill äfventyrs började Rättegångar i^detta ämne barde hvila intill
Då den motion, af hvilken den nu ifrågavar. är föranledd, blifvit väckt inom motionstiden, vågar jag anse hvad Hr Frih. o. Landtm, anfört icke innefatta tillräckligt skäl för vägradt upptagande af sistnämnda motion. De n 28 Mars f. m. 549 Ilr Frill. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad., på de af honom anförda skäl, ansåg motionen böra förfalla. Ropades många ja, men Hr Munck af Rosenschöld begärde votering. Frih. Gederström, Jacob: Jag vill icke bestrida, att votering kun begäras i hvarje fall, då en propos. blifvit framställd till besvarande med ja eller nej; men jag kan dock icke betrakta Hr Frih. o. Landtnäs framställda propos. annorlunda, an såsom en hemställan till R. o. Ad., huruvida Ståndet yrkar propos. på remiss af motionen, emedan fråga icke bör kunna vara att här nu genom votering afgöra, huruvida en motion, som Hr Landtm, funnit vara olagligen tillkommen, skall upptagas eller ej, utan frågan är blott, huruvida Ståndet anser Landtrnarska Ikens åsigt riktig eller ej, i hvilken sednare händelse saken hänvises till afgörande af Const.Utsk, på hvars utlåt, då beror, huruvida propos. lill motionens upptagande skall framställas; beroende det då först, derest Const.Utsk. finner alt propos. bör framställas, på Ståndet att afgöra, om motionen skall upptagas eller ej. Hr Le frön, Joli. Pehr: Jag har så uppfattat Hr Frih. o. Landtnäs framställning, att Hr Landtm, vägrat propos. till remiss af motionen. När nu votering begäres, kan det ej betyda annat, än att man yrkar motsatsen af Hr Landtm:s förklarande. För min del yrkar jag icke denna proposition. Hr Munck af Rosenschöld: Uti det af Frih. Cederström anförda skäl finner jag icke hinder för mig att, enligt grundlagen, erhålla votering i anledning af Hr Frih. o. Landtnäs till Ståndet gjorda framställning.
Resolutionen uppå Presterskapets besvär vid Riksdagen 1660 innehåller, att Götha Rikes domkyrkotunnor blifvit disponerade till Calmare Stads Kyrkobyggnad, men Kongl. Maj:t lofvade dockatt detta skulle förändras, och såvida limiteraSj att Presterskapet öfver hela Riket i alla Stifta och Supcrintendentier samteligen sig förenar, att gifva hvar af sitt Stift någon enkannerlig hjelp till Kyrkobyggnaden i Calmar} då Kjrkotunnorne i Götha Rike skola blifva till de usus behållnej som de förr hafva varit. Då Superintendentien öfver Wermland, enligt Kongl. Brefvet den 37 Julii 1647, flyttades ifrån Mariestad till Carlstad, förordnades under den 4 Aug. samma år, att domkyrkotunnan, som faller i hela Wermland, och dittills gått till Mariestad, skulle derefter utgöras och levereras till Carlstads Kyrka för dess byggnad och vidmagthållande, hvaremot Mariestads Kyrka skulle få behålla domkyrkotunnan af Wassbo och Walla härader. Vidare innehåller Kongl. Resolutionen af den 27 Maji i658, angående skilnaden emellan Skara Stift, samt Carlstads och Götheborgs Superintendentier, att hela Dahlsland skulle förläggas under Carlstads 4 Allm. Bcsv.- och Oecon.-ZJtsk. Betänkande N-o Superinlendentie, men att Dahlslands domkyrkotunnor, som till Skara hittills blifvit ulgjorde, borde äfven derefter till Skara Domkyrka oell Hospital erläggas; dock erhöll Carlstads Kyrka sedermera, genom Kongl. Brefvet den i September 1747» S&7 tunnor af Bolstads tionde på Dahlsland, hvilken tionde förut utgått till fördel för Skara Stift.
Sedan jag sålunda sökt, enligt det mig nådigst lemnade uppdrag, utveckla de grunder, uppå hvilka ett fullständigt ordnande af Sveriges stridskrafter till lands, efter min åsigt, borde fotas, vågar jag slutligen, jemte det jag hvad af mig i ena och andra hänseendet blifvit föreslaget, Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och gillande underställer, i underdånighet föreslå, att bestämmandet af de anslag, hvilka må i nåder anses för verkställigheten af ifrågavarande förslag vara erforderliga, må företagas i sammanhang med frågan om regleringen af fjerde hufvud-liteln i allmänhet och således Eders Kongl. Maj:ts nådiga beslut derom ingå uti propositionen till Rikets Ständer om statsverkets tillstånd och behof, äfvensom att särskild proposition må till Rikets Ständer i nåder aflåtas, rörande det förändrade sättet för beväringsmanskapets uttagande till vapenöfning. Stockholm den 9 September 1847. Gust. Peijron. Utdrag af Protokollet öfver Landtförsvars-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Statsrådet på Stockholms Slott den g JSovember 1847. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens, Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre. Statsråden: Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, Waern, Friherrre Gyllengranat, Faxe, Fåhreeus. Sedan Kongl. Maj:t i nåder förklarat
Bristen i Johans hela uppfostran säges också hafva varit, att den »enligt tidens låga föreställningssätt varit inrättad med fästadt afseende på himlen och helvetet. »Somliga handlingar ansågos goda, andra onda.» Hvilket ju var alldeles på tok. Ty derigenom leddes Johan in uti den svåra villfarelsen att känna sig ansvarig för de tankar, som han då i sin enfald trodde vara dåliga, såsom t. ex. då han under moderns dödsarbete stod och gladde sig åt utsigten åt att få ärfva hennes guldring. Sådana tankar äro tvärtom »sunda» – så predikar öfver detta nätta ämne vår förf. – »ty de hafva tänkts efter alla lagar för tänkandet!» Sak samma med de handlingar som pläga kallas dåliga, men i sjelfva verket endast äro nödvändiga yttringar af naturliga begärelser. Man ångrar icke sina fel utan sina dumheter. »Felen måste vara der, de framkallades af nödvändigheten och de gagnade, men dumheterna de skadade och kunde varit ogjorda. Den högsta moralprincipen skall också, efter den högre insigt till hvilken förf. slutligen kommit, sammanfattas sålunda, att »individens första, heligaste pligt är att skydda sitt sjelf, så vidt möjligt utan att skada andras.» På den sunda principen skall nu det nya samhälle uppbyggas, hvarom hr Strindberg äfven i detta arbete emellanåt fantiserar, till omvexling med det ideliga »tjagglandet» om öfverklass och underklass. I det samhället skall det icke finnas något öfver eller under, uppe eller nere, och der skall man slippa tankarna på framåtskridande. Ty att sträfva uppåt och framåt det tillhör endast den fördömliga öfverklassen. Nej, framtidens uppgift är endast att bringa det som är uppe nedåt. »Socialismen, som nu kommer och vill fira ner öfverklassen med dess värdelösa högre som lockar till sträfvan uppåt, är en rörelse i tillbakagående, sund riktning.» Dermed är vår svenske Apemantus så innerligen belåten. Jag vill till den första artikeln bifoga en anmärkning. Det kan måhända tyckas som om mitt tillbakavisande i densamma af beskyllningarna mot skolungdomen skulle stå i strid med hvad som här förut särskildt blifvit betonadt: osedlighetens utbredning och allmännelighet bland skolungdomen.
Häri instämde Herr Lektor Sondén. Allmänna Besvärsoch Ekonömi-Utskoltets Betänkande N:o 71. Af Herr Prosten Millén, som begärde få antecknadt, att han ej deltagit i beslutet. Af Herr Lallerstedt, hvilken anförde: “1 den mån allmänna tänkesättet allt mera återgår från den likgiltighet för det religiösa lifvet, hvilken under mer än ett halft århundrade egt rum icke blott inom vårt fädernesland, utan ock inom största delen af det öfriga Europa, kommer utan tvifvel en sannare uppfattning af Sabbathens helgd alt inom alla samhällsklasser göra sig gällande. Att endast genom den borgerliga lagens stadgauden söka vinna ändamålet, är fåfängt. Det är icke lagar som fattas; sådana finnas tverlom i öfverflöd och för måhända hvarje af de fall, som öfverklagas; men dessa lagar hafva til! stor del fallit i glömska, och den grund, hvarpå de hvila, bör icke vidare vinna tillämpning. Det är icke genom stränga lagar, icke genom polismaktens omedelbara ingripande, som Gudsfruktan åstadkommes. Lagar, som sakna stöd i allmänna tänkesättet, äro alltid vanmäktiga; men då de angå religiösa ämnen kunna de derjemte leda till eftertänkJiga följder, om deras tillämpning ifrågasättes, hvilket alltid måste befaras, så länge de qvarstå i gällande kraft. Utskottet erkänner, att de äldre sabbaths-lagarne äro olämpliga, och att seden redan mildrat hvad somj i dem är lör strängt; men Utskottet tröstar sig dermed, alt "erfarenheten snarare vittnar om slapphet uti, än om otidigt och öfverdrifvet nit för de ifrågavarande lagarnes upprätthållande.” Det vådliga i denna sats ligger i öppen dag; ord, sådana som dessa, böra aldrig böras från en lagstiftande församling. Lagar, som till den grad strida emot seden, att de icke kunna tillämpas, måste, i detta, liksom i hvarje annat fall, upphäfvas. Det anstår icke den, som stiftar lagar, att fägna sig öfver slappheten i deras handhafvande.
Reservanten har således icke funnit understöd ens hos pluraliteten inom Utsk. bland ledamöterna af sitt eget Stånd; och de, som i Utsk. deltagit i ärendets hand läggning, torde likväl icke böra anses så kortsynta, som Hr v. Hartmansdorff tyckes hafva velat föreställa sig, då han trott, att det varit af förbiseende af det rätta, som Utsk. underlåtit antaga den åsigt af ämnet, som uti PresteSt:s skrifvelse till K. M. vid förra riksdagen uttalas. Med erkännande af all möjlig högre upplysning hos PresteSt. måste den väl icke vara så öfverlägsen, att den ej kan fattas, hvarken af K. M. eller de öfriga Stånden. Det torde derföre antagas, att den åberopade skrifvelse!! verkligen icke varit så öfverbevisande, som nitiska förespråkare velat förespegla. Utsk. har noga öfvervägat, hvad i detta ämne vid sista riksdagen förekom. Det har tagit kännedom om de und. utlåttn deröfver, hvilka Kammaroch KrigsCoIbna afgifvit m. m. K. M. har nu framställt frågan, ingalunda med något ogillande, utan endast med iakttaget närmare bestämmande af grunderna för markegångssättningen. Ett sådant bestämmande har Utsk. sökt uppgöra; och det är vid ett föregående tillfälle redan tillräckligt utveckladt, hvarföre Utsk. icke kunnat tillstyrka den K. propos:n i hvad den föreslår, att R. St. vid hvarje riksdag må upprätta markegångstaxor , gällande till nästföljande riksdag, eller under 5 års tid. Utsk. har nemi. ansett det nu framlagda förslaget i denna del närmare uppfylla ändamålet. Då de nuvar. deputerade för markegångssättningen icke äga sig föreskrifna några gränsor, hvarinom deras omdöme bör hålla sig, har Utsk. deremot föreslagit, att deputerade i allmänhet skola anses bundna af kronobetjeningens prisuppgifter, tillkomna efter församlingarnas hörande deröfver på allm. sockenstämmor. Således blifva de verkliga prisen så nära som möjligt bestämda. Hr v.
Den senaste j Hntwudstaden för 2O är tillbaka hällne Riksdag bfLredje Band. N:o 223. wer, 4622 Den 2g Gctober. wertygar i mera än ett afseende att denna § för Ridderskapct och Adeln icke innehäller nägot särskildt Privilegium. 2 § synes wäl lämna Ridderskapet och Adeln en Förmäns« rätt till Rikets högre Embeten; som ofta warit lika sä mycket afnndad som litet förtjent att wara det. Dä nu mera wägen icke är stängd, eller pä längliga tiber warit det, för ben sanna förtjensten, att utan bördens afseende, uppstiga till Rikets högsta wärdighcter i Embetswägen, anser Utskottet sig ingalunda kunna upptaga denna § säsom nägon uteslutande rättighet, hälst tvär senast antagna Regerings - Form af den 6 Juni innewarande är tydeligen fbrcskrifwer: att bäde Frälse - och Ofrälse Män i be högsta mäst magtxäliggandr Embeten böra nyttjas. Hwad z Z angär, torde samma anmärkning fä gälla, som i anseende till näst förcgäendc § är anförd. Konungens Cantzlic har redan längre tid ukgjortS af lika sä mänga förtjcnte och skicklige Män titon, som inom Riddcrskapct och Adeln. 4 Z lärer efter Utskottets tanka wltzcrligcn icke utgjöra nägot Privilegium att fä resa i främmande land för att idka bokliga eller fria konster, är och har längre tid warit en lika sä gemensam, som oförnekad rättighet, för hwar och en, som däraf wille sig begagna. Hwad s § angär, hafwcr wära häfder hwad början af samma § beträffar redan för 20 är tillbaka nogsamt wisat att nägon uteslutande rättighet för Ridderskapet och Adeln i ben delen wisserligen icke inträffar.
Hon gick så tillbaka in till sitt, och dagen i ända gjorde hon inte annat än bara spann på den gyllene spinn-rocken. Men lika snällt som tråden leker på spindeln, lika snällt lekte ock hennes tankar till allt hvad ondt kunde vara. Som det nu led emot aftonen, stod prinsessan omsider upp, torkade sina tårar, och begynte tillreda ett nytt gästabud, som var ännu mycket kosteligare än förra gången. Derefter gick hon upp i gården, och beddes få tala vid drottningen. Som de nu åter träffades, sporde trollet med många vänliga ord efter hennes ärende. »Jo,» svarade prinsessan, »detta är mitt ärende, att jag vill bedja dig och din styf-dotter visa mig den stora hedern och blifva mina gäster äfven för i qväll.» Sådant behagade troll-drottningen öfvermåttan väl; hon samtyckte derföre till prinsessans begäran, och lofvade komma såsom tillsagdt var. När prinsessan och hennes gäster nu åter sutto öfver bord, och åto, och drucko, och voro glada, tog prinsessan fram sin gull-härfvel, och begynte härfla. Då vardt troll-drottningen förundrad, och tyckte att detta var en mycket större kostbarhet, än något annat som hon sett tillförene. Hon frågade fördenskull, om hon ej kunde få köpa härfveln. »Nej,» svarade prinsessan, »den är icke fal hvarken för penningar eller goda ord. Likväl,» sade hon, »skall jag afstå den åt dig på ett enda vilkor.» ’Hvad är det för ett vilkor?’ frågade trollkäringen, och var mycket ifrig. »Jo,» sade prinsessan, »detta är mitt vilkor, att jag får sofva ännu en natt hos din käraste.» Sådant kom troll-qvinnan sällsamt före; likväl besinnade hon sig icke länge utan samtyckte till prinsessans begäran, och menade att det väl inte vore så farligt; hon skulle nog hitta på råd. Slutet på deras samtal blef således att trollet fick gull-härfveln, men konunga-dottern skulle få sofva om natten hos sin egen hjertans aller-käraste, prins Hatt.
Riksdag medgifna afskrifningen af Statens fordran hos förra bolaget var, att den nya fond af 200,000 R:dr, som vid bildandet af ett nytt bolag borde anskaffas, ovilkorligen borde användas för denna sänkning och för arbetets bedrifvande på nedra kolflötsen samt för anläggning af sådana fabricationer, hvartill isynnerhet den ymniga tillgången på eldfast lera erbjuder materialier. Uti det betänkande angående Stenkolsverket, som Engelska grufve-ingeniören Bäld år 1827 afgaf, tillstyrkte han, att grufvearbetet vid Ryd företrädesvis borde väljas. En sådan tillstyrkan grundade sig på beräkningen af den kolqvantitet, som derifrån skulle kunna upphemtas. Enligt uppgjord calcul ansågs det, att kolbrytningen der skulle lemna den största afkastning, och att den, i förening med fabrikater af den rika tillgång på den äfven af Bäld, i jemnförelse med Engelsk lera, godkända eldfasta leran, skulle lemna vinst. Om arbetet vid Ryd på sådana anledningar företogs och fortsattes, å den ena sidan, under de största förhoppningar att finna, om ej en hastig, åtminstone en säker ersättning för alla der nedlagda kostnader, så voro dessa förhoppningar blandade med den äfven af Bäld delade farhågan, att vattnets tillopp skulle tilltaga med sänkningen och slutligen kunna blifva alldeles öfvermägtigt, och att således frukten af allt der nedlagdt arbete skulle både för samtid och efterkommande försvinna. Under arbetets fortgång inträffade sådana förhållanden, som af Bäld hvarken kunde föreses eller beräknas, att verkets grufve-ingeniör, hvilken på bolagets bekostnad vid Stenkolsverken i Skottland blifvit danad, föreslog och bolaget godkände den förändring uti den af Bäld uppgjorda arbetsplanen, att a:ne vattenuppfordi-ingsmaschiner, som, enligt Balds föreskrift, endast vid Ryds gamla och nya schakter borde användas, erhöllo biträde af ännu en tredje vid Brors Backe, hvilka alla, dels tillsammans dels skiftesvis, sattes i gång till vattenuppfordring och hinsning från hela fältet.
R:dr. öre. Ben, arbetadt: elfen-, och hvalrosständer, fr. 1 R:dr 50 öre till 50 öre . 768 768 — andra slag, fr. 40 till 15 öre » 9,423 2 355 75 Bensvart, Benkol eller Bister, fr. 1: 50 till 75 öre centner 2,192 1.644 — Bernsten, arbetad, oiniättad, fr. 1: 50 fri skålp. 8 12 — Bijouterivaror af annat ämne än guld och silfver, fr. 75 till 55 öre 16,892 6,756 80 Bildhuggeriarbete!! af trä, fr. 25 öre fria . • • . kan ej beräknas Bleckslagarearbeten, olackerade, fr. 25 till 10 öre skålp. InförselsMinskning qvantitet i år 1864. tullinkomst. R:dr. öre. | Bokoch Koppartrycksvärta, fr. 10 till 3 öre skålp. 28,948 2,026 56 Borax, fr. 4 öre fritt ... Broderduk m. m. af silke, fr. G R:dr till 2 R:dr skålp. 5 12 af silke med tillsats af annat ämne, fr. 3 R:dr till 1: 25 » 4 7 - I » ull, fr. 1: 25 till 1 R:dr )) —- ’ » papper, fr. 18 till 15 öre. )) 314 9 42 andra slag, fr.
Wid detta riifälle upstar lwanne frägor: den ena, huru förhallas bör i anseende til en Fullmägtig, som är (lgpm; den andra, i anseende til en Fullmägrig, famar fran Riksgälds-Lomoirek vepuksrsä. Hivad den sednare beträffar, torde Högloft. Ridderskap» och Zldeln stang. at Kongl. 8ecrersr»ren van ingeström såsom stspmeracl ej lärer kunna begifwa sig ifrån Riksdagen» Da bliswer frägan allenast om Friherre vs^erbjellrs, och lag får härmed lilkannagifwa, at han i detta amris inlemnadt följande skrift, som Ridderskap» och Atzeln torde behaga höra sig söreläsaS. I den händelke, RikSgäldSiOontoirsrs förwaltning i Slockholm ikulls befinnas utan någon Ledamot a Hög. löst. Ridderskap»!? och Adelns magnar, och Högloft» Ridd.rikapcc och Adeln skulle anse nödwandigt, d», äfwen under dea k'.d, nuwarande Riksdag ännu kunde förstöra, ätmmdstvne en Ledamot af dest medel bor derstädes wara at rifga: Sä, för at ga Högloft. Ridderskapettz gch Ade.iitz afW härukinngg lii möces, fao lag 477 med förklara, dsc jag ar beredd, at nasta mecka afresa lil Slockholm för at inlaga dek rum uti RiksgäldöCcmmirek, hwilket, a Högloft. Ridderskapets och AdelnL magnar, jag ännu tiis widare innehar; och will, i förcnämnde fall, läka min rätt, at bewista der återstående af Riksdagen, för denna gängen wara hwilande. Norrs köping b. sz. Maji ittLv. ^ob. Luft. lbeZerbjelke. Herr von 5>Lbulk2enbeim, Osviö (den äldre).
Vårsäd vara väl inbergad och lemna god och ymnig skörd, till visst beräknande af 5te till 6te kornet, och Länets Sädesförråd förslå äfven till afsalu, ehuruväl efter vanligheten behöfvande nästa vår skola finnas, som hafva undsättning från Kronan af nöden, '•— Höbergseln har öfver allt blifvit medelmåttig. Potatoes i synnerhet, och jemväl andra j or clj rugter hafva 48 Besv. och Ekon. Tjuk. Betänkanöen, varit gifvande; och skall förstnämnde slag nu mera till det mesta nyttjas lill bränvinsbränning, hvarigenom säd bespares, och hvaraf erhålles 7, 8 till 10 kannor 6-gradigt bränvin efter en tunna Potates med tillsats af ett Lisp. Kornmalt. Landshöfdingen önskar, att denna HusJiållsmethod allmänt antoges, anförande en uppgift af Länets Hushålls Sällskap, att endast för innevarande år 10,000 Tunnor Säd, sorn efter förut vanligt bruk skolat förvandlas till bränvin, blifvit använda till försäljning. Jönköpings Län har fått skörda Hösteller Vinter-Rågen ymnig till Halmen, men mindre gifvande i Spann, att deraf ej skall kunna räknas mer än 5te kornet. — —* — Vårsäden, så väl Korn som Hafrn, har åter befunnits både frodig till växt och gifvande i Skeppan, och räknas i allmänhet till 6te Kornet. — Höborden hafva ock lemnat så rik afkastning, att minskningen genom det Hö, som gått förloradt under en infallen svår bergning, skall föga kännas. Det samma gäller om Votntces och andra Rotfrugter, att deraf erhålla ymnig afkastning, hvarom exempelvis nämnes, att i Vessbo Härad, den magraste delen af Länet, på 12 Geometriska Kappeland, der 2 Tunnor Potatoes voro planterade, 64 Tunnor blifvit skördade. — Landshöfdingen tillägger, att Länet för det kommande året skall kunna Besv. och Ekon, Utsh.
Ständer, för sin del, att med uaderdä.ig erkänsla för Kongl. Majus Nädiga omsorg, skyndsamt skrida till Wal af Tronföljare den 2i nästkommande, sedan dagen förut den i Riksdags Ordningens 6» h 'örejkrifne Nämnden blifvit tttsedd. k/t supra Lx protocollo O. Valerius. Utdrag ak Borgare-Ständets Protokoll, wid Riksdagen i Orebro, den r8 Augusti i8io. S. D. ^et särskilta till Banco-JnstruclionenS öfwerseende fö.ordnade UlskottetS Betänkande af den n vennerpred förftag till en förändrad redaktion af 8 §. i berörde Instruktion, föredrogs ä nyo och gillades. Vt supra Lx protocollo I. v. Valerius. Ut - Z6 Den i8 Äng. Utdrag af Borgare-Ständets Protokoll wid Riksdagen i Orebro, den i8 Augusti iZry. S. D. föredrogs Expeditions wfdetters Memorial vider denna dag, med anhållan, alt, i afseende pä Riksdags Handljngarneö till en del är Uffvttct uppdragna utgifwande, sä rväl alla StäudcnS Protocolla Utdrag mätte U Kottet »reddelas. som ock samtlige U fVorten anmodas, att af sina Bjukander» och Förklaringar en alffrift äfwen lill Expeditions U Kottet i god tid infäyda; och kemnade harull BorgareSkönhet siik bifall, I^t snkr» Lx protocoNo l). Vslerinr. Utdrag af Högloft. Riddcrffapets och Adelns Protocoll, wid llrtima Riksdagen i Orebro d. is Aug. r8io. G' D ^ster afhörande af Kongl. Majus nådiga Proposition rörande Wal af en Efterträdare till SwcrigeS Krona; och för att med skyndsamhet ga Kongl. Majus wälwiljandc afsigter, och Nationens längtan till möler, bcsiöl Höglofl.