Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Utskits förslag heter det »att bränvinstillverkningen skall, så framt ej högst vigtiga omständigheter föranleda dess inställande, vara tillåten under följande fem terminer —.» Dessa begge förslag skilja sig i 2:ne omständigheter, dels i afseende på tiden, dels deri, att K. Mits Propos. endast rörer de större brännerierna. Sorn jag anser att samma rättigheter, och samma onera böra vidlåda så väl de större som mindre brännerierna, så skulle jag vilja gifva företräde åt Utskits förslag, med hänsigt till den grundprincip, som genomgår detsamma, nemi. att utrota småpannorna, men, som jag finner den i K. Mits Propos. föreslagna tiden i och för sådant ändamåls vinnande vara lämpligare, anhåller jag att få rösta bilall till Utskits Betänk, med den utsträckning i tiden, som i K. Mits Propos. finnes antydd. Frih. Baab: För att belysa den förevide frågan, ber jag att få upläsa 3:dje § i gamla bränvinslagstiftningen: »Bränvin må tillverkas antingen i större bränneri, hvarest får begagnas redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst, med de inskränkningar allenast, som för kontrollens handhafvande finnas i denna författning stadgade, eller i mindre bränneri, der endast enkel redskap af en till pannerymden begränsad storlek är tillåten. Bränvinstillverkning i mindre bränneri får utöfvas endast af den, som eger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord.» Den nu föreslagna redaktionsförändringen lyder: »För bränvinstillverkning får begagnas redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst, med de inskränkningar allenast, som för kontrollens handhafvande finnas i denna författning stadgade.» Som man finner, har Utskit, genom underlåtenheten att i detta förslag tala om större och mindre brånnerier, sökt utplåna den skilnad, som för närvide dem emellan förefinnes. Jag hembär till Utskit min tacksamhet för ett sådant förslag. Skulle man nemi. fortgå efter det gamla beskattningssystemet eller efter pannerymden, som så godt som tvingar tillverkaren till slöseri med råämnen och bränsle, så skulle många millioner inom landet onödigtvis gå förlorade.
Min farbror kan tro det? apart. men jag kan ju ännu lemna dem i den öfvertygelsen. D O C T . till N iclas. T rösta dej min guson, hon är inte så ond på dej som du tror; du ska bara lära dej begri pa ett fru ntimmer. En gosse som sin sak f örstår På flickans ord ej lita får, Dess inre alldrig än har svarat mot dess yta; Dess hjerta lifligt, yrt och lätt, Förställer sej på tusen sätt, Det alltid färdigt är si n känsla att förbyta. Jag feck en l ärdom af min mor, Jag denna l ärdom dej f örtror: Den älskarn alltid är bedragen Som i en skönhets boja dragen, Af ord och miner veta tror Hvad känsla i dess hjerta bor; Då hon dej su ra miner skänker, Då hatet hon i ögat bär, Kanske hon ömast på dej tänker, Kanske hon närmast k ärlek är. N I C L . Min gufar, tusen tack ni får! Nu sent omsider jag förstår Hvarför hon visar mej en tvär och mulen yta; Hon pröfva vill på detta sätt Om jag är flygtig yr och lätt, Om jag min trogna eld mot henne k an förbyta. Mej gufar sammanhanget l är; Då hon mej sura miner skänker, Då hon mej ofta banna plär, 14 Hon säkert ömast på mej tänker, Hon säkert då som mäst är kär. J U L . Om ni mi tt hjerta rätt förstår, Tro ej att nånsin ni förmår Med misstank ar och tvång dess känsl a att förbyta; Så vacklar ej dess tänkesätt, Så lite kan er oförrätt, Mej tvinga att min ed och mina löften bryta. Af mej ni mer ju ej begär? Den, hvilken jag min ömhet skänker, Hvars bild jag i mitt h jerta bär, På honom jag beständigt tänker, Min enda vän, mitt hopp han är. D O C T . Då hon dej su ra miner skänker, Då hatet hon i ögat bär Kanske hon ömast på dej tänker, Kanske hon närmast k ärlek är. N I C L . Då hon mej su ra miner skänker, Då hon mej ofta banna plär, Hon s äkert ömast på mej tänker, Hon säkert då som mäst är kär. J U L .
Vänta, jag skall hämta några pulver det finns i toalettrummet vänta, lilla du! Stackare, jag ringer genast Hämta ingenting, jag tar inte några pulver nej, kom inte hit och jag jag blir snart bra. Men han var redan vid dörren, som han försökte öppna. Som sagt, och jag som hade en så glad nyhet men dörren måtte vara reglad inifrån är någon av barnen därinne? Det måtte vara något fel med låset! David såg sig omkring. Om låset om regeln gick sönder. Då var allt förlorat. Det fanns ingen möjlighet att gömma sig härinne. Han fick ögonen på ett fönster tredje våningen tredje våningen han smög sig dit och såg ned på en gård, betong, mumlade han, och gatsten. Jag är förlorad. Han drogs åter mot dörren, han kände en viss avsky för att stå undangömd till hälften i ett hörn när den gick upp. Mannen hade tydligen slutat sitt försök att få upp den Ziri underströk hans funderingar på något fel med låset. Vilken idiot! Men nu kom han tillbaka med något verktyg som han satte in i låset. David stod på ena sidan och mannen svettades på den andra. Hon kan inte sin roll tänkte han om jag bara tänkte på det förut och just då flög dörren upp. Han hörde ett vansinnigt skrik från Ziris rum han nästan förbannade henne, om hon tegat, om han fått gälla för inbrottstjuv, det hade varit bättre. De stod mitt emot varandra, mannen med glasögonen och David. En hel minut stirrade han på David, idiotiskt, häpet, mållöst. Sedan tog han sig över pannan, tycktes fått något klart för sig, steg åt sidan och släppte fram David som likblek gick förbi honom, men stannade vid dörren, liksom om han ansett det vara tillbörligt att han utstod straff, utkastning, skällsord, ångest. Mannen med glasögonen såg på honom med en vansinnigs ögon, skälvande i hela kroppen. Sedan gick han till sängkammardörren och såg på Ziri, varpå han stapplade fram till en korgstol i salongen, satte sig och brast i våldsam gråt.
Nro 122, angrde regleringen af utgifterne under Riksstatens Sjette Hufvudtitel. Detta Utlåt, företogs punktvis till afgörande. Irsta punkten, ang:de aflöningen för CivilDepartemenlels Chef och för Slalsllåden utan Departement. Bifölls. 2:dra punkten, ang:de anslagen för CivilDepartementels Expedition. Härvid förekom först Utskrs förslag, angrde aflöningen för Exped.Sekret, samt Expedrns Kanslister och Kopister; Och yttrade derom Hr Cederschiöld, Gustaf: K. M. har i sin Propos. framställt förslag att Exped.Sekretrre skulle åtnjuta i lön 4500 Rdr Detta belopp har nu af StatsUtsk. blifvit nedsatt till 4000 Rdr. Motivet till denna nedsättning har förmodligen varit den föreställning hos Utsk. att Exped.Sekretrre endast bade till sysselsättning att upsätta Expeditrr. Om deras befattning icke vore mera omfattande, skulle det af Utsk. föreslagno belopp vara ganska väl tilltaget; men på de sednare åren har det visat sig vara en nödvändighet för DeprtsCheferne, att, såvida de vilja uppfylla sina Den 23 September f. m. 321 maktpåliggande skyldigheter, hafva skickliga personer med sakkännedom och kunskaper, hvilka kunna gå dem tillhanda med målens utarbetande och med nödiga uplysningar. Hvad särskildt detta Departem. angår, så är det af så stort omfång, att jag trotsar någon, åtminstone med vanlig menniskoförmåga, att ensam kunna omfatta liela den vidlyftiga lagstiftning, som dit hörer. Om deremot, hvilket redan börjat komma i bruk, uti kanslierne upfostradcs personer, som under en följd af år handlade vissa särskilda ärenden, så kunde de derigenom erhålla en sådan speciel sakkunskap, som omöjligen kan förutsättas hos den, hvilken omedelbar!igen rycker in såsom Chef i Departemit. Denne skulle då hafva personer att tillgå, hvilka med fullständig sakkännedom förenade förmågan att klart och tydligt framställa förekommande fiågor samt upgifva projekt till blifvande beslut.
Jag anser mig icke hafva erhållit någon tillrättavisning af Hr Gr. ö. Landtm., som icke eller dertill haft anledning, enär jag icke väckte något förslag till förändring af tryckfrihetslagen, utan endast anhöll, att Const.Utsk. måtte väcka ett sådant förslag, hvilken anhållan jag, fortfarande anser mig, pä grund af hvarje riksdagsmans fria yttranderätt, hafva varit berättigad att till protokollet framställa. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: För min del anser jag, alt Hr Printzensköld genom sin framställning trädt Grundlagens bud för nära samt således förtjenat att blifva af Hr Gr. o. Landtm, något tillrättavisad. Men då Hr Gr. o. Landtm, icke funnit för godt att en sådan tillrättavisning meddela, tager jag mig friheten fråga Hr Printzensköld, huruvida det är en motion, som han framställt, eller livad hans yttrande eljest hade alt betyda. Om yttrandet icke remitteras till Const.Utsk. lärer Utsk. ej derom taga någon kännedom; skall det åter till Utsk. remitteras, måste det väl ske under form af motion. Motionens innehåll sönderfaller då i 2:ne olika delar, nemi. en anhållan, alt Const.Utsk. mätte afstå från förslag till förändring uti några af vära Grundlagar samt en upmaning till Utsk. att förändra en annan af dessa Grundlagar. Jag måste bekänna, att jag, under den riksdagsmannabana jag genomgått, aldrig sett exempel af någon sä beskaffad motion, och Grundlagen innehåller äfven ett bestämdt förbud för väckandet af dylika frågor i Ståndens plena. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Sedan denna, i min lanke högst olämpliga discussion här på Riddarhuset upstålt, ber jag blott att få uttrycka den önskan, att Const.Utsk. icke måtte fästa något afseende å hvad Hr Printzensköld anfört, utan tvertom icke låta af det hittills fruktlösa arbetet sig afskräckas från att söka åvägabringa en af behofvet högeligen påkallad samt af den största delen utaf nationen ifrigt efterslräfvad reform i vårt representationssätt.
B. 2ii. XXIX. 129. XXX. A. 37. .— Författningar rörande, om inlösning och utdelning af 600 exemplar af. VII. B. 236. VIII. A. 4o3. — om verkställd revision af dess räkenskaper för år 1827. LXIV. B. 79. A. 351. Bark, Grefve Nils, yttranden. III. 378. Barkarby. Se Rörby. Rarmhertigbetslnrättningar, angående befrielse för deras egendomar från Bevillning. XIX. B. 388. xxi. A. 26. XXVI. U. 4o5. XXVII. A. 64. Barn, minderåriga , angående ansvar för den, som bortförer och undanhåller annans. XXXII. 218. R. 312. XLVII. B. 206. XLVIII. 33. XL1X. Å. i43. LVIII. LXII. E. 118. — oäkta, angående rättighet för deni att taga arf efter sina mödrar. XXVIII. B. 115. XXIX, A. 120. XLIV. U. 74. XLVII. A. l83. fy 83 Barna-arf, om sättet för Förmyndares redovisningsskyldighet för. Se Förmyndare. Barnamord, om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 17 Oet. 1778 angående förekommande af. XLV. B. 136.'XLVIII. A. 147. LI. U. 246. LIV. A. 160. Barnhusfondens räkenskaper, om verkställd granskning af. Se IIospitalsFonden. BarnhusDirectionen, om de af densamma uppburne bötesmedels ingående till Statsverket. Se Bötesmedel. Barnhusinrättningen i Malmö. Se Malmö Barnhusinrättning. Barnmorske-Lärlingar på Gottland. Se Gottland. Barthelemy, S:t, angående inkomsterne från.
Härtill kommer, att de största pastoraten vanligen icke bortgifvas åt andra än äldre prestmän, hvilka icke hafva kroppskrafter nog för att fara ut och in tillprebendena, utan vanligen förblifva hemma i staden, der de hafva sin egentliga sysselsättning. Frih. Hamilton har'oaktadt min uppläsning af 4 § i presterskapets privilegier, satt i fråga om dessa kunde på något sätt äfventyras, när man vill gifva fullt vederlag för förlusten. Men med privilegier förhåller det sig så, att det icke är nog att man erbjuder fullt vederlag. Den som skall mottaga vederlaget har rätt att förklara om han vill antaga det eller icke. När nu PresteSt. förklarat, att det icke vill ingå härpå, så tror jag att frågan är afgjord. På det att jag likväl må |kunna öfvertyga dem, som tvifla, huruvida denna sak är af privilegii natur, torde jag få åberopa ett stycke nr bilagorna till K. M:s nåd. propos. den 22 Jan. 1834 ang. statsverkets tillstånd och behof. Det var under min statssecreteraretid, då fråga uppstod bland annat om ett prebende till rectorsbeställningen i Jönköping. Framställning hade, sorn orden lyda, blifvit gjord: ”Att Barnarps pastorat, hvilket är anslaget rector vid Jönköpings skola såsom prebende, mätte, vid nuvar. innehafvarens afgång, skiljas från rectoratet och återgå till stiftet, hvaremot åt rector borde, för hans deraf uppkommande förlust, tilldelas ersättning, som förmodades kunna å Visingsöfonden framdeles utgå; och då ej mindre läroverkscomiteen än skolrevisionen föreslagit, att prebende-pastorat, comministraturer och andra prestsysslor mätte från alla lärarebeställningar vid skolor skiljas, antingen vid nuvar. innehafvares afgång, eller och genast, om de ville antaga den löneförhöjning, som i stället skulle dem tillkom - Den 20 October. 3S5 komma; så, och enär frågan om prebendens afsöndring rörde 4 § af presterskapets privilegier, bade K. M. d. 21 sisiI.
Efter det Utskottet öfver ofvanberörde till Utskottets utlåtande remitterade motion infordrat och fått emottaga RiddarhusDirektionens yttrande, har Utskottet tagit ärendet under öfvervägande, och anser sig, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Direktionens derutinnan tillkännagifria åsigter, böra vördsamt tillstyrka : l:o Att Direktionen må erhålla uppdrag att begära hufvudstadens myndigheters yttrande, huru, för den händelse Eidd. o. Adeln beslutar Eiddarhusgårdens ordnande genom borttagande af de der nu befintliga byggnader, Staden ämnar använda och ordna de Staden tillhöriga tomtdelar åt Eiddarhusets norra sida mot Mälaren; hvaremot Utskottet ej finner lämpligt att Direktionen tilis vidare ifrågasätter, huruvida Staden är villig att öfvertaga eller deltaga i hela gårdsplanens ordnande till allmän promenadplats. 2:0 Att Direktionen väl må i allmänhet erhålla uppdrag att till Eidd. o. Adeln vid nästa riksdag framställa förslag angående lämpligaste sättet till ändamålsen ligt ordnande af Eiddarhusets gårdsplan, men att inga speciella föreskrifter må i sådant afseende Direktionen meddelas, vare sig angående nya byggnaders uppförande eller gårdens apterande till en parkanläggning samt: 3:0 Att, i sammanhang härmed, Direktionen bör inkomma med förslag till definitivt reglerande af EiddarhusSekreterarens löneförmåner. Stockholm den 26 Juni 1863. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1863. Riddarhus-Uts kottets Utlåtande N:<> 10. N:o 10. Memorial angående förändrad redaktion af 7 § t Riddarhus-Direktionens instruktion. Hörsamt Memorial.
Lindbergs ansökan om förhöjd pension: B. 1. 520,554, A. 554. — N:o 19, i anledning Rikets Ständers åren 1860, 1861 och 1862 församlade Revisorers berättelse om granskningen af de under Kongl. Kommers-Collegii förvaltning ställda fonder och medel: B. I. 573; II. 4, A. 4. — S — 237 Stats-Utskottets Memorialer, Betänkande!! och Utlåtanden: — N:o 20, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående afsöndring och upplåtelse åt Westerviks Tändsticksfabriks-bolag af en mindre jordrymd från Tredje Majorsboställe!
En sådan är likväl nu på vägen att antagas; men denna anser jag vara en bestämd lagförsämring. Utsk. har nemi. tillstyrkt, att äktenskap böra med vigsel fullbordas inom viss tid, sedan lysning för sig gatt. Detta anser jag för samhället vara högst skadligt, och jag betvifla!' nyttan deraf för några andra än dem, som hafva att påräkna vigselafgifterna. Att tvinga personer till äktenskap, förrän de sjelfva vilja, kan, eldigt mitt begrepp, icke stå tillsammans med en klok lagstiftning. Jag åberopar, såsom ytterligare grund för mitt yrkande om afslag å betänk., Hr Hessles vid Utsk:s första utlåt i ämnet afgifna reservation, hvilken jag i sådant afseende anhåller att fä uppläsa. Frih. Boye, Ludv.: Om det tillkommer personer frihet att bestämma, när de vilja förlofva sig, måste det äfven på dem bero att bestämma tiden, då de vilja uppfylla aftalet. Jag förenar mig altså med den siste talaren i yrkande om afslag å betänk, LagUtsk:s utlåt. N:o i35 blef af R. o. Ad. afslaget. I ett sammanhang föredrogos ej mindre SlatsUtsk:s utlåt. N:o 2o3 i anledn. af K. M:s nåd. propos. cm statsverkets tillstånd och behof, i hvad densamma afser ett extra statsanslag af 3 millioner r:dr till försvarsverkets iståndsättande, allmänna arbeten m. m., än ock samina Utsk:s i anledn. af anmärkningar vid nyssnämnda utlåt, afgifna och d. 27 sisth Oct. på bordet lagda.utlåt. IST:o 291. R. o. Ad. beslöt, att detta mål skulle punktvis föredragas. Ang:de sättet för utgående af hvad R. St. under benämning af extra statsanslag bevilja. Hr Klingstedt, Gust. Fredr., bade inlemnat följande: Vid den nu förevar, vigtiga frågan om krigsmateriellen 4 Den 3 November f m. sorn enligt Konungens nåd. propos. genom statslån
1 sammanhang härmed och då det vore med billighet och rättvisa fullt öfverensstämmande, att någon afgift erlades till Post-verket för hvarje genom dess försorg befordradt bref, har General-Post-slyrelsen i underdånighet föreslagit, att för lösbref eller sådant bref, som antingen inlemnas å post-anstalt, för att derifrån, utan alt gå förbi eller ankomma lill annan post-anstalt, försändas till något ställe utom post-anslallens läge eller ock från sådant ställe på enahanda sätt till post-anstalt ankommer, måtte fastställas ett porto af 5 öre för bref till och med 25 ort, med iakttagande ali tyngre bref icke fortskaflas; samt att för lokalbref eller sådant bref, som å post-anstalt inlemnas, stäldt till person inom samma stad, köping eller dylikt samhälle, måtte likaledes bestämmas ett porto af 5 öre, såvida ej brefvets vigt öfverstiger 12 ort, i hvilket fall det icke linge å post-anstalten emoltagas; och bar General-Post-styrelsen till kontroll öfver Post-verkets inkomster framställt i afseende å lösbref det förslag, som äfven kan på lokalbref tillämpas, alt frimärken böra begagnas och vederbörande Postförvaltare, vid ansvars påföljd, åläggas alt, när afgiften i penningar inflyter, icke från sig utlemna brefvet förr, än detsamma, genom Postförvaltarens försorg, blifvit med frimärke och stämpel försedt, då hvarje brefmotlagare vore kontrollant derå att behörig afgift komme Post-verket lill godo. Eller öfvervägande af hvad General-Post-styrelsen sålunda yttrat och hemställt, har Kongl. Maj:t ansett sig böra för detta ärende påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet.
Det var icke utan stora svårigheter, som delta Betänk, gick igenom i Ulsk., och det var egentligen derföre, alt de ledamöter af BondeSt., som äro från den ifrågavar:de orten, påyrkade dess antagande, som det blef sådant det nu är. Hvad beträffar Frih. Tersmedens anmärkn. om Ekon.Utsk:s behörighet att föreslå hvad som nu blifvit föreslaget, tar jag mig friheten erinra om innehållet af 53 § Reg.F. hvars slut lyder sålunda: ”samt Ett Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., att, i anledn. af i Stånden väckta frågor, anmärka brister i de Allmänna Hushållningsanstalterna och förändringar deruti föreslå”, äfvensom om 34 § Riksd.Ordn., der det står: ”anmärka brister i de allmänna Hushållningsanstalterna och förändringar deruti föreslå, samt uptaga alla hos R. St. upkomna frågor om förändring, förklaring och uphäfvande af lagar och författningar, som Rikets allmänna hushållning röra.” I anledn. af dessa stadganden tror jag att Utsk. haft full befogenhet att framställa hvad ?som här blifvit föreslaget. Sjelf har jag rest genom den ort, der ifrågavande oskick eger rum, och jag hörde det der allmänt öfverklagas. I den ort, der jag bor, har man ofta varit besvärad af kringstrykande inländska krämare, som drifva omkring och ligga. Jag tror icke ali det befordrar moraliteten eller är nyttigt för ett land att upmnntra ett dylikt lefnadssätt, men jag tror, alt det är betänkligt att tillåta någonting sådant och skall alltid ifra för erhållande af korrektiv deremot. Jag anhåller att Ekon.Utsk:s Betänk, måtte bifallas. Hr Den 25 Februari f. m. 321 Hr Silfverstolpe: Hvad Frih. Tersmedens yttrande beträffar, att Utsk. skulle vara obefogadt att uptaga denna fråga i dess allmänlighet, kan jag deruti icke instämma. Visserligen bar motionären i sin promemoria anfört Sunnerbo härad, såsom varande den ort, hvilken företrädesvis skulle vara besvärad af de olägenheter, lian ville undanrödja.
Men, när lilla Sara var tre år, började hennes m a m m a a t t blifva ännu blekare, och om blott lilla Sara innehaft den erforderliga reflektionsförmågan, skulle hon haft grundad anledning a t t finna sin m a m m a osedvanligt m a t t och ointresserad. Efter någon tid blef det tydligt, att Sara skulle få en syster eller bror. Mamma syntes egentligen inte glad, utan det såg nästan ut, som om hon led i förkänslan af det n y a slafveri, som väntade henne. När det gällde lilla Sara, brukade ödet alltid gifva med rund och slösande hand, så gick det äfven nu, t y en vacker vårdag fick hon både en bror och en syster. » Min kära Sara, » sade hon en gång och tog den lilla systerdottern i sitt knä, » hade inte dessa välsignade tvillingar kommit till och hindrat din m a m m a a t t fullborda ditt moraliska fördärf, så vet j a g inte, hur det skulle slutat. » Saras pappa skrattade, men m a m m a fick ett stramt drag kring munnen och bibehöll sin värdighet. Sara nickade bekräftande och instämmande: » Ja, ja, » p å mosterns upprepade: » Är det inte så, Sara? Är det inte så? » Och därefter afseglade mostern skrattande och belåten. Och n ä r historien kom ut, skrattade de goda stadsborna också och instämde i, att tvillingarne räddat lilla Sara från a t t blifva moraliskt fördärfvad. » Ja, vet du, Amy, » sade också hennes man, då de blifvit ensamma, » det var verkligen för väl med våra små tvillingar. Tänk så lugnt o,ch trefligt vi fått i huset, sedan de kotnmo till. Nu börjar j a g känna mig som make igen och inte blott som fader. Och hade det endast blifvit en, så hade du bestämdt fallit in i samma blinda uppoffring och hängifvenhet, som du visade Sara. » » Så stygg du är, » sade Amy. * Fru Amy blef så medtagen af denna händelse, a t t lilla Sara under många veckor såg sig alldeles försummad af sin annars så trogna vårdarinna. Och till och med då fru Amy åter kommit på fötter, kunde hon ej falla in i sin vanliga slaftjänst.
Olägenheterna skulle väl bestå deruti, att å ena sidan låntagaren äfventyrar, att förskaffa sig intyg, som icke antages, men å andra sidan är domaren obetaget, att utfärda intyg, som äfven kan underkännas. Vi måste i främsta rummet tänka på Bankens intresse, och i alla fall är det icke så fasligt med de der förhållanden, ty det beror naturligtvis på lånesökanden att, om han så vill, genast vända sig till någon authoritet. Jag anhåller således, att R. o. Ad. ville bifalla punkten oförändrad. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: För mången pålandet bosatt man skall det blifva ett ganska obehagligt updrag att få mottaga förfrågningar om sådana betyg, hvilka här äro i fråga. Den 10 April f. m. 131 Utfärdar man ett intyg, blottställer man sig för obehaget, att få det underkändt af Diskont-direkt. Nekar man åter att utfärda sådant intyg, ådrager man sig möjligen obehag och ovänner. Banko-Diskontens direktions belägenhet blir icke heller bättre, ty der skola pröfvas icke endast låntagarens vederhäftighet, utan äfven attestatets tillförlitlighet. Banko-Diskontens direkt, kommer således äfven i en obehaglig ställning. Såsom skäl för förslaget har man anfördt, att det embetsverk, af hvilket intyget skall lemnäs, möjligen icke kan känna lånesökandes vederhäftighet. I anleda, häraf får jag erinra, alt, då under sådane förhållanden det är sannolikt, alt lånsökande förskaffa sig betyg om deras vederhäftighet af personer i deras hemort, och presentera det för vederb. embetsverk, desse äro i tillfälle att på betyget fästa det afseende, det förtjenar. Så tillgår nu på många orter, och synes mig ganska lämpligt, hvarföre jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff. Hr Lefren, Joli. Pehr: Det är redan kändt, huru obehagligt det är för personer, att nödgas neka sina namn åt dem, som söka lån i Diskonten. Det har nära nog öfvergålt till en bestämd fordran, att personer, som icke äro ruinerade, skola småningom bringas derhän genom ingångna löftesförbindelser.