Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prop. om Statsverket, 1853. sådant till framtida, iakttagande föreskrifva och sålunda ökat Landtmätarnes skyldigheter till det allmänna, Öfver-Direktörs-embetet, i betraktande af hvad under föregående åren utgifvits för inkomne karte-arbeten, funne sig böra i underdånighet föreslå omförmälda anslags förhöjning till 4000 R:dr, Men då emellertid, äfven om en sådan anslagsförhöjning blelve beviljad, sockenkarte-verket likväl, i anseende till detsammas stora omfång, ingalunda kunde antagas blifva så skyndsamt afslutadt, som det dermed afsedda vigtiga ändamål fordrade, och då, enligt Öfver-Direktörs-embetets förmenande, för detta ändamåls vinnande ingen annan utväg skulle återstå, än att, jemte det Landtmätarne på redan föreskrifvet sätt sysselsattes med socken-karte-verket, en_ särskild rörlig korps blefve för nämnde karteverks bearbetande uppsatt, har slutligen Öfver-Direktörs-embetet trott sig, i sammanhang härmed, böra ånyo framställa underdånigt förslag om inrättande af en sådan korps, och såsom grunder derför hemställt: —• —• Stats-Rådet fann väl Öfver-Direktörs-embetets underdåniga förslag vara förtjent af uppmärksamhet; men då den särskilda större Landtmätare-personal, som här blifvit ifrågasatt, syntes med ännu större nytta kunna användas till fortskyndande af Afvittringsverket, hvilket dessutom i vissa orter borde för socken-karte-arbetena ligga till grund, ansåg StatsRådet sig för närvarande böra inskränka sitt tillstyrkande dertill, att hos Rikets Ständer måtte i Nåder föreslås förhöjning af årliga anslaget ”för socken-kartors upprättande” med 1000 R:dr Banko; och hemställde Stats-Rådet, att, i händelse af Nådigt bifall härtill, Kongl. Maj:ts i ämnet fattade beslut, måtte få meddelas Finans-Departementet till iakttagande vid den proposition om Statsverkets tillstånd och behof, som till Rikets näst sam manträdande Ständer komme att af Kongl. Maj:t i Nåder aflåtas.
Vi plundrade julgranen först i går och jag tog med mig af de bästa konfekterna åt dig. Bella, vill du ha mitt nyaste porträtt? frågade Jenny Stenman, en vacker, litet kokett flicka med krusad pannlugg och modern klädning. Hon räckte fram sitt kort åt Bella, som leende skakade på hufvudet. Jenny, jag tycker mer om det jag har, det är enklare än detta. Ja, jag var yngre då, sade Jenny och såg med välbehag på sina vackra drag. Bella, nu måste du komma litet till oss, ropade ett par flickor och trängde sig framom de andra. Vi ha ju knapt fått säga dig god dag. Bella var som i en qvarn. Hon skulle höra på alla, svara alla, se vänlig ut och dela sig i minst tjugu lika stora delar för att icke förfördela någon. Hon hade också en märkvärdig förmåga att räcka till för alla och ingen kunde egentligen berömma sig af att stå henne närmare än de andra. Medan kamraterna sorlade omkring henne varseblef hon på sista bänken i klassrummet en nykomling, som alls icke tycktes egna dem någon uppmärksamhet. Det var en lång, mörklätt flicka med allvarsamma bruna ögon. Hon bläddrade i sin bok, såg stundom otåligt på klockan, men låtsade icke om de nyfikna blickar som skjöto fram till henne från flickgrupperna. Hvem är den der nya? hviskade Bella och såg bort till sista bänken. Hon skall heta Rappe, hviskade Siri Linder tillbaka. Från landet. Min kusin Elna har berättat om en mycket underlig flicka som bodde nära dem och hette Hanna Rappe. Jag undrar just om det är hon. Nu ringde klockan och alla klasserna samlades till bön. Bella hörde alls icke på och hennes ögon drogos allt emellanåt till den nya kamraten, som hon såg stå der med ett nästan dystert uttryck i ögonen. Under loppet af timmen, när betygen granskades och lexorna bestämdes, var Bella mycket förströdd. Hon ertappade sig med att oupphörligt titta bort till sista bänken och räkna ut hurudan flicka den der nya egentligen var. Hon såg icke vänlig ut åtminstone och svarade nästan buttert på föreståndarinnans tilltal. När de skulle gå, sökte Bella ett tillfälle att närma sig henne, men det lyckades ej. Sjelf var hon blyg, och den andra höll sig afsigtligt tillbaka.
Bankens metalliska kassa må ej bibehållas vid ett belopp, som understiger 2,300,000 R:dr i silfver, oberäknadt den del af nämnde kassa, som i punkten 6:o mom. litt. g) och h) omförmäles; börande Fullmägtige, när kurs eller andra förhållanden gifva anledning alt befara uttag af metallisk valuta, i tid begagna de utvägar, som blifvit dem lemnade, för att afböja metalliska kassans nedsjunkande till berörda minimum af 2,500,000 R:dr i silfver. 12 Banko-Utskottets Utlåtande 26. 8:0 (motsvarande HO §.) Fullmägtige ega att i Hamburg, Altona eller Berlin hafva för Bankens rakning stående ett belopp, motsvarande Två millioner Riksdaler Hamburger Banko, med rättighet likväl för Fullmägtige att under vintermänaderne låta den utländska behållningen uppgå till Tre millioner R:dr samma mynt, under vilkor, att, när årstiden sådant medgilver, Fullmägtige sjöledes till Banken indraga den del af behållningen, som öfverstiger förstnämnda belopp. Uti algifven motion har Herr Grefve Liljencrantz, G F., fästat uppmärksamhet derå, att så väl nu gällande Reglemente för Riksbankens styrelse och förvalt ning som alla sådana, hvilka efter sednast verkställda realisation utfärdats, innefattade föreskrifter huru förhållas borde då, i följd af väsendtlig minskning af Bankens metalliska kassa, våda uppstode för myntvärdets upprätthållande, men att i alla dessa Reglementen deremot saknades anvisning huru Bankens Styrelse borde tillvägagå då, med anledning af metalliska kassans väsendtliga tillvext och sedelstockens deraf föranledda ökning, missförhållanden inträffade, som till sina följder måste blifva lika betänkliga och framkalla alldeles samma vådor, som i förstnämnda fall föranleddes.
Denna slutade brefvet med yttrande, att som hvarje författare alltid liar något parti, hvaruti han visar sin starkaste sida, så hade äfven fru Ehrenborg detta: hennes begåfning låg ovilkorligen åt barnlitteraturen, ^vt denna borde hon ägna sig, hvarigenom hon i sin mån kunde verka för utträngande af den usla läsning, som erbjöds barnen om jularne. Fru Ehrenborg hade ett för godt hufvud att ej bredvid detta direkta råd mellan raderna se ett annat: hon borde afstå från romanskrifning, hvaråt hennes begåfning ej låg. Det välvilliga rådet följdes, och nu utkom i snabb följd » Läsning för barn » (1847), fyra häften, » Bikupan », kalender för ungdom (1848), små betraktelser öfver » Sabbatsoch högtidsdagarnes evangelier » (1848); kom så: » Barnvännen », tidskrift för barn (1847 — 1 8 5 2), » Några bref från England » (1 8 5 2 — 1853), » Något nytt *, läsning] om och för en ny tid, tikskrift i fria häften (1857 — - 1864), » Tjugufyra bref från Frankrike, Tyskland och Schweitx, » (1855 — 1856), » Om lif och ljus » (1862 — 1867) samt slutligen » Ett kristligt sändebud », hennes sista arbete, äfven detta utkommande i fria häften (1868 — 1873). Man ser häraf, att Fredrika Ehrenborg utvecklade en icke obetydlig skriftställareverksamhet och äfven på detta område förvärfvade ett aktadt namn. I hennes skrifter röjer sig emellertid ofta ett drag af spiritism, tillkommet af hennes djupa, outsläckliga kärlek till den bortgångne mannen. Hon ville genom hvad medel som helst komma i någon slags rapport med honom och försmådde därvid icke äfven att genom konstgjorda medel (medier och dylikt) vinna detta mål. Hon, i andra afseenden så klarsynt, föll i detta fall ett offer för sin lättrogenhet, så snart hon kom in på detta område, hvilket bedröfvade hennes vänner.
April eller fjerde dagen före Riksdagens början till och med 2 ma, uader derefter eller den 8 nästkommande JunitBeträffande ater Utskottens Secreterare, Canzlister och Waktbetjening hafwa Riksens Ständer be, slutit att dem i Traktamente om dagen tillägga: För hwar Utskotts Secreterare z R-dr B:co. För hwar annan hos Utskotten tjenstgörande Tjensteman, som pa grund af Riksdagsordningen eller med Riks-Standens bifall är antagen 2 R:dr B:co. Och för Utskottens Waktbetjening hwardera , iR:drr6st. — hwarwid bör iakttaga-: i:o Den 2Z Maji. zss r:o Att tiden för hwilken deste Tjenstcmäns wedergällning ma uppbäras, utsattes ifrån och med antagningsdagen och altonde dagen efter hwarje Utskotts upplösning. 2:0 Att inqwarteringskostnäden beräknas Under del dac-traktamente, som hwar och en T-ensteman wid Uiskotten bcstas under dest wistande i O-edro och således ej ma falla Staten särskildt kill lall. z:o Akt deremot resekostnaden och dagtraktamente under resan ma hwar och en Tjensteman enligt Resereglementet bewiljas, men endast beräknas ifrån och till hufwudstaden, såsom den egenkeligen förcssrifne RiksdagSorten, till och ifrån hwilken, da Riksmöten der hallas, ersättning för nagra dylika kostnader icke bestas. 4:0
Jag vill för min del ej motsätta mig återremiss, i fall R. o. Ad. anser lämpligt att återremittera Betnnk:t; men jag bar velat :i04 Deli 4 Februari e. m. antyda de motiver, som föranledde Utskit att ej tillstyrka motionen i dess helhet. Hr Tham: Då jag första gången hade ordet, lyckades jag ej att göra mig förstådd af 11. o. Ad. Utgångspunkten för mitt yttrande var nemi. den, att den H. Nattvarden borde så litet som möjligt skiljas från den allmänna gudstjensten; något, som jag fruktar kunna blifva fallet, om Utsk:ts förslag antages. Gudstjensten och Nattvarden böra ingalunda skiljas från hvarandra, utom när, på sätt Grefve Sparre omnämt, samvetsfall förekomma, ty under sådana förhållanden anser jag att den H. Nattvarden bör utdelas omedelbart efter skriftermålet. Men är det nu Utsk:ts mening att gynna sådana undantagsfall och låta dem få laglig form, så tror jag, att man med detta i Betänk:t föreslagna undantag motarbetar sig sjelf; ty då skulle t. ex. i skärgården, der det af en eller annan anledning vore nödvändigt för större delen af de kyrkobesökande att begå denna heliga akt före gudstjenstens början, detta ej kunna ega rum, emedan man ej skulle kunna invänta Domkapitlets tillstånd dertill, och ingalunda vore det helsosamt, om Domkapitlen vid årens början skulle bestämma hvilka tider under året Gudstjensten och Nattvardens begående skulle åtskiljas. Dä uphörde det att vara undantagsfall, och då vore man redan inne på viig till söndring af det, som icke bör söndras. Då jag ej kan anse mig för öfrigt vederlagd af Gr. Sparre, men kanske icke skulle kunna vinna bifall på afslag, så anhåller jag att få förena mig med Hr v.
en tapper och dristig herre, vardt imder 1665 ars iirofulla sjökrig liöfvitsman pid aFiiiska Svanen&gt; och blef i slaget vid Bornliolni ilij alskj iiten af danskame. H a m (äldre?) bror ATils kuncle ocksh t&amp;nkas som brefelnottagare, oin icke det funnes i ett a m a t bref ointczladt, a t t lian iippfostrades hos Sten Eriksson Leij onli~ifvricl, skledes ej utomlands. Han koiii seclaii till Rostock, diis h.mi. i sii1.a unga &amp; r pk v&amp;lclsaiiit satt omlcoiii. Söiieraa %am ocli fi.SIi~ död oiiita1.a~ i bïefket, och de yngste, Sten ocli Gustaf, de sedan sk olycklige rilrsrkdeii Banér, hvilka afriittrtcles i Linköping 1600, voro födde 1546 och 1547 och kunde s&amp;liincla e,j iiiottaga nedaii.st&amp;ende formaniiigar 1551. F r u Margareta dog 1557 pA Djiirsliolm och blef hegrafven j D m de.ryds] &lt;,yrlira. Vi skola i n i i la.iiina henne ordet: 2M: oderlig, kärlig liiilsiiirig, ni1 och alltid. KArligeii försiindt ined Gud. Käre lieyr son, iii !~ dii veta, att din fader ocli jag ocli dina syskon och flere din släkt Iiär i laiidet iila väl. Gud linne inig den gliidjeii af dig att spörja! att du iiititte ställa dig viil iliide ined ord och gärning, sk att Gud mitte ske ' lo£; tf dig, och din fader och jag måge fB hugnad och glädje af dig. Klre son, si, liafver jag allt för mycket sorgliga tidender.
Boktryckaren pligtig att från upplagan aftaga och utan betalning aflemna i Stockholm till Justitie-stats-expeditionen och i rikets öfriga ståder till Justitie-Stats-ministerns på stället varande ombud så många fullständiga och felfria exemplar, att Kongl. Bibliotheket och de under riket lydande universiteter erhålla ett hvardera, hvilket aflemnande bör verkställas hvarje år i tvänne omgångar sålunda, att före slutet af Juni och December månad levereras, hvad under halfåret näst före det sista blifvit tryckt. Underlåter nuyon detta etc. 8 K onstitutions-Utskottets Memorial N:o 59. § 4. 2:o Till befrämjande af detta ändamål sednare än skrifter, musika lier och planclier till försäljning eller spridande förordnade ombud. Boktryckare —, som denna föreskrift underlåter stadgadt är. Utskottets ifrågavarande förslag har således blifvit i sin helhet antaget af två Stånd och delvis af de tvänne öfriga, i så mätto|att Preste-Ståndet yrkat förändring i endast en omständighet, uti hvilken Borgare-Ståndet bifallit hvad Utskottet föreslagit; hvaremot sistnämnda Stånd afsett ändring i andra afseenden, der Utskottets framställning vunnit godkännande af de tre öfriga Stånden. Vid detta förhållande och då, enligt Utskottets uppfattning, Presteoch Borgare-Ståndens särskilda meningar, hvar för sig, äro af den beskaffenhet, att någon sammanjemkning emellan dem och de öfriga Ståndens icke kan verkställas; får Utskottet till Rikets Ständers grundlagsenlig^ behandling sådant vördsamt anmäla, med inbjudning till Presteoch Borgare-Stånden att sig efter de öfriga Stånden foga; och anser Utskottet sig, för den händelse att denna inbjudning icke antages och frågans afgörande således blifver beroende på omröstning i Förstärkt Konstitutions-Utskott,— böra till Rikets Ständers godkännande hemställa följande Votering s~Pr opositioner: 1.
Jag tior dessutom, att det vöre föga vunnet att befästa Stockholm eller hvilka andra ställen som helst , så vida folket är missbelåtet samt nödgas fortfarande släpa sig fram under skatternas tyngd, och i följd deraf saknar mod, interesse och kärlek för fosterlandet. Jag får således ännu en gång till protoc. uttrycka min tillfredsställelse öfver de grundsatser, Frih. Palmstjerna yttrat. Gr. Horn: Det lärer vara i anledning af ett yttrande af mig, som den si^te värde talaren yttrat sin förundran. Jag har nemi. sagt, att om verkliga behof finnas, mäste tillgångar skapas för att fylla dem. Detta vidhåller jag; men härvid bör äfven öfvervägas, huru dessa tillgångar skola skapas, nemi. så, att tillgångarna rätt användas, alt man hushållar med hvad som finnes och icke dermed bekostar det föga nyttiga. Men skulle dock de sanna behofven öfverstiga samtidens förmåga alt fylla dem, så måste nya tillgångar skapas. Om ett krig skulle uppkomma, skola vi ej villigt sträcka armen i bojan, utan, om behofvet fordrar det, till sjelfständighetens försvar bevilja äfven sådana medel, som öfverstiga, hvad samtiden kan lemna. På samma sätt ville jag, i fall behofvet fordrade Stockholms befästande, lemna min röst för skattebidrag dertill, så snart jag blifvit öfvertygad om behofvets verklighet; men deremot anser jag det tillkomma StatsUtsk. i första rummet att så framställa de ifrågakommande behofven, att Ständerna lätt må kunna urskilja de sanna från de inbillade. IL Ex. Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum i eftermiddag komme att fortsättas. 32:0 Postmedlen: Hr Cederschjöld: Oaktadt inkomsterna af Postverket ökats med mer än 110,000 r:dr, tillstyrker likväl Utsk., att Staten skulle förbehålla sig endast 100,000 r:dr, såsom vid förra riksdagen, och att öfverskottet må användas för Postverkets stat och öfriga utgifter samt postinrättningarnas förbättrande.
"Den som bifaller at inrättandet af en Riksens Ständers Lagoch Hushällnings Beredning, pä sätt Herr Silverstolpe föreslagit, intages r projectet til Regeringsformen, ffrifwer Ja." "Den det ej will, ffrifwer Nej! Minner Nej, intages ej den af Herr Silverstolpe föreflagne Beredning uti krojectet til Regerings1-ormen; men nägot wärn för Tryckfrihetens helgd Utstnnes at i Lonstitulions? >Ojectei införas, och inrättandet af den i fräga warande Beredning hemställes til Ständens Llen^. Sedlarne öppnades, och funnos wara gifne af Bonde-Ständets Ledamöter i Ja och 2:ns Nej; af Borgare-Ständets i Ja och sme Nej; af Preste^Ständets i Ja och sme Nej; samt af Ridderffapets och Adelns i hwardera eiassen i Ja och i Nej. Och som Nej wunnit, ffulle pä sätt för detta fall blifwit proponera^, komma at förhällas. Herr LLn^li-Rädet och Lommsncleurer, af Kongl. Nordstjerne Orclsn 6. ^.cilerbetlr upläste et lVlernorml, som wid detta krotocoll bilagdt, ffulle ätfölja Utffottets Betänkande til Riksens Högloft. Ständers klenL. In Lclein Illans ^ärta." Under 573 Den 2 Jun ii.
Invalid-Inrättningens personal utgjorde: år 1842, 14 Officerare, 10 Under-Officerare, 58 man och år 1843, 14 Officerare, 9 Under-Officerare, 59 man, för hvilka underhållskostnaden uppgått: år 1842 till . 7. eller, efter en medelberäkning af 17,000 R:dr för 84 man, Kommendanten och Adjutanten deruti inberäknade, för hvarje person en årlig kostnad, något öfverstigande 200 R:dr. §. 3. Inrättningens här ofvan i Tabellen upptagna tillgångar vid 1843 års slut utgjordes af: 147 — Kassans fordran i aflidne Stats-Sekreteraren, m. m. C. G. Grips sterbhus 5,373: 3. 6. Ullån t kapital, jemte upplupna räntor, 83,173; 43. 10. I afseende på ofvanberörde fordran i Stats-Sekreteraren Grips sterb hus, hafva Revisorerne af Direktionens berättelse inhemtat, att då bemälte Stals-Sekrelerare, hvilken, i sin egenskap af Ledamot i Direktionen, haft den speciella kassa-kontrollen sig uppdragen, vid 1843 års slut aflidit, bade redogöraren, i afvaktan på granskningen af Stats-Sekreterarens efterlemnade papper och räkningar, måst upptaga i årets räkenskap, såsom fordran i sterbhuset, nämnde summa, hvilken kort derefter ersattes och sedermera i 1844 års redogörelse alfördes. §. 4. Vid anställd inventering af säkerhetshandlingarne, befunnos desamma i god ordning, och utgjorde summan afutlånta medel, den 27 sistlidne Oktober, 102,083 R:dr 16 sk. Allmänna Garnisons-Sj ukliuset. Dess i Kongl. Kammar-Rätten för år 1842 med och för år 1843 utan anmärkningar granskade räkenskaper utvisa: Debet. år 184®. år 1843. 148 — Credit. Balans från föregående året: Balans till påföljande äret: Någon anmärkning härvid har hos Revisorerne icke förefallit.
Tomas satt och tänkte på hur han skulle vara klädd på aftonen; han hade efter bästa förstånd skrifvit »Om nådemedlen» åt Greta och mycket riktigt också blifvit ombedd att komma med på Märtas flickbjudning. Skulle han ha hvitt skjortbröst eller kulört halsduk? En täckvagn stannade utanför ingången till Hasselbacken; en dam och en herre stego ur. Tomas smålog, då han kände igen dem. Det var fru Grenholm och doktor Rehn, en känd framstående läkare. Vårsolen lyste blidt på de två gamla älskandes väg. Ett sällskap varietéartister af skilda raser och nationaliteter kom förbi, muntert pladdrande på tre eller fyra språk. Deras af smink och nattvak urlakade gycklaransikten, knifskarpa röster och bjärta sluskelegans förenade sig till ett falskt och lustigt missljud, som dröjde några sekunder i luften och tonade bort. Slätten låg åter solhvit och tyst. Tomas reste sig och gick några steg. Trädgårdsgrinden öppnades därborta, och någon kom ut. Var det Ellen? Ja, det var hon. Tomas fick hjärtklappning och gick långsamt emot henne. Det glimmade till i hennes ögon, då hon såg att han var kvar, och hon rodnade svagt. »Förlåt, fröken,» sade han med de öppna blå ögonen hvilande i hennes, »vågar jag föreslå er en promenad på Skansen? Om ni har tid.» »Nej,» sade hon undvikande, »jag vet inte ...» Med ens kom hon att tänka på björnungarne, som hon afgudade. »Ja, jag är ledig till klockan tolf i dag,» svarade hon. Och de följdes åt på vägen uppåt Skansen. Träden hade nyss fått späda löf, som gåfvo solljuset på deras väg en grönaktig skiftning. De talade om hvarandras förhållanden. Hon hette Ellen Karlsson. Hennes far var död; han hade haft en anställning vid slottet, och modern lefde af en liten pension. Hon hade en bror, som var sjutton år och gick i elementarskolan. Han skulle bli student nästa vår. Han hade mycket godt hufvud och ville så gärna bli läkare. Tomas gick och undrade, om han kunde våga kyssa henne snart. De hade kommit in på en af de grönkantade stigar, som föra upp åt Bredablick.
Härvid ville jag dock föreslå, att, i händelse bevillnings-afdrag af räntan kommer att bibehållas, icke allenast, såsom Herr Friherre Boije yrkat, 5 procent afdragas äfven å räntan för inlecknade capitaler, utan ock, att detta afdrag icke måtte utgå, utan i de fall, då räntan betalas på förfallodagen, eller åtminstone sist inom i4 dagar efter den. Det är oriktigt, att jordbrukaren är den medborgareklass, som beskattas mest, Den 3o Mars f. m. 280 och det i flere afseenden. Dess egendom är mest synbar; dess grundskatt är mångfaldigt större, än fastigheten i städerne; och härtill kommer en vid 1818 års Riksdag införd Minimi-Tabell för Taxeringsvärderingen af hemman, hvilken jag här då ensam bade den äran att tala emot, såsom den orättvisaste och strängaste af alla beskattnings-åtgärder jag hört talas om. Och ändå är jordbrukaren mer, än någon annan producent, underkastad en misslyckad production, och äfven då äro priserne på desa producter sällan höga oftare, än han till en del sjelf får vidkännas bristen, ja sjelf köpa. Han har varit mer, än andre producenter, underkastad antingen concurrence med utlänningen genom tillåten nära tullfri införsel, eller ock tvungen sälja för mycket lägre priser, än han kunnat få hos utlänningen, genom förbuden utförsel o. s. v. Den redan vid sisth Riksdag förkastade bevillnings-afgiften för nyttjandet af vissa öfverflödsartiklar borde väl ej haft endast för ändamål, att öka bevillnings-inkomsten, utan i synnerhet att minska förbrukningen af sådana varor, och skulle onekligen i allmänhet mest drabba de förmögnare medborgareklasser. I anledning af dessa anmärkningar, hvartill jag kunde lägga många flere, anhåller jag om återremiss. a86 Den 3o Mars f. m. Herr Anckar swärd, August:
Lån, det vilkor nödvändigt dervid bör fästas, att ii procent i silfver årligen erlägges såsom Ränta och Capitalafbetalning, hvilket icke efter nu varande curs utgör fulla 6 procent i Sedlar, och hvarigenom hela capitalet, jemte årliga intresset, vöre på en tidrymd af 33 år och 4 månader liqvideradt, och Banquen vid denna tids förlopp, utan att Sedehstocken derigenom förminskats, hade återfått 6 6 R:dr 32 sk. i silfver för hvarje utlånte 100 R:dr i sedlar. Om våra handelsförhållanden blifva förmånligare, det Banco-Utshöttets Betiinhmden; 449 vill säga, om lux och grannlåt icke tillbytes för vara betydliga export-articlar, skall cursen icke stiga, utan tvertom småningom sänka sig. Detta förhål lande, sorn bör vara Styrelsens och Representantens stora ögnamärke, skall lätta med hvarje ar det föreslagne betalnings-sättet och göra Nationen oberoende; då deremot ett försämradt myntvärde, och en stegrad curs, nödvändigt skall bereda dess tilltagande vaninagt, med stigande Lånebehof och ökad oförmåga till afbetalningar, under ett upphördt förtroende man och emellan. Uti detta yttrande förklarade Herr Bergsmechanicus af Uhr , Herr Professoren Doctor Franzén och Herr Doctor Knös sig instämma. Ut supra. Ex Protocoljo. J M. Spens. Utdrag af Protocollet, hållet uti Högloft. Statsoch Banco - Utskottens sammanträde den si Julii 1823- S. D. Vid justeringen af Utlåtandet N:o’ 30, bilagd t Utskottens Betänkande N:o 20 under Litt. K., åberopades af Herr Assessorerv Lagerhjelm dess, i ett sammanhang med dess i öfrigt skiljaktiga meningar, yttrade tankar, rörande nyttan af ett behörigen ordnadt Hypotheks-system, tillika ined det förslag till en. 450 Banco-Utskottets Betarikanden.