Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anseende till Franska Brännewincis löga pris, inträffar utförseln sä sällan, att tillätclsen ej kan märka farhäga, men nägon gäng, i händelse af wär Neutralitets ivid ett Sjökrig, kunde det ske med förmän; och bwarfbre dä förneka o§ denna winst, hämtad pä Utlänningens Eebict. 4:0 Krogar fä anläggas hwar som hälst, utom nära Kyrkorne, efter wid allmänna Taxeringarne gjord anmälan, emot wid hwarje Taxering päfbrd afgift. Härmid kan jag ej undcrläta att nämna min tanka att alla Krögare borde förbindas, jemte Brännewinet hälla till försälgning godt och wäl brygt dricka; säledes altid wara försedda med goda källare. 2:dra Regeln. Denna allmänna frihet för Jordbrukare bbr ^ewiljas honom pä ett sätt, att den deraf stg härleiande winst blir nägorlunda jemn t spridd äfwen till fzllnad af det allmännas behof. Tn mättelig P inncrymb lämpas efter största mängdens eller allmogens mana och behof, t. ex. so kannors panna utstaka för hwarje hushäll som har rätt Den 14 September. 433 rökl att bränna. Wal mindre panna mä Brukaren hafwa, men ej större, utan emot afgift, hwarom nedan förmälcs. More panncrymden oinskränkt, skulle nägra Landtbrukare draga till stg all förtjenst i e» hel Provint-e. 2:0 Panncrymden blir enahanda, i fall ägaren under eget bruk brukar tio Mantal eller ett ätlendcls. Intet Hushall pä Landet, om icke där Fahriguer äro inrättade, är sä stort, att icke med femtio kannors Panna trllräckeligit Bränwin för egna strupar karr tiilwcrkas» g:o Men äfwen större Pattttä
Sedan de utaf Stats-Utskottet, uti dess serskilda Memorialer Nås 304, 313 och 336, afgifne förslag till voteringspropositioner, rörande åtskilliga med statsregleringen sammanhang egande frågor, blifvit dels af samtlige, dels af trenne Riksstånd godkände, så liar förstärkta Stats-Utskottet, i den ordning 69 § Regerings-formen föreskrifver, denna dag anställt omröstning öfver följande, sålunda antagne, propositioner: usta voteringen, (enligt Memorialet N:o 304). ”Den, som, lika med Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, vill, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att de, till aflöning för skolmästaren och underhåll af frielever vid Lycksele skola, anslagne 541 tunnor spanmål måtte för de ändamål, hvartill de äro afsedda, af vederbörande, som äro deraf delaktige, lå fortfarande in natura uppbäras, med bibehållande af de rättigheter, som i afseende å spanmålens forsling hittills egt rum”, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, ”besluta Rikets Ständer, på sätt Stats-Utskottet föreslagit, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, oansedt den i nåder anbefallda öfverflyltningen på statsverket af ifrågavarande 541 tunnor spanmål, desamma dock för de ändamål, hvartill de äro afsedda, måtte af vederbörande, sorn deraf äro delaktige, få, efter fastställdt markegångspris, lösas vid närmaste kyrkoherberge, med bibehållande vid de rättigheter, som, i afseende å spanmålens forsling, tillförene författningsenligt egt runi.”, Dih. till R. St. Prof. 1850 & 1851. i Sami. i Afd. 2 Band. 55 Iläft. Stats-Vtskotlels Memorial, N;o 337.
Om äfven dessa Officerare tillika anställdes såsom Gymnaster vid de större Läroverken och Underbefälen vid Folkskolorna, skulle, mellan mötestiderna, den - Den 29 December e. m. 221 na sysselsättning berecia mängen militair en lättare utkomst. Undervisningen skulle på detta sätt vexelvis förspridas, och äfven den minsta Skola snart nog åtnjuta fördelarne af Gymnastikens inflytande; men för att vinna detta vigtiga mål förutsättes nödvändighet af ett Gymnastiskt Central-Instituts tillvaro, med så många Lärare och af Staten så lönade, som Friherre von Vegesack i sin motion föreslagit; hvarföre jag, till alla delar, förenar mig i den värde Motionairens åsigtcr, och anhåller vördsamt, att detta yttrande måtte få åtfölja motionen till communication och remiss. Friherre Klingsporr, Fredric Philip: Sedan de båda sista värda Talarne så fullständigt yttrat sig i sjelfva ämnet, får jag blott förklara, att jag fullkomligt delar desse Herrars åsigter rörande Gymnastiska Institutet härstädes, och skulle anse mig alltför otacksam, om jag ej vitsordade den stora nytta så i allmänt som enskilt afseende, jag finner dermed redan hafva vunnits under Herr Lings behandling och styrelse; och då jag ej allenast sjelf fått röna en utmärkt helsosam verkan deraf, utan äfven haft tillfälle under loppet af f> a 8 månader bedömma Gymnastikens förmåner för snart sagt alla åldrar, kan jag ej underlåta att tillstyrka det begärdta anslaget, och för min cici yttra den önskan, 222 Den 29 December e. m. att StatsUtskottet måtte i öfvervägande taga nödvändigheten af denna inrättnings behöriga underhållande. Grefve Frölich: Jag vill endast lemna Grefve Cronhjelm några förklaringar öfver mitt sista yttrande.
^Va^rZ-a ^V'o 8o - ruvida, unden 8älunda upp^ikne sorliällanden, Lill8-^> eliivel8 söld^llnin^, dvaisor ll08lnadei'ne lalilvil delälrnade lill 3,6<)0 L:dr Lanes, mä linna8 verlislällban. Oeii vill Kon^I. Mj:l, lill 8var ä Liliel8 8ländei-8 omsöimälde undendäni^a 8lirisvel8e, jemle unden, ällel86 vin ul^ZNAen as den ire^ända undensöl^nin^en, lrandlinZanne i mälet lill I»illel8 8länder8 8lal8-Idl8li.otl Iiäiined ösvei Ie,nna. I<.on^l. Naj:l lönldisver Li!<el8 8länden8 8lal8-IIl8lmll med ali Lionel, i^äd vela ^nne8l 8läd8e vällaeväzen. Dalum ul 8upna. dOU^^. «/ /'/'okoco/Zer ö/ve,' ^cc/e^ra^rrUk-^nnn^e/r, ^ä//r'r "//«/ //un^r r ä t/e?r d 18^0. i^änvsnande: Dans Lxeellene-', Iu8litiss-8lal8-!>dini8l6nn DeriOnesve />o§§e, Dan8 Lxeellenee, 8lal8-Älini8tei n solI7lrike8 Xiendena Deni ^liderne Lt/s/vre/ 8lal8-Läden:
Bör iafttagaö, l;uftoe Söi funnit åtffitliga föränbritt* gar erforberltga meb hänfeenbe till Beläggninggftämptarneg Beffaffcnl;et od; ftortef, mepelftämplarneg Belopp od; Beffaffetthet, Beräfnittgeit af ftämpet å fullmafter nt. nu 9tif8bag8*33eflut 1863. 53 på embete ettet tjenft, forn åtfötjeg af ertraorbinarie infontft etter portier af ftänbtg egenffap, ftämpetBeräfningen för fonftttutoriater etter förotbnanbeit på Behaglig tib, för farafteröfuttmafter, för afffeb t mifja fatt, för refolutioner etter futtmatter på tfciiftcBpten etter transporter, för Boupptesfningar, för ccrtepartier, bå be mib bomftot etter poö ef fetutor företeö, för fontrafter i be fatt be Böra mara meb ftämpet för* febba, famt för afpanblingar, pmarigeitont ftog från tjernman på mifj tib förpttraö, Befrietfe från ftämpet å fonftttutoriater elter antagningöBref, forn utfarbaö för ger* ningöntän å tanbet, pamntarfmebömäftare, maömäftare, muftfanter ocp banemäftare famt mfarier od) fuBftituter t allmänhet, äfmenfom å förorbnanben ocp antagnings* Bernis för åtfftttiga t författningen omförmåtbe ftäbcnteS Betjente, ringare fMBe* tjente, fprfoBetjente m. ftv bå beraS lön å ftat iste uppgår titt 20 9i:br, å tpeo* logie*, juris*, mcbicine* od) filofofte*bcftorS* famt ftrurgie* etter fitofofie*magifter
Ehuru jag är af den tanke, att underhållandet af de större eller s. k. landsoch kronovugarna ej med mera skäl kan anses vara fästadt vid jorden, än skyldigheten att fortskaffa de resande, och att således, om jordbrukarne kunna anses hafva orättvisligen blifvit betungade med skjutsen, det är likaså orättvist, att de blifvit betungade med underhållandet af sådana vägar, som de sällan oftare begagna, än då de skjutsa resande; och ehuru det är min fulla öfvertygelse, Den 20 Mars f. m. 399 att det ej blott är hela samhällets skyldighet att bidraga till dessa vägars underhållande, då hvar och en, och ej ensamt den jordbrukande classen, som, med undantag af de af den, hvars skyldighet det hittills är att skjutsa, minst af alla samhällselasser begagnar dessa landsoch kronovägar, utan att det också är lämpligast, alt dessa vägar öfvertagas af Stalén, hvars tillhörighet de, såsom sjelfva namnet utvisar, äro, och deras iståndsättande och underhållande antingen lemnäs åt entreprenörer, med rättighet för dem att dertill använda sådana fångar, som äro dömde till luonoarbete, eller också genom de embetsoch tjenstemäns föranstaltande, hvars skyldighet det är att hafva uppsigt öfver vägarna, verkställes, och de derföre erforderliga medel antingen lemnäs som anslag ur statscassan, eller blott som förskott att åter inbringas genom vägpenningar: så har jag dock, så länge våra vägars underhållande, som nu är fallet, åligger jordbrukaren, velat fästa uppmärksamhet på den för deras iståndsättande bestämda olämpliga tid och metod, samt anföra följande:
Det glömde dock, att det fans en makt, hvars välde var större än till och med Const.Utsk.: den allmänna opinionen; ej den, som, missbrukande detta namn, gör sin rund kring land och rike under tidningsformat, men de ädles, de sansades, de rätt-tänkandes inom nationen, och inför denna opinions-domstol har 1840 års Const.Utsk. blifvit ohjelpligen sakfäldt, derföre att det antingen icke mäktat inse allt det förderf, det, i händelse af förslagets antagande, skulle hafva bragt öfver fäderneslandet, eller derföre att det saknat mod och förmåga att motsätta sig massans obilligt stegrade maktanspråk. Aldrig har, sedan inträdandet af Sveriges constilutionella samhällsskick, en vigligare fråga förevarit till afgörande. Fäderneslandets väl eller ve beror på dess utgång. Med spänd uppmärksamhet betraktar samtiden vårt förehafvande. Efterverldens förbannelse eller välsignelse beror af vårt beslut. Frågan gäller ingenting mindre, än om det gamla Sveriges uråldriga statsförfattning, med sina minnen, sin ära, sina förhoppningar, och, jag medgifver det, sina brister, skall gå under för ett nytt samhällsskick, fostradt af faktionsandan, "framkalladt af sveket, och förordadt genom alla de medel, partisinnet aldrig tvekar att använda för be - 14 Den 28 Augusti. fordrandet af sina afsigter. Men nej! Jag irrar mig ej om utgången, ty det är Sveriges R. o. Ad., som deröfver skall beslu ta, detta Ridderskap, som, huru mycket man än må försöka att skända detsamma, likväl aldrig dragit i betänkande att på fäderneslandets altare offra egna fördelar, då fäderneslandets sanna väl derigenom kunnat beredas; men som äfven mer än en gång ve tat att med ädel fasthet motsätta sig partiyrans alla omstörtningsförsök, och till hvilket också nu ordningens och sanningens vänner förtröstansfullt uppblicka. Många ledamöter yttrade härtill deras bifall. Ilr Hallenborg, Carl Joban, uppläste följande:
Då dertill kommer den omständighet, att utan möjlighet till minskande af de årliga utgifterna, Inrättningen måst vidkännas flera kännbara minskningar uti dess vanliga och för behofveri oumgängligt påräknade inkomster, så inses lätt, att denna välgörande Inrättning, om ej så svåra olägenheter blifva afhulpne, hvarken för närvarande skall förmå uppfylla sitt ändamål, eller för framtiden finna sitt bestånd försäkradt. En betydlig minskning i Barnhus-Fondens inkomster har blifvit en följd af denar 1810 stadgade inskränkning i de förökade Tulloch Convoyafgifterna på inkommand eöfverfltids-varor, hvilka, i stället för att vara ensamt anslagne till Bamhertighets-Verken i Stockholm, blifvit tillagde Stapelstäder, hvarest de inflyta. Men en ännu kännbarare förlust för denna fond har uppkommit genom Stor-Furstendömet Finlands afträdande till Ryssland. Allmänna Barnhus-Inrättningen har, allt ifrån början år 1637, fått af Finland, likasom af flera andra Sverige* Landskap, uppbära fyrationde ; delen a£ K ro - Den s 9 Mars» Kronans behållna Tionde-Spannmålen forman, hvaraf Barnhuset intill nr 1807 orubbadt varit i åtnjutande. Men från och med sistnämnde år har denna inkomst alldeles upphört; en förlust, hvars betydlighet deraf kari bedömmas, att, enligt en der öfve! upprättad specifik Förteckning , ifrågavarande årlige inkomst från Finland, sammanräknad ifrån och med år 1807, till slutet af sistlidet år 1814, skolat utgöra icke mindre än 2,309 Tunnor, 2r||| kappar Spannmål, eller i penningar, beräknadt efter Stockholms Tans markegång, sammanlagdt med Tenninge resterna för år 1807, en summa af 17,9 2 1 R:d 31 sk. Banco, Kongl. Maj:t har väl låtit sig angeläget vara, att, i anledning af vederbörandes underdåniga anmälande, till Inrättningens vidmagthållande och understöd, anbefalla de tjenligaste och mest kraftiga åtgärder, dem omständigheterna yrkat och inedgifvit.
Råd ma 11 Lundgren begärde vidare att till Rikets Ständer måtte anmälas deras skiljaktiga mening från Utskottens vidtagne beslut, att nu till Rikets Ständer gora bestämd hemställan, om antagande af det uti Utskottens förra Betänkande förekommande a:dra Alternativ för beloppet af anslagssummorne till Götha Canals fullbordan, Anseendes bemälde Ledamöter för deras del, att antagandet af irsta Alternativet snarare hade bordt blifva föremål för en dylik bestämd framställning. ”Herr Öfver - Hof-Predikanten Doctor Hedrén åberopade sitt, förliden gårdag, afgifna yttrande till protocollet; Hvilket nu begärdes måtte till Rikets Höglofl. Ständer Betänkandet åtfölja; och var af följande lydelse. Högloflige Afdelningen har trott sig finna den af mig väckta och ifrån PresteStåndet remitterade Motion, åsyftande snarare Canalbyggnadens förhindrande, än dess bringande till godt och lyckligt slut. En sådan afsigt kan jag icke erkänna. *12 Stat s-TJ tskotlets Betan kan den. Ej heller finnes dertill någon anledning i det af mig i delta hänseende afgifna Memorial, der ändamålet af motionen tvärtom helt Öppet och oförstäldt förklaras vara, att, för framtiden förebygga alla obehöriga anspråk, allt missförstånd och alia klagomål i detta ärende, hvilka, om de ock ej kunna sägas egenteligen hindra Canalbyggnaden, dock likväl, enligt en redan tillräckligt Constalerad obehaglig erfarenhet, upptaga Riksens Ständers, för vigtigare och värdigare ändamål behöfliga och påräknade lid, med vidlöftiga tvister sorn hvarken upplysa eller gagna. Att Motionen icke varit ändamålslös, har af flera värda Ledamöter nogsamt blifvit utveckladt. Att den icke skall sakna nyttig verkan, om den antages, lärer en framtida erfarenhet säkrast bevittna. Om ett sådant meddelande med Götha Canal Bolag, som det här föreslagna, hade vid sistlidne Riksdag egt rum, så skulle mångå obehagligheter och mycken tid varit besparda. Den inliemtade erfarenheten hör begagna till nytta för det tillkommande. Man tror, att ett sådant meddelande, som det jag föreslagit, skulle hafva menliga värkningar för sjelfva Canalbyggnaden.
R:dr utbekomna lån skall nämnde stad fortfarande, intilldess länet blir till fullo guldet, till Riksgäldskontoret årligen inbetala Sjuhundralemtio R:dr. § 87. Till godtgörande af det staden Warberg, för dervarande hamnanläggnings fullbordande, enligt Rikets Ständers beslut vid 1840 och 1841 års riksdag, meddelade lån å Tretiotusen R:dr, böra erläggas Fem procent årligen å den ursprungliga lånesumman, deraf Tre procent ränta först beräknas å lånets vid hvarje liqvid återstående kapital-belopp och det öfriga utgör kapital-afbetalning. Det nämnde stad, såsom ytterligare understöd för samma hamnanläggning, under 1847 och 1848 års riksdag beviljade och år 1849 från Riksgalds-koritoret utbekomna lån å Tjugutvåtusen femhundra R:dr återbetalas medelst erläggande, före hvarje års slut, af Sex procent å denna summa, hvarvid beräknas Fyra procent årlig ränta å det återstående lånebeloppet samt öfverskottet utgör afbetalning ä kapitalet; och skall dessutom, derest den föreskrifna betalningsskyldigheten icke inom derför bestämd tid fullgöres, å d«t till liqvid förfallna beloppet erläggas ränta efter Fem procent årligen intilldess sagde inbetalning verkställes. § 88. Enligt de vid 1840 och 1841 samt 1844 och 1843 års riksdagar bestämda betalningsvilkor för då, i egenskap af lån, anvisade statsbidrag för hamnbyggnaden 30 Stats-Utskotlets Memorial JYi 200. vid Cimbritshamn, skola å det, vid förstnämnde riksdag beviljade och under är 1843, med Tretiosjutusen femhundra R:dr, utbekomna lånet, Fem procent årligen inbetalas, dervid Tre procent ränta beräknas för återstående kapital-beloppet; samt å det andra, år 1845, med Sjutusen femhundia R:dr utbetalda länet erläggas Åtta procent årligen under en lid af Fjorton ocb ett halft år, räknadt från 1856 års slut; kommande detta lån att efter sagde tids förlopp anses härigonom betald t till så väl kapital som Två procent årlig ränta § 89.
Det är upplyst, att Skräna i Frank' rike blefvo upphäfne under Revolutionen , och jag förmodar , att det Didotska och andra Boktryckerier icke sedan denna tid förlorat i duglighet. Föröfrigt är det nödvändigt, att en gräns sättes för godtycket; likväl hemställer jag, om icke ett Normal-Contract kunde uppgöras, som alltid ansåges gälia, när icke något serskildt vöre ingånget, Herr von Hohenhausen: dag instäm mer fullkomligt i hvad den sista värde Talaren yttrat om ett Normal Contract. Detta %/ matte vara detsamma som Tjenstehjons-stadgan är för Tjenstefolk, eller den Stadga, som i Utskottens Utlåtande rörande Gesäller blifvit föreslagen. Att serskildt ingå i detailler, med bestämda föreskrifter i hvarje fall, påminner mig om Torparen, som lemnade sin husbonde i vaken, för att springa hem, och se efter i Contractet, om der stod , att han skulle uppdraga honom, Det finnes flere städer , der Handtverks-mästarne ej kunna sysselsätta sine arbetare hela året igenom Den 12 November f. m. 509 med det egentliga halidtverket. Skulle Gesäller och Lärgossar vid inträffad brist på arbete i slöjden ingenting als göra hos Mästaren? Man bar såsom skäl för Contracter anfört, att de skulle vara fördelagtiga å ömse sidor. Jag deremot kan, på hvad sida jag betraktar saken, endast finna dem leda till skada så väl för Mästare som för arbetare , samt befordra sturskhet och lättja m. m. Jag har såsom ett exempel härpå hört omtalas några Gnrfvaregesäller, som nyligen kommo från Finland till Westerbotten i afsigt att företaga vandring i Sverige. Under väntan på svar från Stockholm å deras begäran, tillböd man dem der landtarbeten, men de förklarade, att det icke ginge an för dem, emedan det skulle kränka deras ingångna förbindelser, och , om det blef kändt bemma, verka deras uteslutande från Embetet.
Man kan ej undgå, att deri varsna en företeelse af inre nödvändighet, eller af Kyrkosångens och Folkvisans ursprungliga enhetsband. Äfven i våra dagar se vi samma frändskap fortfara. Hvem påminner sig ej om Hedborn, hvars harpa klingar bredvid Wallins liksom Assaphs bredvid Davids, att hans lyckligaste verldsliga dikter uppblommat omedelbart, likt gullvifvor i pingsthelgen, ur folksagans och folksångens ljusgröna vårgrund? Ingen kyrkosång är äkta, som är, eller vill bli, något annat än den högsta arten af folksång, – gudelig folkvisa. Men den utesluter fördenskull ock ur sin omkrets alla de interessen, alla de slag af Poesi, som ligga utom det gudstjenstliga andaktsoch läroqvädet. Om vi nu tillika erinra oss, att den katholska kyrkosången, visserligen romersk, ändock ej var det fordna Roms; om vi besinna, att den således hvarken kunde eller ville vägvisa till den forn-klassiska vitterhet, konstbildning och språkbehandling, hvartill de romerska profan-författarne voro de närmaste ledarne; om, slutligen, sådan vägvisning, och deraf följande kunskap, var i denna tidpunkt det främst tillgripliga villkoret för möjligheten af någon inhemsk skön konst och litteratur: då är påtagligt, att en ditåt syftande aning måste framför allt annat söka närmare bekantskap med just dessa författare; hvilkas förmedlande ställning mellan Europas nyaste och äldsta cultur införde den sökande äfven i sullskapsringen af Greklands Vise och Skalder. Kunde man icke än dricka med dem ur deras spegelklara ingifvelsers källa, så fann man sig dock omsider på stigen, som ledde dit. Desto bjertare föll i ögonen, med detsamma, svenska smakens och språkets tillstånd. Vid de upptäckter, som gjordes, dagades mer och mer den hittills dunkla föreställningen om Vitterhetens betydelse; och tillämpningar på modersmålets uppdiktande togo sin början. I Sverige, likasom i Tyskland och Holland, stod denna uppdagning i nära sammanhang med Reformationens allmänna verkningar. Likväl dröjde länge, innan den blef synlig i något bestämdt skick, eller i rak syftning på sitt mål.
Sedan undertecknade, som blifvit utsedde att granska Stats-, Bankooch Riksgälds-Verkens tillstånd, styrelse och förvaltning, till följd af stadgandet i 1 § af den för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-Verket gällande instruktion, å den genom 68 § i Riksdagsordningen för revisionens början bestämda dag, den 15 Augusti detta år, sammanträdt i Rikets Ständers Bank och styrkt sin behörighet att i revisions-förrättningen deltaga, håfve vi dervid emottagit de berättelser, hvilka, jemlikt 2 § i åberopade instruktion, jemförd med 20 § i Banko-Reglementet af den 30 Oktober 1860, skola till Revisorerne, när de sammanträda, af Fullmäktige öfverlemnas, nemligen: 1:0. Banko-Fullmäktiges, dels om Bankens tillstånd, rörelse och förvaltning i sin helhet samt de hos Fullmäktige förekomna hufvudsakliga ärenden, dels ock angående förvaltningen af Tumba bruk; 4 2:o. Direktionemes vid Banko-DiskontVerket i Stockholm samt Låne-kontoren i Götheborg, Malmö och Wisby, angående dessa diskontinrättningars rörelse; 3:o. Bankens Under-Styrelses, om den samma styrelse, äfvensom departemental-styrelserne, åliggande förvaltning, och 4:o. Bankens Fiskals-Embetes, om de till samma embetes befattning hörande ämnen. Fullmäktiges berättelse åtföljdes af de utaf sei’skildt utsedde Revisorer författade berättelser, angående förrättad granskning af Banko-Diskont-Yerkets i Stockholm samt Låne-kontorens i Götheborg, Malmö och Wisby räkenskaper och förvaltning för år 1861.
Jag begärde blott ordet i följd af det rykte, som den siste värde talaren omnämnde, att PresteSt. skulle hafva beslutat att bibehålla biskoparnes sjelfskrifna representationsrätt. Jag får i anledn. deraf äran meddela, att jag talat vid en af ledamöterna i PresteSt., en af dem, som hafva bäst reda på Ståndets åtgärder, och han upplyste mig, att ännu intet beslut derom är fattadt, att discussionen derom räckt hela förmiddagen, emedan alla 5o ledamöterne yttrat sig i ämnet, och att, af dessa 5o ledamöter, några och 4° yttrat sig för sjelfskrifvenhetens upphörande. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Huruvida Hr Nordenskölds förslag, att Konungen skall äga utse, eller, såsom den värde ledamoten säger, välja ett visst antal ledamöter i öfre kammaren, numera kan komma under pröfning, lärer väl bero derpå, om detta förslag står i öfverensstämmelse med R. o. Ad:s beslut, att denna kammare bör utses genom val ståndseller classvis. Jag öfverlemna!1 till en hvar att sjelf pröfva, huruvida detta står tillsammans med den åsigt, som Hr Nordensköld har framställt, och tillförselmig, alt Hr Frih. o. Landtm, icke tillåter att något förslag upptages, som af R. o. Ad. blifvit afslaget. Frih. Boye, Ludv.: Jag bekänner, att jag anser den siste värde talarens invändning, om jag så får kalla hans yttrande, något sträng. Jag påminner mig ganska väl, att då beslut skulle tagas öfver Frill. Sprengtporten förslag, så förklarade man, att det icke lade hinder i vägen för de förslag, som skulle förekomma efteråt. Jag vet sannerligen icke hvartill pröfningen af de efterföljande förslagen skulle tjena, om det icke skulle vara tillåtet att vid granskningen af dem göra dem åtminstone antagliga. Frih. Hamiltons förslag till en öfre kammare svarar alldeles icke emot hvad tvåkammarsyslemet fordrar. Detta systeme fordrar ovillkorligen en kraft i öfre kammaren att emotstå nedre kammarens passioner. Det fördrar ovillkorligen en förmåga i öfre kammaren att bevara jemnvigten statsmakterna emellan.