Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty denna lägenhet, som, när bortfraktaren helt och hållet befrias från 12 90 det förra nftalet, erbjudes honom att finna ny frakt, är just skälet, hvarföre den tillbakaträdande befraktaren i della fall kan slippa endast med half frakt. I enlighet med dessa grunder medgifver förslaget denna rätt åt befraktare af helt fartyg, emedan endast en sådan, såsom varande den ende, tili hvilken bortfraktaren förbundit sig, kan medgifva denne full frihet från de förbindelser han åtagit sig, och med vilkor att detta sker, således icke när blott en del af laddningen aflemnas eller fartyget afgått från den ort, der befraktningen afslutits, att hemta last å en annan, emedan i dessa fall bortfraktaren fullgör en del af de förpligtelser, aftalet honom ålägger (§§ 87 och 88). Är åter fartyget beiraktadt blott till en del, eller angår aftalet styckegods, så kan, då befälhafvaren i dessa fall åtagit sig förbindelser tili flere befraktare, en ende, genom sitt tillbakatradande, ej befria befälhafvaren från bans skyldigheter, hvilkas fullgörande hindrar honom att söka ny frakt, och derföre mäste den, som i detta fall vill häfva aftalet, betala full frakt (§§ 89 och 90). Man kan til! och med ej obelingadt medgifva honom rätt att få sitt gods utlossadt, emedan delta kunde förorsaka uppehåll i afseglingen eller skada å redan inlastadt gods, således en kränkning af de skyldigheter, befälhafvaren till andra befraktare sig iklädt. Att i delta fall medgifva uilossning af redan inlastadt gods har derföre blifvit stäidt i befälhafvarens skön (§ 91). Den enda lindring, som kan befinnas billig för en sådan befraktare, är att på den frakt, han kännes skyl dig att betala, afräkna den frakt, som befälhafvaren erhåller för det gods han kan hafva intagit i stället för det gods, som blifvit utlossadt (§§ 89 och 90 ).
Detta är sannt; men dermed är löga eller intet vunnet, ty sveket uppenbarar sig lätt på mångfaldigt andra sätt, och ifrågavarande lagstiftning är i detta fall endast ett gif akt till bedrägeriet, — en anmaning till detsamma att tänka på förhand. Måhända vill man ock finna en garanti uti den ed, hvartill köparen, utan all bevisning, kan tvingas. Detta i viss mån våldsamma stadgande, som ställer en redlig köpare på den misstänktes sida och hvarigenom lagen sjelf kastar skuggan af half bevisning om oredlighet på just de aftal, hvilkas bestånd den skall skydda, har ock visat sig vara utan synnerlig verkan, måhända i följd af den stridighet, som äfven härutinnan röjer sig mot lagstiftningen i öfrigt. Ingen cd fordras för att, enligt 17 kap. 2 § Handcls-Balken, ur ett konkursho utfå förtrodt gods, ej heller för att genast få omhändertaga och behålla, hvad helst man köpt. — Erinras hör ock, att en i lagen såsom ovilkorligen föreskrifven edgång, — gällande för alla, som befinna sig i samma ställning, — mindre väcker eftertanken och lättare fullgöres än en värjemålsed, som Domaren ålägger efter en ransakning, hvarunder alla liknelser och omständigheter uppkallats i dagen och blifvit framställda ej mindre för parten sjelf, såsom väckelse för hans samvete, än äfven för allmänheten, såsom en ledning för den verksamt återhållande allmänna opinionens domslut, Det vore en sådan ed, som Domaren i dessa frågor kunde efter omständigheterna ålägga, i händelse ifrågavarande författning ej funnes. Men denna lagstiftning innebär äfven ett moraliskt eller, om man så vill, national-ekonomiskt misstag. Lagstiftaren såg nemligen de öfverklagade missbruken, men undersökte icke närmare roten dertill. Han misstänkte ej att denna ofta kunde vara att finna i ett sedligt behof, hvilket, sökande sin tillfredsställelse, icke fann andra former derför än osanningens och derföre, halft emot sin vilja, råkade in på villovägar.
Utaf de extra statsanslag, som under ofvanstående riksdag på Riksgälds-kontoret anvisades för nedan oinförmälda, till Riks-statens åttonde Hufvudtitel hänförliga föremål, skola följande belopp med stadgade vilkor och förbehåll fortfarande, i mån af behof, tillhandahållas och i den ordning, som af Kongl. Majit är eller varder föreskrifven, utbetalas, nemligen: 1 :o hela det beviljade anslaget, Nio tusen Ridr, för befordrande af utgifningen utaf äldre i Riksarkivet och andra allmänna eller enskilda samlingar befintliga samt för Sveriges historia och offentliga förhållanden vigtiga skrifter och handlingar; och 2:o hela det beviljade anslaget, Tretton tusen Ridr för sådana byggnadsarbeten å den åt Stockholms Veterinär-inrättning upplåtna egendom, som, enligt en i detta hänseende uppgjord och af Kongl. Majit i nåder godkänd plan, kunna pröfvas mest behöfliga. h; Under 1862 och 1863 års riksdag på Riksgälds-kontoret anvisade, ännu icke utbetalda statsutgifter. § 114. Återstoden, Femtio tusen Ridr, utaf det till uppförande af ett straffarbets-fängelse i Carlskrona anvisade särskilda anslag af 300,000 Ridr, skall för detta ändamål, uppå skeende reqvisition, i vederbörlig ordning utbetalas. Stats-Utshottets Memorial JM 130. 15 § 115. Följande vid sistlidna riksdags statsreglering, utöfver de å Riks-statens fjerde Hufvudtitel uppförda, till Kongl. Maj:ts disposition beviljade och ännu i Riksgälds-kontoret innestående anslagssummor för landtförsvaret tillhörande föremål skola, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts föreskrifter, uppå vederbörliga reqvisitioner, af Riksgäldskontoret utbetalas, nemligen: l:o Femtioett tusen tvåhundrafemtioåtta R:dr 29 öre utaf det till anskaffning af 12 stycken refflade gröfre kanoner samt lavetter med släpor af jern, äfvensom projektiler, beviljade anslag, 66,000 R:dr; 2:o Trehundratjuguett tusen sjuhundrafemtionio
Gatuläggningsarbeten Från år 1845 har anslaget utgått till Förvaltningen för Stadens gatuläggningsarbeten. 1843. Medeltal. Medeltal. 600 400 _ _ 400 400 400 440 Premie-afgifter för brandförsäkring af Stadens Egendomar, afskrifne medel m. m ... 3,000 _ _ 3,000 _ — 3,000 3,000 3,000 3,000 Inköpte fastigheter, nämligen: år 1843 Egendomen N:o 3 qvarteret Edelman å Ladugårdslandet; år 1845 Egendomiirne N:ris 6 och 7 qvarteret Kornhamn och N:o 14 i qvarteret Riddarholmen; år 1846 Egendomen N:o 15 i qvarteret Riddarholmen; år 1847 Egendomarne N:o 2 qvarteret Mars vid Myntgatan samt N:o 4 i qvarteret Häckelfjell större uti Ladugårdslands Församling ...
Riksdagsordningen, dito. — om Återremiss till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet af dess Utlåtande, i anledning af väckt fråga om frihet för Landtmanncn, att emot låg eller ingen Tull få exportera sina Producter, dito. — angående nyssnämde Utskotts Utlåtande om utfärdande af en förordning, i afseende på Vattenverks-ägares åliggande m. m., i56. — om bifall till StatsUtskottets Betänkanden så väl, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående Hästhemmans och Fördels-räntornes utgörande vid Skånska CarabinierRegementet, som ock i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Remiss, rörande medel till de allmänna Scholaeoch LäroVerkens förbättring, dito. — om bifall till Stalsoch LagUtskottens Betänkande, angående att mindre brottslige personer må blifva använde till Sjömän på Rikets 230 HandelsFIotta, i5^. — om Återremiss till StatsUtskottet af dess Betänkande, angående Skånska Roteringen, dito.
Nu bör du dö, innan motgång och svaghet gripa dig.» Och han vandrade upp till Etnas topp och kastade sig ned i den brinnande kratern. »Då ingen finner mitt lik,» tänkte han, »skall man säga, att jag blifvit lefvande upptagen till gudarna. Men nästa morgon sökte honom hans vänner öfver hela villan och öfver hela berget. De kommo också upp till kratern, och där funno de vid kratermynningen Empedokles’ sko. Och de förstodo, att Empedokles sökt döden i kratern för att blifva räknad bland de odödliga. Och detta skulle äfven hafva lyckats honom, om ej berget kastat upp hans sko. Men just för denna sagas skull har Empedokles’ namn aldrig blifvit glömdt, och mången har undrat hvar hans villa kunnat vara belägen. Fornforskare och skattgräfvare hafva sökt den, ty den härliges villa var naturligtvis uppfylld af marmorstatyer, bronser och mosaiker. Donna Micaelas far, cavaliere Palmeri, hade satt sig i sinnet, att han skulle lösa problemet med villan. Hvarje morgon satte han sig upp på sin ponny, Domenico, och red bort för att söka den. Han var rustad som en forskare med skrapa i bältet, spade vid sidan och en stor ränsel på ryggen. Hvarje kväll, då cavaliere Palmeri kom hem, berättade han för donna Micaela om Domenico. Under dessa år, som de ridit omkring på Etna, hade Domenico utbildat sig till fornforskare. Domenico vek af från vägen, så snart han fick sikte på en ruin. Han stampade i marken på de ställen, där han ansåg, att man borde anställa gräfningar. Han fnös föraktligt och vände bort hufvudet, om man visade honom ett eftergjordt gammalt mynt. Donna Micaela hörde på med stort tålamod och intresse. Hon var viss om att ifall den där villan ändtligen läte finna sig, så skulle Domenico få all äran af upptäckten. Men cavaliere Palmeri frågade aldrig sin dotter om hennes företag. Han visade aldrig något intresse för järnvägen. Det var nästan, som vore han okunnig om att hon arbetade på den. Det var ju ej heller underligt, han visade aldrig intresse för något, som rörde hans dotter.
Landshöfdingen »k ^8cl1vndomz anhållan att komina i ätnjutande af den werkeliga Landshöfdinge-lönen, 1371. angäende Stats-Utffottets utlätandr öfwer föreslagen indragning af den jLandshöfdingclön, h.waraf Hans Excellence ni. m. Herr Grefwe-t' IIZZI», annu ar i åtnjutande, r;?!. — rörande StatsUtffottets afgifne förklaring i anledning af gjord anmärkning, det ställe Utffottet i dest Betänkande om Kungsoch Kungs-Ladugärdarnes disposition icke haf« wa omnämnt Kungsgärden Ulfsbäck i Smäland, »37l. — rörande det af Stats - Utskottet uppgifne förslag i anledning af fragan om äterlösande till Kronan af de till private bortförpantade Kronogods, Hemman och Lägenheter, lz?!. — rörande SratsUtstottets Memorial om Ädelforst Guldwcrks nedläggande, 1Z72. — rörande Stats-Utskottets Memorial i anledning af Borgmästaren i Westerås klolluian» och Radman l^ntböns ansökning om frikännande frän den »ä dem belöpande ersättning afStads-Casteuren Loäi-ll» balance, för den del deraf som bestär af Riksgälds-Contoircts medel , 1372. — angäende StatsUtffottets hemställan, rörande widtagande anstalter till befrämjandp, af det besillt Riksens Ständer i afseende pä Sala Grufwa fattadt, iZ7g. — om Allm. Beswärsoch Occonomic - Utstottets ytterligare utlätande, angäende Förordningen om Lurendrägeri och Tullförsnillning, 137;. — rörande Allm. Beswarsoch Occonomic - UtffottetS Betänkande, angående en allmän och oinskränkt nederlags och upplags-frihet för alla Rikets Sjö- och Stapel-städer, 137;. — om Bewillningssamt Allm. Beswärsoch Occonomie-Utskottets Betänkande, angäende Post-inrättningen!
Den vi lia säger, att i fall, som tvetydiga synas, skall domaren häldre fria än fälla, men denna ädla grundsats är ju i hvarje af våra öfriga lagar tacite förutsatt; då den här uttryckeligen föreskrifves, synes lagens anda vara, att domaren i tryckfrihetsmål är särdeles förbunden till den anklagades skydd. Vidare säger lagen, att i intet fall som hälst få obestämda slutsatser dragas af uttrycken; domaren upptager således ej käromålet, och upptager han det, stadnar klaganden vid rättegångskostnad och besvär; ty det utmärkande, som inför allmänheten är mer än tillräckeligt att bestämma personen, som i skriften menas, är det icke inför en med sådan föreskrift försedd domare. Jag blottställes genom min anklagelse än mera för fienders grin och liknöjdas åtlöje; allmänna rösten blir — hvarföre tog han åt sig — den sig urskuldar han anklagar sig. Protocollerne tryckas, och rättegången blir en ny och rikhaltigare malmådra till smädelser för den anfallne och till penningar för angriparen. Nu vill min fiende på en annan, lika säker väg utföra sitt anslag; han nämner mig, men han anklagar mig ej rakt; han inskränker sig inom sådane insimulationer, som i allmänna opinionen göra samma verkan, om ej mera, än uttryckeliga beskyllningar, och om hvars gräns han af lagens blotta genomläsande nogsamt inhämtar den kännedom, hans säkerhet fördrar. Äfven i detta 306 Riksdagen 1812. fall sitter min domare bunden af lagens nyss citerade uttryck, och jag utan möjlig åtkomst af min rätt. Än försigtigare och lika säker om att vinna sitt ändamål kan smädaren förena dessa båda metboder och med den nyssnämnde glesa täckeisen öfver personen förena den tvetydighet i beskyllningen, att domaren allena ej får förstå. — För att med facta styrka detta, frågar jag, om författaren till Räfvarne blifvit känd, hvad hade väl lagen emot honom kunnat uträtta? Men, hade nu domaren rättighet att gripa igenom den genomsigtiga töcken med hvilken en feg och lömsk ilska omgifver sig i de hittills uppräknade fall, återstår ändå en utväg att förgifta medborgarens lugn och trefnad.
I hvilka fall Lösen i Contant mi för Ränte-Säden médgifvas och hvad grunder böra af Magazins-Inrättningens Öfver-Styreisé följas vid dessa Lönings-prisérs bestämmande. 5 §• Hvad Landshöfdingarne häfva att iakttaga när hemställan göres oin Ränte-Sädens lösande i Contant. 6 §. Huru nppkomne tvister om Ränte Säden böra behandlas. (Se härom Författning garne af åren i 803 och 1815.^ 2 Art. Om Spannmålsoch Brödssamt andré Proviant - Persedlars utlefverering till Regémenter och Corpser m; m. i §. Magazins-Inrättningéns skyldighet att låta besörja utlefveréringarne efter från Stats - Stats-TJtskottets Betänkandcril Contoiret hvarje ar meddelade uppgifter på be.' hofven, och orterne hvarest de skola tillhan-» dahållas. 5 §. Till Baknings - penningar och andr» utgifter njuter Magasins - Inrättningen ett årligt Stats-anslag, såsom förut brukligt varit. 3 §. Af hvad beskaffenhet Spannmål och Bröd vara bör, som till Troupp eller annat Stats.Verks behof ullemnas. 4 §. Om Magazins-Inrättningens åliggan-^ de att hafva Reserve Proviant-JLager, och när de böra anskaffas. (Se härom Kongl. Brefvet af år 1800.) 3 Art. Om Liqvidationen, Stats-Verket och Allmänna Magazins Inrättningen emellan. 1 §. Landshöfdingarnes skyldighet att hvary Je år till Öfver - Styrelsen inkomma med upp. gifter på beloppet af Stats - Verkets behållna Spannmåls-Räntor, hvad deraf in natura ingår eller med penningar fått lösas. (Se hvad härutinnan förevarit i Magazins - Directionen år 11815. ) 2 §. Öfver - Styrelsens åliggande att låta författa sammandrag öfver dessa uppgifter, sorn till Stats - Contoiret bör öfverlemnas till nödig Controll och kännedom om förhållandet:
Bolaget hade nedlagt öfver 3,150,000 R:dr på Canalbyggnaden, förlorat Stalsoch Banco-Utskottens Utlåtande, N.O l3"J. 5 öfver 3oo,ooo R:dr på Motala Verkstad och först i sednare åren kunnat uppbära någon utdelning å dess aktier, dock aldrig öfverstigande i proc. per år. Under de första åren, sedan nya Trollhätte slussverk blifvit och rensningsarbelel i Götha Elf blefve fulibordadt, komme troligen icke Götha Canal-bolag att i derigenom ökad fart finna ersättning för förlusten af förut från Trollhättan utgående och då upphörande bidrag. Om nu bolaget skulle i högie grad nedsätta afgiften å vissa betydligare varor, än att denna nedsättning genast blefve betäckt genom en i förhållande dertill ökad fart, så kunde det lätteligen under flere år komma att sakna utdelning, hvilket skulle nedsätta aktie-värdet och troligen i nya egares händer öfverföra en stor del af de -ftdelar af hela aktie-kapitalet, som nu vore belånt för underpris, och om än desse kunde i framtiden skörda dubbel vinsL genom då ökade utdelningar, komme detta icke de närvarande aklie-egarne till godo. En sådan nedsättning i afgifter kunde således endast till vägabringas genom Statens mellankomst, antingen genom inköp af Canalen eller genom förvärfvad rätt för Staten att efter godtfinnande bestämma Canaltaxan mot garanterande åt bolaget af en minimi-inkomst.
Denna rättighet börjar också allt mer och mer allmänt inom cOiistitutionella länder erkännas varu af P e n a3 A j> r i I c. m. SOI af större vigt och betydenhet än dessa ansvarighetslagar, hvilkas tillämpning nästan aldrig inträffar'. Hvad de nu egentligen ifrågavar. bristerna uti förslagsanslagen angar, så anser jag mig äfven böra fästa uppmärksamheten på möjligheten att med besparingarna å andra anslag under samma titel fylla dessa brister. Det förefaller mig således högst oriktigt att, på sätt förhållandet under den förflutna tiden alltför ofta varit, använda de å några anslag uppkomna besparingar till särskilda vid statens uppgörande icke afsedda utgifter, oaktadt tillgång saknas till betäckande af bristerna uti andra anslag å samma titel. Ehvad frågan är om förslagseller bestämda anslagssummor, synes det deremot böra vara en antagen grundsats, alt tillfälliga öfverskott uti dessa summor, eller de s. k. besparingarna, i första rummet skola användas till godtgörande af de brister, som uti ett eller annat anslag å samma utgiftstitel kunna hafva uppkommit. Att i de slutliga liqviderna emellan Statsoch ltiksg.- vcrkcn öfver besparingarna och Öfverskotten kunna finnas för en oell samma litel upptagna både besparing och brist uti de derunder anslagna medlet), är ett ytterligare bevis på redigheten och noggrannheten af dessa liqvider. Gr. Gyldenstolpes uppgift, i afseende på afbetalningen af den förar l83a uppkomna extra statsbristen, är visserligen i så måtto Öfverensstämmelse med verkliga förhållandet, att StatsUtsk. icke meddelat fullmägtige i Puksg cont. någon bestämd föreskrift alt verkställa denna utbetalning. Utsk. har likväl särskildt underrättat fullmägtige, att, vid uppgörandet af beräkningen öfver Riksg.contrs behof för in ne var. år, det belopp, som erfordrades till ersättning af berörde statsbrist, jemväl blifvit nfseddt.
Riksdagsarendernas kända gång har satt Bevillningsutskottet utom allt förvållande, att förslaget till Bevillning icke förr än så nära emot Riksdagens slut kunnat framläggas, alt utan densammas förlängande, hvilket alla lära vill ja undvika, rådrum saknas till en noggran granskning, ännu mera till omarbetning. Af sådan anledning har jag stijlatigande afvaktat beslutets fattande, men icke af Öfvertygelse, ty i kraft af densamma begagnar jag nu den rättighet Riksdags-, och RiddarhusOrdningarne mig tillägga, att emot Beslutet mig tili Protocollet reservera. Skyldig aktning för Höglofl. Pwdder. skapet och Adeln samt för det allmännas omdöme föranläter mig att äfven i korthet Den 2o Juli e. m. 939 anföra de skäl, pa hvilka jag grundar min reservation. Man förebär att,efter 1810 års Bevillningsgrunder, endast på suppositioner, men att efter 1812 års grunder den erforderli ga Summan med säkerhet kan påräknas. Jag medgifver denna säkerhet i anseende till Capitationsafgiften, ty personalen, som densamma erlägger, är tämligen nära bestämd. Men denna kan äfven utgöra en beståndsdel af hvilken Bevillningsförfattning som beidst. Men hvar är väl den handling, sörli bestämmer Landets fastigheters värde tili 270 millioner? sorn med rättvisa fördelar summan imellan dessa fastigheter? hvar är säkerheten för Summans utgående, när man känner Egendomars, efter tidsskiften och peil nin gesia lin i 11 gen omväxlande värden? hvar är rättvisan af Taxer ingsmännens åtgärd, när till rättelse skola ijena Egendomars pris, så väl deias sorn säljas under värdet, af nödtvång, seni deras, hvilka genom öfver värdet öfverdrifna anbud förvärfvas. 1813 års öfverskott bevisar säkrast osäkerheten af gjorda Calculér, och att 1812 års grunder, hvad synbar förmögenhet beträffar, äfven äro underkastade osäkerheten af suppositioner.
Majit gjorda underdåniga framställning om förhöjning i nämnde lega, anfört, hurusom vid dessa, dels redan påbjudne, dels ifrågasatte förhöjningar i skjutslegan aldrig tagits i betraktande att en mängd Embetsoch Tjenstemän samt betjente, enligt gällande författningar och reglementen, äro pligtige att, utan särskild ersättning, för kronans och det allmännas räkning äfvensom i öfrigt i tjernsten göra en mängd resor, hvarigenom inträffat att hvarje förhöjning i skjutslegan medfört för dem, som fullgjort sina tjensteåligganden, icke blott ökade utgifter, utan föranledt till en indirekt lönenedsättning. Förhållandet vore nemligen sådant, att, oaktadt antalet resor, som Embetsoch Tjenstemännen måste verkställa snarare ökats än minskats, de fleste löntagare likväl icke erhållit förbättrade aflöningsvilkor, ty den lönereglering, som vid innevarande Riksdag för t. ex. Landsstats-tjenstemännen Hill. till R. st. Prol. 1836—4838. i Sami. 1 Afd. 4 Rand. 10 Haft. 1 2 Stats-Ulskotlels Ullålande N:o 232. ifrågakomma, hade endast afsett uppfyllande af ett i 40 år erkändt behof af en billig förhöjning i lönerna och godtgörelse för en vid sisth Riksdag skedd löneförsämring. Det skulle också visa sig att genom den nu beviljade löneförhöjningen inkomsterna för mången icke komme att uppgå till det belopp, hvartill desamma efter nu gällande höga varuvärden skulle stigit om löntagaren fått behålla sin gamla indelta lön, äfvensom man borde ihågkomma att en stor del af indelta arméens tjenstemän ej kommit i åtnjutande af någon förhöjning uti deras redan förut knappa löneförmåner. Att vid en allmän lönereglering ersättning för resor jemväl skulle tagas i betraktande, kunde också, efter motionärens förmenande, svårligen ifrågasättas, hufvudsakligen af skäl att, i följd af landets oregelbundna administrativa indelning, resekostnaderna vore högst olika i olika distrikter.
Besvärsoch Ekon.-Utskottets Ulldlande, N:o 59. 21 och dels annorledes, till landtmannens stora tunga, städerna tillflyta och hvilka inkomster borde ingå lill Statsverket för åstadkommande af lindring i landtmannens skattebördor; så later den jargon, som af de hedervärde vidare föres. Vi befinna oss nu på ett rent praktiskt gebit och, ehuru jag der bör vara mera hemmastadd, kan jag likväl, i anseende tili tidens otillräcklighet, som förut sagdt är, ej tälla med motionären och hans båda sekundanter i omständlighet, dertill de haft rundlig tid på sig, och som dessutom synes mig vara öfverflödigt, enär en undersökning i ämnet är äskad, och jag önskar, att den måtte blifva så grundlig som möjligt. Det är således endast nå gra allmänna reflexioner och upplysningar, jag i detta hänseende vill framställa. Att anlägga en stad med sina gator, qvarter och torg samt, derest platsen är belägen vid vattendrag, med hamnar och quaier, har icke haft sig så lätt, som att rödja och odla ett stycke jord och att dervid uppföra enstaka boningshus. Alla städer i vårt land hafva , efter de första svaga yttringarna af associations-begäret och behofvet, tillkommit i följd af de styrandes beslut och efter af dem fastställd plan. Den plats, på hvilken stad anlades, var gemenligen ingen enskilds tillhörighet, utan statens, som uppläts till bebyggande för det nyttigt ^nsedda ändamålet af allmän beskaffenhet, hvilket väl icke var iner än tillbörligt, enär af den öfverlåtna jorden någon direkt reveny icke kunde erhållas. Den plats, på hvilken huvudstaden Slockholm är uppförd, var, som vi alla känna, en oländig beteseller utmark, begagnad af det der befintliga fisklägets innebyggare.