Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Frih. af Ugglas’ yttrande vill det synas, som fästade den värde Frilen ända till den grad ringa vigt vid grundlagens efterlefnad, att han ansåg frågan icke ens vara värd diskussion Jag får då förklara, att jag hyser en alldeles motsatt åsigt. Jag anser nemi., att det ligger den allra största vigt deruppå, att grundlagens föreskrifter noga efterlefvas, och att hela vårt konstitutionella lif beror derpå. Ingen statshvälfning kan verkställas hvarken ofvanifrån eller nedifrån utan grundlagens kränkande; derföre måste man noga tillse, att grundlagen hålles i helgd, ty hålles icke den i helgd, då har man förlorat starkaste värnet mot statshvälfningar. Hvad beträffar det ifrågavide ämnet, vill jag återkalla i Frihms minne, att redan då den K. Den 2 December. 379 Proposm förevar, anmärkte jag samma fel i behandlingen deraf. Frihm svarade då, att Stats-Utsk:t hade tagit det för regel, att, när remiss från 3 Stånd kommit utan diskussion, kunde ärendet företagas utan det 4:de Ståndets diskussion inväntadés. Det är icke höfligt mot det 4:de Ståndet, men jag tog likväl fasta på Frih:ns yttrande för att tillämpa det vid detta tillfälle. Frihm säger nu, då de väckta motionerne förekomma till behandling, att man icke tager diskussionen i öfvervägande, om det icke af någon ledamot i Utsk:t påyrkas. Frihm säger att grundlagen väl föreskrifver att anförandena skola till Utsk:t öfverlemnas, men att deremot ingen föreskrift finnes, att ledamöterna äro skyldiga att åhöra deras uppläsning. Nej, det gör det visserligen icke, och jag vet ej heller huru ett dylikt stadgande skulle taga sig ut, men jag kan icke heller tro, att grundlagen förutsätter, det Utskm skulle bestå af sådana ledamöter, som icke göra hvad de böra. En domare kan väl afgöra ett instämdt mål, så snart han mottagit stämningen, utan att höra vederparten, men den domare, som så gör, anses icke för en rättrådig domare. Huruvida Utsk:t så som vederbort uppfyllt sitt kall, det lemnar jag till en hvar att bedöma.
U,i Skrifvelse af dea 12 Februarii innevarande år bar Kongl. Maj:ts och Rikets Götha HofRätt i underdånighet hemställt, att, i anseende dertill att, så väl ibland de under Hof-Rätten lydande Under-Domare , som äfven ibland HofRättens Ledamöter , skiljaktiga meningar uppstått, dels huruvida mål angående ansvar för den, som kommer drucken i kyrka eller der Gudstjenst hålles, eller eljest gör der oljud och förargelse, böra underställas Hof.Rättens pröfning , dels ock huruvida, jemte de i Lagen för omförmälde förbrytelser utsatte böter af 25 Daler, särskild påföljd borde åläggas, för samt 4 §• 3 Cap. Missg. B. 19 Sabbatsbrott, då förbrytelsen sker å Söneller Helgedag , en förklaring öfver Lagens rätta förstånd i dessa ämnen kunde till allmän efterrättelse varda meddeld. Vid öfvervägande häraf har Kongl. Majit, hvad angår den första frågan eller huruvida Under-Rätts Beslut i mål rörande den förbrytelse , att någon kommer drucken i kyrka eller der gör oljud och förargelse, böra HofRätts pröfning underställas , funnit att , enär omfonnälde förbrytelse icke är upptagen ibland de uti 25 Cap 5 §.
Och då vidare ej otydliga teckan ge tillkänna att Europas stormakter, långt ifrån att vara beredde till en handling, som skulle uppröra hela vår verldsdel och i afseende hvarå så många interessen stöta mot hvarandra, tvertom synas finna det å ömse sidor angeläget att bibehålla den allmänna freden och åtminstone försöka att på underhandlingarnes väg och medelst moraliska och politiska impulser förmå Ryssland att uppfylla de förbindelser till Polen, som föksäkra dess nationella frihet och lugn, och hvartill i öfrigt Rysslands egen inre ställning så kraftigt manar, skulle det i min tanke vara det i politiskt hänseende mest besinningslösa, om en stat i Sveriges position och med dess relativt inskränkta ressurser ville antaga ett utmanande språk eller vare sig genom ord eller gerning inleda ett krig eller anstifta förbund till ett sådant. R. o. Ad. kan minst af alla Stånd förutsättas frukta krigets faror eller vägra underkasta sig dess uppoffringar. Derom bära våra häfder ojäfaktiga vittnesbörd. Men just derföre är det R. o. Ad:s pligt att icke genom otidigt braskande med ord söka ersätta handlingen, hvilken, när Sveriges fördel eller ära snart eller sent kan så fordra, säkert då skall framstå både mer aktningsbjudande och med ädlare och mera verksamma krafter, än de vältaligaste och mest lysande deklamationer från tribunen kunna under närv:de förhållanden åstadkomma. Föredrogs ånyo sammansatta Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts den 29 sisth April och 2 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 2, ang:de vilkoren för bränvinstillverkning. Frih. Rappe, Axel Ludvig:
Maj 1836, tillstyrkt ofvanomförmälda arfvode af 400 R:dr årligen åt tjenstförrättande Sekreteraren i StatsKontoret, att af andra 235 hufvudtitelns besparingar utgå, dervid omtalat, att tillgång å dessa besparingar, ehuru knapp, befunnes; så har Herr Presidenten förklarat sig deröfver sålunda, att förhållandet med den å nämnda hufvudtitel uppkomna brist var så allmänt kändt, att det hvarken kunde fördöljas eller behöfde vid hvarje tillfälle upprepas, och att, då Herr Presidenten, vid berörda tillfälle, i förbigående omnämnde titelns knappa tillgångar, sådant ej innebar något förnekande af den förut varande bristen, utan endast anfördes såsom skäl för tillstyrkandet, att det ifrågavarande arfvodet, som StatsKontoret föreslagit till 800 R:dr, måtte till 400 R:dr nedsättas. Denna förklaring ifrågasätter väl icke en Föredragandes åliggande i allmänhet, att i hvarje mål meddela, icke i något undanhålla, nödiga upplysningar; men derifrån vill likväl, för nu anmärkta tillfälle, ett undantag göras. Om emedlertid, då utgifter skola anvisas, det icke kan anses likgiltigt, huruvida tillgång dertill finnes eller ej, måtte upplysning derom alltid vara lika nödvändig. Ått det allmänt kända förhållandet med den å andra hufvudtiteln uppkomna brist äfven behöfde upprepas, derom lärer ofvannämnde frågas utgång, nemligen den föreslagna utgiftens beviljande, innefatta ett öfvertygande bevis. Oell då icke blott detta upprepande uteblef, utan Föredraganden jemväl, såsom skäl för beviljande af en utgift till nedsatt belopp, omnämnde andra hufvudtitelns knappa tillgångar, men den tydning, som åt detta uttryck nu velat gifvas, uppenbart strider emot ordalydelsen, så vida tillgäng utmärker motsatsen af brist, torde dessa omständigheter fulleligen ådagalägga, att den ”förut varande bristen,” som forlfore att belasta titeln och till hvars godtgörande titelns besparingar, under loppet af flera år, funnits otillräckliga, lemnades utan allt afseende och sålunda i sjelfva verket både förnekades och fördoldes.
På grund af dessa i korthet framställde bufvudsakiiga anmärkningar, hvartill flere af till äfventyrs lika vigtig beskaffenhet lätteligen kunde läggas, anser jag; 1823 års förslag i deras nuvarande skick icke kunna eller böra antagas.. 1 Skrå-Ordningens omisskänligt goda ändamål', att genom lärlingens moraliska uppfostran under vissa bestämda år inom mästarens familj samt bildande till konstfärdighet i yrket, har uppenbarligen förfelats, hvarom den allmänt öfverklagade sedeslösheten hos gesällclassen, och dem af handtverksidkare ofta yttrade farhåga för medtäflare utom skrået vittna.. Endast? olägenheterna af nämnde Författning qvarstå, deribland i första rummet, utestängd fri täflan torde böra nämnas.. Denna inskränkning, sorn gör handtverkerien till monopolier för corporationerne, . fjettrar idogheten och motverkar möjligheten att erhålla bättre tillverkningar, samt icke blott förlamar den arbetsföres verkningsförmåga» utan äfven tvingar honom att öfvergifva sin rätta bestämmelse, och* 24 Zagsamt Allm. Desv. och Oecon.-TJtsk. Betänkande N.o 33. lagger således grunden till allmän fattigdom. Men, det är ej nog alt skrå-inrättningar, från denna synpunkt betraktade, blottställa för fattigdom alla dem hvilka hindras att få fritt använda sina krafter och skicklighet till egen och det allmännas fördel; den lemnar äfven en icke sällan begagnad utväg för corporations-medlemmarne, att för monopoliels bevarande, medelst oskäligt förkastande af mästerstycken, uppehåll och rättegångar m. m., söka afskräcka äfven till mästerskaps erhållande qvalificerade personer från deras föresats. De bruk, eller missbruk af mästares och gesällers tätare sammankomster i gillen och herbergen, hvarigenom de goda sederna så sällan vinna — gesällernas så kallade frimåndagar, deras kringstrykande i landsorterne, och dylikt, bidraga icke heller att recommendera ett system, som dertill lemnar anledningar eller förevändningar, och som äfven på detta sätt ökar handtverkeri-varornas dyrhet.
Hvilka äro de medel rtill vinnande af stadga i myntvärdet, Utskotten fö* Bil, till Ridel. o. Ad, Pr. lil Bsnd7 Den 7 April f m. reslå, i händelse realisation icke äger rum? Vexeloperationcr för att styra coursen? bestämmandet deraf tili visst maximi eller minimibelopp? oförändrad BancoSedelStock, eller annat tjenligt medel till vinnande af ofvannämnde ändamål? Svar. Jag anser icke möjligt att tillvägabringa fullkomlig stadga i vårt mynt, utan me? tallisk utvexling. Vexeloperationer , isolerade och utah sammanhang med en metallisk utvexling, anser jag ofullkomlige, betänklige i sin verkställighet, svåra i sin verification; ty oagtadt omtanka och redlighet kunna de illa utfalla; men man bedpmes likväl vanligen efter utgången. Sådane äro likväl våra medel och tillgångar för en myntbestämning, att jag visserligen tror dess verkställbarhet skulle kunna bevisas med en vexeloperation ; men det vöre blott ett halft verk, tjenligt på sin höjd, såsom ett factiskt bevis på möjligheten af fixation under den tid, sorn behöfdes för att iordningssiälla Bankens metalliska utvexlingsfunctioner, derest ett beslut derom skulle komma att fattas i maximum och minimum i myntbestämningen sorn ännu föreställer fluetuation, vill jag för ingen del medgifva. Coursen på Beursen må gerna variera efter hvad Frakt, assurance och provision kunna utgöra i difference mellan begagnandet af metaller eller vexlar, men myntet må vara oföränderligt. Den 7 April f nu 99 Andra Afdelningen. usta Frågan: Skola Statsobligationer in föras eller ej? Anmärkning: i stället för införas torde det böra heta utgifvas. Saar. Om man ej kan undgå att upplåna penningar, mäste man väl ge ut revers derföre, ty eljest får man troligen icke låna. 2tdra Frågan: I fall så sker, huru skola de ställas, hvartill begagnas, och till hvad ber lopp utgifvas? Svar.
Af det anmärkta förhållande, att, ehuru 4 § af Kongl. Majits nådiga Reglemente för styrelsen och förvaltningen af Allmänna Barnhuset i Stockholm, den 28 December 1850, stadgade, att Direktionen hvarje år inom l:sta qvartalets utgång borde afgifva berättelse, angående ställningen och förvaltningen under det föregående året, berättelserna för åren 1851 och 1852 icke blifvit afgifne förrän i Maj månad samt af dessa, den för år 1851, hvilket års räkenskaper Revisorerne granskat, icke i alla delar öfverensstämde med den 4 dagar sednare afslutade hufvudboken, hafva Revisorerne hemtat anledning till den hemställan, alt, då det med nämnde berättelser afsedda ändamålet att lemna en jemväl till siffran fullständig framställning af inrättningens tillstånd, således icke till fullo uppnåddes, Direktionen borde bemyndigas att, derest räkenskapernas vidlyftighet icke medgåfve deras afslutande före Mars månads utgång, först, då de hunnit afslutas, den underdåniga berättelsen afgifva. Då emedlertid Direktionen uti dess, med anledning häraf till Kongl. Majit afgifna underdåniga utlåtande, instämt uti nämnde af Revisorerne yttrade åsigt, och, vid sådant förhållande, Kongl. Majit torde, derest så skulle i nåder pröfvas lämpligt, vidtaga den ifrågaställda förändringen i det nådiga Reglementet, finner Utskottet sig sakna anledning att, till följd af Revisorernes ifrågavarande hemställan, föreslå Rikets Ständer någon åtgärd. § (1853 års Rev.-Ber. pag. 140 och 141).
— Och sorn Rikets Ständer af den underdåniga förklaringen inhemlal, all hinder icke möler för åvägabringandet af en sådan fullständig redovisning, fa Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, ali föreskrift om iakttagande af hvad i detta hänseende blifvit af Revisorerne föreslaget mätte vara vederbörande i nåder meddelad. Enär de lill E. K. M:t och Kronan numera indragna räntor af f. d. öfversle-indelningen vid det upplösta Adelsfane-regemenlet, äfvensom ölVerskollel å indelningsräntorna vid Bohus läns regementes södra elfer rust hälls-bataljon, jemlikt Slals-konlorels derom meddelade föreskrifter, blifvit, på sätt räkenskaperna utvisade, från vederbörande Laudtränlerier insända direkte till Krigs-kollegium, ulan all, såsom Kongl. Kungörelsen deri 15 Oktober 1828 innehåller, försl ingå lill Slals-konloret, hafva Revisorerne gjort hemställan om rättelse härutinnan, så alt medlen, sedan de i vanlig ordning inlevererats lill Slats-knnlorel, af detsamma blefve lill Krigs-kollegium anordnade; och är af Slats-konlorel i anledning häraf i underdånighet anlördt, all, ehuru genom den omnämnda åtgärden Krigs-kollegium kommit i tillfälle all öfver medlen förfoga pa del sätt och lill de ändamål, E. K. M:t i nåder bestämt, Stals kontoret likväl, derest sådant i nåder anbefalldes, skulle föranstalta om ali dessa räntor blefve insända lill Räntekammaren, för att sedermera, genom anordning derå, Krigs-kollegium lillgodokomma. Då Rikets Ständer anse den för uppbörden af statsmedel i allmänhet iakttagna ordning, alt desamma först böra uti Slals-kassan inflyta för all derifrån till vederbörande verks och myndigheters disposition anordnas, älven böra i nu förevarande fall tjena till efterrättelse, få Rikets Ständer underdanigst anhålla, alt E. K.
Utskotten hafva vid sina samfällda öfverläggningar beslutit, först att rättigheten till begagnande af enkla Bränvinspannor skulle såsom hittills bestämmas af egendomsvärdet, dock så att blott en panna af högst go kannors rymd linge nyttjas på hvarje egendom, ehuru mycket än dess värde öfversteg den för en sådan pannerymd fastställda minimi-summan; för det? andra, att samma egendomsvärde, som berättigade till enkla pannors nyttjande Bil. t. evilla,- Lagooli Oec.-Utsk. Bet. N:o 6. 61 äfven skulle ligga till grund för rättigheten till pistorisk eller annan konstredskap af lika pannerymd med de förra, utan afseende på den flerdubbla production, som dermed kunde vinnas. Det förra beslutet påkallades af ett billigt afseende å den öfverklagade bränvinstillverkningen, hvars öfverdrift de senare åren utan tvifvel föranledt en ökad consumtion och i följd deraf mycket förderf, så i oeconomiskt, som moraliskt hänseende. Men denna nödiga inskränkning i bränvinstillverkningen synes mig aldeles tillintetgjord genom det senare af förenämnde beslut, hvarigenom tillfället alt uppdrifva öfverproductionen, snart sagdt, är mera utvidgadt än förut, och landtmannen möjligen äfven beröfvas den fördelen, att med någon vinst kunna föryttra sitt utöfver eget behof tillverkade bränvin. Ty då det är hvar och en medgifvet att utbyta sin enkla panna emot en pistorisk af samma kannetal, så kan han ock efter min öfvertygelse, åtminstone fyrdubbla sin production, eller, sorn är detsamma, fyrdubbla sin enkla redskap emot den han, på grund af egen-; domsvärdet, förut egde rätt att begagna. Nu frågar jag: hvartill gagnar väl då inskränkningen af de enkla pannorna, om icke tilt att gynna den förmögnare speculanten på bekostnad af den mindre förmögne jordegaren, som icke har utväg att i stort drifva en mera lönande bränvins-fabrication ? — Vida skiljd ifrån den tankan att vilja lägga 62 Bil-1. Hevilla*- Lag■ och Oec.-Utsk. Bet
Herr Prosten Schartau ansäg hela frä. gan bero pä bestämmandet af ordet förivaltning; och anförde, att lika sä litet som Riksens Stän. der, hwilka, enligt 66. §. i Regerings Formen, hafwa förivaltningen af Riksgälds. Contoiret, ku,ma taga sig deraf anledning att till andre än det bestämda behofwet af Rikets Gälds be. talande anwäada detta Werks Fonder, lika sä litet kunde Riksens Ständer af 77. §. i Rege. rings-Formen, enligt hwilken Kongs-Gärdarne stä under deras förwaltning, taga sig anledning att föryttra desia Nationens egendornar, i syn. nerhet som man icke kan sägas förwalta det, som är redan bortsält. Herr Capitaine Pä linan tillkännagaf, att han som Ledamot af den Afdelning, hwilken bercdt det nu förewaraude öfwerläggnings.äm. net, Den 2Z September. 27 net, warit af den tanka, att Riksens Ständers afgörande, huruwida försäljningen borde ste eller icke, bordt föregä Utststtets yttrande om förarrenderingen; »nen dä Herr Capitaine» för. märkt, att pluraliteten af Afdelningen amäq saken annorlunda, hade han icke »vidare yrkat pä hwad som utgjorde hans enst-lta öfwerty. gelse. Nu förenade sig Herr Capitaine», med Herr Bruks Patron Bjur, emedan Herr Capi. tainen icke kunde finna annat än att Riksens Ständer ägde öfwer Krono.Godsen en fri dis, position. Herr Bistoppen Doctor Weidman, Herr Bistoppen Friherre Mörner. Herr Btffoppen Doctor Murraij, Herr Cancellie-Rä. det Bergstedt och Herr Doctor Ramstedt, saint Herr Doctor Norborg, förenade sig med hwad Herr Doctor Drysen anfört.
Af vilda bär träffas lingon, dock i så ringa mängd att man endast sällan kan hopsamla en half eller hel kanna; blåbär förekomma något ymnigare, men Nordens drufva, hjortronen (»Multer»), ytterst rikligt. Från ett område af några qvadratfamnar kan man ofta plocka ett kannmått fullt. Skog finnes här icke, endast buskar. Trädgränsen i Norge. Vid Præstevandet på Tromsön, efter fotografi. I granskapet af Nordkap går skogen för det närvarande icke till sjelfva ishafskusten, men på skyddade ställen, belägna ett obetydligt stycke innanför hafsbandet, träffar man redan fyra till fem meter höga björkar.18 Förr har dock äfven här sjelfva den yttre skärgården varit skogbeklädd, hvilket bevisas af de i myrarne på Finmarkens ytterskär, t. ex. på Renö, inneslutna trädstammar. I Sibirien går skogsgränsen vid Lena-floden intill början af mynningsdeltat, d. v. s. ungefär till 72° n. br.19 Då Nordkap ligger vid 71° 10′, går således skogen i Sibirien på sina ställen, d. v. s. längs de stora floderna, betydligt längre mot norr än i Europa. Detta beror dels på den mängd uppvärmdt vatten, som dessa floder om sommaren föra med sig från södern, dels på frötransport med flodvattnet och på gynsammare jordmån. Denna består nämligen der borta af en riklig mylla, som våröfversvämningarna årligen förnya; bos oss åter för det mesta af kala granitoch gneiss-klippor eller ofruktbara sandlager. För öfrigt har trädgränsen i Sibirien och i Skandinavien ett alldeles olika utseende: medan hos oss skogens yttersta utposter mot norden utgöras af nödvuxna björkar, hvilka oaktadt sina förkrympta stammar bekläda bergsidorna med en ganska liflig och tät grönska, består den yttersta trädvegetationen i Sibirien af vresiga och halfförtorkade lärkträd (Larix dahurica Turçz.), hvilka som en gles grå borst sticka upp öfver kullarnes krön.20 Korr om denna gräns ser man vid Jenisej ännu frodiga buskar af vide och grönal.
till Barberarn. Ska vi stiga upp? BARBERARN. är ju bannlyst. Nej; tvärtom. Sitt, och håll hattarne på! Han räcker fram sin mössa åt kungen för att begära. EN TIG GARE En allmosa! MAGNUS. än två pantsatta kronor! Tag min välsignelse, om den gäller något! Du tigger af mig, som icke eger en skärf, mer Till en annan Tiggare. TIGGAREN En sådan snålvarg! FOLKUNGA-SAGAN. MAGNUS. Jag hörde hvad Du sade; men det är icke så. Vänder sig till Barberaren och hans Sällskap. Vill en borgare låna kungen några skärfvar? Barberaren och hans Sällskap vända sig ifrån Magnus. Intet svar! Till Gråbröderna. skor: de veta att jag är bannlyst och våga därför icke inlåta sig i samtal med mig. Fromma sinnen, som lyda mer Gud än männi EN ANDRA TIGGARE till Magnus. En allmosa! MAGNUS. Jag eger ingen, min vän! TIGGAREN. Girigbuk! MAGNUS. der, hur många gånger skall jag bära korset kring kyrkan? Äfven det får jag tåla: girigbuk, jag? Nå brö- GRÅBRODERN I. Vår frälsare fastade i öknen. Fyra gånger tio, eller lika många gånger som MAGNUS. Men om jag tröttnar? FJÄRDE AKTEN GRÅBRODERN II. Så bed, och Du blir hulpen! MAGNUS går bakom kyrkan; Munkarne gå in i kyrkan. I Herrans namn då! GRÅBRÖDERNA. Amen! BARBERARN. ha de valt denna plats för sina kaprioler just där festtåget skall gå förbi? Är det ett riksspektakel att åse! Och hvarför BAGAREN. Det är inte så svårt att uträkna. BARBERARN. Pass opp! Nu kommer hofvet! Barberaren och hans Sällskap resa sig och blotta sina hufven. Bågskyttar och Trumpetare in; Biskop Styrbjörn; därpå Ingeborg och Porse; sedan Blanche; så Erik och Beatrix; sist tarne bli stående nedanför. Nu samlas Folk.
Il:dr, hvilka vid 1828—1880 ärens kliksdag tor Dlementar-Däroverkens hellof heviljades, men vick den calcul, som, enligt Däro-Verks Lomiteens är 1828 afgitna Lstänkande, uppgjordes, denna 8kola icke viir tagen i nägon heräkning, hafva alltid sedermera större elter mindre sväriglieter uppstätt att f^IIa de tor Dlementar-Däroverken hetintliga hellof, hvilka dessutom sedermera het^dligt stigit genom allmänhetens ökade förtroende kor den offentliga undervisningen, ^f sädan anledning var det af yttersta vigt och mäliända en rättvisa emot den klass af Däro-Verk, tor hvilken den heviijade summan fran början var heräknad, om den, utan utdrag af de 6,800 L:dr till l^v» Dlementar-skolan, finge användas till Dlementar-Däroverkens förmon oell för ändamål, som dermed sta i närmaste sammanhang. Derigenom skulle ock tilläfventyrs manga missförhållanden kunna gfhöjas, hvilka eljest skulle menligt verka för framtiden. Dongl. Naj:t äskar således, att de i Ditt. omnämnds 6,800 k:dr uppföras, säsom förökning i anslaget utöfver de hittills för Dlementar-Däro verken heviljade 42,000 k:dr. c) Dä saker äro af den vigt för häde.skolan och Dyrkan, som heredandet af lifshergning för föraldrade 8kol-lärare, utan att de mä hehökva söka sin tillllygt till presterliga lägenheter. 8ä väl den 1828 församlade DäroverksDomiteen som 1882 ars 8kol-Kevision tillstyrkte, att afskeclade Därare skulle pä klikets allmänna Indragnings-8tat fä uppföras.
Då vore det ej mer Konungen och de af Honom tillsatte samt både inför Honom och det allmänna ansvarige Embetsman, som besörjde uppbörden och verkstälde de härom utgående författningar; då vore det Riks* gäldsContoret, som styrde en stor del af uppbördsverket; och derigenom vore den öfverensstämmelse uti Statsförvaltningen rubbad, som Grundlagssliftarne afsett. När RegeringsFormen förklarade Tullmedlen för bevillning, så var deli afsigt alt förekomma arbitiaira förhöjningar, hvilka under 168 Den 29 December e. m. en nyss föregående tidpunkt ägt rum; men icke för att ändra uppbördssättet. Detta bevittnas af slutet i 64 §. och af hvad angående RiksgäldsContoiret förordnas i den 66:te. Ingenstädes i RegeringsFormen eller Riksdagsordningen finnes stadgadt, att den nu ifrågasatta uppbörden tillhör RiksgäldsContoiret. Skulle en sådan öfverflyttning ske; så erfordrade detta att RiksgäldsContoiret skulle ökas med ett stort antal nya Embetsman, och att dessa skulle förses med en vida utsträckt rättighet till inseende öfver Statens uppbördsman. Vöre sådant väl ändamålsenligt? Riksens Ständer kunna, efter min tanka, ej sträcka sig vidare, än att fastställa grunderna och bestämma det ungefärliga beloppet af Statsanslagen och Bevillningen. Sedan öfverskotten äro vordne utredda, blifva de ju lemnade till Riksens Ständers Verk, och huru denna utredning skall ske, är förut afgjordt. Men på hvad sätt skulle man väl kunna bestämma, huru mycket som influtit, då större delen af consumtions-afgifterne inkomma, en del vid medium, en del vid slutet af året, och en annan del ej förr än det påföljande. Serskilda remisser för hvar och en detail af olika afgifter skulle således komma att ske. Hvilka nya controller och Embetsman skulle icke derföre uti RiksgäldsContoiret höra inrättas. I stället för besparing, torde således, i min tanka, Statsutgifterne derigenom ökas.