Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Honom kunde man anförtro allting, skämta med, j a, till och med göra narr af, utan att det förändrade hans goda lynne det allra minsta. Att vara hans förklarade gunstling var icke nå- got så svårt, och det var icke heller så afskräckande att tänka sig som blifvande härskarinna på det stora, glada Åby, där trädgården låg mot söder, ut emot den långa, glittrande sjön med de skogbeklädda stränderna. Onkel Jonas kom aldrig, utan att skänka Tony vackra gåfvor. Familjesmyckena skulle bli hennes, och han började med turkoshalsbandet och agaterna med de utklippta miniatyrerna bakom och slutade med det stora smycket af opaler och diamanter, som hade tillhört hans salig mor. Onkel Jonas köpte den vackraste ridhäst till Tony och gaf henne själf ridlektioner, och när hon nystade garn, satt han vid hennes fötter på en pall och såg hänryckt upp i hennes unga, drömmande ansikte. Man väfde och sydde på hennes utstyrsel, som o m det gällde att skaffa fullkomligt utblottade och brandskadade det allra nödvändigaste, i stället för att det var fråga om ett mycket öfverflödigt öfverflöd af alla möjliga saker. Julen närmade sig, och till själfva julhälgen var det fullt med gäster på Arvidsnäs. Vänner och fränder kommo långväga ifrån, gamla och unga och små barn, för att fira julen hos baron Henriks. Det var denna jul en ovanligt hård vinter. Snön låg famnshög på alla åkrar, täckte alla råmärken och höljde de rikas o c h fattigas ägor i samma iskalla liksvepning. Sjöarne voro hårdt tillfrusna, vägarne på många ställen ofarbara, och beständigt fortfor det att s n ö a; det var s o m om den låga, mörka himlen hade ett förråd af snö- massor välta ned öfver den frusna jorden, som redan segnade under bördan af all den dräpande kylsn. o Vid Arvidsnäs v o r o kornkärfvar utsatta till sparfvarne, som i stora flockar samlade sig vid gården; man hade utdelat rikliga och vänliga gåfvor till de fattiga, och nu, på julaftons morgon, stod hela gården i sin fullkomliga julprakt.
Då nu ånyo föredrogs BeviIln.Utsk:s d. 2 dennes f. m. pa bordet lagda betänk; N:o 10 i anledn. af åtskilliga till IJtsk. remitterade motioner, angidé tullen å från Finland inkommande varor, blef samma betänk, af Frih. Toll, D c n 5 Juni e. in. *79 Gust. Phil., saint Ur Ihre, Albr., ånyo hegardt på bordet. Företogs till pröfning Bevilln.Utskls d. 2 dennes f. m. på bordet lagda betänk. N:o 11 i anledn. af K. M:s nåd. propos., ronde beskattning af tull-mjöloch sågqvarnar samt valkoch stampverk för andras betjenande å städers områden. Frih. Cederström, Jac.: Det ligger visserligen såsom grundsats till grund för det förslag, som Utsk. afgifvit i sitt tillstyrkande af den nåd. propos., att sådana äldre anläggningar af tull-mjöloch sågqvarnar samt valkoch stampverk för andras betjenande på städernas område, som hittills från grundränta varit befriade, äfven hädanefter skulle från dylik grundskatt befrias. Men här uppstår likväl den märkliga skillnad, att då i ena fallet, enligt Utsk:s förslag, räntan skall tillfalla Kronan, tillfaller bevillntsafgiften ock staten; men i det andra, der räntan tillfaller den stad, på hvars grund qvarnen eller verket är anlagdt, uppstår genom förslaget det missförhållande, att staden skulle komma att förlora räntan, och staten deremot bekomma förhöjda bevilln:sinkomster. Om således det af Utsk. tillstyrkta stadgande kommer att äga rum, måste en motsvarande summa komma att anvisas för de städer, på hvilkas område dylika verk äro belägna, hvilket möjligen kunde blifva kostsamt. Jag anhåller således om återremiss. Bcvilln.Utsk:s betänk. N:o 11 blef af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogos Bevilln.Utskrs d. i Juni f. m. på bordet lagda betänk.
ej vunnit hög kan skede, sig en den för till b e s v a - öfver stort den, nummer o c h d e s s utgifoch emedan ett riktigt emedan han som i han då, mer eller om öfvermindre då vanligen upphört sig för V i d denna egenskaper andras att och. han het vara trettio o c h under fyrtioalldeles o m ö j l i g person, besjälar öfverskatta ögon öfver Öfver är grad börjat skall f å kastade fromma i kvinnornas han skall du fråga belåtenhet. 1 6: 4 5 pr meter — slät, randig, rutig, fasonerad, damast m. m. m.) Siden m. Porto Dubbelt porto till Schweiz. G. Hennebergs Siden-Fabrik, Zurich .. (K. &amp; K. Hofleverantör.) blir kyligt blandadt med Stockholms KaffeAktiebolag-s berömda Xntubikaffe, som af de mest framstående professorer och läkare erkännes att som tillsats göra kaffet hälsosamt, billigt, drygt och välsmakande, och skyddar man sig äfven därigenom mot kaffeförgiftning, som uppstår vid bruk af kaffe enbart. Detta Xntubikaffe säljes i hvarje välordnad speeerioch diversehandel i paketer å 25 och å 10 öre, men bör man akta sig för alla värdelösa efterapningar, som gå under namn af äkta, prima eller andra benämningar, hvarför man bör efterse att å hvarje paket är tryckt firmans EFTER och postanstalt eller r. EXPEDITIONEN A F kemiskt tvättas eller färgas alla slags för Damtoiletten, HerrTunnelg. Stockholm, rekommenderas i benägen åtanke. Välkänd elegant snitt till moderata priser. Finaste rekommendationer öfver hela landet. Förfrågningar besvaras omgående. verkställes i närmaste boklåda, tidningskontor Fru Örn ' s Atelier 19 MOSKWAS PRENUMERATION Kaffe-AktieB ä s t a! Ä Ä MÄNKVINNORNA? i klädsömnad. Eleverna sy endast eget arbete. Riddaregatan 60 I. (519) Fru V. HALLMAN.
Prop. N:o i, om Statsverket 1859. personal och vaktbetjening någon förbättring i deras lönevilkor, jemte bibehållande af det förutvarande anslaget till Hof-Rätten, ställde en summa af 3,000 R:dr Riksmynt årligen till Kongl. Maj:ts disposition, att användas till löneförbättring för Hof-Rättens civile embetsoch tjenstemän samt vaktbetjente. Då Kongl. Maj:t, efter det ej mindre Krigs-Hof-Rätten, än ock Kongl. Maj:ts och Rikets Hof-Rätter samt Högste Domstolen blifvit hörde i anledning af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse angående Krigs-Hof-Rättens indragning, genom nådigt beslut den 1 Februari innevarande år funnit samma skrifvelse icke till någon åtgärd föranleda, tillstyrker jag underdånigst att Kongl. Maj: t måtte förnya sitt vid förra riksdagen framställda nyss omnämnda förslag angående Krigs-Hof-Rättens lönereglering, enligt hvilket det vid sista riksdagen beviljade anslag af 12,555 R:dr 50 öre, utom ljuspenningar, skulle ökas med 294 R:dr 50 öre, jemte det 1,344 R:dr borde för nuvarande Notarien å indragningsstat uppföras, hvaremot de från särskildt anslag utgående ljuspenningarne 270 R:dr och spanmålsberäkning under lönerna ej vidare komme att ega rum. 9:o /ingående anslaget till fångars vård och underhåll torde ingen förändring böra ifrågasättas. 10 :o /ingående anslaget för lifgifvande af Sveriges gamla lagar, hemställer jag att nödig framställning måtte ske till Rikets Ständer, att i likhet med hvad vid föregående Riksdag blifvit beviljadt, Professoren Doktor C. J. Schlyter, hvilken under innevarande år fulländat utgifningen af Skåne-lagen och för närvarande är sysselsatt med Magnus Erikssons Landslag, må tilläggas ett årligt belopp af 2,000
Maj detta år i arfvode beviljadt; samt att, beträffande aflöningen för kontorets två vaktmästare, af hvilka den äldre vore försedd med boställslägenhet, denna aflöning i och för sig vore särdeles ringa, men att densamma dessutom vore lägre än hvad som bestodes vaktmästarne i Rikets Ständers Bank och Riksgäldskontor, och jemväl understege de aflöningsvilkor, som förunnats vaktmästare i andia statens embetsverk, der sigillpenningar tillföllo vaktbetjeningen, men af hvilken förmån General-Landtmäterikontorets vaktmästare icke vore i åtnjutande; anhållande Öfver-Direktören, att förste vaktmästarens lön måtte förhöjas tilli 750 Riksdaler och andre vaktmästarens till 600 Riksdaler. Vidare bade Öfver-Direktören andragit, hurusom det, i förhållande till behofvet, ringa anslag af 1,000 Riksdaler, som vore å General-Landtmäterikontorets stat uppfördt till gratifikationer åt e. o. tjenstemän och vaktbeljente, icke kunde derstädes användas på samma sätt, som dylika anslag i andra embetsverk, enär skicklige och verksamme Landtmäteri-auskultanter samt Landtmätare, hvilka på inkomsternas vägnar vore bättre lottade än Ingeniörerne i Kontoret, icke kunde påräknas såsom extra ordinarie tjenstemän derstädes. Landtmäteri-Sekreteraren och Aktuarien bade dock länge haft och egde fortfarande stort behof af arbetsbiträde; men härtill hade icke någon sakkunnig person kunnat erhållas för ens hela det ifrågavarande anslaget; och som äfven Landtmäteri-Fiskalen borde undfå biträde vid åtskilliga bokföringsgöromål, hvarigenom han skulle kunna odeladt använda sin tid på ämnen af större vigt, deribland arfvodesräkningars granskning, när sådant erfordrades, ausåge Öfver-Direktören ifrågavarande anslag böra förhöjas till 1800 Riksdaler, eller ock, hvilket skulle blifva mera ändamålsenligt, ett motsvarande belopp å stat uppföras så - 8 Bil. N:o 5 lill Kongl. Slaj:ts Nåd. Prop.
Den 27 A pr il f. m. ändamålsenligt, men i afseende på de nuvar:de brännerierne, så lior jag att de skäl, som blifvit anförda för della minimum icke äro fullt tillämpliga. Ibland de förnämsta af dessa skäl äro de stora kostnaderna och svårigheten att finna kontrollanter. Det är visserligen sanni, att eli ökadt antal af kontrollanter skulle hehöfvas om det af mig framställda förslaget antogs, men då vi f. n. icke hafva mer än 670 så beskaffade brännerier i hela riket och säkerligen en stor del af dessa icke komma att bibehållas, så kan den tillökning i kontrollanternes antal, som genom mill förslag erfordras, icke blifva serdeles betydlig, och jag tror dessutom, alt så beskaffade kostnader för Staten icke böra lagas i beräkning, när man befarar att orättvisor och olyckor eljest tillskyndas eoskilte, som genom dessa stadganden skulle finna sig tvungna att förändra sin hushållning och kanske öfvergifva innehafvande egendomar och arrenden. Det är väl sagdt, att det vore serdeles lätt al! sålunda förändra nuvarrde ångbrännerier, att deras afverkning kunde updrifvas till ett minimum af 200 Krr; men utom det, att jag icke önskar ökad bränvinsproduktion och icke tycker om att man skall tvinga folk till att bränna mer än de sjelfve vilja, så har jag ifrån annat håll och af erfarne personer hört, att sådan förändring visserligen på åtskilliga ställen kan låta sig verkställa, men att på andra ställen det icke är blott pannan, som skulle förändras, ulan äfven den öfriga redskapen och sjelfva husen. Detta är ett ondl, hvartill jag icke vill bidraga och jag anhåller derföre om bifall till mitt förslag. Hr Braunerhjelm: Om någon bränvinspanna kan kallas ett underdjur, så är det visserligen den, som Hr Frih. Raab nyss beskrifvit, som, ehuru af minsta storlek, frambringat bränvin till obegränsad qvantitet under loppet af ett dygn.
Härförutan torde jemväl böra tagas i betraktande, att de brott, för hvilka ifrågavarande straff ovilkorligen eger rum, äro af gröfre beskaffenhet och således kräfva en strängare straffart, hvilken, om än brister i den nu gällande förefinnes, svårligen, under våra fängelse-inrättningars närvarande tillstånd, lärer kunna på lämpligare sätt bestämmas. Utskottet tillstyrker alltså, att motionen i denna del icke må bifallas. Beträffande bemälde Motionairs yrkande, att spö- och ris-straff icke måtte ådömas, då någon, begått brott, endast i ändamål att för tillfället stilla sin hunger, så, jemte det att mot förslaget kunde anmärkas dess inskränkta omfång, helst deri äro förbigångna alla med-den nyssnämnde likartade händelser, som medföra trängande fara för lif eller helsa, får Utskottet erinra, att förmildrande omständigheter, ehvad afseende i, fråga om benådning derå möjligen kan fästas, icke i allmänhet, efter Lag, få inverka på Domarens beslut i brottmål; — om än å den ena sidan rigtigheten af principen skulle inedgifvas, möta dock å den andra hinder för dess tillämpning på våra nu gällande strafflagar, emedan Domarens piöfningsrält i sådant fall skulle utsträckas utöfver de för densamma hittills utstakade gränser, och behofvet af en latitud inom slraffgraderne nppkomme, hvilken vore nästan okänd af Lagen, som i de fall, der uppsåtet är ådagalagdt, i allmänhet utsätter o vilkorligt straff för brottet. I betraktande häraf och då en partiel -förändring af ifrågavarande beskaffenhet synes ännu mer olämplig, tillstyrker Utskottet af slag å Herr Crusenstolpes framställning. Hvad slutligen angår samma Motionairs samt Herr Olbers' serskilde yrkanden, alt, vid förvandling af böter, spö- och ris-straff, icke måtte användas, utan i dess ställe fängelse vid vatten och bröd, så lärer erfarenheten redan gifvit utslag i frågan.
Då merbemälde jettoner, som numera endast vid Akademiens allmänna sammankomster utdelas, icke bekostas af statsmedel, utan med en del af räntan å den fond, 36 — 282 - som till Akademien förärats af Högstsalig Hans Majit Konung Carl XIV Johan, samt jettonutdelningen skett på sätt Akademiens af Eders Kongl. Majit nådigst fastställde stadgar föreskrifva, vill det synas, som skulle detta ej bort föranleda någon anmärkning från Rikets Ständers Revisorer, helst som vid andra Akademier inom fäderneslandet af ålder samma förhållande egt och fortfarande eger rum, äfvensom ett likartadt förfaringssätt införts vid den i sednare åren stiftade Statistiska beredningen; Akademien får alltså för sin del hos Eders Kongl. Majit underdånigst hemställa, att Akademiens stadgar må i förberörde hänseende bibehållas oförändrade. Remisshandligarne återgå härhos. Stockholm den 14 December 1863. På Landtbruks-akademiens vägnar: CARL G. MÖRNER. J. Arrhenius. Styrelsens för Ultuna Landtbruhs-instltiit underdåniga utlåtande, i anledning af 1863 års Stats-revisorers berättelse om granskning af nämnde Instituts förvaltning och räkenskaper för år 1861. Stormäktigste , Allernådigste Konung! Genom nådig remiss af den 23 sistlidne Oktober, har Eders Kongl. Majit behagat anbefalla Styrelsen för Ultuna Landtbruks-institut att afgifva underdånigt utlåtande öfver de anmärkningar, hvilka Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, uti afgifven underdånig berättelse af den 14 Oktober 1863, ansett sig böra framställa i afseende på uppställningen af Institutets räkenskaper samt angående Institutets förvaltning under år 1861. I det Revisorerne visserligen vitsorda den ordning och noggrannhet, hvarmed Institutets räkenskaper blifvit förda, anse de emellertid, att större klarhet och enkelhet i förevarande afseende vore att önska.
L. S. och Lösings Härader; genom Anders Jonsson, enligt, fullmakt, " L. S. A. Trysén, Sör Hammarkinds Härad och Stegeborgs Skärgårds Tingslag. L. S. J. O. "Widegren, för Bråbo, Risings, Gullbergs och Bobergs Härader samt Hellestads och Tjellmo Tingslag; genom A. Nilsson. enligt fullmakt. L. S. Anders Jonsson i Okna, för Memmings, Skärkinds, Åkerbo, Bankekinds och Hanekinds Härader. L. S. A. Nilsson, för W alk eko och W ifolka Härader-. L. S. Anders Andersson, för Kinda och Ydre Härader. L. S. Gustaf Petersson, fou. Aska och Göstrings Härader. L. S. 12' Nils Pehrsson, för Oppunda och Willåttinge Härader» L. S. O. Jacobsson, för Jona k ers, Rönö oell Kölebo Härader. L. S. Jacob Kihlblom, för Österoch "Wester-Rekarne, Akers, Daga samt Selebo Härader. L. S. Lars Larsson, för Sund ahls, Nordahls och Wahlbo Härader; genom Johannes Pettersson, enligt fullmakt. L. S. Hans Jansson, för Tossbo oell Wedbo Härader. L. S. Joli. Fr. Dahllöf, för Fl undre, Wäne, Bjärke, Wettie och Ale Härader; genom Per Pålsson enligt fullmakt. L. S. Ephraim Larsson, för Kullings, Gäseneds och Åhs Härader. L. S. Petter Claesson, för Kinds Härad. L. S. Johannes Petersson, för Redevägs Härad. L. S. Hindric Hansson, för Marks, Wedens och Bollebygds Härader. Ii. S. C. J. Andersson, för Norra och Södra T justs Härader. L. S.
Men då vid beräkningen af hvad som af dessa 3 mil tillfalla Stockholm Upsala — Sala-banan eller Stockholm — Örsundsbro — Salamed bibanan Örsundsbro—Upsala, måste ihågkommas, att till Stockholm—Upsala—Sala-banan kan räknas allt inom de 3 milen på ömse sidor om banan, med undantag af Bro och Håbo härader, då deremot från den sistnämnda med dess bibana afgår hvad som är beläget öster om Sigtuna-fjärden allt från Eds socken till Upsala lånegräns, så synes äfven detta, i motsats till Kommittéens antagande, utvisa fördel för Stockholm—UpsalaSala-banan. Af allt hvad nu blifvit anfördt synes, att norra linien öfver Örsundsbro till Sala skulle, synnerligast från Stockholm till Örsundsbro, komma att hufvudsakligen gynna en mindre ort, den der redan till stor del har god sjökommunikation, och detta i strid mot hela Norrlands intresse samt på bekostnad af de billiga anspråk på underlättade kommunikationer, de utefter linien öfver Upsala belägna vida större orterna hysa. Man har betviflat, att någon särdeles liflig trafik kan uppkomma på någondera af linierna Upsala—Sala eller Örsundsbro-Sala, då Salas närmaste och naturligaste stapelort vid Mälaren ostridigt är Westerås. Men i fråga om företrädet emellan förutnämnde tvenne linier gifves, enligt min tanke, långt ifrån någon giltig grund att ställa Örsundsbro — Sala i främsta rummet. Ty utom det att denna linie till omkring half a sin längd på 11 ä 2 mils afstånd löper parallelt med Mälarstranden, hvilken erbjuder billigare transportväg för afsättning åt skilda håll af ortens produkter, då deremot linien Upsala—Sala genomgår det inre på vattenkommunikationer vanlottade fastlandet, förekommer till förmån för den sednare linien, att Upsala stad, med omkring 10,000 invånare jemte större personaltrafik, erbjuder rika afsättningstillfällen, till hvilka alls ingen motsvarighet finnes vid Örsundsbro. De omvexlande slättoch skogsbygder, hvilka af linien Upsala—Sala genomskäras, måste ock gifva anledning till lifligare varubyte äfven med aflägsnare skoglösa trakter, än der linien endast genomgår orter med sinsemellan likartad produktion.
S. D. Föredrogs och bifölls Stats-utskottets den 5 dennes på bordet lagda memorial N:o 296, med förslag till aflönings och pensions-stater för riksgälds-kontoret. S. D. Föredrogs och afslogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens den 5 dennes på bordet lagda betänkande N:o 28, i anledning af väckt motion om ändring uti Kongl. Kammar-kollegii cirkulär-bref den 4 Oktober 1746 och 18 Juni 1779, i fråga om skyldighet för den med underrätts utslag missnöjde att lösa flera än ett diarii-bevis. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens den 5 dennes på bordet lagda memorial: N:o 29, i anledning af återremiss af betänkandet N:o 17, i fråga om prygelbestraffningens upphörande: N:o 30, i anledning af återremiss af betänkandet N:o 18; och N:o 34, om sammanjemkning af riks-ståndens skiljaktiga beslut i anledning af Utskottens betänkande N:o 12. S. D. Föredrogos och biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens den 5 dennes på bordet lagda betänkanden: N:o 31, i anledning af väckt fråga om upphörande tills vidare af uppläsning från predikstolen af 1814 års sammandrag af författnir.gar, eller ock om ett nytt revideradt sammandrag deraf; och N:o 33, i anledning af serskilda motioner om förändrade bestämmelser, rörande anläggning eller ändring af mjöloch såg-qvarnar, med flere i sammanhanghärmed väckta frågor. S, D. Vid föredragning af ett från vällofl. Borgare-ståndet ankommet protokolls-utdrag af den 5 dennes, innehållande inbjudning till högloft. Ridderskapet och Adeln samt högv. Preste-ståndet, att förena sig med Borgare-ståndet uti antagande al det uti sistnämnde Stånds protokollsutdrag
Den verksamhet, Biskopen sålunda har sig anvisad, är, enligt Utskottets öfvertygelse, för kyrkans bestånd af största vigt och nödvändighet. Synnerligast under närvarande tid, då brytningar inom Svenska kyrkan ega rum och då sådana än vidare torde kunna befaras under genomförandet af den reform för tillvägabringande af utvidgad religionsfrihet. som sannolikt inom kort lärer vara att motse, synes det Utskottet vara högst behöfligt, att för detta kall finnas alt tillgå särskilda embetsmän, hvilka, utrustade med en högre grad af insigt och erfarenhet, kunna vid uppkommande missförstånd träda emellan de olika meningarne, genom råd och anvisningar tillbakahålla det falska nitet, uppmuntra det sanna samt bemedla försonlighet emelian sinnena. Att för behörigt uppfyllande af ett sådant kall en helt annan verksamhet är erforderlig, än som låter förena sig med Domprostens befallning, torde vara lätt insedt. Då nu jemväl i öfrigt flerahanda åligganden af betydenhet tillhöra Biskoparne, och bland dessa åligganden förekommer den vigtiga tillsynen öfver folkskoleväsendet, samt enär det Biskopen åliggande inseende jemväl öfver Elementarläroverk, som äro belägna utom Slifts-staden, ej kan af Domprosten behörigen ulöfvas, anser Utskottet sådana betänkligheter möta mot ifrågavarande embetes afskaffande, att Utskottet hemställer det någon åtgärd i anledning af Nils Hanssons yrkande om nio Biskops-embetens indragning icke må af Rikets Ständer vidtagas.
Nu skulle man ej hinna detta mål, utan snarare ådagalägga sin oförmåga att åstadkomma hvad man önskade, då man ej kunde samla mer än -j:delen af summan, under det man derjemte måste hafva i minnet, att dessa medel kunna behöfvas för de andra begge, nyss omnämnda creditiverne, af hvilka det förra, eller det s. k. lilla creditivet, alltid skall komma i fråga att lyftas förr, än nödvändigbeten tvingar att begagna det s. k. stora. Att borttaga medel för behof, som troligen komma att yppa sig, och afsätta dem för ett ändamål, hvartill de aldraförst icke blifva tillräcklige och sedermera som troligen ej tarfvas, det anser jag vara en ganska onyttig financeregleriugsplan. Hr von Hartmansdorff: Jag skall börja der Frih. Palmstjerna slutade. Han säger det vara ett oriktigt förfarande att icke begagna medel för det ändamål, hvartill de äro beräknade och troligen behöfvas, för att använda dem, der de troligen icke erfordras. Jag har ingalunda föreslagit att borttaga några medel, som för något visst ändamål äro erforderlige, utan endast, att de medel, som möjligen kunna blifva öfver, måtte få användas, på sätt Ständerne vid förra riksdagen beslöto. Frih. Palmstjerna förmenar det vara utan ändamål, att låta berörde beslut qvarstå: jag måste, i det hänseendet, instämma med Hr Bråkenhjelm, att det icke är utan ändamål att vidhålla ett beslut, som af Ständerne en gång ansetts vara riktigt, och hvars riktighet ingen eller för närvarande bestridt. Om nu intet öfverskott blefve att använda för det stora creditivet, så är ju införande i reglementet af föreskriften, att, ifall medel blifva tillgänglige, de skola till nämnde ändamål begagnas, ganska oskyldigt, på sätt Hr Bråkenhjelm redan sagt. När dertill kommer, att det oriktiga sätt, som Ständerne sista gången föreskrefvo, nemi. alt låta medlen slå räntelösa i Banken, kan och skall förändras, på sätt här uppgifvits, så är ju all tillfredsställelse vunnen.