Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådana trosbekännelser skulle äfven kunna affordras landstingsmannen; och om de sedermera åsidosätta de åsigter, som de vid dessa möten uttalat, ådraga de sig ju rättvis förebråelse; men om de deremot handla i öfverensstämmelse med den trosbekännelse, de sålunda före valet afgifvit, så är ju detta till sin verkan liktydigt med en föreskrift, hvartill de sjelfva bundit sig. Hr Cederschiöld har vidare sagt, att representanten borde icke låta binda sig af massans mening.» Det är rätt fägnesamt att nu få höra Hr Cederschiöld uttala sådana åsigter; åtskilliga gånger förut har jag tyckt, att hans yttranden gått i en annan rigtning, och att han ansett nödigt att fästa betydligt afs:de just på massans tänkesätt. Hr Cederschiöld har vidare fullständigat sitt yttrande i afs:de på det exempel, han anfört, 158 Den 10 Oktober f. tn. och dervid åberopat att den landshöfding, med hvilken han samtal it, för honom sagt, att represeutauterne enskildt funnit landshöfdingens förslag vara det basta och att sedermera detta förslag gått igenom. Någon annan auktoritet till styrka derföre att landshöfdingens förslag varit det bästa, har jag dock ej förnummit Hr Cederschiöld åberopa, än landshöfdingen sjelf. Jag föreställer mig att hvarje landshöfding, som framlägger ett förslag, gör det i den tanken att detsamma är godt och att detta således alltid blir landshöfdingens upfattning. Det kan äfven bland landstingets representanter finnas personer med större eller mindre karaktersfastbet, och då sk lil le tilläfventyrs för dessa sednare vara ganska ändamålsenligt, att de, om de sjelfva äro vacklande, hade ett stöd att lita sig till i den mening, som deras kommittenter uttalat. De föremål, som äro bestämde för landstingets verksamhet, äro äfven sådana, att jag icke kan rätt fatta, huru de stora politiska åsigterna, på hvilka man lågt så mycken vigt, dervid kunna tagas i anspråk.
Stats-Utskottet remitterat en derstädes, under N:o 124, af Friherre Cederström, Rudolf, väckt motion, hvaruti hufvudsakligen anföres, hurusom framlidne Vice-konsul Alexander Pettersén i Egypten städse ådagalagt en synnerlig hjelpsamhet och verkligen broderlig välvilja emot de landsmän, som besökte nämnda land, hvilket å en från fäderneslandet så långt aflägsen ort varit af oskattbart värde. Ingen af våra sjöfarande, som under de sednaste 20 åren anlupit Alexandrius hamn, hade hemkommit utan att högt prisa det stöd och den tjenstvil lighet, han erfarit af Pettersén; en förmån så mycket mera värderik, som de båda General-konsuler, hvilka under den långa tid haft vårt lands angelägenheter i Egypten om hand, icke egde kännedom om Svenska språket och ej heller nog kunskap om våra Svenska förhållanden, att kunna på ett fullt, deras goda afsigter motsvarande sätt skota, hvad af dem äskades. Vid sådant förhållande föll bördan af den vigtiga tjensten på Pettersén. Då icke desto mindre, vid inträffad ledighet, Herr Testa’s i Konstantinopel ådagalagda förtjenster befuunos höra belönas med general-konsulatet i Egypten, blef Pettersén, som dock af Vice-konungen derstädes på det varmaste förordats till tjenstens erhållande, vid detta tillfälle förbigången, och, om han, seende sig utan hopp om befordran vid fortfarande täflan med meriterade utländingar, då tog afsked från den lönlösa vice-konsulsbeställningen, så undandrog han likväl ingalunda sina landsmän en fortfarande välvillig omvårdnad af deras angelägenheter, deri de ock alltjemt vände sig til! honom om råd och bistånd. Då Pettersén sålunda under 20 års tid lönlöst uppoffrat alla sina krafter, sin helsa, sin tid och sin förmögenhet till landsmäns tjenst, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte medelst en årlig pension å 350 å 400 R:dr understödja Vice-konsul A. Petterséns i fattigdom efterlemnade enka, som med sina barn för närvarande befinner sig i behof af detta understöd.
Ofver hvad af Seraphimer-Gillet sålunda blifvit i underdånighet hemstäldt, har Kongl. Majit inhemtat Styrelsens för Ultuna Landtbruksinstitut, Öfver-Jägmästarens och Kongl. Majits Befallningshafvandes i Upsala län samt Chefens för Skogs-institutet underdåniga yttranden, äfvensom Kongl. Majits och Rikets Karn Bih. lill R. St. Proposition, JYs 95. mar-kollegii underdåniga utlåtande; och då den ifrågaställa jordupplåtelsen uppgifvits vara behöflig för att åt de sinnessvage bereda ökadt tillfälle till trädgårdsskötsel och andra arbeten i fria luften, saint vederbörande icke baft något att deremot erinra, helst hvad beträffar den del af marken, som tillhör kronoparken Åsen, densamma icke ingått i parkens indelning till trakthuggning, utan tillhör reservskogen, vill Kongl. Majit härmed föreslå, det Rikets Ständer, för deras del, måtte medgifva, att ofvanberörde jordrymd af tillhopa 4 tunneland 21 Vi kappland från Åsens kronopark och Ultuna kungsladugårds egor finge, utan afgäld, åt Upsala Centra 1—hospital upplåtas, under vilkor att den å kronoparken® andel växande skog, genom Skogsbetjeningens försorg, vid passande årstid fälles och till Skogsplanterings-kassans förmån behörigen redovisas. De denna fråga rörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars handläggning ärendet varder öfverlemnadt; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. C. O. Palmstjerna. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför II. M. Konungen i Ståts-Rådet, å Stockholms Slott den 11 Augusti 1854. Närvarande:
ser för piano, lätt arrangerade samt med utsatt fingersättning, Danser för violin eller flöjt och piano, af Waldteufel, Holtz m. fl, Ivy-Walz, af Fabian Rose. » La Paloma », spansk serenad af C. Yradier; rangerad för violin eller flöjt och piano. arNyaste notbok för smått folk, samling af operaarier, sångkvartetter, folkvisor, danser m. m. i lättaste arrangemang för piano; häft. Idun N:r 41 (147) F r e d a g e n den 10 oktober 1890. Tidningen kostar Annonspris: endast I kr. för kvartalet, med 35 öre pr petitrad (10 stafvelser). IdunsModeoch Mönstertidning För » Platssökande » o c h &gt;Lediga platser I kr. postarvodet inberäknadt. Utlandska annonser 70 öre pr petitrad. Redaktör o c h FRITHIOF utgifvare: HELLBERG. Träffas å byrän kl. 9 - 1 0. A l l m. Telef. Utsrifning-stid: hyarje helgfri fredag. Läsrummarpris: 15 öre (vid kompletteringar). (raidt för Kungsträdgården.) Piennmeration sker i landsortens,postanstalt, i Stockholm, hos redaktionen. Carolina Gällstedt-Kronmann. fjsveriges första hvinliga tandläkare! sHvad, » utropar nu helt visst mången af våra minnesgoda läsarinnor; » är nu icke längre den första först, och har den goda Idun redan förgätit, att hon i fjol presenterade Constance Elbe för oss under samma heder och värdighet? » Nej, Idun glömmer icke! Fröken Elbe var den första svenska kvinna, som här hemma aflade fullständig tandläkareexamen, det är sannt. M«n detta kan ej förhindra, att vid den tidpunkt, då Constance Elbe afslutade sina studier, en annan svenska i nära två decennier redan utöfvat dentistens yrke med auktoritet af vid Köbenhavns universitet aflagd tandläkareexamen.
Uppbörden af 4i>5i8 R:dr 7 sk. hvilka ibland FörsäljningsMedlen inbegripas, såsom influtne för försålld metall, verificeras endast genom Departementets f egen CassaRäkning samt afskritt af en Liqvid med Handelshuset De Ron & Söner, hvilket Utskottet icke ansett tillräckligt; men då, enligt hvad jemväl upplyst blifvit, sådant vid HufvudBokens granskning redan fästat K. KammarRättens uppmärksamhet, och fullständiga verificationer genom de utfärdande Anmärkningarne komma att infordras, finner Utskottet någon åtgärd i anledning häraf för närvarande icke af nöden. 6 §. Öfver redovisningen för Krut-Expeditionerne till Amerika och Medelhafvet, har Utskottet redan afgif vit - Betänkanden, N:o 281. 3y5 vit serskildt Utlåtande N:o 216, hvilket således åberopas i afseende å hvad i 1826 års IIufvudBok förekommer, som dermed eger gemenskap. 7 §■ Fortifications-Departementet. Enligt å HufvudBoken befintelig antekning har densamma uti K. KammarRätten blifvit granskad utan anmärkning. Vid den af Utskottet företagne granskning har likväl blifvit erinradt, att uti HufvudBoken påföres med hänvisning till Fol. r37, i38 och i3g genom afskrifning af Kronans från förra åren balancerade skulder ett belopp af 7771 R:dr 34 sk. 3 r., ehuru, enl. berörde Fol., summan rätteligen utgör endast 7638 R:dr 26 sk. 10 i\, hvarigenom uppkommer en skillnad af 133 R:dr 7 sk. 5 r., som orätt blifvit debiterade. Denna missföring har äfven blifvit erkänd af FortificationsDeparlementets KammarConloir och rättelse af de felaktigheter, som deraf blifvit en följd, utlofvad vid nästa HufvudBoks afslutande, hvilket Utskottet får anmäla, på det R.
– «Visst ha vi mycken orsak att vara tacksamma emot gifvaren, ty penningarne kommo väl till pass för min gubbe, af hvilken friherrinnans svärfar ännu hade till godo nästan samma summa sedan liqviden för husrötan, och som vi fått hotelse att bli vräkta från det här eländiga rucklet, i fall summan inte just vid det laget kunde bli liqviderad; men om det är sannt, som man säger, att herr Alexis blott gjorde allt ihop på skryt, så måste jag tillstå att värdet af välgerningen mycket minskas i mina ögon.» – «Ack nej, mamma,» afbröt Lydia, «då skulle väl inte herr Alexis ha skrifvit ett så vackert bref och bedt om förlåtelse för det föga grannlaga sätt, på hvilket penningarne blifvit öfverlemnade.» – «Ja det är väl visst och sannt, att det brefvet är så vackert och anspråkslöst skrifvet, som det möjligen kan vara, och på köpet försäkrar han, att om han kan göra någonting för oss vidare, så skall han passa på första tillfälle dertill.» Det syntes att gumman och Lydia blott väntade på att bli vederlagda i deras misstankar rörande Alexis’ karakter, och medan Nanna nu ifrigt var sysselsatt med hans försvar, inträdde hastigt gubben ryttmästaren, med ett bref i handen, strålande af glädje. «Hvar är du, gumma?» ropade han, redan ute i förstugan, och gick rakt på gumman och slöt henne i sin famn. – «Nå nå, hvad står på, min gubbe? Skall du inte helsa på fremmande först? Det är vår unga friherrinna.» – «Ack, ber tusen gånger om förlåtelse, min nådiga friherrinna; men det bör ursäktas en gammal man, som i många år varit djupt tryckt af bekymmer, om han inte har sans att iakttaga alla ceremonier, då ödet så hastigt förändrar sig. I den gamla fruns och Lydias ögon lästes otålighet att få veta hvaruti den lyckliga förändringen bestod, men för Nannas skull höllo de sig tillbaka från att yttra dem. Nanna märkte detta, och gjorde min af att hastigt aflägsna sig, men detta återigen ville ej hennes värdfolk tilllåta.
Detta är nu summan af det, som vittnesbördsens tabernakel tillhörde, det förtäljdt är, såsom Mose sagt hade, till Leviternas Gudstjenst under Ithamars hand, som var Prestens Aarons son; Hvilket Bezaleel, Uri son, Hurs sons, af Juda slägte, gjorde, allt såsom Herren hade budit Mose; Och med honom Aholiab, Ahisamachs son, af Dans slägte, en mästare till snida, till virka och till sticka med gult silke, skarlakan, rosenrödt, och hvitt silke. Allt det guld, som förarbetadt vardt i detta hela helgedomens verk, det till veftoffer gifvet vardt, var nio och tjugu centener, sjuhundrade och tretio siklar, efter helgedomens sikel. Men silfret, som kom ifrå menighetene, var hundrade centener; tusende, sjuhundrade fem och sjutio siklar, efter helgedomens sikel. Så mång hufvud, så många halfva siklar, efter helgedomens sikel, af alla dem som räknade vordo, ifrå tjugu år och deröfver, sexhundradetusend, tretusend, femhundrade och femtio. Utaf de hundrade centener silfver göt man fötterna till helgedomen, och fötterna till förlåten; hundrade fötter utaf hundrade centener, ju en centener till foten. Men utaf de tusend, sjuhundrade och fem och sjutio siklar, vordo gjorde knapparna till stolparna; och deras knöpar öfverdragne, och deras gjordar. Veftoffret af koppar var sjutio centener; tutusend och fyrahundrade siklar. Deraf vordo gjorde fötterna uti dörrene till vittnesbördsens tabernakel, och kopparaltaret, och koppargallret dertill; och all redskapen till altaret; Dertill fötterna till gården allt omkring, och fötterna i ingången på gårdenom; alle pålarna till tabernaklet, och alle pålarna till gården allt omkring. Men af det gula silket, skarlakanet och rosenrödt, gjorde de Aaron ämbetskläder, till att tjena i helgedomenom; såsom Herren hade budit Mose.
Mången gång, när solens engel sänkte sig med sitt klot mot synranden och »dagen började svalkas,» nedsteg Gud från empyréen för att lustvandra hos sina älsklingar under Edens ljufliga träd. Verlden var en obruten harmoni. Väl fanns en motsats emellan ande och materie; dock ännu ingen mellan godt och ondt. Det skulle ej länge förblifva så. Lucifer, det är Ljusbringaren eller Morgonstjernan, hette den förnämste af alla englar, Serafernas furste, skaparens gunstling, i renhet, magt och majestät underlägsen endast den heliga treenigheten sjelf. Högmod och afund bemägtigade sig, man vet ej huru, denne höge ande. Han ville störta Gud och sätta sig sjelf på allmagtens stol. Englar af alla ordningar läto vinna sig för hans plan. På en vink af den öfverdådige stormade oräkneliga intelligenser från de lägre himlarne och jorden upp mot empyréen att förena sig med de affällige serafer, keruber och troner, som ställt sig under upprorets fana. I himmelen vardt en stor strid. Öfver dess skiften hvilar en slöja. Den helige Johannes i sin uppenbarelses bok lyfter dock en flik och låter oss se Mikael i spetsen för Guds legioner kämpande med Lucifer. Utgången blef dennes och hans anhangs nederlag. Den sköna Morgonstjernan föll från himmelen4. Kristus såg den fordne serafen lik en blixt nedstörta derifrån5. Den besegrade tillintetgjordes icke. Trygg i medvetandet af sin allmagt blef det Guds outgrundeliga beslut, att motståndaren, genom affallet förvandlad till ett alltigenom ondt väsen, skulle inom vissa gränser hafva frihet att verka. Denna verksamhet uppgår i ett den evigt förtappades fortsatta förtviflade krig mot Gud. Han vinner ock redan i begynnelsen en seger af omätlig betydelse. Han förför menniskan och bringar henne under sitt välde. Gud förbannar henne och jorden, på hvilken hon är försatt. Verlden är icke mer en obruten harmoni, en sedlig enhet. Hon är för alltid splittrad i tvenne kämpande riken: det godas och det ondas.
Bifölls; och N:o 85, i anledning af ålerremiss af Utskottets betänkande, N:o 6’J, öfver väckt motion 0111 tillämpning af 15 Cap. 5 § Ärfda-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 30 Maj 1835, äfven på det fall, att inländsk arfvinge begifvit sig bort, utan att lyfta det arf, som veterligen honom tillfallit, och ej sedermera återkommer: betänkandet, N:o 63_, och memorialet, N:o 85, lades till handlingrine. S. D. Föredrogs å nvo och godkändes Stats-Utskottets utlåtande, ]\;u 228, angående Stats-Verkets så kallade reserv-fond. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. I). Åter föredrogos följande Lag-Utskottets betänkanden och memorial: N:o 73, i anledning af väckta motioner om förändring af i lag och författningar meddelade bestämmelser, angående utmätning: bifölls; N:o 75, i anledning af väckta motioner om bestämmande af viss tid, hvarinom saker böra vara afgjorda hos Hof-Rätterne och Högste Domstolen, och utslag i lagsökningsmål meddelade af Konungens Befallningshafvande-: bifölls; 724 Prot.-Utdrag, den i5 Mars 1848- N:o 76, i anledning af väckta motioner om en förändrad ordning för lagsökningsmåls hehandling i vissa fall. Utskottets afstyrkande al Herr Arnbergs förslag, pag. 14: återremitterades; Hvad i Öfrigt Utskottet yttrat och tillstyrkt, pag. 15 och 16: bi Jolis; N*o 79, med förslag till sämmanjemkning af de inom Riks-Stånden fattade skiljagtiga beslut vid förehafvande af Utskottets utlåtande, JV:o 65, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande, N-o ij, öfver dels Kongl. Majlis' JNådiga Proposition, angående förändrad lydelse af 1 § 1 23 Cap.
Alla lärlingar och bodgossar i hela Diamante upphörde att gå på teatern. De ville ej sitta och höra på positiv. De lofvade hvarandra, att ej gå på teatern, förrän don Antonio tagit åter spelmännen. Och de höllo äfven sitt löfte. Don Antonios dockor fingo uppträda för tomma väggar. Dessa unga gossar, som eljest hellre afstodo från sin kvällsvard än från teatern, läto bli att gå kväll efter kväll. De voro förvissade, att de till slut skulle tvinga don Antonio att inrätta allt som förut. Men don Antonio är af en konstnärssläkt. Hans far och hans bror äga marionett-teatrar, hans svågrar, alla hans släktingar äro män af facket. Och don Antonio förstår sin konst. Han kan förändra sin röst in i det oändliga, han kan på en gång manövrera en hel här af dockor, och han kan ur minnet texten till hela cyklen af skådespel, som äro grundade på Carolus Magnus’ krönika. Och nu blef don Antonios konstnärskänsla sårad. Han ville ej låta sig tvingas att taga åter de blinde. Han ville, att man skulle komma till hans teater för hans skull och ej för musikanternas. Han slog om och började spela stora stycken med grann uppsättning. Men det var förgäfves. Det finnes ett skådespel, som kallas »Paladinens död» och som handlar om Rolands strid vid Ronceval. Det fordrar ett sådant maskineri, att en dockteater måste hållas stängd under två dagar, för att det skall kunna uppsättas. Det är så kärt för publiken, att man brukar kunna spela det för dubbla pris och fulla hus under en hel månad. Nu lät don Antonio uppsätta detta skådespel, men han behöfde ej spela det, han hade ingen åskådare. Efter detta var don Antonio bruten. Han försökte att få åter fader Elia och broder Tommaso, men dessa visste nu hvad de voro värda för honom. Och de begärde pris sådana, att det skulle varit ruin att betala dem. Det var omöjligt att komma till någon enighet. I den lilla bostaden bakom marionett-teatern lefde man som i en belägrad fästning. Man hade ingenting annat att göra än att svälta. Donna Emilia och don Antonio voro båda unga, glada människor, men nu skrattade de aldrig mer.
Slike mål i andra instanticn, kunna ock fä like, efter wära nu gällande lagar och författningar af en person ensam bedömas och afgöra s. De fordra on Collegialisk befallning. Om derföre den af Herr ^siversten Friherre ääelrvärä föreftagne förändring med Kongl. KnqS, Col Fjerde Bandet tTls 74. H54 Den 19 December. Collegium pröfwas nödig och skall kunna ,verkställas, mäste antingen alle stike mål skiljas ifrån Kongl. KrigS-Collegii befallning och flyttas kill något annat Collegialiskt Werk, eller ock förändringen sä inskränkaS, att Kongl. KrigS-Colleginm pä Civil-Dcpartementet bestående af Presidenten och 2:ne röstägande KrigS-Rädcr förblifwer oförändradt. ä)ch dä det för, ra, i anseende till de dithörande Militie, Husesyns och Krigsmanshus-ärendernas omförmälte sammanhang ej mindre med indelningswerket och Kncckte-Coi.traccerne, hwilkas ward och handhafwande Krigs-Collegium i detta Devartement åligger, än med Husesyner, General Möi-skrrnllor, aflöningslistor och förflager, af hwilka alla handlingar ester malens beskaffenhet, grunden skall hämtas för deras afgörande, icke lärer kunna ske mera nu än är 1792 lä sräga wäktes om Civii-Deparlementekö skiljande frän Kongl. Krigs, Collegium, men hwilken fräga i anledning af Kongl. Krigs - Collegii drn ig Febr.
— Och det inkast som äfwcn torde göras, att hwaraf skall den endtlcdigadr Ombudsmannen sutineraS, om han icke fär tillträda sitt förra Embete, bcswaraS dermed att i händelse han förwärkak Riksens Ständers förtroende är han owärdig att wara Embetsman och mäste undergä lika öde med andre afsattc Tjenstemän, hälst äfwen för honom bör wäl wara answar stadgadt för äsidosatte pligtcr; nun om harr nitiskt fullgör sitt kall och uppfyllt sin bestämmelse, och ändock icke ätcrwinNer kallelse till Ombudsman, borde han fä halfwa lönen bchälla intill dest nägon sädair systa warder ledig, som i inkomster är ätminstonne lika lönande med den han wid Ombudsmanskapet lämnade» och till hwilken systa han, i sädant fall, bör Tredje Band. N;o 827. r»än - 4686 Den M October. tvänta företrädesrätt framför alla andra Gökander. Äfwen torde wara nödigt, att Constitutions - Utskottet affattar Formulair till dm Embetsed Justikiä - Ombudsmannen wid tillträdet af fin nya förwaltning lärer böra, i likhet med alle andre Embcks - och Tienstc, riiän, aflägga. Friherre Loderström hemställde, om jämte de gransknings - rättigheter, som i den i H til, llägges Justitie! - Ombudsmannen, dek icke borde honom äläggcrs, atti efter aflagd Tysthets-Ed, äswcn efterst i Banqucn och i Riksgälds - Eontoiret, burnwida Ständernas derwarande fullmägtige sine skyldigheter uppfplt, samt i widrigt fall deras förseelser ätala. Grefwe Oofina, ^uZust, conformeradk fig med Friherre Läderström. Herr Lilverttoipe, Lustaf ^firgIram:
Den al landshöfdingen utsedde ordform har icke rösträttighet, och det synes lämpligt alt comite'ens medlemmar må inom sig sjelfve till ordför. utse den, för hvilken de hafva förtroende. För Öfrigt har jag ingen anmärka, att göra emot i835 års författning. Har förekommer en omständighet till, nemi. att Utsk. nedsatt plikten för den ledamot, som icke infinner sig, ifrån 6 r:dr 32 sk. till 3 r:dr 16 sk. Det kail också vara likgilltigt. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då Frih. Nauckhoff nu begärt alt 48:de §:n mätte föredragas, R. o. Ad. torde linna, alt sådant borde äga runi. Efter det beslut Ståndet nyss fattat, kunde den icke antagas sådan den blifvit af Revilln.Utsk. föreslagen. Det förslag lill annan redaction af denna 48:de §, som här under discussionen blifvit framsläldt, hade Hr Landtm, fattat vara af följande lydelse: "Den upprättade mantalslängden skall å allmän sockenstämma tili granskning företes, eller ock, om så begäres, uppläsas ocb sedan genom påskrift af vederbör, pastor... Frih. Ridderstolpe erinrade, att det borde heta kyrkoherde. Hr Landtm, fortfor derefter: "...genom påskrift af vederbör, kyrkoherde, eller den hans tjenst förrättar, samt tvänne närvar, socknemän, styrkt blifvit, att antingen inga eller endast de uti särskild förteckning upptagna anmärku:r blifvit till rättelse antecknade, med sina bilagor emollagas af hvarje församlings kyrkoherde, för att, förseglad med hans och häradsski ifvar ens sigill, förvaras intill dess handlingarna varda till vederbörlig Berednts-comite' öfverlemnade, för alt ytterligare granskas” o. s. v. enligt Utsk:s förslag. Frih. Nauckhoff: Jag hemställer huruvida icke Hr Frih. o. Landtm, behagade jemväl föredraga det mom. rör:de städerna, som jag haft äran föreslå såsom tillägg vid denna §. Hr von Hartmansdorff:
IX. B. 278. A. 347. — N:o 174. i anledning af väckta motioner om förordnande af särskilda Inspektörer öfver Folkskole-väsendet samt tillsättande af Under-Lärare vid Folkskolorne. IX. B. 278. A. 347. — N:o 175. i anledning af väckt motion om anslag lill premier åt skicklige Folkskolelärare. IX. B. 278. A. 347. — N:o 176. i anledning af et hällne ålerremisser å Betänkandet N:o 64, angående beräkningen af Stats-verkels inkomster och vissa till samma Betänkande hörande bilagor. E. 204. XV. E. 233. — N:o 177. i anledning af väckta frågor om nytt formulär för Riks-hufvndboken, samt örn särskild hufvudbok för Kongl. Statskontoret. — N:o 178. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition (N:o 68), angående inqvarterings-skyldigheten i Stockholm. — N:o 179. i anledning af väckt motion om gratification åt förste Landtmätaren Albin för en af honom uprättad karta öfver Jemtland. IX. B. 399. A. 407. — N:o 180. i anledning af väckt motion om bildande af en Pensions-anstalt för Sveriges handelsflottas Skeppare, Styrmän och Sjöfolk. IX. B. 399. A. 407. XI. U. 285. A. 312. XII. E. 4. rN:o 181. i anledning af erhållna ålerremisser å Belänkandet N:o 67, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Audra Hufvudtitel, IX. B. 399, 407, 413. A. 415. X. U. 352. XII. E. 65. ( 184 ) Stats-Ulskottels Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden.