Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och sedan böra vi ock gå till råds med oss sjelfva om vår kroppskonstitution och vårt lynne förmår uppskatta njutningen af en / dagsresa i en skakande tredje klassens vagn. Oeh nu — min herre! Har du din resplan färdig, så tillåt mig en samvetsfråga — en kardinalfråga vid företagandet af en resa: Tager du din fru med? Har du ej kommit till rätta med svaret ännu, så låt mig gifva dig ett godt råd. Om hon ej är förvand, om hon fröjdar sig åt vacker natur och vackra menniskoverk, om hon är en ganska god fotvandrerska, om hon kan skratta ansigte mot ansigte med en förregnad hatt, om hon kan vara tidigt uppe om morgnarne, om hon höjer din njutning genom sin förtjusning och sin glädje — tag henne då med. Gör hon deremot anspråk på ensamma kupéer på hvarje jernväg, det bästa rummet på hvarje hotell och hedersplatsen vid hvarje middagsbord, är hon trött om morgonen, icke hungrig om middagen och gnatig om qvällen; vill hon taga med tre koffertar på en fjorton dagars resa; fordrar hon, att du skall sörja för att en ko ej är en ko; vill hon köpa allt hvad hon ser och ej se hvad du visar henne: — låt henne då bli hemma. Vill hon ändå fara, så låt henne göra det och — blif du hemma. Och om ni, min nådiga, tillåter mig gifva er ett råd med på resan, så är det: Sätt ej er mans goda lynne på ett hårdt prof, derigenom att ni belastar honom med hattaskar, buketter, paketer och allt möjligt kram. Ni hindrar honom från mången njutning just genom den uppmärksamhet han måste skänka all sin ballast. Och ännu en sak! Då ni blifvit en smula husvarm i jernbankupén, då får ni ej erinra er tusen saker, som ni menar er hafva glömt bort, — om alla dörrar blifvit ordentligt stängda, om Anna ej glömmer bort fogeln, om ventilerna blefvo öppnade o. s. v. — Det är frågor, som ni skulle sjelf besvarat, innan ni lemnade hemmet. Resdrägten och resutstyrseln i öfrigt kräfver särskild omsorg.
Hade Utskit satt en tariff för näringsidkarna, så att de kunde beskattas efter vissa grader, så hade vederbide taxeringsförrättare haft någon grund att följa, då de deremot nu icke hafva någon annan än den, som finues uttalad i det ifrågavide momentets ordalag, som är detsamma som att förklara, att, ehuru en näringsidkare lidit förlust ända derhän, att han möjligen får lefva af lånta penningar, så skall han icke förthy beskattas lika högt för det år, då hans rörelse gått med förlust, som för deti hvarunder han haft en betydlig behållning. Huru hänger detta tillsammans? Det är ju helt naturligt, att han det ena året bör vara fri från skatt för inkomst. Men jag delar deruti Gr, Lagerbjelkes mening, att jag anser den, som har förmögenhet, böra skatta derför, äfven om han drifver en rörelse, hvaraf han icke haft någon inkomst. Afven anser jag ganska riktigt, hvad en industriidkare beträffar, att raan upskattar hans förlager, verkstäder och materialier till ett visst belopp, på hvilket man räknar en viss procent. Men Utskits förslag finner jag innefatta en så stor orimlighet, att jag icke trott, det Bevilln.Utskit skulle gjort sig skyldigt dertill. Det visar, att det icke låter sig göra att i beskattnings-förhållanden följa en och samma princip. Jag medgifver, att en industri idkare, som drifvit en rörelse med förlust, kan vara en ganska rik man, och att han bör skatta för sin rikedom. Men det är orimligt att härvid gå en väg, som strider Don 22 Augusti e. m. 211 emot sjelfva sakens natur. Taxeringsmännen böra väl hafva rätt att nedsätta beloppet äfven under minimum. Jag har blott velat visa, att förslaget är ologiskt och orimligt samt att Gr. Lagerbjelke förblandat begreppen inkomst och förmögenhet. Jag förutser dock att stadgandet, ehuru en af f. d. komiterade derå yrkat afslag, likväl skall vinna R. och Ad:ns bifall. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts förslag, framställde H.
Svandammarnes mörka vatten krusades af små toppiga, blygrå vågor med spetsar af fräsande hvitt skum. Ett brak som af ett sammanstörtande hus tvang dem att tvärstanna. Det var en gammal murken, fullkomligt aflöfvad ask, som bräcktes af stormen, vacklade och föll, och i sitt fall slog den en bro i spillror, en af de små bukigt hvälfda miniatyrbroarne, som föra öfver de gräfda kanalerna, och som med sina bräckliga hvita balustrader erinra om leksaksbryggorna i en venetiansk vattenpantomim. En hvit svan, som ensam med högburet hufvud simmade omkring i kanalen, dök förskräckt ned under vattenytan och var länge försvunnen. Då han åter kom upp, simmade han brådskande mot land, flög upp på svanhusets tak och ställde sig där att flaxa med vingarne, medan han utstötte underliga, dofva skrin. »Låt oss gå en annan väg,» sade Tomas. Märta log. »Träden kunna blåsa omkull på alla vägar,» svarade hon. Hon hade likväl blifvit blek. Stormen hindrade dem att tala. De kunde knappast andas, medan de långsamt arbetade sig upp för branten af den kulle, där tornet stod. Det var ett gammalt förfallet vattentorn, hvars roströda mur visade gapande svarta hål efter tegelstenar, som bitvis eller helt och hållet fallit bort. Tomas dunkade med käppens doppsko mot den stängda järnporten, till hvilken det säkert icke på länge hade funnits några nycklar. Den svarade med ett dån, som för en sekund öfverröstade själfva stormen. Solen lyste fram några ögonblick ur den svafvelgula breschen i ett sönderrifvet moln. Nedanför och rundt omkring dem böljade ett upprördt haf med gula och röda vågor, ett haf af träd i höstens färger. Bortom parken och slottet fräste Mälaren grön och hvit. Tomas och Märta stodo i lä af tornet, stödda mot muren, och lyssnade till stormens brus. Hon lutade sitt hufvud mot hans bröst, och han stod och stirrade utåt och visste icke själf på hvad han tänkte. En gammal flöjel gnisslade däruppe, och luften sjöng, och vissna blad fladdrade omkring som brokiga fjärilar.
Allwaren, matte, såsom alltför hög och obillig, nedsättas, hvilket äfven af K. M. bifölls och sedermera gått i verkställighet. Uti Nyköpings län hafva kronoparker, eller s. k. jagtparker, blifvit, på samma sätt som Strandskogen på Öland, på offentlig auktion försålda till högsta skaltebud. Följden hief densamma som på Öland; skogen nedhöggs; jorden försåldes i små lotter till andra innehafvare; räntan kunde icke utgöras och skatten muste nedsättas. Enahanda händelse lärer i allmänhet inträffat vid de skattläggningar, der samma grund varit följd. Hvad som för framtiden hör innebära trygghet emot det vådliga uti praejudikaterna, är att denna method, såsom befunnen felaktig, i sednare lider blifvit öfvergifven: skattläggning, vid skogsparkers försäljning, göres numera efter jordens värde och efter de grunder, som för skattläggning i allmänhet tillämpas. Jag bör ej heller underlåta, att fästa Högh H. o. Ad:s upmärksamhet derpå, alt den ytterligare styckningen af dessa jordlotter, hvilken StatsUtsk. företrädesvis antager vara orsaken till de nuvarrde innehafvarnes nödställda belägenhet, genom Kongl. Kammar-Colhii Cirkulär af d. 5 Maj 1843 är förekommen. Jag kan dock icke undgå, att f vid den af StatsUtsk. i detta afseende yttrade åsigt, anmärka, att t skattens oskäligt updrifna belopp, i förhållande till jordens magra och ofruktbara beskaffenhet, gör det högst sannolikt, att äfven de ostyckade lotterna ej skulle förmått utgöra densamma. Med stöd af hvad jag nu haft äran anföra och uplysa, anhåller jag vördsammast, att Högh R. o. Ad. måtte återremittera StatsUtsk:s nu föredragna Betänk. N:o 20, på det att Utsk. må blifva i tillfälle, att taga frågan under förnyadt öfvervägande^ samt, med behjertande af de bevekande och serskilda förhållanden, som i afseende å densamma förefinnas, understödja K.
Ad. vara af nytta att anlaga förslaget, och hvad mig beträffar, skulle jag icke beklaga mig öfver det besvär, som kunde komma på min lott för den tid, jag har äran vara ordkde i Ridd.Direktm. Hr Cederschiöld, Gustaf: I den framställning, som den siste värde talaren gjort rör:de de vilkor, som äro upställda uti i fråga v:de donation, har han förbisett en ganska vigtig omständighet. Denna donation är icke något testamente efter en afliden person, utan en gåfva med varm hand. En ränta af 5 proc. skulle, så länge donator lefver, utbetalas åt honom, och skulle hans lifstid komma att räcka åtskilliga tiotal af år, så skulle Direktm förvalta en fond, hvaraf den icke hade någon afkomst under en längre eller kortare tid. Jag anser detta vara en ganska vigtig omständighet. För min del skulle jag hafva betraktat saken helt annorlunda, om det varit ett testamente efter en redan afliden person. Ehuru jag icke kan godkänna alla de skäl, som Utsk:t anfört, kan jag dock icke annat än tillstyrka Riddarhuset att bifalla det slut, hvaruti Utsk:t stannat, och tror att hela idéen till dispositionen är lånad ur en välkänd roman, nemi. »den vandrande juden.» Men just denna visar huru äfventyrliga dylika dispositioner äro. Jag yrkar bifall till Utskits förslag. Gr. Wrangel, Tönnes: Ridd.[Jtsk:t har ingalunda för bisett den grannlagenhet, som dikterat Ridd.Direkt:ns beslut att icke vilja skjuta ifrån sig ett så stort och omfattande besvär, som ovilkorligen blefve en följd af antagandet utaf ifrågav:de donation. Utsk:t befinner sig likväl i en helt annan position; Utsk:t borde behandla saken efter sin öfvertygelse och utan alla konsiderationer. Utsk:t erkänner alt det är en betydlig skilnad emellan det första förslaget och det sedermera aflemnade; men särskildt ber jag att få tillägga, det Hr Roos till mig yttrat, alt han icke kan vidare göra någon förändring.
Behofvet af ett nytt hospital för rikets sydligaste provinser har således redan länge varit af vederbörande framhållet; och då General-direktörens öfver hospitalen här ofvan anmärkta berättelse angående sist hållna inspektion af Malmö hospital synes antyda, att detta hospitals ersättande med en ny, såväl till läge som anordning i öfrigt, mera tidsenlig dylik anstalt icke kan utan högst väsendtliga olägenheter längre tid uppskjutas, men llikets Ständer, i saknad af derför erforderlig utredning, nu icke kunna för ändamålet bevilja anslag, föranlåtas llikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K. Maj:t, efter behörig utredning af frågan, huruvida ett nytt hospital för rikets sydligaste provinser är af oundgängligt behof påkalladt, äfvensom angående beloppet af de med inrättandet af en sådan anstalt förenade kostnader, ville till kommande Riksdag göra den framställning i ämnet, hvartill förhållandena kunna finnas föranleda. 93:o. För ordnande och uppställning af Naturhistoriska Riksmusei samlingar har E. K. Maj:t begärt, för en gång, ett anslag af 15,000 R:dr. Utaf ett den nådiga Propositionen bilagdt Statsråds-protokoll öfver Ecklcsiastik-ärenden den 19 Maj nästlidet år inliomtas, att berörda summa, enligt uppgjord kostnadsberäkning, är erforderlig för ordnande och uppställning af Naturhistoriska Riksmusei samlingar i Vetenskaps-akademiens dels nybyggda, dels ändrade och reparerade lokal, äfvensom att årsanslagen till samliugarnes underhåll, vård och förökning ej lemna tillgång till denna utgift; Och hafva Rikets Ständer till E. K. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning lemuat bifall. 94:o.
Dån, böra för Bankens och de Privata Actie-ägarnes gemensamma Räkning indrifvas; den nya Directionen bör bestå affyra Bankens-Fullmägtiga, 2:ne Goinmissarier och Dm 28 Juli, 4X1 och 2:ne af Bankens öfriga Tjenstemän. Sådana Tan, för hvilka säkerheten af denna nya D ixection pröfvas antagelig, blifya, i den mån, de förfalla, genom dess försorg omsatte; hvar vid så väl den omsatta Summan, sorn afbstalningen användes till liqviderande af de samfäldt utgifna Lånen. Hvad som ej till sådan Omsättning finnes antageligt, utsökes gerom den nuvarande Directiotiens åtgärd^ och för gemensam räkning, så fort det blifver möjeligt; dock så, att någon omsättning för det samfäldta Discont-Verket* räkning ej får äga rum; utan betalningarne, som vid lämpeliga beviljade terminer blifva erlagde, afskrifvas, antingen på gamla Reversen, eller på särskildt afgifne Förbindelser. Bankens Extra biträdes - summa bör af de influtna afbetalningarna först godtgöras; hvarförinnan de Private Actie-ägarne ej äga rätt att uppbära högre utdelning än 6 Procents renta på deras insatta Actie-Capital. Af de sedermera inflytande Lånen, erhåller Banken Två Tredjedelar och de Private En Tredjedel, intill dess att allt blifvit liqvideradt. Vid utarbetandet af det blifvande Reglementet för Riksens Ständers Banco-Disconl-Verk, har Utskottet ansett Riks-Discont-Vevketsnu gällandeReglemente kunna i det hufvudsakeliga tjena till efterrättelse. Hvad de smärre förändringar angår, som blifva oundgängeliga, underlåter Utskottet ej, att derom meddela Herrar Banco-Fullmägtiga nödig föreskrift: äfven som att, uti de för Fulhnägtiga utfärdande Instru ctiener.
I händelse Rikets Ständer bifalla berörde hemställan, lärer Bevillnings-Utskottet få sig uppdraget att, till iagttagande i den nya Författningen om brännvins-bränningsutöfning samt afgifterne derför, föreslå de härigenom föranledda förändringar i föreskrifterne angående ifrågavarande afgifters emottagande och conlrollerande, m. m. 6:0 Hvad härefter beträffar de i sammanhang med Stats-Verkets extra ordinarie inkomster i Riks-Staten upptagne Restantierne, så härflyta de fleste af dem från de ordinarie inkomsterna, oeh, i anseende till det samband, hvad redovisning och controll angår, som restantierne hafva med de till Stats-Contoret, enligt Utskottets ofvan afgifna förslag, fortfarande ingående inkomster, tillstyrker Utskottet, att, med undantag af de å Tull-, Salu-accis-, Post-, GhartaeSigillataeoch Brännvins-bevillriings-medlen uppkommande restantier, hvilka synas böra ingå till Riksgälds-Contoret, som sedan håller Stats-Contoret ett motsvarande belopp tillhanda, alla öfriga rester måtte, såsom tillförene, inlevereras lill Stats-Contoret. Skolande, i händelse detta förslag bifalles, Utskottet framdeles för Rikets Ständer uppgifva ej mindre den andel af restantierne, som i följd deraf kan komma att till Riksgälds-Contoret aflemnas, än ock det belopp utaf nämnde inkomst, som, enligt Utskottets tanka, fortfarande bör till Kongl. Stats-Contoret ingå. På det emedlertid sistnämnde Verk icke framdeles, genom extra ordinarie inkomsternes nu föreslagna leverering till Riksgälds-Contoret, må sakna erforderliga medel till löpande utgifters bestridande derigenom, att extra ordinarie inkomsternes ingående till Riksgälds-Contoret kommer att beröfva Kongl. Stats-Contoret dispositionen, under redovisnings-tiden, af de å nämnde inkomster uppstående öfverskott, föreslår Utskottet vidare, att Rikets Ständer måtte å Riksgälds-Contoret anvisa ett creditiv af 666,666 R:dr 3a sk.
Den af Rikets, Ständer yttrade åsigt," att folkskolelärare-befattningen vöre att anse som ett kommunalbestyr egde utan tvifvel siu rigtighet och borde i lagstiftningen för folkskolan framgent såsom hittills, ega sin tillämpning; men Kongl. Maj:t har funnit denna grundsats, sorn icke ansetts utgöra hinder för Ridets Ständers åtgärd att genom statsanslag underlätta menigheternas bemödanden för folkundervisningens tiilvägabringande, icke heller i förevarande fall blifva från (rädd genom I, miladt understöd för ett. ändamål, sorn hufvudsakligen afscr undervisningens fördel, då det i lärarens förbättrade vilkor och församlingens minskade tunga, vill finna en borgen för den enes fortfarande kärlek och nitälskan för sitt kall, oph för den andres benägenhet och välvilja för en inrättning, som genom nämnde understöd blir satt i tillfälle, att framgent och oafbrutet fortsätta sin gagnande verksamhet,. u-. tan att från menigheternas sida fordra nya eller ökade uppoffringar. Att förenämnde besparingars anvisning till ifrågavarande ändamål i sjelfva; verket vöre detsamma, som att dertill bevilja nytt stats-anslag, måste visserligen medgifvas, ehuru något afseende dervid måhända torde böra fästas på den omständigheten, att frågan egentligen blott anginge en i viss mån förändrad disposition af ett redan förut beviljadt anslag, för så vidt det änuu vore odisponeradt. Det medgåfves, att anmärkningen, det oaktadt, egde sin fulla giltighet, om dem nya dispositionen vore främmande för anslagets ursprungliga bestämmelse; men då detta anslag åsyftade en förbättring i lärarens vilkor, utan församlingens vidare betungande, och den nu väck-, ta frågan hufvudsakligen ginge ut på samma: ändamål, så syntes förändringen i formen icke vara af betydenhet att kunna utgöra hinder för att bibehålla sjelfva saken vid en redan förunnad förmån, om än denna för tillfället skulle föranleda en annars, icke ifrågakommande statsutgift.
Herr Munck af Rosenschöld begärde, att den nu föredragne 2:dra punkten åter måtte uppläsas. Sedan detta skett yttrade han: Jag ber om ursägt att jag misstog mig om ordalydelsen. Jag trodde icke att åhörarne kunde aflägsnas utan LandlMarskalkens och flere Ledamöters gemensamma åtgärd. Då man besinnar, att LandtMarskalken här icke tillsättes genom val, samt att hvarken Ridderskapet och Adeln, eller något annat Stånd, ens har rättighet att dertill uppsätta förslag, hvilket dock finnes medgifvét äfven i Länder, der Constitutionen icke är uppgjord af folket, utan en skänk af Regenter; så hemställer jag, om icke antagandet af denna punkt är detsamma, som att åt Regeringens godtycke öfverlåta verkställigheten af den ifrågavarande Publiciteten j hvarföre jag ej kan bifalla §:n. Den ii Mars e. m. Grefve Frölich: Jag vill blott besvara Herr Munck af RosenschÖlds anmärkning, med den hemställan, huruvida icke LandtMarskalken, som främst skall vaka öfver ordningen vid öfverläggningarne, äfven ensam ex officio bör, utan någon annans biträde, kunna utvisa åhörarne, när bäti dertill säger sina motiver. Friherre Cederström, Jacob: Jag anhåller få fästa uppmärksamheten derpå, att Konungen allenast vilkorligt sanctionerat beslutet om offentligheten, nemligen under förklarandet att han vid nästa Riksdag skall lemna ett nytt förslag dertill. Således beror det på detta förslag, om dessa föreskrifter skola tjena till allmän efterrättelse. Derföre skulle jag tro närvarande öfverläggning böra inskränkas att tillse, att meningen uppfattas i ordentlig Svenska, och förslaget sedan finge hvila till nästa Riksdag. I sådant fall kunde Ridderskapet och Adeln nu genast få öfvergå till andra Riksdagsgöromål, sorn annars torde blifva oexpedierade. Herr Munck af Rosenschöld:
Hvarken Henochs-bokens författare eller någon annan judisk skriftställare före Jesu tid har ur orden: „Jungfrun skall blifva hafvande och föda en son“ (Es. 7, 14) dragit den slutsats, att Messias skulle födas utan mans tillhjelp. Den rabbinska utläggningskonsten var väl i hög grad godtycklig och fantastisk, men tillät sig likväl icke inlägga en sådan mening i dessa ord, helst en efterföljande vers i samma kapitel berättar, att samma jungfru verkligen med mans tillhjelp födde en son. Det hebreiska ord (עלמה), som blifvit öfversatt med jungfru, betyder för öfrigt en ung qvinna, vare sig att hon är mö eller icke. I höga visan (kap. 6, 8) nyttjas ordet om qvinnor i Salomos seralj. För att utmärka en verklig mö, begagnar gamla testamentet antingen ordet בחולה eller omskrifningar; se t. ex. Föreställningen om ett bastardväsen, afladt af Gud och född af en qvinna, är öfverhufvud icke judisk. Den är upphemtad ur romersk-grekiska polyteismens aldra djupaste dy och skulle för de efter-exiliske judarne varit en styggelse. Att den, ehuru inkommen i nya testamentet, sannolikt icke hör dit, skola vi längre fram visa. Vi hafva nämnt Es. 7. Detta kapitel kan tjena som ett profstycke på den bristfällighet och otillförlitlighet, hvaraf vår svenska kyrkliga bibelöfversättning lider. Märkligt nog är denna otillförlitlighet störst, der man vore berättigad att vänta största möjliga trohet och noggrannhet, nämligen i fråga om de s. k. profetiska ställena: och det kan gälla som ett bidrag till våra ortodoxers karakteristik, att på samma gång de förklara dessa profetiska ställen för högst vigtiga bevis på kristendomens sanning, de likväl icke tveka att åberopa och begagna den erkändt oriktiga öfversättning, som kyrkobibeln gifver af desamma. Hör man dem icke ännu beständigt åberopa som det första messianska löftet orden, att qvinnans säd skall söndertrampa ormens hufvud, hvilket uttryck dock icke förekommer i bibeln?
Diskont icke ma ske, förr än Diskontens skulder , så väl till Eänken som öfrige fordringsägare , blifvit , jemte Ränta , på det häröfver föreskrifna sätt, till fullo betalde , eller kontant tillgång dertill afsatt, samt alla i och för Diskontens utredning utaf Riksgälds-» Contoiret gjorde omkostnader äro vordne samma Contoir godtgjorde. lyule, t§:de och jg:de punkterne biföllos: Och fann Borgare-Ståpdet, att genom dess hu fattade Beslut, komme allt vidare Utlåtande att förfalla, ej mindre öfver Statsoch BankoUtskottens Betänkande af den 3 Mars innevarande år, än ock öfver hvad som Banko-Utskottet, medelst tvenne särskildte kort efter Riksdagens början afgifne Betänkande, yttradt rörande Herrar Ba nko-Fullmäktigas , i afseende på Malmö och Götha Kanal-Diskonters fordringar och skulder, vidlagne åtgärder; Hvarförutan Borgare-Ståndet ansåg lämpligt, såväl anmoda de förenade Statsoch Banko - Utskotten , att, sedan samtlige RiksStånden öfver detta nu af Borgare - Ståndet afgjorde mål sig utlåtit , inkomma med Förslag till Reglemente för Malmö, Götheborgsoch Götha ICanal-Bolags Diskont-Verks utredning, med hvad dertill hörer, som ock uppdraga åt Banko-Utskottet , att meddela Utlåtande, angående till hvad Belopp och efter hvilka grunder de af Riksgälds - jgo Prot. Utdr. d. 4 Maji 18 1 8- Contoiret åt Fordi ingsegarne uti de trenne nyssnämnde Diskont-Verken utfärdade Obligationer, må uti Riksens Ständers Banko - Diskont till belåning ernottagas. Örn hvilket allt de Respektive Med-Stånden samt Statsoch Banko-Utskotten skulle vördsamt och vänligen underrättas. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. - S. D. Föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets på bordet hvilande ytterligare
Oaktadt de förebråelser, hvilka blifvit gjorde oss, som tala för Utskottens Utlåtande, anser jag illiberalismen finnas på den motsatta sidan, som viii förklara ägande-rätten så, att de största orimligheter skola bibehållas. Ingen ting är så orimligt, som rågångarne inom vårt land; och jag finner, att en Lag i detta afseende behöfves, så att, om på ena sidan begäres rättelse, särdeles i afseende å Stängselskyldigheten, rättvisa i vanlig väg må kunna erhållas. Jag hemställer till Grefve Spens, huruvida all odalmanna-jord kan sägas förstörd, och ali egande-rätt försvunnen, om vi bifalla Utlåtandet, och om någon votering i sjelfva verket behöfs, ty vi skulle blott komma att votera om, huruvida orimliga rågångar skola få ändras, eller icke. Herr von Hartmansdorff': Då tvist uppstått om företräde melian den raka och den krokiga linien; så hemställer jag, om ej raka linien, hvilken mina motståndare förfäkta, uttrycker sjelfva envisheten, och den krokiga deremot rnedgörligheten, och böjligheten efter omständigheterna.’ Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framstälde följande voterings-proposition; Den, som bifaller Lagoch EkonomiUtskottens yttrande i afseende å 7 Capit3g H. 11 Dea 27 Augusti f. m. let 1 §. af nu varande SkiftesStadga, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer 7 Capitlet 1 §. i nu varande SkiftesStadga att bibehållas, med den förändring att i stället för orden: Då skall sådant utbyte ske, om det å endera sidan yrkasj borde införas följande: Då skall sådant utbyte skes om Parterne ä båda sidor derom åsämjas. Herr Hjerta: Jag underställer, om det icke vore bättre, att hela 7 Capitlet kunde utgå, då förra förhållandet orubbligt komme att qvarstå.