Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfverallt, der penitentiärsysteinet vunnit insteg och blifvit behörigen tillämpadt, har det nemligen visat sig ega ett stort företräde framför kroppsoch infamerande straff, isynnerhet i fråga om straffade brottslingars afhållande från nya brott; och straffens förbättrande egenskap har dermed äfven blifvit ådagalagd. Att dock ensamhetsfängelset härvid visat sig vex-ksammast, är en naturlig följd af detsammas allvarligare karakter. Beträffande åter det sednare inkastet, eller farhågan att ensamhetsfängelset skulle medföra en vådlig inflytelse på fångarnes både själsoch kroppskrafter, så medgifves, att till väckande af en dylik farhåga åtskilliga omständigheter bidragit, och bland annat den oriktiga föreställning, som Lag-Utskottets Betänkande, N:o 93. 19 vid systemets första grundläggning gjorde sig gällande, att nemligen ensamheten i sig sjelf skulle innebära kraft till fångens förbättring, derigenom att den vände hela hans uppmärksamhet på hans olyckliga belägenhet och dermed kom honom till sjelfbesinning. Man glömde, att ensamheten icke är något positivt verkande medel till förbättring, utan att det är ett vilkor derför, såsom hindrande gemenskap emellan brottslingar, hvilket erfarenheten visat vara det, som mest af allt motverkar förbättringen. Sedan emedlertid sysselsättning och en omsorgsfull religionsoch läkarevård blifvit nödvändiga vilkor för ensamhetsfängelset, har erfarenheten skingrat de farhågor, som till en början uppstått; och systemet bar äfven i detta hänseende lemnat så goda resultater, som man kunnat önska. Om tidsmåttet för dess användande äro dock meningarne något delade. Ännu finnas de. »om hysa den öfverlygelsen, att detta straff under mänga är användt, verkar förstörande på fångens själsoch kroppskrafter; hvaremot alla de, som tagit noggrann kännedom om systemet och dess verkningar, anse tillämpning deraf under den kortare tid, hvarom nu till en början är fråga, ej I någon mån vådlig för fångarnes helsa.
Stundom utströdde gubben – hvilken som enkling lefde i det röda miniatyrhuset vid tullporten – åtskilliga vittens-pepparkakor för att derigenom stilla fejden, men då mutorna endast kommo den ena parten till godo, fortfor kornas konsert; och när han slutligen tog sin tillflykt in, svor han på att han nästa dag skulle ge alla kanaljerna på pelsen – men pojkarne visste för väl att det stannade vid blotta hotelsen och generade sig ej i sina nöjen. Numera mötes ej den resande af dylika uppehåll: utan äfventyr far han gatan ned till torget. På venster hand vid slutet af samma gata, Carlsgatan, ligga tvänne sammanbyggda hus, som invid sjelfva torget draga sig nedåt gränden. Fordom hafva dessa byggnader varit både mindre och större, ty först fanns blott äldsta delen af huset, sedan tillkom den andra och slutligen en hel länga, hvilken från torget, der hörnet bildas, sträckte sig ända intill strandbugten midtför landningsbryggan. Men numera, sedan så stora magasiner och sjöbodar i det närmaste äro öfverflödiga, har denna långa flygel blifvit nedrifven och begrafven med sina minnen. I detta hus, nybygdt af kapten Rutger Smith, men då på långt när icke färdigt, införde han sin unga hustru, och de togo i besittning de två rum, som ligga till venster om förstugan. I minnet från tidigaste barndomen ser jag liksom vålnader af bohaget uti dessa rum: högkarmade, rikt skulpterade stolar, målade i himmelsblått och klädda med bredrandigt rasdemor, skiftande i regnbågens alla färger ... trehörnade bord och kupiga ”draglådor” (byråar) med upptornade prydnader af indiska urnor, perlemor-, ebenholtzoch sköldpaddslådor, tékanistrar och sjöskumspipor ... ett skyhögt valnötskåp och slagbord, måladt i samma färg som stolarne och soffan i det yttre rummet eller förmaket, som emellan fönstren egde en spegel med ram af blått glas och ebenholz. Vi följa nu det ”äkta vifvet”, såsom det hette på den tidens språk. De hade redan på förhand uppgjort en karta öfver sin blifvande verksamhet, och vi få framdeles se huru de fördelade göromålen.
De behöfde endast i vittnens närvaro tillställa några trätor eller dylikt, som kunde bevisa osämja i äktenskap, hvarför de dömdes till ett års skillnad till säng och säte. Efter denna tid inställde de sig vid domstolen, hvilken då på enderas eller båda makarnes begäran måste döma till skillnad i äktenskapet, enär, enligt lagens uttryckliga stadgande, »tu vittnen äro fullt bevis». Utsk:t har insett hvart ett dylikt stadgande skulle leda, då det uti sitt resonnement sagt att icke den af makarne, som varit vållande till äktenskspsskillnaden, får begära den. Men Utsk:t har dervid förbisett att om tvenne vittnen afgifva sammanstämmande berättelse om misshälligheten uti äktenskapet, så måste domstolen döma till skillnad på begäran af den skenbart förfördelade makan, om också denna är i grunden vållande till oenigheten. Jag tror derföre att man bör öfverlåta bedömandet af dessa grannlaga ämnen åt K. M., och anser att på detta skäl Betänk:t bör af R. o. Ad. afslås, hvarom jag vördsamt anhåller. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef förev:de Utlåt, af R. o. Ad. afslaget. Den 19 Augusti. 61 Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts den 15 och 17 dennes bordlagde Betänk. N:o 51, i ani. af väckt motion om bestämmande af tid för klander emot tilleller afträdeshusesyn å kronojord. Gr. Sparre: Emot Lag-Utsk:ts förslag i detta ämne, i hvars behandling jag icke inom Utsk:t deltagit, har jag i sjelfva saken icke något att erinra, helst som Utsk:t valt sina uttryck med mycken varsamhet. I formelt hänseende deremot synes mig att Lag-Utsk:t icke ensamt, utan i förening med Ekon.- Utsk:t hade bort behandla denna fråga. Men då Grundlagen tillåter Riks-Stånden att remittera motioner till hvilket Utsk. de behaga, och den motion, som ligger till grund för detta Betänk.
Stockholm den 14 Mars 1863. F. W. Staél von Holstein. Bih. till A. St. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1802. Af Grefve Suoilsiiy? S*. om utsättande af dag för nästa lagtima riksdag. Enligt 49 § Regeringsformen oell 2 § Riksdags-ordningcn skola Rikets Stander uti hvarje Riksdags-beslut bestämma dagen, då de nästa gång skola Ater sammanträda. För fullgörandet af denna Grundlagarnes föreskrift torde det vara lämpligt att Rikets Ständer nu loge delta ämne i öfvervägande. Härvid förekommer, att den 15 Oktober, hvilken dag vid de sed naste riksdagarna varit bestämd till begynnelsedag, år 1865 inträffar på en Söndag. Jag får derföre härmedelst föreslå: att tiden för nästa lagtima riksdags början måtte bestämmas lili den 16 Oktober 1865. Om remiss tili Expeditions-Ulskottet af denna min motion anhålles vördsamt. Stockholm den 8 April 1863. G. Snoilsky. Bih. till it. St. A( Herr voll Hnoi'S‘hl^'5 angående beviljande af pension på allmänna indragningsstaien ut framlidne Pcst-inspektoren Axel Fabian Tinnerholms dotter, Helena Josefina Adelaide Tinnerholm, Under motionstiden, förliden November, väckte jag ett förslag, som återfinnes under N:o 72 bland Ridderskapet och Adelns motioner, att Rikets Ständer mätte bevilja en årlig pension af 500 R:dr R:mt åt aflidne Post-inspektoren i Umeå Tinnerholms enka.
Till detta bestridande bar jag atisedt mig så mycket mera föranlåten, som jag, i egenskap af Ordförande i alla desse revisioner, hufvudsakligen beredt tillämpning af den oinskränkta granskningen af Statsförvaltningen intill den löpande tiden, och derföre ansedt mig pligtig att, för mina principaler, Rikets Ständer, redovisa för mitt icke grundlagsvidriga handlingssätt. Då jag ock med tillfredsställelse erfarit, att vid alla föregående Riksdagar StatsUtskotten, och Rikets Ständer sjelfva i underdånig skrifvelse af den 18 September 1823 till alla delar gillat och instämt i revisionernes åsigter och omdömen, har det förekommit mig så mycket mera oväntadt, att nu mera icke finna ett Statsutskott i samma anda, ulan ett, som, i dess Utlåtande N:o 353 om ny instruction för Rikets Ständers Revisorer, afgifvit ett förslag, alldeles eftergifvande i rättigheter, och stridande emot föregående Rikets Ständers omdömen och beslut i delta afseende, men öfverensstämmande med den af Regeringen för Rikets Ständers Revisorer föreslagne instruction; som jag deremot ansedt mig hafva, ifrån StatsUtskottet skäligen kunnat förvänta, att, sedan Utskottet, mera än någon Riksdag tillförene, sökt åt Styrelsen anskaffa Di*ii i5 Januarii f. ni. •47 allt hvad beviljats kunnat i anslagsväg, hvarvid tillgångarne hos nationen mindre blifvit rådfrågade än fordringanic, Utskottet skulle äfven för Rikets Ständer förbehålla, i granskningsväg, hvad förbehållas borde, ocb de förut yrkat, sedan man förgäfves väntat, att, vid desse förhållanden, Regeringen med oinskränkt medgifvande af granskningsrätten skulle gå Rikets Ständers fordringar lill mötes. Då fråga nu är om en mindre behöflig instruetion för Rikets Ständers Revisorer, förekommer dervid den hufvudpunkten, om nationen, genom Grundlagen, afhandt sig dess naturliga, oinskränkta gränskningsrätt af Statsförvaltningen, och upplåtit inskränkningsrättighet deri åt Regeringen; hvilken fråga, utan villrådighet, med Nej besvaras.
Detta oaktadt har Utskottet in pleno gjort den väsendtliga förändring i det nämnda för - Stats-Utskottets Utlåtande, Avo 71. 45 behållet, att Rikets Ständer skulle tillstyrkas bevilja det begärda anslaget med förbehåll, att de indelda lönerna utbytas emot efter de sistförflulna tio arens med elmar It e-gdngspris lumpade och en gang för alla bestämda penningeanslag, i den män ett sådant utbyte kan författningsenligt ega rum. Utskottet har sålunda tillstyrkt Rikets Ständer att, i hvad landt-stats-tjenstemännen anginge, förändra det under sistlidne riksdag fattade beslutet om indelda ränteoch tionde-anslag, ehuru detta beslut naturligtvis måste förblifva gällande i afseende på alla andra innehafvare af sådana anslag, och, i händelse denna förändring, hvilket dock osannolikt är, blefve af Kongl. Maj;ts och Riket Ständer beslutad, en orättvisa eller åtminstone en stor obillighet skulle landf-.-tatens tjenstemän derigenom vederfaras. Genom det gjorda tillägget, att landt-statens tjenstemän skulle på det af Utskottet föreslagna sättet undfå ersättning för de indelda ränteoch tionde-anslagen, endast i den mån ett sådant utbyte kan författningsenligt ega rum, blifver detta missförhållande icke i någon månafhjelpt: ty om, såsom Utskottet vill, Rikets Ständer förklara detta utbyte böra ske, och Kongl. Maj:t efter dertill lemnadt bifall derom utfärdade föreskrift, så sker utbytet författningsenligt; och utan att både Konungen och Rikets Ständer ett sådant utbyte besluta, kan det icke ske. Emot Utskottets tillstyrkande i denna del nödgas jag mig derföre reservera. Jag vågar hoppas, att Rikets Ständer skola bevilja det för reglering af landt-stats-tjensteinännens löner begärda och säkerligen behöflliga reservations-anslaget, och i afseende på de å dessa löner indelade räntor och tionde-anslag vidblifva hvad under den sednaste riksdagen blifvit beslutadt.
Svin. 16,310 8515 69,883 21,418 93 472 20,224 Till tab. N:o 4, SKOGSHUSHÅLLNING, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ej varit i tillfälle att lemna vidare upplysningar, än de i berättelsens text upptagne. Tab. \:o 5. Åren. Björnar. Vargar. Lodjur. Bäfvar. Mårdar, hillrar och hermeliner. Uttrar. Örnar. Hökar, ugglor och ufvar. Pal k ar och glador. Belopp af utbetald belöning Till tab. N:o 6, AF ROFDJUR DÖDADE HUSDJUR, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ej varit i tillfälle att meddela några uppgifter. Landsh.-Emb. tili Wermlands lån und. ber. för åren 1856—1800. 4 26 Tab. N:o 7. Wermlands län. Tab. X:o 1. Grufvor, bergverk, bruk, fabriker och manufakturinrättningar. A landsbygden. - > 2: EL Ägare. W Mästare, arbetare och biträden af alla slag. Öfver 15 års ålder. Under 15 års ålder. P* B’B I-i 03 os: Ägare. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. Öfver 15 års ålder. Ä landsbygden. Deras biträden af OB I städerna. Deras biträden af od Bagare Bleckslagare Bokbindare Boktryckare Bryggerier Bundtmakare Byggmästare Färgener Garfverier Gelbgjutare Gjuterier Glasbruk Glasmästare Guldsmeder Handskmakare Hattmakare Hofslagare Japeneringsfabrik Jerngrufvor Jernmanufakturverk Kakelugn smakare Kammakare Klädesfabrik Kopparmanufakturverk Kopparslagare Ljusstöpare Masugnar Mekaniska verkstäder Murafe Mälare Oljeslageri Pappersbruk Perukmakare Qvarnar, mjöl-, med vatten. » » med ånga... » såg-, med vatten. » » med ånga...
St rs underd. skrifvelser till K. M.: 246 Den 6 September f. m. JVZ 117, ang:de eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter Nåriugs-idkerskan Johanna Emilia Hollander; och M 118, ang:de eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter Enkan E. Ch. Bäng och jungfru Chr. Lundström. Anmäldes och lades på bordet ett från Exped:sUlsk. inkommet Mern. JYs 8, i anledn. af återremiss å Skrifvelse-förslaget JY2 98. Föredrogs ånyo Const.Utsk:s d. 26 och 28 sisll. Aug. på bordet lagda Mera. M 38, med förslag till ändring af litte och 14:de §§:ne Kiksd.-Ordn., ang:de städernes representations-sätt.
Dock sy. nes det sorn berörde Kungörelse, hvilken finnes vara utfärdad den ag September i8i8> och således mera än 14 månader före praescriptionstidens utgång, bordt kunna på s>:ne månader hinna spridas kring landet, då vederbörande egt fullt 12 månaders tid att sine anspråk gällande göra. Besvarandet af den anmärkning, som af en .Ledamot inom Höglofl. Bidderskapet och Adeln blifvit gjord, att nemligen de vid Filial-Disconternes öfvertagande stipulerade vilkor icke skulle vara fullt förbindande, så vida de, hvilkas rätt derunder berodde, icke blifvit i [Laga ordning hörde, skulle likaledes inleda Utskotten i ett sådant bedömande af förra Ständers Handlingar, som Utskotten, efter hvad redan är nämndt, ansett sig icke tillhöra. Men Utskotten hafva likväl trott, att, sedan Rikets Höglofl. Ständers Beslut, i afseende på f. d. Filial-Disconternas öfver, fagande var fattadt, och visse vilkor dervid tillika bestämde, någon rubbning af dessa vilkor, eller af de Författningar, som för verkställigheten af detta Beslut blifvit af Konung och Ständer gemensamt vidtagne, icke bordt af Utskotten tillstyrkas, Stats-tits koitets B et.än ka nd e n. 33g styrkas; samt att det vore Rikets Höglofl. Ständer allena förbehållet, alt för billigheten eller andre särskildte förhållanden låta de rättmätige anspråk falla, som i afseende på efterlefnaden af Författningar dock i allmänhet icke torde höra eftergifvas. Utskotten instämma deremot fullkomligen med denne och de flere Herrar Dedämöter, som ansett den vinst, sorn genom vägrad inlösen af de ifrågavarande skuld-förbindelserne, skulle
Ridd.-se kre terare att rörrde pröfningen af förevar, mern., någon underrättelse från BorgareSt. ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, men att, enl. ankomne prot.utdr., PresteSt., med frånträdande af sina beslut, antagit Utskrns inbjudningar vid 9 §, 1 mom. af 11 §, 3 och 4 mom. samt sisla mom. af § 12, samt med vidblifvande af sina beslut i de frågor, hvarom Utskrn uti ifrågavar mern. framställt voterrs-proposrn, godkänt nämnde propos. och gillat hvad Utskrn för öfrigt hemställt och föreslagit, och BondeSt. antagit samtlige af Utsk. till detta Stånd framställda inbjudningar, med undantag af dem, som finnas anmärkte under § 27 och 2 mom. af 66 §, i afseende på hvilka Ståndet vidblifvit förut fattade beslut och godkänt de föreslagne voterrsproposrne, samt BondeSt. för öfrigt godkänt allt hvad Utskrn i mern. hemställt och yttrat, och som icke i följd af de antagna inbjudningarne kunde anses förfallet, utom i fråga om yttranderne vid sista mom. under § 12, 1 mom. under § 15 och vid 55 §, hvilka ej ansetts föranleda till någon åtgärd, samt rörrde 2 mom. under § 15, i afseende på hvilket mom. BondeSt. låtit vid de öfrige Ståndens beslut bero. Gr. La ger bjelker Frågan är således afgjord genom BondeStrs antagande af inbjudningen, enär trenne Stånd antagit Utskrs förslag. Hvad första punkten beträffar, eller Utskrs inbjudning
Grefve von Schwerinj Fredrik Bogislaus: Herr Hjerta har rätt i sin anmärkning, att hvad StatsUtskotlet trott sig kunna anslå till det ifrågavarande ändamålet, tordt anvisas på rubriken oförutsedda militaira utgifter. Jag har följaktligen intet emot, att utlåtandet återremitteras, men är öfvertygad, att när Ridderskapet och Adeln får StatsUtskottets InkomstBetänkande, hvilket nu är under tryckning, Ridderskapet och Adeln skall inse, att StatsUtskottet ej haft skäl att styrka till bifall å ifrågavarande Motion. Beträffande förebråelsen, att StatsUtskottet ej befattat sig med det reglementariska af Motionen, så tror jag, att det forst blir, sedan StatsUtskottet kunnat anvisa medel till förslagets utförande, sorn det reglementariska kommer i fråga, och att det då tillhörer helt andra personer, än Ledamöterne i StatsUtskottet. Grefve Posse s Arvid: Jag kan ej instämma med Hr von Vegesach, att StatsUtskottet hort taga i betraktande äfven det reglementariska af hans motion. Dertill kan StatsUtskottet ej äga nog detaljkännedom. I hufvudsaken är jag ense med Grefve Brahe och Hr Hjerta; och till desse Herrars Önskan om återremiss får jag blott Den 3o Januarii. 385 tillägga, att jag önskat, det StatsUtskoltet närmare besvarat Hr af Wingårds motion om användandet af räntan å det Capital, som af ArtilleriBefälet blifvit samladt för Stipendier åt ArtilleriOflicerare, hvilka ville resa utomlands för att utbilda sig i yrket, men som vid 1809 års Riksdag blifvit af StatsYerket öfvertaget.
Deremot skulle belåtenheten öfvergå lill missbelåtenhet, och denna ganska betydlig, i de städer, der lolagsafgiflerne för närvarande äro låga, men de lill följd deraf, alt en lika afgift i alla Rikets Städer blefve införd, skulle komma att uppgå lill ett flerdubbelt 53 Den 2 A p r i 1 e. m. högre belopp. Således är denna fördel, som skulle uppkomma genom den nya ordningen, så i högsla målto tvifvelaktig-, att den icke bör kunna tagas i betraktande. Hvad dernäst vidkommer den allmänna fördel, som för stapelstäderne skulle uppkomma genom den nya regleringen, så har väl K. Comm.coll. talat något derom, men i så obestämda ordalag och så utan all slags bevisning, för all det åsyftade ändamålet skulle vinnas, att jag vid detta K. Comm.collegii utlåt, icke kan fästa den vigt, som flere talare gjort, utan måste jag laga saken i skärskådande egentligen frän samma sida, sorn stapelstäderne sjelfva sett den. Under de föregående åren hafva undersökningar varit gjorda till utrönande af deras inkomster, såväl af tolag som andra afgifter. Det är likväl allmänt kändt, att dessa undersökningar hafva mött de största svårigheter. Vissa städer hafva t. ex. rent af vägrat att uppgifva sina inkomster; frän andra åter hafva protester oell föreställningar ingått deröfver, att Styrelsen vill inblanda sig uti städernes enskilda hushållning; alt Styrelsen sätter i fråga upphäfvande af städernes gamla rättigheter; samt slutligen deröfver, alt man, under en tid, dä så mycket talas om communala anstalter och befallningar, likväl vill concentrera styrelsen i vissa afseenden, för användandet af medel, hvilka nu disponeras af communalstyrelseu i städerne. K. St. skulle på sådant säll komma att pröfva behofvel af anslagen för stapelsläderne; delta vore i min tanka alt omvända frågan mot hvad den borde vara.
Antom till Exped.-Utsk. den 28 Febr’, kl. 5 e. m. Memorial, med anhållan om Notarie-arfvoden åt 3:ne Protocolls-förande vid Utskottets Afdelningar, och tillåtelse att få antaga ytterligare 2:ne Cancellister. För beredandet af de Banco-Utskottet tillhörande mångfaldige och viglige ärenden, har Utskottet funnit dessa ärenden, efter deras olika beskaffenhet, böra, i enlighet med hvad under flere förflutne Riksdagar egt rum, behandlas genom 3:ne serskilde Afdelningar, nemi.: En för Finance-Ärendena, En för granskningen af förvaltnings-ålgärderne, samt En för Räkenskapernes genomgående och granskning till siffran, hvarföre äfven Utskottet, med stöd af 24 §• 1 mom. i Riksdags-Ordningen, genast till sitt biträde antagit 3:ne Cancellister; men då Afdelningarne hvar för sig ej kunnat undvara en Protocolls-forande, har denna Protocolls-föring måst från början uppdragas åt bemälde 3:ne Cancellister. Vid sådant förhållande, och då Utskottet redan varit i tillfälle inse att, utom de Protocolls-forande, a:ne Cancellister för göromålens behöriga och skyndsamma gång inom Utskottet oundvikligen erfordras; får Utskottet härigenom vördsamt anhålla, ej mindre att de af Utskottet redan antagna 3:ne Cancellister, såsom bestridande Notarie-befattningar å Afdelningarne, måtte undfå Notarie-arfvoden, beräknade från antagandet, än ock, att Utskottet måtte tillåtas genast antaga till sitt biträde ännu anie Cancellister. Ankom till Exp.-Utsk. d. 8 Mars kl. 6 e. m.' Memorial, i anledning af Höglofl. Ridderskapets och Adelns Utskottet gifne anmodan, att ofördröjligen inkomma med catliegoriskt svar i fråga om Silfver-utvexlingen.
Om Expeditionsutskott hade fästat vid betänkandet den uppmärksamhet, sorn nu hos oss är deråt letr.nad, hade Utskottet i sitt förslag bordt stinna vid hvad som var förslag till beslut , och gått förbi hvad StatsUtskottet för egen del yttrat. Det är6annt,som Herr Danckwardt anmärkt, att Utskotten borde lemna meia uppmärksamhet åt sine Betänkanden. Det borde ock föranleda Utskotten , att vid en kommande Riksdag ärindra sig, hvad jag i början af denna föreslagit , att Utskotten borde anförtro sine protocoller åt gine egne medlemmar , och icke åt embetssökande. Jag tror att man ganska väl kan skilja ur Expeditionen StatsUtskottets yttrande om sina förhoppningar. Likväl anser jag hela tvisten bero på dea bemärkelse man lemnar af ordet sanction. Detta ord äger på detta ställe icke samma bemärkelse, som då Konungen handlar såsom lagstiftare. Här är icke fråga om att utsträcka Riksens Ständers rättighet, här är blott fråga om att förstå hvarandra. Den 2 September e. m. När på detta ställe ordet sanction nyttjas, betyder det blott , att man väntar sia; Konungens villfarande till Stär-dernas önskan. En sådan sanction kan icke här begäras ; då skulle saken halva gått igenom ConstitmionsUtskottet Jag föreslår derföre att Rjöderskapet och Adeln mätte stanna i det beslutet , att återremittera skrjfvelsen med anmodan till Expedit ionsUtskottet, att utesluta den sista meningen , såsom tillkommen genom ren inadvertence, samt att fviedständen måtte derom underrättas; och på det att tvisten måtte taga en ända, önskade jag att Herr von Hartmansdorff och Herr Hjerta ville afstå från att yrka det af dem föreslagna tillägg Herr Danckwardt: Jag torde endast få vädja till Ridderskapets och Adelns öfrige Ledamöter och - Protocolislörandcn om jag haft det uttryck sorn Friherre Anckarsvärd tsilagt mig , att nemligen Riksens Ständers underdåniga önskningar och deras beslut skulle vara detsamma och hafva enahanda följd.