Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det gifves vissa sympathier som föranleda misstanken, att presterskapet inom vårt land eftersträfvar att få införd ett litet, litet grann Luthersk papism, och jag tror icke, att de öfriga Stånden hafva skäl att understödja detta presterskapets bemödande. På grund af hvad jag nu och en talare före mig anfört, anhåller jag om bifall till Utsk:s Betänk. Hr von Koch, Nils Sam.: Jag kan icke förena mig hvarken med motionären, Utsk. eller reservanterne. Kongl. Brefvet 1778 innehåller föreskrifter dem jag gillar, men ock sådane som jag ogillar. Alla de stadganden, som hafva för afsigt att mildra strängheten emot modren, godkänner jag, och anser den olycka, som drabbar en stackars förförd och fallen qvinna, i och för sig sjelf vara så stor, att lagstiftaren visserligen icke bör öka densamma genom något slag af straff, verldsligt eller kyrkligt. Jag ville t. o. m. bibehålla straffet å annan person som lägger last på bördan och förebrår ogift qvinna att hon blifvit mor. Men deremot måste jag ogilla allt som i nämnde författning leder dertill, att åtskilja mor och barn, att betaga den värnlösa varelse som. kommen till lifvet, såsom frukten af ett brott, och som till följd deraf nästan aldrig med säkerhet kan få känna sin får, att betaga denna äfven utvägarne att få visshet om hvilken den qvinna är som burit honom under sin barm. — Alla dessa föreskrifter borde emellertid genast och ovilkorligen afskaffas, samt lagstiftaren tvärtom göra allt hvad han kan för att sammanknyta, icke för att sönderslita, naturens ömmaste, ädlaste band. Mine Hrr! om det finnes, bland allt det herrliga som Skaparen förlänat Dan 17 Juni f. m. menniskan, något som står öfver allt annat och som mest närmar sig sitt gudomliga uphof, så är det väl — moderskärleken, den oegennyttiga, tåliga, försakande, vakande, allt upoffrande modrens vård om det hjelplösa, oftast lidande, och ofta för andra mindre behagliga, späda barnet. Säkerligen bör lagstiftaren icke vara behjelplig att slita detta kärleksband.
Sf. Af Herr de Maréj B., som anfört: att ull-culturen inom landet befunnes i det tillstånd, så i anseende till racer af djur och redan vunne insigter att dem vårda, att dess framgång till högre utveckling ej kunde betviflas; att följaktligen det quantum, som för den inhemska eonsumtionen är behöfligt, snart skulle kunna frambringas; att ull - 2 2 Bevillnings-Utskoltets Betänkande, N.-o 12. callmén vöre af synnerlig inflytelse på möjlig förkofran i åkerbruket; oell alt, genom flen vid förra Riksdagen bestämda skillnad i tullen å ull, eller 2 sk. S? för jutsk och isländsk, samt 8 sk. för all annan, inträffat, hvad redan då af flere förutsågs, att nemligen den öfvervägande mängden af inkommande ull blef jutsk och isländsk, i hvilket afseende åberopats, att, af de år 1843 inkomne 1,461,212 skålpund ull, i,o56,858 skålpund blifvit förtullade såsom jutsk och isländsk, och således endast 4°4>344 skålpund af den sort, som dragit den högre tullen, hvaraf syntes ligga för en dager, att åtminstone oförmåga att skilja mellan gröfre och finare ull, om ej något värre, vore för handen; vid hvilka med flere antydda förhållanden blifvit föreslaget, att från och med nästa års början tullen å all inkommande ull måtte bestämmas till 8 å 12 sk. Banco per skålpund.
Februari b£ vederbörande auctoriter lämpades efter särskilta local-förhålianden, så kunde man hoppas, att Svenska Städerna hädanefter, mer ån hittills skulle förskonas för eldens våldsamma härjningar, så väl enskilt som allmän förmögenhet bättre kunna skyddas, och allmänna hjelpsam** Jieten mindre efta behöfva tillitas, samt sålunda med mera kraft kunna biträda vid de olyckor, dem mensklig omsorg och försigtighet ej kunna förebygga. Att detta yttrande må blifva communiceradt de öfrige Stånden och till OeconomieUtskottet remitteras, derom anhåller jag vördsammast^ Lades på bordet. Herr Stjerncreutz, Pehr Niclas, hade in„ lemnat ett Memorial, hvilket upplåstes, så lydande; (Se Bilagan N;o 10.) Lades på bordet. Herr Hjerta, Guftaj, upplåste följande tvånne Memorial.' (5e Eilagorne N:ris ll och ra.) Den 28 Februarii. jij Dessa tvenne Memorial lades på bordeti Friherre Pojfe, Chrifteri anförde skrifteligen: (Se Bilagan Njo i3.) Lades på bordet. Herr von Becker, Carl Johan, upplåsta följande: (Se Bilagan N:o i4.) Lades på bordet. Herr Gyllenheim, Eric Guftaf,* anfördg skrifteligen: (Se Bilagan N:o i5.) Lades på bordet. Herr von Hartmansdorff, Augujtt upplål ste följande.- fSe Bilagan N:o 16J Lades på bordet. 820 Den 28 Februarii, Friherre von Saltza, Guftaf, hade inlemnat tvänne Memorial, hvilka upplästes, så ly* dande: (Se Bilagorne N:ris 17 och 18.J Dessa 2 ine Memorial lades på bordet.' Grefve Bechfries, Corfitz Ludvig, hade inlemnat ett så lydande Memorial; (Se Bilagan N;o 19) Lades på bordet Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. ett qvart till 3 e, m.
Skole-R-gleÅtskilliga Kongl. Majus höga pröfning underställde förstag till Reglementen för enffilda Församlingars Skolor hafwa, med de af wederbörande efter föregången granskning tillstyrkta förändringar och tillägg, bliswit till efterrättelse fastställde. Elementar Under den 21 December 1840 har ny Jnterims-Stat för Eler Larowerken. „^„tar-Lärowerken blifwir fastställd. Sedan Revisionen öfwer detza Lärowerk förlidet ar warit i Hufwudstaden sammankallad, har den, ester fulländad! uppdrag, med underdånig berättelse till Kongl. Mast inkommit. Af denna berättelse, som blifwit till trycket befordrad samt meddelad samtlige Gym - nasiioch Skollärare i Riket och hwaraf ett antal exemplar äfwen kommer att till Rikets Ständer utdelas, synes huru underwisningen, sä wäl i de gamla Elementar-Lärowerken, som i Nya Elementarstolan i Stockholm, fortgått. Att de allmänna Lärowerken fortfarande njura ett stigande förtroende bewisar sig bland annat deraf, art antalet af Lärjungar wid Rikets Skolor och Gymnasier wid marterminens^ flut sörlider ar utgjorde 5,917, hwilket, wid jemförelse med antalet ar 1832, wisar en tillwäxt af innalles 764 eller i medeltal as 69 Lärjungar ärligen. I Borgholms stad pä Oland har en ny stola blifwit öppnad Emumoch ställd i samband med Lärowerket i Calmar genom Skolans öfre undr^M afdelning, der underwisning meddelas ynglingar, som egna sig ät handeln och näringarna, och hwars Lärare aflönas af det utaf Rikets Ständer dertill bewiljade anflag. I nedra afdelningen underwisas barn af bäda könen i innanläsning, Kristendom, strifning och räkning. Läraren i denna afdelning lönas af staden.
Jag är hufvudsakligen rädd för att utsätta långa terminer till afbetalning af vår skuld, emedan, om vi vid nästa riksdag sammanträda under auspicier att hafva stora summor till vår disposition, det icke skall saknas propostr med förslag om deras användande till åtskilliga andra ändamål; men hafva vi endast bancovinsten besparad, tror jag, att den till någon del får användas till statsskuldens betalande och att de stora pretentionerna få stå tillbaka. Man har sagt, att man ej bör använda statslån till couranta utgifter, utan till sådana utgifter, som komma flera generationer till godo. Detta är sagdt af en stor försvarare af statsskuldsyslemet, Hr Lefre'n. Jag skulle önska, att han ville fullständigt tillämpa denna sats; han skulle då finna, att de utgifter, för hvilka man nu önskar statslåns upptagande, tillhöra de couranta, ty Riksg.contrs skuld har uppkommit för couranta utgifter. Till densammas betäckande bör således statsskuldsystemet icke tillgripas. Jag erkänner, att det kan linnas behof för en nation, som göra statsskuldsystemets användande ti II. 19 Den ti Augusti f, ra. rättvist. Om Riket förlorat en provins, hvarigenom man erhåller cn obetäckt grans oell man till dess betäckande behöfver göra uppoffringar, som under kommande seklers lopp kunna betrygga Riket, då är det rättvist, att jemte fördelarna fördela kostnaderna på tillkommande generationer, och då finnes ingen annan hållhake emot skuldsystemets användande, än om man tror, att de summor, som beviljas, ej skola användas rätt, utan staten efter några år ändå slå pä denna gräns lika obefastad, men derjemte vara fördjupad i skuld. Om en statskuld begärdes för ett sådant ändamål , skulle jag icke vara emot den. Jag skulle anse, att Stockholms befästande på klokt sätt fordrade en statsskuld. Jag skulle tro, att Trollhättans ombyggnad, som skulle bereda ofantliga fördelar, skulle vara en skälig anledning till ett statsskuldsystem för en kort tid.
Den 14 Mars innevarande år infördes uti Wexiöbladet en dylik afhandling, syftande på Norriges läggande under Svenska Kronan. Kongl. Danske Chargé däftäires Herr Grefve Baudissin inlämnade till mig en note den 26 samma månad för att begära näpst uppå författaren, hvartill han ägde så mycket mera hopp, som Ryske Beskickningens begäran uti ett alldeles dylikt fäll blifvit beviljad. Dagen derefter öfverlämnade jag en afskrift af denna note åt Herr Hof-Canzleren Baron Wetterstedt, på det han måtte åt denna sak lämna den åtgärd hans Embete tillhör. Efter kort tidsutdrägt underrättade mig Herr Baron och Hof-Canzleren, att han låtit lägga sequestre å de ännu i behåll varande exemplar, men att Tryckfrihets-Committén, som blifvit å vedex-börligt vis öfver ämnet hörd, förklarat, att skriften enligt lagens bokstaf icke åtalas kunde. Intet annat svar var då att lämna Danske Beskickningen, än att sequestre blifvit lagd å de hos Boktryckaren fundne exemplar. Dermed var Hans Kongl. Danske Majit icke nöjd. Då Konungens Ministre i Köpenhamn Baron Oxenstjerna begärde förklaring å den församling af Norrske troppar, som ägde rum å Svenske gränsen, och de patruller, hvilka äfven understundom öfverträdde densamma, fick Danske Stats-Ministren Herr Rosencrantz Konungens, sin Herres, befallning att, jämte derå lämnadt svar, äfven récriminera uti följande uttryck: »vid detta tillfälle kan undertecknad icke undgå att anmoda Baron Oxenstjerna om påminnelse hos Svenska Ministéren af de klagomål dem Konungen af Danemark anbefalt sin Beskickning i Stockholm att göra emot författaren af ett uti Wexiö utgifvit dagblad, hvilket upphöjer förmånerna för Sverige af Norriges eröfring, och hvarå intet nöjaktigt svar ankommit. Undertecknad öfverlämnar till Baron Oxenstjernas billighet att döma om denna sak icke förtjenar så mycken uppmärksamhet som allt det han behagat anföra».
131 tjenste!) påräkna blot t en högst obetydlig inkomst och således för sin bergning vore hänvisad nästan uteslutande till lönen. Uti detta ämne äro jemväl inom Bonde-Ståndet framställda 2:ne särskilda förslag, det ena af Biksdagsfullmägtigen Herman Öbom från Norrbottens län, som för-, menat den af Kongl. Maji nu äskade summa vara alltför ringa och ensamt för Norrbottens län behöflig, samt derföre uti omförmälda motion N:o 529 hemställt, att beloppet mätte tili 5,000 P.:dr förhöjas; och det andra utaf Riksdagsfullmägtigen Paul Andersson från Jemtlands län, hvilken erinrat om svårigheten, synnerligast i de norra länen, att finna kompetente sökande till dervarande provincialläkare-beställningar och hurusom dessa tjensler, sedan de flera gånger varit anslagna lediga, utan alt sökande sig dertill anmält, antingen måst stå obesatta eller ock på förordnande förestås af medicine studiosis, såvida ens disponibel tillgång derpå funnits. Orsaken till delta i flera hänseenden olämpliga förhållande härledde sig, enligt motionärens åsigt, till stor del derifrån att enahanda aööningslörmåner blifvit anvisade för befattningar, hvilkas handhafvande vore så väsendtligt olika inom mindre, men rikt befolkade och förmögna dislrikler, samt inom de Norrländska, vidsträckta, af en gles och ofta mindre bemedlad om ock bergad befolkning bebodda distrikt, der läkaren måste underkasta sig högst besvärliga färder till lands och vatten. Inom de förra lemnade en föga besvärlig praktik riklig utkomst; inom de sednare hemtades en knapp bergning under mödor och försakelser af mångfaldig art. Dessa missförhållanden syntes motionären kunna undanrödjas dels genom vissa distrikters inskränkning till rimliga omfång, dels ock genom förbättrade löningsvilkor för en del provincialläkare.
I afseende på behandlingssättet af frågan tror jag ingen annan åtgärd böra vidtagas, än 44 §• 3 mom. Riksd.Ordn. utstakar. Der står tydligen, att RiksSt. böra skyndsamt yttra sig, under hvilket Utsk. de anse målet böra; men åtgärden rubriceras hvarken såsom återremiss, afslag eller ogillande. Frågan är helt enkelt, om R. o. Ad. vidblifver sitt förra beslut, att målet bör af BancoUtsk. handläggas, och i händelse de flesta RiksSt. stadna i samma beslut, lärer ingen tvekan kunna uppstå orri Utskts pligt att hufvudsakligen yttra sig öfver det ifrågavarande förslaget lill lag för Banken. Frih. Ehrenborgh: Jag har blott ånyo begärt ordet för att få förklara, att det undlällit mig, att det icke varit i anledning af remiss från detta Ständ, som BancoUtsk. afgifvit sitt memor., och att min anmärkning rörtde handlingarnas återställande således varit oriktigt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o Ad. behagade förblifva vid den af Ståndet redan beslutade remiss till Bancooch LagUtsktn af K. M:s nåd. skrifvelse till R. St. med förslag till lag för Banken, hvilken nåd. skrifvelse i sådant fall borde till snar handläggning åt Utsk:n återlemnas, tillika med de i aidedn. af BancoUtsk:s memorial N:o 5 denna dag afgifna yttranden. Bifölls. Ilr von Heijne: Då Frih. af Nordin nyss förklarat, att den K. skrifv. med förslag till banklag ännu icke från R. o. Ad. blifvit till Utsk. öfverlemnad, och målet således nu första gången kommer att afgå till Utsk., anhåller jag, att i Hr Gr. o. Landtmrs propos. måtte intagas, att de i anledn. af bank lagsförslaget här förut afgifna yttranden äfven måtte åtfölja till Utskottet. Ilr Rosenblad:
Jag inser således visserligen, att staten för närvar, ej äger några användbara tillgångar för att, enligt min innerliga önskan, kunna bestrida de utgifter, som för tiilvägabringandet af allin, underningsanstalter på landsbygden erfordras; men jag hoppas, att äfven under närvar, förhållanden vi måtte kunna taga några steg, som leda derhän, att vi i en lyckligare framtid må kunna beträda den bana, hvarpå vi komma i tillfälle att bereda våra mindre väl lottade landsmän fördelen af en allmännare bildning. På grund af hvad jag nu haft äran anföra anhåller jag om propos. på återremiss af Statsoch Oecon.Utsktns betänk., rörtde detta ämne. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag vill ej motsätta mig återremiss af detta betänk., emedan* jag lifligt önskar, att Utskm måtte komma i tillfälle att afgifva något positivare förslag till bildande af folkskolor; men jag måste uppriktigt tillstå, att jag ej äger hopp om ett lyckligt resultat i detta fall. Det Stånd, på hvilket hufvudfrågan egentligen hvilar, har äfven varit förnämsta driffjädern till bctänk:s uppsättning i den form, det nu har, och jag tror ej, att man från detta håll kan hoppas några uppoffringar till ernående af det åsyftade ändamålet. För min enskilda del skulle jag anse mindre lämpligt att bifalla innehållandet af några vissa års inkomster af prestlägenheter till befrämjande af folkskolors inrättande. Så länge PresteSf. mera utgör en politisk än religiös institution, och på presterskapet beror besörjandet af hela socknens ceconomiska ställning, finner jag det betänkligt att beröfva socknen sin ordinarie pastor. Jag skulle då tro det vara bättre att taga vissa procent af alla prestlägenheter, och att denna utväg till medels ernående för ett ändamål, ingalunda främmande för Kyrkan, således af henne kunde välvilligt omfattas; men jag vill ej heller tillstyrka, att man vidtager ett förslag till minskning i PresteStls privilegier, emedan jag tror, att alla förslag i afseende på vidtagande af någon inskränkning i detta Stånds rättigheter, och om man retar det till motstånd, skola motverka uppnåendet af det mål, dit man vill sträfva.
Stats-Utskottct, till hvilket denna nådiga framställning blifvit remitterad, har, efter erhållen kännedom af de frågan rörande handlingar, tagit densamma i nog - 8 Slali-ikskotlets Utlåtande IS:<> i30. grannt öfvervägande; och finner, med afseende a hvad i saken förekommit, skäligt tillstyrka Rikets Ständer att bifalla hvad Kongl. Majit i ofvanberörde hänseende täckts föreslå; i följd hvaraf ifrågavarande förslags-anslag, motsvarande värdet af 185 tunnor eller l, 165,5 kubikfot spanmål. hälften råg och hälften korn, hvilket anslag rätteligen bort uppföras å Sjette Hufvud-titein, som likväl redan är till större delen reglerad, torde, efter ett antaget pris af 2 Ii:dr för kubikfoten, men i rundt tal förvandladt till 2.400 R:dr R:mt, med detta belopp för hvartdera af åren 186 1, 1862 och 1868 för det afsedda ändamålet å Riksgäldskontoret anvisas till Kongl. Maj:ts nådiga disposition. Stockholm den 6 Juli 1860. A:« ISO. Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Juli 1860, kl. i e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående åter lemnande till staden, Halmstad af 2:ne tilt Kronan upplåtna mindre jordrymder. Uti etf till Borgare-Ståndet af Herr Hammar\
Jag måste dock erkänna att begge städerna med omgifvandc orter omkring dessa linier äro i deras goda rätt, när de fordra att komma i åtnjutande af samma fördelar, som på hela landets bekostnad kommit andra orter och städer till del, och förordande på sådan grund begge förenämnde motionärers förhoppningar, i livad de afse statsbidrag, under vilkor för anslagens åstadkommande, som jag kommer att föreslå, tror jag dock, att arbeten å nordvestra banan böra först företagas. Då Hr Danckwardt härefter började uppläsa en skrift med följande rubrik: »Förslag till jernvägsfondens förstärkning medelst inhemsk kredit», afbröts lian af Hr Gr. o. Landtm., som fästade lians uppmärksamhet derpå, att det endast var den af Frill. Cederström väckta motionen, som nu utgjorde löremål för R. o. Ad:ns öfverläggning, hvarföre och då, så vida Hr Gr. o. Landtm, ej oriktigt uppfattat Hr Danckwardts anförande, detsamma afsåge frågan om jernvägar i allmänhet och sättet för anskaffande af dertill erforderliga medel, Frih. Cederströms motion först borde till vederbörligt Utsk. remitteras och Hr Danckwardt sedermera i sin ordning uppropas för afgifvande af det förslag, han kunde vilja framställa. Hr Danckwardt: Jag får då såsom motionär anhålla att framdeles blifva uppropad i min ordning. Här - Den 15 November f. m. 113 Härefter blef, uppå framställd propos., Frih. Cederström* ifrågavarande motion till Stats-Utsk:t remitterad. Frih. af Ugglas, Gustaf, uppläste en motion, N:o 96, ang. sättet för anskaffande af de till nordvestra och östra stambanornas fullbordande erforderliga medel. Denna motion begärdes af flera ledamöter på bordet, hvarjemte anmälte sig och yttrade Hr Danckwardt: Det är för mig ganska vigtigt att söka vederlägga ett så märkvärdigt anförande som det af Friherre af Ugglas nyss upplästa.
Hr Frih. o. Landtm, anförde, att de fleste, som yttrat sig, tycktes förena sig om Hr Gripenstedts förslag till redaction af detta mom-, endast med den förändring, att det i detta förslag nämnda maximum af vilen, nemi. till högst 3 r:dr 16 sk. belopp, borde uteslutas, och ordet "bör” ändras till ”må kunna.” Hr Landtm, ville nu låta uppläsa Hr Gripenstedts förslag i sin helhet. Detta förslag upplästes derefter, så lydande: ”Om dessa varningar blifva fruktlösa, må nämnde sockenstyrelse ålägga vitén till högst 3 rtdr 16 sk. btco belopp, hvilka tillfalla skolcassan. Hjelper icke heller»det, och barnen stå tillbaka i christendomskunskap eller färdighet i innanläsning, böra de från föräldrarna skiljas och till vårdande åt enskilda personer öfverlemnas, samt deras underhåll, jemte skolpenningarna, hos föräldrarna eller målsmännen i laga ordning utmätas. " Hr von Hartmansdorff: Om det är mig tillåtet, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att ordet ”böra” står qvar uti Hr Gripenstedts förslag. Hr Gripenstedt: Då, enl. min åsigt, föga vigt lig ger uppå, hvilkeidera ordet begagnas, men det låter mindre positivt att nyttja ordet ”må”, så medgifver jag gerna att detsamma begagnas i stället för ordet ”böra." 35o Den 17 Februari e. m. Det sednast upplästa förslaget blef derefter bifallet med den förändring, att orden ”böra de” utbyttes emot orden "må de k u n n a.” 6*mo m. i 12 § : n. Detta mom. blef af II. o. Ad. bifallet. 7 mom. i 12 §:n. Hr Gripenstedt: Detta stadgande, att barnen dagli gen böra infinna sig i skolan, anser jag vara nästan overkställbart.
Jag anhåller om återremiss på delta betänk., och alt mina anmärkntr måtte få lill Utsk. åtfölja. Frih. Boye, Ludv.: Emot det yttrande i förevar, ämne, som jag i förmiddags afgaf, uro åtskilliga anmärkntr gjorda, hvilka jag anser dels sakna riktig grund, och dels vara orättvisa; och jag anhåller derföre att få nu besvara dem. $90 Den 29 Juli c. m. Jemte det H. Ex. Hr Gr. Posse talat lil! försvar för det nyn systemet, liar H. Ex. särskildt beslridt riktigheten af mitt yttrande derom, att tullförsnillningen är lättare att verkställa och svårare alt upptäcka, än sjelfva lurendi ejeriet. Jag torde nu först få yttra 111ig angjde den allmänna frågan, oell sedan om den speciella. I den förra hörde jag väl att H. Ex. gaf oss /lera sina egna omdömen, ål hvilka jag är beredvillig att lemna all möjlig aktning; men jag hörde icke II. Ex. framställa mera än 2:ne bevis för dem, och de bestodo dels i H. Ex:s egna erfarenhet, och dels i den antagna omständighet, att näringarna skola galt framåt, sedan de friare handelsprinciperna vid i8a3 års riksdag började att vidtagas. Jag anhåller alt H. Ex. ej må illa upptaga, att jag jäfvar hans egna erfarenhet i frågan om tullbevakningens biister. liela Sverige känner, alt, i sin egenskap af Tullverkets chef, har II. Ex. ådagalagt ett nit, som måhända icke kan öfverlräfFas och icke nog berömmas; men det är just på denna sanning, som jag grundar mitt jäf; ty jag frågar: huru har väl 13. Ex. kunnat dermed förena något anspråk alt genom sina underhafvande blifva initierad i tullförsnillningens hemligheter, hvilka, yppade för H. Ex., ganska sii - kerl hade koslat dem deras Ijenster.
Jag är ock fullt öfvertygad att de största trakterna af landet, d. v. s. alla de, som hafva blott ett afsältningsslälle, och det långväga, skulle, om de blifva hörda, vägra avskaffandet af spanmålens leverering in natura, så vida årliga markegångai derå fortfara. 16 Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 242. 4:0 Att beräkning och kontroll för elen betalande vore svåra. Oni kommitterade utarbetat den ofvannämnde korrekta liggaren, derjemte hopjemka! de svårare bråktalen med närslägtade persedlar, samt rättat några andra dylika obetydligheter, hvaröfver man nu upplnifver ljudande klagorop, hade man, med bibehållande af allt det goda och väsenteliga i vårt skatteväsende, vunnit den önskade lättheten att beräkna långt mera, än efter nuvarande förslag af ett medelvärde än för 20, än för 10 år, sorn icke eller kan af allmänheten utan biträde kontrolleras. Men de egenteliga, fastän ej uttryckta grunderna till denna omstörtning af våra urgamla skatteförhållanden torde ligga: a) uti en af Kongl. Majjt förutsagd, af kommitterade till hälften erkänd, och af alla oegennyttigt tänkande insedd visshet, att ett fast penningevärde, det må sättas i silfver eller eller hvad beräkning som helst, skall, med tidens längd, nedgå under persedelns verkeliga värde. Bevisen härpå äro ojäfaktiga. Konung Carl XI, som ingalunda ville efterskänka något det minsta af sin kronas rätt, uppgjorde på 1680-talet ackord med åtskilliga landsorter om lösen af tionden i ond och god tid, emot i| r:dr silfver, råg och korn öfverhufvud, en öfverenskommelse, som redan under samma regering upphäfdes, emedan priserna förändrat sig till kronans skada.