Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då således man torde kunna antaga alt den religiösa fördragsamheten eller uplysningen i allmänhet gått så långt, att olikheten i läror icke må utgöra något hinder för hvad motionärerne begärt, så torde det endast återstå att tillse, huruvida i politiskt eller statsekonomiskt hänseende, något vigtigtskäl för afslag kan förefinnas. Om man inträder på theoriernas område, så lärer man icke komma till något resultat, ty den enas bevis torde kunna vara sä goda som den andras. Det säkraste torde sålunda vara att anlita erfarenheten; den som bygger på dess grund, han blottställer sig icke ofta för misstag. Om man i delta hänseende råd förer sig med vårt eget lands erfarenhet, så finner man, att de Mosaiska trosbekännarne inom vårt land, utgöra ett, i förhållande till landets öfriga befolkning,' ganska ringa antal, men alt dessa personer likväl utgöras af ganska idoge och omtänksamme menniskor, åtminstone uti industriell hänseende, eller i de borgerliga yrken der verksamhet, pä grund af gällande lag, varit dem tillåten. Man måste tillika erkänna, ehuru förödmjukande denna bekännelse än är, att den Judiska befolkningen står framför den Christna åtminstone derutinnan, att inom den förra gröfre brott icke blott höra till det sällsynta, ulan till det oerhörda. Det enda jag har hört läggas dem lill last, är begäret Den 19 Mars f. m. 23 efter egen vinning. Men, Mine Herrar! att vara sig sjelf närmast, det är icke blott Judarnes, ulan liela menniskoslägtets arfsynd. Om det tilläfventyrs hos en och annan galt till den öfverdrift, att det antager egenskapen af last, så torde det likväl hos de christna linnas flere sorn dermed äro behäftade, och lika litet som detta klander kan utgöra ett skäl att förneka dem de rättigheter motionärerna begärt, lika mycket borde också detta klander utgöra ett skäl att från samhällsrältigheter utesluta de christna, som sålunda rättigheter äga.
För att i någon mån mildra sorgen öfver denna förlust skulle jag gärna till den 11 vilja ha ett par likadana prydnader till min högtärade gemåls örsnibbar. W a g n e r vet nog ungefär, hurudana de. voro, och hvad de kostade. Jag skulle helst vilja ha dem så lika som möjligt, enkelt infattade som dina, och få de i nödfall vara litet dyrare än de förra. Min budgets jämnvikt låter väl inte rubba sig för en utgift af hundra thaler mer eller mindre. » Af det här sagda inser man, att romantik och kärlekspjunk visserligen ej spelade nå- gon roll i rikskanslerns lif, men att han alltid var uppfylld af en äkta manlig kärlek till mor, syster, maka och ädla kvinnor. * 2) en " attesterade " korgen. Ett L skedde himmelska under och tecken. Solen, som hittills föraktat oss, stod upp en morgon och sken ända till kvällen. Och dagen därpå visade hon oss samma älskvärdhot och fortsatte därmed hela veckan ut och längre ändå. Min vän löjtnanten, som klädt af sig all civilisation, uppträdt i Jägerskjorta och börjat anlägga helskägg, kom » stärkt » och nyrakad. till bordet, och hela ungkarlslaget, som dittills burit smeknamnet » döddansarnas, undergick en påfallande och somligstädes harmväckande förvandling. Det upptäcktes, att trakten ägnade sig förträffligt för angenäma utfärder, och att de, som heligt försäkrat, att de aldrig i sitt lif anordnat ens ett kafferep, voro fyndiga och vana festarrangörer. De, som lagt bort att dansa för många år sedan, återupplifvade den glömda konsten. Min rumsgranne, kandidaten, som brukat sofva hvar kväll kl. 10, öfverraskade jag en natt kl. 1 lutad öfver ett pappersark, fyldt af strofvis grupperade rader. Själf var jag inte heller alldeles densamme som förut. Alla mina gamla lofsånger öfver lyckan att » få vara i fred » och föra ett ostördt och tillbakadraget lif hade tystnat.
Föredrogs och lades till handlingarne Bevillnings-Utskottets den 19 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 18, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 12, angående »tämpljng af spelkort och afgiften derför. Från fjögv. Preste-Ståndet. S. D. Sedan Ståndet beslutat att denna dag anställa val till Ledamöter och Suppleanter i Förstärkt Stats-Utskott, företogs nu samma val» och befunnos efter val-sedlarnes öppnande och rösternas summering till Ledamöter af nämnde Förstärkta Utskott vara utsedde: Biskop Fahlcrants, Biskop Bergman, Biskop Hallström, Professor Lindgren, Doktor A. Nordström, Doktor Wallin, Professor Selander, Kontraktsprosten Cnattingius, Doktor Broman, Kontraktsprosten Wåhlander, Hofpredikanten Wensjoe, Prosten Lagergren, Kontraktsprosten Kullman, Prosten Gellerstedt, Domprosten Björling, Kontraktsprosten Tegnér, Prosten Melander, Domprosten Ahlstrand, Professor Bring, Kontraktsprosten Malmstedt och Kontraktsprosten Altahr, samt till Suppleanter att i följande ordning inträda: Kontraktsprosten Qviding, Professor Agardh, Lektor Söderberg, Prosten Lindberg, Prosten Eurén, Prosten Melén, Doktor Björkman, Doktor Nordlander och Prosten C. D. Arosenius. Från Hedern. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos och godkändes följande Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:f, nemligen: N:o 82, angående utstickning af den åt Mosaiske trosbekännare förunnade rätt till bosättning i riket; Prot.-Utdrag den 22 Juli 1854. 309 N:o 83, angående förvaltningen af Sala silfververks ränte-ersättningsfond; och N:o 81, angående förnyade Stadganden i afseende på åtgärder, till förekommande af kolera-farsotens införande i riket m. m. Den 22 Juli. Från Högloft.
217 med bifall till bemälde Committerades i underdånighet gjorde hemställan, ej allenast i Nåder förordnat då varande Öfverste-Lieutenanten Kihlgren, nu mera Öfversten nf Borneman, samt nu mera aflidne Major en fåhraus, att, efter erhållen del af de flere Handlingar och Förslag, rörande Ekeskogarne i Riket och deras vård, hvil-' ka då voro att tillgå samt efter föregången gemensam öfverläggning, till K. M. i underdånighet inkomma iped ett på egen kännedom och erfarenhet grundadt Utlåtande, utan jemväl anbefallt vederbörande Landshöfdingar, att uti vissa föreskrifne delar af detta ämne i underdånighet afgifva fullständiga berättelser; så hafva, till följd häraf, så väl Öfversten of Borneman och Majoren Fåhreeus, under den 11 October 1817 med Betänkande inkommit, som Landshöfdingarne de från. dem infordrade Yttranden och Berättelser aflåtit, hvilka samtelige Handlingar derefter blifvit i Nåder öfverlemnade till förbemälde Committerade, sorn dessutom fått emottaga de utaf Förvaltningen af Sjö-Arenderneafgifne Utlåtanden öfver åtskillige i sammanhang med ämnet uppstådde frågor, och derefter, den 6 Februarii 1819, lill K. M. inkommit med underdånigt Betänkande, deruti, efter anförande af orsakerne till Ekeskogarnes förfall samt under yttrad öfvertygelse, att den nu gällande Skogs-Ordning af den 1 Aueusti 1805, såsom till sina hufvudgrunder ganska lämplig, icke borde undergå någon egentlig förändring, men endast erfordrade vissa smärre jemkningar, Committerade, bland annat, i underdånighet förejj^git förhöjning uti den så kallade Stubbe-1ottén; förändrad grund för dess 2i8 Underdåniga Skrifvelseri beräkning; prasmier för väl vårdade Ekar, deraf Kronan skulle erhålla de rarare plecerne, såsom költräd m. m,: betalning till visst belopp af värdet, efter gångbara pris, då i en framtid för Kronans räkning utsynas och fällas sådane Ekar, som hädanefter på Skatteoch Krono-jord, inom behörigen instängde planterhagar, af åboerne uppdragas och vårdas; premier för inrättandet af sådane planterhagar, då plantorne uppnått en viss höjd och uppgå till ett föreskrifvet antal; och skärpta strafflagar för olofligt tillgrep eller förstöring af Ekeskog , samt att så väl Kronans nu egande Ekeparker måtte inhägnas, fredlysas och vårdas, sorn nya Ekeplanteringar för Kronans räkning inrättas å dertill tjenlig, Kronan tillhörig, mark ; och till hvilka planter^-hagar först borde användas Krono-allmänningar och Parker i allmänhet, jemte tjenliga lägenheter på Kungsgårdar,
sådana som ~Yyrrhussegrar~ dervid kunna vara af nytta, det är oss fullkociligt ofattligt. Sjelf säger ni s i sant och öfvertygande följande, hvari vi för svenskornas del af hjertat instämma: &gt;erzdnzc er vi Kvinder her hjeinme ikke blevne som &amp; end, endnu er det sanselige Moment i Kjzrligheden - skjont det ganske vist er, og maa og bare vare, till Stede ogsaa hos os, niere eller mindre bevidst - endnu er det ikke for os det vzsentlige, Kjterligheden selv; endnu har vi andre rerotiske Fantasier:, end dem, der vakkes af en solbrzendt Xakker, og Den Rorkarls nngne Arm) l; - vi drommer endnu baade om Sympathi og Forstaaetse og Samarbejde i ' Kjzrligheden, og vi gaar ikke onikring rede til at kaste os i - 4rmene paa den farste den bedste Nand, blot for at tilfredsstillt det xydende, braendeiide Blods. ; Drift. Det syder og h r ~ n d e r heller slet ikke saa stzrkt, dette Blod; vi Kaiz godt styre det; thi vor Xatiir c) - anderledes end 3Ixndenes. fi: ~~-IcJcs den er bleven saa meget anderledes, hvad der her er oprindeligt. og hvad erhvervet, det lian i denne Sammenhang vare ligegyldigt; sikkert er det: Kvindeii har eizdm en kyskere Natiir end Manden.
"Jag har lofvat min mor att aldrig tillhöra dig; lofva mig att icke göra henne någon fråga derom: hon säger sig hafva sina skäl dertill, och det vore endast att öka bitterheten af hennes dagar." Jag anade något ondt; men högaktande för mycket den, hvilken jag var så mycken erkänsla skyldig, tryckte jag vänskapens och kärlekens första kyss på hennes läppar ech tänkte vid mig sjelf: Nu som en rök försvunnen Är hoppets barnsliga vårdröm; Liksom en dimma du sjönk Gryning af kärlek och sällhet. Farväl, för alltid farväl! Skönaste ynglinga-dröm. Att på allt sätt söka qväfva en låga, som tillvexte med hvarje timma, att använda hela kraften af min öfvertygelse, för att uppfylla det löfte, jag gifvit henne, sådan var den dubbla pligt, som Johanna hade ålagt mig. Men vid nogare eftersinnande tänkte jag överträda mitt löfte och ovillkorligt bönfalla hos min fostermor om Johannas hand. Mitt beslut var fast och oåterkalleligt fattadt: jag skulle af mamma Segerman sjelf blifva förvissad om Johannas hand. Ty huru ofta är det ej just vid nedgången, som solen genombryter töcknet, för att omstråla oss med sitt ljufvaste sken. Alltså yppade jag för mamma Segerman min outsläckliga kärlek till Johanna och anhöll på det enträgnaste om hennes bifall, med löfte att alltid forblifva Johanna värdig. Min son sade gumman du har hunnit till en stadgad ålder. Du är redan man, och jag måste nu uppfylla mitt löfte till din rätta mor, i det jag gör dig bekant med henne, hennes lidanden och öden. Tionde Kapitlet. "Af hvad jorden oss beskär Kärleken det bästa är, Säga jublande med löje Menskobarnen jemnt ändå." "Att din kärlek, arma jord, Dock är blott en lögn, ett mord, Som till frukt bär qval beständigt Säg, hur skall man det förstå?" Kaptenskan Segerman begynte:
Hedan vid ett föregående tillfälle har jag framlagt skälen, hvarför jag röstar bifall till förslaget. Dessa skäl äro icke konventionella, utan grunda sig på en innerlig öfvertygelse, att förslaget är godt och rättvist samt bygdt på en grund, hvilken jag i 25 år ansett vara den enda användbara vid en förändring af de representativa formerna i vårt land. Många anmärkningar hafva blifvit framställda mot det Kongl, förslaget, — anmärkningar, hvilka i allmänhet varit hvarandra motsägande. Beträdande andra kammaren, har man invändt, att förslaget från representationsrätt utesluter ett stort antal personer, som för närvarande hafva en sådan rätt, — ett förhållande, som i synnerhet blifvit starkt betonadt af en ledamot på första grefvebänken, som förklarat sig högt älska demokratien. Låtom oss då se till, huru beskaffade de personer äro, som förslaget beröfvat en sådan representationsrätt! Dessa personer tillhöra en klass, hvars bildningsgrad, såsom en föregående talare yttrat, är jemförlig med torparens och dagakarlens. Att dessa egt. valrätt och sjelfve varit valbara låter endast förklara sig på en tid, då Svenska folket representerats af slutna korporationer, och erfarenheten har visat, att de endast undantagsvis begagna sin valrätt och troligtvis aldrig blifvit till representanter utsedde. Då härtill kommer, att i dessas ställe den stora mängd bildade personer, hvilka icke kunna hänföras till något af de fyra Stånden och som ega den ringa förmögenhet, som i det hvilande representationsförslaget är stadgad, få valrätt och blifva valbara, så måtte förlusten af de förra blifva rikligen ersatt. Beträffande första kammaren har man klandrat, att dess sammansättning icke erbjuder de garantier och det stöd för konungamakten, som man önskat! Detta stöd vill man nu finna hos R. o. Ad., men huru kan detta Stånd, som inom sig innesluter alla möjliga samhällsklasser, och hvars antal närvarande ledamöter så betydligt varierar, erbjuda dessa garantier? Och har icke erfarenheten mången gång visat ett motsatt förhållande?
Man anser väl, med rätta, närbelägenheten till åkrarne af stillastående vatten, såsom kärr och myror, samt af tätare skogar öka faran för frostens åverkan, äfvensom att den minskas genom grannskapet af större va lindvåg; men svårt förklarliga undantag från dessa theorier lära ej sällan inträffa. Såsom allmän regel gäller dock, att socknarne efter hafskuslen och i de större ådalarue mera sällan och lindrigare hemsökas, än fjällsocknarne „ och endast undantagsvis drabbar skadan allmännare. Jag har förgäfves efterfrågat anteckningar under en längre följd af är, rörande förhållandet härut innan, men munteiiga berättelser sammanstämma deruti, alt, under en tidrymd af omkring 25 år före 1812, ett för hela Rikets jordbruk olyckligt är, ingen allmännare frostskada hemsökt Länet: att sådant åter i mer eiler mindre mån varit förhållandet åren 181(5, 21 1820, 1821, 1826 och 1828: att år 1831 skörden allmänt varit ringa till qvantiteten, fastän af god qvalitet: att, under de påföljande åren till och med 1839, säden i mer eller mindre mån, särdeles 1834 och 1837, partielt blifvit af frost skadad. 1840 var ett försvarligt sädesår och de 3 sista åren hafva, såsom ofvan är nämndt, lemnat utmärkt ymniga grödor. Ått under den goda dagen bereda sig att möta den onda, är en klokhetsregel, som, då den icke alltid kan iakttagas i den enskildes hushållning, har deslomera anspråk på uppmärksamhet af de myndigheter, hvilkas åliggande det är att söka åstadkomma hjelp vid inträffande allmännare nöd. 1 denna syftning hafva inom Länet besparingsanslalter af 2:ne slag uppstått.
SSo. , Lim/. , ^/c/. ,S.c/e /L/c-c. 1 2 lV.'0 (/tc/vcr^ cr/ ^c»roeo//er c-/vev Xcrmmcrv-^venc/sn^ /nc//er kn/o/' //crnr d/ant /vovcc??^e?r r ^cc^-/lc?c/et « Froe/c/ro/m§ >§/citt c/e?r // MccvL /§^o. l^sr va r rrn cle: Hans LxceIl6N8 8lsl8-Ninislern kör Illrilces fiendens, Herr ^rllierre ^'erne?c// 8lal3-klsden: HeilMiikel>-6 ^/ce/Vc/e//,r^ Heil'
Den uråldriga grundsats i vår lagstiftning att den eger vitsord, som skifta vill, har allt hittills ansetts välgörande. Genom dess upphäfvande skulle jordegare tvingas att, emot sin vilja, förblifva i samfällighet, och sålunda hindras att vårda och odla sin jord på sätt honom lämpligast syntes och med hans fördel vore bäst förenligt. Det öfverensstämmer med andan af vår lag att låta en hvar begagna det han eger, med så litet intrång frän andra, som, med bevarande af enahanda rätt åt dem, låter sig förena. Pä denna grund äro 11 kap. 2 § Arfda-Balken. 7 kapitlet 3 och 4 §§ Jorda-Balken, 5 kap. 2 § Byggninga-Balken, med flera lagrum fotade. Det synes således ingalunda hafva behöfts några andra skäl än förut gällande rättsgrunder, för framkallande af en sådan bes'ämmelse, som den af motionären klandrade. Fast mer hafva särskilda orsaker erfordrats, för att lagstiftningen skulle kunnat afvika från denna regel, på sätt egt rum uti de af motionären åberopade Förordningar, der jordens mer än i andra delar af riket sönderstyckade beskaffenhet och egornes sammanblandning nödgat lagstiftaren att medgifva ett sådant undantag. Men härtill komma för landets uppodling och åkerbrukets förbättring vigtiga skäl, hvilka göra det angeläget att, genom bibehållande af hvarje delegares vitsord, befordra laga skiltet inom landet. Lag-komitéen och Lag-beredningen hafva ock i 4 kapitlet 1 § af hvarderas förslag till Byggninga-Balk föreslagit enahanda vitsord, och förstnämnda komité yttrar derom: ”Under det delegare fortfara att bruka sin egendom i samfällighet, måste lagen skydda deni vid detta bruk och ej tillåta, att den ene deri träder den andres rätt för nära: men icke bör ett sådant sambruk af lagen gynnas. Ett land kan ej hinna långt i kultur förr, än eganderätten får fritt utveckla sig; men detta är ej möjligt så länge samfälligheterne vara. Alla äro liknöjda om att vårda hvad ingen kan anse för sitt eget; och på förbätt - Samman». Stat»-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
berättar om vinternöjen och sommarlif, am arbete och lek och rullar upp bilder ur det verkliga lifvet, soin: hvarje barn känner till, och som just därför intressera de smk. Teckningarna äro natta och val utförda. Kristoffer Columbus, Amerikas upptäckare, af H. de Sylvestre med 17 färglagda plancher af A. Melrose. Bearbetning af Mathilda Langlet. L h g t Bortom hafvet med illustrationer af A. Melrose. Dessa tvenne kolorerade bildböcker torde med afseende pk både text och bilder vara bland de bättre af det rika antal sådana, som i år utkommit i bokiiiarknaden. E n del af illustrationerna äro likväl .ganska medelinåttiga. Torde passa för 8-10-åringar. Barnaverldens glada dar. Pris l, 50. Barndomens gyllene dagar. pris l, as. Illustrationerna l %ngt ifrån fina, meii både text och inneha11 äro .af ett barnsligt innehall och passa väl för 4-6-åriga barn. Hopp, hejsan, l~urra! En liten ' bildbok för de små af S. Flint .med text af E. A. Pris 80 öre. Teckningarna i denna lilla bok äro natta och rimmen i stil med taflorna. Boken kommer säkert att roa småbarnen under juldagarna, längre torde den ej racka, som bok betraktad, till följd af den bräckliga inbindningen. Bli Baba, och de fyratio röfvarena. P&amp; Tivoli. Pris i,so. Lilla Rödkappan. Pris 2 kr. Skönheten och odjuret. Pris 2 kr. Alla dessa fyra i utlandet tryckta bildböcker med deras teateroch tivoli-interiörer torde snarare böra raknas till leksakernas an till barnliteratiirens omr %de. Af Ungdomens Bokskatt hafva delarna 11-15 utkommit, innehållande: Nybyggme i Canada. af J). ) tb (at, TV&amp; beruttelser, af Nath~sius, Den siste Xoliikanen, af Cooper, Skalpjiigarne, af May ' ne Reid, samt BrBderm Grimans Taldra, sagor. Pris 50 öre för hvarje del.
Allt hvad II. St. i denna väg, med iakttagande af sitt åliggande att bevaka de skattskyldiges rätt, kunna tillgöra är: att för Subalternoch Underbefälet vid Indelta Arméen provisoriskt bevilja anslag till traktamenten, äfven under möten inom rege:tenas stånd; men hvarvid det nu gällande Resereglem:ts olämplighet och otillräcklighet äfven torde af R. St. böra afses: och hvarvid säkerligen kommer att inses behofvet af en total omarbetning, då det deruti bestämda hästantalet synes böra vara beräknadt endast för hvad som fordras för fortskaffningen, men ingalunda såsom ett tillfälle, att genom skjutsräkningarne inhemta någon behållen inkomst. Detta gäller hufvudsakligen för de högre graderna, såväl inom Militären som Civilstaterne. Vid den för Lifbeväringsrege:let föreslagna löneförhöjningen bör anmärkas, att Chefsposten synes vara alldeles öfverflödig, och således icke tarfva någon löneförhöjning. Det torde äfven i följd dermed kunna förutsättas, att det vore mera ändamålsenligt, att de två Bataljonernas befäl vid Lifbeväringsregem:tet öfverfördes på de båda Gardes-rege:tena; hvarigenom kostnaden för hela Lifbeväring^ - rege:lets Stab uphörde, och äfven en behöflig lindring skulle upkomma, uti den nu alltför trägna vaktgöringen för Gardets Subaltern-officerare. Vid sådant förhållande borde lönebestämmelserna för det till Gardesrege:tena öfverflyttade Lifbe väringsbefäl naturligtvis bestämmas till likhet med hvad för Gardes-befälet kommer att beviljas; ty att utan några andra tjensteåligganden än de för Lifbeväringsrege:tcl nuvar:de, öka dess stat med 20,000 R:dr, synes åtminstone påkalla någon betänklighet. 86 Den 24 Janu ari. I fall R.
Bref 1748 rörande deras förhör, som till Prest-enrbetet kallade blifva, följande: då till vår Evangeliska läras bevarande uti sin enhet mycket ankommer derpå, att lärarne, jemte det de sjelfva föra ett gudfruktigt lefverne, ega en grundlig lärdom och kunskap uti Guds Heliga Ord — samt således äro i stånd, att både sjelfva göra reda för det hopp, som uti dem är, och att kunna för andra rätteligen uttyda och förklara Skriften, derur bevisa lärans renhet samt salighetens grund — alltså m. m. Men bredvid denna riktiga uppfattning af lärarens kall och af de egenskaper, som borde utmärka honom, finner man stadgauden innehållande ett frö, hvilket utveckladt måste för kyrkan, för läran, medföra förfall och förderf. Jag menar dem. som röra klassifikation af församlingarne. Författningarne hafva nemi., i st. f. att söka så ordna, att inom hvarje församling presten kunde se sig tillförsäkrad en anständig bergning, infört en klassifikation, dervid mindre afseende fastades på församlingarnes behof och bästa än på de större och mindre anspråk man ansåg de olika qvalificerade prester kunna hafva. Sålunda erhöllo Konsistorierna rätt: att vid ansökningar, sorn ske tili de minsta och svagaste pastoraten (3:dje klassens), mindre strängt förfara uti de försök och förhör, som föregå förslaget. Långvarig tjensteutöfning vägdes emot större kunskaper vid tillsättande af andra klassens pastorater; och till de största, de af lista klassen, så ock till alla regala, hade lärdomen — och detta icke blott den Theologiska — obestridlig företrädesrätt. Afven anslogos, under namn af praebenden, till löneförbättringar åt åtskilliga lärare vid rikets högre läroverk flera församlingars kyrkoherdelöner. Den tanke, som låg till grund för dessa anordningar, ursäkten för densamma, återfinnes uti åtskilliga KonungaBref, uti hvilka det heter, dels: »att K.
Boyes yttrande, kan jag icke annat än instämma deri, att en föregången granskning af Just.- omhudmannens berättelse medför för de ledamöter af Ståndet, sorn blifva utsedde att i opinionsnämnden deltaga, nödiga upplysningar om hvad sig i Iagskipningen tilldragit, och kan således tjena till ledning för det nej eller ja, sorn skall afgifvas. Hr von Troil, Emil: Jag erkänner, att jag icke inser behofvet att skyndsamt välja opinionsnämnden; jag erkänner, att jag tror, att denna val-dag kunnat utsättas i talmans-conferencen, men å andra sidan mäste jag medgifva? 3ao Den iS Mars e. m. att jag ide känner något ställe i grundlagarna, som hindrar denna nämnds väljande när som helst efter denna tidpunkt pä riksdagen, — men icke godkänner jag de skäl, sorn den siste talaren framställt, ty 106 §:ns i RegFm tillämpning äger rum, lika väl på en afgången som en qvarvar. ledamot, vare sig af Statsrådet eller Högsta Domstolen. Huruvida 107 §:n skulle kunna tillämpas äfven på en afgången ledamot af Konungens Conselj, är en fråga, sorn är mera tvist underkastad; men om ett verkligt brott mot grundlagen skulle upptäckas vara begånget, troi' j ig, att icke afsked skulle kunna befria den felaktige från ansvar. På det skäl, sorn den nästföregående talaren anfört, kan jag icke fästa synnerligt afseende, att nemi. Just,ombudsmannens berättelse icke ännu blifvit JR. o. Ad. föredragen. Denna berättelse är tryckt och utdelad, tillika med LagUtskts betänk, deröfver, sa alt hvar och en af Husets ledamöter, sorn derom velat taga kännedom, dertill haft tillräcklig tid. Icke heller lägger jag synnerlig vigt på den förmodan, att några passioner skola vara i rörelse hos de andra Stånden, och att man derföre borde dröja öfver Söndagen, då man lärer hoppas att de skola stilla sig: och då derjemte tages i betraktande, att 3 Stånd beslutat att förrätta valet nästa Lördag, och för R. o.