Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig intresserade det mest att betrakta sinnesrörelserna, som åskådarnes ansigten uttryckte. Det war en stum sorg, som hwilade öfwer dem. Endast några yngre personer gåfwo luft åt sin harm, genom doft frammumlade swordomar. Jag såg, att hos folket gäste ett djupt, fast qwäfdt och undertryckt missnöje. Genom något fel i mekaniken, brast en lina på en af sluparna. Bland dem, som icke kunde dölja uttrycket af sin skadeglädje, blef jag warse en mans ansigte, som jag igenkände sedan fordna tider. Det war en mekanikus wid namn Tollin. Jag trängde mig till honom och helsade. Så snart sluparna passerat igenom, inbjöd jag mekanikern att följa mig på min morgon-promenad och derefter spisa middag med mig. Jag wisste, att jag med honom kunde tala uppriktigt. Wi wandrade tillbaka inåt staden till Riddarholmen. Den sköna kyrkan, som fordom förwarade Sweriges ärofullaste minnen, war i grund nedrifwen, och af alla de hus, som fordom innehöllo Statens förnämsta embetswerk, återstod endast assistansen, ett fult torn inwid mälarstranden. Hela holmen hade blifwit planerad och omgafs af ett staket. Den begagnades till ercercis-plats af garnisonen. Wid det gamla tornet lågo utbyggda på wattnet några skjul, i hwilka en Rysk eskader af skärgårdsfartyg, alltid färdiga att ila inåt Mälaren, woro förlagda. Eldswådan, som af någon besynnerlig anledning icke blifwit släckt i tid, hade gifwit tillfälle till denna förändring. Sedan wi sålunda sett denna heliga trakt numera öfwerlemnad åt förödelsen och ödsligheten, skyndade wi dädan. På Riddarhustorget war Gustaf den förstes bild borttagen, och i stället prunkade Kejsarens, med majestätiskt wälbehag betraktande det wäl bibehållna Riddarhuset. I ett hus, der fordom ett wärdshus kalladt Lyktan hölls, hade nu en Rysk prelat, med ett helt seminarium af långskäggiga poper, inflyttat.
Utsk. anför nemi. ibland annat (pag. 12), att den suspensionsrätt, som enligt 24:de §:n af 1734 års Instruktion var Landshöfdingen emot underordnade medgifven, var ganska inskränkt, och gällde endast Landskamereraren, Fogdar och Häradsskrifvare samt afsåg endast det tillfälle, då Landshöfdingen för sådan vårdslöshet i tjensten, att Kronan derigenom lidit förlust, hos KammarRevisionen till åtal anmält någon af nämnde tjenstemän, och att således genom föreskrifterne i 66:te och 67:de §§:ne af den nya instruktionen en klandervärd mahlutvidgning egt rum. Nu innehåller 24:de §:n i 1734 års Instruktion, sådan den finnes tryckt i den af Samfundet för utgifvande af handskrifter rörande Skandinaviens historia föranstaltade Samling af Instruktioner 3S4 Den 18 Juli. för högre och lägre Tjenstemän vid LandtRegeringen i Sverige och Finland, att »Såsom K. M. låter nu upsättia Instruction för LandsCamereraren, Fougder och Häradsskrifvare, huru hvar och en i sitt Embete sig förhålla skall; Altså vill K. M. icke allenast att Landshöfdingen skall hålla alvarsam och sträng hand deröfver, så at vederbörande stride och hörsamt dem måge efterlefva och fulgöra, utan ock när någon deremot skulle bråtslig finnas, eller sig eij förhålla, som tilbörligit är, i följe af sin Instruction, densamma efter sakens omständighet vederbörligen tiltala, näpsa eller inmana lala, och där han sig då icke rättar, utan sätter K. M:s tjenst tillbaka, och uti dess interesse med sin vårdslöshet någon afsaknad förorsakar, densamma uti Kammar-revisionen straxt angifva, där att stå Fiscalen för sitt brått till svars. Kongl.
Tillika tror jag att, vid zilfercalculen öfver våra handelsförhållanden, våra exporters värden betydeligen kunde ökas, om de fargo tillgodonjuta det rätta värde de borde äga på utländsk botten, och om de ej belastades med den kostnad, som uppstår af det fameusa missförhållandet i vårt mynt och öfriga saknade credit-anstalter, hvilka hos alla andra handlande Nationer finnas. Hvad Friherre Cederström anfört om skadligheten af prohibitiv-författningarne, och rigtigheten af hans påstående, att, i stället för prohibitiv-lagar häldre, 0111 behof - 334 ®en 3o December f. m. vet så fordrar, bestämma directa skatter till näringarnes understöd, bevisar sig bäst af förhållandet i England, der nu mera hvarje klok Engelsman inser, och Tidningarne högt uttala, att det vöre bättre, om i stället för den så kallade kombillen, direct beskattning infördes till förmån för de stora Egendomsegarne. Denna satts och dess användbarhet till alla prohibitiv-förhållanden blir med hvarje dag allt mer och mer påtaglig. Vid en af Herr Tharas anmärkningar, i fråga om den skillnad i Stapelstads-rättigheter, som Herr Lefre'n föreslagit böra ega rum i anseende tili export och import, torde jag få fästa Utskottets uppmärksamhet. Det är väl sannt, att de intill Hafvet belägne Städer med mästa fördel kunna idka utrikes handel, och att importhandeln torde böra dem förbehållas; men på grund •af de liberala åsigter Hr Tham försvarat, ser jag icke, hvarföre han skulle vara emot den distinction Herr Lefren velat etablera, och hvilken jag för min del anser rigtig, i den mohn den leder till det resultat, att Uppstäder kunna komma att tilldelas export-frihet, lika med Stapelstäder, i den händelse de äro så belägne vid segelbara vattendrag, att en omlastning af deras effecter för att exporteras, endast är nödig, så länge förbudet existerar för desse Uppstäder att idka exporthandel sjelfve. D en 3o December f. m. 335 Herr Lefrén:
Den hade i många år stått undangömd bakom en r a d andra i h a n bokskåp. hvem vet, hvem v e t. 69 Skaldernas kvinnor. S m å studier för Idun af Emil Linders. H Zacharias Topelius. Så snart en n y samling Ljungblommor utkommit, ha tonsättarne skyndat att ge oss m u s i k till s k a l d e n s d i k t e r och Sylvias visor o c h Selmas tankar i våren h a blifvit kära vänner i de svenska hemmen. Hvem h a r ej hört visorna o m Rose-Marie, o m A n n a - 1111 *, Björkens visa eller Kung Karls jakt? Alla äro d e visor o m kärlek, u n g a kvinnor och gröna skogar. H u r länge liar ej kvinnan burit utan klagan sin ärfda lott a t t skonlöst kysst i hjäl för m a n n e n s blick som elfvorna i sagan h a tusende behag, m e n ingen själ! Än smickrad, firad, ä n förtrampad, bruten, än vettlös, sysslolös, i glitter glömd, än släpande sitt ok, till tacklös möda dömd, var h o n från handlingen, från t a n k e n utesluten. Glömmen hvad de skria! Mod! Sanningen skall göra eder fria! » O c h i d i k t e n Kvinnans sjuttioårige skalden: rätt kväder den » Hvad värde h a r ett offer d å som ditt, om detta offer icke bjudes fritt! Din rätt, o, kvinna? Hvarför gä till rätta? — * Ännu är ej för sent att för ungdomen i edert hem prenumerera på den fosterländska, ungdomsfriska, allmänt omtyckta tidningen Kamraten, då samtliga nummer från årets början erhållas. En större och varaktigare glädje kan Ni ej bereda edra söner eller döttrar. IDUN 70 matsäcken^ får h ä r tillämpas. J a g är van vid att bo på den eller den gatan med minst 5 ä 6 rum, k a n jag hafva mindre?
Ståndet, som bifallit andra punkten uti Betänkandet N:o 54, lade denna punkt i Utlålandet W:o ao5 till bandlingarne. Tredje punkten: Utlåtandet N:o sou bifölls.. Fjerde, Femte, Sjette, Sjunde, Åttonde, Nionde, Tionde och Elfte punkterney jemte Utlåtandet N:o 206: Ståndet, sorn Lifa i. it dessa punktör i Betänkandet N:o 54, och Bil. dervid under Lid A., lade samina punkter i Utlåtandet. N:o 2o5, tillika med Utlåtandet Nfo 206, till bandlingarne. Tolfte punkten, jemte Utlåtandet N:o 207: Ståndet heslöl, a t mantalspenningarne skola beräknas att laga devas begynnelse för per oner ifrån och med i5 års ålder hädanefter, som liit-v intill s. Trettonde och Fjortonde punkterne, jemte Utlåtandet' Slå udel, som I ifallit dessa punkter i Betänkandet N:o 54, lade desamma i Uilålan let N.o 20", jemte Utlåtandet N:o 208, till handlingarne* Femtonde punkten jemte Utlåtandet N:o 209; Bifölls. Sextnnde, Sjuttonde, Adertonde, Nittonde, Tjugonde och Tjugondeförda punkterne Ståndet, som bifallit dessa punkter i Betänkandet N:o 54, lade desamma i % Ut låta nde t JN: o ao5 till bandlingarne. Tjugondeandra punkten/■] Utlåtandet N:o 2o5 bilo s. Tjugondetredje punkten, jemte Utlåtandet N:o sto: Ståndet beslöt, ali Control-släinpelmedlen skola nedsättas med a5 procent och således beräknas till 6,000 Rilr. Banco, med det förbehåll,- att hvad deraf icke åtgår till kostnader för Control-Slämpelverket ej må ingå ibland Stafs-Verkets inkomster, utan reserveras till nästa Riksdag.
Men denna klagan, som under innevarande Riksdag varit vid flera tillfällen förträfflig att tillgripa, då skäl saknats, skall vid närmare pröfning af verkliga förhållanden utan tvifvel befinnas ogrundad. Den, som äger sin jord utan att hafva köpt henne för lanta penningar, och utan att hafva betalt henne så öfverdrifvet, att han sjelf har endast 4 eller 5 procent på köpeskillingen, under det lian nödgas erlägga 6 procent till sina långifvare, finnér sig belåten. Att Landtmannayrket i det hela är i samma trefna skick, bevisas både af Landtegendomars höga pris, och af folkökningen på landet. Men huru förhåller det sig med Städerna i detta hän - Den 'i November f. m. 21 seende, om man är lika villig att lyssna till deras belägenhet. Det torde då befinnas, alt Handtverkerier och Fabriker verkligen förringats, genom den utvidgade handelsfrihet, som ägt rum sedan 1823, och att Städerne bättre behöfva understöd än Jordbruket. Man har sagt, att Städerne ej hafva häfd på sin Tolag; men motsatsen är redan bevisad, och de hafva dessutom bestämda författningar till stöd för densamma. Det skälet motTolagens bibehållande, att Tullen då skulle fördubblas för de varor, hvarå Utskottet föreslagit dess borttagande, förtjenar icke någon uppmärksamhet, ty derom gäller den gamla regeln: lagligt slånde och olagligt återgånge. Jag yrkar således afslag å Utskottets Utlåtande i förevarande punkt. Grefve von Rosenj Axel: Med anledning af hvad här förekommit under discussionen, torde det tillåtas mig upplysa, att Tolagen i Götheborg grundar sig på Stadens privilegier från Drottning Christinas tid, ehuru den då icke ägde rum för alla varor. Men då Konung Carl XII år 1715 utfärdade nya privilegier för Staden, utsträcktes Tolagen till alla varor, och fortfor i detta skick till år 1826, då Spanmålsimporteurerne besvärade sig öfver Tolagsafgifterne hos Konungen, som ock efter DrätselCommissionens hörande borttog Tolagen ifrån inrikes artiklar.
Emellertid och hvad särskildt beträffade de lör svalvelbrukets tillverkning upplåtne krono-allmänningar, benämnda Ostra allmänningen och Hålahults allmänning, så, enär, enligt hvad handlingarne i målet utvisa, vid särskilta, genom jägeri-betjente lid efter annan hållna undersökningar af skogarne, den underrättelse meddelats, att bägge allmänningarne, hvarå flere torplägenheter lill Dylta gårds förmån skola finnas anlagde, blifvit allt för mycket anlitade, så att uppmärksamhet vid hushållningen med dessa skogar vore af högsta behof, på det desamma ej måtte blifva alldeles förstörda, har E. K. Majit förständigat Sin Befallningshafvande i Örebro län alt dels låta vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom må kunna bestämmas det årliga alverkningsbelopp, som med skogens å nämnde allmänningar bestånd kan vara förenligt, dels hälla noggrann tillsyn deröfver, att allmänningarne ej härdare anlitas än här' förut är nämudt, och således ej eller för annat ändamål än det, hvartill de af Kronan blifvit åt svafvelbruket upplåtne. E cpediliuns-U Iskollets Förslag lill underd. Skrifvelse IS:o 191. 71 l det fall att tjenslbarheterna och hembudsskyldighelen af skogseffekter, sora nu åligga de s. k. frisocknarne Axberg, Kihl och Hofsta, komma att upphöra, blifva, enligt hvad E.^L Maj:l täckts gifva Rikets Siäoder vid banden, frisocknehemmanen i stället, på sätt Rikets Ständer vid t828, 1829 och 1830 årens riksdag äfven ansett, underkastade rotering; men E. K. Majit bar i nåder funnit alt verkställigheten af denna roteringsålgärd, såsom beroende af den förra frågan, eller Ijenslbarheternas upphörande, bör tillsvidare uppskjutas öcb efter omständigheterna blifva föremål för framdeles skeende pröfning.
Om nu, på grund häraf, det ofvan uppgifna värdet, enl. 1827 års uppskattning, af de till statsverket från arméen indragna räntorna och tionden ökas i ett motsvarande förhållande, så blifver härigenom deras nuvarande värde 162,746 Rdr Rmt, hvilket belopp således betecknar den ungefärliga inkomst, statsverket nu eger af dessa tillgångar. »fil. a 78 Förteckning och uträkning på den tillökning och minskning uti Indelda Arméens personal af befäl, underbefäl och spel samt deras löner å stat, som uppkommit genom olika, tid efter annan skedda organisationer inom Arméen sedan Indelningsverkets ordnande intill närvarande tid, eller, med andra ord, skillnaden mellan Arméens organisation och stat, sådan den då var och nu befinnes; lönerna beräknade enligt den af kommitterade föreslagna nya normalstat. Kavalleriet. Infanteriet. Tillökning. Minskning. Tillök ning. Minskning. Antal och Summa Antal och 'Summa Antal och Summa] Antal och Summa lön. belopp. lön. lönebelopp. lön. lönebelopp. lön. lönebelopp
jag stal dem ute hos Halldéns, kära du, vi råkade på honom och skulle nödvändigt dricka champis ute på hans gentila villa — jag mins pappa gelbgjutare jag, en gammal vikingatyp — på den tiden man vurmade för handtvärkare som för gamla rara mynt. Se så, inga sura miner, herr yankeeprofessor —, hjälp mig i stället med allt det här. Utan att taga af hatten har hon börjat ordna blommorna i glas och skålar. I detsamma viker Pryhl förläget tillbaka för Matilda, hvars kjolar, då hon hastigt går ur rummet, snudda vid honom. Hennes mungipor äro neddragna på ett hårdt sätt, och ögonen blicka reserveradt. En kall pust drar genom rummet. Erik står midt på golfvet och hvisslar. — Fan det här börjar bli tråkigt. Ada ser sig om och finner hvad hon söker. Hon tar upp ur ländstolen ett tarfligt häfte, som hon öfvermodigt lekfullt håller ut i luften med två fingerspetsar som med en tång. — O äkta Yankeesjälaföda. Pryhl går tätt intill och griper om hennes bara, stadiga handlofve. — Ni skall låta bli att vara en liten retsticka, annars lyfter jag upp er och sätter er på bordet här, säger han lågt och energiskt, och hans glänsande ögon borra sig in i hennes. Adas arm sjunker långsamt och hennes ansikte blir flamrödt. Men däruppe ligger Matilda på knä vid sin säng och gråter stormande, och hon vet icke hvarför mest hon gråter. TOLFTE KAPITLET. Lindes församling hade minsann icke tillfälle att lägga sig på latsidan. Hemlik och praktisk var hon den lilla kyrkan med sina varmröda mattor och sina schaggstoppade klaffstolar, placerade i halfcirkelform. Söndagarna mötte vid dörren älskvärda, handskklädda marskalkar, hvilka anvisade gästerna plats och räckte hvar och en den lilla solfjäder af palmblad, som satt instucken öfver stolsryggen. På platformen i fonden stod den skulpterade katedern och bakom i en nisch en härlig karmstol af gyllenläder, där pastorn slog sig ned och okonstladt lade af ytterrock och hatt.
Bergmästaren af anteckningarne i sitt diarium har sig bekant, att platsen blifvit af annan förut inmutad, är han ej alltid i tillfälle att känna huruvida den äldre inmutaren under tiden sjelfmant öfvergifvit eller förverkat sin rätt, och om ett påstående i sistnämnde hänseende å ena sidan framställes, men å den andra bestrides, tillhör pröfningen deraf icke Bergmästaren utan domaren, till följd hvaraf den möjliga tillvaron af dylika stridiga anspråk på bättre rätt till den fyndighet, hvarå mutsedel begäres, ej heller bör kunna utgöra giltigt skäl för mutsedelns förvägrande, utan måste efteråt blifva föremål för laglig utredning och dom, efter de grunder för företräde till inmutningsrätt, som i 11 § finnas stadgade. För öfrigt säger sig ock sjelft, att oaktadt efter detta system all talafn emot en olagligen tillkommen inmutning står öppen ända till utmåls-läggningen, hvar och Bil. lill Kongl. May.ts Nåd. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 93. en sorn deraf blifvit förnärmad jemväl bör ega rätt att dessförinnan, om han vill såsom kärande part uppträda, när som helst få all verkan af inmutningen håfven, hvarföre anvisning härtill i 12 § 1 mom. blifvit lemnad på sådant sätt, att, i händelse mutsedel blifvit meddelad å en fyndighet som, enligt 1 §, ej är föremål för inmutning, dess upphäfvande skall sökas hos Bergs-kollegium, lill hvars befattning dylika frågors bedömande hörer, men alt, om mutsedeln lyder å en efter 2 eller 3 § otillåten plats, talan deremot bör efter stämning anhängiggöras hos Domstolen, der den bevisning, som i slika tvistefrågor skall grundlägga beslutet, lättast åstadkommes.
Denna och dermed jemförliga lagfrågor af mera omfattande beskaffenhet kunna dock svårligen med tillräcklig och odelad omsorg behandlas under den störande inverkan af de mångfaldiga andra riksdagsbestvren, och det vore äfven derföre särdeles önskvärdt, att det nu hvilande, välgrundade förslaget om tillägg i 09 § Regeringsformen och 80 § Riksdagsordningen angående uppskof i riksdag varder antaget. I det föregående hafva betraktelser blifvit anställda öfver lagskipningens tillstånd och i sammanhang dermed ett och annat förslag angifvet till afhjelpande af den mest öfverklagade olägénheten, nemligen rättsskipningens långsamhet. Jag har vidare antydt, dels huruledes omarbetningen af brottmålslagen, såsom den nu delvis verkställes, snart torde uppnå sin fullbordan, dels ock några af de fördelar jag trott vara att vänta af Rättegångs-ordningens omreglerande. Då jag vidare erinrar om de arbeten, som sysselsatt och sysselsätta flera för särskilda ändamål förordnade Komitéer till lagars samt åtskilliga ekonomiska författningars och inrättningars fullkomnande och förbättring, hvilka ärendens pröfning lärer upptaga en icke obetydlig del af Rikets Ständers verksamhet vid förestående riksmöte, torde jag dermed hafva tillräckligt motiverat min underlåtenhet att nu framställa ytterligare förslag till mera genomgripande lagförändringar, äfven om dervid den korta tiden för min embets-förvaltning och hvad som brustit i förmåga och erfarenhet, nödiga för ett så vigtigt kall, icke tagas i betraktande. Emellertid bör icke lemnäs oanmärkt, att några af de författningar, som på sednare tider utkommit till förbättrande af brottmålslagarne, blifvit af Domstolarne och verkställande myndigheter olika uppfattade och tillämpade. Om man ock bör kunna hoppas, att, genom en fortsatt tillämpning, vederbörande mer och mer intränga i lagbudens grund och rätta mening, samt att skiljaktigheterna derutinnan i de flesta fall småningom försvinna, kan jag dock icke undgå att framdraga några af de betänkligheter, sorn yppat sig vid verkställandet af ådömdt straffarbete.
Jag har funnit, att ordet fråga förekommer i Reg.F. på i3 och i Riksd.Ordn. på 20 ställen, men att det på intet af dessa ställen begagnas annorlunda än såsom betydande en framställning, hvarpå man vill hafva svar. Således är det icke i Reg F:s go § förbjudet att, till styrka för sina motioner eller till bevis på hvad man vill anföra, åberopa sådana facta, som röra Konungens rådgifvares misstag och andra oriktiga förhållanden. Vidare har samme värde talare bardt apostroplierat dem, som förfäktat Hr Crusenstolpes sak. Jag bör icke till denna kategori, ty jag förfäktar icke bans sak, utan blott riksdagsmannens rätt samt R. o. Ad:s värdighet, och jag tror, att det vore stridande deremot att vilja angripa Hr Crusenstolpe för den öfversättning, han gjort af ett latinskt ord, som en annan talare nyttjat, och för hans begäran att sedan få framställa en tableau öfver Regeringens förfarande, som icke stod i minsta sammanhang med den förut gjorda öfversättningen. Jag kan således ej anse det uttryck och den ordställning, lian begagnat, annorlunda än såsom på sin högsta höjd en hänsyftning, eller hvad man i dagligt tal kallar en pik, och jag tror försigtigheten bjuder att icke taga en sådan åt sig, utan lemna den utan afseende, då man ej får höra rent språk. Jag måste således vidblifva mitt tillstyrkande, att saken måtte lemnäs utan afseende. För öfrigt är här så mycket taladt om främmande språk, att jag ej kan underlåta att utbedja mig att få till prot. anföra en sentens af en för ett par tusen år sedan lefvande författare, som faller mig i minnet i anledn. af den ifver, hvarmed vi 342 Den 3o April f. m. här discutera ord, under det riksdagsärenderna behandlas likgiltigt. Han säger: ”Tune primum res ipsas neglexerunt quum nimio studio nomina quscrere inceperunt.” Frih. af Nordin: Man har sagt, att man skulle förqväfva yttranderätten inom Ståndet, om man skulle tilltala dem, som fälla sårande yttranden.
Nämnden bör inte skiljas innan den svarat ja eller nej. Minst 2 / 3 av rösterna skall vara fällande, annars är den åklagade frikänd. 6: o Förbrytelser mot denna lag upptas i Stockholm vid kämnärsrätten. 7: o Sedan nämndens utlåtande blivit inhämtat avgör domaren saken. § 30 Efter tillägg till den mellan Sverige och Norge vid riksdagen i Stockholm den 6 augusti 1815 och av stortinget i Kristiania den 31 juli fastställda riksakt, har föreslagits en lag för tryckfrihetens utövande nationerna inbördes. Kongl Maj: t har äskat att Vårt beslut meddelas Norges Storting. Vi har härvid röjt den visa omsorg, att med hänsyn till bruket av yttranderätten i tryckta skrifter bereda grundlags helgd åt rikenas ömsesidiga förhållanden och ytterligare trygga brödrafolkens aktning för varandra. Frågor som rör föreningen mellan Sverige och Norge kan avgöras vid samma riksdag som de väcks och inte behöva hänskjutas till kommande riksdag. Vi har för Vår del antagit en sådan lag under förutsättning att Norges Storting godkänner den. § 31 Vi har gillat och godkänt att Vi tillsammans med Kongl Maj: t gemensamt kan stifta, ändra eller förklara allmän civil-, kriminalsamt kyrkolag. 1 Kungörelse i förordningen av den 24 mars 1813 angående fylleri och dryckenskap, må konungens befallningshavande liksom i alla övriga politimål, vilka enligt författningarna av dem bör avgöras, höra vittnen hos häradshövdingen i orten. 2 Förklaring om lejd beväringskarl, som tar ytterligare lega till tjänst bland beväringsmanskapet. Detta brott skall jämställas med stadgar om tjänstehjon, som låter sig städjas av två husbönder. Han skall återlämna den ersättning han fått av den sist uppburna legan, samt böta så mycket som svarar mot den utsatta legan och övriga förmåner för ett års tid. Dessa böter delas mellan Maj: t och Kronan, häradet eller staden och målsägaren. Kan förvandlas till fängelse på vatten och bröd. 3 Den underdomare, som inte i tid insänder handlingarna i ett mål, där häktad person förvisas till annan domstol, skall anses förfallen till enahanda ansvar. 4 Brev till hovrätterna, att straff för fickstöld inte skall tillämpas, om den bestulne varit sovande.
Dumt, att ej menniskan kan få lefva helst femhundrade år! Besinna, om nu en man lefde, som varit årsbarn med Tells äpple och Gesslers hatt, agerat barberare hos Ludvig den elfte och stupat som korporal i slaget vid Nancy – men stigit upp igen – som suttit på biskopsbänken vid mötet i Kostnitz och qväst Tatarernas välde i Ryssland, opponerat emot Luthers theser i Wittenberg och underskrifvit Augsburgiska bekännelsen, fått strumpebandet af Elisabeth och kastat ett par kejserliga kommissarier genom rådhusfönstren i Prag, deltagit i Westfaliska fredsverket och Carl I:s halshuggning, legat med Carl XII i Bender och Pompadour i Trianon, gjort franska revolutionen och afhört Kant i Königsberg, skrifvit i Phosphoros och följt Napoleon till St. Helena – besinna, hvilken karl en sådan man vore! Hvilka lästetal förstånd skulle ej hans hjerna rymma! Och om han blott sin halfva lifstid varit gift man – ty på tvåhundrafemtio år bör man väl hinna med att rasa ut, som det heter – hvilken skatt af äktenskapsklokhet skulle han icke besitta? Gif honom etthundrade läroår i äktenskapets skola, så har han ännu etthundrafemtio qvar att visa sin lärdom på och njuta äktenskapets lycka. Om hans efterkommande vill jag ej säga ett ord. Utrustade med hans visa råd, kunde väl sönerne gifta sig vid hundrade års ålder, sonsöner och sonsonssöner vid femtio, sonsonssonsöner vid 25, och han kunde ännu före sin död se tjuguåriga barnabarnsbarnabarnsbarn. Sannerligen, en enda sådan man skulle reformerat vårt Europa, af hvars hela befolkning minst en tiondedel, så der en tjugu millioner, skulle härstammat från hans frus sängkammare. Hvad vore vi icke då alla för klokt folk, som utgått ur en sådan skola! Nu är det gudnås annorlunda!