Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke förstå Hr Cederschjöids calculer, att om än 80 å 90 proc. af creditiven någon gång skulle finnas obegagnade, man derföre skulle kunna säga, att Ständerna minskat lånerörelsen. Samma förhållande är med Manufactur-discontcreditjvet m. fl., att de icke alltid äro till fullo occuperade; men derföre kan man val icke säga, att rörelsen är minskad, Jag åberopar i öfrjgt, hvad jag sist yttrade, och fortfar att begära propos:n, Hr Cederschjöld: Bland de creditiven på Banken, som hittills funnits, hafva de flesta icke blifvit till fullo begagnade, och så skulle det helt visst gå med de nu ifrågavar. Deremot hafva discontfonderna alltid varit omtalade, sa långt de räckt. Om nu intill nästa riksdag 1 million indrages från discontrörelsen och öfyerflyttas på cassacreditiven, samt deraf, såsom det är högst troligt, icke begagnas til! större del, än kanhända 20 proc., så är det ju gifvet, alt 80 proc, af den öfverflyttade millionen icke komma i omlopp. Jag anser det angeläget, att vi icke binda hän - D c 11 3o Juli f. m. 335 derna på oss för kommande beslut och afstyrker altså förslaget. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: Jag finner Frih. Palmstjernas förslag vara öfverensstämmande med min åsigt deruti, att äfven jag vill, att lånerörelsen icke må förminskas. Jag skall derföre icke hafva något emot, alt tillägget införes, sedan betänk, år afgjordt; men att i en rubrik fatta ett beslut, sorn i visst fall bestämmer detailstadgandena, kon jag icke anse formenligt. Dessutom finner man, då man granskar förslaget, att det verkligen står i strid med hvad Utsk. tillstyrkt. Förslaget innehåller nernl., alt Bankens närvar, lånerörelse icke förminskas; men om man anslår till creditiv, hvilka möjligen icke komma att utgå, hvad eljest ovilkorligen i discontväg utgått, har man verkligen förminskat lånerörelsen.
Den gamle stod med pipan i munnen och blickade dit ned. Fem söner, af hvilka fyra med hustrur och barn, sträfvade der borta i sitt anletes svett med skördearbetet och biträddes af gårdens trenne drängar och pigor. Det gick flinkt undan, men rynkorna i Salmen Ukkos panna blefvo ej jemnare. Hans bruna, fårade ansigtes skarpa drag fingo ej ett vänligare uttryck, fastän solen lyste derpå med sina rödaste strålar, och hans tunna läppar hopknepos än fastare, då han observerade, att qvällen led och ännu en tredjedel af åkern stod oskuren. Mor, ropade han, vänd åt stugan, mor, du behöfver inte ge dem morgonmjölk till qvällen; mindre duger åt sådana der odågor! Lata ha de varit och styfva i armarne! Gud vet, huru du fostrat dina barn, då du inte fått folk af dem, fast jag hjelpt till och lärt dem det lilla de verkligen kunna! Hör du, ställ fram surmjölk i muggarne, väl påspädd med vatten... Sådant arbete, sådan lön! Mor stökade inne i stugan. Hon hörde från den öppna dörren alltsammans, men fortfor tyst och stilla att derinne syssla med grytor och fat. Mor, ropade Ukko ännu en gång, det är ju lördagsqväll, eller hur? Så är det, svarade gamla Annika med sin låga basstämma. Och det är min åttiofemte födelsedag, är det inte så? Den åttiofemte, ja, hördes det inifrån. Och de vänta sig kalas i dag, kan jag förstå? frågade Ukko vidare. Nog göra de det, bestyrkte mor. Ha, ha ha, skrattade gubben, då ska de bli långa i synen. Gröten går nog ned ändå och strömmingen likaså. Koljan är så färsk, att längtan efter mjölken skall bli dubbelt stor. Sådana latvargar! Svält skulle de ha, barkbröd och källvatten! Du ringer inte ännu på en halftimme, mor! Mor bara teg. Hon öste en skopa vatten i kitteln, der den svarta rågmjölsgröten kokade, rörde hårdt i bottnen, satte slefven på kant och skyndade till bordet. Der, längst inne i stugan upptog det hela långväggen.
Men Suenonius rynkade ögonbrynen, mumlade något om ”gjordt” väder och upphäfde derefter åter sin stämma: – Jag kommer för att i närvaro af denne lagens tjenare förhöra dig, Ingrid, om din själs tillstånd och din jordiska vandel, hvarom mycket ondt säges. Du är ett af fåren i min hjord, och det är herdens pligt att eftersöka de pestsmittade och skilja dem från de andra, på det att ej hela hjorden må gå till grund. Svara mig först och främst: hvarför har jag ej sedan länge sett dig i templet, der ordet förkunnas genom min mun? – En så öppen fråga kräfver ett öppet svar, gaf Ingrid till genmäle. – Jag och mitt barn förrätta vår andakt här hemma genom läsning af Guds eget, rena och tydliga ord. Men edra predikningar förstår jag icke: ni talar om papister, kalvinister och synkretister och nedkallar Guds förbannelse öfver deras hufvuden. Det finnes i verlden nog hat och kif, utan att man behöfver höra sådant från predikostolen. Suenonii svartmuskiga ansigte svartnade ännu mer, och hans blick glödde under de buskiga ögonbrynen. – Skrif, sade han till länsmannen, som nu ur sin ficka framdragit ett ark papper, jemte bläckhorn och penna, och lagt det på bordet bredvid prestens bibel, den han, såsom ett säkert värn mot förhexning och trolleri, makat så nära sig som möjligt; – skrif, att denna qvinna öppet förklarat, det hon ej besöker kyrkan, emedan der utlägges den rena evangeliska läran och fördömas papistiska, kalvinistiska och synkretistiska villfarelser. – Skall ske, sade länsmannen och förde pennan till papperet, men lade den åter bort, sedan han ritat en bokstaf och gjort en stor plump. – Kära bror, sade han, med tanken på den kinkiga stafningen af ordet synkretist, – jag känner mig så häpen öfver detta gudlösa svar, att min hand nekar sin tjenst. – Jag förstår, inföll Suenonius, – Satan kan döfva armar, det är kändt, och han vill här komma sin tjenarinna till hjelp.
Och i dem lefde han sig in, med dem lefde han, i dem och deras diktare, med en så svärmisk och intensiv kult, att han miste sig sjelf ur sigte, medan han matade månget svagt diktkräk med sin egen frodiga fantasi och blodvarma känsla. Och i de stunder, då det bände rigtigt starkt på i honom, skref han i en sinnesstämning af högsta olust och den mest skälfvande njutning verser, som liknade känslosamlingar utan aflopp eller med utlopp i det tomma intet. Så gick hösten, och julen, och den nya terminen vidtog alldeles såsom den förra slutat. Truls fattade ett raskt beslut, drog ett par vexlar, packade sina koffertar och slog sig ned i Köpenhamn. Det var icke till den stad, hvari gardet rumlade, som han for. Det var till de nya böckernas stad, till de Jakobsenska personernas klassiska ort, till gatan och huset, der fru Boye sitter samman med Niels Lyhne en lummer sommareftermiddag, då persiennerna äro nerrullade, och der kvarnen på Vestervold kastar skuggan in i Niels’ rum denna vidunderliga kväll – «to Gange Lys, en Gang Skygge.» Det ena Köpenhamn var icke det andra Köpenhamn; de hade intet med hvarandra att skaffa. Truls upptäckte en dag med undran, der han flanerade på gatorna, att han icke återfann ett spår af detta gamla Köpenhamn, som han fordom känt. Det är icke de yttre miliöerna, som fälla utslaget, utan det är den i dem lefvande individens egen art att se och känna dem, som bestämmer, om de äro så eller så. Och våren gick, och sommaren kom, och Truls är åter hemma i Skåne. En augustieftermiddag, midt i skördetiden, tog Truls på sig och gick att helsa på sin vän Bengt. Det var rötmånadstemperatur, och han vandrade med sommarrocken öfver axeln fram på de gula dammande vägarne. Öfverallt hade man att göra med skörden: mejade korn, körde rågen in. Långa rader af karlar, som i regelmessigt tempo höggo ut, höggo in; långa rader af skylar, och vid en af dem lasset med pigan högst uppe i silhouett emot den varmblå himlen.
Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar mot Ut 4:deSaml. 5 Band. 44 C90 Stat s-U t s k o 11 e t s Betänkan d e n. skottets Betänkande rörande General-Assistance-Contoiret. mot Stats-Utskottets under den 20 näsJj. September afgifne Betänkande, rörande General-Assistance-Contoiret, samma Betänkande blifvit från Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Välloflige Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottet återremitteradt, så har Utskottet föreliaft detta ärende till förnyad öfverläggning. Till en början torde Utskottet få lill rättelse anmäla åtskillige uti anmärkningarne förekommande misstag. Utskottet bar nemligen, icke, såsom af någre Herrar Ledamöters yttranden inom Högloflige Ridderskapet och Adeln, vill synas, medgifvit att General-AssistanceContoiret åstadkommer och befordrar lättja, misshushållning och tjufnader, eller i öfrigt från General-Assistance - Contoirets verkningar i Moraliskt hänseende hämtat an, i följd af gjorde anmärkningar S ta ts-U ts ko ttels Be tänk a n de n. 6g i grunden för tillstyrkandet om dess framlida upplösning. Utskottet liar tvärtom öppet Bekant sig till den grundsats: att hvad som i förenämnde afseende blifvit General-Assistance-Contoiret lill last fördt, icke utgör giltigt skäl för Inrättningens upphäfvande. — Och då detta är en fråga, som i alla fall måste komma att bedömas efter en hvars enskilda opinion; så får Utskottet med skyldig aktning för deras olika öfvertygelse, som, måhända med nog starka färgor framställt det moraliska förderf, som lorments hafva varit en följd af General-Assistance-Contoirets tillvarelse, för egen del endast åberopa hvad Utskottet i detta afseende uti förra Betänkandet yttrat.
Afsändningsbeloppet utgjorde, enligt hvad räkenskaperna vid handen gifva,36,426 tunnor Korn och 18,53a tunnor Hafra. Revisorers Berättelse. 6o5 Utan tvifvel hade Kongl. Allmänna Magazins-Directionen för afsigt att, med dertill af Kongl. Maj:t i Nåder gifven anledning, genom förenämnde export på förmånligt sätt få afyttradt ett större parti af Magazins-Inrättningens öfverflödiga Spannmålslager, sorn äfven ansenligen blef ökadt af de i början af år 1821 nådigst anbefallda upphandlingar af så väl torkad som otorkad säd i Rikets alla Provinser, men efter hvad Revisorerne kunnat utröna, grundade sig beslutet om Kongl. Directionens, i hänseende till Italienska exporten, vidtagna åtgärder endast och i synnerhet på en af Handels-expediten J. Fleischer till Kongl. Directionen ingifven pro-forma-räkning, af den 12 Maji 1821, jemte andra af honom till Kongl. Directionens Protocoll mundtligen gjorda uppgifter, rörande den vinst och fördel, som utskeppning af Spannmål till Italien skulle åstadkomma. Efter dessa af Fleischer meddelta uppgifter borde en tunna Korn, sedan alla omkostnader, utom belöpande frakt och assurance blifvit afräknade, inbringa circa 9 R:dr och en tunna Hafi a 8 R:dr 34 sk. Svenskt Banco, med stöd hvaraf Kongl. Directionen, som ansåg en slik försäljning temligen gynnande, hos Kongl. Maj:t uti underdånig skrifvelse af den i5 Maji nämnde år hemställde, om icke den redan påtänkta Spannmåls-exporten borde ställas i verket, hvarvid dock Kongl. Directionen ej i underdånighet gaf tillkänna, att frakt, tull och assurance för hvarje tunna Säd, enligt hvad Directionen nu meddelt, uppgick till 3 R:dr 24 sk.
Med mäskvärmare förstås en sådan inrättning vid bränvinsbrännings-redskap, i hvilken mäsken, genom den från pannan utgående ångan, förberedande uppvärmes, så att, då den derefter slås eller tappas i bränvinspannan, uppkokningen och således averkningen sker fortare än eljest. Mäskvärmare vare tillåten af hvad form eller ämne som helst, men får ej innehålla mer än en femtedel utöfver pannans rymd, ej heller så inrättas, att den åstadkommer någon rektifikation, med mindre sådan inrättning uppgifves såsom rektifikations-apparat. Med rektifikations-apparat förstås den del af bränvinsbrännings-redskap, hvarigenom en större eller 'mindre del af produktens vattenhalt afskiljes under sjelfva bränvinsbränningen, så att afrinningen utkommer starkare eller mera sprithaltig, 44 Bevilln.-, Lagsamt hällni. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. än då en sådan inrättning icke begagnas. Rektifikations-apparat må bestå i klarkula, tallriks-apparat, eller hvilken annan inrättning sorn helst, utgöra serskild redskap, eller inneslutas i någon del af bränvinsbrännings-redskapen. § 13. Genom begagnande af förenämnde 3: ne redskapsdelar, enskildt eller sammansatte, uppkomma följande 4 klasser: FUfsta klassen: Enkel redskap. Redskap i denna klass får ej innehålla, ej heller till den fogas, någon inrättning, som afser eller kan tjena, hvarken såsom mäskvärmare till mäskens förberedande uppvärmning, eller, såsom rektifikations-apparat, till klarning eller så kallad rektifikation, utan mäste afrinningen, för att blifva bränvin, omkokas i samma panna. Andra klassen: Beslår af enkel redskap med mäskvärmare. Tredje klassen: Består af enkel redskap med rektifikations-apparat. Fjerde klassen: Beslår af enkel redskap med både mäskvärmare och rektifikations-apparat; hvartill kommer Femte klassen: Innefattande all sådan redskap, vare sig den så kallade dubbla pistoriska apparaten, eller af annan uppfinning, som icke kan hänföras till någon af de föregående fyra klasserna.
Men så segrade kärleken till Brynhild, hon var honom bast af alla,; &gt;förr mitt lif jag låta skall an mön mista - och möns skatter.&gt; Han bad sin broder Högne om r i d och frestade honom med Sigurds guld. Men Högne svarade, att det ej bofdes dem att så bryta svurna eder, och varnade Gunnar för Brynhilds aggelse. Gunnar lockade då till dråpet deras yngre broder, som ingen del hade i de eder som svurits. Och snart stod svärdet i Sigurds hjerta. jag vet val hvadan det kommer: Brynhild ensam vallar det. Mig har mön framför hvar man älskat; dock grep jag ej in i Gunnars ratt, jag svek ej fränder, ej svurna eder.&gt; Gudrun miste sansen, och Sigurd lifvet. Nar Brynhild sporde Sigurds död, log hon, Ben g h g log, hon .af all sin hug^; men på samma gång bleknade hon. Den gången ville Gudrun dö, då hon satt sorgfull öfver .Sigurd; maken., Jarlar och jarlahustrur sökte stilla hennes sorg - genom att tälja hvad bittrast de upplefvat. Men Gudrun &gt;kunde icke gråta, var djupt qvald, hjertat ville brista.&gt; D5 tog Gudruns syster höljet från höfdingens lik och lade hans kind mot Gudruns knä. Upp s5g Gudrun ett ögonblick, &amp; g konungapannan klibbad af blodet, klara blicken brusten i döden. På knä sjönk Gudrun - tårarne flödade. Systern qvad: &gt;ädlare var eder kärlek än alla menskors ofvan mullen; aldrig du trifdes ute eller inne, var - hos Sigurd d u ej., Då qvad ock Gudrun, en lofsång öfver Sigurd, hur hans glans lyst äfven öfver henne, hur hon nu, sedan ' hennes konung fallit, vore, så liten som löfvet ar på vide.qvistar~ '; hon anklagade Gunnar, som så svikit Sigurd. Brynhild stod med styrka samlad, och hennes ögon brunno af eld, då hon såg såren på Sigurds lik.
Uppå derefter framställd förnyad propos., samtyckte R. o. Ad. till Hr Aminoffs begäran, att fa afträda ifrån sin befattning att vara ledamot af Bevilln.Utsk. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att en af Bänkmännen för I9:de bänkm:s-afd. Hr Hummelhjelm, Carl Fredr., som erhållit tillstånd att på kort tid frän riksdagen afresa, nu anmält sig vara förhindrad att snart återkomma och derföre afsagt sig sin bänkm:s-befattning; i anledning hvaraf H. Ex. yttrade, alt i nästa plenum val komme att förrättas lill återbesättande af den sålunda ledigblifna bänkm:s-platsen i 19:de afd. Den 3 A ugusti. 67 Hr von Hartmansdorff, Aug.: I anledning af Hr Gr. o. Landtnäs sista framställning, tror jag mig höra nämna, att, om milt minne icke felar, saknas äfven Bänkman för 20:de afd.; hvadan för henne val måhända kunde få äga rum vid samma tillfälle. Ledigheten är efter Hr Tersmeden, som blifvit Elector. Efter det sedermera, medelst de i cancelliet förda anteckningar, blifvit upplyst, att inom så väl ]0:de som 20:de bänkmisafd:ne bänkm:s-ledighet uppstått efter Hrr Rosenstjerna, Nils, och Tersmeden, Johan Jaeol), hvilke blifvit utsedde till Electorer, tillkännagaf H. Ex.
Herr Sandels, Benjamin, BergsRåd, 85 — Upplästes och lades på Bordet följande från Utskotten inkomne Handlingar: 1:0 Från StatsUtskottet, af den 4 Augusti, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande om utbetalningen af förra Kongl. Famillens enskilda förmögenhet. Hufvudsakligen tillstyrker Utskottet att f. d. Kongl. Famillens Arf och enskilda förmögenhet först måtte liqvideras af de för Pomern och Rugen inflytande medel, samt att Krigsskulderna af det å dessa medel uppkommande öfverskott måtte betalas; men att, om något hinder vid indragningen af de Preussiska medlen skulle förekomma, så att större eller mindre del deraf icke blifver att tillgå inom den för krigsskuldernas liqviderande bestämda tid af 3 år, Fullmäktige i RiksgäldsContoiret måtte authoriseras att upptaga ett lån, icke öfverstigande en summa af 300,000 R.dr, mot 6 procents renta, på högst 5 års tid. Den 4 Augustt. 2:0 Från StatsUtskottet, af den 2 Augusti, hvaruti Utskottet till Riksens Ständers granskning och fastställelse öfverlemnar ett förslag till förnyadt Reglemente för RiksgäldsContoiret, äfvensom den atiönings och pensions stat, som efter nu varande förhållande blifvit upprättad. 3:0 Från StatsUtskottet, af denna dag, 1 anledning af åtterremiss i frågan om en på Allmänna Arbetshusfonden anvist utgift; och föreslår Utskottet att Riksens .Ständer, genom underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla om den nådiga åtgärd , att, så framt Biskopen Doctor Vingård ännu icke blifvit med Biskopsboställe försedd, samt Kongl. Majit i nåder skulle finna honom berättigad att tills vidare tillgodonjuta den i fråga varande hushyran, Kongl.
S' D. 28id förnyad föredragning af Laa-l!tffottets, sedan sista Plcnidag pä bordet hwilande Memorial eif den 9 dennes, fann Bonde-Ståndet, lika med Lag-Utskottet, att frägan om de afgifters beräknande, som, enligt Auctions-Kammare-Ordningen, för Stockholms Stad den 6 Junii 1780, börautgöraS för waror, som derstädes försaljas, wara af den Ekonomiska beskafjenhet, att den tig Allmänna Beswärsock Economie-Utskottets handläggning och utlåtande bör hänwisas.
ELIN (kommer motvilligt). Åh, mamma lilla, inte är det farligt. FRU STÅLBERG. Kära barn, hur kan du tänka dig för så litet! (Sven kommer genom vänstra dörren.) SVEN (till Elin). ryckte dig ju från mig, innan jag fick kyssa dig riktigt. (Omfamnar och kysser henne.) AGDA (mumlar halfhögt). len, om det smakar. Ja, kyss henne nu och håll på med det hela juFRU STÅLBERG. hällre skaffat din fästmö en lunginflammation än uppskjutit hälsningskyssen i fem minuter. Hvad ni män alltid äro egoistiska. Du skulle God afton, min lilla älskling! Din stygga mamma SVEN (skakar fru Stålbergs händer). Seså, svärmor lilla, bannas inte nu, innan jag får God afton, god afton! FRU STÅLBERG. äro kalla! Välkommen, käre Sven. SVEN. kallt ute i qväll. Ja, det tror jag rasande väl. Det är så fördömdt ELIN (ömt). du mycket? (Tar hans händer och andas på dem för att värma dem.) SVEN. dig med att hälsa på mig, då jag nu inte varit här på 14 dar. AGDA (vårdslöst). aldrig komma! God afton, käre Sven! (Missnöjd.) Ack, att de (En betjänt sätter in en t@ébricka.) FRU STÅLBERG. Kom nu, Sven, och drick en kopp varmt té. SVEN. skönt. (De sätta sig vid bordet, utom Agda, som står vid fönstret och ser ut.) Tack, svärmor lilla, det skall smaka tusan så Se där är Agda. Du kunde väl ändå besvära Ja, det är 12 grader och så snöyra till! Fryser Hu, hvad dina händer hälsa riktigt, åtminstone. SVEN. att berätta dig. (Agda vänder hufvudet och lyssnar.) Kan du tänka dig, att din favoritko, den som du alltid så gerna mjölkade i somras, blef sjuk i förra veckan, så att jag måste slagta henne. Det var en riktig förlust, ty det var min bästa mjölkko. ELIN (deltagande). Prinsessan, som jag kallade henne. Hvilken skada! AGDA. de här!
Raabs förslag, som skall vara ett medelvägs-förslag, så vill jag instämma i den af Hr von Hartmansdorff afgifna reservation, hvilken innehåller, att bäst vore, om bränvinstillverkningen finge fortfara med den skatt, som för framtiden skall blifva gällande. Men jag har ett skäl att invända, såväl emot detta förslag, som mot Frih. Raabs, och detta skäl tror jag icke att man kan vederlägga. Det är nemi., att om alla de 670 ångbrännerier, som finnas, skola få fortfara att bränna, sä är det naturligt att de äfven skola begagna sig af denna rättighet. Om man då ålägger dem en skatt af 16 sk. b;ko kannan, mäste kontrollanter redan i höst anskaffas, och svårigheten härutinnan är redan genom föreg:de discussion så tillräckligt ådagalagd, att jag icke vidare behöfver yttra mig derom. Hvad åter beträffar de många smärre brännerierna, så är det gifvet, att man skall för dem bestämma skatten efter afverkningsförmågan; men att bestämma denna afverkningsförmåga enl. den tariff Frih. Raab upställt, anser jag icke rättvist, emedan jag icke tror att den är så stor. Jag liar velat visa, i hvilka svårigheter man skulle invecklas, om man bifölle del förslag, sorn antingen Hr von Hartmansdorff eller Frih. Raab framställt. Ofvergår jag till betraktande af de olägenheter, sorn skulle upkomma genom att bifalla Utsk:s förslag, så kan jag egentligen icke finna någon annan olägenhet deraf, än den, att man skulle betaga alla deni, som hittills ega rätt att bränna med viss redskap, men icke ämna förändra den efter den nya författningens föreskrifter, denna rättighet. Utsk. har föreslagit, att K. M. måtte tillåta bränvinsbränningen, alt, såsom ersättning för Nov. och Dec. månader detta ‘•år, i st. få ega rum tvenne månader nästa år. Jag föreställer mig, att K. M. i sådant fall skall finna skäligt, att meddela så beskaffade föreskrifter, att de genom förbudet upkommande olägenheterna och det deraf härflutna missnöjet i betydlig mån skola mildras.
Slutligen liar man såsom ett vigtigt skäl emot förslaget och för kopparmyntets bibehållande anfört den stora vinst myntverket deraf drager. Jag har nyss påpekat, att denna vinst slutligen får bestås af Banken. Om myntverket behöfver stora inkomster, är det väl lämpligare att lemna det ett anslag. Följderna af vinsten på kopparmynt har vår GrannStat Danmark erfarit. Der fanns nemi. för flere år sedan ett underhaltigt kopparmynt, och man tyckte sig hafva stor vinst af denna inrättning, men följden blef, att man i England efterapade detta kopparmynt så fullkomligt likt det Danska att skillnaden var endast den, all del Engelska var bättre prägladt än det rigtiga Danska myntet. Detta mynt spriddes inom Danmark och kunde icke skiljas från det äkta, så att Danska kronan sluteligen måste aflysa myntet och med stor förlust inlösa detsamma. Jag inser icke något rimligt skäl, hvarföre betänk, icke borde bifallas, och anhåller alisa vördsamt om proposm på bifall. Hr Rosenblad: Till en början anhåller jag i allo få för ena mig med Hr Björnstjerna och att lill de af honom redan lemnade uplysningar få lägga ännu en annan, nemi. alt i de länder, hvilka äga fint silfver, sådana myntstycken, som det ifrågavande, äro föga gångbara. Jag vill t. ex. omnämna, att, ehuru en annan ledamot af Ståndet, hvilken ännu icke yttrat sig, lärer vara beredd att för Ståndet framvisa några 2 och 1 pence stycken, inom England antalet af dessa mynt är så ringa, att under Konung Georg III:s 60-åriga regering, då milliontal af guld och silfver utpräglats, funnos af dessa 2-pence stycken några få 1000- tal och präglades således hufvudsakligast för kuriositetens skull, ålan har här äfven sagt, att de Ryska 5 kopeksslyckena, hvilka äro till storleken ungefärligen lika 2-pence styckena, ehuru måhända något större, skola vara serdeles begärliga inom Finland.