Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare har Herr Professoren, i stället för de af motionären föreslagna, å långifvarnes sida ouppsägbara, 4-procents-obligaiionerna, förordat ulgifvandet af obligationer med lägre ränta, hvilkas inlösning innehafvarne, efter kort uppsägningstid eiler möjligen vid anfordran, kunde påräkna. Med stöd af redan vunnen erfarenhet kunde nemligen antagas, att dylika obligationer under nuvarande förhållanden skulle med ringa kontant kassa kunna till ett betydligt belopp hållas i allmänna rörelsen utelöpande. För öfrigt och under erinran om angelägenheten att, i fall de förslag, Biskop lleurlins motion innefattar, skulle i större eller mindre utsträckning af Rikets Ständer gillas, Riksgälds-kontorets styrelse vid desammas verkställighet icke varder bunden genom alltför speciela reglementariska föreskrifter, har Professor Selander föreslagit, att det kreditiv, som å Rikets Ständers Bank är anvisadt för bestridandet af Riksgälds-kontoret ålagda utbetalningar, måtte, under vilkor af räntas godtgörande för de å samma kreditiv lyflade summor, jemväl få begagnas för nu ifrågavarande obligations-rörelse. 1 likhet med alla andra stater, har Sverige, under tidernas längd, varit nödsakadt att vid sådana tillfällen, då Statens behof icke kunnat fyllas genom befintliga, härtill disponibla tillgångar samt de af landets innevånare utgående skattebidrag, anskaffa de för statsutgifternas bestridande nödvändiga mede! genom upptagandet nf lån dels inom, dels utom landet. Redan för 40 år tillbaka blef detta rike helt och hållet befriad t från utländsk statsskuld och under det långvariga, oafbrutna freds - Slais-UlsholUls Bctånkandi', JVf 272. O lugn, riket sedermera fått åtnjuta, hafva omständigheterna sfs mycket mindre påkallat någon ny sådan skuldsättning, sorn Svenska Statsverket derunder icke behöft vidkännas några utomordentliga utgifter för upprätthållandet af rikets sjelfbestånd och politiska oberoende. Under samina lid har Staten också af bordat sig sina skulder för inrikes upptagna lån, med undantag af dem som härleda sig från Rikets Ständers Banks, i fordna tider Statsverket letnnade, försträckningar.
Då detta förslag numera blifvit från trycket utgifvet och således för hvar och en finnes tillgängligt, har jag ansett öfverflödigt att innehållet deraf här uprepa; men då jag vid en närmare granskning deraf trott, att den brist, jag ofvan antydt, skulle kunna afhjelpas genom antagandet af berörda förslag med de modifikationer, som nuvarande lagstiftning och förhållanden påkalla, får jag vördsamt äran föreslå, att R. H. St. täcktes för sin del besluta en lag i förut omförmälta syftning, dervid de jemkningar och förändringar i Lag-beredningens förslag, som ofvannämnda omständigheter bjuda, torde af LagUtsk., dit denna motion kommer att remitteras, lämpligast och bäst kunna upgöras. Dessa motioner remitterades till LagUtsk. Hr Ribbing, Arvid: Vid den af Hr Weidenhielm väckta motion, att mål skola underställas Hof-rättens pröfning endast nälden anklagade blifvit sakfälld, undantagandes då saken går å lif, får jag anmärka att enl. nuvar. stadgande de mål, som angå försmädelse emot Gud, ehvad det af obetänksamhet eller upsåt skett och gäckeri med Gudstjensten, äfven skola underställas, men hvilka mål Hr Weidenhielm vill på förenämnde sätt undantaga, säkerligen tillkommit under åtanka hos lagstiftaren att lika vigligt som hvars och ens timmeliga lif är, lika om ej mera vigtigt är att hindra alla förnärmelser mot en hvars andeliga lif hvars skydd och förkofran är Statens högsta ändamål. Derföre offrar och hvarje god medborgare sitt lif för Statens. Och lagförändringarne böra ej afvika från denna grundsats om än det icke är fråga om annat än rättegångs-ordningen och en noggrannare behandling för mål, som äro af en högre art. Min anmärkn. anhåller jag måtte få åtfölja förslaget. Detta yttrande skulle åtfölja den nyss beslutade remissen af Hr Wéidenhielms ifrågavar. motion. Hr Weidenhielm upläste vidare följande motion:
Majit ej funnit skäl att om den ifrågaställa depositions-afgiftens utbetalning förordna ; dels att kännedom saknades om egarne till de under 2:dra, 3:dje, 4:de och 6:te punkterne beskrifua deposita, och dels hvad anginge det i 5:te punkten omnämnda depositum, att Regements-pastorn, Fält-prosten Gravallius•, af Fiskals-embetet erinrad att afgiften inbetala, sådant vägrat, under förklarande, att han med nämnde depositum icke ville taga någon befattning. Med tillkännagifvande häraf, hafva Banko-fullmäktige, uti ett till Utskottet afgifvet memorial, anfört, att, då åtskillige af ofvanberörde äldre qvarstående deposita upptogo en ej obetydlig del af det nog knappa utrymme, Banken kunde afse såsom förvaringsställe för paketer eller annan flyttbar egendom, hvilken i Banken uedsättes, samt det följaktligen syntes vara i sin ordning, antingen alt afgift för dem betalas eller ock att Banken befrias från deras vidare förvarande och derigenom försättes i tillfälle att kunna emottaga andra deposita, för hvilka afgift erlägges; så och enär de för vinnande af detta ändamål redan vidtagna åtgärder icke medfört åsyftad verkan, tillstyrkte Fullmäktige att, som den under lista punkten omförmälda låda, enligt påskrift, tillhörde General-tull-arrende-societeten, hvilken upplöstes långt före den tid eller vid 1828—1830 årens riksdag, då Rikets Ständers beslut fattades om afgifts erläggande för i Bankens vård redan befintlige eller derefter inlemnande deposita, och den myndighet, eller Kongl. General-tullstyrelsen, som det förmodligen ålåge att vårda General-tull-arrende-societetens handlingar, protokoll m. m., sannolikt allt hitintills saknat kännedom om detta depositum, afgiften derför måtte eftergifvas och nämnde depositum till Kongl.
Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion, som genom remiss blifvit till Stats-Utskottet öfverleinnad, har Riksdags-fullmägtigen från Upsala Län Eric Marmén^ under anförande, hurusom det ofta inträffat, att, då, enligt gällande författningars föreskrift, kronohemman och boställen, som till enskilde personer varit utarrenderade, vid arrendetidens utgång på auction till förnyadt arrende utbjudits, arrende-afgifterne blifvit uppdrifne till ett, i förhållande till egendomarnes värde, alltför högt belopp, hvaraf följden varit arrendatorernes obestånd samt hemmanens vanskötsel och försämrade skick, till afhjelpande af så beskaffade olägenheter, hemställt, att de arrendatorer af ifrågavarande krono-lägenheter, hvilka sina arrende-förbindelser ordentligen fullgjort, samt, enligt ågångne Jaga syner, hemmanen behörigen odlat och unde hållit, så till åker och äng, sorn byggnader, må förunnas förmonsrält alt, efter arrende-tidens slut, utan föregången ny auction, erhålla prolongation å arrendet under 20 års tid ellen ik Slals-Uiskoltets Ut lutande j N.-o 166'. 5 förhållande till de kostnader, sorn af arrendatorerne blifvit å hemmanen nedlagde.
''Denna slutledning är af erfarenheten bekräftad i ännu högre grad, än som utan erfarenhet skulle kunna förmodas. Ofverlägsenheten i allmän eller medborgerlig bildning innebär sällan eller knappast någonsin lagkunskap. Den så kallade ståndspersonen, presten, den militäre embetsmannen, den bildade privatmannen, äfven då de för öfrigt gjort vetenskapliga studier, stå alla i detta afseende ungefär på samma trappsteg med bonden edler stadsborgaren, om icke den sistnämnde är ledamot af stadens eller bonden af landets domstol, i hvilket fall dessa båda ega ett temligen allmänt företräde. Örn ibland alla dessa klasser skulle väljas ledamöter lill förliknings-kominittéer; och om billigt afseende dervid gjordes på företräde i bildning, så vore likväl för hufvudändamålet ganska litet dermed vunnet. Lagkunnige ledamöter skulle högst sällan stå alt erhålla; och dessa kunde på hela anstaltens gagnelighet ej hafva annan verkan, än den som här ofvan är framställd.” “Deremot skulle den komma att medföra den största olägenhet för de personer, som blefvé med uppdraget besväiade. Denna olägenhet komme ej blott att bestå uti ett oange - Lag-Utskottets Betänkande, N:o 33. \ 3 nami och otacksnmt arbete, i uppoffring af tid och mångfaldigt besvär. Största obehaget blefve det, som härrörde från känslan af oförmåga att rätt handhafva det kall, man fått sig Uppdraget. För många rättsökande åter skulle tvånget att infinna sig hos förlikningskommittéen, såsom vilkor för rättigheten att göra sin sak anhängig hos domaren, blifva rätt motbjudande. Oell utan ett sådant tvång komme inrättningen att sakna all betydelse och verklighet. Om den naturliga friheten att, efter eget val och på eget äfventyr, rådföra sig med personer, hvilka man anser för sakkunnige och pålitliga, kan nemligen här icke vara fråga. Så fort tillgången på dylika personer ökas, uppfylles ock förlikningskommittéernes syftemål af sig sjelf, utan mellankomst af lagstiftningen. I den mån som juridisk bildning allmännare utbreder sig, måste antalet af oskäliga rättegångar sålunda komma att minskas.
Spira beredde Swerigeö lyckligare tider,gjorde ov^o.i-' ^.vovov den Stores namn odödligt, under Drottning 0»iri87-inx8 Regering uphöjde Eweriges anseende til första rangen bland civiliserade stater, som utförde X Ov8i ck8 djerfwa och hastiga eröfringar östlinder den oförfärade 8 segersamma tiderymd utbredde ffräckbilder i Europa. Ännu prydes detta samfund med Ättlingar afen Ox6N5rierna, Lrenöock, tjr-aliL, tr, OLixiis, kle ming och mänga andra, som med förfäders namn ärfde förfäders känstor och tänkesätt. Och detta uplysia samfunds pluralitutgöras af Ledamöter, som utan at kunna äberopa förfaders lysande bedrifter, likwäl kunna glädja sig ät den öfwertygelsc, at förfäders gerningar alltid warit stämplade af beder, nit och trohet för Fosterlandet. Utan at fästa sig wid wära förfäders minne, äro ocksä siere, som genom eane förtjenster blifwit wärdige medlemmar af detta ärans samfund. Det är ej möjliat at sädane känsior pä detta rum nu kunnat swalna, endast tystna i afrvaktcm pä en owisi utgäng af de händelser, som för Den 15 Julik. 253 för den politiske forskaren framwisa en gansta mörk och bedröflig tafla. Pä detta rum förswarade för 20 är sedan Ridderstapet och Adeln sin ära, wid intriguernes doldaste irrgängar, mot en snillrik Konungs beständigt wapande despotisme ck-wilken roar styddad af den köpta bopens förblindade ursinnighetmed ståndaktighet och med et mod, som i ewärdeliga tider stal! bedra de bärwid werkandes minne. Wi kunna glädja ost ät at pä dettarum ännu äga nägre af de Patrioter, som derwid moro närwarande.
Men i den mån den germanska kulturen höjer sig på bekostnad af den grekisk-romerska, som vunnit terräng genom kristendomens utbredande, se vi, huru allt flere förbättringar i lagstiftningen göras till förmån för kvinnan. Särskildt gjorde Englands saxiska invånare under Alfred den stores regering ett viktigt framsteg i denna riktning. Den unga flickan upphörde nämligen nu att vara ett bytesvärde för fadern; hon fick gifta sig af egen fri vilja och kunde ej utan dom förskjutas af sin man; öfver sin egendom och husets nycklar ägde hon själf att råda. Sedan aktningen för kvinnan som personligt väsen, hvilken fått sitt uttryck i dessa lagförbättringar, en gång åter blifvit väckt hos de germanska folken, kunde den ej så lätt hejdas, och den nådde slutligen sin kulmen med riddarväsendet och chevaleriet. T y chevaleriet under medeltiden får väl anses vara direkt framsprunget ur den germanska andan af aktning för kvinnan såsom varande af en högre natur än mannen. Kvinnan representerade för riddaren inbegreppet af det ljufva, sköna och ädla, men på samma gång svaga och bräckliga. Därför svor han att skydda henne och bar hennes färger i striden mot våldet och orättvisan såsom en skyddande talisman. (Ports.) J A, D E T V A R D Å D E T, när Betty och jag reste till Hamburg, men kommo till Paris, » sade Knut Almlöf, och de unga ögonen i det gamla ansiktet lyste med en särskild glans liksom alltid, då han talade o m sin hustru. » Vi hade under ferierna blifvit bjudna af en bekant sjökapten att resa med hans fartyg till Hamburg, där vi skulle studera teater, » fortsatte han. » Och i fall kassan möjligen räckte till, skulle vi också fara till ett par andra närbelägna städer och taga kännedom om deras dramatik. Men när vi gått omkring några dagar i Hamburg, fiDgo vi tag i en del tidningar, som berättade om, hvilken lysande repertoar teatrarna i Paris lagt sig till med, och hvilka strålande stjärnor, som uppträdde ' där. Vi sågo på hvarann, och den oförnöjsamma mänskliga naturen tittade fram ur bådas våra ögon. » Det vore allt annat det, » suckade Betty. » Skulle tro det, » svarade jag.
Den st61-sln bas-1n7tiirtig7iet ti.&gt;- att, 7,jiilpn ~ntinnisko~~za att 7tjjdZpa sig sjiifia, det iir den tanlce, som utgjort grundvnlen hrerpB arbetsstugornas stiftarinna byggt sitt miinniskoalskande verlc och alltjiirnt bygger vidare under fortsatt fullkonlning och utveckling af detsamma. Hvar och en, sorn foljer med valgorenhetsmbetet i v5r hufvudstnd, kiinner val till arbetsstugeverl~smheten, de flesta, Btminstonc af v h a kviuliga. barnavanner och filantroyer, h a h a siikert ntgon gBng besolrt en arbetsstuga och under gliidje och riirelse tagit i betrnktande en af dessa smA arbetscirklar, sammansatta af torftigt Icladda men gladt beskaftign barn, som afton efter ufton samlas kring viiuliga, ledarinnor for att samtictigt lam sig arbetets nytta och gliidje samt erfara njutningen af dess frukter, hvilka har visa sig i form uf en riklig nftonmlltid. Men om Bfrell efter en 10-&amp;rig verksamhet nArbetsstugor for barn, iiro institutioner viil kiiuda af den svenska allmanheten, a r pet forst sf foreligganile arbete man f i r ogonen riktigt oppna for deras betydelse. Skapariunan af det storartade viilgorenhetsforetaget, fru Hierta-Retzius, har liar met1 lika rnycken skicklighet soin grundlighet, samt ledd af ett aldrig svikaade intresse for och kiirlek till sin skapelse, sarnlat och bearbetat ett vidlyftigt material till belysande af. arbetsstugornaq verksamhet och utveckling.
de — hvarför detta stök D e t plägar j u vara vanligt, att nygiftas våning står redo o c h klar att mottaga dem, åtminstone vigseln. saker dagarne eller dagen före den, och Han ned derför, att läkarens stränga praktik tagit hunnit med allt förut, inbitna, eller var det ungkarlens sorglösa vana att Nå, skjuta upp till sista nå — det var j u mest småsaker, qvar! Den slora som inredningen var nog i behörig ordning. Ja, han honom skulle icke med sitt tid skulle lång tid säga hur fixerade den med ett och så eldstaden ryggen flusskupa nog och att heller kunna läsa, och slog sig Taklamg a f h o n o m ljus troligen i c k e velat förderfvä dess belysning m e d något annat. bra till vemohade stämningsfulla D e t passade visst att göra upp innan ju alltid på första prestkrage, och en vigsel är ingen som man känslor, men går till mötes utan Så högtidliga alla af hägrar ständigt i ty Hahne det sågs gång på på tamburdörren, trädde en ung, frackklädd Det var literatören Hahnes bästa vänner, af marskalkarne, o c h strax man in i rumKurt och tydligen också en som k o m » Jaså, du är här redan! » svarade Hahne, Men här tycktes vägande i förhållandet vara något här var tydligen allvaret det öfver» J a g tänkte hjelpa dig, o m det fans n å g o t. allra en försöket att stund sista, » svarade Sinding m e d ett muntert få småsaker det fruktlösa ordning med packningen o c h till chifFonieren, hvars alla små fack o c h H v i l k e n mängd han radade fram på klaffen! som här der en h ö g granna kotser u t! » svarade har Hahne kunna brefpackor, hvilka en smula. emma helt säkert är på oss Jag Endis, terna har sä vid divanbordet, såsom utbyta och meningar samtal, medan förr i been sedan den och snart hafva lågorna förvandlat dem till en hög af lätta sotlager, som föras med af draget upp genom slutligen i ordning skorstenen, försvinna.
Speldosor, som hittills, enligt hänvisning i noten, förtullats såsom positiv bland musikaliska instrumenter, synas i stället böra hänvisas till slöjdevaror ej specificerade. Å silkesoch linnespetsar, uddar och blonder hemställes, att, till minskning af vådan utaf deras tullförsnillande, införselsafgiften må nedsättas från 6 r:dr till det af Tullkommitteen föreslagna belopp, 5 r:dr skålpundet. Tullkommitteen af år 1839 hade för artikeln strumpor bland annat föreslagit, att hufvudrubriken måtte få följande lydelse: «strumpor och andra på strumpstol eller genom stickning tillverkade arbeten,» hvilken redaktion ock af Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer godkändes. — Vid utfärdandet af 1841 års taxa blef imellertid den redaktion af artikeln, som den äldre tulltaxan af 1833 innehöll, bibehållen, så att artikelns omfattning inskränktes till endast strumpor, hvarefter Generaltullstyrelsen, uppå förekommen anledning, genom cirkulär den 16 November 1842, meddelade den förklaring, alt andra på strumpstol eller genom stickning tillverkade arbeten skulle, såsom före tillämpningen af 1841 års taxa, anses icke vara till införsel tillåtna. Uti 1843 års tulltaxa blef väl redaktionen fortfarande lemnad utan ändring, men Kongl. Majit bar likväl sedermera den 15 April nästlidet år 1846 behagat uti ett särskilt fall förordna och tullstyrelsen till efterrättelse i allmänhet förständiga, att sistberörda slags arbeten voro att efter nyssnämnda taxereglering betrakta såsom till införsel tillåtna och borde såsom väfnader tullbehandlas. Då det likväl synes vara mera ändamålsenligt att ifrågasatta tillverkningar sammanföras med strumpor, hemställes att ofvanberörda af Tullkommitteen antagna redaktion må i nåder godkännas. ReträlFande dernäst de å de särskilta slagen stadgade införselsafgifter och dervid först silkesstrumpor, torde den derå nu gällande tull 3 r:dr skålpundet finnas väl hög, särdeles som varan, enär deraf under åren 1842—1843 icke i medeltal införtullats mer än omkring 100 skålpund årligen, synes kunna hafva utgjort föremål för smuggling.
Beträffande artikeln cider, har den äfven någon vigt, i så måtto, att det är mer än troligt, att det större parti af cider, som blifvit i Riket införtuHadt, lill större delen består af vin, som under annan benämning inkommit, och dä således nämnde artikel står i sammanhang med den väsendlliga artikeln vin, så vill jag icke bestrida densamma. Frih. Åkerhjelm nämnde äfven 2:ne andra artiklar, nemi. lackerade bleck slagare-arbeten och the': desse artiklar äro naturligtvis, på grund af de utaf mig angifne principer, enligt min öfvertygelse af mindre vigt, äfvensom de, allt i den män de öka antalet af artiklar, som jag föreslagit borde uttagas, motverka den stabilitet, som jag åsyftar att vidmakthålla; men om desse 2:ne artiklars tilläggande kan bidraga tili sinnenas förening lill den propos., som jag tagit mig friheten föreslå, så, och då jag anser denna propos. af största vigt, emedan den åtminstone förhindrar ändringar af tulltaxans alla öfriga artiklar, så vill jag ej för Den 11 Januari f. ra. 163 min enskilda del hafva något deremot. En af de talare, som sedan yttrat sig, har prisat grundsatsen af stabilitet i tull-lagstiftning, och äfven lemnat vitsord, att ett bemödande till ett sådant ändamål igcnfinnes i min reservation; men den värde talaren tyckes vilja frångå detta ändamål, då han anser dermed oförenligt alt vilja uttaga några vissa artiklar och lemna de öfriga orubbade. Den värde talaren anförde som skäl, att då jag fästat mig vid vissa artiklar, kunde andra ledamöter flista sig vid ännu andra och att pä detta sätt ändamålet skulle förfelas.
Fullmäktig Knut Posse. N:o 402. J. A. Gripenstedt. l. s. SRif* bag 8*33 eflut 1866. 91 N:o 211. Carl Cederström. Friherre von Nolcken. Fullmäktig A. V. L. v. Rosen. N:o 275. J. W. Sprengtporten. L. s. N:o 282. Th. G. Rudbeck. L. s. N:o 313. Carl von Platen. N:o 354. Friherre Fock. Fullmäktig K. Åkerhjelm. l. s. N:o 366. Gösta Ehrenborgh. David von Schulzenheim. l. s. N:o 390. J. Nordenfalk. Friherre von Beskow. Fullmäktig Gust. Fr. Rosen. Gillis Bildt. L. s. N:o 1. Joh. Lilliehöök. l. s. N:o 25. Herr Walkendorf. Fullmäktig C. G:son Leijonhufvud. l. s. N:o 51. A. Roos af Hjelmsäter. N:o 9. S. Ulfsparre. l. s. N:o 36. Carl Trolle. (L. S.) N:o 86. F. G. A. Stuart. Gustaf Paxili. Herr Hammarskjöld. Fullmäktig H. E. Taube. l. s. N:o 167. Gustaf Geete. l. s. N:o 258. Herr Svenske. Fullmäktig R. Cederström. l. s. N:o 408. Herr Danckwardt Liljeström. Fullmäktig Rob. Brakel. l. s. Gust. Påhlman. L. S. N:o 559. Herr Pereswetoff Morath. Fullmäktig Ch. Emil Piper. l. s. N:o 601. Herr Uttermark. Fullmäktig C. J. Oscar Alströmer. Herr von Essen. Fullmäktig C. G. U. Silfverstolpe. N:o 780. E. Klingenstjerna.
Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord derom, att, sedan inom hvfvudstaden bildat sig ett Sällskap, under benämning Svenska Fornskrift-Sällskapet, hvars hufvudsakliga ändamål vore alt utgifva sådana äldre handskrifter, tili hvilkas tryckning bidrag af Staten eller af redan stiftade samfund icke kunde påräknas, medel måtte anslås till inköpande af vissa exemplar utaf de skrifter, Sällskapet ulgifver, af hvilka exemplar en del skulle utdelas till inoch utländska offentliga, lärda Inrättningar, till Gymnasier och Skol-Bibliotbek ra. m., samt återstående delen förvaras för en framtid, då upplagan ej vidare funnes att i bokhandeln tillgå; och hafva Rikets Ständer, vid öfvervägande häraf, funnit, att, då den historiska forskningen, för att klart kunna uppfatta ett folks häfder i deras sanna dager, Expeditions-Utskottets Förslag lill und. Skrifveisej JY.-o 40. 67 erfordrar kunskap icke blott om yttre politiska tilldragelser, ulan oek om folkets inre lif uti lagstiftning, seder, bruk och litteratur, uttryckande dess bildningsgrad under olika lider, så måste de bidrag, Svenska FornskriftSällskapet, enligt planen för dess stiftelse, lemnar till en sådan kännedom om vår forntid, vara af högsta vigt för vår bildnings historia, för språkforskaren och för tecknaren af seder och lefnadssätt under framfarna tider, äfvensom denna kunskap blifver af största intresse, jern väl med hänsigt till närvarande förhållanden och den riglning, allmänna folkandan i våra dagar synes taga; varande nyttan och behofvet att samla och utgifva forntida monumenter af ofvannämnde slag insedt i andra Europeiska länder, hvarest man redan länge med nit och dryga kostnader verkat i det syfte, som bemälde Sällskap sig föresatt.
Vestra Karup i \ ! Torekov i ) K K to Båstad i 1 ! O Gumlösa i ) K O: Winslöf i ) i P: P Näflinge i 1 Onnestad i 1 S » 5- tr* 5' i* 3 CfQ ^ 2 1") l9) -3 ©: 2.3 c: Anmärkningar rörande oregelbundenheter vid indelningen, m. m. 1) Socknen tillhör i ecklesiastikt hänseende Vestra Göinge härad, men 2 mantal lyda i andra hänseenden till Norra Asbo härad, Färingtofta socken. 2) D:o d:o Onsjö härad i Malmöhus län, men 4| mantal till Norra Asbo härad. 3) D:o d:o d:o d:o » 1 » d:o. 4) Hit höra i judicielt och administrativt hänseende 1-J mantal af Hishults socken i Höks härad, Hallands län. 5) Ar annex till Hishults socken i Höks härad, Hallands län.