Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till förenkling i vårt lagverk skulle alla nu gällande stadganden, som höra till 1734 års lag och uti särskilda författningar är o intagna, införas till deras hufvudsak liga rätta innehåll i sammanhang med densammas öfriga text, uti den ordning ämnenas natur fordrade. Så hastigt framsagd denna uppgift är, och så enkel den framställer sig, lärer den dock blifva svår att nöjaktigt lösa. Man finner nemi. vid närmare öfvervägande, att här gäller hvarken iner eller mindre, än utarbetning af ett splitter nytt lagverk; ty endast såsom sådant lärer man få betrakta en amalgamering af 1734 års lagbok med de tusendetals strödda författningar, som till ändring, förklaring och tilläggning i de äldre lagbuden under loppet af förflutna århundradet utkommit, och hvarom en massa af officiella och oofficiella lagsamlingar tillförlitligast vittna. Då Utsk. vill hafva de särskilda lagstadgandena till deras rätta innehåll, i den ordning ämnenas natur anvisar, införda i lagboken, föreställer jag mig meningen, ehuru ej klart uttryckt, dock icke kunna vara annan, än att detta innehåll skulle i vanlig redactionsforin inpassas i dithörande capitel och paragrapher; ty att annorlunda med lagbokens text förena alla de särskilda lagbud, som innefattas i de Den ii Juli. e. m. 3a3 spridda författningarna, skulle lenina en codiflerings-product af det mest vanskapliga utseende. Men för verkställigheten deraf fordras ovilkorligen, att redactörerna äga frihet, ej blott till uteslutningar och tillägg, utan äfven till ändringar i förra lagtexten, för att dels söka jemna olikheterna, och dels för att i flera nuvar. §§ införlifva, hvad till utvidgning eller förtydligande af deras innehåll blifvit tid efter annan stadgadt, hvarvid äfven på sina ställen erfordrades förändring och generalisering af capitel-rubrikerna , och måhända någon gång alldeles nya capitel.
Brän vins-br ä nili ng, sökt befrielse från Fevillningen derför 1810-11-I2, K. M, Prop. I: 58. 63. Skrif. X: 381, i Göteborg med flere Släder, Kontraktet derom med Kommerse Rådet P jornberg, Remiss II: 494,8. U. B et. 622- Skrif. X: 465. afgifterne derför Rev. U. Bet. V: 376, Besl, IX: 685. 688. 691. 693. r—-,utborgnin g, Remiss II; 427. L. o. E. U. Bet. VII: 127, Besl, IX: l63. 166. 171. 175. ’— -redskap, upmätning och stämpling deraf, Remiss II: 427. E. U. Bet. VIII; 69. Skrif. X: 64. Bröd, Groft i Hufvudstaden, medel mot stegring i priset derå, K. M. Prop. I: 148. Skrit, I: 337. Remiss derå II: 564. 565. S. o. E.U, Bet, IV: 1949. Byggnad, Tingshusoch Prestgårds-, samt Vådelds släckande, deltagande deri, Remiss II: 434>439» L. o, £, U. Bet. VII: 131, Bes). IX* 163. 166, 175, 186. U o, E. U. Bet, VII; 391. Resi. IX: 298,318. 333* —, Kyrko-PrestSkoleoell Rektors1 Staderjie, deltagande deri, Remiss II; 436. E. U, Bet, VIII: 203. Resi.
Å ena sidan kan väl icke nekas, att en större tillgänglighet af umbärliga varor understundom förleder den tanklöse liushållaren till köp, äfvensom att, pä ett eller annat ställe, landthandel möjligen urartat till bränvinsminutering. Dock torde, å den andra, med ej mindre skäl kunna sägas, att begäret efter en vara ofta aftager, i den mån densamma ständigt är att tillgå; att den utsträckta kredit, hvarigenom allmogen nu förledes till handel och skuldsättning hos städernas handlande, icke lärer kunna lemnäs af de vanligen med ringare kapitaler lörsedde handlande på landet; samt att, hvad bränvinsförsäljningen angår, denna så mycket mindre här kan tagas i betraktande, som Handels-ordniö 'ens bestämmelser väl icke rimligen böra hvila på den förutsättning, att gällande författningar rörande branvinsförsäljning icke vederbörligen handhafvas. Att åter förbudets borttagande skulle verka menligt för städernas handlande, kan jag så mycket mindre föreställa mig eller taga i beräkning, som någon farlig täflan af de små kapitaler, hvilka söka sig verksamhet i en handelsbod på landet, icke lärer för städernas förmögnare handlande kunna befaras, och dessutom friheten utgör handelns hufvudvilkor, samt städernas handlande sjelfva komma i åtnjutande af de fördelar, hvilka genom dess utsträckning beredas andra. Slutligen har jag ansett mig böra fästa uppmärksamheten derå, att, enligt Kommerce-kollegii underdåniga berättelse om Sveriges inrikes sjöfart år 1849,— då Kongl. Maj:ts nådiga Handels-ordning endast tre år varit gällande, uppgick Handlandes å landet bevillning till 10,295 R:dr banko, öfverstigande den sammanlagda bevillningen af de handlande i femtiotvå af rikets städer och utgörande en trettondedel af den bevillning, som af de handlande i samtlige rikets städer under samma år blifvit erlagd, — ett förhållande, som tyckes antyda, att landt handeln är en för Sverige med dess svåra kommunikationer naturlig näringsgren; och måhända skulle handelns förflyttande till någon del från städerna till landet utgöra ett medel för statsverket att af detta indrägtiga yrke draga en något större och billigare beskattning, än hvad hittills egt rum.
Svårigheten att begränsa och controllera, så väl productionen sorn consurntionen, är ock något, som allmänligen föredrages såsom ett skäl emot min mening, under det likväl hvarje bränvinsförfattning föreskrifvit och kommer att förekrifva både en gräns och en controll. Ett bestämmande af högsta pannerymden för en hvar, åliggandet för vederbörande att tillse det öfverskridande ej må ega rum, en stadga mot fylleri och dryckenskap innefatta ju sådant? Men förgäfves söker man för detta yttersta bestämmande en annan grund än infallet. En uppgift deremot af hvars och ens mättliga ärliga behof för sitt hushall, BeredningsComitéenS pröfning af denna uppgift, med afseende pä den personal, han till skatt läter anteckna eller underhåller, en derefter och efter redskapets beskaffenhet lämpad och medgifven rättighet att afverka bränvin, flere eller färre bestämda månader om året, skulle icke detta blifva en bestämnings-grund, så god den kan fäs, ocb då man i allmänhet, på detta sätt, ej finge mera bränvin, än som svarade mot behofvet, skulle ej deraf följa, att man bättre hushållade dermed, och vidare att fylleriet toge en dödsknäck? — För Bränvinets införande utifrån känner jag ej den fruktan, som skulle förmå mig att 5 8 Bil■ t. Bevilln.- Lagoch Oec.- Vtsk. Bet. N'o 6. ingå på dess vidare ldsgifvande inom landet. Då en hvar för sig har behofvet uppfylldt, meri intet stort deröfver, och då högst få erhålla rättighet att i smått försälja bränvin, skall lusten att lurendreja öfvervägas och förfalla för äfven» tyret att få behålla eller återskicka den förbudna och oafsättliga varan. Frestelsen till liderlighet mötte icke eller då vid hvarje tröskel, och den svaga skulle således ej öfver allt kunna falla för den samma. Vederbörandes serskilda besvär med tillsynen öfver afverkningstidens iakttagande skulle, i min tanka, ersättas af ett förminskadt besvär med tillsynen öfver drinkare samt de brott och oordnirigar, som drycienskapen framkallar.
visa sina flickor i de ämnen, som icke folkskolan Torsdagsmiddag: Ärter, pannkaka och sylt. behandlar, tills de blifva äldre, då kanske inkomsterna Fredagsmiddag: Kabeljo, ärtpuré. ökats och medgifva deras öfverflyttande i en flickLördagsmiddag: Köttsoppa och plättar. skola. Utgiften för gossarne i statens läroverk är Naturligtvis skola icke alla veckor vara lika, utan ju ganska ringa. En sak, som ännu ej omnämnts, är om en tjäna varieras med såväl förrätter som soppa; t. ex. kalfkotletter, blodpudding, sillbullar, biff, korngrynsrinna skall bestås i huset; detta blir en icke ringa kaka, köttbullar o. s. v. Af soppor: kål, ölsoppa, förökad utgift. Att hafva en s. k. hjälpmänniska, chokolad; om sommaren mest filbunke, bär och som går ett par gånger dagligen, kostar ungefär 5 mjölk m. m. Ja, en mängd maträtter finnas, som kr. i månaden; denna bör då hafva sitt hem i närfalla sig mycket billiga, blott man forstår att med heten samt bestås en kopp kaffe med dopp hvarje omtanke välja. Eftermiddagskaffet får icke saknas; morgon. Visserligen uträttar denna några småärenJ kilo i veckan räcker till detta med. Mången den för huset, men allt det drygaste stannar dock har för princip att aldrig gifva sina barn kaffe; jag pä husmodrens lott, hvars krafter kanske icke alltid •narnöjen), sön nunnor hvad den voro D e h o n skulle — kappades söta Medan h o n klädde allesamman m e d en from skakning på hufvudet denna världens fåfänglighet, mycket intresserade. öfver m e n dock i n - den yngsta af d e m m e d ett förtjusande litet ansikte — stängde den tunga med en lång och när porten en stor favoriten, efter o m bricka, en sylt.
Jag förmodar att uppmärksamheten blott behöfver fästas på denna obillighet, för att densamma i framtiden snart skall blifva afbjelptri Slutande här utdrag af herr folkskoleinspektörens i Strengnäs stift berättelse, får jag med stöd af detta samt alla förenämuda anledningar vördsamt framställa följande yrkanden: l:o) att i den nya skolförordning, som kan komma att beslutas, menigheterna allvarligen må uppmanas till inrättande af mindre skolor, försedda helst med lärarinnor, allestädes der afstånden från fasta skolan hindra barnens inställande derstädes, samt om möjligt är med uteslutande af ambulerande, emedan som kändt och bevisadt. är, dessa så föga svara emot den tid, möda och kostnad de medföra; 2:o) att skolåldern närmare bestämmes till afhjelpande af de olika åsigter, som i detta fäll äro rådande; 3:o) att nu gällande föreskrifter angående skolrådens tillsyn och kontroll öfver skolundervisningen må skärpas och ordentligare utöfvas samt af ordföranden vitsordas; börande alltid eu af skolstyrelsens ledamöter i tur vara jourhafvande och denna minst en gång i veckan besöka skolan och i journalen då göra nödiga anteckningar. 4:o) samt att hädanefter de statsbidrag, som kunna komma folkskolorna till godo, måtto bestämmas, icke efter församlingarnes blifvande tillskott, utan efter deras redan gjorda uppoffringar för sitt skolväsende. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 11 November 1865. L. M. Carlsson, från Stockholms län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Gustaf Jonsson från Calmar län, om ändring af nu gällande stadganden angående utmätning. Allt efter som vinglerier och oredlighet uti handel och vandel tilltaga i bredd med en stegrad verksamhet i affärer och en utvidgad bankoch lånerörelse, tilltager också benägenheten att uppehålla fordringsegare uti deras rätt, då dessa se sig tvungna att, anlita lagen för att utfå den. Tyvärr lider också vårt utsökningsväsende af svåra brister, som underlätta tredskande gäldenärers tilltag i anmärkta hänseende och lemna fordringsegaren föga eller ingen hjelp.
Man besinne blott olikheten af de alster, dessa inrättningar frambringa, och marg - Den i I e 1) r u a r i. 111 falldén af de rudimaterie!-, som dertill användas. På taxeringsmännen måste det alltså hero alt, med den närmare kännedom af locala förhållanden, som de böra äga, tillämpa de allmänna grunder , som Art. VII i dessa afseenden upptager, till en del hemtade från § 77 Bevilln:s-fö'rordn. Till denna Art. VII, har man äfven öfverflyttat qvarnar och sågar, som icke uteslutande användas för husbehof, samt apothek, och af det skäl, att de närmast hänföras till fabriker, samt hafva industrien till föremål. § 75- Emedan föreskriften i denna § är grundad på bevilln:s utgörande efter privilegier, men detta project endast antager beskattning af inkomst, hvilket här vill säga tillverkningen för året, har man funnit densamma böra uteslutas. §§ 76, 77. Såsom särskilde utgå dessa §§, sedan en del deraf blifvit utförd på de nya å förslaget, hvilka tillkommit i stället fÖ1' SS 73> 74- § 78.' Bibehållen, men lämpad på alla Bevilln:s-comite'erna. Se Art. IX, § 62. § 7.9- Med tillägg af ett förtydligande, är förstadelen af denna § bibehållen. Se Art. X, § 96. Sednare delen, rörtde böterna, är utförd på samma Art. § i58. § 80. Utan hufvudsaklig förändring utförd på Art. X, § g4. § 8 r. Med undantag af vitet, hvarom är utfördt Art. X, § i5y, har hufvudsakliga innehållet af denna § blifvit intaget på Art. X, § 91. § 82 Bibehållen. Dessa tvänne §§ torde, för lättfnttlighetens skull, böra erhålla en annan, och mer utförlig, redaction, samt lämpligen förenas till en § med 3:ne mom. Se Art. X, § g5. § 85. Denna § synes erfordra mer bestämdhet.
Enligt förslaget skulle Bankens s. k. Under-styrelse upphöra, och Utskottet bemödar sig om att söka visa, att en del af Kommissariernes göromål bättre skulle kunna skötas af Direktörer, och de bland göromålen, som erfordrade kollegial behandling, lämpligast öfvertagas af Fullmägtige. Ehuru, då Fullmägtige sjelfve icke innehafva fasta platser, utan väljas för tre år, en ständig Under-styrelse för kontinuiteten i detaljförvaltningen just derföre särskildt ansetts eiforderlig, hindrar likväl detta ej, att äfven Under-styrelsen må kunna reformeras, och en sådan reform har äfven under denna riksdag blifvit beslutad. De förr s. k. afdelningarne hafva blifvit fördelade i kontor, och i spetsen för hvarje kontor ställd en Chef, som är ansvarig för, alt alla kontoret åliggande göromål ordentligen af dess tjenstemän fullgöras. Hvarje sådan A'ontors-chef blir sålunda i sjelfva verket Direktör för sitt kontor, samt, då han säkciligen ej till en sådan plats kunde vinna befordran, ulan att åtminstone några år hafva inom Banken (jent i lägre grader, en Direktör, utrustad med vida större kännedom af förvaltningen derstädes, än någon af dessa af Utskottet föreslagna Direktörer, som skulle antagas endast för ett år, och kunna väljas äfven bland personer, som dittills med Bankens förvaltning ej haft något att skaffa; och om någon härvid skulle uppställa frågan: hvem skall utöfva tillsyn öfver Kontors-cheferne; så kan den besvaras med en annan, fullt lika befogad: hvem skall utöfva tillsyn öfver de föreslagna Direktörerne? Bland de göromål, som skulle tillkomma de nya Direktörerne, upptages äfven: förberedande handläggning och utredning, i samråd med vederbörande tjenstemän, af ärenden, öfver hvilka Fullmägtige ega besluta. Obestridligt torde dock vara, att in - Bunko-Ulskoltcts Memorial Avo 44.
Hr Grefve Lövenhjelm3 Carl Axelj samt Hr Cederschöld j, Pehr Gastaf. Och är inom H. PresteStändet i denna fråga vidare andragit: af Hr Biskop TVallin: Att Barnhusets fordran i detta hänseende destohäldre borde till dess af K. M:t upptagne rättmätiga belopp utgå, som R. St:r, då de år iSi5 beslöto en ersättnipg derföre, gillat samma fordran; att vid det förhållande, som visat sig, att den lemnade ersättningen i Kortstemplings-afgiften årligen aftagit, ett medium af förflutna årens inkomst deraf ej rättvisligen kunde tagas till grund för beräkningen af denna ersättning, utan borde nu mera Kortstemplingsmedlen, hvilka icke kunde anses för annat än ett förskott, återgå, sedan tillgång erhållits till fullt skadestånd för Fordringagaren; samt att i öfrigt Barnhuset icke kunde uppfylla dess ändamål, att vara icke blott för hufvudstaden utan hela Fäderneslandet en gagnelig och nyttig Inrättning, örn dess påräknade inkomster inskränktes; derföre llr Biskopen yrkat, att denna Inrättning måtte njuta er - Betan k anden, N:o 288. 4°' saltning för sine förlorade inkomster ifrån Finland, i likhet med livad K. M:t i Nåder föreslagit. I hvilket yrkande med Hr Biskoppen många af det Ilögv. Ståndets Ledamöter sig förenat. Och har Hr Presidenten Poppius yrkat förevarande frågas behandlande ur den synpunct, att enär Stora Barnhuset vore en Inrättning af Staten, någon annan grund för dess delaktighet uti Statens tillfälliga eller ständiga tillgångar icke borde gifvas, än dess helio! för sitt bestånd i öfverensstämmelse med det ändamål Staten afsåge med sjelfva Inrättningen.
He» omrvärdnad »H det outtrötteliga bemödande, hrvar - Den 17 April. 713 hwarigenom Hans Kongl. Maj:t lyckligen befordrat en önstad fred med Rikets alla flender, och stänkt fäderneslandet det lugn, som äterkallar hoppet om en sällare framtid. Hwilket de Respective Med-Ständen wördsamt och wänligen stulle killkännagiswas. IIc supra. S. D. Hwad Riksens Hkglofl. Ständers Lag» Utstött, i betänkande af den ZO nästlidne Ianuarii yttrat uppä Hcderwärda Bonde-Ständets Aewist^ ans gäende ästad förklaring öfwer Lagens rätta mening ! fräga om cstcrlcfloande Makas giftorätt itti Jord ä Landet, svin de under fastetiden eller före wigscln, gemensamt och till lika stor del inköpt, blef af Borga, re-Ständcr gilladr; och stalie de Nesoective Mcd-Ständen wördsamt och wänligen härom underrättas. lil supra. S. D. Beslöt Borgare-Ständct, att Kongl. Maj ts ankomne syra serstildte Nädiga Propositioner till Riksens Ständer, gifne Stockholms Slott den 11 Ia-uari I8ic>, angäcnde irma förändring i allmänna Lagen^ stadgande uti 6. §. 2 Cap.'Giftermåls,Balken, om wists r afseende ä Ägtenssaps ingäendc förbudne sw^gnffaps leder; 2:0 stadgande af nägon Lag, i afseende pn-tiden, inom hwilken hacktade personer böra stallas för Natta - Z:o Erinran till Ällmanheten om hwad wid Bouptck>lnigar iakttagas bör; och g:o afgärda bys-rätt att söka och erbälla ffifte i skog och utmark, skulle remitteras till Riksens Högloft. Ständers Lag-Utskott, med anmodan att osmé*' heste nädige
återkomsten hit arbetade hon flitigt, men visade föga af sina arbeten. Ett och annat såg man, fann det » ganska bra », men just ingenting mera. Då företog hon 1889 en studieresa på fullt allvar till Paris och målade där det året samt under 1891 på Julians atelier, en af de parisiska » fria akademier », som uppsättas vanligtvis af någon modell, bos hvilken unga konstidkare samlas och arbeta under handledning af någon känd lärare. På nämnda atelier målade Ellen Jolin för Jules Joseph Lefebvre, bekant konstnär, som bland annat är representerad i Luxembouig-galleriet i Paris. Den studieresa, som dock tyckes ha mest inverkat på konstnärinnan och fullt utvecklat henne som akvarellist, är den hon nu senast företog till Italien, där hon uppehöll sig i fjorton månader, men icke arbetade under någon mästares ledning. Hon deltog endast i modellmålning i Cercolo artistico i Roma, men arbetade för öfrigt på egen hand, såg med uppmärksamt öga, hvad det sköna landet har att erbjuda, i synnerhet i måleriska byggnaders inre och gamla minnesmärken från konstens olika skeden, uppfattade säkert och känsligt samt återgaf med stor talang. Det var det konstnärliga utbytet från denna vistelse i södern, som fröken Jolin nu utställde i omkring sjuttio större och mindre akvarellmålningar, hvilka väckte konstälsk&amp;rnes lifliga intresse och gjorde henne med en gång till hela allmänhetens gunstling. Förut föga känd af denna allmänhet, är hennes konst numera högt aktad, omtyckt och beundrad. Det säkraste beviset därpå torde vara, att ett stort antal af de utställda kons; verken genast funno köpare. Målningarna från Firenze, Assisi, Roma m. fl. platser i Italien gå nu att sprida glädje och konstnjutning i många svenska hem, alla friska ooh lätta, samvetsgrannt framställda samt utförda med mycken noggrannhet äfven i detaljer, utan att det hela lider däraf, ingenting tillkon stladt, allt ärligt, enkelt och fullt konstnärligt.
Majrl genom utfärdad allmän Förordning i Nåder anbefallt, alt handelsfartyg må befrias från skyldigheten alt lägga lill vid Rikets Fästningar, utan alt något serskildt afseende blifvit fäsladt vid den förlust uti inkomst, som derigenom kunde komma alt tillskyndas Commendanterne, har Utskottet ansett denna fråga för närvarande icke kunna blifva föremål för Rikets Ständers pröfning, i följd hvaraf Utskottet, i anledning af molionerne, icke kan någon åtgärd tillstyrka. Slockholm den 28 Februari 1841. Bih. till R. St. Ank. till Exp. Utsk. d. a5 Febr. i84r, kl. a e. m. Utlåtande _, i anledning af Herr Bråkenhjelms, P. R., motion om ett ärligt arfvode att pä Allmänna Indragnings-Staten utgå till Herr HofMarskalken Leyonmark, för dess vid Tabellverket gjorde tjenster. (U. A.) I anledning af Förstärkta Stats-Ulskoltets votering öfver Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående ökadt anslag för Tabell-Commissionen, liar Herr Bråkenhjelm, P. Runder åberopande af 56 §. Riksdags-Ordningen , hos Ridderskapet och Adeln väckt en till Stats-Utskottet remitterad motion, deruti blifvit föreslaget, att åt Herr Hof-Marskalken Leyonmark, i egenskap af hsmälde Commissions Secreterare, måtte för dess vid Tabell-verket gjorde fjenster, å Allmänna Indragnings-slaten anvisas ett årligt arfvode af 5oo R:dr, att utgå under Herr Leyonmarks lifstid.
N:o 99, ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens 6:te hufvudtitel; och N:o 100, ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens 7:de hufvudtitel. Anmäldes och bordlädes följ:de från Utskm inkomna Utlåtm och Retänkm, nemi. från Stats-Utsk:t: N:o 103, i ani. af K. M:s Nåd. Skrifvelse ang:de ifrågasatt bidrag från Handelsoch Sjöfartsfonden till gäldande af den för Stadetullens aflösning erforderliga utgiftssumma; Revilln.-Utsk:t: N:o 10, i ani. af väckt motion ang:de vissa förändringar i Kongl. Förordnm d. 20 Juli 1861 om mantalsoch skattskri fningarnes förrättande; Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskd: N:o 10, i ani. af väckta motioner ang:de dels revision af, dels ock ändringar i nu gällande Fiskeristadga; och N:o 11, i ani. af väckta motioner om tillägg till Kongl. Förordnm om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof d. 20 Nov. 1845, med deri genom Kongl. Förordnm d. 27 Nov. 1854 gjorda förändringar. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 12 f. m. in fidem, O. Brakel. i)ea 27 Maj f. m. 483 Onsdagcu den 27 Maj 1863- Plenum kl. 10 f. m. Justerades t prot.-utdrag för den 23 dennes. Anmäldes och bordlädes Bevilln.-Otsk:ts Betänk. N:o 9, ang:de allmänna bevillningen. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att ibland R. o. Ad:s Hrr Bänkman loljide ledigheter uppstått, nemi. inom: 8:de Afd:n: efter N:o 366 Frih. Ehrenborgh, fullm.
Tilltalas någon på en gång för tjenstefel och annan förseelse, må den bestraffning, som honom då ålägges, icke räknas för mer än en varningsgrad; men har han varningsgrad förut undergått, bör dock, vid bestämmandet af hans ansvar, afseende fästas derå, alt han på på dubbelt sätt sig förbrulit, 10:0. Den Tjensteman, som öfvertygas om ärerörigt brott eller annan förseelse i allmänna lefvernet, af den svåra beskaffenhet, att Verkets trygghet eller anseende ovilkorligen fordrar Tans entledigande, häfver gjort sig förlustig dess vid Verket innneliafvande tjenst. De i §§. 29 och 2o förekommande föreskrifter, i afseende på tjensterr. es bestridande i de fall då någon Tjensteman gör Cession eller ställes tinder Förmynderskap, har Utskottet trott höra tillämpas jemväl till den Iiändeise, då någon för skuld i häkte innianas, och sålunda stadgas: ri:o. Då Vicariat för någon Tjensteman erfordras, emedan han sin egendom till Borgenärer afträdt eller ock blifvit för skuld i häkte inmanad, eller under Förmyndare ställd, bör hälften af hans lön användas till tjenstens bestridande under den lid Vicariat i dylike fall enligt nedanstående §§. kan komma att fortfara. För öfrigt och enär dels billigheten fordrar ett sådant tillägg till 39, att den, som genom träffadt accord lyckas att blifva från Borgenärers kraf befriad, må, lika med. den. som genom laga