Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Biktebarnet såg upp, spörjande, som för att se sig för om man verkligen kunde våga sig fram med sanningen. Den minen såg så lustig ut att biktfadren trots sina ansträngningar brast i skratt. »Heliga oskuld! Och det tror du dig kunna fånga en karl med? Nå, nå, du är sjelf förälskad i honom, och det är godt för dig. Å ena sidan försvårar det saken, men å den andra gör det den så oändligen lätt. – Hon satte sitt ansigte i jemnhöjd med Elviras och betraktade henne i spegeln. – »Om nu det der ansigtet såg hurtigt och gladt ut, skulle det vara riktigt förtjusande, men när det lipar – fy!» Elvira såg också i spegeln. När Selma log så der, så att de jemna, hvita tänderna glänste fram, kunde man icke se någonting friskare. Det var omöjligt att längre finna henne ful – till och med för en qvinna. Den lilla frun böjde sig tillbaka och slog sina armar om biktfaderns hals, men denne lösgjorde sig skrattande: icke alla biktfäder önska bli smekta. Selma stod en stund tyst. Det föreföll henne som om hon höll nycklarne till hans karaktär i sin hand, och allt hvad hon letat fram med hela uppfattningens skarpblick – allt det som hon älskat högst, derför att det varit som hennes ensamt, allt det som hon velat dölja som sin oskattbaraste egendom – det skulle hon nu lägga i en annans händer. Allt, allt! ty det fick ej finnas någon söndring. »Elvira», sade hon; rösten ljöd så allvarlig och orden kommo helt sakta, »ibland finner du honom retlig och nervös. Det förargar dig. Men har du aldrig tänkt dig att det kan vara en stund af svaghet, då allt syns honom fruktlöst och mörkt? Har du aldrig tänkt dig att det är då han behöfver dig bäst icke dina ord eller din tröst, endast ro, och så känslan af att du förstår honom. Han måste känna att du aldrig kan förlora modet, derför att du tror honom om godt, äfven om han sjelf skulle tvifla». Elvira stödde hufvudet i händerna och teg. Det flög någonting likt sjelfförebråelse genom hennes sinne – en aning, som sade henne, att hon ännu ej älskade så fullt som hon kunde.
Jorda-Balken, sorn blifvit antagen genom Kongl. Förordningen den ljtdm Junit 1800, rörantle sättet, huru med städsel och Hego af jord pä Handet derefter borde förhällas, väl medfört den deraf väntade nytta, att bidraga til Jordbrukets uppkomst , dä såmedelst Arrendatorns eller Handt bondens säkevhet till besittning af en pä viss tid honom till bruk upplåten jord blifvit betryggad, och han altså kan till den tammas förbättrande och skötsel nedlägga stör» xe kostnad och Arbete, enär han icke befarar att varda i förtid från berörde Jordbruk skiljd, men att dock ett sådant ändamål icke skall blifvit tlllräckeligen vunnit, då jordägarens säkerhet till utfående af hvad han utaf Arrendatorn elier Handtbonden sig betingat, icke tillika blifvit annorledes tillsedd och bestämd, än genom stadgandet uti 17 Cap. 3 §. förenämnde Balk. Herr von Engeström har velat ådagalägga att en Lagoch Besvär s-Utskottens Betänk and en'. 267 större jordrymd, upplåten till bruk, endast åt en person, icke kan lika noggrant skötas, som då samma jordrymd skötes af flere Brukare, äfvensom att jordägaren skall afskräckas, att på sistnämnde sätt utlemna sin egendom, i afseende på den omgång och kostnad han måste vidkännas vid utbekommandet af' sin rätt då bruka ren brister i uppfyllandet af de skyldigheter han sig åtagit; i sammanhang hvarmed är an märkt, att då Arrendet eller afraden äro bestämde i varor, jordägaren vid skeende utsökning deraf anses skyldig att för desamma emottaga betalning i penningar efter markegångs-pris, att någon ränta derå från förfallotiden Jordägaren icke tillägges, och att sådan ersättning för kostnaderne vid utsökningen honom icke tillägges, som svarar emot de utgifter han dervid måst vidkännas.
Jag kan vid detta tillfälle icke underlåta att nämna, att jag trott mig finna befälet vid de stående corpserna anse beväringens danande såsom en tjenstebörda utöfver de egentliga tjenslepligterna, ehuru det med sann fosterlandskänsla mottager detta åliggande, men framför allt anser sig pligtigt använda hela sin förmåga på danande af gamla stammen. Men om man fästade mera vigt vid beväringen än den gamla recrutstammen (den indelta är ej annat), skulle vi få se en annan anda återupplefva bland Svenska allmogen, än den, som jag under denna riksdag erfarit, då man inom den dass, hvarifrån beväringen egentligen utgår, hort sägas, att det vore hardt, att deras söner vore de, som i första rummet skola försvara fäderneslandet. Visserligen har det visat sig, att de stående härarna under IJjeltekonungen fullgjort sin pligt; men då Hr Gr. af Wetterstedt anfört ett exempel, torde 12 H. 5 34 Den i5 Augusti f. m. det tillåtas mig anföra ett annat, som kanske mera evident bevisar, hvad nationalkraften skulle kunna åstadkomma, om den klefve ordentligen organiserad; jag menar nemi. den store Stenbocks stora bedrifter. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt: Jag hade icke ämnat förlänga öfverläggningen i detta ämne, om jag ej ansett mig skyldig upplysa en värd talare, Gr. Cronhjelm derom, att då jag omnämnde beväringen, så, ehuru jag för mindel alltid skall erkänna och vörda minnet af den utmärkte man, sorn med sin kraft framdrog beväringen 1809, hade jag likväl icke afseende på honom, Gr. v. Platen, då jag, för att med några få ord besvara Gr. Cronhjelms anförande om centralförsvaret, 'yttrade min åsigt i ämnet. Jag har icke framträdt såsom försvarare af centra Iförs varet; jag är dertill icke uppkallad och saknar dertill äfven erfarenhet och kunskaper; men jag svarade Gr.
Under hufvudsaklig tillämpning häraf, och med några smärre redactions-jemkningar, tillstyrker Utskottet nedannämnda nyai eller förändrade stadganden om hvad soni för missbruk af Tryckfriheten må anses: “Gäckeri ““med““ den Allmänna Gudstjefisten, Guds Örd Celi Sacramenten; ““Brot“161““ umgälles med Étt Hundrade till ““Två “Hundrade1*1' Riksdalers böter.“ (Se 3 morn.) ““Laslligt ““ yttrande om Regerande Konungens Person eller ““gerningar; Brot“tet straffes med lifvets förlust, eller med “fängelse å fästning på längre ellef korrtare “tid, allt efter förbrytelsens beskaffenhet.*1 “ (Se 4 moni.) ““Laslligt*1“ yttrande om ‘‘“Konungens “Gemål/1 “ Drottningen, eller om Rikets bestämda Thronföljare; Brottet Straffes med ““fängelse å fästning på längre eller korrta“re lid, efter beskaffenheten11 “ (Se 4 moni.) Bih. lill R.-St. Prat. r8?.8 och 1829, 3 Sami iililra Haft. 4 z6 Constit.-Vtslcs Memorial, N:o 5t. ““Lastligt yttrande**** om någon Mand öfriga Personer af ““den Regerande Konungens Hus,““ hvilka Konglig eller Furstlig värdighet inom Riket åtnjuta; Brottet straffes ““med fängelse under högst Tre år, el“ler ock med böter från Ett Hundrade till “Två Hundrade Riksdaler/*“ (Se 5 mom.) “Smädliga ‘“‘yttranden**** om Rikets Ständer, eller någon af deras Fördelningar; Brottet umgälles med böter ““från““ Ett Hundrade ““till Två Hundrade**** Riksdaler.
Var gerningsmannen. utan egon skuld, genom svår förolämpning eller synnerlig misshandel, af den drapne till vrede retad: dä må straffarbetet inskränkas till viss tid frän och med sex till och med tio är. Har någon, genom uppsåtlig misshandel, dödat annan, den han ej dräpa villo, och skedde den misshandel med berådt mod; dömes dråparen till straffarbete pä lifstid eller från och med åtta till och med tio år. Var misshandeln af den beskaffenhet, att döden, såsom sannolik verkan deraf, ej väntas kunde ; då må straffet nedsättas till straffarbete i fyra är. § 5- Varder någon dräpen, såsom i 4 g sägs, och skedde misshandeln af hastigt mod; dömes dråparen till straffarbete från och med fyra till och med ätta är. Var han, utan egen skuld, till vrede af den drapne retad, såsom i 3 § sägs, eller var misshandeln af den beskaffenhet, att döden, såsom sannolik verkan deraf, ej väntas kunde: dä må straffet nedsättas till straffarbete i tvä är. 4 Lag-Utskottets Memorial N:o 56. § 20, förra delen. Har någon gifvit annan gift eller dylikt för att honom skada, och dör lian deraf; varde, ändå att förebäras skulle, att gerningen ej skett i uppsåt att döda, straffad efter 1 § såsom för mord. Kommer af den förgiftning svär kroppskada; hörnes till straffarbete på lifstid. Följer deraf ringa oller ingen skada, eller stadnar brottet vid försök; dä skall till straffarbete frän och med fyra till och med åtta är dömas. Har någon, utan qvinnas vilja, sökt döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 28 § sägs; dömes, om fostret kommer utan lif eller ofullgånget fram, till straffarbete från och med sex till och med tio år, och i annat fall till sådant ar bete från och med sex månader till och med två år. Fick qvinnan af gerningen svår kroppsskada; dömes till straffarbete på lifstid: fick hon deraf döden; miste gerningsmannen lifvet. V oteringen har utfallit med 70 ja emot 4G nej; och hafva Rikets Ständer således beslutat i enlighet med ja-propositionens innehåll.
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framstäld propos., upskjöts fortsättningen af förevar:de förslags pröfning till nästa plenum, samt åtskiljdes H. R. o. Ad. kl. 10 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. 352 Den 16 Augusti f, m. Onsdagen den 16 Augusti 1854. Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleni-prot. för den 27 sistl. Maj f. m. Opnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Serskildta Utsk. att inträda under den ordinarie ledamoten 'JM 70, Gr. Horn till Ranzien, fullm. Frih Raab, Adam Christian, be viljade irenne veckors ledighet från och med den 15:de Augusti; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: JM 55. Gr. Cronhjelm till Flostad, Fullm. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Utlåt:n, Mern. och Betänk:n, nemi. från Stats-Ulskottet: JM 238, i anledn. af erhållne återremisser å Betänk. JM 151, ang:de extra Statsanslag till föremål, tillhörande Landtförsvars-Depart:ts handläggning; JM 239, i anledn. af erhållne återremisser å Betänk. JM 158, ang:de extra Statsanslag till föremål, tillhörande Civil-Depart:ts handläggning; JM 240, i anledn. af erhållen återremiss å Betänk.
M:t »trott sig finna icke endast ett bevis att ståndsbegreppen, hvilka der icke vunnit något afseende, förlorat större delen af sin betydelse, utan ock ett säkrare underlag för en ny representationsform»; så torde de icke lämpligen i denna fråga kunna gifva någon ledning för omdömet, enär de först under innev:de år vinna tillämpning, och dessutom, på grund af så väl kommunal-väsendets egen natur, som historiska förhållanden inom detta område, ståndseller klassvals-principens tillämpning bär aldrig kunnat ifrågakomma. Af samma anledning lärer ock det »underlag», de erbjuda för en ny representationsform, åtminstone icke ännu kunna kallas »säkrare.» — Vid bedömandet af det af K. M:t nu framlagda representations-förslag må emellertid åsigten så val om den större lämpligheten af partiela förändringar i nu gällande R. O., som ock om klassvals-principens företräde, helt och hållet lemnäs å sido. Reservanterna stal a sig på det Kongl, förslagets grundval, och inlåta sig i granskningen af detsamma från dess egen synpunkt. Första kammaren. Intresset fäster sig naturligtvis i främsta rummet vid denna kammare, enär, så väl i allmänhet sorn isynnerhet med anta gande af de samfälda valens princip, de största svårigheterna här måste möta ej mindre i fråga om vilkoren för valrätt och valbarhet, än ock vid bestämmelserna i öfrigt. J)å nemi., enligt Just.-Stats-Ministerns yttrande, ändamålet med ett tvåkammarsystem måste vara, att det »på samma gång förekommer förhastade beslut och tryggar det beståendes rätt», torde det få antagas såsom första kammarens uppgift, att företrädesvis lemna erforderliga garantier för uppnående af detta sednare ändamål. Men är det så, att man i första kammarens rådplägningar och beslut har rätt att vänta en annan karakter, då har man ock i fråga om dess tillkomst andra fordringar än dem, som skäligen kunna göras i fråga om den andras. Den första kammaren torde således böra antagas afse representationen af samhällets korserverande elementer, under det att den andra i mer eller mindre mån skall uttala de liberala tendenserna.
Det kommer troligen att återremitteras, och som det skall handläg 21 H. 20 154 Den 8 Mars f. m. gas af trenne sammansatta Utsk., så erfordrar det lång tids handläggning och torde derföre ju förr dess hellre böra företagas. Hr Ribbing, Bengt: Jag anhåller att ärendena må förekomma i den ordning de finnas på listan upptagna. Hr Aminoff, Joh. Fredr.: Om R. o. Ad. skulle besluta någon förändring i afseende på målens föredragning nästa plenum, så önskade jag likväl, att Const.Utsk:s mern. N:is 29, 3o och 3i mätte förekomma i den ordning de på listan finnas upptagna, och att de ieke må skiljas åt. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Då uti ett föreg-.de plenum fråga om ärendenas gång förevar, så anfördes såsom skäl hvarföre man icke skulle taga beslut derom på förhand, att R. o. Ad. borde bibehålla sin rätt öppen att besluta vid hvarje särskildt mål om framflytlning deraf. Nu föreslår Hr Ribbing, att R. o. Ad. skulle en gång för alla besluta att målen skulle förekomma i den ordning de finnas på listan upptagna. Deremot sätter jag mig, just på samma grund som af samma sidas talare förra gången anfördes för en olika åsigt. Jag hyser visserligen betänkligheter vid Hr Prytz's anhållan; men att taga så generelt beslut, att ingen förändring i bordslistan skulle få ske under återstående delen af riksdagen, anser jag icke nyttigt. Hr Ribbing: Den siste värde talaren har misstagit sig om min mening, som ingalunda var den han förmodar, nemi. att förändring i bordslistan icke skulle få ske för den återstående delen af riksdagen; jag instämmer deremot med Hr Lefre'n i den åsigt, att inga sådana allmänna beslut böra tagas hvarken nu eller någonsin. Milt yrkande hade endast afseende på hvad som nu är i fråga.
Pr. IV Band. 16 242 Den 21 Maji f. m. ste otvifvelaktigt under mångfalldigt olika synpunkter de vigtigaste saker framställa sigj Och således en mängd af olika åsigter uppkomma, och då man med innerlig öfvertygelse är fästad vid sin åsigt, så insmyger sig så lätt vid bedömandet af motsatta, en klädsel at uttrycken, sorn det lugnare bepröfvandet aldrig kan gilla, som förvånar den ovane Läsaren och som måste smärta dess föremål. Men denna mindre tillbörliga uttryckens klädedrägt tillhör likväl de menskliga ofullkomligheter, som måhända aldrig kunna undvikas, men också aldrig medföra någon synnnerlig skada. En gång vand dervid fäster man ingen synnerlig uppmärksamhet på dem, anser dem på sin höjd uttrycka Författarens individuella känsia och betraktar endast sjelfva den afsöndrade saken. Deremot anser jag för tryckfrihetens farligaste missbruk kanske det farliga ste för Staters bestånd, de bemödanden, som från något utmärkt blad kunna utgå, med föremål att under förförande språk och genom förledande sofismer försvaga samhällsbandet och undergräfva den makts moraliska styrka, hvars föremål och hvars pligt är att upprätthålla frihet, lag och rätt. I öfverensstämmelse med hvad jag här har yttrat, är således min önskan, att på sammå gång måtte ur Tryckfrihetsförordningen kunna utgå dess 4 §:s 8 Moment och förändras dess 5 §■ i likhet med vanlig Rättegångsordning. Då skall från Sveriges Grundlag och Sveriges lagskipning försvinna allt godtycke, Den 2] Maji j, ml 245 och hvarje medborgare äga trygghet att endast kunna straffas efter lag och laga dom,' men också att finna skydd af lag och laga rätt. Bilagor till PleniProtocollet för den 21 Maji, eftermiddagen. N:o i. Herr Riben, Carl Wilhelm: Svenska Hemmanen voro icke af begyn? nelsen Kronans utan hörde fullkomligen sina ägare till, hvilka voro så frie att de icke erkände någon öfver sig. Denne Svenska Hemmans ursprungeliga natur bevisar Svenske Folkets frihet och Bondens fordna anseende.
Jag tror för min del att förvaltarne hade kunnat bättre använda dessa medel än de gjort så att den gamla skolan derigenom blifvit öfverflödig. Emedlertid har det icke så skett och man kan icke dertill tvinga en inrättning med helgden af enskild eganderätt, som för principens skull är af så stor vigt ehuru den en och annan gång visserligen fått örfilar af R. St. Vid denna riksdag har onekligen StatsUtsk. haft den förtjensten att sjelf påpeka detta på det att icke möjligen en förgätenhet å den andra Statsmaktens sida skulle äga rum i någon sådan fråga. Jag kan således för min del aldrig komma alt tillstyrka att man på våldsamt sätt skulle ingripa i den Rydbergska stiftelsen. Det har också icke StatsUtsk. vid denna riksdag föreslagit men Utsk. har helt simpelt dragit in Stockholms navigationsskola. Månne den skolan kan dragas in? Den suppleeras såsom jag nämnt alldeles icke af den Rydbergska skolan. Kan väl i denna stad, rikets hufvudstad och 2:dra handelsstad, och som är omgifven af Stockholms skärgård, med en befolkning frän barndomen ägnad åt sjömanskap, kan väl der en navigationsskola, der theori läres, umbäras? Stockholm äger det bästa tillfälle af alla navigationsskolor att kunna få skickliga lärare och fullständig undervisning i alla hänseenden. Till den uplysning om rikets navigationsskolor, som Hr von Troil lemnat får jag lägga den att otvifvelaktig! ibland alla navigationsskolor, som vi hafva, Stockholms hittills varit den, som bäst upfyllt sitt ändamål. Då Den 2i April. nian känner huru vigtig utrikes sjöfarten är för Sverige och hunt stora inkomster den liar lemnal riket med den stora tillväxt, som var sjöfart lyckligtvis under de sista 20 åren i bredd med ett friare handelssystem har vunnit, så äro de anslag navigationsskolorna hafva fått sig tilldelade och som äfven med tillägg af hvad K. M. föreslagit och StatsUlsk. afstyrkt, endast upgår lill föga öfver 1 i,000 r:dr, ganska ringa emot den vigtiga rörelsegrenen samt dess nytta och dess inkomst för Staten.
I fall liqvid för annuieteten å förfallotiden uteblifver till det hela eller någon del, eger Rikets Ständers Bank jemväl att utan föregången lagsökning genom mäklare på ineller utländsk börs försälja af obligationerna så många, att försäljningssumman deraf fullt betäcker icke allenast den förfallna annuiteten, med 5 procent årlig ränta, från förfallodagen, — 38 — utan äfven alla kostnader för -försäljningen och deribland jemväl kommiSsionsprovision, i fall försäljningen sker på annan börs än Stockholms. I den mån Rikets Ständers Banks fordran i kapital genom afbetalning minskas, återställes motsvarande belopp af de pantsatte obligationerne jemte dem tillhörande oinlöste kuponer, dock så att Banken under alla förhållanden behåller i sin hand pant för sin återstående kapitalfordran, såvidt panten dertill förslår. Rikets Ständers Bank förbehålles jemväl rätt att använda innehafvande obligationer såsom pant för Bankens skulder, äfvensom att försälja obligationerne, dock under vilkor att Rikets Ständers Banks förbindelse till återställande af panten i mån af liqvid icke derigenom förändras, derest icke särskild öfverenskommelse om obligationers öfvertagande till visst pris träffas. 6:0) Bikets Ständers Bank tillhandahåller Allmänna Hypotheksbanken, under år, räknade från den 1 Januari 1865 till den 1 April 1870, hyresfritt en lokal, 2 trappor upp i gamla bankohuset och bestående af 2 större rum, förenade medelst en mindre kammare, ett större kassahvalf, 1 mindre rum och 2 tamburer; dock förbehålles att den ena tamburen får begagnas till genomgång äfven för Bankens räkning, och att Allmänna Hypotheksbanken underkastar sig de föreskrifter för ordningen inom bankohusen, som äro gifna eller kunna blifva stadgade.
Anckarsvärd i en annan fråga åberopat och citerat flere utländska författare till stöd för sin mening, må det äfven tillåtas mig att, till bevis för hvad jag nu yttrat, få i R. o. Ad:s hugkomst återföra några af de yttranden om denna inrättning, dem våra egna häfder uptecknat. Främst uprepar jag följande ord af Riks-Kansleren Axel Oxenstjerna: »Konung Gustaf Adolf ordinerade militien efter »provinserne och försåg soldaterne med gods till deras uppe»hiille. Detta är ibland det förnämsta, som bemälte Konung »häfver här i Riket med stort beröm inrättat, hvilket andra Na»tioner sökt imitera, men allt hittills utan frugt.» Sedan Indelrusverket. på ansökning af provinsernes jordbrukande innevånare, blifvit, i öfverensstämmelse med R. St:s vid 1G82 års Riksmöte fattade beslut, af Konung Carl XI fullbordadt och genom afslutade kontrakt befästadt, förklarade R. St. i 1686 års Riksdagsbeslut: »att K. M. icke allenast Kaval»leri-regertenc, förmedelst deras säkra och på god fot satta Rust»håll, utan ock Infanteriet, förmedelst det vissa Knecktehållet. »så väl och fullkomligen inrättat, så att de aldrig tillförene va»rit så starka eller så öfvade och till underhåll så väl som nu »försedda och stå, vid hvarjehanda händelser af afgång, bättre »än någonsin förr, i hast och med god lämpa, att uprätta.» An mera till djup aktning och efterföljd inom Nationen förekommer R. St:s storsinnade yttrande till Konungen vid 1723 års Riksdag: »att Ständerne, oansedt Rikets at det långvariga »kriget försvagade krafter, voro nöjde att hellre åsidosätta alla »enskilta förmåner, än att något af krigsmakten förminska; — »i hvilket afseende de hos sig fast beslutit att vilja uti det, till »Rikets tryggoch säkerhet så hälsosamt inrättade Indeln:sver»ket, alldeles ingen minskning tillstädja, utan låta detsamma, »uppå dess gamla och fasta fot, ståndande blifva.»
S. D. Vid föredragning af Banko-ut skottets den 12 dennes e. m. på bordet lagda memorial N:o 41, i anledning af erhållen återremiss å memorialet N:o 31, med hemställan, att ett tillfälligt förskott måtte meddelas åt fonden för belåning af fast egendom, fann Ridderskapet och Adeln ifrågavarande memorial N:o 41, icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. S. D. Remitterades till Stats-utskottet en, i anledning af Ridderskapets och Adelns den 8 dennes fattade beslut om befrielse för arbetsfolk från bevillning efter andra artikeln, på grund af 56 § riksdagsordningen, af friherre Raab„ Adam Christiansamma dag väckt och nu skriftligen aflemuad motion, att en motsvarande afgift måtte efter samma grunder, sorn berörde bevillning, uttaxeras af arbetsfolk, men tillfalla de kommuner, inom hvilka de äro boende, för att användas lill fattigvårds-utgifter. Från Högv. Preste-ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-utskottets nedannämnde utlåtanden: N:o 119, angående de staden Åmåls innevånare beviljade förlagsoch byggnads-lån; l\:o 121, i anledning af väckt motion om beredande och afsältande af en fond för stora kreditivet; N:o 122, i anledning af väckt motion, angående rättighet för Åse häradsboer till utsyning å krono-parkerne Hunneoch Halleberg. 308 Prot.-utdrag den 15 April 1858. N:o 123, i anledning af vackt motion, angående salpeter-lijelpens utgörande efter kronvärdi inom Jönköpings och Kronobergs län. S. D Föredrogos ånyo Lag-utskottets nedannämnde betänkanden, och fattades dervid beslut, som följer: N:o 40, i anledning af väckta motioner, dels om arfsrätt för oäkta barn efter mödrar och dels om förändring af 8 kap. 7 § Ärfda-baiken, angående underhåll åt sådana barn. Bifölls; N:o 41, i anledning af väckt motion, angående hörds-skiliingars nedsättande i landtränterier.