Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Poesi nödigaste att i akt taga: att ”visa sitt ämne på vackraste sidan”; att framställa ”tankar, som icke äro falska, utan goda, rena och vinkelräta”, – hvadan en yngling, ”innan han griper till Virgilius, Ovidius, Boileau, La Fontaine”, bör läsa ”Rydelii Förnufts-Öfningar”; att ”äga ett städigt hufvud och tydligen veta hvad man vill säga; att vörda språket, så att man talar god och behagelig Svenska, utan onödiga ord, illa vända meningar, gemena eller högtrafvande utlåtelser; att kosta arbete på sin vers, gifva sig tid, låta ligga det man utkastat, öfverse det då och då, höfla, fila, stryka ut, sätta till; så att ej blott ett och annat ställe blir vackert, utan alltsammans är sig likt och bibehåller sig från början till slut”. Det är väl icke att fela i skyldig aktning mot Dalin, om man finner sig härmed ej vara kommen särdeles långt i poetisk insigt och kritisk användning. Man måste, tvifvelsutan, erkänna rigtigheten af det mesta deraf. Men ögonskenligt är, att alltsammans, der det öfverstiger grammatiska, logiska och prosodiska fordringar, dock aldrig höjer sig öfver rymden af oratoriska. Hvarföre? Emedan det grundar sig just på en omedveten förvexling af Rhetorik och Poetik. Ett enda i förevarande afhandling uppställdt lagbud, syftande, likt de öfriga, mer på formen än på väsendet, har dock en mera på djupet gående beskaffenhet, samt gäller lika för både Vältalighet och egentlig Skaldekonst. Det är detta: ”Man skall ock veta inskränka sig, taga blomman eller det bästa af en sak, hvila upp i rättan tid, och icke med ett kärnlöst ordaprång eller envis ransakning intill bottnen göra sin läsare ledsen; man bör aldrig vara rädd om en phras, eller hafva vissa lif-ord, dem man för ingen del vill uppoffra.” Onekligt är oss här gifven en föreskrift, som, rätt förstådd, äger oinskränkt och oförgänglig giltighet.
Isynnerhet det senare förstod Hedvig sig på. Hon kände till hemligheten att få herrarne att säga sig nästan precis hvilka artigheter hon ville och att sedan sitta där och se ut, som om hon vore förvånad, öfver att de kunde hitta på sådana tokerier. Det var en liten glupsk dam. Hon blef aldrig mätt pä smicker, och hon fick ingen ro, o m hon inte kände sig som medelpunkten i det sällskap, livari hon befann sig. Där hon nu satt i den bekväma hvilstolen med de utsträckta små fötterna i kors och lutade sig tillbaka i en retande, själfsvåldig ställning, hade hon en så småleende, belåten och segerviss min, att hon af bara välbefinnande fick två glänsande fläckar på den mest utstående delen af sina fylliga kinder. Men så voro också hon och han inbegripna i ett särdeles intressant samtal. De talade o m ingenting mer och ingenting mindre än om fröken Hedvigs krusiga, ljusbruna hår och dettas alla märkvärdiga egenskaper. T » För Guds skull! En så ' n vandal ä ni väl inte heller? » » Hvad ska jag ta mig till då V » Hon sträckte ut de korslagda små fötterna ännu litet mera och lade hufvudet tillbaka mot ryggstödet, så att det luftiga hårburret på alla sidor sköt fram om ansiktet. » Jo, jag vet. » » Nå, så säg då! » » Jag ger mig i perukmakarlära. » Ett klingande skratt blef svaret. » Och se ' n. » » Ja. En gång o m dagen. T v å gånger o m dagen. När ni vill. Efter behag. — Ska j a g? » 1893 Utan att lyfta på hufvudet, vände hon det åt sidan. » Det är ju alltid bra att kunna ett yrke. » » Således ska j a g? » Hon vände på hufvudet igen, nu åt andra hållet. » Har ni verkligen kallelsen. » Han böjde sig fram öfver bordet, men just som han skulle svara, stod jungfrun i dörren och anmälde ett besök. Strax därefter kom den främmande in. Det var en liten spenslig flicka om sjutton år med ett par troskyldiga grå ögon, en frisk barnamun, cendréfärgadt, ofriseradt hår och äfven i öfrigt ganska fri från konstgrepp i sin toalett.
Af 169 Af denna anledning och då Borgmästaren sålunda bestridt den gjorda angifvelsens riktighet, samt densamma, — enär hvad i afseende derå funnes antecknadt uti Justitieombudsmannens Diarium, hållet under embetsresa 1853, af hvilket Diarium ett utdrag blifvit till Kongl. Svea Hofrätt ingifvet, ej innefattade något bevis till styrka för angifvelsen, —■ icke blifvit ådagalagd, hade bemälde Kongl. Hofrätt funnit, att ansvar icke kunde Borgmästaren i målet ådömas. Kongl. Majit hade med bifall till Justitie-Ombudsmannens i underdåniga besvär öfver Hofrättens beslut gjorda begäran tillåtit Justitie-Ombudsmannen att få förebringa bevisning genom vittnesförhör hos Hofrätten med den person, som åtföljt Justitie-Ombudsmannen under hans embetsbesök i Thorshälla, och genom infordrande af Rådstufvurättens ifrågavarande Koncept-dombok; för hvilket ändamål Hofrättens Utslag undanröjdes och mulet återförvisades.
M:ts grundlagsenliga och hittills aldrig bestridda rätt, att efter mogen pröfning och med fästadt afseende å rikets sannskyldiga nytta nedsätta tullsatserna, 330 Den 7 Februari f. m. icke äfven vid detta tillfälle skulle kunna tillämpas; och ehuru för hvar och en var väl bekant, af sakens natur föreskrifvet och af R. St;r i deras vid sednaste riksdag företagna beräkning af Statsverkets inkomster med tydliga ord förutsatt, att sådana nedsättningar måste af traktaten bli en följd, har jag icke förr än traktaten blifvit allmängjord, sett detta förhållande ens satt i fråga. Att yttra en önskan om ett sådant fördrags afslutande, och tillika bestrida K. M:t rättigheten att nedsätta tullsatserna, det vore alldeles detsamma som att anbefalla en utgift, men tillika vägra alla till dess bestridande oundvikligen erforderliga medel. Ett sådant förfarande kan ej ens af illviljan, långt mindre af R. St:r förmodas. Hvad vill man då? Ar det beloppet af nedsättningarne man klandrar. Nå väll detta är en annan sak, delta är en nyttighets-pröfning. Men då är det icke längre grundsatsen man bestrider, ty har Konungen rätt att göra en mindre nedsättning, så har Han äfven rätt att besluta en betydligare. Denna fråga lärer dessutom, om jag är riktigt underrättad, vara, på sätt som jag förmodade, af R. St:rs högsta behöriga delegation afgjord, och jag torde derför ej vidare behöfva dervid uppehålla mig. Hvad nytlighetsfrågan beträffar, ber jag att längre fram dertill få återkomma, för att ej, genom en ny digression, afbryta berättelsen örn underhandlingarnes förlopp. Då dessa nalkades sitt afgörande, uppstodo tvenne frågor af betydlig vigt, meri som icke förut varit närmare behandlade; den ena om den tid, under hvilken traktaten fortfarande skulle ega bestånd, den andra om den tidpunkt, från hvilken den skulle träda i tillämpning. Mot det sätt, hvarpå dessa begge bestämmelser blifvit ingångna, halvå anmärkningar blifvit gjorda; mig tillkommer att försöka vederlägga dem.
Fönstren i stadsläkarens kabinett stå vidöppna, och solskenet strömmar in, glittrar i mässingsbeslagen på chiffonniern, skimrar genom de blånande tobaksmolnen och gnistrar i silfverspännena på Struensees skor, där han sitter i soffhörnet och med ögonen följer Rantzaus rastlösa vandring af och an genom röken, som hvirflar ur hans mun och ringlar i luftdraget omkring hans hufvud. Det är icke den strålande riddersmannen, som för snart två år sedan mötte sin drottning därute under äreporten på bryggan i Elben. Sedan dess har han hastigt stigit uppför lyckans isberg och ännu hastigare kanat utför. I november föll stjärnan med det hvita bandet på hans bröst, och i april, strax efter konungaparets kröning blef han kommenderande general för den norska armén; men sedan han regerat tio månader i Kristiania, följde stenar honom in i vagnen, då han drog hem till sitt land igen, med afsked i onåd. På vägen till Kjöbenhavn möttes han i Taarbæk af Brandt, som i konungens namn förvisade honom till hertigdömena och förbjöd honom att passera hufvudstaden. Så återvände den förlorade sonen för andra gången till Ascheberg och lefde där i fullkomlig stillhet, tills han i april erfor nyheten om konungens stora resa, som skulle sträcka sig öfver en tidrymd af ett par år och beröra Europas mäktigaste hof. Han läste med ett bittert leende den långa förteckningen på Kristian VII:s lysande följe och nickade betänksamt-gillande, då han nederst, bland de ringaste i rang, fann Johann Friederich Struensee nämnd som konungens läkare under resan. Några dagar senare var Rantzau i Altona och framförde sin lyckönskan personligen, med ett uttryck, som om han fruktat att bli kräfd för gammal skuld eller påmind om någon annan, aldrig honorerad förbindelse; men här möttes han af en fordringsägare, som förstod konsten att glömma, och förhållandet mellan dem återfick snart sin forna karakter af ogenerad förtrolighet. Nu vandrar Rantzau, som så ofta förr, af och an i det lilla kabinettet och låter sin skarpa tunga spela, medan hans blickar fladdra oroligt som tankarna i hans förslagna hufvud.
St. samt begärt ett låneunderstöd, vid hvars emottagande staden förbundit sig att fullborda arbetet utan vidare bidrag från Staten, och för arbetets fullbordande har staden atlemnat en af K. M. godkänd säkerhet och derefter erhållit låneunderstöd; men icke nog härmed, staden har dessutom erhållit en skänk af 4000 r:dr. Icke destomindre är man nu villig, att på stadens begäran bevilja ytterligare bidrag, utan att staden fullgjort sina åtagna förbindelser. Ett sådant förfaringssätt kan icke vara gagneligt, så vida man vill, att dylika kontrakter skola i andra afseenden efterlefvas. Föreskriften i riksg:s-kont:s reglemente är icke något reglementarisk! stadgande såsom Hr von Hohenhausen uppgifvit, på det att fullmäktige icke må på egel bevåg kunna bevilja lån, utan afsigien dermed är, all menigheter, hvilka af Staten erhålla lån till byggnadsföretag, skola utföra dessa arbeten med det bidrag de af Staten undfått, utan att R. St. gång på gång behöfva betungas med dylika anslag. Gr. Ridderstolpe, Fredrik: Uti betänk, har Ulsk. åberopat de anslag, som blifvit hamnbyggnaden vid Westerås beviljade och dä jag icke kan annat än gifva rättvisa åt Utsk:s jemförelse emellan Westerås och Warberg, får jag tillkännagifva, att jag önskar bifall till betänk. Hr von Hohenhausen: Gr. Lagerbjelke har synnerligen fästat sig dervid, alt icke någon afskrifning blifvit beviljad för lån, hvilka ulga 11 lill understöd ål åtskilliga provinser i missvextår. Provinsen Gottland har under 2:ne, hvarandra efterföljande, år varit hemsökt af en svär missvext och under båda åren mäst anlita och erhållit undsättningsmedcl. Visserligen kunde man önska, att afskrifning för dessa lån beviljades, men då med dessa lån förhåller sig sålunda, att de erhållas utan all ränta, skulle alla vilja hafva dem och uppgifterne om behof aldrig taga någon ända, om R. St. voro nog oförsigtige att, såvida oförmågan att dem återgälda icke vore behörigen styrkt, bevilja afskrifning, så läuge lånen i penningar utgå.
Men på det sätt pluraliteten af Domare, serdeles i politiska mål, visat sig uppfatta sitt förhållande lill Regeringsmagten, Letviflar jag, att mycket vore vunnet genom en till Domaren öfverlemnad pröfningsrätt angående häktning., eller att Domaren kanske i något enda fall vågade utsläpppa en Stals-fånge, när nemligen så många anledningar emot honom förekommo, att saken borde anmälas hos Konungen: och i allmänhet lärer det väl, äfven under nuvarande förhållanden, vara sällsynt, att en Länsman vågar häkta en person för förment lasteligt tal emot Konungen, innan Domaren yttrat sig. Skulle åter Domaren anse den tilltalades brott innefatta någon uppmaning till myteri, uppror eller stämpling, med ett ord, lil något för ali-' män säkerhet vådligt företag: då hörer ju brottet under 4 eller 6 Gap. Missgernings-Balken och då kan häktning i allt fall ske; men kan Domaren ej hänföra detsamma under någon annan calhegori än 5 Gap. 1 §. Missgerning*-Balken, då anser jag häktningen böra uppskjutas, till dess Konungens beslut om åtalets fullföljande blifvit inhemtådt;’’ af Riksdags-Fullmög tigen Nils Persson från Örebro Län, sorn förenat sig med Jöhan Andersson. Bih, till R. St. Vrot. i834 och 1835. 7 Sami. 1 Afd, 2 Bandet» gede Häftet. 2 S T OCK H 0 LM , i835; hos J. A. Walldcm. Lag-Utskottets Betänkande N.o Ijp. i N:o 179. Ankom lill Exp.-Utsk. den a April. Betänkandej öfver väckta motioner, angående Lagstiftning för vexelrörelsen. Under den 3 Mars sistl. år, har Höglofl. Ridderskapet och A.deln till Högloft. Banco-Utskoltet remitterat: 1:0 ett af Herr B. Rosenblad afgifvet memorial, deri hau anfört: att då inom Banco-Utskottet vid senaste Riksdag fråga väcktes om införande af en ny
Att förena Forrificakions - Staten och Fältmätnings-Corpsen under en Chef, har wäl bliswit utr Wallof!. Borgare-Ständet anmärkt, men Stats-Utstotier tror icke att ert sädant sammansiäende af anie Corpser, som i det hela hasina sä olika befattningar, kan med Statens fördel och hufwud-ändamälets win» nande blisiva förenligt. 9:0 Angående Generalitets-Staten Sä wäl af en Ledamot hos Högloft. Ridderstapet och Adeln som u:i det Hederwärda BondeSländet har blifwit anmärkt och yrkadt, arc Generalslönerne, såsom af f. d. Konungen redan lill andre behof anwände, mätte till Stats-Werkeks lisa indragas, dä icke alla, utan blott fä Generaler häraf kunna blifwa delagrige, samt Regements - Chefer desitttom stola wara sä lönte, att deras pretentioner icke strigell böra kunna widare siräckas. Stats-Utstötte» hrr §28 Den 19 Zebruarii. uti desi förra Betänkande upgifrvit förhällandet med denne Stat. Dä nu Generals - lönernes indragning Llifwit ifrån de Respecnve Riks-Ständcn yrkad, samt en sadan indragning förut redan warit af f. d. Konungen anbefald, ehuru ben icke fredde ti.l någon besparing för StMs-Werket: och dä härtill kommer att de fleste Generaler desiutom äga löner som Regements-Cheserf Sä har Sials-Utffoltel nu nera icke sunni» någon betänklighet, att i Stats - Werkers närwarande knappa »illgängar, förestå indragning af Generalö-lönerne, och att de Generals-personer som nu aga löner pä benne Srål maga sörås pä Allmänna Indragnings-Staten, pä det lönerne widdén» nes afgäng äfwen mätte kunna indragas och Slaten besparas. 10:0 Angående General - AdjutanterneS Stat.
R:dr 960,000: Banco-Utskotlets Utlåtande\, N.0 tog. 5 ökat Bankens Capital-behållning, och Riksgälds-Contoirets skuld blifvit nedsatt till 3 millioner i obligationer, omskrifne a 5 a 10,000 R:dr mot 4 proc. ränta och försedde med Bankens transport, borde, emot räntans nedsättande i Allmänna Disconlen till 4-| proc., till ökande af denna rörelses crediliver användas 1,000,000: till större aftappningsoch odlings-företag, som, öfverstigande enskilda förmågan, af sakkunnige män och vederbörande auetoriteter belinnas erbjuda fördelar åt talrikare menigheter och vidsträcktare jordig mder, anslås 500,000: samt till Stats-Utskottets disposition för allmänna ändamål ställas återstoden 851,216: 41. 5. 3,311,216: 41. 5. Och har större delen af Hedervärda Bonde-Ståndet uti denna mening instämt med endast de skiljaktigheter, att någre ledamöter yrkat räntans nedsättning till 4 proc. samt någre ansett af Banco-vinsten en million R:dr böra användas till utvidgande af fonden för fastighets-belåningen; aj en ledamot inom Vällojl, Borgare-Ståndet: att då Bankens Grundfond, som utgjorde en af hufvudgrnnderna för realisationen, blifvit ökad från det i Bank-lagens 4 §. bestämda belopp 4,400,000 R:dr till 5,000,000 R:Jr, det väl icke nu vore skäligt ytterligare öka densamma, men att deremot de 311,216 R:dr 41 sk. 5 r:sl, hvarmed den reserverade Bancovinslen öfverskjuter 3 millioner B:dr, borde afsättas för möjliga förluster på Bankens vidsträckta lånerörelse, hvarigenom Bankens ställning blefve fullt betryggad, helst som, då till denna summa lades 1840 års icke beräknade Baneoviiist, ändock en behållning af omkring en million R:dr uppstod.
Förra gången hemtades skäl till afstyrkande af dylik Bevillning utaf dessa Fabrikers barndoms-tillstånd, som ej böra qväfvas i sin linda, nu åter åberopas deras flor, stora Riksgagneliga nytta och vidsträckta afsättning, som ej bör betungas med afgifter. Bevil Inings-Ut. skot teis Sådant är visst att betrakta saken på alla sidor; men ehuru man bemödar sig att komma till resultatet: fritagelse från PannerymdsBevillning, finnér jag blott häraf deras och mina afsikter ljusare, som tycka sig se en billig rättvisa deruti, att privilegier ej kunna frikalla från afgifter till Staten, och att hvarje Medborgare, i och för sin rörelse och hvad som befordrar denna rörelse, taxeras. Hvad som dessutom blifvit anfördt om Herr Professor Berzelii stora förtjenster, hörer visst icke hit. Hans rvcktbarhet och ära öfver hela den larda och vetenskapliga verlden, beJ^öfver visserligen ej frägdas såsom Bolagsman och Interessent uti en Ättike-Fabrik. Och anhåller jag, att denna min enskilda tanka må få åtfölja Höglofl. Utskottets Utlåtande till Respective Riks-Stånden. Med antagande af en sådan grund för beskattningen , stadnade Höglofl. Utskottet, på Herr Friherrens och Ordförandens proposition, i det beslut, att alla vid Fabriker varande Pannor öfver 90 kannors rymd, som med Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd begagnas, skola beläggas med en afgift af 4 sk. för hvarje kanna i månaden, under den tid af året de till Brännvins-bränning nyttjas , och böra dessa Pannor dessemellan vara förseglade. Herrar Ståhle och von Franken ansågo berörde afgift allt för hög och reserverad» *ig af sådan orsak emot beslutet. Betänkanden. Lars Anderssen reserverade sig emot den Fabriks-egaren tillagde rättighet , att endast erlägga afgift för den tid af året de sig till Bränn vins-bränning uppgifva. Den 2 December.
Revisorerne hafva anmärkt, att Förvaltningens af Sjö-Ärendena Cassa - Ståls-Utskottets Utlåtande, N:0 76 13 räkning för år i832, under Titel Interimsuppbörd, influtne försäljningsmedel för Stockholms Station, upptager en af Kongl. Krigs-Collegium till belopp af 577 R:dr 37 sk. 5 r:st. meddelad ersättning, för från bemälde Stationsförråd utlemnade beklädnadspersedlar, utan att nämnde summa är i Stationens räkenskaper synlig. Då likväl detta förhållande blifvit af Förvaltningen nöjaktigt förklaradt, bör detsamma, enligt Utskottets tanka, till någon åtgärd icke föranleda. § 37. (Pag. 69. Hvad Revisorerne anmält, i afseende på afskrifningen af ett Instrumentmakaren WMin tillagdt förskott af 23o R:dr, anser Utskottet icke vara af den beskaffenhet, att något tillgörande i anledning deraf å Rikets Ständers sida erfordras. § 38. Förkl. 3 och 7.) Jemte ornförmälande af de betydliga löneförmoner, hvilka ContreAmiralen m. m. Grefve Cronstedt, i egenskap af Chef för Förvaltningen af Sjöärendena, uppburit, hafva Revisorerne, enär denna aflöning, oberäknad förmonen af boställsrum m. m.j icke obetydligt öfverstiger hvad Presidenterne i Rikets Hof-Rätter och Collegier innehafva, samt då göromålens mängd och vigt vid Chefsplatsen i Förvaltningen ändock medgåfve, att med samma Embete förena andra befattningar, såsom Chefskapet för Slor-Amirals-Embetets 3:dje Afdelning och Ledamotskap i Kongl. ConvoyCommissariatet, af dessa förhållanden hemtat anledning tillstyrka Rikets Ständer att, jemte underdånig anhållan, det Kongl.
D) Bevillning för Vylla Bruks tillverkningar. § 14. Hemställan, sidan 22 i Utlåtandet, bifölls. E) Bevillning af Bank-bolag med Sedel-utgifningsrält. § 15. Utskottets hemställan, sidan 25 i Utlåtandet, lades till handlingarne. F) Bevillning af utländske Handlande och Handelsexpeditör. % 16. Utskottets förslag, enligt Utlåtandet och Författningen, afslogs. G) Bevillning af Utländningar för koncerler och dramatiska eller andra föreställningar. § 17. Utskottets förslag antogs. H) Bevillning af gäfva, testamente, fideikommiss, arf och fynd. §§ 18—21 och § 24. Hänvisningen till ett särskildt Utlåtande, lades till handlingarne. Utskottets yttrande, sidan 26 i Utlåtandet, angående bevillningsafgift å karakters-fullmakter. Afslogs, och Ståndet ansåg nuvarande föreskrifter lör bevillning å karaktersfullraakter, fortfarande, böra tjena till rättelse. Föreskrifter, angående Allmänna Bevillningens påförande, upphörd, afkortning och redovisning. A) Upp - Prot.-Utdrag den 22 och 25 Augusti 1860. 649 A) Uppgifter, rörande fast egendoms värde samt beloppet af hvarje skattskyldigs inkomster. § 25. Godkändes, enligt Utlåtandet och iörfattnings-förslaget, med rättelse af det tryckfel,-att uti 2:dra punkten å andra raden efter orden: hvar och en bör införas ordet i, i stället för ordet af hvilket nu der finnes. §§ 26, 27 och 28. Utlåtandet och Förslaget godkändes. §§ 29 och 50. Första yttrandet i Utlåtandet bifölls, och vid det sednare låt Ståndet bero; äfvensom §§ 29 och 50, enligt Förslaget, gillades, endast med uteslutande på första raden uti § 29 af ordet i emellan orden: vid och underlåtenhet. B) Bevillnings afgifternas påförande. l:o. Godkändes, enligt Utlåtandet och Förfatlnings-förslaget. § 55.
Om så för närvar. icke är förhållandet inom Konungens statsråd, så bör det icke räknas grundlagen till last, utan anses vara såsom en tillfällighet, hvilken en annan gäng icke förefinnes. För tillfälliga händelser bör grundlagen icke förändras, utan tillfälligheterna snarare underordnas hans föreskrifter. Hvad den föreslagna förändringen af 43 § Reg.F. angår, så får jag till en början säga, att jag icke rätt vet hvartill det skall tjena, att, då Konungen går i fält, anträder resor, en särskild Regering förordnas. Det kunde lika väl tillgå här såsom i Norrige, och som det tillgick här, under den s. k. frihetstiden, vid alla de tillfällen då Konungen icke var närvar, i rådet, att nemi. dess ledamöter utgjorde Regeringen. I Norrige sköter en hvar sitt depart:t lika som förut, målen afgöras efter de flesta rösterna, besluten underskrifvas af alla ledamöterna, hvaribland föredraganden, Den 19 Januari e. m. 175 hvar för sina ärenden, är kontrasignent (§ 33 i Norrig, grandi.) Del ta är en ganska enkel organisation, och jag vet icke hvarföre man hos oss kommit pä tanken att hilda en särskildt t. f. Regering, om man ej velat upplifva minnet af de fem s. k. höga embetena, hvilka under Drottning Christinas och Carl XI:s minderårighet förde riksstyrelsen. Detta kan nu likväl icke genast afhjelpas, enär stadgande derom är i grundlagen intaget. Emellertid är det icke omöjligt alt äfven dermed draga sig fram. Enligt 43 § Reg.F. skall Regeringen under Konungens frånvaro bestå af 4 ledamöter af stats-rådet, eller 3 af dem med en K. Prins till ordf. Om man nu föreställer sig den händelsen, att Konung till ordf. utsåg en K. Prins och till ledamöter de 3:ne konsultativa stats-råden, så vore de 7 deparl:tscheferne ledige att såsom förut sköta hvar sina embeten; och hvar till skulle det dä tjena att förordna expeditions-cheferne till särskildte föredragande?