Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 2 September e, m. 185 Herr Hjerta, Utan allt tvifvel är det ExpeditionsUtskottets pligt, att följa bokstafvera innehållet af de beslut, som till dess expidierande öfverlemnas Också har hvarken jag eller Herr von Hartmansdorff frsmstält saken , såsom något fel af ExpeditionsUtskottet. Vi hafva blott här vid beslutets expedierande sökt tillvägabringa en ändring, som ej kan ske utan att de andra Stånden derom förena sig. Det är gifvit, att då här föreläses ett så långt betänkande , sorn det om revisio. nen af cassorne , redactionen ej kan af alla fattas och granskas. Här bifalies saken, men det är naturligt, att möjligen uttryck deruti kunna hafva influtit, som man finner behöfva rättas, Jag har ofta hört, att man varit angelägen att rätta sådane uttryck , då det varit något, som man ej tyckt om. Jag anser detta vara af den vigt , att det än längre skulle fördröja Riksens Ständers rätt, att komma till Revisionen af Cassorne. Jag tror ock, att när Riksens Ständer gillat betänkandet, och en punkt deruti, sorn säger att de framtida bidragen bero af beslutet om Cassornes revision, så ger detta saken mera vigt än det tillägg jag föreslagit, men jag anhåller ändå, att detta tillägg måtte blifva gilladt , och de öfrige RiksStånden inbjudne att sig deruti förena, emedan jag tror att vi annars genom en re-v, dactionsbrist skulle stå på en ännu svårare punkt, än vid förra Riksdagen, enär uttrycket är mattaret Friherre Cederflr öm k Jacob s Jag anhåller få Den a September e n*. fästa uppmärksamheten deruppå , att formera bestämmer, huru tillägg eller ändring skall ske * nemligen vid Protocollets justerande eller vid justeringen af ProtocollsUtdraget. När nu tillägget icke är hegardt eller bifallit vid ProtocoUsLJtdragets justering , kan icke ytterligare tillägg äga rum.
Arnel/ d. 5 October 1818, uppbar ett FörHskott af 5000 R:dr Banco till Spannmåls[Mupphandling för Lånet, men denne Spann■ måls-upphandling, ej förr ån i April 10^8 Stats-Utskottets Betänkanden. månad 1820 verkstält, eller ett år eftel den tid, som för det påråknade bebofvet af Spannmålens användande var föreskrift ven, hvadan ock Kongl. Allmänna Magazins-Directionen, genom Utslag af d7 Martii 1821, ej allenast vägrade att låta mottaga den erbjudne Spannmålen, utan ock förpligtade Herr Landshöfdingen att återbära det erhållne Forskotte^ med sex proCents löpande ränta, intil| dess full betalning följde. Utaf Råkenskaperne och Kongl. Di rectionens Controll-Böcker, har Stats-J Utskottet inhemtat, att Herr Landshöfdingen under loppet af åren 1821 ocl: 1822, till Kongl. Directionens Cassa åter betalt Capitalet med 5,000 R:dr Banco samt sedermera efter upprättad liqvid äfven under d. 15 Februarii och d. 15 Martii innevarande år, godtgjortAllmän na Magazins-Jnråttningen, den förfalla räntan a 6 proCent, med 1002 R:dr 46I sk. 4 r:st.: Och finner Stats-Utskottet för sin del, ej något härvid att påminna, då anledningen till Förskottets utbetalande stöd jer sig på Kongl. Maj:ts Nådiga Bref afl d. 7 November 1811, samt desslikes fullgjordt blifvit, hvad Riksens Höglofl. Stän-J ders Revisorer, med anmärkningen synes hafva åsyftat. Stockholm d. 26" Maji ig2.£ ItatsUtskottets Betänkandcn. Bilaga Litt. S. I ätande, i anledning af Riksens Höglofi.
Skri/velse N:o 4(i!. 241 enligt hvad don Nådiga Propositionen innehåller, finge erlägga bvggningshjelpen med 3G sk. och tegelveden med 16 sk., eller tillsammans 1 Ii:dr 4 sk. banko, och således för hvarje mantal 20 sk. mindre än hvad i öfriga delar af länet under denna litel utgöres. Det genom Kongl. Förklaringen den 8 Januari 1748 meddelta stadgande, att byggningsbjelpcn ej bör högre förvandlas än till dubbla kronovärdiet kan för öfrigt, enligt Rikets Ständers lanke, destomindre utgöra hinder för alt i detta läll bestämma tegelveden till 36 sk. i stället för 16 sk., hvarigenom bvggningshjelpen skulleuppgå lill samma belopp för ett mantal i Färentuna härad och i öfriga delar af länet, som lindringen för de skattskyldige i allt fall blir ganska betydlig och dertill kommer, att då Ii. M:ts Befallningshafvandes beslut om utgörandet af den s. k. tegelveden år 1664 meddelades, dermed säkerligen ej åsyftades tillökning eller minskning uti den tillförene utgående skatten, ulan ansågs delta besvär förmodligen motsvara den lindring, de skattskyldige på samma gång erböllo genom tillåtelsen alt framgent betala bvggningshjelpen i penningar efter kronovärde; — och skulle Statsverkets förlust i följd af ifrågavarande förändring komma att, elter hvad derom blifvit upplyst, utgöra omkring 900 R:dr banko. Rikets Ständer hafva fördenskull funnit sig böra på det sätt bifalla förevarande Nådiga Proposition, alt Rikets Ständer medgifvit, det bvggningshjelpen inom Färentuna härad må erläggas med samma belopp, hvarmed den inom öfriga orter i Stockholms län i allmänhet utgår, eller med En Riksdaler tjugofyra skillingar bauko för hvarje mantal. Hvilket beslut Rikets. Ständer, för besvarande af E. K, M:ts Nådiga framställning i ämnet, få härigenom i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer &c. Stockholm den 22 Augusti 1857.
Förhållandet är numera väsendtligen förändradt. Icke allenast reallinien har fått ut sin fulla rätt, då den parallelt med Allm. Besv.- och Ekon.-TJtskottets Betänkande N:o 118. 55 den klassiska genomgår hela elementarläroverket utan latinet har ock på den sistnämnda lemnat åt andra ämnen så mycket utrymme, alt det endast med fara, att den nytta, som med dess studium åsyftas, går förlorad, kan afstå mera. Man synes antingen förbise delta eller icke vilja åtnöja sig, förrän jemväl den klassiska linien blifvit förvandlad till en reallinea. I sistnämnda fall vore det väl bäst att på en gång taga steget ut. Men derom är ej fråga; latinet skall blott ”småningom rymma fältet.” För latinets framtlyttning till 5:te klassen gifves, enligt min öfvertygelse blott ett skäl, som förtjenar behjertande; men della skäl, antydt af motionären, har Utskottets pluralitet icke velat godkänna. Genom denna framflyllning skulle nemligen vissa läroämnen kunna dels helt och hållet dels till en betydligare del inhemtas löre studiet af de gamla språken, hvilka deremot på den klassiska linien borde utgöra hufvudämnen. Härigenom vunnes det mål, som obestridligen år i hög grad eftersträfvansvärdt — ett mindre antal af ämnen, som samtidigt läsas. Visserligen har ock Utskottet uttalat grundsatsen af vissa hulvudämnens uppställande på begge linierna, men att Utskottets mening icke varit att förunna en sådan funktion åt latinet ens i de 3 sista klasserna, bevisas nogsamt deraf, att yrkandet härom blef, vid anställd votering, afslaget. Jag fruktar, att Utskottet har byggt på en lös grund, då det ”håller före, att ”med ett lämpligt undervisningssätt det skall blifva möjligt för lärjungen att under ”genomgåendet af 5:te, 6:te och 7:de klasserna tillegna sig fullt ut lika god käune”dom af detta språk, som i allmänhet visat sig såsom frukt af nuvarande undervisningsplan.
Ständers dyrbara och af en vis Öfverhet till andra vigtiga öfverläggringsämnen påkallade återstående tid, om ofvannämnde anmärkningar, utgörande femtiotvå fulla ark, upptogos och till sina serskildta påståenden resumerades. De innehålla utan undantag sådana med större eller mindre vidlyftighet anförda yrkanden och förslag, hvilka dels äro allmänt kända, dels tillförne blifvit under flere olika former framställda till Respective RiksStåndens kännedom och ompröfning. Men Utskottet önskade i dess ställe leda Riksens Höglo fl. Ständers uppmärksamhet, likasom de redan fästat sin egen, på beskaffenheten af de gjorda motionerna. De innefatta oftast rakt motstridande önskningar, af hvilka den enas uppfyllande utesluter möjligheten af den andras, och kunna följaktligen lika svårligen sins imellan, som med hvarje Författnings vederbörliga enhet uti principer förenas. Ehuru hvarje anmärkning, serskildt uppfattad, visserligen alser ett uti vissa hänseenden nyttigt ändamål skulle de Eesv. och Ekon. TJtsk. Betul;anden. 769 likväl sammantagna troligen ntgöra något helt annat, och framkalla vida åtskilda verkningar, ifrån dem, hvilka Memorialens Författare sjelf vo sig föreställt, vid deras första uppfattning. De fleste äga likväl en märkelig och må hända den enda möjliga föreningspunkt, nämligen: ett fullkomligt bibchållajtde af nu gällande Författningar, rörande den fria Husbehofs-Bränvinsbränningen, samt dermed förbundna R.eglementen och Folisemål. Med undantag af de fall, då individuella fördelar tydligen föranledt ofvarnamude derifrån a£- vikande önskningar, synes allmänna opinionen nästan hafva stadgat sig till förmon för detta bibehållande. En Ledamot af Hedervärda BondeStåndet har yttrat sig: ”Jag tror, att 1815 års Bränvins Förordning är den bästa vi någonsin ägt, och hvarföre jag äfven skulle Önska, att den vore Constitutionel, för att ej kunna beständigt undergå sä många stridiga förändringar eller vid hvarje Riksdag b ifva föremål för så många vidlyftiga och onyttiga öfverldggningär."
Samtidigt eller kort efter den nu omnämnda kompromissfördelningen i första kammaren visade sig en ny partirörelse derstädes. Man såg der spåren af en verklig landtmannapartistisk filial, förelupen af ett val, hvars vigt icke bör underskattas, men som i denna kammare icke kunde medföra samma betydelse som i den. andra kammaren. Yi syfta nu begripligt-vis på vice häradshöfding A. W. Dufvas val for Kristianstads landsting till första kammaren. Utan all gensägelse har han en gång varit landtmannapartiets dugligaste och mest framstående kapacitet, med ordet i sin magt och med en energi som söker sin like. Dufva har varit och kan väl ännu i viss mån sägas vara en land t mannapartiet sammanhållande kraft, en dess hjelpsamme vän. Hans val var introduktionen af landtmannafilialen i första kammaren. Redan år 1874 ingick nu derstädes ett triumvirat af rent bondeursprung, då nämligen i kammaren insattes Andreas Andersson från Mosserudstorp, som ehuru bördig från Ver inland insattes i första kammaren af Jönköpings landsting — om hvilket val en Vermlandstidning yttrade, att i den valdes hemort, der han vore känd, ett dylikt val aldrig skulle hafva ifrågakommit — Per Nilsson i Kärra, och An-ders Larsson. Ur denna svaga begynnelse har en landt-mannafilial uppstått, som särskildt i de gemensamma voteringarna icke saknar sin betydelse. Till densamma hafva slutit sig åtskilliga andra element, och den kan bland sina mest talföre ledamöter räkna grefve Gösta Posse och friherre Klinckowström. Som redan sagdt blifvit, föranledde tillkomsten i första kammaren af denna filial till bondemajoriteten en tredelning af kammaren. Längst till venster finna vi sålunda denna landtmannafraktion och såsom dess motsats längst till höger en konservativ i viss mån byråkratisk grupp, bland hvars främste män räknats grefve Henning Hamil-ton och hr von Ehrenheim. Denna fraktion kan med skäl betraktas såsom en verklig höger.
Härvid vill jag dock anmärka, att, i rikets medlersta och sydliga län, kan djurläkaren väl med den förtjenst han har att af enskild praktik påräkna, berga sig; meri i de nordliga länen är det alldeles omöjligt, synnerligast då man besinnar, att läns-djurläkaren der ofta har 20 till 30 mil att resa, och genom dessa resor, om de ofta påkomma, är förhindrad att utöfva enskild sjukvård. Der kunna de svårligen lefva på siri lön, hvadan deras löneförmåner väl torde tarfva någon förbättring. Jag har ansett mig böra lemna dessa upplysningar och instämmer för öfrigt med Frih. Alströmer. Hr Silfverstolpe, David Ludvig, anförde skriftligen: Såsom ledamot af direktionen öfver Veterinär-inrättningen, är det med stor tillfredsställelse jag af förev:de Ekon.-Utsk:ts Betänk., finnér det intresse för veterinär-väsendet, som enskilda motioner, så väl inom IL o. Ad. som inom Bonde-St., vid innev:de riksdag ådagalägga. Den af Utsk:t framställda historik visar huru anslag för Veterinär-inrättningen blifvit hos R. St:r flere gånger begärda, men huru tillika endast en ringa del af det såsom nödvändigt ansedda blifvit beviljad. Häraf har den oundvikliga följden blifvit ett lappverks-system eller ett bemödande att hjelpa sig fram så godt man förmådde, under afvaktande af bättre tider. Dessa tyckas nu kunna förväntas, då, utom ofvannämnda motioner, så väl R. St:s Revisorer som landlbruksmöten vändt Regeringens uppmärksamhet på behof - 22 Den 7 Januari. vet af genomgripande förbättringar i denna, för landets ekonomiska välstånd vigtiga institution. Närmaste följden häraf liar blifvit, att Direktionen öfver Veterinär-inrättningen uppgjort och til! K. M. ingilvit ett förslag tiil förändring, så väl af inrättningens styrelse och förvaltning, som till utvidgande af dess verksamhet. Detta förslag, som ännu icke vunnit K. M:s nåd. stadfästelse, har blifvit understäldt så väl Iv. Sundhets-Colhii som K.
Nekas kan dock icke att af det sätt, på hvilket grefve Posse i andra kammaren uppträdde vid behandlingen af denna fråga, man verkligen kan få skälig anledning att tro, det konseljen blott till benäget påseende lagt fram pansarfartygsanslaget för att något göra. Att den ministeriella tidningen i Göteborg i sin ifver attsöka bortresonera det - ofördelaktiga intryck, som pansarbåten kunnat göra på » de ministerielle », griper till en förklaring, som verkligen är en förolämpning mot en känslig natur, kan icke väcka förvåning, men deremot var det öf-verraskande nog att finna en så klok och förfaren man som grefve Posse göra sig saker till en sådan oförsigtighet som att landtmannapartiet till behag låta påskina en viss likgiltighet för frågans framgång, hvilken på samma gång den kastar ett egendomligt sken öfver det allvar, som Posse-ministéren har med sina stora förslag, också sätter hela denna ministers existens på ett högst betänkligt sätt på spel. Ty, trots allt tal och allt prat om parlamentarismr och majoritetsvälde m. m., har det ännu icke kommit så långt, att vår riksdag eller dess andra kammare är regerande herre på täppan och — för att tala med Göteborgs Handelstidning — hoppas och tro vi, att man icke kommer dit » i denne kungens tid och ej heller i den kommandes ». Om vi således måste vara ense derom, att om också regeringsformens stadgande, att konungen eger » allena » styra riket icke innefattar någon envåldsauktorisation, så förhåller det sig likväl så, att konungamaktens innehafvare ännu har något att säga i Svea land och rike. Det är derför i högsta måtto oförsigtigt af en minister, som dock är ovil-korligen beroende af konungens förtroende, att låta påskina ett föga nitiskt intresse för regeringens framställningar, hvilka konungen på grund af deras vigt för statens välfärd måste betrakta såsom ytterst maktpåliggande samt från mi-nistérens sida värda en kraftfull och energisk ansträngning.
Vid sådant förhållande synas ej heller några närmare bestämmelser rörande de bandelar, hvilka framdeles kunna komma att upplåtas till utförande genom enskild försorg eller angående vilkoren för de statsbidrag, som dertill kunna erhållas, behöfva under denna riksdag af Rikets Ständer meddelas; hvarföre Utskottet, oaktadt den minskning i det allmännas uppoffringar för meranämnde jernvägs-anläggningars verkställande, som genom enskildas deltagande deruti, på sätt motionären föreslagit, möjligen skulle kunna beredås, (inner sig för närvarande föranlåtet hemställa, att någon särskild åtgärd i anledning af den härom väckta motion icke måtte utaf Rikets Ständer vidtagas. Slockholm den 24 Juli 1857. af Herr A. IV. Björck. Reservation 4 Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 99. i\:«> 9». Ank. lill Exp.-Ulsli. d. 27 Juli 1857, kl. 5 e. m. Ullålande, / anledning åf Riks dag a -fullm äk tigen Per Ostmans motion rörande de Jör Statens jernvugs-byggnader erforderliga medel. (Rgs Aid ) Enligt Utdrag af Bonde-ståndets Protokoll för den 16 nästlidiie Juni, liar en af Per Östman från Wester-Norrlands län väckt motion i fråga om sättet för anskaffningen af de medel, som erfordras för utförande af Statens jernvägs-byggnader, blifvit utaf bemälda Riks-stånd remitterad till Stats-Utskottels behandling, så vidt samma motion innefattade förslag i sådant hänseende, hvarom Ståndet icke redan, med anledning af detta Utskotts Utlåtande N:o 62, fattat beslut.
Skogs-Styrelsens meranämnde redogörelse i viss mån börjar vid den tidpunkt, der Länsstyrelsernas sluta, samt dessutom femårsberättelsernas uppgifter i flera fall erbjuda ett särskildt intresse genom åskådliggörandet af sådana för olika trakter af riket egendomliga förhållanden, hvilka af Skogs-Styrelsen såsom den centrala myndigheten blifvit endast summariskt behandlade eller ock förbigångna. Tab. N:o 4. Vid framställningen af de förhållanden, som i allmänhet beträffa ett lands skogar, deras vård och hushållningen med deni m. m., lärer i främsta rummet upplysning böra sökas öfver skogarnes ytvidd, såsom den Tab. Litt. 0. Dcigsverkspriser i R:dr R:mt. 5 6. Län. Mans-. Mans-. Löneförmåner per år för lagstadde tjenare. Dräng. Piga. Stockholms sommar vinter.. Upsala sommar Östergötlands Jönköpings Kronobergs Calmar Gotlands sommar vinter.. Blekinge sommar vinter.. Christianstads sommar vinter.. Malmöhus Hallands Göteborgs och Bohus Elfsborgs Stora Kopparbergs. Gefleborgs Wester-Norrlands .. Qvinsdagsverke hälften. Vanligen: mans1 R:dr, qvins0,50; men under vissa årstider och förhållanden b0% högre. I medeltal sommar: mans1 R:dr, qvins0,50, vinter: mans0,67, qvins0,33. (Vanligen: sommar: mans1—1,25, qvins0,67; vinter: maus0,67—0,75, qvins0,42. A Dalsland, sommar: t mans1,50, qvins0,75. Vanligen: sommar: mans1—1,50, qvins0,50 — 0,75; vinter: mans0,75, qvins0,50. med växling efter årstid: mans1—1,25, qvinshälften. I verkligheten under sommar och höst flerfaldigt högre. Efter markegång, olika år och olika landskap skördetid: mans1,25—1,75, qvins0,83—1,08, andra tider: mans0,83—1,67, qvins0,67—0,80. I verkligheten dock högre.
Directör, kostade ett och ett halft års tid och arbete att blött förstå sjelfva schenäat för räkenskaperna, så att jag kunde uppgöra sådana jemförelse!-, hvarigenom jag slutligen korn pä en balance, sorn då ägt rum ir der minst 3 år och blifvit dold på det sätt, att t ex. v d flfverförandet af omsatta lån till utgående lånebalancen, både det gamla och nya lånet deri intagits (hvilket under det nu afskalfade bokföringssättet kunde ske, utan att kun i H. 10 :4 Ben 7 Februarii f. m. na af sjelfva bok föraren upptäckas annorlunda än genom en revision, hvartill han hvarken ägde pligt eller tid), och dä jag sjelf erkände, huru det vore omöjligt för Revisorerna att kunna ingå i en sådan vidlyftig granskning af sjelfva räkenskaperna; så, ehuru ett bättre bokföringssätt nu mera blifvit infördt, hvilket visserligen bör leda till mera lättnad och redighet, har jag ansett nödvändigt att åt KammarRätten uppdrogs en dylik revision af Bankens räkenskaper, sorn redan sker med Krono-räkenskaperna, särdeles som intet hinder härigenom möter för Ständernas revision af förvaltningen. I afseende på förslagets mindre lämplighet, som af den ena talaren blifvit omnämnd, torde jag fa erinra, att samma insigt och noggrannhet vid granskningen af sjelfva räkenskaperna svårligen kan väntas hos Revisorerna , som hos KammarRätten, der den ständiga sysselsättningen med samma sak måste uppöfva förmågan att kunna uppsöka hvarje anmärkningstillfalle, helst då dertill kommer äggelsen af egna intresset. Erfarenheten säger mig också bestämdt, att granskningen af räkenskaperna, i hvad siffran och verificationerna angår, både kan göras och säkrast sker i KammarRätten. Hvad åtér Gr. Cronhjelm yttrat om förelupna missbruk vid utlåningen, så hör det icke hit; och jag vill derföre blott i korthet erinra, att alla dessa missbruk röra förvaltningen, så att anledning ej deraf kan hemtas till bestridande af motionen. I den berättelse, som DiscontDirectionen aflemnattill BancoStyreisen, har
Härom sörenke sig Herr Mstoe l.!>Zercrznk2 och Herr Ryilinästarcn ldolonstjsrns jämte älstillige andre Hcrrar Ledamöier. ^näers Iarsson ifrån Upsala Län hemställde, om icke derstädes skutte fa bibehällas det hittiis wanllga fäkret at nyttja Trindstör, einedan i annat fatt Rttmogen blifwer utur ständ satt, at upstänga sina gardesgärdar. Herr Friherre I^amingrllaakcn förbehöll sig, at hwad han, rörande Trindstören anmält/ mätte fa Ulskottcts Betänkande åtfölja. Ester ffedd prox-ostiion, blcf y:de sadan den ulr krojeALi är införd, allmänt antagen. Lx Lrotocollc» ^lex. äViäell. af?iotoco//et, havet uti Riksens Hoglofl. Ständers Oeco^onireUtskott wid Riksdagen i LTlorrköping ar 1820. Den ro. Maji. Herr Grefwe Loclrckriis - widare yttrade Herr Grefweii/ at han förmodade den Delägare i By, stan tagit enskifte/ böra anses alldeles lika med enstaka Hemman eller särskilld Bolby / i anseende hwartil / Herr Grefwen hemställde/ om icke nämnde Delägare bör befrias frän deltagande uti Byns Gardesgärdar emot angränsande Byar/ samt deremot wara ensam ansmarig för den RagÄigs-Gärdesgärd/ som kan blifva emellan hans 74Y -—eer ? enffistade ägolott och den eller de Byar, som Mg denmil, Itsc Carlsson i frän Chritianstads Lin förmente all annan föreskrift om enjkiftade Hemmalls stäugselstyldigdet wara ösverllodig, än den, sorn i allmanna Lag-a, jämferd'med Kongl. Swea Hos-, M itts Circulaire den r/ Oetober 1798 gifwcs.
Efter inhämtande af dessa upplysningar blef Svenssons klagoskrift, jemte dervid bilagde handlingar, kommunicerad häradshöfdingen Kökeritz, för att dess utlåtande deröfver afgifva; I följd hvaraf, och efter ytterligare föreläggande att sådant iakttaga, häradshöfdingen, i det insända utlåtandet, anfört, alt hvad anginge Svenssons klagan deröfver, att häradshöfdingen skulle hafva förhållit honom hans lagliga rätt, HäradsRättens tillika öfverlemnade protokoll uti den tvist, hvarom handlades i Kongl. Maj:ts vid klagoskriften bilagda, nådiga Utslag af den 22 Sept. 1840, skulle ådagalägga, det någon lagstridig åtgärd icke vore med samma mål vidtagen, och att, beträffande åter angifvelsen, att häradshöfdingen oqvädat Svensson, allt afseende å de klagoskriften åtföljande betj^g bestriddes, helst dessa betyg skulle vara med. Svenssons egen stil skrifna; uppgifvande häradshöfdingen tillika, huruledes inför HäradsRätten den 21 Maj 1839 Svensson, sedan han, såsom protokollet innehölle, företett LagmansRättens dom af den 8 Augusti 1838, hvarigenom en rättegång, deri han var kärande, blifvit till HäradsRätten återförvisad, och honom i anledning deraf förständigats, att saken skulle påföljande ting till handläggning förekomma, icke skall velat åtnöjas med detta besked, utan pockande påfordrat handlingarnes återställande, hvadan häradshöfdingen funnit sig föranlåten att förklara, det han icke ansåge sig pligtig ifrån domstolen tillhandahålla Svensson några handlingar, och att derjemte förehålla honom att icke genom otidig och ej af behofvet påkallad efterhängsenhet falla häradshöfdingen besvärlig, hvarunder ock möjligen, det han, för att icke 92 synas vilja träda sanningen för nära, ej ville motsäga, något mindre valdt uttryck honom undfallit; under hvilka omständigheter och då domaren, som i 22