Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att i IliksgäldsContoJrct, hvarest åtskilliga Embetsman finnas, som tjena pä IndragningsStat och som i detta hänseende borde kunna användas, (således med obetydlig tillökning i Tjenslemanna*Personal derstädes) en depositionsrakning kunde öppnas, och att redovisningen för densamma vora ställd under Riksens Ständers Revisorer* granskning, hvarefter en tryckt berättelse om hvarje Revision borde allmänheten meddelas. 2:0 Att Tjenstehjon af båda konen och personer utur de ringare folkclasserna vore tillåtet, i denna Bank insätta, sä mycket afsina besparda penningar, som åstundades, dock ej under 1 Rd. 2 sk. 5:0 Att för hvai'je jemna 50 skillingar åtnjutes 6 procents renta, som vid hvarje halft års förlopp lägges till Capitalet, hvilket således beständigt derigenom ökas, dock att för de skillingar, hvarmed summan kunde öfverstiga jemna femtiotal, räknas ingen renta, till dess den vidare hunnit vexa eller blifvit förökad till fulla 50. 4:0 Att Rentan upphör att läggas till 548 Besv. och Ekon. lisk. Beiänkanden. Capitalet, så snart summan genom omsättning eller upplupna Rentor hunnit till 1000 Rd. Banco, hvilket till förekommande af missbruk torde vara nödigt att stadga. 5:0 Att Ipsättaren icke kunde utbekomma sin i BesparingsBanken ägande fordran, innan med säkra betyg styrktes, att hart börjat något slags yrke vid Landtbruk, Handtverk eller annan näring, elier blifvit gift» eller satt sitt eget hushåll, 6:0 Att de personer, som redan då insatsen gjordes uppfyllt dessa villkor, ägde att sedermera när som hel dst utbekomma sin fordran. 7:0 Att, om någon för sitt Barn insatt Penningar, må de utur BesparingsBanken lyftas efter samma grunder, här förenämnde äro; men är Barnet lytt, s;ukligt eller svagsint och dess Föräldrar eller Förmyndare kunna styrka, att penningarne äro oundvikeligt nödige för dess uppehälle, då må desamma när som heldst kunna utlagas, 8:0
Detta är visserligen sant, men häruti ligger icke denna enda orsaken till den förvånande utveckling, Nordamerikanska Staterna tagit, och bästa beviset derför är att Amerika numera öfversliger sjelfva England i företagsamhetens liflighet och framgång. Nationalolvckor hafva visst inträffat, statsbankrutter skett, men dessa hafva ej så mycket sin grund uti en allt för djerf industriell spekulation som deruti alt Presidenten Jackson vidtog den betänkta åtgärden, att omintetgöra Riksbankens inflytande på och upsigt öfver de öfriga bankerne, hvarigenom dessas spekulationsifver lemnades ohejdad. Man har vidare sagt, alt Landsinnes makt skulle genom mitt förslag förminskas, och att de endast skulle få en Expeditions-chefs befattning. Jag kan icke tinna, att, såsom Gr. Frölich och Frih. Cederström i ett föreg:de plenum yttrat, Landsh., derföre att han deltagit uti nämndens öfver!äggningar, skulle vara jäfvig, att rör:de af Läns-nämnden väckta frågor, till K. M. vid anfordran sitt embets-utlåt. afgifva, äfvensom att, enär Landsh. endast har att leda nämndens öfverläggningar men icke att deltaga i besluten, han på något sätt kan vara förhindrad, att, då han underställer en fråga, som förevarit i Läns-nämnden, K. M:s nådiga pröfning, öfver densamma utlåta sig. Jag bekänner dessutom att det förefaller mig ofattligt, huru en Landsh., hvars kall måste vara att befrämja det läns fördelar, inom hvilket han fått sin verkningskrets, kan komma i strid med en nämnd, som mäste hafva dessa samma fördelar till sitt ändamål och ögonmärke. Äfvenledes har man omnämndt den olägenhet, som för Landsh:ne skulle upkomma deraf, att en olika upfaltning af naturen utaf de inom uämnderne förekommande frågor möjligen kunde leda till tvist emellan Landsh. och nämnden, såsom i de fall, då nämnden ville inlåta sig på det politiska gebitet och Landsh:ne, till följd både af sitt kall och af den dem uti mitt förslag ålagda skyldighet, skulle finna sig befogade, sätta sig häremot.
Hvad åter beträffar den af Utsk:t omordade, för närv:de ringa vissheten, huruvida ett förslag af nyssnämnda beskaffenhet skulle komma att understödjas af allmänna meningen i de tre Skandinaviska staterna, lärer vara gifvet att full visshet i detta hänseende icke gerna nu på förhand kan vinnas, utan först då, när det ofvannämnda förslaget blifvit utarbetadt och kändt, hvarför denna ovisshet icke bör utgöra något hinder för vidtagande af förberedande åtgärder, derest man nemi. anser målet önskvärdt. Så mycket torde dock äfven nu kunna med visshet förutsägas, att, derest det afsedda förslaget skulle förorda ett naturligt, vetenskapligt och fullt praktiskt, och sålunda sannt internationelt system, så väl den vetenskapliga som den i vidsträcktaste bemärkelse industri-idkande verlden skulle i allmänhet med uppräckta händer emottaga detsamma, och, enligt mitt förmenande, lära dessa personer vara de bäst kompetenta att bedöma fördelarne eller olägenheterna af hithörande frågor. En af Utsk:t icke anförd, men i en af de talrika reservationerna antydd omständighet skulle deremot vid första påseende kunna vara ett mera väsendtligt hinder för Sverige att nu eller snart antaga ett nytt system för mått och vigt; — denna omständighet är, att vi blott för några få år sedan antagit nya grundsatser i detta hänseende. I likhet med en af Hrr reservanter, tror jag dock, alt man vid närmare skärskådande icke skall finna denna omständighet så betydelsefull, som den har skenet af. Vi känna alla, att vårt s. k. nya system i tillämpningen ännu icke hunnit att införlifvas med folkets vanor, hvarigenom ock skälet bortfaller, att på grund deraf nu förkasta ett bättre. Villigt erkännande de fördelar och lättnader, sorn K. Stadgan den 31 Januari 1855 beredt genom införandet af ett enda, för hela riket lagligen erkändt och på decimaldelning grundadt system, kan jag dock för min del, och jag tror min åsigt i detta fall vara delad af ganska många, icke under nuv:de förhållanden anse detta system - Den 14 Febrnari e. m. 433 stern annat än såsom en s. k. halfmesyr.
Den uppgeek sammanräknad till circa 1456 R:dr, som till samma ändamål an slogos. Hela detta belopp steg till något olver 10,000 R:dr, hvaraf inflöt en årlig ränta af 6‘oo R:dr, som användes till Pensjons-inrätningen. Det är egentligen detta användande spm Ranco-Fulimäktige ansett vara origtigt, äfvensom Fullmäktige förklarat p.enningarne af j8r5 års Ständer hafva varit påräknade. Jag hemställer,- huruvida det kunde vara påräkuadt, som då ej ännu var kändt till sitt belopp, hälst uti ingen enda beräkning med en bokstaf finnes uämndt derom. Man bär skäl, hvarföre Pensionerne. ej behöfdes, att Canalens Tjenstemän voro endast temperain-, Först hemställer jag, hvad det återstår af en persons existence, när han i 20 års lid , under dess bästa ålder, utsläpat kropp och själ för ett arbete som-nied ovanliga svårigheter och utsträckning under bar himmel dage ligen skrider lill fullbordan, lör att 44 Den 17 November f, 1*1', sedan anses såsom bortkastad, eller sorn en endast temperair tjensteman. För min del skulle j-ag som Styresman af delta verk bafva önskat, alt en publik Auctoritet icke så mycket nyttjat detta ordet temporair anot en Tjensters^ana-Corps, som, jag vågar aäga det, går upp i »kicklighet och kunskaper mot hvilken annan Embetsmanna-Corps som helst i Riket, som med mer än vanliga kunskaper och ihärdighet uppfyllt sina pligter, och hvilken till stor del blir nödvändig att bibehålla vid ett så vidsträckt verk, som, efter dess fullbordan, för den rörelse och uppbörd derå kommer att äga rum, fordrar vård och eftersyn; och dessa män är det, som, då de komma i behof och icke längre orka tjena, man vill beröfva all möjlighet till lifsbergning.
UpbörbSmän aflemna*, på Ida fdtt ocb nieb lifa milfor, forn förut om gablu ©rufroor flabgabt finnes. ©feppebyggeri»3&råttiitngor, pritilegierabe, i gpra Claier: görfia dagen Hnbra bito Jrebje bito gjerbe bito ©tcnfårls.^abriter, i tre dager: görfia Claren Hnbra bito Jrebje bito SK:br looi 66: 50: 33‘- 32. 16. 5K:br 10: 5: 3: §• 81, ifolningsfribet pä kronans Hamänningar etter DfecognifionSfFogar, för hvarje berdfnab tia 24 tunnor * 8. fp. Hfgiften utgår efter bet belopp, för brottet Brufen, enligt $ribi* legiér ocb 9?efolutioner, erldgga 9tecognition**afglft, antingen ber fola* ener ide. gör folningéfripefen pä Jjärob*. etter ©ocfetvaffmdnningar, enär tia £4rabet eaer ©oden ide erldggetf en betalning, frearanbe emot ben, forn för KccognitionSjTogar* efler å?rono.aamdnn«ngarS begagnanbe, ef* 36 ' Slrf. II. §. 32. let ERiFfentf ©tdnberd Sörfattning dr 1752, jemte 23emi(Iningen utgöres, ffatt offliften fd göjaS, att beloppet blifmer enaganba meb groab för npttjanbe rätt af i?roiwffogarne erldggeS. §• 82* £>e mib 23ruF, S3ergmerf ocfj afla öfrige Snrdttningar antagne pew fonér, pdföraö följande SSemianing:
El 58 H. i4 1 IO Den 2S Januarii f. in. ler månne det slags mode, som småningom börjar innästla sig, att till illviljans föremål utvälja per soned morales > eller sådana fördelningar och samhälligheter inom Staten, dem lagarna dels stiftat, dels åtminstone skydda, månne, säger jag, denna tendens, som ej lärer kunna misskännas, icke innebär något helt annat än ett förebud, att personlighets-modet är nära att upphöra? — ”Allmänheten,” säger Herr Cederschjöld, ”höres ej sällan högt yttra sin förtrytelse ”öfver ohemula beskyllningar och smädel”ser. ” Men om Allmänheten ej sällan sålunda yttrar sig, så måste personliga förolämpningar äfvenledes ej sällan äga rum, och följaktligen ännu vara på modet. Men vidare. ”Kan väl någon större upprättelse, ” fortfar Herr Cederschjöld, ”fin”nas för den angripna, än denna Allmän”hetens dom?” Nej, visserligen icke; men huruj men när afkunnas väl denna dom? En smädelig Tidning utkommer; den är beräknad på föga kunskaper, på ingen talang, hvadan Utgifvaren fÖrsigligtvis valt den lättaste bland skrifmethoder. Den fortgår en tid, föraktas af den ena, missbilligas åtminstone af den andre, men upprätthåller sig ännu, så länge en viss nyfikenhet varar, och någres behof af en skarpt kryddad själaföda icke hunnit öfvermättas. Då denna period inträffar, faller Bladet i brist på prenumeranter. 2 I I vid tillgjordt? Det enda man billigtsvis kan begära; den har småningom upphört alt läsa hvad ej förtjenar läsas. Deruti ligger en ganska lofvärd vis inertias, ett passift ogillande, men ingen högt afkunnad dom, ingen verklig upprättelse för den i bladet tilläfventyrs smädade. De mot honom riglade lillmälen hafva i flera månader, kanske än längre, kunnat fortgå; de tros icke mer, men de hafva varit trodda; de läsas icke mer, men de hafva blifvit lästa.
Jag anhåller fördenskull, i öfverensstämmelse med hvad Hr Bildt begärt, att R. och Ad., efter de uplysningar som af Ridd.- Sekret. blifvit lemnade, måtte förklara, det detta Utlåt, icke föranleder någon annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Frih. Raab: Här hafva nu icke mindre än tre olika förslag blifvit framställda, nemi. af Hrr Bildt och Printzensköld samt af mig. Det skulle blifva besvärligt för R. och Ad. att möjligen få votera om alla dessa förslag, och då jag föreställer mig att ett ogillande ligger inbegripet deruti, att »man låter dervid bero», så vill jag låta bero vid Hr Bildts förslag, samt hemställer, huruvida icke Hr Printzensköld skulle vilja göra likaledes. Uppå härefter framställd propos. beslöt R. och Ad. att låta vid StatsUtsk:s förevar:de Utlåt. bero. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 29 sisth Nov. och d. 3 dennes på bordet lagda Mern. N:o 8, ang:de Riksdagskostnadernes bestridande. Frih. Raab, Adam Christian: Med anledning af den uplysning Hr Dalman nyss lemnade, eller att referenterna på läktaren icke kunna upfatta hvad som yttras här i salen, får jag väcka den motion, att R. och Ad. måtte åt dem uplåta en lämplig plats inom salen, samt anhåller om remiss af denna min motion till Riddarh.Utsk.: Att R. och Ad. ville anmoda RiddarhusDirekt:n låta bereda en lämpligare plats, än den åt Tidningsreferenterne nu uplåtne, för de Tidningar, hvilkas Redakt:r önska att af den myndighet eller person, R. och Ad. behagar utse, erhålla tillstånd att densamma begagna. Denna motion begärdes på bordet. Sedan härefter Hr Gr. och Landtm., enär det nu först å föredragn:slislan förekommande mål, StatsUtsk:s Mern. N:o 9, icke var af beskaffenhet, att lämpligen böra af honom föredragas, till Gr.
Hr Gr. o. Land tm. yttrade, att han, i anledn. af detta Hr Åkermans anförande, ansåg sig böra förklara, att sedan han redan framställt propos. att R. o. Ad. måtte låta bero vid hvad Utsk. i 7:de punkten yttrat, samt tillkännagifvit sig hafva ansett denna propos. besvarad med öfvervägande ja, någon propos. pä återremiss icke kunde framställas. Gr. Horn: I händelse Hr Gr. o. Landtm, anser, att en återremiss ej numera kan äga rum, så trorjag likväl att det qvarstår möjligheten alt göra propos. på Hr Åkermans förslag, hvaruti jag helt och hållet instämmer, nemi. alt StatsUtsk. måtte, oberoende af den fråga, som år väckt om skattejemkningen, samt uppbörden och dess redovisning, behandla frågan om landsstatens tjenstemäns uppförande på stat och deras aflönande. Denna propos. anser jag vara öfverensstämmande med grundlagen och kunna af Hr Gr. o. Landtm, framställas. Frih. Tersmeden: Jag vill visst ej motsätta mig den propos. som nu är föreslagen, men tager mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att jag fruktar att, i fall ett sådant föreläggande kommer från R. o. Ad. allena till StatsUtsk., derigenom skulle mera förloras än vinnas för den åsigt, man egentligen velat hafva fram. Jag tror icke att StatsUtsk. är benäget, att lösrycka någon del af den K. propos:n, på endast ett Stånds yrkande; och som det är temligen naturligt, att detta Utsk., som skall reglera utgifterna och förslagen, vill se dem någorlunda i sin helhet, åtminstone sådana utgifter, som höra lill samma sak, så är det troligare att ett afslag i afseende på dessa länsnotariers uppförande ä stat blir följden om denna fråga skall särskildt behandlas, än om den får behandlas i sammanhang med regleringen af lönerna för landsstaten i allmänhet. Frih. Palmstjerna:
Utskottet erkänner den stora vigten för det allmänna af ändamålsenliga förbättringar i communications-medlen inom landet, och anser de enskilda uppoffringar och bemödanden, som egnas åt dylika serdeles gagnande förelag, vara förLjenta af allmän uppmuntran och erkänsla, Slals-Utskottets Utlåtande, N.-o 26. 7 linner Ulskoltel sig likväl icke kunna tillstyrka något serskildt Statsbidrag för nu ifrågavarande, emot erhållandet af derför äskade förmoner, redan i egenskap af ett enskildt industriföretag, verkställda väg-anläggning, helst den, såsom vilkor derföre, medgifna afgift af dem, hvilka begagna den nya vägen, sannolikt i allt fall måste, för godtgörande af de derå ned lagda kostnader samt det nu sökta låne-underslödet, till en aflägsen framtid fortfara. Med afseende härå och enär beviljandet af omförmäldte länebiträde ofelbart skulle föranleda mångfalldiga anspråk på tillgodonjutande af enahanda allmänna understöd för dylika företag inom andra orter af Riket, får Utskottet hemställa, att den af lliksdags-fulimägtigen Henrick Hansson nu väckta fråga om ett lån för ofvanberörde väg-anläggning måtte förfalla. Stockholm den 16 Mars 1840. STOCKHOLM. Tiyckt hos J. G. Hellsten, 1840. Stuts-Utskoitets Utlåtande, N-o 27, i N:o 27. Anis. till Exp. Etsk. den 19 Mars kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af äskadt anslag får en Handbok i de för menige man vigtigaste delar af allmänna Lagen. (Rgs.
Sådant var också förhålla ridet, då det var fr åga om de s. k. allmänna valen, ty Const.Utsk. skulle ju belt enkelt hafva kunnat på grund af de tre Ståndens beslut, som förkastat allmänna val och antagil ståndsval, inkomma med ett förslag i öfverensstämmelse härmed, eller om det nödvändigt skulle komma till förstärkt Utsk., så bade sjelfva stommen af Const.Utsk. kunnat rösta för det beslut, som de tre Stånden fattat, hvarigenom detta förslag om allmänna valen aldrig blifvit framlagdt för R. St. utan i dess ställe förslaget örn ståndsval. I öfrigt har Hr Hjerta talat om inconseqvenser, som af hans motståndare blifvit begångna, men ej uppgifvit hvaruti de bestått. Jag skulle likväl hafva önskat, att, då Hr Hjerta gjort ett sådant påstående, han äfven hade uppgifvit hvaruti inconceqvensen bestått. En värd talare har hemburit Const.Utsk. sin tacksamhet derföre, att Utsk. afgifvit delta förslag, men då jag hoppas och tror, att detsamma aldrig kan komma att antagas vid nästa riksdag, så föreställer jag mig, alt de personer, som verkligen önskat någon slags representationsförändring, ej lära haft skäl att tacka Const.Utsk. fördess tillgörande i denna del. Jag önskar att detta betänk, måtte snart företagas till afgörande och att det då varder förkastadt. Gr. Spens, Carl Gust.: Uppkallad af den djupaste inre öfvertygelse, af den varmaste känsla för sakens vigt, uppträder jag i dag på denna bänk, tveksam om edert öfverseende, mine herrar! som jag likväl så ofta erfarit; jag är tveksam, säger jag, derföre att jag känner alla de grundade skäl till anspråk J kunnen äga på en ledamot af Const.- Utsk., som redan mer än ett år har, jemte sina kamrater inom Utsk., varit sysselsatt med ett så vigtigt ämne som delta, och som nu har sett detta Utsk:s väsendtligaste arbe - 94 Den i j April f. m. te angripas ifrån flera håll inom detta Hus.
– Stig upp, sade Drake på holländska språket. – Hvem är du och hvarifrån kommer du? Den tillfrågade reste sig upp, pekade med ett vildt ögonkast på den förföljde kofferdifararen och svarade på samma språk: – Jag kommer från dender. – Har du rymt? – Nej, jag blef i natt kastad öfverbord. – Förklara dig! – Herre, se min rygg, betrakta mina skuldror, och säg, om jag ej hade skäl att göra, hvad jag gjorde! Javanesaren visade på de nakna delarne af sin kropp. Hans rygg och skuldror voro betäckta af rysliga sår. – Så hafva de misshandlat mig, fortfor han. – De hudflängde mig och ingnedo sand i mina sår ... – Och hvarför gjorde de detta? frågade Skytte häftigt. – Herre, vredgas icke på mig! Jag var deras slaf och gycklare. Då vinden var stilla, och de hvita ansigtena, edra likar, ej hade annat att göra än dricka sitt eldvatten och röka i skuggan af seglet, då plägade jag dansa för dem och förvrida mitt ansigte och slå trumma eller blåsa flöjt. Och då voro de belåtna, skrattade åt mig och sparkade mig endast stundom. De hade köpt mig, för att jag skulle roa dem på det sättet, jag var deras gemensamme slaf och har måst följa dem länge. – Men jag hade en vän med mig, en trogen vän, som erinrade mig om den tid, då menniskohandlaren icke hade fångat mig, utan då jag fri och lycklig vandrade i min ös skogar, med min hustru och mina barn ... den vännen var min hund. Men vännen dog för två dagar sedan, de slogo ihjäl honom för mig; jag blef då både vred och ledsen och ville icke mer dansa för dem. De slogo mig hårdt med tågänden, men jag dansade likväl icke. Då bundo de mig och hudflådde mig, men jag dansade ändå icke. Då bundo de mig åter och gnedo min sargade rygg med ballast-sand, men det kände jag icke, ty mina fäders Gud beröfvade mig känseln och besinningen ... och dansade gjorde jag ändå icke. – Hvilka nidingar! utbrast Skytte.
Men derutinnan förekommen, får jag blott framställa i några få ord hvad som undfallit de Herrar, som deras Utlåtande redan afgifvit. Prejudicatet af Fredric den II:dra är här* städes så mycket mindre användbart, som han icke anlagt några andra Canaler, än dem som i vida mindre Scala haft för ändamål, att uttorka Moråsen omkring Potsdam. Lika misstagit är föregifvandet, som skulle Götha Canal framställa hopp om fordelar, alla andra öfverträffande — tvärtom , den saknar uppenbarligen, och kan alldrig bereda de förmåner, som föranledt anläggningen af Guropas märkvärdiga Canaler — t. ex. de Engelska tjena hufvudsake 344 Den 13 Februarii. ligen till transporterande af de oattömrnelige Stenkols förråd som åtgå till fyllnad af allmänna behofvet. •— De Holländske äro anlagde egenteligen för att uttorka de om.itelige Träsken, som blifvit förvandlade till frugtbara Fält; Transporterne äro blott accidentaie. Languedocs Canalen är anlagd åt Levantiska Handeln till säkerhet emot Barbareskernes Capeder, för att slippa den vådeliga omvägen genom Gibraltars Sund; och så förhåller sig med alla de Canaler, som i kostnads värde likna Götha Ca* nal. J.tg kan deriöre, för min del, icke tillstyrka fortsättningen af detta Canal Arbete ; likväl hvad Westgötha sidan beträffar, talar derföre dels, att dermed, är kommit sä långt, att det kanske lönte modan köpa den erfarenhet, sorn stadgar öfvertygelsen och som derigenom torde bespara, åtminstone den tid och möda, som annars i tidelängder, Medborgare skola förspilla på disputer om försvarligheten eller oforsvarligheten, att nedlägga detta, med eQ viss ostentation, National fåfängan smickrande företag. Men å Östgötha sidan, inser jag intet skal, ytterligare i det samma fortfara. — Nej Min HetrarJ mätte vi Svenskar en gäng af skadorne blifva visa.
Befinnes ej tvertom genom en mängd äldre, sammanstämmande handlingar, tydligen ådagalagdt, att hvarken Brynte Bertilsson eller någon annan äldre Lilliehöök innehaft riksrådsvärdigheten, till följd hvaraf också medlemmarne af den nu omtvistade grenen aldrig förr än efter 1809 intagit någon annan plats på Riddarhuset än för N.-o 33 och sedermera för N:o 66? Emot allt detta bar man icke förmått åstadkomma några andra motbevis än gammal häfd, en koncept-genealogi oell en likpredikan. Beträffande det första skälet, så kan väl årtalet 1&09 icke anses innebära någon särdeles urgammal häfd, och lör öfrigt kan väl aldrig någon slags häfd tillerkännas vitsord framför ett lagstadgande. Hvad åter angår den åberopade genealogiska tabellen, så vet man, att den är grundad på uppgifter af den nu ilrågavde ätlegrenen sjelf, hvadan den väl icke bör ega vitsord framför rätt och historia. Att R. o. Ad. 1766 fattade ett beslut, sannolikt i förtviflan öfver det genealogiska trassel, sorn då egde rum, ett beslut, hvarigenom lik predik ningar och personalier förklarades kunna tjena till mycken hjelpreda vid genealogiernas upprättande, kan väl icke antagas som ett bemyndigande för en prest att på fri hand kreera riksråder. Och denna likpredikan, icke mindre bedröflig såsom argument, än den till följd af sin natur var, då den hölls, lärer väl lika litet kunna antagas som bevis lör Brynte Bertilssons rådsvärdighet, som det ofta förekommande uttrycket »högstsalig» kan anses som ett säkert resepass till en säll odödlighet. Jag vill icke längre upptaga R. o. Ad:s tid. Jag anhåller blott att få göra ett par anmärkningar emot hvad en ledamot på andra sidan anfört. Jag vill dock ingalunda följa den värde talaren på hans ulflygter bland Liffland* härmästare och Egyptens Faraoner; på hans ströftåg från Nilen till Sköfde-trakten; utan önskar blott förklara, att jag icke inser hvad sammanhang dessa saker ega med den fråga, som nu är under öfverläggning.