Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
IX. U., 494. X. A. 14. XI. E. 123. — N:o 68, i anledning af vackt motion ora rättighet för tjenstförrättande Kontrakts-prost, att under extra nådår upbära hela inkomsten af de så kallade Prostetunnorna. V. B. 412, 496. VI. A. 8. E. 23. — N:o 69, i anledning af väckt motion, i fråga om rättighet för allmogen i Norra länen, att afhämta tjärnved å Kronans skogar. — N:o 70, i anledning af väckt motion om vidtagande af åtgärder för åstadkommande af en allmän Stads-ordning eller Ordningsstadga för städerna. V. B. 412, 496. VI. A. 8. — N:o 71, i anledning af väckt motion ora ändring i Rese-regle mentet af den 31 Oktober 1851. V. B. 412, 496. VI. VII. A. 160. -— N:o 72, i anledning af väckt motion om Tullstämpel-afgiftens nedsättning eller upphörande. V. B. 412, 496. VI. A. 8. — N:o 73, i anledning af väckt motion om rättighet för enkor efter Pastorer i Kalmar stift alt, äfven under extra nådår, få till godonjuta hela inkomsten af stomhemman. VII. A. 160. ■— N:o 74, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 22, i fråga om förtydligande af 5:te §:n i Kongl. Maj:ls Nådiga Förordning om sockenstämmor i Riket den 29 Augusti 1843. VI. U. 28, 113. A. 114. — N:o 75, i anledning af väckt motion om förändring i sältet för utarrendering af de s. k. Akademiioch Hospitals-hemmanen i Skåne. VI. B. 28. A. 114. U. 645. VII. A. 161. •—•
Den 30 Mars. •417 Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 18 och 21 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 6, i ani. af väckta motioner om ändring af gällande stadganden i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar. Utsk:ts hemställan sid. 9, att i ämnet väckta motioner, så vidt de afse vägunderhållnings-skyldighetens fullgörande genom statens försorg eller bidrag, icke måtte till någon åtgärd föranleda. Bifölls. Utsk:ts hemställan sid. 10, i fråga om utsträckning af vägunderhållnings-skyldigheten till alla dem, som erlägga bevillning efter 2:dra Art. Bev.-stadgan. Gr. Sparre, Erik: På sätt jag i min reservation angifvit, har frågan om väghållnings-skyldigheten, likasom den om skjutsskyldigheten, så långt jag kan minnas tillbaka, varit föremål för R. St:rs behandling, och jag tror den skall fortfarande blifva det, ända tills den bringas till en slutlig lösning. Genom jemförelse och studium af de gamla lagarne, har jag kommit till den öfvertygelse, att väghållnings-skyldigheten ursprungligen ålegat kommunen. Att densamma i 1734 års lag blifvit uttryckt på det sätt, att »alla, som på landet hemman ega, skola vägar rödja», kom sig helt enkelt deraf, att det då icke fanns på landet några andra personer bosatta, än de, som egde och brukade jord; och således betydde, enligt min tanke, detta lagens uttryck endast, att alla på landet boende skulle deltaga i att vägar rödja, hvilket ytterligare bekräftas deraf, att icke ens kungsgårdar voro derifrån befriade. — Tiderna hafva numera förändrat sig. På landet uppstår och tillväxer alltmera en befolkning, som läflar med jordbrukaren i välmåga, och en mängd fabriker och inrättningar anläggas, som betydligt försvåra vägarnes underhåll, men dock äro befriade från att till detsamma bidraga, hvilket t. o. m. är fallet med skattlagda utgårdar, derföre att de icke äro satta i hemmantal.
Förordningen den 21 September 1861, angående vård af död mans bo, i dess helhet erhålla följande förändrade lydelse: Orri vård or:li uppteckning af sterbhus *) . 1 §. När dödsfall timar, ligge vårdnaden om boet å efterlefvande make eller närmaste arfvinge, Ar ej någon af dem när, eller i stånd att sådan vårdnad utöfva, och finnes ej annan person, sora af den döda till syssloman i boet satt är; då skall det af husfolk, eller af husvärd genast hos Rätten aumälas;, och ligge å deni boets vård, till dess Rätten derom förordnat. (§ förut antagen.), 2 §. Uppteckning af boet, sådant det vid dödstillfället var, skall utan dröjsmål företagas och, inom tre månader från dödsfallet slutad vara. 3 §. År bo så vidlyftigt, eller eljest så beskaffadt, att det ej upptecknas kan inom den tid. sorn i 2 § sägs, och söka sterbhusdelegare förty hos Rätten i den ort, der den dödas hemvist var, anstånd med uppteckningen; lagge Rätten annan tid dertill före. 4 §. Till bouppteckningsman eger sterbhusdelegare välja, den de hafva förtroende, för: sämjas de ej om valet; varde, då anmälan derom sker, bouppteckningsman af Rätten förordnad. Den som bouppteckning förrättar, tage sig till biträde två ojafvige män. 5 §. Bouppteckningsman utsätte , dag, då bouppteckning hållas skall, och late, sjelf eller genom den sorn boet i vård häfver, sterbhusdelegarne derom kunskap få. Är sterbhusdelegare i så god tid kallad, att han kunnat sig infinna, men kommer ej: gånge ändock bouppteckning för sig. 6 §.
För matlag, derinom minderårige barn eller andre ej arbetsföre personer saknas, kan ifrågavar. serskilde bidrag ej åläggas lill mera än hälften och för ensamma personer ej mera än till fjerdedelen af det belopp, som för matlag med minderårige barn eller andre ej arbetsföre personer inom hvarje Fattigvårdssamhälle bestämmes. Ifrågavar. serskilda afgift må likväl ej åläggas något visst slag af ofvannämnde matlag, utan skall, der den utgöres, utgå efter ofvannämnde grunder, till lika belopp från alla matlag af förberörde beskaffenhet. Icke eller får detta bidrag uttaxeras till det belopp, att sammanräknade summan öfverstiger värdet af den tillskottsafgift, som enl. l:a mom. kan komma att utgöras. Önskar innehafvare af större jordbruk, fabriks-, bruks-, eller grufve-rörelse att åtaga sig enskild ansvarighet för vården och försörjningen af sine fattighjon, vare det honom tillåtet, såvida han dertill finnes vederhäftig och ujute då befrielse från hälften såväl af ofvannämnde serskilde bidrag, som ock af den tillskotts-afgift, hvilken i I:a mom. omförmäles. Sådan öfverenskommelse gälle för 5 år, hvarefter förhållandet må ånyo pröfvas. Fattigvårds-styrelsen, som i alla händelser blifver ansvarig för de fattiges försörjning enl. denna Förordning, ege vaka deröfver, att äfven den fattigvård, som på sådant sätt lemnäs, blifver ordentligen besörjd. Med de i detta mom. omförmälde jordtorpare skall förstås arbetare, som, i förhållande till ortens beskaffenhet, under eget bruk innehafva 2 å 4 tunnland öppen jord samt ängsoch betesmark, tilräcklig för framfödandet af minst två full växta boskapskreatur och 6 å 8 får, eller också, på sätt fallet är med de bruken underlydande s. k. koltorpare, hvilka, ehuru innehafvande åker af ringa omfång, besitta ängsoch betesmark af den vidd, att de dermedelst underhålla minst ett par dragare. 3 mom.:
Då Presidenten Hartmansdorff derjemte blifvit understödd af verkets öfriga ledamöter, och jag ieke gerna kail antaga, att den Chef, hvars rättrådighet och välvilja emot sina underhafvande vi alla känna, kan hafva gjort sig skyldig till ett så groft förbiseende af hvad rättvisa och billighet kräfva, tror jag mig hafva haft full rätt ätt hysa förtroende till hvad dessa Hrr anfört, samt att sålunda den auktoritet, som jag. visserligen icke underkänner, nemi. Hr Printzensköld, kan hafva sin motvigt i den, som legat till grund för K. M:s Propos. Hvad sjelfva sakförhållandet beträffar, har det blifvit anmärkt, att det skulle vara ett misstag begånget i den upgiften, att sportlerna eller expeditions-lösen lika fördelas inom samma tjenstegrad. Jag är skyldig att tro den uplysning, som har lemnats, att ifrågav:de upgift icke är exakt; men jag åberopar den tabell, som medföljde K. M:s Propos., hvaraf synas att sportlerna utgå lika för alla. Detta är likväl ett ganska underordnadt skäl, hvarföre man önskat att sportlerna borde försvinna. Det stora och afgörande skälet bär - Den 21 Oktober, f. m. 175 till är nemi., att de föranleda en viss oreda och ett visst trassligt förhållande emellan embetsoch tjenstemännen å ena sidan samt allmänheten å den andra. Denna sats har länge varit af de flesta hyllad och äfven af representationen godkänd, hvarföre också en inskränkning i sportelväsendet, så vidt möjligt varit, blifvit öfver allt vidtagen; oell att det således äfven skett i KammarRätten, tror jag icke böra klandras, helst det varit af verkets både Chef och ledamöter tillstyrkt. Derefter har man gjort anmärkn. deremot, att en obetydlig minskning i aktorats-proc:n blifvit föreslagen för AdvokatPiskalen.
Till heder för Götha Canal-bolag borde motionären dock nämna, att så ej hittills varit förhållandet, och aLt under de sista åren ganska betydliga och under de inträffade conjuncturerne känn - Statsoch BancoUtskottens Utlåtande, N\o iB"], 7 bara omkostnader nedlagts på Ganalens förbättring, genom ett tidigare utbyte af broar och slussportar af träd mot andra af jern, än anställda undersökningar visat oundgängligt. Men orsaken härtill torde sökas i det förhållande, alt Direclionen inom sig egt medlemmar med född kärlek till Ganalen, och deribland en Öfver-Mechanicus, som sjelf byggt ? af Canalen samt vid densamma och dess framlid sålunda fäslat sitt namns ära. Men man kunde icke alltid påräkna en sådan sammansättning, då Directionen till större delen tillsättes af Bolaget och framtida Öfver-Mechanici af dettas delegerade. För sin del ansåg motionären, på anförda skäl, det vara bättre, att Gölha Canal öfvergick till en Statsegendom. Men skulle man icke vilja vidtaga denna, i motionärens tanka, bättre utväg, återstod den andra, nemligen att, emot garanterande åt bolaget af en minimi-inkomst, förvärfva rättigheten att efter behag bestämma taxan. På sätt i motionen redan visats, utgjorde, efter afdrag af restitutioner, Canal-bolagets inkomst af Inre farten, under egde Canal-året, 1841» R.'dr 72,3o6: 20. tt. Att antaga denna inkomst såsom den bolaget i medeltal kunde påräkna, tycktes icke vara för högt tilltaget, då inkomslerne, med undantag för liden af sednast inträffade svåra conjuncturer för rörelsen, varit i oafbrutet stigande. Men af samma skäl, som vid frågan om ett inköp af canalen anfördes, vore det för bolaget lämpligt att i en sådan afhandling ingå, (då det dessutom finge behålla dess andel i transito-afgifterne och afkastningen af fastigheterne.) I begge fallen skulle måhända, ett fjerdedels sekel tidigare, vinnas de fördelar, farten på Götha Canal kunde bereda Rikets näringar och deras afsättning.
Oaktadt de anmärkningar, som Revisorerne här ofvan ansett sig haft skäl att uttala, få Revisorerne till Rikets Ständer hemställa, det Fullmäktige må erhålla decharge för de beslut och åtgärder, som omförmälas uti dels de allmänna protokollerna för tiden från den 18 Augusti sistlidne till och med den 10 Augusti innevarande år, dels ock uti de öfver låneärenden förda protokoller från den 25 i samma månad förstberörde år till och med den 10 sistlidne Augusti. Anställda inventeringar - Riksgälds-kontorets rättegångsoch atsökning sär enden. Decharge. — 100 — Sifferuppgif terna. För alla i denna berättelse förekommande sifferuppgifter ansvarar den Sekreterare. som under granskningen af Riksgälds-kontorets förvaltning och räkenskaper varit hos Revisorerne anställd. De mot åtskilliga punkter i denna berättelse anmälda reservationer finnas densamma bifogade. Stockholm den 14 Oktober 1865. På Ridderskapet och Adelns vägnar: ROBERT de la GARDIE. H. A. HAMILTON. C. A. BOGEMAN. G. W. von FRANCKEN. O. STACKELBERG. MAGNUS HUSS. A. LUNDHOLM. ANDERS SANDBERG. C. E LJUNGBERG. C. FR. CARLSON. På Preste-ståndets vägnar: H. SCHÖNBECK. M. L. WIKLAND. På Borgare-ståndets vägnar: CASIMIR PETRE. E. W. ERICSSON. OSCAR ERH. RABE. ESBJ. BERGMAN. J. SUNDVALLSON. P. WALBERG. OLOF OLSSON. P. O. HÖRNFELDT. På Bonde-ståndets vägnar: JAN ANDERSSON. P. TJERNLUND. JOSEF OSCAR ALMQVIST. J. ERICKZON. C. (w. Carlquist.
En fördelning inom Provincerne af BataijonsLäkarne, Lazarettemes utvidgande och förbättrandet eiler rättare grundläggandet af den hittils i Riket nästan alldeles vårdslösade veterinärkunskapen vitsorda detta. Lättadertillfällen för allmänheten att tillgodonjuta Lagarnes hägn genom lättad tillgång till Domstolar, och en vaksam tillsyn öfver dessa halva visat Kongl. Maj:ts Regerings omvårdnad lör Lagfkipningen. I Inre Förvaltningen hafva införandet af förbättrade räkenskapssätt så väl vid Tullverket, som LandtRänterierne, RikshufvudhoksFörslagets fullbordande, de från mer än 70 år qvarvarande balancernes afglutande, bestämi mandet af en viss utsatt termin för uppgörandet af alla en publik uppbördmans räkenfkaper gifvit hela det vigtiga uppbördsverket en ordning och en säkerhet, man tryggt kan påstå, det aldrig förr ägt. Till vinnande af de så mycket önskade statistiska upplysningarne, hafva så kallade Femårsberättelser från Landshöfdingarne blifvit infordrade, hvartill formulärer uppgjorts, och medgifver jag att fler# af dessa berättelser sprida mycket ljus öfver kännedomen af Fäderneslandet. Mångfaldiga anstalter vitsorda de nitiska bemödanden, Kongl. Maj;ts Regering användt Den io Julii f. m. l85 till Näringnrnes Järkoff an, såsom förbittringar i den så verksamt nyttiga Enskiftsgtadgan, Afvittringens återuppliivande i de Norra Landtskaperne, »torskihsverket i Dalarne, anstalter, som redan lemna säkra hopp om de ärofullaste äröfringar, dem fliten aftvingar ödemarkar, öppnade vägar så väl emellan egna provincer, som med Brödralandet, Strömrensningar, hvilka på en gång gifva Riket tillgångar i hittills onyttige skatter, och lemna Hufvudstadens behof tillfälle att sprida flit och välmåga i egna, i stället för i främmande Landskap; fullbordandet af Södertelge Canal, denna i synnerhet för inre Kustfarten så vigtiga anstalt och hvars årligen i stark progression ökade begagnande lemnar hopp att nyttan snart skall besegra fördomarne, och slutligen det kraftfulla fortsättandet af Götha Canal.
B:co, beslående i Finska U11- dersålares fordringar dels för verkställda men obetalile Transporter och Förskott åt Svenska Armeen under sista Kriget, dels ock från äldre tider hos Svenska Kronan intiestående medel in. m.; hvarförutan äfven reclamerades lör f. d. Finska Armeens räkning fdel af Svenska Armcens PensionsCassas CapitalFond. Af högstberörde Nåd. Skrifvelse inhemtas vidare, sid. 4°; > hvad mohn Kejserlige Ryska Regeringen ansåg Svenska fordringsanspråken ersättningsgillde och kunna till Fredrikshamska Traclalens bestämda inneliåll hänföras, samt huru, efter de långvariga underliandlingarne, Sverige sluleligen tillerkändes den nu erhållne Summan, 100,000 R:dr, i stallet iöi del bc - Betan kan den, N:o 288. 397 lopp af 134,057: 9. g., hvarföre ersättning i början med någon sannolikhet syntes vara att påräkna. Innehållet af Fredrikshamska Tractaten, så vidt den ägt afseende på ifrågavarande liqvid, är jemväl i K. Skrifvelse omnämndt. Och anser Utskottet väl således nu, lika litet, som då dess förra Utlåtande afgafs, någon vidare utredning, äu den K. Rl:ts Nådiga Skrifvelse upptager, i frågan 0111 liqviden med Ryska Regeringen, grunderne för den skedde qvittningen och orsaken lill de Svenska fordringarnes så betydliga nedsättning, erforderlig; Men till närmare upplysning om lydelsen af den åberopade i3 Art. af Fredrikshamns-Tractalen, varder dock densamma här ordagrant införd: A r t. XIII. ”Genast efter skedd utvexling af denna Tractals ”Ratificalioncr> skola de höga Contraherande Delarne ”låta upphäfva all Seqvcstre som blifvit laggd på bå”da Ländernas respective Invånares egendomar, for”dringar och inkomster, samt på dervarande Allmänna ”Inrättningar.
Ständers beprofvande. Och varda några Ledamoters af Stats-Utskottets särskildta yttrande i ämnet harvid bilagde. Stockholm den g Maji 1823. Utdrag af Protocollet hållet hos Riksens Stånders Stats-Utskott vid sammanträde in Pleno den 9 Maji 1823. S. D. Vid Justeringen af Protocollet för d. 6 innevarande månad i hvad detsamma rörer, fråga om indragning af Advocat-Fiscalens i Kongl. Götha HofRått, Herr Lagman Hedenstjernas tillagde ersättning för förlorade inkomster, genom Vermelands, Skånes och Blekinges skiljande från denne Kongl. Hof-Råtts Jurisdiction, tillkånnagaf, Herr Borgmå - 868 Stats-Ut skottets Betänkanden. staren Ekstrand, att han, på grund af sin förut anmålde reservation, emot Utskottets hårutinnan fattade Beslut, skrifteligen författat sin tanka, och upplåste, i sådant afseende följande anförande: ”Då frågan om anslag för den nya Hof-Råtten öfver Skåne och Blekinge, samt, jemväl till ersättning för de Sportler, Advocat-Fiscalen i Gotha Hof-Rått anses hafva förlorat, genom ofvannåmde
Derefter stadgas i den 3:dje, att löftesmannen ej skall åläggas att betala, förr än det är bevisadt, alt den skuldsatte är oförmögen att betala. Men hvaruti består denna oförmögenhet? Kan han väl anses oförmögen, då han eger dessa tillgångar; eller är det först, när han ej eger sådant, som löftesmannens betalningsskyldighet inträder? I ena fallet, om han ej anses oförmögen, förr än det är utredt, att han ej eger något dylikt, lärer ej någon löftesman komma att betala, ty ingen är fastighetsegare, sorn ej eger fastighet, och är man ej oförmögen, så länge man eger sådan, kan ej eller löftesmannen komma 64 Den 19 Augusti. att betala. Skall han åter betala, då den andra eger något att gälda sin skuld med, blir det en ny rättvisan kränkande lagstiftning. Jag tror således dessa båda punkter vara i rak contradiction med hvarandra, och anhåller om återremiss, på det Utskottet antingen må antaga ddt förslag Herr Hjerta framställt, eller ock, i händelse återbetalningen skall till fullo ske, uppgöra ett sådant förslag, som kan verkställas. Herr von Qvantetij Carl: Herrarne Tham och Hjerta hafva gjort anmärkningar vid andra och tredje puncterna af Utskottets Utlåtande, och dessa anmärkningar synas verkligen rättvisa; men jag skall lemna en upplysning, som rättfärdigar Utskottets förhållande. Det gifves nemligen två slags utborgningar af Spannmål. Andra puncten handlar om dem, som erhållit Spannmål mot borgen. Tredje puncten åter om en annan slags utlåning, som skedde på det sätt, att hvarje Socken erhöll några tunnor utan borgen nästan såsom ett understöd för de fattiga, hvilka också icke ålades att ansvara för återbetalningen. Denna Spannmål var att anse såsom en skänk af dem, hvilka hade Spannmulen om händer. Detta är orsaken, hvarföre Utskottet åtskiljt andra och tredje puncterne. För öfrigt förenar jag mig med Herr Hjerta, och önskar antagande af enahanda - Den 19 Augusti. 65 lianela liquidations-grunder förde
Utom denna förbindelse å Statens sida kan af embets och tjenstemännen ej fordras och påräknas den oegennytta, den hängifvenhet för pligtupfyllelsen, den allt enskildt bästa förbiseende omtanka på biförtjenster, som Utgöra vilkoret för en rättrådig, osviklig och outtröttlig embetsoch tjensteutöfning, hvars befrämjande likväl bör vara Statsmakternas heligaste och samvetsgrannaste ögonmärke. Också hade sista Riksdagens 8t:r den förtjensten, att handla i denna syftning, då desamma rättvisligen höjde de närv:de embetsoch tjenstemänneus löner, likasom de derefter afgåendes pensioner. Men de glömde, oförklarligt — att ej säga oförsvarligt — nog, de förut afskedades, i allmänhet mycket ålderstignes lika beskaffade, om ej större behof af samma, på en gång rättvisa och billiga pensionsförhöjning. De sednares lefnads-, beklädnadsoch hushyremedel voro då och äro ännu lika beskaffade, lika dyra, som de förres. Med årens och hjelplöshetens börda, ökades deras bekymmer att kunna lifnära sig med bitterheten i hjertat deröfver, att ha sett sig glömde af Statsmakterna, under det deras yngre kamrater, med större krafter att försaka, hugnas med högre pensioner. Dessa förebråelser, innehållande anmärkningar, att ej säga anklagelser, höras från alla orter och många skrifvelser, upmaningar och böner ha ankommit till mig att på denna obilliga, ja orättrådiga fördelning af pensionsförhöjningarna fästa Rikets nu församlade Ständers behjertande upmärksamhet.. — Ehuru varm anhän - Den 9 November. 127 gare af sparsamhet i allmänhet och liflig motståndare till obehöfliga och ofruktbara både enskilda och statsutgifter, anser jag dock för en samvetspligt och tror att R.
Då emellertid jemväl detta fall icke synes vara af någon allmänt vådlig beskaffenhet, så vida ej handeln skett i Kronans magasiuer, vid inoch utlastning å fartyg, eller i öppna bodar eller magasiner, der handel och rörelse idkas, — såsom orden lyda i 12 § af Kongl. Stadgan om mått och vigt den 31 Januari 1855, — har Utskottet ansett sig, dock med berörda restriktion, böra från allmän åklagares åtalsrätt undantaga de i 5 § 3 mom. af detta kapitel omförmälda fall. Deraf redaktionsförändringen i 21 §. I 22 § har Utskottet ej föreslagit annan förändring än att den, som gjort sig skyldig till straff efter 3 eller 4 §, skulle kunna förklaras förlustig medborgerligt förtroende för alltid, — en förändring, betingad lika mycket af brottens natur, som af de straff, derå kunna följa. 23;; KAP. Om bedräglig, oredlig eller vårdslös gäldenär i konkurs. De här förekommande bestämmelser äro i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den af Rikets sednast församlade Ständer beslutade och af Kongl. Majit utfärdade nya Konkurs-Lag. Några få, i Utskottets tanke mindre lämpliga, afvikelser deri - Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 35 Irån hafva dock egt rum, hvarjemte Utskottet funnit ett par förändringar i öfrigt vara i detta kapitel nödiga. En afvikelse af mindre vigt, men som dock Utskottet ansett kunna föranleda tvetydighet, förekommer i 1 § 1 mom. genom ordställningen annorledes förskingrat, hvilken Utskottet derföre, i enlighet med nämnde Konkurs-Lag, förändrat till “annorledes svikligen förskingrat." I afseende å 2 § har Utskottet funnit, i analogi med hvad på andra ställen i lagförslaget är antaget, förlust af medborgerligt förtroende icke böra ådömas i annat fall än att brottet är af den beskaffenhet att till straffarbete dömes, hvadan en inskränkning i sådant syfte blifvit i §:n gjord. 4 § stadgar ansvar för gäldenär, som för skuld rymt och ej kommit åter inom tre månader.
St:r mäga finna lämpligt förordna att i den mohn de nu redan antagne FriCadetter af de 3 ofrälse Ständen ifrän Academien utgäj dessa förskotter böra minskas samt inga nya FriCadetter till underhållande af denna fond antagas; så att allt vidare behof af mcranämnde förskotter såmedelst må upphöra, §• 4. I anledning af beviljadt understöd till de b randskada de i Borås, (R. B. 1825 p, 14—82.) Genom Nådigt Bref d. 28 December 1822, har K. M:t, å de till K. StatsGonlorets disposition då ställ - Betänkande n. 253 de medel af mindre Creditivet, anvisat 8000 R:dr B:co, till understöd åt dem, som, genom den Borås Stad samma år öfvergångne eldsvåda, mäst lidit och voro i största behof af snar hjelp; hvilken utbetalning af Creditivmedlen, ehuru anbefalld innan 1822 års Revisorers Anmärkning, vid de åt Städerne Norrköping och Cimbritshamn af samma Fond lemnade bidrag, vunnit någon R. St:rs åtgärd, i8a5 års Revisorer ansett sig bora anmäla. R. St:r hafva, rörande de till sistnämnde 2 Städer anvisade understöd af CreditivMedlen, i underd. Skrifvelse den 22 Augusti 1823 anfört, att, så vida något biträde af penningar från Statens sida skäligen kunnat komma i fråga, såsom ett undantag från det sätt, hvarpå afbrända Städer eller af andra olyckor hemsökta Orter eljest af det Allmänna understödjas, de uti förrberörde måtto beviljade undsättnings-belopp häldre bordt utgå af andra medel, såsom exempelvis af Anslaget för Extra utgifter; hvarföre ock R. St:r vid samma tillfälle anhöllo, att till understöd för dem , som vid möjligen inträffande dylika olyckshändelser blefvo lidande, några andre Statens medel ej måtte användes, än sådane, som enligt de för förvaltningen stadgade grunder, kunde af K. M:t dertill disponeras. Ehuru nu K.