Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hela Hr von Troils argumentation ang:de sanktionerandet af Privatbankslagstiftningens ekonomiska natur genom R. St:s förfarande vid 1848 års riksdag torde således, såsom saknande allt stöd af grundlagen, förfalla. För alt återkomma till den egentligen nu förevande tvistefrågan, huruvida ingressen bör först eller sist förekomma, får jag fästa uppmärksamheten på det besynnerliga förhållande, hvartill man skulle kunna komma, ifall man först beslöte öfver ingressen, innan man fattade beslut i afseende å sjelfva förslaget. En talare Den 16 September f. m. 17 har, såsom jag förut erinrat, yrkat afslag å l:sta §m. Huru skola de ledamöter, som dela denne talares mening, genom hvars antagande hela förslaget komme att falla, huru skola de göra med ingressen, onr dess ordalydelse redan är på förhand besluten? Den slår ju, i sådant fall, såsom en lorn form ulan något innehåll och endast denna omständighet är, i min lanke, eli tillräckligt bevis på orimligheten af den åsigt, man bär söker genomdrifva. Frih. Tersmeden: Gr.^ Lagerbjelke bar sökt ådagalägga orimligheten af ali afgöra ingressen innan mati afgjort sjelfva lagen. Från en allmän synpunkt betrakladl, är Gr. Lagerbjelkes åsigt den riktiga, men då ingressen, hvad detta serskildta fall beträffar, innesluter en grundprincip, utan hvars afgörande man icke kan besluta öfver sjelfva lagen, torde ett undanlag från det vanliga föredragningssätlet här vara af behofvet påkalladt. Skälet, hvarföre jag yrkar ingressens föredragande lin genast, är således icke alt söka deruti, att jag vill, att R. o. Ad. skall på förhand besluta, ätt en ny lag i berörde hänseende ovilkorligen skall stiftas, utan deruti, att jag anser det vara nödvändigt, alt hafva på förhand afgjordt, huruvida Ståndet i allmänhet anser Privatbanks-lagstiftuingen vara af ekonomisk eller civil-lags natur, enär R. o. Ad:s åsigt härom måste inverka på besluten ang:de sjelfva lagförslagets särskilda delar. Hr von Troil: Gr.
Men de, s o m känna henne bättre, veta, att A j a är » förRedigeras a f Sophie Linge. Bidrag mottagas med tacksamhet Logogryf. Mitt Det Och Men helas konstruktion jag icke vet, är uppfinnarns egen hemlighet. därpå har han tagit ut patent. alla kunna få den som — present. Och se ' n blir äflan Och mycken täflan Om första priset — De andra äfven —. På detta viset Jag väfver väfven. Och i min randning En brokig blandning Jag här slår in. Jag tror att ingen I hela bingen Så grann och skiftande blir som min. Mitt första inslag blir den röda tråd, Som går igenom lifvets mörka våd Och ger den färg och glans och hållbarhet. Ett namn uppå en annan tråd jag vet, Som mycket skiftar, Som än förgiftar, A n trefnad sprider. Samt två som vandra I alla tider Bredvid hvarandra Och ömkan väcka. Två till som sträcka Sig fram ur vrån Och bjuda hvila. En som se3 ila I kapp med vinden med brus och dån. I vårt planetsystem just numro ett. Till hvad den en gång har ett snille gett Anledning att försöka fidna på. Elt världsrekord han därvid tänkte slå. Han har blifvit världsman, han talar ej mera så befallande högt; men hans öfverlfigsna hållning visar, att han känner sin ställning som förare o c h den nya konstens målsman. Men bakom allt det affekterade finns hans talang kvar, o c h den skall väl förr eller senare taga ett fullgodt uttryck i hans arbete. Någon verklig hängifvenhet har hon ej lyckats vinna — hon förblir den ständigt undanskjutna, på samma gång som hon förblir den trefliga kamraten. E n stark kärlek skulle samla henDes starka naturs möjligheter — nu plottrar hon bort sina känslor i skämt o c h lek o c h söker ersättning för det hon går miste om i ett ifrigt arbete och ett fullt ut lika energiskt festande. Hans unga fru — en rik grosshandlardotter — är m y c k e t söt o c h m y c k e t nätt o c h ser u p p till honom som till den betydande man han är.
— N:o 77, med åtskilliga upplysningar och utredningar rörande 16 242 — s — jernvägarnes ekonomi och anläggningssätt: B. III. 511, 521, A. 521. Stats-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 78, i anledning af väckt motion, angående befrielse för staden Södertelge från erläggande af krono-tionde lör dess donerade jord: B. lil. 466, 484, A. 484. — N:o 79, i anledning af erhållna återremisser å Belänkandet N:o 45, angående beräkning af Stals-Verkets inkomster: B. III. 466, 484, A. 484; E. VII. 326. — N:o 80, i anledning af väckt motion, angående Bodums Kyrkoherde-boställes förvandling från skattetill prestebordsnatnr: B. III. 466, 485, A. 485. (1. kyrkor i Skåne från skyldigheten att utgifva deni ådömd kyrko-lionde: B. III. 522, 625, A. 625. — N:o 84, i anledning af väckta motioner, angående ändring uti och tillägg till Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer af Stals-Verkef, den 17 April 1841: B. III.
BetänkandeH. reen persons begrafning, KronoBetjeningéft icke håller någon undersökning för att ethalia nödige upplysningar, Utan genast pä Pastors tillkännagifvande af dödsfallet, anmäler milet hos Domaren; hvilken åter* äfven utan all föregående undersökning, på* kallar ProvincialMedicus, ofta aflägset boende, hvarigenom mångå gånger onödigä utgifter af Statsmedlen åstadkommas; har Herr Prosten Magister jacob Hagberg , uti Memorial, som Högv, PresteStåndet till Lagutskottet remitterat, hemställt, att på det Presten måtte befrias från en Villrådighet* hvaruti han alltid skall stadna, så långe icke Lagen bestämdt säger, hvilken, antingen Domaren, Kronobetjeningen eller Presten år skyldig anställa forsla undersökningen, om det är tvijvelaktigt eller icke, att den döde af våda omkommit, bestämd föreskrift härutinnan måtte meddelas, tili hvilken ända Herr Prosten föreslagit, att antingen Kronobetjeningen eller KyrkoRådet, i Kro* nobetjenlngenS närvaro, kUnde den första Unders ökningen verkställa, och endast i det fall sådane omständigheter förekommo, sörli väckte minsta misstanka att den döde icke af våda omkommit, påkalla Domaren» och provincialMedici åtgärder. Denna Motion har Lagutskottet öfvervägat; och som stadgandet uti 2 8 Cap, 6 MissgerningsBalken ; ’’Thår tvifvelagtigt äf om then döde af sot eller handaverkan döden fått, läte Domaren eller Konungens Befallningshafvande den dödas kropp syna* LagUtskottets Eetinkanien. 12?
Den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, får ej sälja mindre än en Vt kanna. % 3- Vid handel, som i förestående §§ omförmäles, må hvad såldt blifvit icke afhämtas i mindre belopp, än det minsta, som i hvartdera fallet säljas må; ej heller får något af det sålda å försäljningsstället förtäras. § Den, som erhållit rättighet att idka utskänkning af bränvin, må sälja huru litet belopp som helst, och må detta å stället förtäras eller derifrån afhämtas. Å utskänkningsställe skall mat alltid vara att tillgå. § 3. Ej mä den utskänka bränvin eller å landet dermed idka minuthandel, hvilken drifver annan sådan handel, hvartill särskildt tillstånd erfordras. Minuthandel med eller utskänkning af bränvin får ej idkas å landet uti samma gärd eller i stad uti samma lägenhet, der annan sådan handel drifves, hvartill särskildt tillstånd erfordras. Minuthandel med och utskänkning af bränvin må dock kunna i förening med vinhandel idkas. § 6. Rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin må ej tilldelas Bil. till Särsk. Utsk. Bet. år 18S-4, JYs 20. j & annan än den, som har god frejd, gjort sig känd för ordentlighet, kan försvarligt skrifva och räkna samt pröfvas i öfrigt tjenlig vara. Den, som, enligt 2 mom. i 1 § af Förordningen angående vilkoren för bränvins tillverkning, icke får med sådan sig befatta, må ej tilldelas rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin. § 7. I stad skall Magistraten hvarje år inom första hälften af Maj för K. Befallningshafvande uppgifva de källarmästare, vinskänkar, idkare af schweitzerirörelse, traktörer och värdshusvärdar, hvilka å sin rörelse innehafva burskap, äfvensom de näringsidkare, hvilka rättighet till sådan rörelse, som i denna författning under minuthandel med eller utskänkning af bränvin förstås, blifvit förlänad för bestämd tid, hvilken före ingången af nästa försäljningsår icke tilländalöper.
Det är just för sådana tillfällen, der det blir svårt för myndigheten att noga skilja emellan den gräns, som lagstiftningen synes i flera länder hafva antagit såsom den, vid hvilken några formaliteter äro nödvändiga innan beväpnadl manskap må nyttjas; ty hade man icke den öfvertygelse, att genom passionernas inverkan och tillfälliga omständigheter dessa upplopp eller folksamlingar kunna oförberedt och ulan någon uppgjord plan förefalla, så hade troligen icke heller lagstiftningen i något Iand brytt sig om sådana formaliteter; emedan hvar och en är öfvertygad, att ett uppror, som går ut på att tillintetgöra samhällets grundvalar eller sätta sig upp emot styrelsemakten, måste med väpnad hand qväsas. 1 hvad jag nu haft äran nämna ligger äfven ett svar på hvad Frih. Cederström framställt, alt der upprorsmän eller upploppsmän icke hafva tiog aktning för offentliga makten för att utan trumslag åtskiljas, skall denna aktning ej heller ingifvas genom trumslag; detta tror jag utvisar en föga riktig föreställning om hurudan sinnesstämningen kan vara vid sådana tillfällen. Ilade hvar och en af deni, som deltaga i sådana folksamlingar, tillräcklig aktning för den lagliga myndigheten, så hade de också tillräcklig aktning för ordningen att frivilligt åtskiljas; men uppkomsten af sådana oordningar tyckes egentligen utgå derifrån, att det är något som sätter passionerna hos den stora massan i rörelse, hvarunder den icke så noga öfverväger det lagliga eller olagliga af ett sådant företag; men då kan ett sådant lystringstecken, som gifves af ett ljudande instrument, vara tjenligt att återkalla folkmassan till uppmärksamhet. Då nu delta endast står såsom en regel, hvilken hör iakttagas, men hvilken icke bestämdt gör anfallet med vapen olagligt, då den ej kan iakttagas; så kan jag för min del icke finna, att det är något ondt uti att bibehålla denna föreskrift. Jag är öfvertygad, att hvar och en skall inse, alt om ett tillfälle kan inträffa, hvarvid den militära myndigheten icke kunnat förse sig med en trumma eller något annat ljudande instrument, och då nöden påkallar vapnens användande, så finnes icke någon domstol, som skulle fälla hefälhafvaren lill ansvar för underlåtenheten af ett sådant iakttagande, och icke heller skulle allmänna omdömet derföre förklara honom felaktig.
Till Utskottets behandling hafva blifvit remitterade två särskilda, inom Hedervärda Bonde-ståndet väckta motioner i berörda ämne, nemligen: l:o en af riksdagsmannen David Andersson från Hallands län, sorn andragit, att dä den rättighet, hvilken genom Kongl. Maj:ts Nådiga bref den C Oktober 1820 och den 24 Januari 183b, ansåges hafva blifvit presterskapet tuedgifven att inskränka lorsamlingarnes valrätt till de få personer, pastor på förslag til] klockare uppförde, vore stridande emot den försäkran, som blifvit innevänarne i Halland gifven, och, vid det förhållande, att berörde Nådiga bref egentligen skulle afsctt särskilda tvistemål, desamma icke bordt kunna betraktas såsom lagligen tillkomna stadganden om upphäfvandet af försandingarnes fria valrätt; men, oaktadt Rikets Ständer, i afsigt att förekomma de olägenheter, sorn genom obestämda föreskrifter alltid uppkommo, hos Kongl. Majit i underdånighet hemställt, att Kongl. Majit måtte meddela Nådig förklaring 1 afseende å de särskilda rättigheter, som församlingarne uti ifrågavarande fall egde, Kongl. Majit under den 3 April 1852 i Nåder förklarat skäl icke förekomma till ändring eller upphäfvande af de föreskrifter, hvilka i fråga om förslag till klockaretjenster inom Skäne, Halland, Blekinge och Bohus län blifvit meddelade, ansåg# motionären, som lemnade å sido de förhållanden inom Lunds stift, som kunnat föranleda vägran till Rikets Ständers omfönnälda begäran, men trodde att något afseende borde kunna göras på förhållandet inom Götheborgs stift och särdeles Halland, sorn från äldre tider haft rättighet sig tillförsäkrad, att efter inhemtande endast af pastors råd, utse till klockare den ibland desökande, hvilken hada mesta förtroendet, ifrågavarande ärende böra ånyo till pröfning af Rikets Stän - Allm. Bese.- och Ekon.-Ulskottels Betänkande, N:o 39.
Trætte imellem Jesum af Nazareth och Belial, för hvars innehåll Peder Syv redogör och hvilket öfverensstämmer med innehållet i den tyska Belial. Också uppgifver Peder Syv Jacob de Theramo som den ursprungliga författaren. Den dramatiska bearbetningen tillhör slutet af 15:de eller början af 16:de seklet, emedan det var vid denna tid som mysterierna upptogo moraliteternas juridiska processform. Af någon sådan dramatisk bearbetning är väl vårt fragment en tillernad öfversättning, så vidt man ej vill antaga, att den svenska författaren på egen hand vågat sig på en dramatisering af det så omtyckta ämnet166. Wieselgren anför ännu ett stycke, hvilket enligt hans åsigt hör till vårt medeltidsdrama, nemligen ”Aff huru själin oc kroppin thrätto;” men detta är en från latinet öfversatt episk didaktisk dikt och ej någon dramatisk, ja har icke ens dialogform167. Det återstår att tillse, om dramatiska förlustelser af komisk art varit under medeltiden hos oss brukliga. Här möter oss då först denna lättfärdiga svärm, som vi redan förut lärt känna under olika namn, mimi, histriones, joculatores, minstrels, fahrende Leute m. fl. Förjagadt af hvarje stormby, men åter framlockadt af hvarje solstråle, flackade det kring från land till land, detta slägte, så föraktadt, men dock så omtyckt, af lagstiftarna så grymt hånadt, men dock för folket nästan oumbärligt. Äfven till norden sträckte sig dess vandringar, och här förekommer denna menniskoklass under benämningarna lekare, loddare, göcklare och de gärande. Rydquist har egnat en grundlig filologisk och arkeologisk undersökning åt dessa lekares härkomst och vilkor och finner dem icke vara ursprungliga i norden, utan inkomna utifrån, tillhörande samma klass af gycklare, som under medeltiden påträffas i öfriga europeiska länder, samt liksom dessa ledande sitt ursprung från de romerska mimerna och pantomimerna168. Underrättelserna om lekare gå långt tillbaka. I Ynglingasagan förtäljer Snorre Sturlesson, att Upsala konung
Lil saltpeter för helt hemman, dels i mötespassevolance-afgiften och dels i lagmansoch hemmantalsränlorne. Deraf synes, att det icke vore någon orättvisa, att för denna gång, då tackjernstillverkningen är i så stor förlägenhet, gynna den med en lindring, som dessutom icke kan anses särdeles betydlig, dä den icke är föreslagen att räcka längre än till nästa riksdag, och då, sorn äfven har blifvit anfördt, StatsUlsk. har anvisat andra medel, som skulle ersätta hvad i statsverkets ordinarie inkomster genom denna lindring kunde minskas. Hr von Hartmansdorff: Frågan huruvida någon lindring må beviljas, har jag icke bestridt. Hvad jag åsyftat med mina anmärkmr var, alt denna nedsättning måtte göras på ett billigt sätt. Min granne här tyckes hafva trott, att jag verkligen velat påstå, att tackjernstionden vore bevillning. Det var ingalunda min mening, och jag hoppas att ingen annan fattat den så, men i anledn. af en annan ledamots påstående, yttrade jag, att den var med bevillning jemförlig i ett hänseende, nemi. såvida som den SCO Den 23 October f. m. utgår af landslag. Nu säger man, det är blott för en tid som lindring år i fråga, derföre må man utan afseende på hvad den stränga rättvisan kräfver, skänka efter; vore det fråga om en beständig nedsättning, då skulle man se sig före och icke göra annat än hvad rätt vore. Jag frågar, om det sorn är rätt för alltid, icke äfven är rätt för några år, och månne icke följden blir, om R. St. nu, utan afseende på de olika grunderna för beskattningen, göra lika eftergift för alla, både landslag och bergslag, att man aldrig i framtiden får rättelse deruti. Vi hafva sett vid denna riksdag huruledes rusthållare, som vid förra riksdagen fingo större fördelar, än de vid jemförelse med rotehållare haft, huruledes, säger jag, dessa vid denna riksdag, på grund af hvad de lingö för mycket vid förra riksdagen, yrka att man nu skall gifva dem än mera.
Han aflägsnade sig — ledsagad af hennes varma kärlek, hennes fasta tillit till hans trohet — och sågs aldrig mer. Den stackars varelsen fick en svår sjukdom. Må hända hade hon öfvervunnit smärtan öfver den älskades trolöshet, om hoppet på hans återkomst hade så småningom dött inom henne; men nu erfor hon, Gud vete hvar ifrån, att den trolöse hade hemfört en annan, och detta gaf det stackars lilla hufvudet resten. Slaget var för hårdt, för oväntadt, för att hon skulle ha stått ut dermed. Sedan dess är hon sådan, som ni känner henne. Det är hela historien. » » Och sedan? » frågade Gabriello, då doktorn slutat. » Nå, sedan blef hon sänd till hospitalet i Palermo, och nu torde det vara ett år se ' n man derifrån skickade henne till baka såsom obotlig. » » Och hennes familj, hennes vänner? Fins det då ingen, som antager sig den olyckliga? » Doktorn ryckte på axlarna. » Herre Gud, » sade han. » Familj? Vänner? Hennes fader är död sedan många år, modern förtjenar rätt bekymmersamt sitt dagliga bröd, syskon har hon aldrig haft. Vänner? Nå ja, i början, då hennes sorgliga öde väckte allmänt medlidande, då har väl modern mottagit understöd af mångahanda slag från ortens välmående familjer; men — det går så — hjelpen uteblef så småningom, då folket såg, att flickan tillbringar minsta tiden hemma hos modern. Endast sällan kommer hon hem till natten eller till måltiderna. Det är, som om allt sinne för ett ordnadt lif hos henne vore utdödt; nya kläder, som modern mödosamt anskaffat och med mycken öfvertalning fått på henne, sönderrifver hon ofta efter en stund i tusentals stycken, och om hon äfven någon gång tålt, att hennes sköna hår sorgfälligt kammas och utslätas, så löser hon i en handvändning åter upp flätorna, och rufsar med händerna till de krusiga lockarna, så att en rysning griper den, som dervid betraktar henne.
R:dr, för bibliotlieksbyggnaden vid nämnde Akademi, emot 2 procent årlig kapital-afbetalning oell 3 procent ränta Carlstads stifts Domkapitel, å 12,000 Kalr, för utvidgning af läroverken inom nämnde stad, emot 3 procent årlig kapital-afbetalning och 3 procent ränta Strengnäs stifts Domkapitel, å 4,500 R:dr, för utvidgning och reparerande af skolhuset, i Nyköping, emot återbetalning af 1 :del årligeu utaf länets belopp samt 3 procent ränta ä kapital-återstoden; hvilken betalningsskyldighet, enligt Rikets åren 1850 och 1851 församlade Ständers beslut, först vidtagit 10 år efter lönesummans lyftning Hernösands stads och Hernö landtförsamling, a Hernösand, emot årlig återbetalning efter 1850 års slut af 5 procent, utaf lånesumman Transport: 31.5 0: vid 1860 års slut. 30,000: 6,921: 28. 6.407: 899: 59. 10,009: — 66,407: 18 33,090: 72,320: 87. — 17 — Transport: 72,320: 87. 66,407: 18. till Christinehamns stadsoch Warnums landtförsamling, å 37,500 X:dr. för uppbyggande af ny kyrka i Christinehamn, emot 3 procent ränta och årlig afbetalning af 2 procent å den lyftade lånesumman 31,603: 29. 30,853: 4 » staden Lidköping, å 24,000 R:dr, för ny kyrkas uppbyggande inom nämnde stad, sedan dess förra kyrka år 1849 nedbrunnit; å hvilket låns belopp skall, före hvarje års slut, återbetalas 6 procent, deraf 4 procent ränta beräknas å kapitalåterstoden 1,574: 62. 19,574: 62. » Knäreds församling i Hallands län, å 24,000
Ett sådant onus bör aldrig på detsamma ligga, utan den som vill förflytta sig från det ena stället lill det andra bör betala sin transportkostnad, och derföre anser jag att jordbrukaren, som skjutsar, bör hafva sin fullkomliga ersättning för hvad det kostar honom. Nu är det föreslaget att höja skjutslegan på de ställen der entreprenad icke finnes från 16 till 20 sk. b:co. Detta tyckes mig ganska billigt, i synnerhet när entreprenadskjuts betalas med 24 sk. h:co. Jag för min del kan ieke inse hvarföre den resande skall betala mera till entreprenören än till jordbrukaren som skjutsar utan entreprenad. Af nu anförda skäl yrkar jag bifall till hvad Utsk. i denna punkt föreslagit. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Här är redan yltradt, att en tillökning i skjutslegan på de ställen der entreprenad icke finnes, skulle medföra betydliga olägenheter. För det första skulle det förorsaka en återgång lill de förhållanden som Ständerna, genom sitt beslut vid en föreg:de rikdag sökt motarbeta. Det skulle nemi. motverka fortfarandet af entreprenader, naturligtvis af det skäl, att de som skola betala entreprenören något, gore det heldre, då deras egen skjuts betalas med 16 sk., än dä de få något högre betalning såsom t. ex. 20 sk. b:co, ty derigenom skulle deras intresse alt betala något till entreprenören minskas. Vidare har man anfört den andra omständigheten, att nemi. vid de gäslgifvaregårdar, der entreprenad finnes, men likväl några bönder sjelfve skjutsa för sina hemman, der skulle missförhållanden upkomma. Frih. Toll har anfört, att en tillökning i skjutslegan skulle ytterligare försvåra tjenstgöringen för en stor del af Officerare och Underofficerare, hvilkas tjenstgöring fordrar resor. Många andra, som också äro tvungna, att resa, skulle derigenom få förökade kostnader och äfven Statsverket skulle betungas med högre kostnader för den skjuts, som är nödvändig för tjenstemän som resa i tjensten och som nu erhålla reseoch traktaments-peuningar. Dessa anslag äro hittills förslagsanslag, men äro lill ett otillräckligt belopp upförda p-° Ritssiaten
Den 14 Januari. 119 Hr Hjärne, Harald: Jag vill blott, till protokollet anmäla mig som reservant mot det beslut, som nu blifvit af R. o. Ad. fattad t. Enligt före voteringen fattadt heslut åtskiljdes R. o. Ad. klockan */* 1 1 e. m. In fidem, O. Brakel. Lördagen den 14 Januari 1860- Plenum kl. 10 f. m. J usterades ett protokollsutdrag för den 11 dennes f. och e. m. samt protokollet för den 7 sisth Dec. XJplästes och godkändes Exped.Utsk:ts nedannämnde förslag till R. St:rs underd. skrifvelser till K. M., nemi. N:o 5, angående Riksdagskostnadernas bestridande genom RiksgäldsKontoret; N:o 6, om ersättning till Kronofogden Anders Rhodin för kontanta medel, 1,971 rdr 71 öre Rmt, som blifvit en kronobrefbärare genom rån fråntagna och derefter måst af Rhodin återgäldas; N:o 7, om användande af de pä anslagen för Nockebyoch Drottningholms-broarnes byggnad upkomua öfverskott; N:o 8, i anledning af under åren 1857 och 1858 verkställd revision af Statsverkets rn. fl. allmänna fonders förvaltning; N:o 9, angående befrielse från rotering för hemmanet Ansätt i Jemtlands Län ; N:o 10, angående försäljning af sex Länsmans-boställs-lägenheter i Malmöhus Län; N:o 11, angående utbyte af jord tillhörande Nyköpings Slott emot stadsjord, för anläggning af gasverk i staden Nykoping; N:o 12, angående öfverlåtande åt Strömsholms nya Kanalbolag af eganderätten till en jordrymd från Strömsholms Kungsladugård och Stuteri; N:o 13, i fråga om utbyte af Häradsskrifvarebostället Hagebohl, Vj mantal, emot 7/16 mantal Kolshult i Ostra Härad af Jönköpings Län; samt N:o 14, angående uplåtelse till Norrbottens Läns Hushållningssällskap af gamla Länsfängelse-byggnaden i Piteå.