Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och du skall varda utdrifven utu ditt arf, som jag dig gifvit hafver, och jag skall göra dig till dina fiendars träl, uti ett land det du intet känner; ty I hafven upptändt mine vredes eld, den evinnerliga brinna skall. Detta säger Herren: Förbannad är den man som förlåter sig uppå mennisko, och sätter kött sig till arm, och viker med sitt hjerta ifrå Herranom. Han skall varda såsom ljung i öknene, och skall intet få se den tillkommande tröstena; utan skall blifva uti det torra i öknene, uti en ofruktsam och öde mark. Men välsignad är den man, som förlåter sig uppå Herran, och Herren hans tröst är. Han är lika som ett trä, det vid vatten planteradt och vid en bäck berotadt är; ty om än en hette kommer, så fruktar det sig dock intet, utan dess löf blifva grön; och sörjer intet, när ett torrt år kommer, men det bär frukt utan upphåll. Ett argt, illfundigt ting öfver all ting är hjertat; ho kan utransakat? Jag Herren kan utransaka hjertat, och pröfva njurarna, och gifver hvarjom och enom efter hans vägar, och efter hans gerningars frukt. Ty lika som en fogel, som lägger sig uppå ägg, och utkläcker dem icke, alltså är den som orätt gods församlar; ty han måste derifrå, då han det aldraminst tänker; och måste dock på sistone hafva spott dertill. Men vår helgedoms rum, nämliga Guds härlighets säte, är alltid fast blifvet. Ty, Herre, du äst Israels hopp; alle de som dig förlåta, måste till skam varda, och de affällige måste på jordene skrefne varda; ty de öfvergifva Herran, som är en lefvandes vattens källa. Hela du mig, Herre, så varder jag hel; hjelp du mig, så är mig hulpet; ty du äst min berömmelse. Si, de säga till mig: Hvar är då Herrans ord? Käre, låt kommat.
Ett 24:2* batteri har vida större, men ett 6:u deremot något mindre materiel att ansvara för. 1 följd af hvad jag nu haft äran anföra, hemställer jag vördsammast till R. o. Ad:s bedömmande, om icke en löneförhöjning för artilleri-personalen i likhet med hvad jag föreslagit eller minst i enlighet med Artilleri-komitens förslag är högst nödvändig. Troligen finnes ingen i enskilt mans tjenst, med så mänga och besvärliga åligganden, som artilleri-personalen, som derför erhåller så ringa vedergällning. Hvad den K. propos. om artilleri-personalens lönevilkor beträffar, så finnes väl ingen, som icke nogsamt känner H. M. Konungens ädla afsigter, för sä väl sitt rike, som sina tjenare, och upskattar värdet af den omsorg K. M. hyser för det skattdragande jordbruket, men för min enskilda del vågar jag icke tillstyrka bifall lill den K. proposrn, efter jag tar för afgjordt att artilleri-personalen derpå komme föga att vinna, men säkert att så till vida förlora, som R. St. troligen snart nog skola hinna till den uplysning och finna, att artilleri-vapnet, icke är något underordnadt, emot arméens öfriga vapen, och således i aflöning icke heller bör vara det. Skulle R. St. bifalla Uisk:s betänk., så medför det den olägenheten, att kommande Ständer, med säkerhet kunna vänta många kraftfullare motioner om denna angelägenhet, än den jag haft äran framföra, väl ihågkommer, alt löne-lillökning vid denna riksdag varit bifallen, — men förgätit obetydligheten deraf, och i grund deraf afslä de billigaste fordringar. Ulsk. nämner i sitt betänk, icke ett ord om truppens behofver af förbättrad aflöning, som jag förmodar kommer deraf att Ulsk. icke gjort sig mödan, att granska eller ens genomläsa min motion, som jag tror hade varit så väl Ulsk:s ovilkorliga skyldighet, som min lagliga rätt, att fordra.
Britterna vor0 Sachsarne, som 1492 under Julius Cssar inryckte i England. Julius Caesar har för öfrigt måst underkasta sig en högst egendomlig karaktäristik. Ryktbar har han blifvit genom sitt bekanta telegram: Jag kom, jag såg, jag segrade. Han var dessutom en stor hjelte och skref en bok för nybörjare i latin. Vidare får man veta att Luther för flera tusen år sedan införde kristendomen i England; att han lefde samtidigt med upproret i " Worm ': att han förut varit påfvc, samt att hans födelsedag var i november 1883 (Luther-jubileet!) Lady Jane Grey studerade grekiska och latin och blef efter några få dagar halshuggen. Henrik VIII vann rykte shom stor enkliiig, ty han förlorade flera hustrur. Alfred den store regerade 872 år, och han utmärkte sig genoin att låta antända bohvetekakor, hvarför frun grälade på honom. * * * Boken innehåller äfven några dråpliga krior, af hvilka hiir en mii meddelas. De ortografiska blomstren hüfva blott tillnärmelsevis kunnat återgifvas, men den lille författarens naivetet och oemotståndliga komik kunna äfven i öfversättning göra sig gällande. 235 Om flicker. ' Flicker ä vådligt tillgjorda och fåniga. Dom tänker mer på kliider än på någonting annat och leka helst med dockor och lappar. Doiii skriker d i dom på afstånd sir en ko och ä rädda för cn simpel bössa. Doiii sitter alltid inne och giir hvar söndag i kyrkan. Doni; i alltid klena. Dom ii alltid löjliga, dom skrattar i t pqjkarnes näfvar och ropar " nej sii smutsiga! ' Dom kan inte leka sparkboll. Jag tror inte att dom nånsin dödat ens så mycket som en katt. Det ä synn om di stackars kräken! Först hånar dom en grabb och så går dorn och blir tjära i cn. Vidligt lifvat 5 det att höra dom qvällsdax när dom fåna sej p i verandan och sucka: O kjusande måne!
Om äfven under debatter öfver den utländska politiken manget fritt ord faller, månget ingripande omdöme uttalas, måste man 'väl bemärka skillnaden emellan den vigt ett ord, vore det än uttaladt af den mest betydande, mest framstående ledamot, kan ega, och den vigt ett votum måste hafva, som afgifves af majoriteten af landets parlament. Man kan svara häruppå, att väsendtliga skillnader förefinnas emellan våra och Englands konstitutionela former; att hos oss icke, såsom hos dem, en interpellation kan af hvarje medlem af representationen ställas till Ministern, att sjelfva Ministerns ställning uti England, beroende på stödet af parlamentets majoritet, gör ett större förtroende ifrån parlamentets sida naturlig. Jag medgifver detta och vill icke förneka att falt hos oss kunna inträffa, då Ständernas initiativ uti yttre politikens förhandlingar äfven af mig anses befogade. Men dessa fall äro enl. min förmening endast tvenne. Det ena om representationen anser sig hafva skäl att misstro den politik, Regeringen uti en gifven fråga skulle vilja följa. Jag vet icke att skäl till sådan misstro nu förefinnes, och den förklaring, Hr UtrikesMinistern nyss afgifvit, torde uti hvarje fall böre aflägsna densamma. Det andra fallet är om Ständerna uti en för landet vigtig förveckling anse sig böra gifva Regeringen ett stöd för fullföljandet af en bestämd, nationens interessen uprätthållande politik. Uti ett fall, sådant som det nu nämnda, anser jag representationen icke allenast hafva rätt utan äfven pligt att upträda. Men den lår dervid icke förglömma, att dess sålunda uttalade ord icke får ringaktas, att bakom ordet måste stå handling, och att representationen gifvit Regeringen obetingad rätt att fördra hvarje upoffring, som kan befinnas nödig, för att uprätthålla den politik, den sålunda De ii JU December. 42S förklarat med nationens värdighet och önskningar öfveiensstämma. Jag tviflar uppå att representationens mening kan vara att åt dess votum uti denna fråga — om ett sådant afgifves — denna tolkning skulle gifvas. Men om så icke är, kan jag för min del icke annat än afstyrka Ekon.Utskit att förorda bifall till Hr Lallerstedts motion.
Man fästar en stor vigt vid den solidariska ansvarigheten, en för alla och alla för en, och jag erkänner, att deri kan i vissa hänseenden ligga en större säkerhet än i aetiebanker, hvars delägare endast svara med sitt actiecapital; men man får dock icke skat*a denna säkerhet alltför högt, ty hvarken det ifrågavar. eller något lagförslag kan tillvägabringa, att endast förmögna personer träda in i bolagen; och om, för att nyttja ett sådant ord, ioq trashankar förena sig om att inrätta en bank, så lärer deras solidariska ansvarighet icke innebära någon särdeles säkerhet. Dertill kommer, att det ej Ur nog för att medgifva rättigheten åt en sådan hank att utgifva sedlar, som kunna gå såsom mynt, att den är nog solid att, i fall af en utredning, kunna infria alla sina sedlar. Den måste Ufven äga styr - . ?r ' . s " >ti.. 370 Den 26 November f. m. ka att icke behöfva frukta en temporär inställelse af dess sedelinlösen, ty för de flesta innehafvarnc särdeles ju smärre sedlarna äro — är en sådan inställelse lika med en bankrutt. De behöfva sina penningar för sina dagliga behof. Då de sedlar, de hafva, upphöra att vara penningar, måste de bortbyta dem root andra, verkligen i rörelsen gångbara, utan afseende på förlusten; och om slutligen sådan banks sedlar skulle blifva lill fullo infriade, är det ej, i de flesta fall, de ursprungliga innehafvarne, utan de speculanter, som tillvexlat sig dem, hvilka draga fördel af detta den solidariska ansvarighetens möjliga slutresultat. Derföre är det nödvändigt, äfven för en solidarisk bank, att ej bringa dess sedlar i för nära beröring med den större allmänheten.
Farväl nu Simon, tack för skjutsen, der kommer min egen släda.” Hertigen hoppade af, kastade sig i sin egen släda och var långt borta innan Simon hann sansa sig af förvåning öfver den förnäme gäst han, utan att veta det, haft på sina medar. Att hos Carl icke misstankar väcktes, af den föregifne blinde och hans dotter, var besynnerligt nog. Hade han blott kommit att höra någonderas röst, eller eljest fäst sig vid dem, så skulle säkert hans skarpa blick hafva upptäckt förklädnaden, ehuru han ej på många år sett herr Erik och Sigrid endast en gång. Undsluppen den hotande faran, sände herr Erik en tacksam suck till Gud, som beskyddat honom. Snart kom den vägskillnad der Simon skulle taga af opp till sitt hemman, och herr Erik och hans dotter afstego nu, för att till fots fortsätta färden. Så snart Simon ej mera kunde se dem, stadnade Sigrid och omfamnade sin far, under det hon stilla gråtande lutade sitt hufvud mot hans bröst. Hon hade så länge lidit den förfärligaste ångest och måste nu ge sin känsla luft. ”Barn, barn, gråt icke nu. Det går ju ingen nöd på mig.” ”Ja derför vill jag tacka Gud så länge jag lefver, men det var en ryslig stund. Fader, hvad tänkte du väl, då du så der satt framför den förfärlige?” ”Jag tänkte: får räfven tag i dig, så biter han hufvut af dig som om du vore en gås.” ”Ack, far, jag darrade som ett asplöf och du satt så lugn och stilla.” ”Kära barn, icke var det första gången, som jag väntat på att döden skulle ta makt med mig, och engång skall man ju deran, om än man gerna ville ha en hederligare död än gåsen. Dock hoppas jag att Gud förlåter mig mina synder, om jag än kommer och ber derom ett hufvud kortare än förr.” Ju längre inåt landet de vandrande kommo, dess ödsligare blef det, och spåren af klubbkrigets härjningar blefvo allt mer synbara. En dag möttes de vandrande, vid slutet af en by, der ännu några bebodda kojor syntes, af en man bärande ett litet knyte.
Ehuru bcmälde motionärer öfverensstämma i den åsigt ali ogift grinna bor af lagen förklaras vara myndig vid viss alder, äro de likväl icke ense om hvilken ålder må anses den lämpligaste för myndighetens början. Då nemligen herrar Hjerta och Winge i sådant afseende föreslagit 25 år, har Johannes Nilsson ansett qvinnan böra uppnå fulla 30 år, innan henne kan anförtros vården om sina angelägenheter; hvarförutan den förstnämnde, för att, i händelse att hans berörde förslag bifalles, tillvägabringa enhet och sammanhang i lagstiftningen, yrkat att, med ändring af 8 kap. 1 § och 9 kap. I1 § Giftermåls-balken, stadgas måtte det äger qvinna, vid äk» Bih. till K. SI. T Sami., 1 A/d., 33 Ilä/S. 1 f 5g Lag-Uljkolleis Betänkande, N:o ST. lenskaps ingående, sluta sådant förord, “hvarigenom hon lagligen kommer att anse» såsom målsman i afseende på den egendom hon före eller under äktenskapet ärfver eller förvärfver*.
Glädjen öfver detta förhoppningsväckande bemötande varade dock icke länge; ty under denna lilla scen hade tanten varsamt stigit ned från gungstolen, helsande henne med en nådig nick, likväl utan att taga henne i handen. Sedan begynte hon fråga efter såväl hennes, som systrarnes ålder; huru längesedan det var som fadren dog; hvad hennes mor nu lefde af, och mera dylikt. Ehuru obehagligt och föga passande detta inkvisitoriska förhör äfven förekom Ida, svarade hon likväl uppriktigt och okonstladt på alla tantens frågor: sade, att hennes goda mor lefde endast af sitt eget, och i synnerhet af hennes äldsta systers arbete. Men dervid lär det säkert icke vankas många feta stekar! invände fru Wermell ironiskt, och sådant lär minsann kosta på. Se icke så förvånad ut, barn. Du känner kanske icke huru mycket din mors slöseri och misshushållning bidrog till din faders ruin. Förlåt, om jag frågar hvaruti detta bestod, afbröt henne Ida, dristig vorden genom att höra sina föräldrar, i synnerhet sin goda älskade moder förtalas. Så långt mitt barnaminne sträcker sig, påminner jag mig ej något öfverflödigt lefnadssätt, hvarken i kläder, möbler eller kalaser. Deruti har du på sätt och vis rätt, men i hvardagslag lefdes der alltför kostsamt, för att vara ett borgarhus. Din mor hade från barndomen varit vand vid ett läckert och godt bord; utan att besinna att sådant förstört hennes egna föräldrars tillgångar, och att hon ingenting förde med sig i min brors hus, införde hon der samma lefnadssätt. Den unga frun satte en heder uti att laga det som var smakligt och godt, kantänka! Bodbetjeningen, till och med tjenstefolket, äto samma slags mat som herrskapet sjelfva. Då hade ju mamma också goda dagar, den tiden mamma var i deras hus, inföll Natinka. Mamma är ju ingen kostföraktare heller. Wermell, som då och då gifvit sin fru en missnöjd blick, den hon likväl icke syntes blifvit varse, steg nu upp, tog henne under armen och närmade sig frukostbordet, samt afbröt derigenom det ledsamma samtalet, och Ida hon vände sig bort, för att borttorka den tår som denna plågsamma stund frampressat.
Skulle ända vidare försigtighets mått fordras i detta afseende, så kan slikt effectueras genom den utväg, att Landshöfdingen i orten, som äfven är tillförordnad Ledamot i Directionen, kunde få sig åiagdt att till Kongl, Stats-Contoiret, viii hvaije ny reqvi* sition af penningar, med behörig besigtnings förrättning låta komma (ill kännedom, huru mycket det föregående året avancerat af arbetet och hvad deraf vidare återstår. Detta kornme att utgöra den säkraste controllen , att bidrag ej äskades längre än för arbetet sådant påfordrades; och om ett rigtigt användande af penni ngarne kunde, under Direction af redeliga män, under nu mera blandadt intresse med Stadens innevånare, i anseende till deras nyligen medgifna contanta tillskott, ej något tvifvelsmål äga rum,'’ ”Men att taga annan mesure än denna fö'r bidragets fortfarande, eller att dermed vilja gå arithmetice till .väga, oansedt kostnadernas belopp varierar hvarje år, vore att sätta en gräns för arbetets fullfärdigande, innan det vore färdigr, och att stadna dermed på vägen, innan man hunnit målet; Och till det ändamål af nytta och beqvämlighet för'Sjöfarten, för Trafiken och rörelsen, sorn å detta ställe, beläget närmast intill någon utrikes ort, varit rigtningen af arbetet, hvilket - ket ofullkomnadt skulle i samma mari leda till Utländningens åtlöje, som det i arbetets tilltagande väcker Grannens förtrytelse öfver delade fördelen deraf.” Hvarjemte Directettren flyborg ingifvit bestyrkt afskrift utaf Eandstiöfdinge Embetets i Malmohus fän till Magistraten i Helsingborg den n sistlidne
Frågan till Nämnden blef nu den: om skriften var brottslig efter det lagens rum, Åkia garen åberopat; och dermed har Nämnden, som icke utöfvade ett domarekall, hvartill skall erfordras lagkunskap, undgått att möjligen karakterisera den tilltalades brottslighet genom häntydande på ett kriminallagens stadgande, som efter denna Lags rätta mening icke vore tillämpligt på det brott, hvartill Nämnden enligt Tryckfrihetsförordningen funnit den tilltalade saker.» »Om, med tillbörligt afseende å Regeringsformens ofvan anförda regel för Grundlagars tillämpning, det skall kunna förnekas, att Åklagaren i detta mål genom sitt förutnämnda yrkande mot vederparten afgifvit det slutpåstående, sorn, enligt den i Tryckfrihetsförordningen stadgade rättegångsordning, bereder åt honom rättighet att få Nämnd utsedd och frågan enligt det fastslälda formuläret till denna öfverlemnad; så måste, enär betydelsen af ordet »slutpåstående» enligt allmänna språkbruket icke är något tvifvel underkastad och ur denna synpunkt icke förekommer skäl till ogillande af Domstolarnes uppfattning, sådant förnekande vara grundadt antingen på ett till sin syftning klart lagbud, som serskildt bestiimde, att slutpåståendet måste, för att äga nämnde verkan, innefatta något mera, än hvad som fanns i Åklagarens afgifna påstående, eller ock på ett annat stadgande, som väl icke direkt anginge detta serskilta ämne, men dock för tryckfrihetsmåls behandling påbjöde något sådant, sorn icke kunde iakttagas, derest icke slutpåståendet blefve utsträckt utöfver dess nuvarande innehåll. Det förra alternativet är alls icke för handen.
Förutan flere andre betydande donationer, som på sednare åren gjorts, är en fond af 30,000 R:dr Banko, donerad utaf Åldermannen Fagerberg, till förmån för fattige inom Torpa och Asby församlingar. Halfva räntebeloppet af fonden anslås årligen till understöd vid bosättning åt personer af ai betsklassen inom dessa församlingar, då de ingå äktenskap, och gjort sig kände för goda seder och arbetsamhet. Andra hälften anslås årligen till understöd åt vanföre, bräcklige eller ålderstigne, som ej sjelfve kunna sig försörja. Sammanräknade uppgå donationerne till ett belopp af 300 å 350,000 R:dr Banko. Afkastningen derutaf Femårs-Berättels< fr. Östergötlanda Län. ' ^ 42 är inbegripen uti förulnätnde kostnader för fattigvården, men deruti är icke inräknadt räntan på förlagskoslnaden för de till falligimättningar uppförde byggnader i slädei ne, eller de uti nästan hvarje socken befintlige fattigstugor. Huruvida dessa fa tl ig vå rd s-a usta I ler uppfylla ändamålet, är ej tvifvelaktigt, såvida man inskränker ändamålet till torftigt uppehälle för vanföre eller orkeslöse, eller värnlösa bani. Utsträckes anspråken på fattigvård derhän, att den bör ombesörja sysselsättning för alla dem, som af brist på arbete äro behöfvande; att den bör draga försorg för vårdslösade barns upp fostran, samt förhindra allt tiggeri, då är deremot deras otillräcklighet i allmänhet ganska påtaglig, ehuru en del socknar äfven i det afseendet genom särskildta anstalter uppfylla allt hvad som kan förväntas. Den af Religionen föreskrifna materiella fattigvården är i allmänhet uppfylld; men den omsorg, som af politiska skäl påkallas flir de lättjefullas och sysslolösas användande på ett dem sjelfva och det allmänna gagneligt säll, samt för det uppväxande slägtets bildande lill nyttiga medlemmar i samhället — denna omsorg är ej öfverallt så iakttagen, att del tillfredsställer den länkandes förutseende fordringar på en väl beräknad ordning.
Be nya Sedel-foi mulairen böra färdiggöras i den mon görligt är, så att de målte kunna sältas i-omlopp, de större valeurerne senast vid början af år t836, och dé smärre -så fort tillräckligt antal blifvit färdigt. 5:o Ulgifvandét af Vexel-Bankens hittillsbruklige Transport-SedJar inslulle-s, och upphör ifrån och med den dag, då utvexling af dé i andra punkten omnämnde större Sedlär vidtaget; äfvensom tillverkning af dé nu begagnade 3 och 2 Rrdrs-Sedtarne ej eger' rum från och med den dag, då de i samma punkt omnämnde smärre Sedelvaleurer blifvit i omlopp satta. Egande Bänco-Styrelsen att, genom tjenliga anstalter; befrämja de nya SedIdrnes utvexling-i Landsorterna enrot gamla. 6:0 Banco-Fullmägtige ega att hös Kongl. Maj:t i' underdånighet an. bålla om utfärdande af allmän Kungörelse, innehållande noggrann beskrifning på så väl de nya Sedel - myntén , sorn de fortfarande gångbara gamla. Denna sistnämnda omständighet antyder Motionairen såsom varande af vigt, då t. ex; en stor del af allmänheten ännu föga känner IvopparTnynt-SkiUings-sedlnrne, och är osäker om betydelsen af-ordet Banco, på de efter , den 1 • Oct.
Hvad är det för en morgontupp, som väcker folk midt i natten? (får syn på Anders.) Kunde ge' mig fan på att det var en rospigge! (lutar sig öfver relingen.) Mår du illa, efter som du jämrar dig så förbaskadt? lutar det, sa' fiskblötarfrun. Annars heter jag Hulting, men du kan väl inte komma ut med något "h" der det skall vara, efter som du ä' från Roslagen, din sandskrapare! karl! ANDERS. Skäll lagom HULTING. Sa' ANDERS (skrattande). HULTING. Ditåt HULTING (under efterspelet ser man först ett lurfvigt Nä-ej, si' Ultingen! du, din hafdankade gardes du "hafdankad", sa' du? Men ser du, det dankar sig inte, utan jag har afsked med äran och tjugo riksdalers pension om året! Vet du hvad det var, du? Men, inte ä' jag stursk för det! har ni nånting att schåa med i dag? ANDERS. HULTING (sätter sig på pråmrelingen). Var dumt, det! Skulle kunna ha' utvägar för en slant annars, för jag har just inte ätit nånting sen i går middags, när jag fick mig en bolagssup utan tilltugg. Har du en bit tobak? ANDERS. Nä-ej, vi hä' loss längesen, sir du fäll. Nä-ej, jag 'ar bara röktobak! Tror ANDERS. den då? du inte den duger att tugga, det var en annan femma! Hvar är skepparn nånstans! du "hä hi", sa du? Då måtte du vara en glad lax, eller också är du mätt, din kanin. När man går och svälter på 20 riksdalers pension, så säger man hvarken hä eller hi, ska' du tro. Men det har man för det man tjent Kgl. Maj:t och kronan, ser du. ANDERS. HULTING. Nej, ANDERS. HULTING. Sa' HULTING. Ja-så, Nä-ej, för den ska' ja' röka själf! Jo-o, 'an hä' hi land. nu för tiden duger bara ungtuppar nu ska de ju vara läskarlar, vet jag!
Alla boskapskötselns alster, med undantag af »oberedda Hudar och Skinn», ålHudar ueh njuta tullfrihet vid utförsel. Något giltigt skäl till nämnde undantag anser Utskottet icke förefinnas, utan hemställer, alt utförsels-tullen å »oberedda Hudar och Skinn», 2 sk. skålpundet för »torra» och 1 sk. för »andra slag», måtte upphäfvas. Den lill 4 sk. tjoget å »Hummer» stadgade utförsels-tull innefattar en beskattHummer. ning å den fattiga arbetsklass, som med hummerfisket sysselsältes, och en förmån af något billigare pris för den förmögna samhällsklass, som inom landet förbrukar denna dyrbara artikel. Men då en dylik beskattnings-grund, genom hvars tillämpning utförseln i allt läll icke kan hämmas, saknar all billighet, torde »Hummer» böra från utförsels-tull befrias.
Sjöskade-BalRen Sjölagen, hvaruti Motionairen yrkat ändring, är af följande lydelse: ”Bärgar någor främmande gods ur skeppsbrott eller sjönöd, är thet värdt, utan all omkostnad, sextio daler och therunder, tå gånge hälften theraf lill bärgelön; är thet theröfver och till tuhundrade fyratio daler värdt, gånge tå thess fjerdedel; är thet högre gällande än tuhundrade fyratio daler, gifve äntå ej mera än sextio daler i lön, utan sä är, alt therå mer mödo, arbete och fara kan vara användt, hvilket Rätten, ther bärgaren bor, åtskillja skall, sä framt han med aganden eller then i ägandens ställe står, ej sjelf therorn sämjas kain” Den sålunda stadgade bergarelön af 60 daler för de händelser, då det bergades värde öfverstiger 240 daler, anser Utskottet ofta kunna utgöra en allt för ringa vedergällning, äfven om någon serdeles moda eller fara ej varit med bergningen förenad, och desto hellre böra, pä sätt Molionairen föreslagit, fä, i mon af det större värdet, ökas, som bergarelönen synes böra vara sådan, att den ej allenast innefattar en verksam uppmuntran för de med bergningen behjelplige, utan också må, då gods, utan egarens eller dess ombuds vetskap, Blifvit bergadt, minska frestelsen att detsamma förtiga och undansnilla. Dessutom befarar Utskottet, att ett stadgande, sora icke medger förhöjning af bergarelönen, dä godsets, värdeöfverstiger en viss summa, någon gång skulle kunna hafva den menliga påföljd, att, der mera gods, utöfver samma värde, vöre att rädda, roan antingen åsidosatte bergningen deraf, såsom ej medförande någon ökad vedergällning, eller ock dervid försummade det nit och den omtanka, som behofvet påkallade.