Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Julii innehäller, afgifne underdäniga yttrande i frägan, om och hwad förklaring uti 67 och 68 §. §. 14 Capit. af 1798 ärs Kongl. Krigs-Articlar kunde äga rum, til winnande af bestämdt förordnande i sjelfwa Lagen, angäende, huru i allmänhet borde förfaras i krigstid med de ifrän Krigs - Domstolarne til Kongl. Maj:ts pröfning, antingen genom beswär eller hemställningswis inkommande mäl, med hwad mera dermed äger sammanhang. Hans Excellence Herr Grefwen och RiksDrotzet samt Justtitiä Stats-Ministern, äfwensom Stats-Rädet Friherre von slaten och Justitiä-Rädet Liom, hwilka detta ärende i Högste Domstolen öfwerwarit, äberopade i underdänighet Högste Domstolens af dem biträdde mening, uti hwilken jämwäl Stats-Rädets öfri. ge Ledamöter nu instämde, hwarefter Kongl. Maj.t täcktes i Näder besluta, at Propositioni likhet med veste underdäniga tilstyrkanden, ffllllö 714 Den 8 Augusti. skulle ifrån Kongl. Maj:t Riksens nu församlade Ständer göras. Lx ?rotOLollo, Lre<lr. LeZerLolm. Utdrag af Protocollet, hällit i Konungens Högsis Domstol eller JustitiaRevision den 7 Julli 1809. Närwarande: Hans Excellence Herr Erefwen och Riks - Drotzet samt Justitia StatsMinistern Irolle WaLlitmei8tsr. Stats-Nöderne Friherre von platen. Friherre V^älerSParre. Illstitiä - Räderne von LtroLircb. Ullsen^valcll. ^lsrvoZel och Liom. Sedan af General - Auditeuren och Revisions-Secreteraren Llorens blifwit i underdänighet anmäldt, hurusom Kongl. Maj:t af anförde ffäl och grunder funnit godt i Räder infordra Högste
Frih:n har sagt, att 11. o. Ad. möjligen skulle vilja bygga sitt representationssätt på andra grunder än dem Utsk. antagit. Den, som önskar sådant, har sin rätt oförkränkt att till Consl.Utsk. upgifva dessa grunder för att der få dem först pröfvade, ty ulan alt delta Utsk. först pröfvat dessa grunder, anser jag ganska vådligt att antaga, hvad R. St., Utsk. ohördan, beslutat. I detta afseende hafva vi erfarenheten att åberopa. Vid 1840 års-riksdag hade Consl.Utsk. afgifvit förslag till representationens ombildning, hvilket underkändes, hvaremot i stället antogos de principer 3 Stånd upgifvit. Hvad åter angår det, som blifvit yttradt i strid med Gr. Hamiltons åsigt, får jag hemställa till den siste talaren, huruvida icke, då man granskar ett förslag §:vis, man snarast kommer in på principer ne, hvilka här äro uttalade i första eller andra §:n. Jag ser icke något hinder derföre, att hvar och en, som har en gemensam tanke att framställa, icke kan när som helst framlägga den. Denna gemensamma tanke blir sedermera framställd såsom propos. af Ilr Frih. o. Landtm., och då eger Ståndet öppet att antaga eller förkasta den. Framställes åter vid en § icke någon gemensam tanke, blir denne^ § hvilande, såvida hela förslaget blir hvilande. Hr Lagerhjelm: En talare har vändt sig till mig och jag måste ännu en gång alltså upträda. Då diskussionen lemnäs fullkomligt fri, har jag icke något emot en föredragning §:vis, såvida hvar och en har rättighet, att äfven vidröra ingressen till Utsk:s förslag. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: 56 § R.F. innehåller i 2:dra mom. följande: ”Frågor om förändringar af stadganden i grundlagarna varda på följande sätt behandlade: Tillstyrker Const.Utsk. hvad en riksdagsman hos detsamma i sådant afseende föreslagit,”
Hans ögon, som egentligen voro ljusblå, hade så stora pupiller, att de ofta gjorde intryck af att vara svarta, och hade många vexlande uttryck. Det var, som om hela hans själ varit koncentrerad i dem och ständigt visade nya och öfverraskande sidor. Han talade sällan, och då alltid om musik. Hvad man än började med, så var han efter fem minuter inne i B-dur eller C-moll och diskuterade någon gammal eller ny komponist. Han spelade allting från bladet, hade stor färdighet och en uppfattning, som ibland kunde vara genialisk, men vid andra tillfällen mycket omogen och orolig. Ännu medan de sutto vid kaffet, sökte hans ögon nyfiket och längtansfullt efter flygeln, och kaffekoppen var knappt utdrucken förrän Tofte kom fram med alla noterna. Det var en hel massa, ända från Beethoven och Händel till Schumann, Chopin, Brahms och Scambati. Han satte sig till rätta på stolen, och Tofte satte sig bredvid för att vända bladet, och så bröt det löst. Från den vildaste passion till den mildaste tröst, det hoppade fram genom skälmaktiga scherzi och sjöng i långa, uthållande toner i andantesatserna. Skymningen föll på, och det tändes ljus. Timmarna flögo, och alltjemt genljöd hela huset af en ström af toner. Qvällsmaten stod och väntade, blef buren ut och in, och Tofte svarade blott: »Ja, strax, strax! Bara detta stycke till.» Den unge studenten, som satt med alla händer fulla, hvarken hörde eller såg. Han var inne i sin egen verld och fullkomligt otillgänglig för alla yttre ting. Tyst och varm kom han in till supén och slukade litet mat, utan att lägga märke till hvad det var, och så in till pianot igen. Vid midnatt gick Nina i säng, men då Tofte kom in klockan tu med ett ljus i handen, såg han ut, som om det nu först var morgon och han skulle börja lefva. Han suckade djupt ett par gånger och sade derpå: »Så lycklig har jag inte varit på många år!» Från den dagen var den resande studenten en daglig gäst i deras hus. Han hade aldrig i sitt lif haft en så uppmärksam och hänryckt åhörare, och han och Tofte jagade hvarandra framåt i en ömsesidig ifver att spela och lyssna.
Hamiltons yttrande, får jag endast anföra, att jag för min del icke har något alt invända emot hans framställning, om R. o. Ad. lemnar sitt bifall dertill, att mitt förslag till gemensam tanke må undergå den förändring han föreslagit, och som blott vore att utesluta den detaljbestämmelse, som kan anses öfverflödig att nu införa, särdeles om R. o. Ad. ville antaga hvad jag anser vore det rättaste och säkraste sättet att komma till ett riktigt resultat i frågan, nemi. det föredragningssätt, jag i början framställt och som flere ledamöter understödt. Gr. Frölich: Jag uppstår nu, icke för att tala vidare om förslaget, — jag har redan gjort det, och kommer säkert alt Den 37 October f. m. att votera deremot; — men jag uppstår blott för att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att om afsigten vid beslutets fattande i denna vigtiga fråga är att blott bibehålla ståndsskilnaden i afseende på valsättet och alt votera en förändring i representationssättet från 4 kamrar till 2, m. e. o. att besluta om sådana saker, hvarom jag skulle våga säga, att man nära nog förut Sr ense, så är dertill för R. o. Ad. tillfälle genom att bifalla Frih. Sprengtportens förslag till gemensam lanke; men afslås åter bemälte Friherres förslag, afven med de af Frih. Hamilton föreslagna modificatiooer deruti, och hvilka jag ansett vara riktiga och behöfliga, så har R. o. Ad., efter min förmening, ådagalagt, att Ståndet ämnar förena sig om ett annat förslag, som kommer längre fram, och som åsyftar något annat än att bibehålla ståndsskilnaden, men blifva utaf med de 4 hamrarne. Jag har blott velat hafva sagt detta på förhand, och kommer att begagna denna argumentation i sin ordning, då ett sednare förslag förekommer. Hr von Hartmansdorff: Efter det medgifvande Frih. Sprengtporten gjort, i anleda, af Frih. Hamiltons framställning, får jag förklara, det jag ej anser någon betänklighet förefinnas mot antagande af Frih. Sprengtportens förslag.
Utan förbättring, ingen försoning, bjuder Guds lag, och om äfven delta bud icke tydligen i samhällslagen är utskrifvet, ehuru i återfallels skärpta straff erkändt, ligger sanningen deraf djupt rotad i hvarje menskligt sinne, och om icke straffet, liktidigt aftvagit brottet och den moraliska förnedringen, har straffet varit fruktlöst, och samhället lillbakastöler den oförsonta brottslingen. Ur denna synpunkt har sednare tiders lagstiftare äfven uppfattat straffen. De brännmärkande, fortverkande straff, hvilka, utestängande försoningen, äfven utestängde bättringens möjlighet och lill en samhällets fiende förvandlade den tillbakastötta brottslingen, hafva mer och mer, vikit., och ändamålsenligare, rättvisare straff blifvit sökta. Sålunda har hela systemets idée uppsprungit. Medförer denna strafftheori de åsyftade verkningarna? En rikare erfarenhet, ifrån olika nationaliteter samlad, kan först besvara frågan. Hvad som är gifvet är, till följd af straffets rent moraliska natur och individernas, nationernas olika susceptibilitet för moraliska intryck, att straffet, med högst olika intensivitet, högst olika afskräckande skall verka. För Italienarns varma blod, för Fransosens liflighet skall straffet, frihetens förlust, afsöndringen från hvarje umgänge, långt utsträckt blifva en tortyr, då kallare mera slutna nationer lättare skola bära detsamma. På inom nationerna särskilda individers olika lyimen skall straffet med samma olikhet inverka. Och det är att märka, att, vare sig alt straffet drifver till förtviflan eller med likgiltighet bäres, förfelar straffets åsyftade förbättring åstadkommande moraliska inverkan. Ty hvarken passionen eller själsslöheten medgifver den sjelfbetraktelse, den lugna och dock allvarsamma pröfning, som fordras pä det moralisk ordning må inträda, och dygd och förstånd återtaga sitt djupa och fasta herravälde. Huru på Skandinavien straffet skall verka, kan endast framtiden afgöra.
England och Frankrike kunna förbruka allt hvad Sveriges åkerbruk och boskaps-skötsel har alt aflåta. — Våra förfäder hade äfven metaller att utföra, liksom vi; men denna artikel möter höga tullsatser inom Tyska tullföreningen, Frankrike och Nord-Amerikanska Fristaterna, och lemnar ett ypperligt tillfälle för Svenska diplomatien att utveckla sin förmåga sedan R. IT. St. genom förbudens borttagande gifvit densamma en basis alt stödja sina operationer på. Alla dessa förhållanden, som grunda sig på Sveriges egendomliga natur och på Svenska folkets lynne böra icke förgätas vid den reform af tulltaxan, som utgör föremålet för denna motion; lika litet som det moraliska förderf, som lurendrejeriet alstrar hos en befolkning, hvars fattigdom inleder den i frestelse att låta använda sig. — Att den handelspolitik Sverige iakttager visst icke är utan *) Se Tal). Litt. A. i slutet af Häftet. 2 H. 18 274 Den 31 December f. m. inflytande på ancha nationers handlingssätt emot Sverige, derpå kan ett färskt exempel anföras. Då man för någon tid sedan sökte öfvertala Fransmännen att nedsätta import-tullen på Svenskt jern, förundrade det dem att sådant knöde yrkas så länge Svenska tulltaxan innehölle förbud emot införsel af utländskt jern. Konungamakten i Serige har längesedan och viel flera tillfällen verkat i riktningen af en friare händels-politik. Frågan om förbudens utbytande emot lämpliga tullar, är derföre icke ny. Den framställdes vid 1840 och 1841 års Riksdag uti propos. till R. St. hvaruti förklarades att förbudens tid vore förbi; och framställningen gjordes af en stor Konung^ hvars regering bär stämpeln af den mest conserverande hållning. Vid 1844 och 1845 års Riksdag förekom icke denna fråga. Deremot förklarade K. M. år 1847 uti Nådig Propos. till R. St. bland annat ”tiden vara inne för en ”mera fullständig tillämpning af de lill handelns lättnad syftande ”grundsatser, hvilka redan en längre följd af år varit af lagstiftaren ”godkända, änskönt användningen funnits böra endast småningom ”eller öfvergångsvis inledas.” Då Englands Regering med år 1850 uphäfde
"Vid utlåning äger banken, då ränta ej är utfäst högre, än efter fem för hundrade om året, och utlåning ej ställd på längre tid än 6 månader, att afdraga ränta för liela lånetiden, och vare jemväl, derest låntagaren ej betalar å förfallodagen, berättigad alt ifrån nämnda dag beräkna 6 proc. ränta.” BondeSt. hade beslutat, att 1 1 §:n skulle erhålla följande förändrade lydelse: ”För de försträckningar enskild bank lemnar, må ej högre ränta beräknas, än i allmän lag tillåten är, ändå alt försträekningen ej vid förfalloliden återgäldes; dock äger banken, der försträckning är gifven på 6 månader eller kor tare lid och endast 5 proc. ränta beräknad, att räntan vid försträckningens utgifvande innehålla;” hvarjemte BondeSt. beslutat att 2 mom. skulle utgå. Hr von Prosén: Jag anhåller om propos. på Borgare St:s beslut, Skälet derför är, alt jag önskar alt priyalban - 55a Den 20 Februari e. m. Iser icke må ålägga straffränta för uteblifven betalning för dagen. Den, som liaft med lagsökningar att goia för privatbankernes räkning, ser beliofvet af att dessa banker äro litet mera nogräknade vid låns beviljande och mindre liknöjda vid deras indrifvande, för att under tiden åtkomma straffrä utan. Hr Lefre'n: Jag instämmer alldeles i BorgareSt:s åsigt i frågan om ränteberäkningen och räntefoten, men jag önskade att R. o. Ad. skulle bibehålla ur i i §:n i Dlsktns förslag orden "under högst 6 månader,’’ emedan det är angeläget att banken icke bar någon profit af att fördröja lagsökningar; ty om bankerne icke få .tillgodonjuta denna straffränta af i proc. längre än för de första 6 månaderna, så blir det bankernes intresse att genast vidtaga lagsökning för alt inom 6 månader hafva den fulländad. Skulle deremot straffräntan få gå ifrån förfaliodagen, som BorgareSt. föreslagit, till dess belalning sker, så blefve det bankernes, ehuru alltid illa insedda, intresse, att låta lånen stå outsökta i det längsta.
Det förtroende, hon förvärfvat sig, bragte emellertid denna lilla pedagogiska anläggning till en långt snabbare och mera omfattande utveckling, än dess grundläggarinna tänkt sig. Redan innan första året gått till ända, var elevantalet så stort, att fröken R. måste anlita två lärarinnor för att upprätthålla undervisningen. Denna snabba utveckling och fröken Risbergs egen nitälskan för den kvin liga undervisningen bragte henne snart på den tanken att upprätta ett fullständigt läroverk för flickor. Planen mognade, och i samråd med dugliga lärarinnor och åtskilliga lä- rare vid Karolinska elementarläroverket i Örebro satte fröken R. den i verket. Till höstterminen 1863 öppnades Örebro elementarskola för flickor, eller, som den allmännt kallades, » Risbergska skolan ». Den räknade då 50 elever, 6 lärare och 6 lärarinnor. » Företaget var djärft », säger fröken R. anspråkslöst. Så till vida kunde hon ha rätt, att pedagogik oeh metodik, två ämnen, som då i allmänhet voro mindre kultiverade än nu, antagligen icke alls ingått i hennss eljes så omfattande själfstudier. Men i ersättning hade fröken R. sitt brinnande intresse för saken, föräldrarnes förtroende och framför allt en praktisk erfarenhet, som pröfvat nä- stan hvarje gren af kvinlig undervisning. Frö- ken Risberg kunde med fullt skäl sägas ha » passerat graderna », innan hon såsom föreståndarinna själf fick befäl. Fröken Risberg fick också hufvudsakligen lita till sig själf och sina medhjälpare, ty någon förebild för den nya skolan fanns ej att tillgå. Flickskoleväsendet låg ännu i sin linda; statens normalskola för flickor, som sedermera ofta tjänat såsom mönster för privata skolor, tillkom först året efteråt. Ett läroverk för flickor, så omfattande och så fast organiseradt, som det fröken Risberg 1863 upprättade, torde man knappt på den tiden ha tänkt sig. Visserligen funnos förut flickskolor i några städer (Stockholm, Göteborg, Upsala, Vesterås, Helsingborg m. fl. ), P. ] MALLIN. men, med undantag af Wallinska flickskolan i Stockholm, torde de knappast haft den omfattning, att de kunnat tjäna fröken R. till förebilder.
Propositionen och å den framställning af sanna förhållandet, som här är gjord, behagade bifalla ofvan anförda öfverflyttning, får jag likväl äran anmärka, att dessa medel ej blifva tillräckliga för reglerandet af dessa löner i likhet med Skånska Reg:ternas, hvartill ytterligare skulle erfordras ett tillskott, stort 1721 R:dr 28 sk. B:co med derunder inbegripna 34 t:r spannmål. Jag får derföre, med begagnande af min Riksdagsmannarätt, föreslå, att, oberäknad den öfverflyttning å allmänna indragningsstaten, som blifvit af H. ål. Konungen Nådigst proponerad, nytt anslag lill ofvananförda belopp, stort 172 1 R:dr 28 sk. li:co med derunder inbegripna 34 t:r spannmål, måtte blifva beviljadt och i den nya Statsregleringen uppfördt. Ingen känner mera än jag obehaget af att begära nya anslag, isynnerhet för en enskild Corporation, till hvilken jag sjelf hörer. Min öfvertygelse, att det varit min pligt att saken, jemte motiverna dertill, inför R. St. vördsamt framställa, har ensamt dertill kunnat uppmana mig. Piöfningen, huruvida denna min motion är byggd på rättvisa och billighet, tillkommer ej mig; jag öfverlemnar den med full tillförsigt och förtroende lill Rikets nu församlade Sländer, och får, ehvad utgången af densamma än må blifva, trösta mig i medvetandet, att jag åtminstone handlat efter samvete och öfvertygelse. Om remiss af denna min motion till Stals-Utsk. anhåller jag vördsamt, äfvensom att densamma, måtte blifva de andra RiksSt. communicerad. Likaledes anhåller jag, att Stats-Utsk. behagade taga kännedom af ofvannämnda löneregleringsoch organisationsplan , sorn af mig blifvit i underd. till K. ål. genom StatsSecret. för Krigsär:na inlemnad, helst detta project in extenso upptager, hvad här i sammandrag endast kunnat och bort utföras. Ut - I Den 24 Februari i. 121 Uträkning ofver behållningen af Compagni-befälets löner vid K.
Kamererare» äligger, akt noga rätta sig efter det för honom utfärdade och för della stad» fästade Utlänings - Reglemente, och i öfrigt upfylla hwad pä honom ankommer, samt af Dircclionen kan honom anförtros och äläggas; och bör wid Kammererarc-beställningens tillsättande hädanefter iagttagas, all ingen kill densamma anses för behörig sökande, som icke bifogat wederbörlig borgen för sin upbörd, till den summa Riddarhus-Directionen finner tjenligt akt utsätta. Z. 18. Ingen af Riddarhusets Tjenstemän kan säsom Fullmagtig för annor ött inlaga säte pä Riddarhuset. Är han fielf Hufwudman för sin ätt, dä kan hans rättighet i denne del honom icke beragas, liktväl hwad Riddarhus - Secreterare» angar, med den inskränkning här ofwanföre finnes stadgad. Lades pä Bordet. 682 Den 14 Zebru-r!i. Föredrogs ä nyoSlats-Ut,skottet den 12 Februari! pä bordet lagda Betänkande, i anledning as Kongl. Majus Nädiga proposition om redogörelsen för de medel, som till kriget bliswit anwände. Grefwe Oe la 6arZie, ^acobdtsiesior Lokantz, som förmodade alt detta mäl i dag pa förmiddagen, dä han sjelf war hindrad wara tillstädes, skulle förekomma, har anmodat mig, att uplasa ett af honom författadt Dickamen. Herr Grefwen upläste derefter följande: Uti swaret pä Konungens Nädiga proposition., angående revisionen af räkenskaperne för kriget, har Stats-Utfloktet yttrat: Att Stats-Utstöttet anser Revisorernes ätgärd icke bära e er kunna widtaga förr, än a-a de till RrigS redogörelsen ?)örande rakenstaper aro afflyttade, samt med verificationer och qrvittencer försedde; oct) desie kunna ej erhallaS och meddelas förr än wederbörande för sine fordringar vlrfwit förnöjde.
Antingen har han något i sinnet emot mig eller törs han ej ut, af fruktan för firdeh, som nu drifves in på alla håll. Mot aftonen gick jag ut, passerade förbi Murad för att få honom ut, men som han ej var hemma, gick jag ensam, gjorde först en liten tur och stannade sedan i cafét nära hemmet i vårt qvarter, och hörde på den gamle hesa Mohaddit. Fördömdt att jag ej väl förstår honom; men han berättar med en olika stämma mot den han begagnar i vanligt tal. Gick på morgonen till Köhler, men som han ej funnit någon assignation, gick jag till dragomanen vid Engelska konsulatet. Han är en särdeles bestyrsam man, alla skrika efter honom och han parlerar alla möjliga språk. Jag hörde honom denna morgon tala färdigt och korrekt Arabiska, Turkiska, Franska, Italienska, Engelska, och litet Tyska, men detta sistnämnda språk obetydligt. Han lofvade rangera saken för mig tills i morgon, och talade med en Jude eller Armenier eller något dylikt, som i morgon skulle ge mig en sådan assignation. Fick af Bokti till låns ett utdrag af Sihah. Vandrade omkring och gjorde små uppköp af snus &c., så att jag ej hann hem förän en stund före 'asr. Min tjenare gick vid denna tid ut för att köpa kött och behagade bli borta ända till närmare maghrib. Då jag länge förgäfves väntat på maten, gick jag slutligen i förargelsen till Murad och med honom på en liten spatsertur, hvarefter han kom till mig och blef sittande här en stund att röka och dricka kaffe, som jag lät koka, ehuru det var något sent. Gick till Bokti och tog pengar för att köpa böcker, men det kunde ej ännu i dag bli någon handel af, emedan det var lördag och emedan jag ej förän i morgon kunde få en assignation af vexlaren. Till honom förde mig en ung Moldavier, som jag träffade vid konsulatet och hvilken jag sedan följde till hans bod i Khan elkhalili. Moldaviern var en ung treflig man och högst artig. Från honom gick jag efter min kompass genom åtskilliga delar af staden och kom hem något efter middagen. Sedan gick jag till Murad, drack thé hos honom och pratade en stund.
r4,6o5 Läster 14.273 — 10,9421 — 12,097 — Påmönstringar för Utländske Fartyg: — 1828 — 4^2 — 1829 — 369 — i83o — 3o5 — 183 r — 444 st. - å tillhopa Lästelalen ej uppgifne ■ i8,32i Läster - 17,385 — 23,775 — i83a — uppgift uteblifven. Bland detta antal Utländska Fartyg hafva 1,039 varit Norrska. Beträffande Fabriker, åberopas jemväl här förrberörda och bifogade Sammandraget af berättelserne härom. Bolaget Gibson & Keiller, som vid Staden redan äger en större Segelduks-Fabrik, för hvars utvidgande localen dock är hinderlig, äro sinnade att flytta Fabriks-Rörelsen Feni fjerdingsväg från Staden till ett af Bolaget inköpt ställe med vattenfall, och alt der etablera Fabriks-rörelsen i en schak, som i vårt Land knapt varit tänkbart och säkert aldrig förut sedt. Ett rum, 100 alnar i fyrkant, är redan under täckning för att till Våren inrymma Spinneri-Machiner, Väfslolar och Chemiska bleknings-apparater. I afseende på de uti min sisla berättelse omförmälde allmänna inrättningar i Staden för Undervisning, Sjukvård och Fattigförsörjning m. m. har ingen annan förändring ägt rum, än att Frimurare-Ordens Barnhus under tiden blifvit upplöst och att i stället af Frimurare-Samhället nu underhålles ett betydligt antal värnlöse barn genom ^pensionering på Landet.
< 9:ö 1 betraktande, å ena sidan, af det genom landet tilltagande odling, folkmängd och framsteg i industrielt hänseende årligen förökade antalet af landsstatstjenstemännens göromål och, å den andra, af bemälde tjenstemän^ i allmänhet, ganska ringa lörmår.er, hvilka, under en alltjemnt stigande lefnadskostnad, blefvo mer och mer otillräckliga, ett förhållande, som; på sättet för ärendenas handhafvande mäste skadligt inverka, har Kongl. Maj:t ånyo fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å angelägenheten af förökadt anslag till reglering af iandsstats-tjenstemännens löner samt, under åberopande af det den Nådiga propositionen bilagda protokoll öfver Civil-ärenden för den 9 November nästlidet år, af Rikets Ständer begärt, att, för verkställande af lands-statens lönereglering efter de uti berörde protokoll omförmälde grunder och med Kongl. Majit förbehållen rätt att denid iakttaga de smärre jemkningar, sorn möjligen funnes, af omständigheterna påkallade, en summa af 77,000 r:dr måtte, såsom reservations-anslag, å stat uppföra-.