Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så hade de också kommit in på Nya kyrkogården och stannat för att se på en begrafning. Det var en tarflig kista, åtföljd af några få enkla människor: utom prästen fanns det i hela likföljet endast en person, hvars dräkt tydde på att han tillhörde de bättre klasserna, en liten välfödd man med spelande, pepparbruna ögon. Kistan sänktes ned och prästen förrättade jordfästningen i största hast. Därefter steg den lille mannen upp på jordvallen och började tala; och de kringstående blottade andaktsfullt sina hufvuden, medan han med rörd stämma och ögonen mot höjden tolkade de efterlefvandes förlust. Det var en af höstens stora dagar. Humlegårdens glesnande träd stodo röda och gula. Likt jättestora flyttfåglar, hvilkas breda, svarta vingar hela minuter kunde förmörka solen och lägga jorden i skugga, drefvo söndertrasade molnflikar i hast och oro fram öfver en oktoberhimmel så bjärt och blå, som om den varit ämnad att lysa öfver en varmare och mera sydlig höst. Det hade blåst upp till storm under natten. Gångar och gräsmattor lågo strödda med kvistar och vissna blad och hela lösryckta trädgrenar, och ännu alltjämt sjöng vinden i kronorna, medan kastbyarne nere vid marken hvirflade upp den ena vansinnigt dansande pelaren efter den andra af jord och sand och brokiga döda blad. Tomas och Märta hade stämt möte med hvarandra i parkens norra del, vid den fläderbuske, under hvilken hon en varm dag i juni hade väckt honom genom att kittla honom på munnen med ett strå. »Det är en storartad dag,» sade Tomas. »Vi måste hitta på något!» »Ja,» sade Märta lågt och dröjande, »vi måste hitta på något ...» Och hon betraktade honom tyst med vidöppna ögon. Slutligen såg hon sig omkring med en hastig blick, tryckte sig tätt intill honom och kysste honom. Det fanns ingen i närheten mer än en gammal dalkulla, som böjd och krokig gick på gräsmattan och krattade blad. Därefter föll hon i gråt. »Hvad fattas dig?» frågade Tomas. Hans röst var upprörd. »Ingenting, ingenting ...» Hon torkade sina tårar, och efter ett par minuter var hon sig åter lik, leende och käck.
De gå egentligen ut derpå, att den, som har samlat ett capital, icke tillräckligt för att på räntan af det samma kunna lefva, må genom öfverlemnande af detta capital åt inrättningen, kunna försäkra sig om en inkomst, som något så när svarar emot hvad capitalets amortering på beräknad tid jemte den upplupna räntan skulle göra. Hvad åter lifförsäkringsanstalterna beträffar, så är afsigten med dem, att man må kunna försäkra sina efterkommande om en summa, hvarpå de möjligen skulle kunna lefva, derigenom att man gör insatser uti inrättningen. Den ena af dessa inrättningar utom de andra, utgör blott en lösryckt länk af kedjan, men jag upprepar det ännu en gång, vi kunna icke hinna detta vackra mål på enskild väg. Dertill fordras icke blott representationens, utan äfven Styrelsens medverkan, och det är för att vinna detta ändamål, som Utsk. hade trott sig böra för R, St. framlägga det förslag, som nu är under öfverläggning. Då frågan förra gången förevar hos Utsk. rönte den der ett oväntadl motstånd, men det förra förslaget gick likväl endast med en eller två rösters pluralitet igenom. Orsaken till detta motstånd var, att Ekon.Utsk:s ledamöter icke kunde göra sig fullständig reda för ändamålet med alla dessa anstalter. Då de sedermera derom blifvit upplysta, så hafva meningarna om det sednare föreslaget varit, om jag så får säga, fullkomligt enhälliga. En reservant fans visserligen emot betänk, men äfven denna reservant gillade den vackra ideen, ehuru han ansåg alt någon skrifvelse till K. M. icke borde i ämnet afgå. Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. icke måtte afslå ett betänk., som jag tror egentligen för de nödställda och fattiga classerna är af så särdeles mycken vigt; och på denna grund vågar jag vördsamt anhålla om R. o. Ad:s bifall lill betänk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Ilr von Hohenhausen uttryckte visserligen en olika mening emot min i detta afseende; men jag uppfattade icke att han anförde några särdeles skäl deremot. Det luifvudsakliga deraf var, att ränteförsäkringsanstalterna äro införda i Norrige likasom i flera andra länder.
Dertill benägne; ocb farn rotebållarne nu mera enhälligt förflarat fig önfba att fortfaranDe få bafma i7 fafma fina rotat oafanta, f>av JCottgf. Slaj:t låtit affuta nya Forn tvaft Derom för en tio af 50 år, från ocf meD år 1847 räfnaDt. 3 anfeenDe till Den mtnDre änDamåföenliga bejfaffertfeten af lägenheter, forn i SfriftanfaD begagnas till utreDning$*förråD för armeen, famt Då, genom förflyttningen af gemär»*förråDet från ©örneborg till karleborg, Det i ©ödeborg roaranDe utcebningfoför* råD munnit betpDlig.t flörre utrymme, än förut marit att tillgå, far ^ongl. S))aj:t förorDrtat, att numaranDe utreDningö<förråD i ©jrifian» faD fall upplöfaö od) uppföra, få fnart Det DerfäDeS nu befintliga upplag af förnöDenfeter finner anmänDaö. ©ylifa förråD bomma Derefter att finnas enDaf i ©tocFfolm od) ©ötfeborg, från fmilfa fiäDer perfeDelförfänDningar meD lättfet funna till alla orter af Sfifet merffällaö. $ör heffer 9?orr(anDS läns bemäringSnnanfap far Äongl. SSftajit, uppå länet» innebyggares
1814 exercerades den samma tid, om icke kortare, och straxt derpå marcherade den till gränsen, organiserad såsom jägarcorps. De fingo der en liten stam af indelta arme'en, med hvilken de förenade sig; men öfver af bataillonen voro conscriberade. Efter en kort öfningstid täflade dock dessa så med den gamla hären från första gången till den sista och på det utmärkta sätt, att Konungen fann dem förtjenta af dess särskilda nåd. belöning. Då skedde striden likväl ej i led; men jag trotsar likväl, att man i Frankrike med något tiraillörsystem skulle kunna framvisa ärofullare strider. Jag mins en bataillon af 3oo man, utaf hvilken endast 17 funnos, som icke blifvit träffade af kulor. 3o dödades, och när de stridbara öfriga icke hade mera qvar af sin ammunition, plundrade de sina fallna kamraters patronkök, och då all tillgång var uttömd, väntade de lugnt på sitt befäls befallningar. Sådan har jag sett en Svensk beväringstrupp efter 14 dagars exercis 2:ne år å rad. Men om man af sparsamhet icke vili medgifva en sådan utsträckning af beväringsmanskapets exercistid, blifva våra beväringsynglingar råa recruter, och mycket af det försvar, landet af dem påräknar, ginge derigenom förloradt. Jag har trott mig vara skyldig yttra detta, då uti en så vigtig fråga, som denna, jag anser hvar och en böra frambära sin öfvertygelse på fäderneslandets altare. Gr. lowenhjelm: Jag tvekar icke att med ja besvara den fråga, Hr Rosenschöld till mig framställt, och jag går längre än han. Finland hade kunnat försvara sig med hvilken conscription som helst. Härvid torde man likväl böra anmärka, att Finnarna långt före kriget sjelfmant och på det enträgnaste begärt den vidsträcktaste conscriptions påbjudande af Regeringen och organiserande i landet; hvaremot vi nogsamt påminna oss, att det icke gick lätt att i Sverige få conscriptionslagen af Ständer samtyckt och i landet verkställd, äfven sedan den var påbjuden.
Parmar, om afskaffantle af de i Stockholm brnklige, för uppmätning af Hö ; Motion, rem. till Ekonomi-Utskottet, s. 1211. Parters ansvar , om, för uteblifvande för StadsRätt; Motion, rem. till Lag-Utskottet, s. I23i. Passevolance-afgiften och Beklädnads-sättet, om, vid Kongl, Westgötha Regemente; Motion, rem' till Allm. Besvärs-och Ekonomiutskottet, s. iip3. • om nedsättning af &c.; Motion, rem. till Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, s. 1204. till Stats-Utskottet, s. 1288. •— Verket, om, i Jemtland; Motion, rem. till Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. S. 1223. i43o Passevolance - Cassan, om Riksens Ständers granskning af; Motion, rem. tili Stats-Utskottet, s. I2p4- Pastorers, om inskränkning i, vid val till Kyrkobetjent; Motion * rem. till Ekonomiutskottet, S. lai3. Personer ■, örn sådana , sorn begå förbrytelser i ett af de förenade Riken, Sverige oell Norrige, samt derefter afvika till det an-* dra; Kongl. Proposition * rem. till LagUtskottet, s. 1311, 1314- Penn inge - förlägenheten , oni allmänna, oell nedsättning i Krono-Utskylderne; Motion* rem. till Statsoch BeVillnirigs - Utskotten * s. i 143- •r —i oni afhjelpande af, medelst Banco-Låri till Jordbrukare; Motioner, rem. tili Statsocii Baiico-Utskotten, s. 1183, 1216, 1275.
H o n greps af blygsel o c h förvirring, men där var en annan känsla också, s o m h o n ej förstod, o c h liksom dragen af en oemotståndlig makt gick hon fram till h o n o m: » H u g o! » hviskade h o n. » Ja, » svarade han trött, utan att se upp. » Tror du, — tror du, att du skulle kunna ha tålamod m e d mig en tid ä n n u? » Innehållsförteekning: Det unga iurstehemmet. Ett besök i arffurstens pålat "; af Anne-Margrete. (Med portr. af prins Carl och prinsessan Ingeborg samt flere rumsinteriörer) — Litet om sömmerskor och punktlighet; af fl ". — Skaldernas kvinnor; små studier för .Idun af Emil Linders. III: Esaias Tegnér. — Ur notisboken — Teater och musik. — Kanske ändå; skiss för Idun af Ayathe Lind. — Tidsfördrif. •Folifåsa ». senare, rätt ordnade, namnet på en ryktbar personlighet. Moster Lisa. l:sta ordet: Under varma sommardagar Mer än eljes jag behagar, Men ock vintertid jag är För hvar matmor ganska kär. Idun Stockholm, Oernandt » Fredagen den 14 augusti 1891. N:r 33 (191) Prenumerationspris pr (EN KVINNAS BÄSTA HISTORIA ÄR ATT ICKE HAFVA NÅGON HISTORIA. jfvanstående ord, hemtade ur en, om vi icke missminna oss, fransk författares kåserier öfver kvinnan, torde möjligen vid första ögonkastet stö- ta flertalet af Iduns läsarinnor. Har icke kvinnan en historia? Har hon icke, när hon arbetat för sitt köns rättigheter, för djupare och ädlare umgängesformer, för lindrande af sjuklingars plågor, en historia lika väl som mannen, när han i folkförsamlingen hållit ljungande tal, ironiserat och satiriserat sin tids svagheter och vunnit segrar vare sig på slagfältet eller i tankens strider? Ja väl, hon har en historia, men icke i den mening ofvanstående sentens antyder.
Vid betraktande och öfvervägande deraf, att kyrko-cassans behållning, för närvarande, är ganska ringa och det alltid är svårt att sätta sig uti betydlig skuld, voro församlingens ledamöter ense i den tanken, att man borde uppskjuta med förgyllningen och målningen i kyrkan, till dess kyrko-cassan hunnit blifva så stor, att kostnaden derföre kunde af dess medel bestridas, utan att sätta sig i betydlig skuld. Man yttrade tillika att det yttre af kyrkan, såsom porten, fensterposter och durksigten, nästinstundande vår måtte oljebestrykas och målas, emedan dessa torde taga skada, genom 89 luftens åverkan, om de längre förblifva omålade, och anmodades då kyrko värden, att icke allenast anskaffa nödige materialier, såsom olja, blyhvitt m.m. utan ock att medtala och accordera med någon nära boende som verkställer denna påstrykning. In fidem N. S. Edlund 16 februarii upplästes förestående protocoll i allmän sockenstämma och till alla delar erkändes intyga på församlingens vägnar: Nathanael Ersson i Stafsgård Olof Håkansson i Huse Lars Larsson i Häggästa Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga d. 16 febr 1840. § 1. Waldes bonden Ol. Nathanaelsson Hall i Häggesta, att såsom deputerad för denna socken, nästa söndag infinna sig i Liths sockenstuga för att erhålla del af, samt gemensamt med Liths socknemän afgifva underdånig förklaring öfver Undersåkers pastorats boer hos Kongl. Maj:t gjorda ansökning, det öfverenskommelsen, att betala skottpennigar pastoratseller tingslagsvis måtte upphäfvas, samt att en jagt-cassa måtte bildas för hela landet och en viss afgift dertill måtte bestämmas på tunlandet. § 2.
Hr Flach, Johan Fredr. Philip: Då jag ber att få förena mig i Gr. Mörners åsigter i denna fråga, anhåller jag tillika att, såsom stöd för denna min mening, till de öfrige, af andre tal. i enahanda syftning anförda skäl, tillägga ett, hvilket jag ej hört någon af dem anföra. Då nemi. vid alla föreg. Riksdagar i ingressen till Förordn. ang. allm. bevilln. alltid meddelats uppgift på beloppet af den statsbristsumma, som genom bevilln. skolat fyllas, hade det varit önskligt, att man äfven nu uti ingressen till den föreslagna nya Förordn. om allm. bevillnm förfarit på enahanda sätt, särdeles då man ej lärer kunna fökneka att allmänheten med en viss spänning och oro motser verkningarne af den tillämnade nya bevilln.-förordn., då den kommer att tillämpas. En afvikelse vid innev. Riksdag från hvad i ofvannämnde hänseende alltid tillförene varit iakttaget, skulle således, enl. min öfvertygelse, lätteligen kunna hos menigheten väcka och utbilda den åsigt, att genom de, till följd af R. S:rs beslut, ökade Stats-utgifterna, statsbristsumman numera utgår till ett så oerhördt belopp, att man ej ens vågar nämna densamma. På grund af hvad jag nu anfört, anser jag det vara särdeles nödvändigt att i ingressen till förordn. ang. allm. bevillnm utsättes beloppet af nämnda summa och att i sådant ändamål Betänk:t i denna del återremitteras. Sedan öfverläggningen härmed förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. och Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels återremiss af Utsk:s förslug till ingress till den nya Bevillms-stadgan, framställde H. Exc. först propos. å bifall till nämnde förslag, dervid svarades många nej blandade med ja, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med starka ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Ehuru jag icke öfverger den förhopp ning, att sedan en värd ledamot, Hr Aminoff, understödd af mig , gjort framställning om frågans öfverlemnande till Consl.Utsk., — ehuru, säger jag, jag icke öfverger den förhoppning, att Hr Frih. o. Landtm, torde låta propos. derom föregå propos. om afgörande; så skall jag dock numera, sedan discussionen är obegränsad och öfvergått till sjelfva hufvudsaken, utbedja mig alt få yttra mig derom. Mine herrar! vi äro då nu komne derhän, att de conservativa begreppens försvar mäste tolkas af Hr Dalman. Och mot hvilka? Store Gud! hvad förhållandena förändra sig!! mot Herrarne von Hartmansdorff och Lefre'n, hvilka så ofta sagt oss, att de äro conservativa, och åt hvilka vi äro skyldige den aktningsgärd att erkänna dem hafva varit ända till denna fråga så märkvärdigt conservativa , att jag icke alltid kunnat följa med dem, äfvensom vi icke böra betvifla att de ju båda två i en framtid åter blifva förbålt* conservativa. Ja, mine herrar! vi hafva kommit ända derhän, alt min rättskänsla befaller att för Hr Dalman förklara min aktning och tacksamhet för de ganska riktiga conservativa åsigter, hvartill lian velat återföra oss. Ja, mine herrar! antingen skola vi hafva en öfre kammare i förenlighet med den grundsats, hvarifrån vi utgått, d. v. s. med en tillräckligt återhållande kraft, eller också är det bättre att vi hafva ingen. Jag kan icke förena mig i den tanken, att ett lika antal ledamöter i öfre och nedre kammaren skulle gifva åt den öfre en större kraft. Tverlom tror jag, att blifva de lika till antalet, så skall den öfre blifva lika tumultuarisk, som den nedre. Jag anhåller att få göra några erinringar vid hvad jag här åhört. Hr Lefren har genom sin erfarenhet samlat en öfvertygelse derom, att tidningarna och den del af allmänheten, på hvilken tidningarne mycket inverka, söka att nedsätta R. o. Ad:s och PresteSlts anseende.
Då farsoten cholera utbröt i Ryssland och Finland och nödvändigheten fordrade, att, i förening med de af Eders Kongl. Majit, i nåder påbjudna karantäns-anläggningar vid Gisslingö och Hasslö-Flate, jemte militär-posteringar å Singön och vid Södertelje, föranstalta om särskilt bevakning genom utsedde karantäns-uppsyningsmän i Länets vidsträckta skärgård; röntes härvid den största beredvillighet af skärgårdsallmogen, som med undantag af några, hvilka, i anseende till den mäst trägna upppassning, under fyra månader från den i3 Sept. i83t, åtnjöto arfvode efter io R:dr Rgs i månaden, utan ersättning hvar i sin ort tjenstgjort med yttersta drift och hörsamhet. Samma förhållande har äfven försports i fråga om förberedande anstalter, för den händelse att choleran skulle i riket inkomma; så att de flesta socknar, dels utsett lämpliga lokaler för sjukhus i större byar vid bruk och fiskelägen, samt dels anskaffat sjuksängar och andra förnödenheter, och dels ingått sådane öfverenskommelser, att, vid farsotens annalkande, sjukvårds-anstalterna genast må kunna sättas i verkställighet. Hvad fattigförsörjningen beträffar, skulle, vid betraktande af de icke obetydliga bidrag, som dertill utgå dels från ständige, genom fromma stiftelser tillkomna fonder, dels genom årliga sammanskott eller anslag från sockne-magasinerne, densamma kunna anses grundad på goda tillgångar; men desse blifva dock på flere ställen otillräckliga. Yerkningarne af det ofvan omnämnda förhållandet med en del af arbets-klassens ekonomiska ställning och sedlighet visa sig här i en olycksfull mognad. I hvarje församling, der egendomar med stat-drängar samt en eller annan krog finnes, är alltid de fattigas antal brydsamt stort och ofta större än att alla kunna nödtorftigen hjelpas, oaktadt bidragen härtill båldt nog drabba mindre jordägare, som icke hafva egentlig del i upphofvet till missförhållandet.
R:gs, om utgifvande deraf — 6 1 29 7 b. 16 April b. 16 April b. 16 April b. 12 April » ål sk. B:ko, om dito — 6 1 29 8 b. 16 April b. 16 April b. 16 April b. 12 April 38 » och kopparmynt, om åtgärder till lättande af utvexling deraf i landsorterne — 6 1 26 — b. 9 April b. 12 April b. 9 April b. 9 April Silfverstolpe, F. 0., om befrielse från begrafuingshjelps aftjenande . Maj 174 J 5 “ o ra 3 -1 CfQ ^ hrt cn a 3 > CD g CD 5 2. O CD CD £s: 3 r— Z» Riks-Ståndens Beslut. »3 ET c1- o. pr C/i G. 03 ert» s. ? BondeN:o N:o | Sid. Adeln. Ståndet. Slåndet. "NkT J Silfvertionde, mynlarelön och slagskatt, se Statsverkets inkomster, pag. 8. Sjukvård vid Flottan, anslag för 1 4 i 86 12 b. 23 April b. 23 April b. 26 April b. 50 April 170 Själavård i hufvudstaden, åtgärb. 9 April b. 12 April b. 16 April a. 12 April der till förbättrande deraf — 8 — 70 — 60 Sjöexpeditioner med Svenska och Norska fartyg, se KonvoyKommissariatets räkenskaper. Sjöförsvaret, se Statsreglering. Sjötullarne vid Slockholm, om b. 3 Aug. b. 5 Aug. upphörande deraf — S i 21 — b. 5 Aug. b. 6 Aug. Sjöändan och Philipstad, kanal emellan, se Philipstad. Skadestånd i hvarjehanda mål, angående särskild Nämnd för bestämmande deraf, se Nämnd.
45,ooo —■ 45,000 — Spanmäls-upphancUing och Bager i~kos t nader , . , . 20,000 ao,ooo — Skrifmaterialier och Expenser . 3,500 2,5oo — __ Reseoch Tractamenlspenningar 3,333 16 — - — 3,333 16 Oförutsedda Utgifter ■ 10,000 1- - —* 10,000 1 5:r 8o,833 16 3,000 — i5,ooo -1 8o,333 ,6i S »4,778 — Slim M» 1,159,690 M.4,663)— - 35,375 - 9,423 — 47,» »5 -k 1,342,180!—J Spanmål under Penninge-löner å 6 R:dr Tunnan. Femte Hufvud-Titeln. 21 Litt. F. T:r 53- 53- Sköna Konsterna. Svenska Academien . , Kongl. VitterhetsHistorieoch Antiqvitets-Academien Kongl. Academien för de fria Konsternaj hvarunder 2000 R:dr Hamb. Banco ä 128 sk Kongl. Musikaliska Academien Riks-Museum . f. ... Dramatiska Spector let Kongl. Vetenskaps-Academien, till Jetoner Vedoch Ljuspenningar för Vitterhets-Academien, Kongl. Academien för de fria Konsterna, Bildhuggare Atelién vid Rännarebanan och Dramatiska Spectaclet Summa Penningar Banco. 1,500 1,546 3a 12,333 16 — 1,700 — - 2,500 — —■ 4,500 640 1,710 26,430 Sih, lill [{. St. 6 Spanraål under Penninge-lönerne 12 Sjette Hufvud-Titeln. Litt.
December 1847, fått sig i nåder tillagdt, för år 1848, ett arfvode af 400 r:dr, att å bemälda styrelse för samma år fastställda inkomstoch utgifsts-stat upptagas, hafva Revisorerne tillkännagifvit sin åsigt att en serskild läkare inom styrelsen icke vore behöflig, enär, vid behandlingen af de till fånghelsovården hörande ärenden, styrelsen kunde af de vid norra och södra korrektions-inrättningarne i hufvudstaden anställda läkare erhålla nödiga upplysningar, äfvensom i vigtigare frågor inhemta Sundhets-kollegii yttrande. Utan att vara i tillfälle att med full tillförlitlighet bedöma förevarande ämne, hysa Rikets Ständer likväl den förmodan, att anställandet af serskildt läkarebiträde inom ofvanbemälda styrelse egentligen varit af behofvet påkalladt för första ordnandet af de flera, en förändrad organisation af fångvården rörande ämnen, hvilka under de senare åren utgjort föremål för styrelsens verksamhet och omtanka, samt att följaktligen, efter dessa frågors lösning, det omförmälde läkarearfvodet skulle kunna indragas, för hvilken åsigt Rikets Ständer hämtat ytterligare stöd deraf att styrelsen, uti dess underdåniga förklaring, yttrat sig ännu vara i behof af ifrågavarande läkarebiträde; hvadan och med fästadt afseende å angelägenheten af att sådana anvisningar å det högst betydliga fångvårdsanslaget, hvilka utan olägenhet kunna undvikas, måtte så snart som möjligt upphöra, Rikets Ständer få i underdånighet anhålla, det E. Ii. M:t, vid fastställandet af framtida aflöningsstater för fångvårdsstyrelsen, läcktes taga i nådigt öfvervägande, om icke anställandet af en serskild läkare inom styrelsen kunde undvikas. Ofv erståthållare-embetets Kanslis räkenskaper.
“Så-å,“ sade han, “men hvarför har du ej gått hem till dig?“ “Därför att ... att ... jag ville tala vid herr Blanche och bedja om ...“ gossen tystnade. August Blanche upptog genast en börs, men innan han hunnit öppna den, utropade gossen med blossande kinder och blixtrande ögon: “Nej, nej, jag är icke kommen att begära någon allmosa, jag ville bedja herr Blanche taga mig i sin tjänst, så att jag ständigt fick vara i er närhet. Att betjäna er skulle utgöra min lycka.“ August Blanche, så van han än var vid hyllning, kände sig dock rörd vid den, som nu skänkts honom af den fattige gossen i den luggslitna jackan. Blanche sade honom det, och den fattige ynglingens hjärta svällde af glädje, då han lyssnade till de vänliga ord, som dessa läppar uttalade. Blanche frågade efter gossens namn och föräldrar. “Jag heter Oskar Stenberg,“ svarade han, “min far har i forna dagar varit vid en landsortsteater, men är nu sängliggande i vattusot. Mor min arbetar för oss alla och har hållit mig i skola.“ “Hvad gör du nu?“ “Jag söker mig en plats: min mor kan icke hålla mig vid gymnasium, och jag vill icke, att hon skall träla längre för mig, hon har nog med att försörja sig och far. – Visst är det bittert att icke få fortsätta att läsa, men det skulle jag glömma, om herr Blanche tog mig i sin tjänst. Jag skulle vara er så trogen och tillgifven,“ försäkrade gossen. August Blanche såg på gossen, klappade honom vänligt på skuldran och frågade: “Huru kom du upp i trädet i går?“ “Å, det var för att se och höra herr Blanche, jag äntrade upp dit. Jag hade gått till Djurgården, för att söka en tjänst, som var ledig i en af bodarna där. – Som jag stod i boden och väntade på ägaren till densamma, gingo ett par herrar förbi. ’Där går August Blanche’, utropade bodbetjänten. ’Hvilkendera?’ sporde jag, och då han visade mig på er, var jag med ett språng ur boden och följde efter till herr H–s villa.