Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Summa 1,674: 5. 11. 1,510: 2. 10. § 1- Enär i de åt Expeditionen bestämda embetsrum i ett af Kronans hus saknades nödigt utrymme, har Kongl. Maj:t, under den 6 Februari 1846, i nåder godtfunnit tillåta Chefen för Landtförsvars-departementet att, emot hyra, ”icke öfverstigande ett belopp af — 89 — 600 Rdr Banko årligen,” få anskaffa en för ifrågavarande Expedition tjenlig embetslokal; och borde denna hyreskostnad, för så vidt den icke bctäcktes af de medel, sorn kunde erhållas genom uthyrandet af de förut begagnade embetsrummen, bestridas af Expeditionens expensmedel. Denna nådiga tillåtelse har blifvit begagnad i hela dess vidd, sä att till embetsrum för Expeditionen blifvit hyrda, från den 1 April 1846, ej mindre än nio rum jemte vaktrum m. m., emot en summa af 600 Rdr Banko för år; men då i årlig hyra för de af Expeditionen förut begagnade rummen, hvilka varit uthyrda från den 1 Juli samma år, endast 200 Rdr kunnat erhållas, har Stats-verket härigenom fått vidkännas en ny, opåräknad, utgift af 400 Rdr årligen. Utan att ifrågasätta huruvida till embetsrum för Expeditionen en så stor våning, som den för detta ändamål nu hyrda, må vara af nöden, få Revisorerne likväl, med anledning häraf och på det Stats-verket icke måtte alltför länge betungas med denna dryga hyreskostnad, hemställa, att mot verkliga behofvet svarande embetsrum för denna Expedition måtte med snaraste varda i Kronans hus utsedda. § 2. På sätt räkenskaperna gifva vid handen, har, under åren 1846 och 1847, prenumerationen å Svenska tidningar varit hos denna Expedition nog långt utsträckt, eller det ena året till 5 och det andra till 6 särskilda inom hufvudstaden utkommande tidningsblad. Härförutan hafva åtskilliga utgifter af ovanlig beskaffenhet förekommit. Sä t. ex. äro, under hvartdera året, utbetalda 12
Län, samt på andra orter ära anlaggde, flere Mekaniska Bomullsspinnerier, hvarigenom sysselsättas öfver 2000 personer, hvilka komma att sakna bergning, om fri in« Bcsv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. försel af Engelskt Bomullsgarn skall fort-i faraj 3:0 Att Bergslags Arbetarnes i Fahlun efterlemnnde Enkor och barn, stadde i största fattigdom, hafva vid de der befintliga 2ne större Spinnerier, en betydlig hjelp och arbetsförtjenst, hvilken, jemte Spinnerierna, förmenas skola upphöra i samma Ögonblick, som det Engelska Bomullsgarnet kan säljas för bättre pris. Till bestyrkande aE dessa uppgifter, har Herr Linde åberopat de till Kongl. Cömmer* ceCollegium inlemnade berättelser öfver tillverkad spånad af Bomullsgarn uti Fahlun och nästgränsande Socknar år 1816, hvaraf befinnes, att vid Rådmannen Korsbergers privilegierade Spinneri varit sysselsatte 1096, vid Fabrikören Bergmans 511 och vid Notarien Corneers 298 personer, och att förmo* deligen ett lika stort antal dessutom varit sysselsatt till spånad, dels genom Handlande Och Hushåll i Fahlun, dels ock genom Corn* missionairer, hvilka ifiån andra orter åtagit sig att anskaffa Bomullsgarn. Uti hvad Sålunda blifvit andraget, hafva Herrar Arfvidsson, Vestin och Ebel genom munteliga anföranden till BorgareStåndets PrOtocoll den 2dra i sistlidne månad, hvaraf Utdrag remissen åtföljt, sig till alla delar förenat, med hemställan, det Rikets församlade Ständer ville deltaga i underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t derom, att införseln af Engelskt Bomullsgarn mätte, så skyndsamt som möjligt, förbjudas^ heldst som de förmenat Best). Och Ekon. Tjtsk. Betankanderi. Sig med säkerhet förutse, det en fortfarande tillåtelse i detta afseende fullkomligen skall ruinera de bär i landet anlagda Bomullsspinnerier.
Rundt templens kolonner, under hvilka ett lifsgladare slägte än vårt dyrkat sådana gudomligheter som Solguden och Venus, har Islam uppfört torn och fästningsverk. Det hela gör derför kanske ett mer pittoreskt brokigt än helgjutet intryck, men det är med detta tempelberg som med så många af österlandets minnesmärken: det är en samling af illustrationer från historiens olika skeden sammanförda i en enda bok. Vid åsynen af en sådan fornlemning glömmer man icke blott sig sjelf och sin samtids små lokaliserade frågor, utan man afskuddar så mycket annat småaktigt och betydelselöst hvarmed man betungat sitt sinne. Man tycker sig stå på ett högt berg och se hela menskligheten tåga förbi i en liten öfverskådlig grupp med nakna grottinvånare i spetsen och ett par engelska vetenskapsmän i slutet. Har man en kladd med sig som gamle Harven, så tappar man den bland stenblocken och bryr sig icke om att leta rätt på den. Hade de resande i postvagnen sett Baalbek, skulle det med ens ha blifvit så tyst inne i vagnen som om den inrymt ett urval af de mest slutne tänkare. Men nu sågo de ej ruinen. Det hör till Orientens egenheter att i början gerna uppträda maskerad och i banal kostym liksom en stor tragiker, hvilken förstår att spara sig till den afgörande scenen. Det var nästan intet i detta ödsliga landskap, i denna gräsbevuxna af döda berg omgifna slätt, som talade om Asien. Dimman hade visserligen sjunkit och i söder blänkte Hermons snötinne, men färgerne voro kalla och himmelen halfmulen. De skulle också haft mycket tråkigt på den långa och enformiga postvagnsresan, om ej Blumenbach förstått att roa dem med ett godt hufvuds spelande ordlekar och infall. I solnedgången omgafs den steniga, nästan hemskt dystra vägen plötsligt af poppelskogar. Villor framskymtade ur grönskan och vattendrag sorlade med strida vågor. En svag lukt af blommor och grönska slog in genom det fälda fönstret. Hästarne sträckte ut med ökad vildhet. Kusken hojtade och hans långa piska smälde. För första gången under hela färden lifvades Emins ansigte af något som kunde kallas intresse.
Hr Gripenstedt, Frih. Sprengtporten och Hr Mannerskantz samt, ifall jag icke fattat hans mening oriktigt, äfven Hr Stråle, — alla hafva yttrat sig i den syftning, att gifva åt förslaget sådana au 24 H. 24 Den 19 April f. m. märknrr, som kunde leda till dess fullkomnande: men formfrågan, eller frågan om förslaget kan förkastas, hotar alt tillintetgöra allt amendement oell Loide försl blifva afgjord. För min enskilda del anser jag det icke vara lämpligt att nu och dessförinnan ingå lili delaljpi öfning. Förhållandet var olika, då Gr. Spens i början af förra plenum hade ordet. Om jag icke alltför myckel misstager mig, var det i en slags förtviflan om alt erhålla något tillfälle alt grundlagsenlig! yttra sig örn detaljerna i denna fråga, som Gr. Spens dermed grep sig an, då ropen om afslag i början af sista plenum syntes vara så högljudda, — och med förlof sagdt — fanatiska, alt det tycktes sannolikt, det man utan ■vidare omsvep genast med afslag skulle öfvergå till ordningen för dagen. Jag tillstår derföre, alt, ehuru med ringa hopp om en fortgående sansad öfverläggning, — derifrån jag nödgades aflägsna mig, — jag dock var ganska glad att sådana anmärkn:r blifvit afgifna äfven i sak, då någon annan på grund deraf kunde begära en återremiss, med anhållan alt E. o. Ad. ville förklara samma nnmärkmr innefatta Ståndets gemensamma tanke. Ett sådant yrkande kunde då tjena till contra-propos. emot den, som gick ut på alt få förslaget afslaget. Att likväl nu i dag, innan formfrågan blifvit afgjord, ytterligare ingå lili granskning af detaljerna, anser jag vara olämpligt och icke tjena till annat än att förlora tiden. I afseende på denna formfråga anser jag nödvändigt alt först relevera hvad 2:ne värde ledamöter, nemi.
Det gifves en inrättning, som inom flera främmande länder förbättrat den skuldsatte jordbrukarens belägenhet, och som förskaffat landet fondpapper, medförande för industrien alla de fördelar, man tillskrifver statspapper, men saknande dessas olägenhet: jag menar hypotheks-föreningar. Under seduaste tiden har man äfven i Sverige varit betänkt på sådana föreningars införande. Jag befarar dock, att Svenska jordens fördelning i mindre lotter emellan ett ganska stort antal odalmän kommer, om ej i alla, åtminstone i de flesta provinser, att lägga oöfvervinneliga hinder i vägen. Jag föreslår derföre, att Staten sjelf må öfvertaga detta bestyr, hvilket lämpligast kan uppdragas åt R. St:s Riksg.Cont. Detta borde då efter hand inom landet, mot räntebärande löpande skuldsedlar på lång tid, upptaga lån, och åter mot inteckning i fastighet utlåna alla de uppburna medlen på för låntagaren så fördelaktiga vilkor som möjligt, endast förutsatt, att Riksg.Cont. på operationen ingenting komme att förlora. Fördelen för jordägare att erhålla lån på lång tid, mot billig ränta och successiv, föga känbar afbetalning, lärer ej bestridas af vår skuldsatta allmänhet; jag hade visst kunnat framställa detta som hufvudsak, och varierat det väl bekanta themat: jordbrukets behof af understöd; men jag älskar ej omvägar, och har derföre i främsta rummet framställt, hvad jag anser nödvändigt, och i det andra, hvad som blott är nyttigt. Lyckligt, att vid detta tillfälle båda kunna vinnas på en gång! Enligt öfvertygelse, grundad på de forskningar jag förmått verkställa, afstyrker jag sålunda Statens skuldsättande i fredstid; men deremot tillstyrker jag densammas öfvertagande af hypotheksrörelsen. I båda fallen blifva statspapper circulerande lika till form och användbarhet; men må det tillåtas mig antyda den bestämda skillnaden emellan hvad dessa papper i hvardera fallet representera. Den i form af statspapper circulerande hypotheks-obligationen utgör i sjelfva verket en del af den intecknade egendomen. Om ägaren af ett hemman bortsäljer hälften deraf, eller hypothicerar det för halfva värdet, är i grunden samma Den i Mars f. ra. sak.
Af det den nådiga Propositionen bilagda Protokoll öfver landtförsvarsärenden af den 14 Oktober 1862 hafva Rikets Ständer inhemta!, bland annat, att olvannämda regementen och korpser icke ega full tillgång lill den, enligt nådiga Cirkulär brefvet den 2 Februari 1853, angående indelta arméens lönereglering, för korporalerne bestämda aflöning af fem tunnor spanmål eller deremot svarande indelta räntor, ulan all fyllnad i kontant är för aflöningen anvisad ; Och då med billighet och rättvisa är öfverensstämmande att samtliga korporaler vid indelta Kavallerioch Infanteriregementena komma i åtnjutande af lika aflöningsförmåner, men den kontanta ersättningen, beräknad efter de vid aflönings-indelningsverkens upprättande gällande medelpris ä spanmålen, icke motsvarar spanmålens nuvarande, på årligen vexlande inarkegångspris beroende värde, hafva Rikets Ständer medgilvit, alt del i Riks-staten förut för Indelta Kavallerioch Infanteriregementena uppförda anslag af oindeld spanmål må med 1,658 kubikfot, eller, efter 2 R:dr per kubikfot, med 3,316 R:dr, förhöjas, men deremot det för samma regementen i Riks-staten befintliga anslag i penningar förminskas med 2,004 R:dr 4 öre. Vidare, och på säll Rikets Ständer redan nli underdånig skrifvelse af den 28 sistl. Mars hos E. K. Maj:t anmält, hafva Rikets Ständer, med anledning af E. K. Maj:ts nådiga Proposition angående upphörande af den så kallade Näs kungsgårdshjelp, beslutat, att under anslaget för indelta Kavallerioch Infanteriregementena skola uppföras årliga anslag lill belopp af dels 575 R:dr, all utgå lill arrendatorerne af Näs kungsgård och Mölnarbo tullmjölqvarn, och dels 150 R:dr (III Dalregementets boställsfond, eller tillsammans 725 R:dr.
— N:o 45. i anledning af väckt fråga om förändringar i resereglemente! — N:o 46. i anledning af väckte motioner om skyldighet för resande alt, vid requisition af skjuts, betala uppbådningspenningar. — N:o 47. i anledning af väckt motion om förhöjning i legan för skjuts från Södertelje Stad. III. B. 219. A. 312: — N:o 48. i anledning af väckt motion om förändring i skyldigheten att underhålla allmänna vägarne. III. B. 313. A. 396. — N:o 49. i anledning af väckt motion om ändring i tiden för väglagningarne. IV. U. 373. A. 500. — N:o 50. i anledning af väckta motioner om upphörande af eller lindring i tull-afgifter, sona Kongl. Danska regeringen uppbär för fartyg, hvilka passera Öresund. III. — N:o 51. i anledning af väckta motioner, rörande hästafvelns förbättrande i riket. IV. E. 6. -— N:o 52. i anledning af väckt motion om förvarande af nya gevär, samt användande vid åtskilliga tillfällen af de gamla. III. — N:o 53. i anledning af väckt motion om förändring i stad gandena, rörande vården af munderingspersedlar. — N:o 54. i anledning af väckt motion om upphörande af Landshöfdingarnes sjelfskrifvenhet till ordförande i hushållssällskaperne. III. B. 314. A. 405. — N:o 55. i anledning af väckt motion om upphåfvande af det uti Kongl. Brefven af den 6 Maj 1817 stadgade förbud om ( 8 ) kyrkostugors uppförande inora Norrbottensoch Vesterbottens Län, af församlingsboer, hvilka äro inom en mil från kyrkan bosatta, lif. B. 378, 412. IV. A. 40. E. 175.
N:o 10, i fråga om förändrade tullbestämmelser för raffineradt socker samt sockersirap, med hänseende till serskilde, sockerraflinaderierne i Fredrikshall beviljade, förmåner, och då i sammanhang härmed företogos de förslag, rörande artiklarne sirap och socker, hvarom beslutet vid pröfningen af samma Utskotts betänkande N:o 5, angående tullbevillningen, blifvit uppskjutet, biföll Ridderskapet och Adeln såväl förenämnde memorial N:o 10, som ock Utskottets i betändandet N:o 5 afgifne förslag, rörande tullafgifterne å sirap och socker samt den tullrestitution vid utförsel af socker, som i 15 § af tulltaxe-underrättelserne omnämnas. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 24 sistlidne Maj på bordet lagda betänkande: N:o 2, i anledning af väckt fråga om rotehållarnes på Gottland befriande från skyldigheten att anlägga båtsmanstorp. Prot.-Utdrag den 14 Juni 1851. 317 S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 24 sistlidne Maj på bordet lagda utlåtande: N:o 98, i anledning af erhållna återremisser utaf utlåtandet N:o 43, öfver väckt motion om upphörande af mätare-penningar för stenkol, som till riket införas. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 29 sistlidne Maj på bordet lagda memorial: N:o 99, i anledning af erhållne återremisser utaf betänkandet N:o 54, rörande väckt motion om stapelstadsrätt för Skellefteå; N:o 100, i anledning af erhållne återremisser utaf betänkandet N:o 69, rörande föreslagna ändringar i Kongl. Förordningen om sockenstämmor i riket af den 29 Augusti 1843; och N:o 101, i anledning af återremiss utaf utlåtandet N:o 87. S. D.
Nu i höst har hr S. varit så godt som förvisad från Operan, hvarpå naturligtvis hans konstnärskap ej kan vinna. Hr S. är för blygsam att tränga sig fram, som vissa medelmåttor för sed hafva, och derför har han orättvist blifvit både gömd och glömd. Ej heller kan det vara välbetänkt att begagna sig af hr Odman som lockbete så träget, att en sångare med så delikat organ som tenor anstränges i regeln hvarannan afton månad efter månad, samtidigt med repetitioner och studier af nya roler, dessa dertill så ansträngande som tenorpartierna i Othello och Lakmé. Dessutom ju oftare en magnet anlitas — dess mer sliten blir den, dess svagare dess dragningskraft, låt vara att hr Odmans förtjusta och förtjusande damegarde » dör, men viker ej ». En prestation, der hr Odman numera torde nått idealet,erkänna vi gerna är Carmens Don José. Man kan icke tänka sig något bättre i denna rol än hvad hr ödman här lemnade till allmänhetens beundran den afton, då frk. Wolf gjorde sin re-entré. Också var hr ödman aftonens hjelte. Ty frk. Wolf var en skral bjeltinna. Hennes utseende är lika olämpligt för rolen, som hennes kostymer voro omöjliga för en Carmen. Hennes spel var groft och klumpigt; stundtals rent af groteskt. Sången tar deremot god, ehuru rösten i vissa lägen saknar klang och rondeur. Seguidillau gaf hon med rätt mycken förtjenst, hvilket ej torde kunna sägas om habaneran, hvars fransyska tempo denna afton ej är karakteristiskt för de spanska habanerorna, som, idealiserande lätjan och den lifsnjutande trögheten, bör tagas i mer långsam takt. I E: mollsarian gjorde nSgra låga toner god effekt, men höjden var här i gengäld torr och skarp. Dansscenen misslyckades och förförelseduon hade föga bedårande. Föredraget af frmoll-satsen i spåtrion lyckades denna afton särdeles bra, men aktionen var i denna akt för litet pfipasslig. Fjerde akten gafs på siu höjd medelmåttigt och i sin helhet är rolen fiunu frk. Wolf för svår.
C. D, Skogman; Enligheten med Höga Originalet intygar J. H, v. Sydow. 214 Den 1$ Augustii f. m% Bilago r till Pleni-Proocollet för elen j8 Augusti, förmiddagen. N:o i. Grefve Frölich , David'. Det liar ända hittills'varit en allmänt antagen gr un dsalts, att förbjuda export af sådane rudematerier, med hvilkas förädlande den inhemska industrien sysselsattes, på det förädlingsvinsten måtte stadna inom Landet. Om likväl denna grundsats i vissa fall kan tåla modification och om det än af Konung och Ständer virf denna Riksdag beslutes, det alla valiror af hvad namn de vara må, få utföras emot Tull , så torde dock varsamhet dervid böra iakttagas, så att man icke af loflig böjelse att vara consequent i princip, gör misstag i tillämpningen till oersättelig skada för Riket i allmänhet och vissa Näringar och samhällsklasser i synnerhet. Sådan skulle likväl följden bli om sågblockar och gröfre byggnadstimmer blefvo exporterade. Innan jag går att utveckla detta, torde jag få erindra, att timmer egenteligen icke är någon produet af arbete lika med fyrkantade bjelkar och sparrar : Exportfriheten uppmuntrar således icke i det ringaste industrien och fliten. En timmerskog kan till egenskap och värdes natur närmast jemföras med matjorden; blir den en gång bortförd eller förstörd sä fordras mansåldrar, innan den Den 18 Augusti f. m, 315 återställes och efter den ögonblickliga vinsten uppstår ödesmål för Sekel. Jag föreställer mig väl att Bevillningsutskottet delat desse åsigter och att åtminstone en Ledamot deribland, af Ridderskapet och Adeln, nemligen Landshöfdingen af Wingård ihogkommit tillvarelsen af ej allenast en mängd Sågverk inom Wermland^, Dahls - och Elfsborgs
Reservation af Herr Grefve Frölich, David: ”Då jag utgått ifrån den synpunkt, att endast genom nu vidtagne åtgärd söka afhjelpa det utomordentliga uppskof af 3 å 4 månader med beviljade låns utiernnande, som inträffat, men icke det hittills längre tid vanliga af 4 å 6 veckor, och som jag för ingen del velat, att denna extra åtgärd skulle innefatta en qvasiuppmuntran till ytterligare låne-ansökningar å denna fond, hvilken, genom nu lemnade temporära förstärkning, då i alla full skulle bli otillräcklig, har jag endast kunnat tillstyrka Directionens första hemställning rörande tillökning af 200,000 R:dr, med hvilken summa jag trott låne-rörelsens jemna gång blifvit underhållen i dess hittills vanliga skick. I detta slut har jag desto heldre stannat, som det skäl att anslå förstärkning från den knappt möjligen begagnade fonden för publika papper icke är lika gällande i afseende på fonden för Handelsoch Närings-Disconten, hvilken möjligen snart ndg kommer att medtagas.” Uti denna reservation förenade sig Herr Stuart, Carl. 4 Banco-Utskottets Utlåtande ., N.o io5. Ank. till Exp. Utsk. den i3 October, kl. ii f. m. Utlåtandej i anledning af förre Handlanden Thunströms ansökning om eftergift af ränta å län frän Banco-Disconten. Hös Utskottet liar förre Handlanden i Norrköping C. J. Thunström skriftligen anhållit, att, enär all tillgång till gäldande af ränta å ett af sökanden , jemte hans förre bolagsman L. II. Söderberg j mot borgen af Snickaren P. Stenström och Fabrikören T. A. Båtli} den i 5 November i83a uti Banco-Disconten upplaget Lån, stort 1,280 R:dr B:co, hos dem saknades, eftergift för samma ränta, utgörande 264. Rdr 12 sk. 10 r. , måtte varda beviljad. I afseende härå bar blifvit upplyst, att, sedan så väl låntagarne sorn löftesmannen
Dä, lill löljd af stadgandet i Regerings-fonnens tift jj, de medel, gom för betalande af rikets gäld till ränta och kapital finnas oumbärliga, böra genom särskild bevillning tillskjutas, sä skall, sedan Rikets Ständer meddelat sina beslut angående beloppet af de anslag, som för Statens jernvägs-anläggningar komma att vid denna Riksdag bevilj as, äfvensom angående verkställigheten af den för dessa anslags-sumrnors anskaffning erforderliga upplåning, Utskottet afgifva sitt yttrande i fråga om medels anvisande för de förestående ränle-liqviderna och kapitaUafbetalningarne å oftanämnde lån. Emellertid anser sig Utskottet böra tillstyrka bibehållandet af det under sednaste Riksdag beslutade stadgande angående del blifvande årliga ränteoch amorlerings-anslagels sär - 76 Ståls-Utskottets Utlåtande N:0 62. skilda redovisning och oförrjckla tillhandahållande för dermed afscdt ändamål. Men deremot synes den då meddelade bestämda och ovilkorliga föreskrift, huru vid amorteringens verkställighet skall förfaras, icke vara fullt tillämplig i afseende på utrikes upptagna lån; hvarföre Utskottet anser det jemväl böra få ankomma på Fullmäktige i Riksgälds-kontoret att pröfva och bestämma det sätt och den ordning, som vid hvarje särskildt låns amortering skall iakttagas. Genom de vid sistlorflulna Riksdag lättade beslut, rörande den i anledning af flå ifrågasatta jernvägs-anläggningar föreskriliia upplåning, inedgåfvo Rikets Ständer, att Fullmäktige i Riksgälds-konloret, vid denna upplånings företagande äfvensom under dess fortgång, skulle ega alt, med afseende å dåvarande penninge-slällning och de förhållanden, som dervid för öfrigt borde komma i betraktande, pröfva och bestämma om och i hvilken mån raba 11 ä det kapital-belopp, hvarå obligationerna voro utfärdade, skulle af Riksgälds-kontoret medgilvas inom de i fråga om länens amortering löreskrifna gränser.
*) Närmare detaljer kunna vi här ej inlåta oss på. Blott i största korthet: Befarar man öfveransträngning, kunde ju befrielse eller lindring på annat håll lemnas. Matematiken på vår reallinie står så högt, att den med ' skäl kan kallas våra läroverks stolthet. Men detta förhållande behöfde väl ej rubbas däraf, att någon lindring i detta afseende medgåfves lärjungar, som deltaga i latinkursen. Ix. H. Å.Genom skuggor1). Berättelse af Mathilda Roos. Öfver träden i Linnéparken låg majkvällens skymning likt en lätt, blå-aktig slöja. Solen hade gått ned, och genom den luftiga vårgrönskan framträngde solnedgångens dagrar matta och dämpade. Den lifliga rörelse, som under dagen herskade i denna trakt af hufvudstaden, hade upphört, men ännu såg man eleganta ekipage, som rullade utför Sturegatan, och ännu voro Linnéparkens alléer fyllda af promenerande, som gått ut för att njuta af våraftonens skönhet. På en balkong till ett af husen strax söder om Karlavägen stod en elegant klädd ung flicka inbegripen i samtal med en några år äldre herre. Den unga flickans utseende Öfverensstämde på ett slående sätt med om-gifningarne, med den fina grönskan, med den ljufva trånande vårstämningen. Det var någonting vårlikt outveckladt i hennes smärta, mjuka gestalt, i det vackra, något bleka ansiktet. Men öfver hennes läppar låg ett trotsigt drag, och de grå ögonen hade ett släpande blaseradt uttryck, som störde harmonien i hennes väsende. Hon stod med händerna stödda mot balkongräcket och blickade ut, under det att den unge herrn ifrigt talade. Det spotska leendet öfver hennes läppar blef skarpare och skarpare, och då hon slutligen med ett ironiskt Ögonkast vände sig mot den unge herrn, såg hon nästan elak, ut. — Jag skall säga dig någonting, Johan, — sade hon kallt, — och det är, att här passar inte att predika, du vinner ingenting med det! Johan ryckte till och strök med handen öfver sin panna, liksom för att lugna de upprörda känslorna. — Jag predikar inte, Gabrielle, jag säger bara hvad jag känner, hvad du själf måste förstå att jag skall känna.