Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad som sedermera af denna fjerdedel skulle komma alt representeras, ej vore det de borgerliga yrkena. Tydligen har man här velat göra en öfvergång till något nytt, som, helt och hållet, skulle ombilda denna representants-korporation; men hvarföre har man då, då man tyckes velat något annat, bibehållit ståndsformen som mask för sitt syftemål ? Se här pä nytt ett bevis på alla öfvergångsförslags ständigt repeterade fel, lill följd af bristande grundprinciper! Går jag nu slutligen öfver lill BondeSt., sä har man der, under namnet: ”allmoge”, förstått att inrymma, med samma rätt som hemmansegare, fideikommiss-innehafvare af 1 m:tal salt jord och alla andra, som ej på annat ställe fält rum, hvarigenom man ställt så slugt till, att della Stånd skulle komma att bli belt annat än ett Bondestånd. Möjligt är alt bonden ännu under de första Riksdagarna skulle försvara sin rätt, men snart nog skulle denna fjerdedel omskrutna renhet blifva grumlad och helt andra eiemenler deruti komma att ingå, än hvad der nu finnes. Jag älskar icke ståudsindelningen med alla dess partiella, ensidiga slräfvanden, som så lätt, genom egoismens lockande kraft, ledes på sidan om det allmännas bästa; men jag vill icke en öfvergång, hvilken, under sken af att behålla Stånden qvar, i grunden blott vill splittra desamma. Hvarför icke då så gerna erkänna hvad man vill, låta Stånden falla och representationen framstå, grundad på klassval i friare och enklare former, då man nu ej vågar tänka sig något bättre. Troligen hade följderna då ej blifvit värre än nu, men man hade haft tillfredsställelsen af all hafva utgått från rena och fasta principer, hvilka i sig sjelfva dock alltid gifvit något värde åt saken. Dä jag nu sist visat alt de nio liondedelarna af nationen ej blifvit bättre behandlade än den öfriga delen af densamma i representanlsväg, så mäste jag ännu framdraga ett märkvärdigt factum, som ej är af ringa betydenhet.
Ic.ke med afsikt, naturligtvis, men mången gång kunna vi föräldrar och uppfostrare omedvetet hos de unga lägga hyende under lasten, som vi af hela vår själ tro oss i stället i färd med att arbeta bort. Till exempel konsulinnan. Hon äger själf ett ovanligt ledigt och behagligt sätt samt har en förundransvärd förmåga att med hvem som helst tala om hvad som helst. Jag brukar skämta med henne och säga, att komme hon tillsammans med ett sällskap vildinnor, skulle hon ändå inom tre minuter hafva en liflig konversation i gång, och de skulle skiljas från henne fullt öfvertygade, att de träffat den angenämaste person under solen. Ett godt sätt är en stor och lycklig gåfva, och det är ej underligt, att konsulinnan varit angelägen att söka bibringa den åt sin dotter Gärda. Hon har därför hållit en mängd tal för flickan, hur hon bör göra, hvad hon bör säga, hur hon skall skicka sig o. s. v. och det kan nu till en viss gräns vara i sin ordning; hon öfvervakar dessutom på det noggrannaste att Gärda efterlefver hennes ordinationer, men ser du, just därmed får man vara en smula försiktig. Den stackars ungen är af naturen litet blyg, och den där känslan af att beständigt stå under en annans kontroll gör henne tafatt och förvirrad. Och så det allra sämsta. Säger man något åt henne, flickan, glömmer mamma, som alltjämt är van att föra ordet, att flickan för länge sedan vuxit ur kolten och är genast färdig att svara i hennes ställe. Jag förstår så väl, hvilka själskriser en sådan där tillbakasatt, andligt omyndig flicka går igenom. Först måste det förtryta henne, att hon ej får svara för sig själf, sedan resignerar hon med slö likgiltighet, och till slut blir det henne en riktig lättnad, att hon slipper från ett svar. » Men kära du, hvart skall sådant taga vägen, ty hon kan väl ej bestädigt segla i kära mors kölvatten? Hon blir olycklig för hela sitt lif, ty mycket är svårt att kämpa mot här i världen, men bland det svåraste är dock att vid minsta kollision med något nytt, något främmande, tvingas att göra våld på sin natur, som helst vill, att man skall gömma sig i den mörkaste vrån och icke säga ett ord af fruktan för, att det skall låta dumt.
Inom så kort betänketid torde han hafva svårt vid att fatta sitt beslut. Kanske tänker han ock det vara möjligt fortsätta näringen efter den nya förfalln:n med den afverkningslöt måga, som der blifvit för redskapen bestämd. Han torde jemväl laga i beräkning svårigheten alt få den nyä redskapen färdig under den lid, som förflyter innan den nya författn:n träder i verket. Det är nemi. klart, att när så mycken redskap skall göras om i hela riket, förslår ej de inhemske köpparslagarnes arbete. Jag har hört omtalas, att blott i anseende till den ändring, sorn bränningstidens inskränkning förorsakar, hafva flera af våra kopparslagare begifvil sig tili främmande länder, för att der skaffa sig nödiga arbetare. Annil svårare skall det blifva hädanefter, då redskapens beskaffenhet äfven mäste ändras. Jag anser nödigt alt man icke utsätter en längre tid, än 3:ne månader, inom hvilken kopparens egare kunna erhålla betalning. Om man längre upskjuter henne, så skall missnöjet blifva större och delta desstomera, som de flesta möjligen föreställa sig, att, om de icke vid redskapens aflemnande undfå betalning: så torde hon alldeles uteblifva. Den fattige och okunnige är i allmänhet misstänksam'liksom den blinde, hvilken går i mörkret. Jag vill, såsom exempel, anföra, alt då man, under Ludvig Philips regering i Frankrike, ville göra honom ett obehag, upskrämde man den fattigare befolkningen i Paris dermed, att hon icke kunde utbekomma sina sparbanksmedel. Mängden lopp till banken för att taga ut dem, och när de väl erhållits, visste utlagarne icke hvad de skulle göra dermed. Då misstroendet är lätt att väcka, synes mig intet annat vara här att göra, än tillse, det vederbörande få sina penningar så fort som möjligt. Således afstyrker jag allt upskof med betalningen för de kopparpannor, som skola inlösas; ty om deras egare säljer dem till kopparslagaren, får han sina penningar genast, åtminstone lika snart, som Utsk. föreslagit. Man har talat om den svårighet, som upkommer för Riksg:sKout. att betala.
Or rupr,. klx ?rotocoIIo Osbrisl chäman». Utdrag af Protokollet, hältet hos Bonde. Ständet tvid Urtima Riksdagen i Arebro den 17 October ibis. S. D. Memorial af denna dag, hwilket upplästes, hade Expeditons. Utskottet, i anled. ning Den 17 October. 327 nina al hwad Ständet anmärkt wid förestagne underdäniga Skrifwelsen till Kongl. Maj:t, rörande Pensions.Staten för blesierade Officerare och Under. Officerare, aflemnat den äskade upp. lysningen; och lät Ständet härwid bero. ve supra. klx Urotocollo 6»b^ist Oämsnn. Utdrag af Protokollet, hället hos Bonde-Ständet wtd Urtima Riksdagen i Arebro den 17 October 1810. S. D. Höqwördige Preste. Ständcts,- ge. nom insändt Protocolls Utdrag af förledne dag, gjorde inbjudning, bestöts, att i Riksens Stän. ders till Kongl. Maj:t afgäende underdäniga Skrifwelse om Bewillningen ffulle framför or. det: Tiaxerings-Lomitecrnc, införas: bäöe Berednings, och — . Ur supra. kx ?rotocollo Oztrrie! chäman». Utdrag af Protokollet, hället hos Bonde-Etändet wid Urtima Riksdagen i Arebro den 17 Oktober 1810. ^ S. D. (^)om Ständet godkändt Expeditions. Utskottets förflag, ej mindre till sammandraget af 823 Den 17 October. as bestulne förändringarne, förklaringarne och til. läggen i Bewillnings-Förordningen, än till Stän. Lernas härom till Kongl. Majit afgående underdä» niga Skrifwelse, sä kunde ej Ständet antaga den inbjudning, hivilken, enligt insände Protocolls Ut. drag af förledne dag, det W-llofl.
R:dr.» »Efter min åsigt borde anslaget till Flottans underhåll, för att uppfylla hvad dess benämning antyder, vara till beloppet så bestämdt, att dermed kunde bestridas alla utgifter, som afse sjelfva underhållet af Flottans materiel af hvad slag den vara må, och således vid hvarje Riksdag undergå en efter noggrann beräkning af behofven under niistpåföljande statsreglerings period rättad reglering. Jag skulle ock nu i underdånighet föreslå en dylik reglering af detta anslag, om nödig tillgång derför vore uti de till ständiga utgifter bestämda statsinkomster att påräkna, helst jag derigenom äfven undginge obehaget att, med hänseende till anslagets otillräcklighet, ifrågasiitta beredandet af extra anslag till åtskilliga rätteligen dit hörande föremål. Såsom emellertid förhållandena för närvarande visa sig, finner jag lämpligast vara all med det uppgifna regleringsförslaget får till en annan tid anstå. Hvad då angår den af Förvaltningen föreslagna utväg alt i någon man öka tillgfingarne å anslaget, så anser jag mig icke kunna tillstyrka dess vidtagande.
— _ 1.000.000 850.000 500.000. _ * till Krigs-Skulder 5°0*000. — 000,000. - till d:o fr. Riksg:s C/t 600,000. —1 200.000. — - 1816 till Dito - Kongl. Krigs - Comité». År 18 II. Mindre Creditiv af Banken 500,000 II. 10. af StatsVerkets öfverskott 582,452. o Ar 181 a. Fond till Rikets Försvar 500,000. af Convoy Commissariatet 100,000. — —- för prisdörnda vahror 1,200,000. af StatsVerkets öfverskott 375,000. År 1813- Convoy Commissariatet 30,000. Durch March kostn. Redovisning afhmnad. Redovisning aflemnad. Redovisning ej aflemnad. 29,088.777 41 10 Transport Varandes dessförutan Kongl. KrigsComittéen till redovis* ning påförde; Uti framledne Presidenten Baron Lagerheim s Redogörelse 4,198,3 33. 16. — Af Kongl. Committerade till Allmänna Medlens förvaltning 8,535,000, — —- samt af Herr StatsSecreteraren m. m. Friherre af Wirsén 1,549,072. 32. 2. • kostnader 702,434 14 11 29,791,212 8| 9 Summa 28,703,714118 | 6) 1,087.497138) Enligt Räkenskaperne betygar: A. J. Grundén. I t (Bilaga till StatsTJtskottets Betänkande N:r 10, i Bihang, till RiksSt.
Ds , för befrämjandet af en större redighet och citationernas lättare igenfinnande, Constitutions-Utskottet ansett nödigt och lämpligt, att vissa i Riksdags-Ordningen ina, så vidt ämnenas sammanhang och öfriga, beskaffenhet ej hindra det, fördelas i särskilta nummrerade moment, får Utskottet härtill uppgifva följande förslag, som dels i transsumt visar orden, hvarmed Momenten borde börjas och slutas, dels ock utmärker de redan förut i några lå §§. afskiljda Moment, hvilka blott skulle fordra numrering. §• lino Med de i andra omförmälte föreskrifter Ofrälse Valförrättare för Bonde-Ståndet. 2:0 Om tiden för de Riksdagar att Hof-Rätterna underrätta. §. 14. 1:0 Hufvudstaden Slockholm valje •— till Staden i årliga utskylder. 2:0 De öfrige Rikets Städer äge som tillika äro brukande Bergsmän. 3:0 Valen skola ske inför Magistraten —■ må Riksdags-Fullmägtig icke kallas. Coust. Utsi:. Betänhanden. 53 4:0 Götheborg äge rätt att sända Magistrats-person eller Borgare är. 5:0 Ingen må för Städerna att taga fullmagt från annan Stad. Anmärkning. Denna §:s afdelning i Moment är äfven iakttagen vid densammas af Utskottet under den 16 dennes projecterada nya Redaction. 1:0 Uti Riksdagsmanna-valen pligtig att sjelf föra Protocollet. 2:0 Vid alla Ridagsmanna-val utan särskilt arfode uppbäras och redovisas. Denna §:s afdelningar bibehållas oförändrade, men förses med N:s 1:0, 2:0 och 3:0. Äfven i denna §. numereras de redan befintliga Momenten med 1:0 och 2:0. l:o Propositionen, angående Statsverkets tillstånd — ingen rådplägning härom å Rikssalen hållas. 2:0 Propositioner, rörande Grundlagars • del af dess tilleller afstyrkande.
Tryekfrihets-förordningen, angående förbud mot eftertryck af utländsk skrift; och N:o 20, om ändring af de i Tryekfrihets-förordningen genom hänvisning till 8 Kap. Missgernings-balken fastställda straffbestämmelser; hvaremot Ståndet förkastade förslagen: N:o 3, om ändring i 12 § Regerings-formen, angående Stats-Rådets hörande öfver alhandlingar och förbund med främmande makter; N:o 4, angående det tillägg till 12 § Regerings-formen, att Konungen icke må utan Rikets Ständers samtycke blifva regerande Furste af utländsk stat; N:o 7, om ändring uti 29 § Regerings-formen, angående Ärkebiskopsoch Biskops-val; N:o 9, om ett tillägg i 59 § Regerings-formen och 27 § 1 mom. Riksdags-ordningen, rörande propositionen om Statsverkets tillstånd och behof; N:o 10, om ändring i 72 § Regerings-formen, angående inlösen af Rikets Ständers banks sedlar; N:o 11, om tillägg i 109 § Regerings-formen och 80 § Riksdags-ordningen, angående uppskof i riksdag; N:o 14, om ändring uti 27 § 1 mom. och 28 § Riksdags-ordningen samt 53 § Regerings-formen, angående tiden dels för öfverlemnande af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, dels för Ulskotts-val; samt N:o 17, om ändring i 76 § Riksdags-ordningen, angående den af StatsRådet för dess åtgärder vunna decharge; Och ansåg Ståndet, sedan underrättelse medelst Protokolls-utdrag ingått, att Bonde-Ståndet förkastat förslaget N:o 2, sagde förslag, såsom inuefaltadt i förslaget 144 Pr ot-Utdrag den f4 N:o I, som af Preste-Ståndet blifvit godkändt. numera icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo de ifrån sistlidne riksdag till ändring i Grundlagarne hvilande förslag, sorn äro fogade vid Konslitulions-Utskottels Memorial N:o 2.
Inmutning af varp medförer ej rätt till den grufva, hvarifrån varpet blifvit upphämtadt, men med inmutning af grufva följer rätt till varp, som ligger inom grufvans utmål och ej förut finnes särskildt inmutadt. § 11 Hafva flera inmutare hvar för sig erhållit mutsedel å samma fyndighet, lillkomme inmulningsrätten den, som sig dertill först anmält i den ordning 4 och 5 §§ stadga, så framt lian derjemte inom behörig tid fullgjort föreskriften i mutsedeln om dess kungörande. Är anmälan på samma dag af flera gjord, njuten de lika rätt, der ej visas kan att den ena förut afvetat den andras tilläinnade eller redan gjorda anmälan, i hvilket fall inmutningsrätten den sednare ensam tillhör. § 12. Har mutsedel blifvit meddelad å fyndighet, som efter 1 kap. ej inmutas får, vare den ogild, och utmål för sådan grufva förbjudet, om klander deremot anmäles, då utmålet läggas skall; ägande dock den hvars rätt blifvit förnärmad, att dessförinnan, när han vill få all verkan af mutsedeln häfven genom klagan hos Bergs-kollegium, om den inmutade fyndigheten ej utgör föremål för inmutning enligt 1 §; men efter stämning hos domaren, om för inmutningen sådant hinder mött, som i 2 och 3 §§ sägs; och skall inmutaren, för allt aibete, som blifvit verkställdt vid en grufva, den der sedermera förklaras hafva olagligen tillkommit, ansvara såsom för åverkan, om åtal derå i laga tid anställes. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92.
För första gången framfördes vidare offentligt af hr Grevillius Emil Sjögrens originella komposition » Den afundsvärde » med text af Verner v. Heidenstam. Hr Grevillius hade förmånen att biträdas af två så goda musikaliska krafter som fröknarna Gudrun Tmpadie och Sigrid Lindberg. Synnerligen lifligt anslog den förras amerikanska sång » Where did you come from baby dear », hvilken måste bisseras. och efter utförandet af en vårsång af John Jacobsson måste den intagande sångerskan upprepade gånger framträda för publiken, som ej upphörde att applådera, förr än den fått som extranummer » Önskevisa » af samme kompositör. Af starkt bifall mottogs äfven den unga, begåfvade violisten fröken Lindbergs nummer. Filharmoniska sällskapet gifver sin andra abonnementskonsert instundande tisdag den 25 dennes i Musikaliska akademiens stora sal, med biträde af grefvinnan Mathilda Taube, fru Matilda Linden och hr Oskar Lejdström samt k. hofkapellet. Programmet upptager uteslutande skandinaviska kompositioner, bl. a. a-capella-körer samt Gades » Elverskud ». Operasångaren Hjalmar Freys konsert är uppskjuten till den 3 mars. En opera-tourné i landsorten pågår för närvarande. Hr Emil Linden har nämligen företagit en sådan under de närmaste veckorna, och komma därunder följande städer att besökas: Gefle (där början gjordes i lördags under mycket goda auspicier), Falun, Karlstad, Örebro, Norrköping, Linköping, Jönköping, Vexjö, Karlshamn, Kristianstad, Lund, Ystad, Malmö, Helsingborg, Göteborg, Borås, Kristiania samt möjligen Trondhjem, Östersund och Sundsvall. Programmen upptaga de tre operorna » Cavalleria rusticana », » Pajazzo » samt » Romeo och Julia ». Sällskapets primadonna är den framstående sångerskan fru Dagmar BosseSterky. Bland de öffiga torde böra nämnas fröknarna Hallgren och Jahnke samt hrr Rud. Sellman, Adami och Svensson. Musikanförare är hr Hjalmar Meissner. För Idun af Sophie Linge. (Forts.) Men en guvernantsplats är ej att förakta, och Annie har genom rekommendationer fått en god sådan.
Han skrek sin lifshymn åt blåsten och firmamentet med de segrens ord, som skulle låta honom själf glömma, att också för den högsta alpbestigaren väntar nedstigandet: mörkret med sina spöken, kvällen med sin svaghet, natten med sina Erinnyer. När jag tänker på den verkan Nietzsche haft på samtiden, en verkan, som ännu ej slutat och därför näppeligen än kan mätas, synes den mig närmast likna en kraftkur med järn och arsenik. Det var, som den stora tröttheten och de altruistiska krafven i förening höllo på att gnaga sönder lifslust och spänstighet, som draken med Ygdrasils rötter. Naturvetenskapernas och positivismens maning till resignation ledde genom någon begreppsförvirring eller kanske snarare genom en outvecklad känsla för den verkliga storheten i ett mekaniskt lagsystem och för stoltheten i att själf kunna draga sitt väsens begränsningslinje, till en modlös och lifsnekande pessimism. Den yrvakna, sociala samvetsömheten å sin sida blef en boja för individens kraftutveckling och blomning. Skyggt, nästan som för en dålig gärning, drogos gardinerna ner för festglädjens tända lampor, och lyckan grumlades genom ständigt frambesvärjande af nöd och sorg. Så blef det veka och vanmäktiga medlidandet med sänkt hufvud och blida ord om allts orättvisa och allts förgängelse det allmänt begagnade opiatet. Det var ur denna sjukdom, som Nietzsche hyllade sitt tillfrisknande, och mot dess känslonihilism som han i feberaktig reaktion ställde Zarathustras öfverdåd. Mot idealet i att fördela lifvets och lyckans bröd i så många små portioner, att det räckte för alla händer men ej fanns helt på någon, satte han de stora ödenas hänsynslösa hunger och själftagna rätt. Den aristokratiska personlighetsidén var minst af allt Nietzsches egen skapelse. Årsgammal med den första civilisationen skymtade den, hvart han blickade i historien, och dess typ af mannalust och trots, krigarens, eröfrarens, slösarens, hade tusen gånger i studierummets stillhet sväfvat för hans fantasi och låtit hans hjärta bulta i dådsjuk afund.
Den skulle jemväl öppna en kortare kommunikatious-led mellan Westerås med dess kringliggande ort och hufvudstaden, än om jernvägen leddes mera nordligt öfver Sala. Såsom ett hufvudskål emot antagandet af denna sträckning åberopas åter den omständighet, att de orter, hvilka den skulle genomlöpa, genom närheten till Mälaren redan egde fördelen af lätta kommunikationer och således vore i mindre behof af en jern vägsan läggning. Likaledes har blifvit invändt, att förbindelsen mellan Stockholm och Upsala, mellan hvilka städer en högst betydande trafik vore att förvänta, på denna väg blefve en tredjedel längre, än om jernvägen leddes öster om Sigtunafjärden. För den östliga sträckningen har deremot blifvit åberopad t, att äfven orterna öster om Sigtunafjärden äro i hög grad fruktbara och folkrika, att jernvägen, framdragen i denna rigtning, skulle hafva ett större, från vattenkommunikationer aflägset, fastland i öster samt att, enligt anställda undersökningar, landtrafiken här vore betydligare än på den vestra, samt att den lifliga, ur mångå synpunkter önskliga förbindelsen emellan hufvudstaden och universitetsstaden derigenom blefve i vida betydligare mån underlättad. Mot antagandet af denna linie åter har blifvit anfördt, dels att vissa bland de orter, jernvägen skulle genomgå, äro i odling och fruktbarhet underlägsna jernvägens område på vestra sidan, dels äfven att staden Westerås med kringliggande orter endast på en betydlig omväg skulle erhålla jernvägskommunikation med hufvudstaden om jernvägen droges öfver Sala. Undersöker man närmare dessa i korthet vidrörda förhållanden, befinnes det likväl, att såväl do fördelar, som de olägenheter, hvilka å båda sidor åberopas, icke äro lika tillämpliga i afseende på hela sträckningen af den ena eller andra linien.
Det är derföre som jag icke för min del kan godkänna Hr von Hartmansdorffs förslag, att förklara Const.- Utsk:s tillstyrkande vara olämpligt, åtminstone hvad denna del beträffar, utan tror, att den rättelse är ganska nyttig och nödvändig till en början, alt, i stället för denna Reg.- Form, står ”Rikets grundlag.” Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Det är mig icke möj ligt alt tolka den förändring, som Const.Utsk. föreslagit, på det sätt, som Hr von Hartmansdorff gjort del. Jag kan ej i3 H. 80 634 D c n 26 September. finna något annat, än alt Const.Utsk. med denna förändring åsyftat alt ålägga Statsrådets Iedan>öter att göra kraftiga föreställningar äfven i sådana mål, der Konungen skulle vilja emot all förmodan fatta ett sådant beslut, som vore stridande emot Rikets sannskyldiga nytta; men dä någon förändring i 106 §:n icke blifvit föreslagen, så kan jag icke af nu ifrågavar. redactionsförändring draga den slutsats, att Const.Utsk. skulle äga att förordna Riksrätt emot den ledamot af Statsrådet, som underlåtit att göra föreställningar i så beskaffade mål. 106 §:n innehåller nemi.: ”Finnér Utsk. af dessa protocoll, att någon Statsminister, Statsråd, Hofcancelleren, Statssecreterare eller annan ledamot af Statsrådet, eller den embetsman, som i commandomål Konungen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot denna Reg.Frs tydliga föreskrift, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf och af andra Rikets gällande lagar, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådana öfverträdelse!', eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, då äge Const.Utsk. att ställa en sådan under tilltal af Just.- ombudsmannen inför Riksrätten” etc. Således är det tydligt, att, så länge 106 §tn blir oförändrad, Riksrätt ej kan förordnas emot någon Statsråds-ledaroot, såvida lian ej underlåtit att göra föreställningar emot öfverträdelse af Rikets gällande lagar.
Åldriga torn och gaflar afteckna sig i det blekgröna vattnet med svarta, sagolika konturer. Gamla tröstlösa hus stirra ner i kanalerna, och flädern och pilarna vid bräddarna låta tvinsjuka grenar släpa mot vattnet i en längtan att drunkna och förenas med det, som redan multnat. Den gröna slammen därnere förseglar gångna, stormande sekel, som ett grönt harts förseglar ett starkt vin. Men ju längre jag går på dessa gator, dess mer fantastiskt upprifvande och skrämmande verkar allt jag hör och ser. Klockklangen förändras, eteriseras och får ett hemlighetsfullt eko i mitt bröst, återupplifvande glömda barndomssorger, bortryckta ansikten och ouppfyllda plikter. Alla de gamla frågorna, som årens arbete och tidsfördrif blott kunnat döfva, klinga och genljuda oafvisligt i min själ. Solstrimman förstelnas, där den ligger öfver gatorna, blir ett orörligt leende, som också det spörjer och frågar om mitt lif, hur jag kan låta veckor och år gå utan en uppgörelse med mig själf. Uppgörelse! Med ens slår det mig, hvarför Brügge fyller mitt hjärta med en så sällsam oro. Med ens förstår jag, hvad den tysta staden med de talande klockorna vill mig ... Det finns en feberdröm om att fly för sig själf och förfölja sig själf, som nog många en eller annan vinternatt plågats af. Man jagar sig själf som en missdådare. Det går öfver stockar och stenar, en hetsjakt, som räcker i åratal, tycker man i drömmen, till dess man ändtligen känner, att man nått den ort, från hvilken ingen flykt är möjlig, där man skall blifva fångad af sig själf och tvungen att stå till svars. Orten är skum och dyster med hemska, hvita hus, lysande i skuggan. Det susar där af stämmor: uppgörelse, uppgörelse Brügge är den stilla station, där jag rest i kapp mig själf. Det lider till aftonen, och det mörknar mellan de okända husen, i hvilka ingen ljusstråle leder mig hem. Intet träd känner mig, ingen sten. Som en domare förhör mig Brügges tysta natt, och först när sista stjärnan slocknar, är ransakningen slut.