Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"att derest ägaren hwars fasta Egendom Jntekning blifwit sökt, ulle innan wed.rbörande Domare öfwer Incknings. ansökningen sig fluteligen utlätit, aningen med döden afgä, fasta egendomen till iwor person öfwerläta, eller till Borgenärer, a ail sin Egendom genom Eoncours afstä, mä chleknings. ansökningen derigenom icke anses rsalla, utan sökandens rätt, efter hwad All. länna Lagen och denna Författning i öfrigt uder, pröfwas och bestämmas:" hafwa Rikms Ständer anset! böra säsom allmänt gälla»- e Lag antagas och stadgas. I afseende pä det Ändra stadgandet hafwa dag lisl Gäldenärs bärande deröfwer, denne—» - m ^ c>, . k . : stulo inna» samma taa inlrässal sSkt astrjd«k.R1' °"> förmon, sädant icke mä betaga en i alla andra afsecnden 'Ullqilltig Jntekning den iverkan, att medföra fönnonsrätt, har Eders Maj.t genom Nädig Propsttoion lill Riksens Ständer nu före - f.-r sdtt Jmlknmg och San Da.naS, genbom sökte blifwa, och för att kunna igelvm wisanve af fordrans ogrund eller genom ktalning befria Egendomen frän gradation, stgon wiss tid bör bestämmas, inom hwilken, »>d förlust af den förmon genom Jntekningen ä - 84 Den n Octsber. Den 11 October. 85 äsyftaS, Borgenären mä wara ffylldig, sä widl ske kan, kungöra Gäldenären vin Jntekningen och den dag Domaren till hans hörande före lagdt: den af Eders Maj t l
Annu en gång begagnar jag min rättighet att anhålla om »:u Riddarh.Utsk. Den 6 December. in Hr Printzensköld: Jag ber om ursäkt, att jag än en gång faller R. o. Ad. besvärlig med några ord i detta ämne. Jag vill blott besvara Hr Cederschiölds anmärkn:r, hvilka gå derpå ut, att frågan borde till Utsk. remitteras, emedan, såsom talaren uttryckte sig, det vore för honom omöjligt att nu genast stadga sitt omdöme om brottets nesliga beskaffenhet. Jag kan ej annat än beklaga, att den skarpsinnighet som den värde ledamoten alltid ådagalagt i de rättegångar han utfört, icke denna gång är tillräcklig för att sätta honom i tillfälle, att bedöma en så enkel fråga, som den, huruvida ett af Consist. Acad. i Lund fäldt utslag, som ålägger en person ett straff af neslig art, må anses vara af den beskaffenhet, att denna person derigenon bör hemfalla under 7 § 2 mom. Riddarh.Ordn. För min del synes det mig uppenbart, att någon remiss för att få frågan härom utredd, ingalunda är af behofvet påkallad, och jag är öfvertygad derom, att flertalet af R. o. Ad:s ledamöter skall finna denna sak så klar, att någon juridisk klyftighet icke erfordras för att härutinnan fatta sitt beslut. Ingen skall kunna förneka att ju icke för öfrigt all grannlagenhet blifvit iakttagen, ty denna är en dygd, som af detta Stånd aldrig blifvit förgäten, och det vore endast att utsträcka denna grannlagenhet, utöfver behofvets gräns, om man öfverlemnade frågans vidare utredning till ett Utsk.; då detta omöjligen skulle kunna lemna andra nplysningar, än som redan af de uplästa handlingarne inhemtats, och den enskilda opinion om saken, som Utsk. möjligen skulle uttala, föga lärer kunna inverka på R. o. Ad:s tänkesätt eller på frågans afgörande.
Ändtligen leder den allmänna nöden uppmärksamheten på denna beskattningsgren, och i ögonblicket höja sig så manga jemmerskri, att flere än en mensklighetbns och Fäderneslandets vän lätteligen skulle kunna förvillas, sa framt man ej af det sätt hvarpå denna klagan fores och den häftighet hvarmed den utbrister, upplystes derom, att den endast är föranledd af det enskildfa intresset för några få personer , som så gerna önskade att fa gälla, anses och omfattas i egenskap af det allmännas intresse. — Hvad under således om Gesäller bortlägga spolen för att skrifva, för att klaga och för att spå. — Emedlertid hoppas jag att de ej blifva lyckligare i den sistnämnda konsten , än i de tvänne första. Dessa klagomål äro likväl likaså litet föremål för min uppmärksamhet , som företaget att från Romerska folkets undergång förespå det Svenskas, genom Väfstolarnes förfall, men som ämnen blifvit frambragte af den beskaffenheten, att de kunna missleda den mindre uppmärksamme ; så är det i detta afseende jag önskade, att kunna ådagalägga, att den yttrade farhågan för det nu föreslagne Tull-Systemet', är ogrundad. i8o Etvillnings ZJiskötteta Betänkändert> En blick på Tull-taxan visar, art Sven* ska Fabrikernas fördel legat Utskottet ömt mn hjertat. — Således äro Kläden beiagde med 30 procents Tull, pa dc-t den Svenska Fabri* koren, då han letnnar en lika god vara som utländningen, likväl må kunna beräkna en skälig vinst, vida utöfver den, som andre narin, gar lemna: enahanda förhål ande inträffu jemväl m.ed andra yllevaror. — Och bomullsväfnader äro ock beiagde med lika hög Tull. Sidentyger, sorn här kunna lill verkas äro skydslade med en 'full af 15 procent. Hvad önskar men val mera? af var tiris upplysning, oell kännedom orri Staternes verkliga bästa, kan man väl icke begära, att vi skola på bekostnad af Nationens trefnad upprätthålla ett system , som , då det afser några få medborgares fördel, blottställer de öfriga.
Men, nu smyger sig äfven som bäst på yttersta tåspetsen den vänliga Bata in, för att, som hon säger, aflösa mig, och som sömnen verkeligen på mina ögon gjort anspråk, hastar jag att i följd af hennes goda råd, på några ögonblick njuta en behöflig hvila. Åter tvenne långa dagar, under hvilka den stackars sjuka njutit nästan alldeles ingen ro. Då hon i går morgons uppvaknade, lät hon genast kalla Hofrådinnan; bad derefter med vänlighet alla närvarande, mig undantagen, att på en timma aflägsna sig, hvarefter hon med båda händerna omfattande den älskade modrens hals, småningom ledde samtalet på R. "Du längtar väl att se honom mitt barn", frågade Hofrådinnan, kyssande de ljusa lockarne, hvilka så herrligt vågade kring den bleka kinden, "säg, önskar du att han eftersändes? Äfven han har redan sjelf åtskilliga gånger under oro efterfrågat din tillstånd." Rosa teg ett ögnablick. "Man!" upprepade hon nu med hemsk röst, "o nej! nej! din Rosa önskar visst icke att återse honom, och, skulle äfven i hennes bröst en dylik längtan uppstå, så vill och skall hon med all magt förqväfva densamma. Men, min älskade mor, jag har nu låtit kalla dig, för att af dig undfå ett löfte, hvarom jag så ömt bönfaller; lemnar du mig det, om äfven smärtan i ditt hjerta någongång annorlunda ville påyrka? säg, kan jag verkeligen öfverlemna mig till detta kära hopp?" "Ja! min Rosa!" yttrade Hofrådinnan, tryckande den hulda varelsen till sitt bröst, "det får, och kan du med full tillit." "O!" yttrade Rosa, "hvad jag under all min smärta, likväl då känner mig lycklig, du förlåter således upprigtigt såsom din Rosa gör det, den högst beklagansvärde R., hvilken under hycklad kärlek bedragit hennes arma, lättrogna hjerta." Och nu delgaf, under tillkämpadt lugn, hon, den afbleknade förvånade Hofrådinnan, hela det rörande innehållet af Mamsell D s skrift.
Af förberörda stäk och conlääerationer, finnée Lanco-Utstottet sig således fullkommeligen styrkt uti den öfwertygelfe at Lan^uens koliäits säkrast bibehålles, samt allman och enstilld fördel af detta Werk päliteligast befordras, enär de för Werkets nämnttttration, wid desi första inrättning wisligen fastställda, och genom mer an hundrade ära lycklig erfarenhet, stadgade grundförfattningar fä förblifwa orubbade, sädana som de uti r66g ärs Lanco-Ordning omstundeligen finnas intagna, uti Lanco-Utstottets Inttrwttion af är 1778 til obrottslig efterlefnad äberopaoe, samt uti 1779 ärs Riksdags - Besittt såsom gnindwalen för Lanea - Werkets koliätte^ ansedda. Den pä et hedrande förtroende grundade aran, at ensamme fä försäkra sina Uetpeökive krineipaler, om deras Lanco-Werkö goda tilständ, hsr alltid warit beledsagad med den förbindelsen, at om Werket allven i allt öfrigt meddela sä fullständig uplysning, som med desi säkerhet och det allmännas nytta kunde förenäs.
Då ännu kanske icke ett tillräckligt antal fullt skicklige möderne språklärare finnes, så anser jng denna utväg så mycket mer ledande till det vid hvarje förändring åsyftade mål, sakens tillf redsställande utförande, under ständig hänsigt till den största möjliga sparsamhet. Jag anhåller vördsammast om remiss af denna min motion till Besvärsoch Ekon.Utskottet. Dessa tre molioner lades på bordet. Hr Dalman, Wilh. Fredr., uppläste följande: Man är numera temmeligen ense om den sats, att ju mindre Staten lägger sig uti och söker mästra de företag, som egentligen tillhöra den enskilda omtankan, desto bättre sörjer han för dessa företags framgång; ju mindre man slyrer i de flesta ekonomiska angelägenheter, desto bättre styrer man. Likasom den moraliska bildningen går bäst, då hon sker af egen kraft och i fullkomlig frihet, utan impulser och försök att peka för menn.iskan , huru hon bör tänka oeh studera, likaså går den ekonomiska utvecklingen ojemförligt bäst, om hon får framgå af egen kraft och utan mästrande. Det enda, som Staten mäste göra, är, i förra ii6 D c 11 4 Mar » e. m. fallet, att bereda tillfällen till undervisning, i det sednare bereda comnninicationsmedel. Men det sker både i den moraliska och fysiska verlden, att man oftast förbiser det enkla , som ligger framför fotterna, och deremot företager sig jättearbeten, som först borde komma i fråga då, när allt förberedande, allt smått och enkelt är undangjordt, och icke mera lemuar “något att önska. Af denna svaghet att vilja rita ut i colossahi företag, innan det enkla och, om jag får säga, primära är undangjordt, hafva vi i vårt kära fädernesland sett lysande exempel i mång ting. Sålunda hafva t. ex. stora, rikt doterade universitet, med tillfällen till inhemtande af den djupaste lärdom, uppkommit, långt innan man fästade en tanke vid den primära undervisningen, som dock är basen för all kunskap, och ulan hvilken de stora lärda etablissementerna likasom sväfva i luften, utan något sammanhang med jorden eller någon bas att hvila på.
Jag får då utur historisk synpunkt erinra derom, att icke allenast under Konung Carl IX:s regering R. o. Ad:s Den 15 Februari e. m. 113 Ad:s ledamöter vid Riksdagarne sammankommo på grund af val, ulan afven att 1626 års Riddarh.Ordn., den första Riddarh.Ordn. den Svenska Adeln ägl, uttryckligen stadgade, att hvarje adlig ätt finge genom val inom densamma representeras. Slutligen har Gr. Kalling yttrat, att han ansåge, att den Svenska Adeln, i fall förslaget antoges, skulle blifva icke en verklighet, utan en ”chimére.” Jag mäste bekänna, att ett dylikt påslående förefaller mig ganska besynnerligt, ty det kan väl ej af den ädle Gr:n förnekas, att 60 ledamöter af AdelsStåndet, hvilka ovilkorligen skola vid Riksdagarne sig infinna, utgöra lika många verkligheter af ganska påtaglig art. Deremot linnés det, under närvarande förhållanden, då R. o. Ad. vid Riksdagarne, till följd af frivillig benägenhet, men icke till följd af någon förbindande föreskrift i gällande lagar, härstädes sig infinner, på långt när icke sådane garantier för Adelns fulltalighet, som man kunde för en framtid önska. Då erfarenheten visat att det just under n. v. förhållanden icke sällan handt, all en eller annan ledamot, om hvars tillvaro man i det allmänna tilläfventyrs icke ägde någon aning, för något enda tillfälle såsom talare upträdt och sedan lika plötsligt försvunnit ur vår krets, synes det verkligen kunna inträffa, att, derest icke de enskilda ledamölernes fosterlandskänsla och nit för det allmänna sådant hindrade, Rikets första Stånd hlefve orepresenteradt, Riddarhuset tomt, och den adliga representationsrättens utöfvande en ”chimére.”
Jag anser en återremiss vara nödvändig af det skälet, att en förslags-summa för detta ändamål borde anslås; ty det låter ej på förhand bestämma sig till hvad belopp sådana utgifter kunna uppgå, emedan de bero af truppernas marscher. För öfrigt får jag anmärka, alt i sammansatta Statsoch Ekon.Utskm afgjordes summan i afseende på inqvarteringskostnaden för städerna; men så snart det blef fråga om denna förslags-summa, så hänsköts målet till StatsUtsk. att af detsamma ensamt af göras. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Jag anser Utsk:n hafva rätt i hufvudsaken, ty förhållandet är verkligen , att de pris, som sätlas jemte markegången, nästan aldrig förslå att betala hvad inqvarteringen kostar om våren , då hon vanligtvis kommer i fråga. Då inträffar följaktligen, att antingen de, som äro skyldige att mottaga inqvartering, blifva lidande eller ock Kronan, emedan särskilda utvägar må - Den 22 Juli e. ra. ste för tillfället vidtagas för att anskaffa erforderlig proviant. Sålunda är det visserligen riktigt att begära ett annat sätt för proviantens godtgörande och en anslags-summa för hans betalning. Men mig synes, att Utskrn vid detta tillfälle, lika väl som vid frågan om anslag till folkskolorna, hade hort gemensamt uttrycka både önskan i sak oell uppgifva förslag lill medels erhållande, såsom Frih. von K i semer yrkat, nemi. genom beviljande af ett förslags-anslag. Att nu antaga detta betänk., d. v. s. att afskaffa det gamla, utan att med detsamma åt K. M. anvisa medel till förändringens genomförande, anser jag fruktlöst. Om möjligtvis detta betänk, bifölles af alla Stånden, men en blifvande hemställan af StatsUtsk., att ett förslags-anslag måtte beviljas, deremot af de flesta afsloges; så hade R. St. icke gjort annat äu hos K M. upprepat samma anhållan, som förra gången; och emedan de ej anvisat medel till betalningen, så borde de icke vänta sig annat svar, än de då fingo.
Före den lisie Juli näst efter den bestämda yttersta tidpunkten för lånemedlens utlemnande, bör drätsel-förvaltningen, medelst insända handlingar, inför Riksgäldskontoret styrka, att de byggnader, för hvilkas uppförande understöd utaf ifrågavarande lån meddelats, blifvit inom föreskrifven tid fullbordade och bos Städernas allmänna brandstodsbolag eller annan, i stadgad ordning bildad och med vederbörligen faststäldt reglemente försedd, brandförsäkrings-inrättning erno,t brandskada försäkrade. 7:o. Från Riksgälds-kontoret utbekomna lånemedel, hvilkas behöriga användande icke styrkes på det i nästföregående punkt stadgade sätt, böra inom den der bestämda tid vara till Kontoret återställda; hvarjemte drätsel-förvaltningen för det belopp, som skall af nyssberörde anledning återbetalas, bör godtgöra Riksgälds-kontoret Fem procents årlig ränta från slutet af året näst efter det, derunder samma belopp blifvit af Kontoret utbetaldt. §. 42. Å det staden Christianstad, för verkställigheten af ny tomtreglering derstädes, vid sednaste riksdag beviljade och, år 1851, från Riksgälds-kontoret utbekomna lån å Trettontusen trehundratretiotre R:dr 16 sk. böra, intilldess samma lån är till fullo godtgjordt, Sju procent af det ursprungliga lånebeloppet vid slutet af hvarje år, genom stadens Drätsel-kommission, till Riksgälds-kontoret inbetalas; skolande häraf ränta, efter Fyra för hundra, å den oguldna lånesummau först beräknas och afgå, samt öfverskottet utgöra kapilal-afbetalning. §• 43.
Stats-Uiskottet har härunder ägt tillfälle erfa, ra hurusom, jemlikt 4 Mom. as Kongs. Kungörelsen den 15 April 1782, alla Brandförsäkrings-medel skulle fä insattas uti da warande Kongl. RiksgäldsDirection emot ärlig ränta af Fem för hundrade: och till hwilken ända Försäkrings tåg irena torde inlämna penningarne, antingen i Landt Ränteriet i de orter, der de sitt hemwist hade. eller uti Riksens Scändcrs Bangve för Kongl. Niksgälds-Direellonens rakning under Tittul: Brandförsäkrings - medelRänterieller Banco - Attesterne skulle insändas och aflämnas Lill Directionen af Allmänna Brandförsäkrings - ivZ2 Den r8 November. rings Fonden o h de förre eller Ränteri - Altesterne gälla, i anseende till försäkringen ifrån nästa dag efter den Postdag, da de werkeligen blifwit afsönde-, men de senare eller BancoAltesterne isrän den dag dä de blifwit hos Direclionen aslämnade. Sä fort sädane Aclier till Hrandförsäkrings-Fonden in ommo, stulle de öfwerleiunas til! Kong!. Direcrioncn af Ni sgälds - Fonden, som borde giswa förstcifning pä penningarne nied ärligt Jnleretze a 5 procent ifrän den dag, dä Insättning^Mtesterne hos bemaldte Direclion uowistes; hwaremot och dä BrandförsäkringsFonden behöfde a t lys a större eller »lindre del af sädane insatle mede^, stulle ingen upsngning behöfwas, utan penningarne pä anmälan erhallas.
Palmstjerna föreslår detsamma som Konungen i Dess nåd. propus., endast med den skillnad, att en del af räntan blefve oförändrad, men den andra förvandlad till silfver. Principen är densamma. Lika väl som räntegifvarne böra höras öfver förändringen enligt Konungens propos., böra de det således när håga är om Frill. Palmstjernas förslag. Man har låtit påskina att de, hvilka icke vilja bifalla hvarken Frih. Palmstjernas eller StalsUtsk:s förslag, skulle ledas af mindre ädla motiver. Detta är ett icke så alldeles vanligt sätt att söka afväpna sina motståndare. Jag vet icke huruvida jag, sorn inom detta hus är så föga känd, må äga någon rätt att anses trovärdig, då jag sjelf utsäger mina motiver. Om så är, så får jag förklara att, i närvar:de fall, mitt enda motiv är känslan af rätt. Jag kan icke erkänna, att någon biafsigt eller några sidoblickar böra inverka på omdömet öfver Statens angelägenheter. Man har här framkastat, att det vore bättre att lill kontrapropos. vid en blifvande votering i förstärkt SlatsUtsk. hafva Frih. Palmstjernas förslag, än ett naket afslag. Jag tror icke att denna fråga bör afgöras i förstärkt Stalsötsk., enär den med Statens reglerande icke äger oskiljaktigt sammanhang. Om frågan likväl skulle dragas till omröstning i sagde Otsk., så anser jag ändock bäst vara, att till kontrapropos. hafva rent afslag, emedan, i sådant fall, de Ständ, som beslutit detta afslag, handlat efter rättvisa och billighet, hvilket gäller mera än vinsten eller förlusten af frågans ovissa utgång i det förstärkta Utsk. Jag hyser dessutom den tillförsigt till Konungens vishet, att, om, vid en sådan omröstning, Utsk:s mening skulle segra, Hans Maj:t likväl icke skall dertill lemna sitt samtycke. Må R. o. Ad. besinna, att denna fråga på det närmaste rörer äganderätten, som är grunden för alla Staters bestånd.
Öfriga vid Utskottets förslag förekomna anmärkningar, såsom att hvarje delegare i Filialbank borde berättigas att hos Banken erhålla kreditiv emot den af honom ställda realsäkerhet; att närmare bestämmelser syntes erforderliga i afseende å sättet för förvarandet af delegarnes till Filialbanken aflemnade förbindelser och säkerhetshandlingar; att någon respittid för den stadgade räntans erläggande till Riksbanken borde utsättas m. m., innefatta, enligt Utskottets åsigt, ämnen, som utgöra föremål för det reglemente, hvilket kommer att för Filialbank utfärdas, hvadan något vidare yttrande i afseende derå nu icke torde erfordras. 8 Banko-Utskottets Utlåtande, M 65. På grund af hvad anfördt blifvit, och med iakttagande af de förändringar i redaktionen för öfrigt, hvartill förslagets förnyade granskning hos Utskottet föran ledt, hemställer Utskottet vördsamt, att i utfärdande Banko-reglemente, näst efter det stadgande, förestående punkt innefattar, måtte intagas följande: 2:o. Bolag, sorn i stad bildas, för att, utan rätt tiil utgifvande af egna tryckta eller graverade kreditsedlar eller andra såsom mynt löpande förbindelser, bedrifva Bankrörelse, vare sig till ersättande af upphörd Privatbank, eller för att eljest underlätta allmänna rörelsen i någon ort, erhåller försträckning från Rikets Ständers Bank till nedanupptagna belopp, under följande dervid fästade vilkor och förbehåll, nemligen: a) Sådant Bolag skall, under namn af Filialbank, bildas genom aktieteckning och utgöras af minst trettio personer, hvilka, en för alla och alla för en, ansvara för Filialbankens förbindelser. b) Af teckningssumman erlägges minst en fjerdedel eller 25 procent i Rikets gällande mynt. För återstående tre fjerdedelar eller 75 procent afgifve delegare till den af dem gemensamt utsedda
Hvad sålunda blifvit i Nåder framställdt hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande, och då åberopade grundlags-paragraf i afseende å beloppen af de tvänne särskilda kreditiver, som skola af Rikets Ständer under deras sammanvaro anvisas för att vid oförutsedda händelser vara att tillgå, endast innehåller den föreskrift, att desamma skola vara »tillräckliga»; men, sedan ett vidt utseende krig utbrutit mellan Europas mägtigaste stater, hvilket krig till en hufvudsaklig del torde komma att utföras i närheten af Sveriges gränser, det är sannolikt, att omvårdnaden om detta rikes oberoende och sjelfbestånd möjligen kommer att under den närmaste framtiden kräfva vida större kostnader och ansträngningar för ordnandet och förbättrandet af Rikets försvarsväsende, än som härtill erfordrats under den förflutna tiderymd, då denna verldsdels flesta stater åtnjutit ett ostördt fredslugn, hvadan det belopp, hvartill kreditiv-summan för nyssberörde ändamål vid de tvänne sednaste Riksdagarne fastställdes, under nuvarande förhållanden icke kan anses tillräckligt, hafva Rikets Ständer, med tillförsigt till de beräkningar, hvarpå E. K. M:ts Högslberörde Nådiga Proposition sig grundar, och med öfvertygelse, att det beviljade kredilivet endast i den mån omständigheterna oundgängligen fordra varder anlitadt, bestämt den kreditiv-summa, som, enligt 63 §. Regerings-Formen, skall af Rikets Ständer lill utbetalning af Riksgäldskontoret anvisas, för att vara att tillgå, då K. M:t för Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål finner den oundgängligen nödig, till det af E. K. M:t i Nåder föreslagna belopp Två millioner femhundratusen R:dr Ranko, hvaraf 2,000,000 R:dr afses för Rikets försvar och enahanda summa som hittills, eller 500,000 R:dr, för andra ändamål.
Ständer öfver gjorde anmärkningar, vid Utskottets, jemte dess Betänkande jN:o 2 afgifne ultätande Bilagan Litt. K., angående skedd inhibition af den mot Radmannen i Carlstad, Kellander , anställde Lagsökning för en till Kongl. Maj-.ts Befallningshafvande frän Banquen afsänd Odlings-Lane-Andel, som ej ^ommit deri, förstnämnde tillhanda. J3anco.Utskottets berörde Utlåtande har blifvit så viii från Högv. Preste-Ståndet, sorn Vällofl. Borgare-Ståndets återremitterat , hufvudsakligen på grund af följande anmärkningar. Med anledning af Banco-Utskottets tillstyr* kan utii hvad särskildt rörerj Rådmannenj°KelIan« der, har en värd Ledamot af Högv.Preste-Ståndet yttrat den tanka, att, enär, af Kongl. Kungörelsens stadgande) öm Odlingslåne-medels öfversändande till den Auctoritet från hvilken Hand Hogarne till Banquen inkommit, det synes vara en tydlig följd, att denna öfversändning skall ske för Låntagarens risico, och Kellander, då han försummat att genom särskildt ombud låta uttaga Lånésuinman, de facto förklarat Lands, hofdinge-Ämbetet vara sitt Ombud, han således måste ansvara för de förluster som genom detta Ombud uppkommit, samt följaktligen borde 'ge. nom Banquens Fiscals-Ambete tilltalas om er. lottning för d«a, • sednare, honom ej tillhanda - 566 Banco-Utskottets Bctänkanden - komne hälften af Odtings-Iäånet hvarvid hart sjelf egde gora sin rätt gällande i anspråken på Xiandshöfdinge-Ämbetet i Carlstad.