Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stackars, stackars min gosse! SALLY. Jag tar emot honom jag är lugnast. MONIKA. Jag vill se hvem som nu går mig i förväg. SALLY. Men, du är utom dig, kära syster. MONIKA. Det är sannt! fatt med mig. Jag törs inte. Han skulle se hur det är SALLY. Nu ringer han. Du storgråter. MALIN. Kom in nu, kom! Jag vill gå emot honom. Och håller han af mig så skall han få tröst. SALLY. Ja gå och Gud välsigne dig! MALIN. Får jag kyssa honom? MONIKA. Skulle väl blygas att inte göra det. MALIN. På mun? MONIKA. Tusen gånger! Kom vi gå. De gå in. Axel! Axel stiger in. Min käre, gode, dyre, älskade Axel! kysser honom. Jag skulle inte ha sagt så nyss, och jag skulle inte då hafva omfamnat dig, som jag nu gör. Jag visste inte hur det var fatt med mig. Men nu, när jag vet hvad du har velat och hvad du har gjort för min skull, och när jag ser att du redan börjat din strid emot orättvisa och motgångar, då, Axel, tycker jag att du är en man, och då säger jag dig: »sörj inte, ty nu vet jag att jag älskar dig». AXEL. Hon knäpper ett ögonblick hop händerna och går sedan hastigt att öppna. Malin är du här och är det du som talar så? Sörja? När du leder mig in i himlen? Nej kyss mig inte, Malin jag blir tokig! MALIN. Låt mig vara, Axel, jag har aldrig tröstat någon förr. Jag har aldrig varit lycklig förr än nu. AXEL. Malin! MALIN. Nej, inte mina händer, Axel mina ögon! Men då ser jag dig ju inte! Var nöjd med din lott, min älskade vän! Pappa är rik, mycket rik, och nog ska' han se underlig ut den stund han nekar mig någonting. Du ska' inte behöfva det der stipendiet. Han skall hjelpa dig. Du ska' bli fri, oberoende, stolt. Du ska' förödmjuka dem, som förtrampat dig i dag. Du ska' öfverglänsa dem i lärdom och i godhet.
I intet fall har man tills vidare mindre följt Honom, kring hvars jordelifs begynnelse jultankarne samlas, än i maningen att låta. allt tal vara ja, ja, nej, nej. Detta fullkomligt tveklösa, otvätydiga sanningskraf har en och annan tagit till regel i fråga om uppgifter rörande sin handel och vandel: Men lnmi få af oss känna detta sanningskraf förbindande, när det gäller att svara för våra omdömen och tycken, våra tankar och känslor! Ett fullt sig gifvande, en fritalighetens lidelse, en hel ärlighet, ett hänsynslöst mod, detta kännetecknar Jesu enhetliga väsen. Världslighet är detta väsens motsats. Att också i intellektuell mening försaka världens väsen är att i anda och .sanning följa julens ljus. Ellen Key. Fint folk och inte fint folk, Skiss af Anna Wahlenberg. D et knackade på köksdörren, och knackningen besvarades genast af ett ilsket morrande. Tom, den präktiga, tigerfärgade bullterriern, hade för vana att på detta sätt yttra sitt misshag öfver att bli störd af visiter, och knackningar retade honörn alltid värre än ringningar, ty han hade afgjorda öfverklassinstinkter, och hans goda uppfattning sade honom, att fint folk aldrig knackar. Genom en enda nosning skilde hans aristokratiska näsa fint folk från icke fint folk, och hans antipatier mot de senare uppenbarade sig på ett så närgånget sätt, att nian aldrig vågade släppa in någon af dem, då T o m befann sig i närheten. Kokerskan, som just var sysselsatt med att skura sina kastruller, blef förargad öfver att bli hindrad i sitt arbete, torkade sig vårdslöst o m händerna, tryckte ned låsvredet m e d handlofven och tittade ut för att se, hvem det var. Där stod en fattig skärslipare i slitna kläder och m e d ett ljust, beskedligt ansikte. » Finns det några knifvar och saxar att sli.
Oss bland annat Biksens Ständers Secrete Utskott, det Bådmannen här i Staden Gustaf Kierrman anhållit, att fä till Skatte köpa Lindön , ett halft mantal Krono, hvilket han nu under åboende rättighet besitter, såsom varande tjenlig till bete för de baggar , som en viss tid. om året böra ifrån tackorna vara afskiljda. Och emedan detta Kronohemman torde anses för en sådan Lägenhet, som så i anseende till dess nära belägenhet vid Gripsholm Kronan ifrån icke borde afsöndras; ty finner Biksens Ständers Secrete Utskott sig icke vidare kunna i underdånighet tillstyrka, än att Oss täcktes lemna bemälte Badman den försäkran , att så länge han ofvannämnde Lindö, till får-afvelns underhållande nyttjar, vid dess välfångna åboende rättighet orubbad blifva bibehållen. Och som Vi jemväl dertill velat lemna Vårt Nådiga Bifall, så varder Eder sådant härigenom i Nåder tillkännagifvet. Och Vi befalis etc. Datum ut supra. Under Hans Kongl. Maj:ts frånvaro A. J. Wrangel. H. Cedercreutz. H. v. Höpken. Fabian Wrede. Gabr. v. Seth. Gust. votj Heland. En - 88a Den 7 Juli. Enligheten häraf med det t Elles-Archivet förvarade Registratur uti Inrikes Civile - Ärenden , intygar Stockholm den 25 Sept. 1811. OSundel, Actuarie. jLikheten med Afskriften intyga S. P. Nordstedt, Laur. Westerberg. Landtmätare.
Perserna, varit b r a slarfvig sista tiden. H o n skulle ha passat dig Drum scheuk dir drey Öster E y (/ den nya våningen. Stadsbud komma och gå, med stora möbler och korgar. Frun själf i stökdräkt, med ett stort, hvitt förkläde. Vännen, elegant, upprymd, kommer in.) Om bruket af påskägg. IDUN 1898 Glaub und Hoffnung sambt der Lieb, Niemahls auss d e m Herren schieb, Glaub der Kirch, vertrau auf Gott, Liebe Ihn biss in den Todt. * 109 O, korg, hvad under, att ej längesen den vreda blixt ur rymden mot dig ljungat! O, korg, hvad under, att ej Phwbus re^n fjärrträjfarne emot dig harmfullt slungat! &lt;$, En svensk kuinna. Jdxzns • ftaftftersllorg. / j) Iag har den skådat in effigie, hoc est — ej fullt så klassiskt — porträtterad. Det var en hjärtans lust att honom se, oskulden var han personifierad. Han stod där under redaktörens bord, Jian riktigt anspråkslöst och snällt förhöll sig. Han teg beskedligt, sade aldrig ord — det var som helt naturligt så det föll sig. Men — men — här komma femtielfva men Jag hoppas blott, att jag ej andan mister, då nu jag går att tälja läsare?? den korgens fasansfulla skuldregister. Han som Ack, har En hel del kunde nog vara att säga till såväl mannens s o m kvinnans ömsesidiga försvar — m e n jag ville nu.^ egentligen endast tacka er, för det ni påpekat ett lyte, s o m jag innerligt önskar måtte kunna aflägsnas. Må saken diskuteras. Den är tillräckligt allvarlig för att hafva anspråk härpå. J. är, matro, ej fullt så oskuldsfull, man vid första blicken pan kan tycka. för hans arga lists och ondskas sktcll sköflats mången vår lig skaldelycka! Volymer har hän slukat legio. {Stor skada var det på de många, arken.) Han rifvit så för tusen hoppets bro och störtatfagra drömslott grymt tillmarken.
Af sådan anledning torde jag få begära, att samma anförande mätte ånyo blifva uppläst och alt Hr Gr. o. Landtm, derefter ville inhemta Ståndets tanka, huruvida Gr. v. Schwerins begäran må bifallas eller icke. Hr Dalman: Jag anhåller att i protocollet få förvarad min reservation mot det ganska farliga prejudicat, att proposition kan vägras å remiss till hvilket Utsk. som helst; äfvensom deremot, att till Bancooch LagUtsk:n blifvit remitteradt ett förslag, som, enligt allas öfvertygelse, involverar en grundlagsförändring, samt således ovilkorligen är af natur att tillhöra Constit.Utsk., och för remiss till hvilket Utsk. något hinder icke synes mig kunna härledas från de af Hr Landtm, citerade §§. i grundlagen, jemnförda med 55 §. Riksd.Ordn. Frih. af Nordin, Carl Joh.: Det var i anledning af Frih. Cederströms yttrande, som jag begärde ordet. Om jag icke oriktigt fattade detsamma, innehöll det en ny motion. Jag anhåller 0111 upplysning, huruvida jag misstagit mig; i motsatt händelse begär jag, att det må hvila på bordet. Hr Cederschjöld: Jag får anmäla min reservation emot Ståndets fattade beslut om remissen, med anhållan, att allt, hvad här i ämnet blifvit yttradt, må få åtfölja densamma lill Utsk:n. Gr. Cronhjelm: Då jag nyss tog mig friheten att, utan att vara uppropad, taga ordet, skedde det derföre, att jag märkte, att discussionen började fortsättas, innan alla reservationer emot förra beslutet ännu blifvit anmälda. Jag anhåller derföre att ännu en gång få åtérkomma till formfrågan och anmäla min reservation vid remissen, enär jag linner, att min rätt blifvit mig betagen, att i propositionen få intaget det ganska oskyldiga, men grundlagsenliga tillägget. I afseende på hvad Frih.
Transport: 1,021,815: 61. 6,706,990: 63. — 17 — Transport: 1,021,815: 61. 6,706,990: 63. d) Lån till Karlskrona stads pastorat 10,534: 59. e) Dito till allmänna Barnhuset i Stockholm 70,051: 71. f) Lån för hamnoch brobyggnader samt årens ningar 868,508: 24. g) Dito för jernvägs-anläggningar 4,342,654: 20. h) Dito till inlösen af de med åtskilliga Lands höfdinge-beställningar förenade ackord 122,752: 47. i) Dito tili vattenaftappningar för odlingsföretag 270,673: 81. Fordran för lyftade medel utaf kreditivet till Ulldiskont fondens förstärkande 58,720: — 3:o Tillsvidare förräntade medel 2,496,739: 4. De för närvarande råntefria fordringarne, å hvilka ränta efter viss bestämd tid kommer att beräknas, hafva uppkommit i följd af meddelade lån till vissa bestämda ändamål, med återbetalnings-skyldighet under längre tid, och utgjordes af: b) Tomtregleringslån c) Hamnoch brobyggnads-lån d) Lån till jernvägs-anläggningar. De icke räntebärande fordringarne bestodo utaf: meddelade lån, hvilka skola återbetalas i sammanhang med talningstiden blifvit förvandlad till kapital c) den för år 1859 beräknade allmänna bevillning, efter afdrag af hvad derutaf under årets lopp influtit, d) det till bestridande af Riksgälds-kontorets utgifter anvisade be lopp af statsverkets inkomster för åren 1858 och 1859 e) återstoden af de enligt 1857 års rikshufvudbok
Sedan hela den vid sistförflutna riksdag anvisade anslagssumman sålunda blifvit afsedd att uteslutande användas för fullföljandet af arbetena å Vestra och Södra stambanorna, har Kongl. Maj:t, uti Sin vid innevarande riksdag angående Statens jernvägsbyggnader aflåtna, ofvan omförmälda nådiga Proposition, tillkännagifvit att, då Vestra stambanan numera blifvit fulländad och Statsverkets ställning lemnade utväg att, utöfver de för Södra stambanans fullbordande erforderliga medel, bereda tillgång för jernvägsbyggnadernas utsträckning äfven till andra orter af riket, Kongl. Maj:t nu ansett Sig böra till pröfning upptaga Jernvägs-komitéens i öfrigt framställda förslag, samt dervid tillse, i hvad mån dessa förslag må under nästkommande statsregleringsperiod kunna bringas till utförande. Lika med Kongl. Maj:t anser Utskottet tiden nu vara inne att taga i öfvervägande om och i hvad mån de af Jernvägs-komitéen föreslagna stambanor, hvilka ännu icke blifvit påbörjade, under instundande statsregleringsperiod må kunna tillvägabringas. I afseende på sättet att härvid gå tillväga hafva dock meningarne i så måtto varit delade, att, på sätt Friherre Raabs ofvanberörda motion gifver vid handen, ifrågasatt blifvit, huruvida jernvägsarbetena borde omedelbart af Staten utföras eller om icke dessa arbeten lämpligast befordrades genom meddelande af lån åt bolag, som för sådant ändamål kunde varda bildade. Ehuru Utskottet ingalunda vill förneka att det vore öuskligt, om stambanornas anläggning kunde öfverlemnas åt den enskilda företagsamheten, samt Staten derigenom befrias från den vidsträckta och invecklade ekonomiska förvaltning, som är en oundviklig följd af dessa arbetens utförande för Statens egen räkning, anser likväl Utskottet att man under nuvarande förhållanden icke med något hopp om framgång skulle kunna erbjuda åt enskilda elior bolag att verkställa ifrågavarande vidsträckta och kostsamma arbeten.
Kanske torde man derigenom kunna förklara hvarföre endast 4 till 5 SjöCadetter gemenligen finnas i de båda öfversta Classerna sammanräknade, och hvaraf således blott 2 till 3 kunna årligen utexamineras. Det är knappt -§ af det antal Officerare, sorn årligen gä in vid SjöStaten, hvilket, i medeltal för de 4 åren 1818 1821, belupit sig till 10. Enligt trovärdiga uppgifter, utgöra Arméens Officerare omkring 1540, och de bägge Flottornas omkring 31c, eller f:del af de förras antal. Om de förut nämnde Militaire-*tipendierna skulle äga rum, vid Universiteten, så borde efter detta förhållande, 7 af hela antalet 35 tillkomma dem som ämnade sig till Sjöväsendet. De långa sommarferierna vid Universiteten af 3* till 4 månader synas vara mer än tillräckliga för Sjö-expeditioner med ynglingarne, och under den öfriga delen af året, som användes till Den 25 Martil, 9'j5 studier, synes det vara likgiltigt, om de vistas på litet längre eller korrtare afstånd från hafvet. Deremot synes det troligt, att liksom en särskildt högre undervisning anses behöflig lör LanatOfficerare i Fältmätningsoch Artillerikunskaperna, borde äfven en motsvarande högre undervisning i Sjömätnings Arti ilerie m fl. till Sjöväsendet hörande kunskaper vara erforderlig för Sjöofficerare, sedan de tagit den allmänna Officersexamen. De tactiska föreläsningar, som lära hållas i Carlscrona, tyckas vitsorda erkännandet af högre kunskapsbehof. Om det verkeligen äger rum, och man till en högre undervisning i Carlscrona, anslogs blott hälften af hvad som Mariebergs Arti 1 leri Institut allena kostar, eller 3000 R:dr, så skulle de utan tvifvel vara tillräckliga. R:dr af besparingarne på nuvarande anslag till KrigsAcademien, eller tillräckligt för att äfven betala den högre Ingenieuroch Artillerieundervisningen. Hvad den nu kostar Staten synes således kunna besparas. ArtilleritInjiitutet på Mariaeberg lärer utom hvad byggnaden kostat erfordra omkring 6500 till 7000 R:dr årligen.
Jag tror, att ett sådant sätt , att handlägga ärenden , är att hindra represen - 246 Deri 2 5 Octoöer e. m, tantens rätt att handla, när det rätta Betänkandet kommer i fråga. Företogs till pröfning LagUtskottets den 6 idennes under N:o 198 afgifne, samt den 17 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, öfver väckte frågor om förändringar i BrottsmåisLagstiftningen, Herr von Hartmansdorff, Auguft•• Det är endast vid en punkt i Betänkandet, som jag anhåller att få göra anmärkning. Det är i frågan om Kyrkoplikt. Sådant som stadgandet blifvit genom Kongl. Brefvet af den 23 Mars 1807 , är det bestämdt , hvarest Kyrkoplikten skall undergås, nemligen der största brottet blifvit föröfvadt, Detta föranleder till fångars transporterande af och an, rymning och onödige kostnader. Den andra olägenheten är, att i samma Bref vissa tvangs-medel utsättas, hvarigenom Fånge skall förmås, att erkänna sin ånger. Men tvånget leder ofta derhän, att fången förhärdas, och på Prästens förfrågan, om han ångrar sig svarar nej i stället för ja, och sålunda vållar förargelse hos Församlingen, Det förslag, Utskottet afgifvit, afhjelper ej denna olägenhet, ty i fråga om stället, hvarest Kyrkopligten skall unflergås, är ingen ändring tillstyrkt. Man har blott föreslagit, att förmaning och förbön skola göras i stället för frågan tili brottslingen, innan aflösning meddelas. jMen detta hindrar ej en obotfärdig fånge att ändock genom sitt förhållande i kyrkan 1'jcrt 20 Octo,ber e. ?n. 247 väcka förargelse i Församlingen, sa alt förekommandet deraf icke heller vinnes.
Men först och främst, och utan att uppehålla mig vid den satsens orimlighet in abstracto, vet jag icke och tror icke, att R. o. Ad:s afslag å Hr Rosenstjernas motion var grnndadt på det skälet, att den rörde en privilegiifråga, och för det andra kan denna fråga icke hafva någon jemförelse med den nu förevarande; ty om R. o. Ad:s representationsrätt icke vore intagen i grundlagen, ' D e n| 8 F* b r u a r i f. m. 193 gen, utan stöde i den allmänna civillagen, så hade dess afgörande ulan tvifvel kommit att rälta sig efter de grundlagsbud, som föreskrifva huru förändringar i allmänna lagens stadganden skola tillvägabringas. Dessa äro de hufvudsakliga skäl, på grund af hvilka jag vågar tillstyrka afslag på mononen. Min röst i denna fråga kan visserligen icke betyda mycket och kanske ingenting; ty II. o. Ad:s tankar i hufvudsaken äro redan sä tillräckligen kända sedan denna fråga förra gängen förevar. Jag finner äfven, att de som hysa en varm öfvertygelse om nyttan af den olika arfsrätlen, kunna, oin de sä behaga, föreua sig om att ingå med und. skrifvelse lill Konungen, grundad pä de skäl petitionärerna må kunna framställa, och ingifva önskningar i hvilka fall som helst; men jag ber emedlertid, att H. R. o. Ad., såsom Ständ betraktadt, täcktes öfverväga den olika ställning, hvaruti frågan nu kommit. R. o. Ad. har nemi. icke vid någon föregående riksdag väckt fråga derom, att detta ärende skulle vara af privilegii natur: saken afslogs visserligen i detta Hus äfven vid förra riksdagen, men de tre Ståndens beslut ingick likväl till Konungen såsom R. St:s, utan att någon då salle i fråga, att formerna blifvit trädda för nära. Högsta Domstolen hördes vidare öfver ärendet, och Konungen fattade sitt beslut, allt utan att någon af dessa auctoriteter yttrat ett ord om alt saken vore af privilegiinatur.
Sist torde det äfven tillåtas mig erinra, all när mäktiga klasser i fordna tider befriades från skatter, hvilkas hela lunga kastades på de oprivilegierade, ingen godtgörelse' till dessa ifrågasattes. Det förefaller mig derföre så mycket besynnerligare, att de icke privilegierades befrielse från skatter, dem jag anser grundade på orättvisa, ej skulle kunna äga rum, ehuru dessa sjelfva utan tvifvel skulle komma att till största delen utgöra den förhöjning i bevillning, som kunde blifva en följd af den ifrågasatta minskning uti grundskatten. Hr von Hartmansdorff har ytterligare, såsom ett argument för dess bestridande af grundskattens upphäfvande eller åtminstone nedsättning, anfört sin ömhet för Konungamakten. Samma yttrande har här äfven blifvit afgifvit af H. Ex. Hr Just.Statsminislern, och det ungefär på lika, jag vågar säga haltlösa, grunder. Jag hoppas alt inom mill fädernesland aldrig ett så olyckligt tillstånd mätte kunna inträffa som det Hr von Hartmansdorff har förutsatt, nemi. det, då R. St., eller hvad det ock må komma att kallas, skulle neka all bevillning. Jag hemställer till den värde talaren och lill Hr Just.Statsministern, huru egentligen konungamakten skulle taga sig ut med de 4,500,000 r:dr som beräknas i grundskatter, men hvaruti likväl ett minus uppkommer, utgående lill personer och inrättningar, utgörande 1,762,000 r:dr. Huru man skulle taga sig ut med hvad som då står qvar, det blir svårt att se, och jag tror dessutom alt konungamakten aldrig kommer alt stanna i förbindelse hos dessa Hrr för en så beskaffad ömhet, hvarigenom de åt konungamakten vilja bibehålla skatter, som måste erkännas vara för tunga för dem som bära dem och utgöra en orättvisa, en tryckande börda, hvaraf jag vågar tryggt säga att mig vetterligen intet annat Iand lemnar exempel. Jag skall utbedja mig alt, till stöd för mitt anförande, få lemna några uppgifter från den ort jag sedan 37 år bebor.
Efter derstädes återställdt lugn och sedan kolonien under några år åtnjutit en fredad handel samt af sina inkomster kunnat till Svenska Statskassan lemna ett icke obetydligt öfverskott, biföllo Rikets Ständer en vid 1812 års Riksdag af Kongl. Maj:t gjord framställning om denna kolonis särskilda styrelse utan sammanhang med moderlandets Statsförfattning samt afskiljande från all gemenskap med samma lands drätselverk; dervid Rikets Ständer yttrade sig anse de inkomster, som från nämnde koloni kunde erhållas, vara alltför mycket beroende af händelsernas föränderliga skick, för att af Svenska Statsverket kunna med säkerhet påräknas; hvarjemte Rikets Ständer vid sitt då vidtagna beslut fästade det vilkor, att ön S:t Barthelemy’s förvaltnings-kostnader, ehvad öns inkomster blefve högre eller lägre, dädanefter icke skulle komma att belasta Svenska Statsverket, utan att sådana anstalter vidtogos, att af öfverskotten alltid tillhandahölles hvad till fyllande af bristerna erfordrades. I öfverensstämmelse med Kongl." Maj:ts uti högstberörde framställning meddelade förklarande, att de utgifterna för kolonien öfverskjutande intraderna skulle användas till allmänt nyttiga anstalter inom moderlandet, hafva under åren 1812 med 1816, utaf koloniens till Sverige öfversände inkomster ett sammanlagdt belopp af ej mindre än 486,675 R:dr anordnats till föremål, hufvudsakligen afseende Rikets omedelbara gagn. Under den påföljande tiden eller från och med år 1817 till och med år 1830 öfverstego de vid kolonien influtne och till moderlandet äfvenledes öfverremitterade medlen med 291,994 R:dr 3 sk. 6 r:st hvad sedermera för bestridande af koloniens utgifter under åren 1831 med 1843, måst härifrån remitteras. Under sistnämnde 13 år och hela den derefter förflutna tid hafva åter koloniens inkomster, i stället för att lemna något öfverskott, vida understigit förvaltnings-kostnaderne.
I den händelse hvarje mom. kommer att föredragas särskildt, så anhåller jag, att till dess 3 mom. förekommer få uppskjuta hvad jag har att säga. Hr Ribbing: Jag får göra samma anhållan, som Hr von Hartmansdorff. Jag liar varit borta en liten stund och trodde att här skulle följas samma föredragningssätt vid denna som vid den i5 §:n. Hr Lagerhjelm: Jag tror Utsk:ns förslag i i mom. vara riktigt, att kyrkoherde alltid bör vara ordförande i skoldirectionen, hvarför jag yrkar bifall till detta i moment. i mom. i Utsk:ns förslag blef af R. o. Ad. bifallet. i mom. i 16 § : n. Detta förslag blef likaledes bifallet af R. o. Ad. 3 mom. i 16 § : n. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer i Hr von Hohenhausens första anmärkn., att det skall heta’’s k o I s t yrelserne b ö ra” i stället för ”kyrkoherdarne böra;” deremot måste jag bestrida hans andra yrkande att borttaga föreskriften om berättelsers insändande till K. M. hvart 5:te år ang:de förhållandet med undervisningens tillstånd. Dessa berättelser böra afgifvas, och åliggandet att dem afgifva bör innefattas i lagen för dessa slags undervisningsanstalter. Detta hindrar naturligtvis icke Konungen att när som helst infordra särskilda berättelser, men det är nödvändigt och riktigt att, efter vissa bestämda mellanskof, berättelser till Konungen afgifvas från alla församlingar i hela Riket; ty derigenom får man först en fullständig öfversigt af under - Den 17 Februari c. m. 367 visningens framgång eller förfall. Afgifvas berättelser årligen, så blifva de dels a11för trötlande för dem, som skola desamma utarbeta, dels för litet upplysande för dem, sorn emottaga berättelserna, emedan skilnaden från det ena året till det andra är för ringa. Jag tillstyrker således bifall till detta morn., endast med den förändring, som i början deraf ur föreslagen. Hr Ribbing:
Ilaiioo-inknillgeii skulle kouiina att försvinna oell dermed ook den olikket i kegrejisren om egendomsoeir grkets-värden, 8om viri nu kestäeude körkällanden loke k:>n unllgä att verka ilienligt för cleo allmänna ^enninge-rörelsen. 1 ketragtande jemväl ak det kända körkällande, att klaild allmogen oek andra inindre läkne-vande medkoi gare-olasser, Iliksgälds-räkniligen elter det mert -teo föreslagna mvnt-enketen ökvei ensstämmande räknevärde, förut ur allmänneligen gängse, anser jag 1 detta känseende någon ketänkligket destoinindre förekomma emot det ikräga varande mvnt-ssstemets befordrande titt verkställigket, xom den 8törre allmänketeu allisa i sjelfva verket ej skutte erfara någon aunall körändiing kärak. Lii msntets utlotta namn krsii /i//r^g«//^-^ec//rr/' titl oell dä den vict sista Iliksdag ak Ivongl.