Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: JV2 61, i anledning af väckta motioner, åsyftande reglering i vissa provinser af roteringsbesväret; J\s 62, i anledning af väckt motion om föreskrifter rörande rättigheten att erhålla skjuts, ro. m., och JV* 63, i anledning af väckt motion om meddelande af undervisning uti husliga göromål och handaslöjder vid rikets seminarier för fruntimmer. S. D. Föredrogs ånyo och lemitterades till Stats-Utskottet Rikets^Ständers sistlidna år församlade Revisorers berättelse angående granskningen af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863, jemte i anledning deraf infordrade och till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga utlåtanden, Prot.-Utdrag den 16 och 17 Mars 1866 Den 16 Mars. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Foredrogos Sammansätta Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets nedannämnda Memorial och Betänkande: M 1, angående arfvode åt Utskottets Sekreterare. Bifölls. JV2 2, i anledning af väckta motioner, innefattande förslag till lättnad uti rustningsskyldigheten. Utskottets första tillstyrkande afslogs, hvaremot de två sednare hemställandena biföllos. S. D. Föredrogos och biföllos Bevillriings—Utskottets Betänkanden: M 4, angående stämpelpappersafgiften; JV2 5, angående kurhusafgiftens utgörande; samt 6, i anledning af väckta motioner om nedsättning af dels det enkla bref portot, dels afgiften för sluten rekommendation, m. m. S. I). Föredrogos och biföllos Banko-Utskottets Betänkanden: M 15, med förslag till ändring i vissa delar af föreskrifterna angående me talliska kassan, m. m; samt JV2 16, angående åtgärder för skiljande från Riksbankens tillgångar af inlöst kopparmynt af äldre präglar. S. D.
För kortare tid åge Fullmägtigc, alt i Ordlörandens ställe förs ordna Ben 28 Felruarii. 9 29 ordna någon af myndighetens öfrige ledamöter,’ hvilket! då, jemte MagaZinsförvaltaren ochOrdföranden, träde i ansvar. f) Den som ett så beskaffad! originalbevis öfver Magasinerad spannemål, stal dt på hans namn , elier på honom transporteradt, i händer häfver och derpå lån taga vill, skall erkännas och anses för rätter ägare till panter, , som sålunda på intet sätt kan annorlunda disponeras, än till låns erhållande i Riksens Ständers RiksgäldsContoir. g) Emot alh lån å magazinerad säd, bör jemte inmätningsbeviset, låntagaren gifva sin skuldsedel etter föreskrifvet formulair, löpande med 3 procents ränta under belåningstidcn, och ställd på högst a.'ne års tid, alltsom Fullmägtige kunna pröfva nödigt, så att panten kan förvaras öfver ett kommande års skörd; och derest låntagaren sjelf icke är i Stockholm, åligger honom att låta ortens beläningsComité, sorn beviset utställt, under skuldsedelen intyga att den är med hans egen hand skrifven och underskrifva, och att lian är ratter innehafvaren af inmätningsbeviset. h) Beläningspriset uppå spannemål bor vara från halft till tvåtredjedelar af hvarje ort markegå ngspris, beroende uppå Fullmäg tige att efter sig företeende omständigheter stadga detta pris lika med endera eller emel Bil' till Ridd. o. Ad, Pr. 1 Band. 59 93® Den 28 Februarii, Ian nämnde gränser, hvarefter detsamma bör, ef4 ter allmän kungörelse i orten tjena till efterföljd. i) Lånet meddelas uti RiksgäldsContoirets 2 procents reverser, ställda tili inlösen med bancosedlar j å 3 månader efter presentation, samt uppå minst 100 och högst iooo R;dr Riksgäldssedlar.
Likväl kan jag icke fö birta den anmärkning: att de allmänna begrepp hvarpå rikens och folkens välgång grundas, vare sig i större el* ler mindre mått (och i fråga om princip är allt stort eller allt smått) icke utan vårdslöshet kunna lämnas outredde; att en utredning af det allmänna, obegränsade frihetsbegreppet upplöser detsamma uti formlöshet; att till exempel en obegränsad handelsfrihet, en enskild Bankinrättning m. fl. den blinda liberalitetsidéns blommor, medför en circulation af industri och mynt, som tillhör verlden först och Staten sedan, då deremot all enskild verksamhet tillhör Staten först och verlden sedan at£ likasom bioden löper i hvarje enskild persons ådror och Statens lif icke nvilar på någon allmän circulation af detta lifs-ämne, utan på fullt bestämda individers sammanverkan, så måste äfven national-industrien och dess motsvarande (myntet) äga en fullt bestämd circulation inom Statskroppen och under vissa gällande Stats-former, inverka på verlden Jag skulle för att återkomma till den användning af denna princip som tillhör ämnet, icke våga lemna ät handelns ädelmod, det vill säga anförtro åt den oinskränkta frihetsprincipen, Scan3 jDeri 28 Fehruarii. 83D dinaviens behof af bröd, vare sig att detta behof uppstår genom missväxt eller krig, och derigenom blotta Kongl. Maj:t på allt kraft att räcka en Faders vårdande hand åt sitt folk, då hungreo infinner sig vid iahysmngens dörr, eller främmande magter vilja sluta Scandinaviens frihet i sina kalla armar. Någon invänder att Statens biträde snart blottar sin vanmagt, då flere på hvarannan följande yinnoga skördar tillkännagifva verkligheten af spannemålsproduction utöfver rikets behof. Om så är eller blir; då inträder tydei ligen dels export dels utvidgning af spännemåistärande verk och anläggningar inom riket. Men säger man, spannemålens export från detta till främmande länder, betungas både af lång transport och af Svenska handelns egenskap att, vare sig af brist på förtroende, skicklighet eller capital, ligga i verldshandelns våld.
Aminoff riddare. Den sistnämde dog under vår vistelse i Lappo, utaf sin erhållna blessyr. För öfrigt utmärkte sig i denna träffning följande vid brigaden: grefve Cronstedt, adjutanten, kapiten Brusin, öfverste-löjtnant Aminoff, kapiten Burghausen, och löjtnant Salmén, samt vid brigadens artilleri under-löjtnanten von Becker. Sedan Ryssarnes hufvudstyrka nu blifvit slagen vid Lappo, troddes allmänt, att vi genast skulle förfölja dem, som undsluppit så lätt den 14 Juli. Men vi blefvo öfver 8 dagar stilla liggande i Lappo, och framryckte omsider till Tiistenjoki, samt derifrån till Ruona bro i Kuortane socken, hvarest vi åter dröjde en längre tid. Tredje brigaden, under brigad-chefen Gripenbergs befäl, blef äfven förlagd på detta sistnämde ställe. Första brigaden, bestående af Åbo Läns regemente, hade emellertid, under öfverste Palmfelts befäl, blifvit försänd till Sarvikka. Augusti skickade Ryssarne dit en rekognoserings trupp, hvaraf öfverste Palmfelt blef så förskräckt, att han med hela sin brigad drog sig undan från sin post vid Sarvikka, och stadnade ej, ehuru ingen fiende förföljde honom, förr än han kom till Ruona bro, der vi lågo. Derigenom ådrog sig Åbo Läns regemente ett allmänt förakt af hela den öfriga Finska hären, hvilket gick så långt, att om en soldat af nämde regemente kom inom Savolaks lägret, blef han med mångfaldiga smädeord genast bortkörd, samt förklarades ovärdig att få vara ibland de öfrige Finnarne. Jag var närvarande den 16 Augusti om aftonen, när general-order för följande dagens anfall ankommo och upplästes, då Savolaks jägare-officerare högt yttrade: nu har general-befälet ställt ganska klokt till för arméens framryckande till Alavo; ty det har befallt, att Åbo Läns regemente marscherar ut och efter dem ett sexpundigt batteri.
N:o 59 är märkeligt, dels derföre att det uttalar en förkastelsedom öfver ett helt RiksSt., dels derföre, att denna förkastelse har sitt ursprung i en samhällsklass, som under nuv:de förhållanden, mer än någon annan, har högsta behof af fäderneslandets undseende. Ehuru R. o. Ad. sannolikt icke eger så högt begrepp om sitt eget oförlikneliga värde, att Ståndet tror sig vara föremål för hela verldens upmärlisamhet, tror jag dock, att det Högloft. Ståndet, utan öfverdrift, kan bland sig räkna, lika hög bildning, lika mycken uplysning och lika stark fosterlands kärlek i sina beslut, som hvilket annat Stånd som hälst. — Någon jemförelse härutinnan skulle jag icke hafva tillåtit mig, såvida icke ett rättvist och nödigt sjelfförsvar densamma framkallat. Stödjande sig på motionärens förslag yttrar Utsk.: »Då de »allrafleste medlemmarne af Ståndet (R. o. Ad. nemi.) genom arf erahållit adelskap, kan det icke vara möjligt, att alla besitta de egenskaper, som representant-kallet fördrar.» — Af detta yttrande vill det synas, som motionären och Utsk. vore fullt öfverens derom, att alla valda Riksdagsmän, »besitta de egenskaper, som representant-kallet fordrar», ty utan dessa egenskaper hos alla valda representanter, skulle reformförslaget icke uplylla det åsyftade ändamålet. — Äfven anser Utsk. att R. o. Adis alla medlemmar icke äro »väl skickade», hvilken olat naturligtvis icke heller kan vidlåda någon enda vald representant, såvida förslaget skall hafva önskad verkan. I sanning måste man göra Utskis majoritet den rättvisan, att uti dessa Utsk:s tankar och yttranden icke ligger någon öfverdrifven blygsamhet, då man vet, att Utsk. till -|;delar är sammansatt af valda Riksdagsmän. Då man efter Utskis tanka icke, till följe af sin börd ensamt, kan besitta de egenskaper, som fordras för en värdig representant, så måste naturligtvis dessa förvärfvas genom upfostran.
Af den 26 September: Rcmitzer till Banco-Utskottet af Konungens Nädiga Proposition om Jernwerksrörelsens understöd, samt till det särskilta Utskottet, Lric ^ncter880n8 frän Stora Kopparbergs Län Memorial om nägra tillägqningar wid Riksens Ständers beflut öm f. d. Konungens utförande utur Riket; Remifler till Stats-Utskottet af Lric ?>ru868 frän Carlstads Län Memorial om förhöjning i arfwodet för Ståndets Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, samt ^son88on8 frän Bohus Län Memorial om lllvUkslllska Donationernas bättre anwändaNde; Till Bcwillnings-Utffottet k^»n8 d>lil88vn8 frän Gefleborgs Län Memorial om afgift för Caracterrr; Samt till Banco-Utskottet Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition om understöd för Jernwerksrörelsen; och Lnc Lru868 Memorial om högre arfwode för Ständels Fullmägtige i Banquem R - t Den 4 October. Z75 Bifall lill Stats-IUskottets Memorial om gratification för Stats-Commisiarnen llröäeliu8. Af den 27 September: Ständets tanka att säsom 2 §. af Expeditions-Utffottets Förslag till Riksdagsbeslut redan war justerad, kunde den af Preste-Ständet deruti föreflagne förändring deruti icke äga rum. Af den 29 September: RemiHer till Lag-Utskottet af gonL8 jonsson? frän Östergöthland och diiis 8vensson8 frän Stockkolms Län ingifna Memorial, angående ändring och rättelse uti Förordningen om Stängsel ,ckpld'gbet; samt till Oeconomie-Utskottet af twänne M morialer afillutv^ ULr88o» frän Christ anstads Län och af lllLN8 kll»n88on frän Kopparbergs
» De sammansvuro sig », så berättar en anteckning * från den Gustavianska tiden, » för att bespara Armfelt den förödmjukelse, som Gustaf den tredje ville l£ta honom undergå genom att utesluta honom från socie-teten. Dessa intriger segrade öfver konungens motvilja. Det kom till en förklaring, som slutade med en ömsesidig tillfredsställelse. Konungen fann Armfelt så intagande, så qvick, så alldeles efter sin smak, att han bad honom följa sig till Sverige och stanna vid hans sida. » Så hade Armfelt damernas gunst att tacka för att han kom i tillfälle att vinna konungens. Ett par veckors sammanvaro var tillräcklig för att fullkomligt förändra Gustaf den tredjes åsigt om den unge gardesfänriken, som han förut velat förflytta till ett landtregemente och med hvilken han undvikit att sammanträffa i societeten. Då Armfelt i slutet af augusti, i sällskap med Ramel, lemnade Spa, var det redan öfverenskommet mellan honom och Gustaf den tredje, att han skulle återvända till Stockholm och der tillhöra konungens närmaste om-gifning. På Ramels egendom Hvidarp i Skåne, der Armfelt vistades någon tid och der äfven Gustaf den tredje, på sin hemresa från Spa, gjorde ett kort besök, fick Armfelt * Minnen ur Sveriges nyare historia, samlade af B. von Schinkel. Första delen, sid. 278.af konungen befallning att inställa sig i Stockholm. Han kom till hufvudstaden på senhösten, åtföljde för någon tid hofvet till Gripsholm, men måste tillbringa större delen af vintem på sjuksängen, en följd af en svår förkylning. Denna långvariga sjukdom vållade emellertid intet afbrott i konungens gryende vänskap, som tvärtom visade sig i talrika förfrågningar om patientens helsa och i en viss otålighet att få se honom vid hofvet Efter sitt tillfrisknande erhöll Armfelt, • sommaren 1781, sin första anställning vid hofvet, nämligen såsom kavaljer hos kronprinsen Gustaf Adolf, då ett barn på sitt tredje år. Ett år hade icke förflutit, sedan Armfelt gjort sitt inträde vid hofvet, förr än han nämndes såsom Gustaf den tredjes förklarade » favorit ».
I detta DiH-rmen yrkas ibland annat, at afsigten med Konungens ofwannamnda krojiostllan ofelbart warit, at meddela Hemliga UistotcekS Ledamöter en uplysning, hwilken Herr Grefwe» medgaf wara dem högst nödig; rnen han pastod derjamte, at Skalswcrkets tilständ, enligt 50. §. i Regeringsformen borde incdiöra en ^ubliciror, hwilkcir e> ar lampclig til den henilighet, som äskas af Lecrsra Utffokrer; ak det e> wur honom obekant, at förflutna Riis agars praxis bundir Skars skottets Ledamöter medelst ryflhers-ed, men at en praxis ar likwäl ef grundlag, i synnerhet kan ven ej strida emot grundlagens cisorir; ar Riksens Ständer kunna efter behag wld h>var,e Zliködag uphajwa eller bibehållaej ftelftva Stars-Utskottet, men wäl dest förbindelse; at om StarSoch Secreis - Ukstotkey blrfwa införlisrvade, syntes Herr Grefwen so. §:s wcrkan aftyna ocb sinnena inweckiaS i en oundwirellg wilchädighek, dä Lagens bokstaf är eir och dest'praxis en annan;-at under olika sken och olika förewäi dningar kunna tilkommande Regemer astrid äska Lcorels - Uiskott, astrid lara nationella skulden blifwa kn hemlighet, til dest en alltför e-xteriäeraä skuld, af sin egen hoch updaqad, som ^en förfarande ljungeld sin-» tcligen fr.iinlyscr nied alla de sörderfweliga följder, veil bör hofwa för en Galion hwilken wanhrar i mörkret och ej känner bradjupet förr, än hon mäter det med sit fall; at om pä Herr Grefwens egendom, eho det wa ra ma, och honom smekande, kunde uran redogörelse riptaga län, ansag Herr Grefwen för en winning ar fa utbyta sm ägande rätt emot den nystuämndas kärande xrsrogmik; at Herr Grelwen kastade pierogarik hoS en annan, all rättighet, hwarö fria antagande eller förkastande, pä Herr GrefwenS sida, »vors förknippade med nästan lika wädeliga följder; at Stats.
Den frågan är ännu oafgjord, som utgör hufvudskälet för Bränvinsbränningens begagnande, nemligen: Om den befordrar Landtbruket, och om Dranken verkligen är ett Boskapen nyttigt födoämne? Ehuru högt och nästan enthusiastiskt, denna sats bejakas af endel; gifvas dock många upplysta och oväldiga Landthushållare, som neka den, som påstå, att Dranken är ett för Kreaturen i flere afseeoden skadligt Näringsmedel, som åberopa de Länders exempel, der Boskapsskötseln drifves i sin största höjd, och der Drank aldrig gifves dem, och som sjelfva äga och framföda mycken stark och frodig Boskap alldeles den förutan. Men om ock någon nytta i det afseende skulle medgifvas, med hvilka många och stora olägenheter åtföljdes den icke? Om Landtmannén kunde och ville uppgöra en riktig Calcul på ali den skada, alla de förluster han lider, genom sitt Tjenstefolks årligen tilltagande sturskhet, liderlighet och ofta dermed förknippade otrohet; genom Kreaturs och Sakers vanvård; genom dels försummadt, dels illa förrättadt arbete; genom Löners och Dagsverkens stegring: Allt — ostridiga och immediata följder af den för Landtbruket, så nyttig ansedda Bränvinsbränningen; så tror jag att Resultatet skulle gifva en nog måttelig vinst, förenad med mycket gräl och oräkneliga ledsamheter. Man säger att Bränvinsbränningen fordras för att hindra Sädens vanpris. Jag tror att dess åtgärd dervid sällan beliöfves; inen att den merendels håller den alltför dyr, såsom just för det närvarande, då efter Den 24 Januarii. en så nyligen inbergad gröda, en Tunna Råg galler 19 R:dr och deröfver, samt 1 Lisp. samjnanmalet oriat Rågmjöl 1 R:dr 3a sk. allt RGs: Och nar af Svenska Jordbrukare kanske trefjerdedelar behöfva att köpa Säj äfvensom alla andra Slöjdeidkare, Fabriquanter, PenningeLöntagare m. fl.
Då man emedlertid icke kan blifva h. o. h. derifrån befriad, så bör man åtminstone göra i detta afseende hvad man kan. Att icke någon motion derom blifvit väckt, betyder ingenting, ty Bevilln.- Otsk:t har utan tvifvel rättighet att sjelft framställa ett dylikt förslag. Hr De Maré, Baltzar: Jag är hufvudsakligen förekom men af Hr von Koch. Läkarens tid bör icke upptagas af sådana sysselsättningar som bränvinsbränning, och snarare än att medgifva honom denna rättighet, borde den kunna tilläggas åtskilliga af de många andra kategorier, som nu äro derifrån utestängda. Jag anhåller således om afslag å denna förändring. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Afven jag anhåller att få instämma med Hr von Koch. Det af Utsk:t Framställda förslaget är först och främst en onyttig och onödig tömning af denna lag, som kunde utan olägenhet undvikas. En läkare, som har någon kärlek till sina medmenniskor, och som bättre än andra är i tillfälle att se alla de rysligheter, som bränvins-supandet åstadkomer, bör icke heller gerna kunna falla på den tanken att sysselsätta sig med bränvins-bränning. Då denna fabrikation icke är bland dem, som förtjena någon särskild uppmuntran, synes mig, att Utsk:t genom det framställda förslaget gjort sig en alldeles onödig möda, hvadan jag anhåller om afslag å punkten. Gr. Maj f. m. 65 (vr. af Ugglas, Ludvig: För min del anser jag denna förändring icke vara af särdeles stor vigt; men då Hr von Koch påminnt, att K. o. Ad. infört det ifrågavede stadgandet på yrkande af en utmärkt ledamot af Svenska läkare-kåren, då ingen klagan deröfver försports från läkarenas sida, och då enligt min tanka lagar icke höra ändras på grund al lösa hugskott, utan blott när en ändring är verkligen nödvändig, får jag anhålla om afslag å denna ponkt, och att den hittillsvarande lydelsen måtte bibehållas. Gr. Mörner, Carl Göran:
Denne gode Henrik är äfven styckets resonnör, har allas förtroende, blir ej körd pä dörren, talar samma svarfvade och pointerade språk som de öfriga, har reda på Bebel och madame de Girardin, på indianqvinnors och tigrinnors vanor, talar om Sosanne d ’ Ange som en gammal aktör, om Darwins ärftlighets-teori, om » stämningar » och allt annat. Han är ibland spirituel men ibland korkad, såsom då han funderar öfver huru, om men-niskan komme till nordpolen, hon skulle böija göra afftirer i magnet och vrida jorden på sned — eller som när han fantiserar om hennes nåd att » man kunde tro henne vara född af en engel, som stått på förtrolig fot med en djefvul. » Till Strindberg har betjenten ett horn i sidan. Han utbrister till uppbyggelse för den liktänkande herr Bunge: » Nog är det besynnerliga läror som oroa vår tid! Man vill ha bort civilisationens tusenåriga välsignelser ... för att få som Darwins apor nöjet klättra i trän. &gt; Denne tjensteande visar nämligen allt igenom ett varmt intresse för literaturens utveckling och en lefvande indignation. I harmfullt aristokratiskt förakt för de nya riktningarna täflar han med gumman von Sperling och med sjelfva generalkonsuln. De Ha alla samma rätt i att det är böckerna, som förstört Madeleine. Men det faller dem ej ett ögonblick in att anse hennes osjelfständighet vara en förmildrande omständighet. Man är väldigt nyfiken att få veta hvad det egentligen är för böcker, öfver hvilka herskapets och betjentens ädla harm faller så förkrossande tungt. Är det Ibsen? Är det Dockhemmet och Gengangere, som utgöra » den grumliga källan », » den vida och beqväma täokmanteln för brott mot dygd och goda seder? » Men om dessa arbeten yttras direkt ej ett ord, kanske derför att de äro uppförda på kungliga teatern.Det är mest franska böcker, Madeleine studerar. Henne » mor har skickat henne dem ifrftn Paris, hon för alls inga från Norge. Det är sftledes de franska tendensböckeroa, som utgöra.
Jag påslår ej eller, att stora löner åt Tjenstemännen ensamt utgöra skälet lill de förhöjde inkomsterna, Den 28 Sep tetn ber e. m. 9l utan en förökad uppmärksamhet och nit vid tjenstens utöfvande, samt uppmärksamhetens riktande på sådane punkter, der varorna inkomma i landet, hvilket allt blir möjligt, när tjenstemannen är så lönad, att lian icke behöfver taga sin uppmärksamhet från tjenstepligterna, för att fästa den vid besörjandet om sin utkomst. Hvad dessa löner emedlertid beträffar, så äro de visserligen icke så stora, som man för några dagar sedan bär yttrade; men de äro, i afseende på sina belopp, skäligen jemnt fördelade på tjenstegraderne i allmänhet, GeneralTullDirectörslönen undantagen, hvilken utgörande 6000 R:dr, och icke 7000 som här blifvit sagt, är betydligen större än hvars och ens af de öfriges löner. Att för tjenstemannen undanrödja fattigdomen och de frestelser, som deraf annars kunna blifva en följd, synes väl vara en riktig grundsatis för bestämmandet af deras löne-villkor; men derföre må man icke bestämma dessa lönevillkor så, att de bilda öfverflöd, eller sträcka sig utöfver behofvet för en anständig bergning. Emedlertid torde jag få upplysa Herr Munck af Rosensköld, som troligen icke medlöljt de sednare tidernas förändringar, att i från 8 DistrictChefer, antalet blifvit nedsatt till 3, hvilka hafva sina Districter, der största rörelsen är, med undantag af Hufvudstaden, d. v. s. Rikets Vestra, Södra och Sydöstra kuster. Af dessa 3:ne DistrictChefer har en 2000 R:dr B:co Den 28 September e. m. och de andra begge i5oo hvardera; och de hafva ådagalagt, att de uppfyllt det ändamål, hvarföre de blifvit tillsatte och bibehåilne, eller Tullförfattningarnes närmare tillsyn, till ordning och lättnad för handeln och näringarne, samt nytta för Staten och Nationen.
A. Brakels “ Oden i Svithiod “, G. F. &amp; H. G. Åkerhjelms “ Engelbrekt " och kanske ett par andra obetydligheter hade kommit och spårlöst försvunnit — stod allmänheten alldeles öfverraskad och var genast benägen att klappa händerna åt hvilka medelmåttiga alster som helst, blott de voro svenska. Det gamla pratet om svenskarnes obenägenhet för det inhemska och förkärlek för allt utländskt är gripet ur luften och gäller lika litet för dramatiska alster som för flertalet af öfriga föremål. Sven-skarnes “ chauvinism " är lika stor som fransmännens, tyskar-nes och andra folks och kommer nog att fortfara så länge nationaliteter finnas. Blanches “ Läkaren " mottogs njed jubel. Att i stycket fans föga eller ingen plananläggning, att karaktererna voro * svagt tecknade, att den händelsernas väl beräknade och följdriktigt genomförda utveckling, som hos ett dramatiskt arbete framkallar den enda goda verkan, alldeles saknades — allt detta gjorde ingenting. Stycket var svenskt, det var nog, och dertill kom väl, att det var uppsatt med mycken omsorg. Hillmans roll spelades af N. W. Almlöf, Lovan-ders af Hyckert, Rudorfs af Dahlqvist, och dessa skådespelare understöddes af fru Hjortsberg (sedermera fru Wester-dahl), fru Charlotte Almlöf, hrr Svensson och Sevelin, den då unge Gustaf Kinmansson m. fl. Det är förhatligt att göra jemförelser, och vi göra ej heller sådana, men vi erinra endast, att hufvudrollerna nu innehafvas af hrr Örtengren, Personne och Hanson,- af hvilka den sist nämde skulle taga upp Dahlqvists mantel, men naturligtvis icke förmådde lyfta en enda liten flik. Anser teaterstyrelsen för den svenska skådebanans ära nödvändigt att upplifva ett gammalt, förlegadt svenskt stycke, så borde väl också teaterns förnämsta krafter användas. I annat fall må stycket ligga der det ligger. Då Blanches namn går till efterverlden, bäres det icke upp af hans stora skådespel och ej heller af hans stora romaner, utan af hans små, qvickt och fyndigt lokaliserade bearbetningar efter ut-ländska småstycken och hans oöfverträffliga små berättelse-serier och bilder ur verkligheten.