Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet endast den utväg att söka möjligheten af ett förhållande, der de ändamål, som genom den inre Administrationen böra uppfyllas, voro vunna på det genaste och kraftigaste sätt, genom den minst sammsntrasslade utgrening af Styrelsemakten ifrån dass medelpunkt till alla delar af Statskroppen. Härvid flage då lemnäs å sido hvarje afseende på hittills gällande former, tilldess utrönt blef, om dessa kunde inträffa på det resultat, som möjligen vinnes. Utskottet har förehaft detta arbete, och dervid med synn rlig tillfredsställelse erfarit, att den organisation, som Utskottet ernar föreslå såsom den lämpligaste, ehuru den afviker ifrån den nuvarande i mångå delar, likväl på det närmaste nstämm er med den första formliga plan i 6<Sa Seiskilclta Utskottets Eetänkanäen. Betta afseende, som inom Fäderneslandet blifvit fattad, och som i sjelfva verket utgör fundamentet för närvarande tids Administrationssätt, hvars ofullkomligheter just bestå uti lika många afsteg från denna äldsta inrättning. Då Rikets Collegier genom 1G34. **rs Regeringsform erhöllo sin. första egentliga utbildning, utgjorde de icke några Instnnlier under Rädet utan endast särskilta afdela ningar deraf; hvarföre de ock kallades Riksens Consilia. Innehafvarne af da fem höga RiksEmbeten, Drotset, Marsken, Amiralen, Canzleren och Skattmästaren, styrde hvar sin afdelning af Rådet, och det så, att Justitie-Ärenderna hörde under Drotset, som presiderade i HofRätten, KrigsRadet eller KrigsGollegium under Marsken, AmiralitetsCoilegium under Amiralen, CanzliCollegium under Canzleren, samt Kammar-Collegium, eller RäkneKammaren, med alla dithörande saker, under Skattmästaren. Dessa Råds-afdelningar handlade å Konungens vägnar, med skyldighet att årligen, emellan Kyndelsmessan och Fastlagstiden, inför honom göra redo för sina åtgärder.
Bese. och Ekon -Utskottens Betänkande, N:o 7. 11 N:o T. Ank. till Exp. Utsk. d. 23 Oct., kl. 4 e. m. Betänkande, i anledning af räckt motion, om vidtagande af företgtiglietsmått emot Cathotictsmens utbredande. II,i en från Ilö«v. Preste-Ståndet till Lagsamt Allmänna Besvärs JmTn ”Ä Ä 11S£Ä* inflytande härstädes ™ l’,lan förr» Riksdagen väckte uppmärksamhet och sammanhang med hvdka ie,Ja" ^'dismen ufgiorde föremSI för Rikets Ständers ofverlaggmngar, - 3sr^Slige” m SÄ X SÄTSÄÄä synts S-W — pL£ a^den stantiska Kyrkans s.da .eke vore öfverflödig, ntm 1 * bedref verksamhet i proselytveg som 1 ^ SveriKe tillämnadt, Motionären, sä lln^ätS^ÄÄ-ngar, fämnet föres,agH: Itc att vid blandade äktenskap n,ä stadgas, dess ^ ansvara.-; ~:o - enär de, ja, sig ^ ?SS presteSap^ SläggaT^T qvartaliter till dessa Embe,smyndigheter förtecknntlar öfver utfärdade lysningar ingifva; lingen finnes å alla dess medlen.mai, 4:o att Vicarins Apostolicns i Sverige, säsom högste värdaren af e 12 Lag-, samt Allm. Besvoch Ehon -Utskultcns Betänkande, N:o 7. catholska församlingarnes angelägenheter härstädes, må anses ansvarig för alla åtgärder, som af hans underlydande kunna vidtagas den Evangelisk-Lutkerska församligen i Sverige till förfång; 5:o att det ej må vara Vicarius Apostolicus tillåtet att medgifva någon Svensk Luthersk undersåtes upptagande i Catholska församlingen vid äfventyr att varda härifrån förvisad; 6:o att ingen må här som Vicarius Apostolicus erkännas, som ej kan fulltyga att han ej tillhör Jesuiter-Orden.
Det kan ej nekas, att sädane händelser inträffa, da ett Wattenwerk är ffadeligt för gan^a mänga, och det Allmänna, svin af det anförde exemplet äfwen bestyrkes, och i sädant fall dä en Mölqwarn medförer en sädan olägenhet och hwara ersättning är lätt att bestämma, genom warande elier möjeligen blifwande Qwarnränta, med ffäligt afseende pä ägarens och kringboendes fördel och beqwämlighet, bör det likwäl ej bestridas, att Wattenwerks,agaren, emot en nöjaktig ersättning förändcar eker rubbar Merker^ hälst Kongl. Maj:ts och Kronans inkomst af en sadan Qwarn wanligen äfwen är obetydlig, och lätt kan annorlunda ersättas, samt det för Riket är likgiltigt, hwarest förmalningvi af spanncmäl ffjer, men helt olika är förhalkandet med Jernbruk och andre sädane Werk, samt Sägqwarnar, hwarS Droducler säsom Export-wahra äroaf största wigt, för handeln och allmänna rörelsen, samt öka Landels ivä'mäga, genom ett kraftigt samband emellan särffilte näringar. Om desie skola rubbas för en Spekulantenfwarslösa försök att ätkomma andras egendom, sä kan det medföra mehnliga fölgder för enskilt och allmänt wal. — Om det ifragawarande Den »8 Julik. r8zz Betänkandet ffulle blifwa en Lag, sa kunde den möjeliga händelsen läkt inträffa, att en Bruks, eller Sägwerks-ägare, svin af en annan Wattenwerksagare inom samina wattendrag, ansage sig hindrad uti en större Speculation pa egne och andras Skogstillgängar, och önskade fä under sin Grannes Weck, antingen sjelf eller genom nägon annan, dertill skaffade sig rättighet da nägon större odlingsmark wid detta wattendrag, efter Syne»Rättens bepröfwande, sinnes besivärat af wakten, och »ppgäende til! det wärde, svin dertill erfordrades.
Om löneregleringen skulle fortgå successive i mån af afgång från pastoraterna eller ny tillsättning af platser, så inträffar det förhållande att aldrig någon full rättvisa kan förekomma vid fördelningen af lönerna. De konventioner, som nu blifva fastställda, skulle under loppet af 50 år bestämmas efter medelmarkegångspriset för 10 är; fluktuationen i detta afseende är, såsom vi erinra oss, ganska stor. Detta pris står jemförelsevis nu ganska högt, 10 år härefter står det möjligen lågt, och på det viset går det upp och ner under de 50 åren. På samma sätt, som medelmarkegångspriset vexlar, vexlar äfven lefnadskostnaden. De kyrkoherdar, som under beräkning af nuvarande höga pris fått sina lönevilkor upgjorda, erhålla naturligtvis en fördel dervid i jemförelse med dem, som förut upgjort konventioner, men förlora deremot i jemförelse med dem, som framdeles få ännu högre pris; det blir sålunda en ständig inkonseqvens förutom att det blir ytterst svårt att få personer under dessa särskilda tidsperioder, som genom iakttagande af nödig kontinuitet bibehålla samma principer. Mot Utsk:ts förslag 254 Den 21 Ap rii f. m. har anförts att man icke skulle få personer, som ville fullgöra detta updrag. Det är visserligen sannt att det under loppet af en 3, 4 eller 5 år blir ett ganska maktpåliggande arbete celi särdeles betungande, men det beror ju på den ersättning, man ger dessa personer, på hvem valet faller, om det träffar sådana personer, sorn hafva intresse för saken, om de vilja och huru de fullgöra sitt updrag. Hvad åter pastorslönerna beträffar, så har jag nyss bemött Gr. Hamiltons inkast i den vägen, men fördelen skulle i min tanke vara den att man hade en bestämd utgångspunkt för regleringen; man finge en kort tidpunkt, inom hvilken man kunde få alla löner reglerade öfver hela riket. Detta är en så obestridlig fördel, att den bör sältas långt framför den andra, som kan vinnas i motsatt riktning.
Jag anser visserligen, att Utsk. icke bort yttra sig ang:de Hr Ehrenhoffs större eller mindre brottslighet; men väl har jag trott, att Utsk. skolat anse sig behörigt pröfva, huruvida icke det förhållande, som inträffat med Hr Ehrenhoff, bort hafva en sådan påföljd i afseende å Konungens vederbörande rådgifvare, att de förklarats icke hafva iakttagit Rikets sannskyldiga val och nytta, då de icke tillstyrkt Konungen att skilja Hr Ehrenhoff från sin tjenst, emedan det icke kan vara förenligt med Rikets nytta, att embetsman med förtroendesysslor fä qvarblifva vid sina befattningar, hvilka sä uppenbarligen, som bär skett, öfverträda sina pligter. Detta har jag trott ligga inom föremålen för Utsk:s bedömande. Man har i afseende å behandlingssättet yttrat, att då Utsk. icke till någon åtgärd anmält den väckta anmärkningsanledningen, skulle ingenting återstå för R. St:s tillgörande; och ordföranden i Utsk. har uppf råd t med en bevisning, som jag verkligen icke väntat mig. Är lagen tydlig, mäste man hålla sig vid dess blotta bokstaf, och emot den gälla inga auetoriteter, vare sig af Ständers beslut eller personers yttranden, de må hafva ägt hvilka förtjenster som helst. Ordföranden har derjemte sagt, att Constit.Utsk. är en domstol. Jag tror det icke hvarken äga eller böra äga en sådan vådlig gemenskap. Det är endast Riksrätt, som i dylika frågor utöfvar en domstols functioner. Om det åter finnes, att någon eller några af Konungens föredragande icke med nit, skicklighet och drift förvaltat sitt embete, äger Constit.Utsk. att anmäla sådant, och R. St. afgöra frågan såsom samvetsdomare; då det deremot, enligt min öfvertygelse, icke tillkommer Utsk. att afgöra, huruvida verklig brottslighet blifvit begången, hvilket ensamt tillhör domaren att bestämma, Utsk. har icke den vådliga magt att oyilkorligt leda Ständerna till minister-förändringar, elfer att bestämma bibehållandet af en för landet olvcklig och otillfredsställande rådgifvarepersonal.
Då frågans lösning således icke kunde på ett tillfredsställande sätt tillvägabringas utan genom modifikation af de rättvisa anspråk, staten otvifvelagtigt eger, och al de billiga förhoppningar, som nuvarande åboer och arrendatorer af ifrågavarande hemman hyst, har motionären, under åberopande af Kongl. Maj:ts vid 1844 och 1845 årens riksdag i ämnet aflåtna nådiga proposition, ansett sig böra föreslå Rikets Ständer en utväg, som syntes tillräckligt betrygga kyrkornas fördel och tillika lemna åboerne en möjlighet att förvärfva ilen eganderätt, som de eftertraktat samt Kongl. Majit och Rikets Ständer åsyftat; i hvilket afseende motionären till Rikets Ständers pröfning öfverlemnat följande, på Kongl. Majits ofvanåberopade nådiga proposition hufvudsakligen grundade förslag, nemligen: l:o Kyrkorne och presterskapct i Halland försäkras om framtida oqvaldt åtnjutande af den ränta, som, under namn af Landtgille, af ålder utgått från de numerera de kyrkohemmanen i Halland, allt efter hvad jordeböckerna nu utvisa; 2:o Såsom ersättning för den städja, hvilken kyrkor eller presterskap i äldre tider uppburit vid förändring med åboer å nämnde hemman, äfvensom för de arrenden, hvilka i sednare tid blifvit i stället för städjandet anbefallde, komma kyrkorna och presterskapet att åtnjuta en förhöjd ränta, under namn af Städjeersättning. 3:o Denna förhöjda ränta bestämmes på det sätt, att a) Städjebrefven emellan år 1776, då realisationen befästade myntvärdet, och 1826 tagas till grund för desa m ma; b) Såsom medium af tiden emellan åbo-förändringarne antages omkring 17 år; c) I följd häraf beräknas den under dej 50 åren vanliga städjan, förvandlad i penningar, der någon andel varit på annat sätt bestämd, tredubbel, (hvilket beräkningssätt blifver så mycket billigare tili fördel för räntetagarne, som 1830 års realisation förändrat myntfoten endast till 128 sk. eller 2? rdr på rdr specie). d)
Vid förnyad föredragning af ett från Högvördiga Preste-Ståndet an kommet, den 25 och 28 sistlidne November bordlagdt Protokolls-utdrag N:o 404, innehållande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden alt förena sig i det vid föredragningen af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 148 af Preste-Ståndet, med ogillande af yttrandet i 122 punkten fattade beslut, att Rikets Ständer må till Kongl. Majlis disposition ställa en summa af 2,000 R:dr Riksmynt till understöd för utgilvandet af den återstående tredje delen af verket: Scriptores verum Svecicarum, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt i afseende pä nämnde punkt fattade beslut samt iades förevarande Protokolls-utdrag till bandlingarne. Från Höge. Preste-Ståndet. S. D. Beslöt Ståndet att aflåta följande inbjudningar: 1:0.
Har nu den protestantiska kristenheten med trons ödmjuka hand tagit till sig det ena slaget af nådemedlens himmelska klenodier, nemi. Guds ords rikedomar; hvarföre stå vi med den andra handen ännu Den 23 November e. m. qvar midt i påfvedömet, icke vågande taga Sakramenternas välsignelser till oss, utan genom ett förmedlande presterskaps medverkan ? hvarmed vi då tydligen gore oss skyldige till den förvillelse, att antaga presten såsom en medlare emellan Gud och församlingen. Ett sådant antagande strider på det bestämdaste emot Nya Testamentets idé och den lära, vår Herre Jesus och hans Apostlar oss gifvit. Vore det icke så, skulle icke Apostelen Paulus hafva tilltalat den kristna församlingen i Corinth sålunda: leke att vi äre herrar öfver eder på trones vägnar; utan vi äre hjelpare till eder glädje: ty J står i tron (2 Cor. 1: 24). Och på ett annat ställe säger Guds ande: Så berömme sig ingen af menniskor; allt är det edert. Vare sig Paulus, eller Apollos, vare sig Cephas, eller verl den, vare sig lifvet eller döden, vare sig det nu är, eller det komma skall: allt är det edert. Men J åren Christi, och Christus är Guds (1 Cor. 3: 21 — 23). Betrakte vi iustiktelse-orden till H. H. Nattvard, hvar finne vi der ett enda ord, som stöder en så grof förvillelse, att icke Guds församlings ledamöter utan presterligt biträde kunna utdela och annamma H. H. Nattvard? Kärlekens Herre har der endast nåd och frid att utskänka och meddela åt alla sina trogna utan undantag; der finnes icke ett ord, som bjuder broder uphäfva sig öfver broder och utöfva en makt öfver hans själ och öfver hans tro. Der talas blott om Frälsaren Jesus, som offrat sin kropps offer för syndare, som behöfva honom, hungra och törsta efter honom. Der talas om Jesu åminnelse. Der talas om Christi lekamen och blod, sora fritt skänkes alla fattiga elända korsdragare på jorden, de må vara under tyranner eller ej, de må vara prester eller ej.
Utskottens Betänkande, IV:o 2. åsigter, oell anhåller, att min reservation får åtfölja betänkandet till de re6pective Slåndens /delfående.” Af Herr Levin: ”Emot Sammansatte Utskottens hufvud-princip, eller att hränvins-bränningen icke fäv utö/vas af andre, än de, sorn ega jord, reserverar jag mig, enär jag anser det vara en ostridig rättighet för hvarje samhällsmedlem, att till sin fördel få använda hvarje produet, då de, i mon deraf, skatta till Staten, hvilken grundsats jag jemväl anser tillämplig för hränvins-bränningen, af så mycket mera skäl, som jag är förvissad, att det skadliga öfverflödet deraf skulle kunna minskas, om en verklig frihet, i förening med en hög skatt, blef antagen till princip vid ordnandet af berörde näring. Dessutom synes det besynnerligt, att intet förbud finnes att af spanmål eller andra jordens alster tillverka cognac, rhum, eller andra lika beskaffade ämnen, utan att dertill ens fordras ega så mycket jord, man kan stå på, hvaremot för att bränna en enda kanna bränvin, tillverkaren skall innehafva jord till ett visst värde — motsägelser, jag skulle tro närvarande upplysta tidehvarf icke borde erkänna. — Då, på sätt jag antydt, min öfvertygelse varit, att Utskotten bordt förklara hränvins-bränningen, den må kallas husbehofseller fabriks-näring, såsom fri för hvarje Svensk man, hade författningen derom kunnat inskränka sig till några få §§., men, när denna åsigt icke kunnat vid voteringen göra sig gällande, samt måhända bemödandena i respective
Hans Excellens Herr Siats-Ministern för Utrikes-Ärenderna Friherre Manderström, Stats-Råden: Wallensteen, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Björnstjerna och Malmsten. Efter föregången justering af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden för den 50 nästlidne månad föredrog Departernents-chefen, Herr Stats-rådet Grefve Hamilton: 4:o. Eli utaf framlidne Pharmacie-professorn vid Carolinska-medico-chirurgiska Institutet C. G. Mosanders efterlemnade enka, Hulda Philippine Forsström gjord underdånig ansökning, att som behållningen i boet efter bemälde hennes man, hvilken i 35 år varit i Statens tjenst anställd, jemlikt bifogad t styrkt transsumt af boupptecknings-instrumentet endast uppgått till 8,283 Rdr 99 öre, att fördelas emellan sökanden och en gift dotter samt de pensioner ur Civil-statens Pensionskassa, samt Allmänna Enkeoch Pupill-kassan af tillsammans 750 Rdr Riksmynt, hvartill sökanden genom mannens i lifstiden gjorda inbetalningar blifvit berättigad, vore alldeles otillräckliga äfven för en knapp bergning, Kongl. Maj:t täcktes bos Rikets näst samman - Bil. N:o 6 lill Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket i859. 15 trädande Ständer göra nådig framställning om beviljande för henne af någon årlig pension. Med afseende å Professor Mosmders vetenskapliga förtjenster och den oegennyttiga frikostighet, hvarmed lian till Naturhistoriska I\iks-museum öfverlemnat sina mineralogiska samlingar af ej obetydligt värde, tillstyrkte Stats-rådet i underdånighet, alt Kongl. Majit läcktes hos Rikets näst sammanträdande Ständer göra nådig framställning derom alt sökanden måtte beviljas en årlig pension på Allmänna Indragnings-staten af Sexhundra Riksdaler Riksmynt. — Hvad Stats-rådet beträffande de under N:o 1—23 ofvan upptagne mål underdånigst yttrat och tillstyrkt täcktes Kongl. Majit till alla delar i nåder gilla och bifalla.
Herr af Wingård, Johan, och Friherre Hjerta, Fredric, förenade sig med Grefve Roseni Hans Exccllence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Deri i8 Juni i e. m. 255 Adeln ansåg de vid BancoUtskottets Betänkande gjorde anmärkningar hindra detsammas antagande, samt på sådan grund behagade Betänkandet jemte anmärkningarne till Utskotlet återförvisa. Ropades Ja. Föredrogs å nya och gillades StatsUtskottets den 24 sistlidne April afgifne, samt den 2 derpå följde Maji på bordet lagde, Utlåtande, angående medel till den föreslagne inrättningen af en BergverksSkola. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, förmiddagen den 18 Junii 1818. S. D. Sedan BancoUtskottets den 28 sistl. Maji afgifne, samt den 3o i samma månad på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets den 6 sistlidne April meddelte Betänkande, så väl i anledning af Riksens Ständers Revisorers Berättelse, som den af Utskottet verkställde granskning, rörande BancoVerkets Styrelse och Förvaltning efter sednaste Riksdag, blifvit den 2 dennes af Rid - 2^6 Deri i8 Junii e. m. derskapet och Adeln gilla dt, med undantag af de mot Götha Canal DiscontDirection framställde trenne anmärkningar, hvaröfver Ridderskapet och Adeln ville, i sammanhang med den på Statsoch BancoUtskottens handläggning då beroende fråga angående behörig undersökning af DiscontDirectionens förhållande sig utlåta; så företog Ridderskapet och Adelil nu berörde trenne anmärkningar till pröfning: samt fann för godt, att, enär desamma redan blifvit af de öfrige trenne Respective RiksStånden afgjorde, äfven för sin del dervid låta bero. Ut supra. S. D.
S. D. Då ökade göromål inom Ståndet påkallade förstärkning af Canzlipersonalen, fann Ståndet för godt att till Extra-ordinarie Canzlister kalla och förordna e. o. Kammarskrifvaren vid Kongl. General-Tullstyrelsen, J. F. Ek, Bataillons-Predikanten vid Konungens Svea Lif-Garde, Magister S. H. Almqvist, Copisten vid Ecclesiastik-Expeditionen af Kongl. Maj:ts Canzli, C. G. Brusevitz, e. o. Canzlisten i Justiliae-Fördelningen af Kongl. Maj:ts Canzli, R. Agardh, och e. o. Canzlisten i Justitiae-Fördelningen af Konungens Canzli, Magister S. J. Franzéll, samt att till lika fördelning dem emellan begära fyra Canzlist-arfvoden, att utgå från ofvanstående eller antagningsdageu. Från V ä 110 fl. Borgare-Ståndet. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades följande motioner: l:o Herr Helledaijs, med förslag, att ett tryckt exemplar af Allmänna handlingar, såsom Riks-Ståndens Protocoll, Utskotts-Betänkanden, Rikets Ständers underdåniga skrifvelser, Revisions-Berättelser m. m., sorn under och emellan Riksdagarne på allmän bekostnad utgifvas från trycket, må tilldelas hvardera af Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö. 2:o Herr Westmans, angående ett låne-understöd, stort 25,000 R:dr Banco, till staden Söderhamn; 3:o Herr Westmans, angående Söderhamns stads begäran om ett lån, Bih. till R. St. Prot. 1840. 9 Sami. 1 Band. 7 5o Prot. Utdr. d. 22 Februari 1840. stort 15,000 R:dr Banco för upprensning af den i dels mil närmast staden belägna skärgård; 4:o Herr Gezelii, angående
Oomwe, ceOoilegii uttaröaöe Ii,ingö,else at lien 21 älaji 1821 om 'Lranspo, ter till lVorrigv, länösvägen öl ver gränsen, at lie lill utlörsel i allmänket tillät»:, varur, blifvit meögifven, ock som, seröeles för öe» viö gränsen boenlie allmoge, varit at ett ganska lo, manligt inll^tanöe, likväl, sä viöt öe» saloma icke kunöv ske i jemnt varubyte, vore i »rärkelig mätt» törsväraö af öet olika mintet ock seöelväröet. lnnevänare i .sverige kuuöe llvarken sä noga känna skiilnaöe» emelia» iZ6 8atrvcli Lanco-IItrkottens Norrska oc!> 8venska penningen, eller rätt begagna sig sk ilen forrs, ää äen icke kar i Isoclet antages i uppkörcj eller lagliga ligvicler; kvarak följllen ocksä wängen gäng klefve clsn, Alt personer som i känäer Zg<ls vell eikäcie Norrska secllar, likafullt mäste se sin egendom utpantaä ock forsäll. läleci anledning käraf, ock «lä en öka<l jikligket i ksnclel, samt Innevänarnes treknaä, skulle i ket^cllig mokn kekorllras om äenna olagenket unclanröjlles, kewstäiler lälotionsren, om icke, clerest ett visst coursfö, källan<le utstskaäes, Norrska Lpeciellsler kunäe fä antagas i Ilppkörclen inom Oränsepivvinserne eller ock, om säilant icke skulls kunna lala sig göra, att ett VexelLontor i kvarjs ak ikrägavarancle landskap mätte inrättas, iler allmogen, utan viäl^ktig ^mgäng ock utan fruktan för prejeri, kumle kä utkila sina innekakvanlle Norrska selliar eller m^nt, emot svenska penningar, Nlotionären, som förmäler sig kafva vill iLaZ ars Riksllsg äfven fästat A. 8t:rs uppmärksamket pä lietta ämne, utan att ett önskaät resultat öermecl vunnits, kar, sällant osktaöt, i anseende till <le olägenketer ock förluster som ak nu gällsnäs
Det är ju helt naturligt, att det ej kan på öret eller ens kronan beräknas, huru mycket som bör åtgå, men närmelsevis kan det dock sägas. Ofvanstående 233 kr. kunna lämpligen ökas med » fickpengar och nålpengar », 233 kr. Det återigen af denna summa till läkare och apotek afsedda kan, då så göres behof, i stället tagas af de 233 kr., som äro anslagna till skolundervisningen, hvilken post med säkerhet kan — så vida de 3 barnen ej äro idel flickor, hvilkas skolgång ju alltid kostar mera — bära detta afdrag. Däremot kunna » utgifter, som umgängeslifvet medför, som ökad tillfällig betjäning, presenter och dylikt », helt och hållet strykas. Uppsatsen lämnar slutligen det rådet, att man måste » framför allt undvika att hafva fina (vas. kurs.) bjudningar », hvilket jag skulle vilja komplettera: undvik helt och hållet att hafva bjudningar. Två i en familj, synnerligast i vår tid, högst viktiga utgiftsposter fattas helt och hållet, nämligen lifförsäkring (åtminstone för mannen) och sparbanksinsättning, hvilka belopp ju ej behöfva vara stora, men som äro nästan absolut nödvändiga. Slu ' ligen skulle jag vilja göra en fråga, som nog kan synas mindre viktig, men som icke desto mindre är viktig: hvar köper man bitsocker för 70 öre pr kg. Jag tager mig friheten att något litet granska de införda skrifterna i den ordning, hvari de stått att p r ii ärad insändarinna har underkastat d e lä a i » Idun », och skulle vara glad, om några flere nu införda täflingsskrifterna i denna af de ärade husmödrarna äfven ville yttra sig för fråga en liten granskning, hvilken vi så myceller emot i denna viktiga angelägenhet, som vi borde söka få utredd på bästa sätt — allt under ket mindre vilja förvägra plats, som vår uppförutsättning att vår ärade redaktör godhetsfullt vill riktiga afsikt med hela denna täfling varit släppa till ej blott Iduns spalter, utan ock papper en mångsidig och oväldig belysning af det och trycksvärta. för alla husmödrar så viktiga kapitlet. I n - Idun n:r 24.