Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1828 endast tillerkände Fristads-Direcleuren en årlig lön af 600 R:dr, hvarjemte han, så län - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 96. ge Fristaden och Gevärs-factoriet förblefve under en gemensam styrelse, tillädes etl serskildt arfvode af 3oo R:dr årligen. Vid sådant förhållande, och då följaktligen vilkoret, hvarunder arfvodet blifvit beviljadt, förfallit, samt dessutom arfvoden i allmänhet endast borde kunna uppbäras för effectiv tjenstgöring, hade det synts Revisorerne, att Öfverste Palms pension skäligen bordt nedsättas till det belopp, hvartill Fristads-Directörens egentliga lön var bestämd, eller 600 R:dr. Af 183y års Revisions-Beiätlelse och Kongl. Commerce-Collegii afgifna utlåtanden iuhémlas vidare, att det Öfverste Pahn tillagde expectance-arfvode fortfarande, till hela beloppet, 900 R:dr Banco, från ManufacturDiscont-fonden, emot ersättning af anslaget för Manufacturernes befrämjande, utgått lill dess, efter Öfverstens i December månad 1836 ti made död, denna utgift upphört att vidare belasta de under bemälde Kongl Collegii förvaltning ställda medel. Lika med Revisorerne, finner Utskottet visserligen ofvanomförmälda förhållande anmälkningsvärdt, men sedan Öfverste Pahn med döden afgått och del honom tillagda arfvode således numera upphört, anser'Utskottet detta förhållande icke föranleda någon åtgärd af Rikets Ständer. §. 5. Angående Kongl Commerce-Collegii hus. 1835 års Rev. Ber. pag. 7. Kongl. Commerce-Collegii Uti. pag. 43-4.90
På landsbyggden går ett gammalt ordspråk om det fagra löftet alt till kommande är lemna hjelp tillhaka, blott man sjelf erhåller hjelp för äret, och är det svårt för den, som framställer en sådan proposition, att undgå misstankar, derest icke uppenbart gilltiga skäl bifogas, innehållande mer än blolin sannolikheter, att den som icke nu kan hjelpa sig sjelf, verkligen kan bli i stånd all framdeles hjelpa en annan nödställd, som har skäl att anse sig böra hjelpas i främsta rummet. Frågas nu, är del skäl, som motionären, icke utan skymt till eget tvifvel om grundligheten, anfört, nemi. att en skatlenedsätlning skulle anses för ett ingrepp i andras ägande-rätt, tili fy 11 esl gört» tide inför den stora dass af medborgare, hvars intressen här äro i fråga? Visst icke, äfven med det försök till förbättring i utlrycket, som en värd ledamot ät detta skäl trodde sig gifva. Han påstod nemi. ”ali en hvar hade en ratt lill den allmänna stalscassan, och ett intresse gafs, som bjöd, att densamma icke skulle genom efterskänkande af någon skattdragandes bidrag förminskas. Men argumentet, fruktar jag, är bade alltför abslract och alltför grundlöst till sin halt inför en domstol, der en erkand orättvisa står till rätta. Dessa anmärkmr har jag velat göra, icke såsom förespråkare för ägare af den mest beskattade jorden, utan derföre att så väl här församlade lagstiftande Ständer sorn motionären mätte i lid inse med hvad ton och färg anspråk efter denna Ben 14 Augusti f. m. 1G5 dag(»tvifvelaktigt skola uppstå, ifall man icke vill göra någonting mera gående på saken genast, än sorn i motionen är förespegladt. Jag befarar verkligen, alt den omisskänneligt goda utsigten skall bedömmas ouiildl, ty mången torde anse för ett hån att uti nuvar. hårdt tryckta belägenhet afspisas med en lindring att inträffa först om 28 år härefter.
Om han åter finner, att denna'befattning skulle vara hinderlig" för hans tjenst, är jag öfvertygad, att han ej underlåter, att, derest han i något Utskott skulle blifva invald, förtroendet derstädes sig afsäga, men, i hvilket fall som hälst, amer jag RiddarhusSt creteraren böra inom Ståndet få vid voteringar afgifva sin röst» lika med andra Ridderskapets och Adelns medlemmar, ty sådant kan åtminstone icke börti taga någon tid. Hvad beträffar det öfriga af Betänkandet, innefattar det samma detaillefrågor, hvilkas antagande eller uppskjutande till nästa Riksdag är likgiltigt. Men frågan om RiddarhusSecreterarens representationsrätt är vigtig, och jag anhåller, att den icke måtte på ett mot Grundlagarne stridande sätt afgöras, Grefve Spent, Carl Gurtaf: Jag instämmer ttjed Friherrarne Mannerheim och Cederström, men anhåller, att, i anledning af hvad Grefve Posse anfört, få yttra några ord. Till Riks^ i. Den 2 a Junii e m. 419 dagsman fördrag egentligen två ting: det första,: att nian med ständigt spänd uppmärksamhet: och lifligt interesse skall löija alta Riksdags* ärenderne, det andra att man skall äga en öfvertygelse. Till det första tvingas RiddarhusSecreteraren af sin befattning, det sednare torde med allt skäl kunna förutsättas hos den som blifvit med Ridderskapets och Adelns förtroende att vara RiddarhusSecreterare hedrad. Det är således ingen ting, som hindrar honom att vara StåndsLedamot Angående Ledamotskapet i Utskott, är en annan frågaj jag tror som Friherre Cederström, att, otn RiddarhusSecreteraren ej har tid dertill, så afsägec han sig detsamma. Jag hat för öfrigt ej haft tid, att noga granska instructionenj af det som jag har sett, synes mig till exempel, g Art 2 § innehålla något öfverflödigt. Der står:
Lag och de serskildt i afseende på dem utfärdade författningar tjena till efterrättelse; 5:o att Kronans rätt bevakas af Kammar-Collegii Advocat-Fiscals-Embete, efter de föreskrifter, Collegium kan finna för godt lemna; dock med rätt för Riksgälds-Contorets styrelse alt, om den så skulle fiona lämpligt, äfven låta dess ombudsman iagtlaga kronans rätt; och 6:0 att för öfrigt de i och för liqviden af fastställda fordringsanspråk i Rikgälds-Contorets reglemente bestämda grunder skola tjena till efterrättelse, för så vidt serskild öfverenskommelse emellan kärande parten och Riksgälds-Contoret ej mellankommer. Utskotten hafva tagit berörde förslag i öfvervägande; roen då motionären med så kallade äldre kronofordringar lärer afse sådane enskildes fordringsanspråk hos Stats-Verket, hvilka före år 1719 tillkommit; och, så vidt Utskotten hafva sig bekant, prmscriptionstid, genom serskilde författBih. till R. St.
Det sätt BancoUtskottet föreslår , att bringa i omlopp allt hvad till Banken inflyter, kan jag dessutom omöjligen gilla i den del som rörer Discontens utvidgade rörelse eller en i progressivt förhållande fortsatt plan, af den som hittills för Dis. cont-utlåning -blifvit följd. Mina skäl deremot har j,ig redan yttrat, och vill nu en. däst tillägga , att då jag icke kan finna Banken blifva solidare derigenom att den är fordringsägare hos privata än hos Stats verket, så förefaller mig högst orimligt att i Bevillning erlägga summor för att på Opinions-säkerhet i Discontväg dem till enskilda utlåna. Mine Herrar ! Jag inser alltför val att föga hopp återstår se den plan jag vågat framställa vinna bifall detta •Riksmöte, men jag är öfvertygad att det är hvarken den första eller sista gång som det allmänt nyttiga måste stå tillbaka för mindre vigtiga föremål. Hvad jag nu haft äran i ödmjukhet yttra, kan alltså anses öfverflödigt, men 4öd Den i Höglofl. Ridderskapet och Adeln medgifvér säkert att man också ar skyldig sig sjelf och sin öfvertygelse det försvar hvartill man tror sig hafva godå skäl. jåg anser dessxitom detta försvar äf StasUtskottets Betänkande Vara fen skyldig gärd af aktning för de Herrar och Märt sorn deruti deltagit* och hvarföre jag afvert trott mig böra visa att planen icke varit ett så eländigt foster af okunnighet och brådska , som man lätt kunde vara faller! att tro då man blott läser hvad deremot blifvit yttradt. Grefve Lilliencrantz, Johan Wilhelin i Då jag icke kunnat instämma i det af Högloll. StatsUtskottet uppgjorda och till BäticoUtskottets
Den mig haar altijdh gott bevijst och aldrig emot giort, Den mig och ijdeligh nåd betedt och högt haffver uppsatt? Ach ney, ney, iagh vill aldrigh så, hvart trängd eller oträngd, Kränckia mitt ährliga nampn, mitt rychtbara tappra gemöte; Seen een gnagande matk allförett i mitt engsliga hiärta Bära, derhoos ond löön och straff af Gudarna venta. Men sij, gör iagh det ey, gijffs iagh sielff Bödlom i hender. Doch må iagh heller obrotzliga döö, än leffva i oroo, Skamm och samvetes agg. Kiäre, hvilken veet aff min oskuld? Drottningen, affvogh och ill, klagar ann mig för ågong och våldzverck; Konungen, vreder och yyr, gitter ey hvart böön eller uursecht, Serdels när han seer alt folk reta Rätten och ropa, Yrkiande domen och dödh; allmogen och andra gemena, Som påta näsan i alt, det dem hvaar röör eller angåår, Tvija, beskrija migh uth, iagh rates och hates aff allom; Måste så iempt allt det lijda den försmädliga döden. Aldrig seen veet een mig reen för meen här i verlden, Uthan allena i himmlen de stilltigande Gudar. Detta migh lockar först; Iagh achtar ey godz eller högheet Iempte kungligh välde så högt, som rychtet och liffvet. Ach, huru håårt och svåårt och suurt ähr oskyldeligh lijda Kungens vrede, folksens haat och skamliga döden! Som prof på dialogen meddela vi en del af samtalet emellan Longinus och Rosimunda (V. 3.), der den förre vill öfvertala drottningen att förskjuta Helmiges. Longinus. Eer klaga, skönste Drottning, Har iag medh smärta höört, Och gåår mig håårt till hiärta, Att alt skall så ståå till; Men hoo kan thet då ändra?
Hvad är det för ärr Ni har i pannan? TIGGAREN. Det har jag fått af en nära anhörig. DEN OKÄNDE. (Han känner på Tiggarens arm.) Jo, han är riktig! Vill inte herrn nedlåta sig att mottaga en mindre penninggåfva mot löfte att söka Polykrates ring i en mera aflägsen stadsdel (räcker ett mynt.) Post nummos virtus... Nej, nu står jag här igen och tuggar. Gå! Gå! Nej nu blir jag rädd. Får jag känna på Er om Ni är riktig? - TIGGAREN. Er tillbaka tre fjerdedelar, så äro vi icke skyldiga hvarann något annat än en vängåfva! Jag skall gå, men det är alldeles för mycket. Se här ger jag AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE. Vängåfva! Är jag Er vän? TIGGAREN. man icke vara så noga på menniskor. Åtminstone är jag Er, och när man står ensam i verlden, får DEN OKÄNDE. Tillåt mig som afsked slänga det lilla ordet hut efter Er. TIG GAREN. välkomstord i ordning som inte skall vara det lilla. (Går.) Med nöje, med nöje; men när vi råkas igen skall jag ha ett DEN OKÄNDE (sätter sig och ritar med käppen). eftermiddagen, då familjerna ätit sur kål och oxstek med råskrapad potatis. Och nu sofva de gamle middag; de unga spela schack och röka tobak; tjenarne ha gått i aftonsången och butikerna äro stängda. att röra sig, då det är lika omöjligt råka ett bekant ansigte som att komma in på en krog... Det är söndagseftermiddag: Den långa, gråa, trista söndags Åh denna långa mördande eftermiddag, hvilans dag, då själen upphör - DAMEN (åter; har nu en blomma i barmen). DEN OKÄNDE. något utan att strax bli desavouerad. DAMEN. Sitter Ni qvar här ännu? DEN OKÄNDE. synes vara likgiltigt, bara jag skrifver i sanden. DAMEN. Hvad skrifver Ni då? Låt mig fa se! DEN OKÄNDE. Det står visst Eva, 1864... Nej, trampa inte på det... DAMEN. Hvad blir då?
Öfver Asgard utbreder Yggdrasil på ett för gudarne synligt sätt sina öfversta bladrika grenar, behängda med frukter, hvilkas beskaffenhet längre fram skall omtalas. Än högre upp är det ställe i världsrymden, där himmelens alla vatten – utdunstningarna från hafvet och sjöarne och från Yggdrasils krona – samla sig. Vattnen, medan de befinna sig därstädes, äro mättade med ett ämne, som kallas vaferämne eller »svart skräckglans» och är detsamma som ger åt åskmolnen deras mörka metalliska färg. Det kan antändas och blir då till snabba fladdrande zigzaglågor, som träffa sitt mål med medveten säkerhet. Stället, der de vaferladdade vattnen samlas, kallas Eiktyrner, »ekstingaren», emedan de därifrån utgående åskmolnens blixtar ofta slå ned i Midgards ekar. Från Eiktyrner nedbrusar en älf, som med sina vafer-utdunstande böljor slår en skyddande gördel kring Asgard. Om vaferdimmorna öfver älfven antändas, liknar den en hvirflande eldflod. Öfver älfven leder en fallbrygga till den underbara Asgardsporten, ett af urtidskonstnärernas mästervärk. Högst i världsträdet dväljes den guldglänsande hanen Gullenkamme, ett vartecken af asagudarnes vaksamhet och vård om världens trygghet. URTIDENS FRIDSÅLDER. FREDSFÖRBUNDET. GUDAKLENODERNA. Det nyskapade, med växtlighet prydda Midgard låg nu i sitt vårlifs fägring och var en syn, som fröjdade äfven gudarnes blickar. Jotunheimsmakterna, som hemsöka jorden med frost och torka, med hvirfvelvindar och öfversvämningar, höllo sig ännu stilla och lämnade Midgard i ro; de voro icke starka nog att våga ett angrepp på gudarnes skapelse. Jätteslägten, som ur Ymers blodhaf fått rädda sig upp på kusten af Jotunheim, var ännu fåtalig och bemöttes af gudarne med vänlighet. Ingenting störde världsinrättningens regelbundna gång.
Man skulle tycka att vi två, som måste arbeta hårdt, om vi vilja slå oss igenom, icke borde ha tid att skrifva långa bref. (Jag säger också till alla andra, att jag icke har det). Men sanningen är, att jag arbetar mycket bättre nu, än jag skulle ha gjort om jag ej haft vårt brefutbyte att glädjas åt. Ty på mig verkar det obeskrifligt väckande. Jag har många gånger hört det påståendet, att någonting sådant som vänskap aldrig kan existera mellan man och qvinna. Ja, min mor har med aldrig tröttnande nit sökt att från min barndom bibringa mig denna åsigt, men allt har strandat emot min naturliga uppfattning. Ty det fins hos mig en sund, robust ursprunglighet, som gör att om jag än syns böja mig för öfvermakten af konventionella lögner, så tränga de aldrig helt igenom mitt själslif. Och derför har jag bibehållit min öfvertygelse: att ingen vänskap kan vara fastare och mera rik än just den mellan en man och en qvinna, derför att de komplettera hvarandra, derför att de af naturen äro danade att arbeta tillhopa, och derför att en man för sig eller en qvinna på egen hand måste bli ensidigare i sin utveckling, än om de gått sida vid sida. Många ha känt det dunkelt, de fleste ha förblandat det med »tycke» och allt det der, som är en sak för sig. Denna dunkla förnimmelse har fått ett vackert uttryck i Bååths »Brist»: »O, hade min själ en ann’, som vid den sig fäste som kände dess krafter, de sämste och de bäste – en qvinnoande, en af de varma bara, som känna så djupt, att ögonen skåda klara, då skulle min kalla och strida sång måhända varmare, mjukare toner i dagen sända. Såg jag af verlden en vrå, som dugde att måla, af lifvet en syn, som kunde i färger stråla, och sökte dess mening jag, då skulle vi båda i skuggornas sorg, i dagrarnes glädje skåda. Der skummast det var kanske hon mig viste en gnista, som kämpande låg » Missförhållandet har ytterst sin rot i hvad jag ville kalla det vesterländska haremsväsendet.
G uvernören öppnar och afslutar Rådets alla sammankomster i Konungens namn. XLIV. Utan särskild kallelse (de plein droit) församlar Rådet sig till lagtima sammankomst kl. 10 f. m. första Tisdagen i Juli månad hvarje år. Det konstituerar sig under ordförandeskap af den äldste ledamoten, som biträdes af de två yngste ledamöterne såsom sekreterare. Konungen kan dessutom sammankalla Rådet till urtima sammanträde. Urtima sammanträden kungöras i någon af provinsens tidningar och kallelserne utfärdas skriftligen af Guvernören samt tillställas ledamöterna i deras hemvist. XI.V. Det lagtima sammanträdet räcker i 14 dagar, hvilken tid icke får minskas utan med Guvernörens och Rådets ömsesidiga begifvande. Sammanträdet kan, i följd af ett derom af Rådet särskildt fattadt beslut, förlängas 8 dagar, men icke derutöfver, så vida icke Guvernören dertill gifver sitt samtycke. I sådana fall åligger det Rådet att uteslutande sysselsätta sig först med provinsens budget, så vida densamma icke redan blifvit fastställd; dock må sammanträdet icke i något fall räcka öfver 4 veckor. XLVI. När Konungen sammankallar Rådet till urtima sammanträde, eller när Guvernören bemyndigat förlängandet af ett lagtima sammanträde, skall kallelsen eller förlängnings-bemyndigandet tillika upptaga både öfverläggnings-ämnena och ordningen för deras föredragning. Sammanträdets afslutande kan när som helst ske af Guvernören. XLVII. Församlingen granskar och godkänner sina medlemmars fullmagter och dömer öfver de tvistigheter, som härvid kunna uppstå. Hon kan ej öfverlägga om icke mer än hälften af det genom lagen bestämda antal ledamöter är tillstädes. fiO /lilaga lill Allm. Be sv.- och Elton.-Ulslcis Bet. M 127. XLVIII. Sedan fuilmagterna blifvit granskade och godkända, aflägga Provins-rådets ledamöter denna ed: »jag svär att iakttaga (observer) konstitutionen och lagen örn Provins-inrättningen (loi d’organisation provinciale).
Bidd. och Adelns Ledamöters vägnar Carl Stellan Mörner, Carl de Geer. På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar Carl von Rosenstein. Olof Bjurback. På Vällofi. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar Carl Fr. Fandberg. Nils Limnelius. På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson, Joli. Olsson Longberg. Uppläst Den 2 2 Juli. 2107 Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den 22 Juli. Hdgvörd. 1’resf-Scåndet den 22 V it 11 p fl, Borgare-Stånder deri 25 Hederv. Bonde-Ståndet den 22 Riksens Högloft. Ständers Statsoch Bevillnings ■> Utskotts gemensamma Betänkande angående Herr Commerce-Rådet Wegelius Memorial, om eftergift af Mantals-penningar och andra Allmänna Ut sky Ider får Barn till en viss ålder, sorn jr ån Barnhusen blifvit uttagne. R i k s da g s - F u 11 mäg ti g e n för Stockholms Stad, Herr Commerce-Bådet och Riddaren Wegelin, har uti Vällofl. Borgare-Ståndet väckt fråga om eftergift af Mantals-penningar och andra Allmänna utskylder för barn till en viss ålder, som blifvit från Barnhusen uttagne, och i detta afseende till Vällofl.
Den, som bifaller Utskottets af Presteoch Bonde-Stånden antagna förslag till införselstull å Pottaska, vällad eller oraffinerad, äfvensom raffinerad eller kalcinerad, nemligen 1 R:dr centnern, röstar JOy ^ Den det ej vill. röstar Nej; Vinner Nej, kommer tullfrihet att fortfarande ega rum vid införsel af dessa varuslag. Uti den tull af 50 öre skålpundet, som nu är stadgad å karkasser och karkassband, har Utskottet föreslagit samt Ridderskapet och Adeln jemte Presteoch BondeStånden beslutat förhöjning till 75 öre per skålpund, hvaremot Borgare-Ståndet bibehållit den nuvarande tullsatsen; och jemte det Utskottet inbjuder sistnämnda Stånd att biträda de öfrigas beslut, föreslås, för det fall att denna hemställan icke vinner afseende, att tullafgiftens belopp må afgöras genom omröstning efter en så lydande proposition: 16. Den. som instämmer i Utskottets af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden godkända hemställan, att införselsafgiften å karkasser och karkassband skall höjas till 75 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålles den för ifrågavarande artikel nu gällande tull, 50 öre per skålpund. Metaller. för de vid artikeln Metaller, sammansatta, förekommande underafdelningarne marinmelall eller annan komposition i form af bleck och spik till förhydning af far *09* - Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 12. 9 tyg, samt andra slag, oarbelade, latun och trådband derunder inbegripna, hvilka varor för närvarande äro tullfria vid införsel, har Utskottet tillstyrkt, att tull måtte stadgas, å den förra med 1 R:dr och å den sednare med 5 R:dr centnern, och hvilka tullsatser blifvit antagna af Preste-Ståndet, men afslagna af de tre öfriga RiksStåDden, som ansett den nuvarande tullfriheten böra för dessa artiklar bibehållas.
Mars, öfver åtskilliga motioner om ändringar och tillägg i berörda Instruetion, Utskottet, bland annat, tillstyrkt att, så framt Kongl. Majit täcktes i Nåder sanctionera de af 1823 års Constitutions-Utskott föreslagna och under nuvarande Riksdag af 4 Co>istitutions-Ut skottets Memorial Nio 25. samtliga Riks-Stånden godkända tillägg vid 98 §. Regerings-Formen och 63 §. Riksdags-Ordningen, Instructionens 26 §., såsom egentligen dit ej hörande och dessutom öfverflödig, måtte alldeles uteslutas, men, i vidrig händelse, denna sistnämnda §. erhålla en tillika uppgifven ny redaction; hvadan och enär Constitutions-Utskottets ofvanomförmälda utlåtande numera blifvit af samtliga Riks-Stånden gilladt, Utskottet vördsamligen hemställer, om icke den af Hr v. Hartmansdorff väckta fråga må anses böra förfalla. Ankom till Exped. Utsk. d. la Maji 182g. Memorial, angående Herr F. L. Rosenqvists af Akershult anmärknings-anledning i afseende på de Mechaniska verkstaden vid Motala beviljade låne-understöd. •En, i den form 2g §. Riksdags-Ordningen förpskrifver, anmäld anledning till anmärkning mot Föredraganden af Handelspch Finance-Årenden har från Ridderskapet pch Adeln, medelst Protocolls-Utdrag under den 3o nästlidne April, blifvit till Ponslitutions-Utskottet remitterad. Anmärknings-anledningen, uppgifven i ptt utaf Herr F. LRosenqvist af Åkershult undertecknadt anförande, befinnes ställd mot Stats-Secreteraren m. m. Herr C. D. Skogman, såsom Contrasignant af Kongl. Brefven till Commerce-Collegium under d. 13 October 1826 och d. 5 December 1827, rörande tvänne serskilda, på Götha CanalDirections underdåniga ansökningar, åt den •vid Motala anlagda mechaniska verkstad, ur Manufactur
Sig förbehållet, att i hvarje fall pröfva, huruvida en ny Privatbank skall få inrättas eller icke. Denna pröfning omfattar då tvenne alldeles olika, men hvar för sig ganska väsendtliga föremål, nemi.: först och främst huruvida bolagsreglorna äro så beskaffade, alt allmänhetens rätt och säkerhet äro betryggade; samt för det andra, huruvida, äfven under förutsättning att bolagsreglorna äro ändamålsenliga, sjelfva existensen af err sådan bank kan anses vara för landet nyttig eller ieke. För min del tror jag att pröfningen i det förstnämnde hänseendet ovilkorligen alltid måste tillkomma. K. JV1., och äfven i det sislberörda afseendet anser jag att K. M:s pröfningsrätl bör qvarstå, så länge i sjelfva lagen saknas åtskilliga bestämmelser, som kunna ersätta denna pröfningsrätl. Man har visserligen sagt, alt en bankrörelse, liksom hvarje annan rörelse, reglerar sig sjelf, och att sjelfva behofvet af rörelsemedel är den enda säkra grunden, hvarefter bör bestämmas, huruvida en bank bör bildas, och kan bibehålla sig eller icke. Jag bekänner äfven, att jag i allmänhet är af den åsigt, att all enskild rörelse reglerar sig bäst sjelf, men just i afseende å bankrörelse tror jag dock att ett undantag från denna allmänna regel måste äga rum. Förhållandet med bankrörelse är nemi. i och för sig sjelf exceptionellt, ty en rubbning i detta afseende verkar på ett helt annat sätt än rubbningar i andra rörelsegrenar. Om t. ex. en industri utsträcker sig för långt och ställer sig i ett missförhållande till det verkliga behofvet, så att en öfverproduktion upstår, så har 2* 20 Den 16 September f. m. detta endast till följd att en reaktion i denna näring upstår, som för tillfället kan medföra åtskilligt enskildt lidande, men som var nödvändigt för att hämma öfverdriflerna, och hvaraf skadan i alla fall är obetydlig, i jemförelse med den skada, sorn upkomnaer derigenom, att hanker utsläppa mera sedlar än rörelsen absorberar, och hvarigenom de slutligen komma på obestånd.