Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Säds användbarhet som pant, derföre, att den kan skadas af mask, borde det besinnas, att orden, under allmän vårdj måtte förutsätta någon eftersyn af den pant, som belånas, både vid dess antagande, oell sedan, om den under tiden kunde vara förskämning underkastad; äfvensom att lånet icke komme att lemnäs för många år, utan blott för några vissa månaderi i sender; hvadan det ieke vore tänkbart, att en vid belåningen oskadad vara skulle på den korta tiden undergå försämring till en grad, som nedsatte dess värde under det måttliga, hvarefter belåning kunde ifrågakomma; (Santesson, B. II.') att OeconomieUtskottet ej tillstyrkt någon utgift af medel förr, än Magasin med Tork-inrättningar voro anskaffade, och icke eller någon belånings-rättighet förr, än den, som önskade lån, styrkte sig hafva försäkrat varan för all slags förstöring; att, då detta Utskotts Betänkande (hvilket ej så mycket hade för ändamål någon betydligare Spann - Ränco-Vt skol tets Utlät anda K.-o 101. i3 måls-belåning nu genast, men hufvudsakligen, att i en framtid måtte beredas anläggandet af Magazin oell Tork-inrättningar, som för närvarande ej funnes) innehölle, att Spannmålen, för att kunna belånas, skulle vara torr kailj upplagd i goda Magazin under publik vård och försäkrad emot ali försämring, borde Banken således ej kunna förlora något i hvad fall som helst, utan endast försäkrings-gifvaren, och den eller de, sorn felaktigt vårdat varan; (Cederstöm; J.
Jag frapperades vid the commencement af den kraftiga vältaligheten i en teckning af Wendell Philips ' personlighet och af den själfständighet i omdöme, som kom ett par unge män att tala skarpa ord, den ene om nordamerikanarnes försvarsnihilism, den andre om den revolution, som i Brasilien förskaffade den nordamerikänska fristaten ännu en systerrepublik. Egenskaper, som fördelaktigt utmärka den amerikanske studenten, äro själfständighet och vaket intresse. Denna själfständighet kan lätt, åtminstone vid ett flyktigt sammanträffande, göra ett osympatiskt intryck. Men i de flesta fall skall man lära sig att värdera en känsla af personligt ansvar och af personlig kraft, som utmärker den amerikanske studenten liksom hans landsmän i gemen. Uppfostran, både i skolan och i lifvet, har arbetat på att göra honom till en kara&amp;tär. Med hänsyn till allmän intelligens är en amerikansk studentkår utmärkt af synnerlig jämnhet. För brist på vakenhet och allmänt intresse kan jag ej anklaga någon enda af de många studenter, med hvilka jag där kom i beröring. Men här är att märka, att vi taga i betraktande endast de stora universitetens alumner och lemna utom räkningen de tusentals s. k. studenter, som befolka mängden af colleges och universities. Under dagarne mellan de allvarligare högtider, som började och slutade the commencement week, hade jag ypperligt tillfälle att lära känna en annan utmärkande egenskap hos Yales studenter. Jag menar amerikansk humor. Den rent af flödade öfver på the dass histories day. På den gröna platsen mellan en fyrkantig estrad, som rymmer halftannat tusen inbjudna, mest damer, har seniorernas skara, inemot 200 man stark / skaffat sig bekväma positioner omkring — lemonad och kritpipor. Tre kvickhufvuden, som fått det hedrande uppdraget att vara klassens historieskrifvare, låta den ena efter den andra af kamraterna passera revy. Det vimlar af lustiga episoder från ett fyraårigt kamratlif, skarpa hugg riktas mot en och annan kantighet, små svagheter blottas obarmhertigt. Här förebrås en för att hafva egnat merpuppmärksamhet åt New Havens unga skönheter än åt vetenskapen.
S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 3, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 1, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. Härvid förekommo: Författningens 1 §. Utskottens förslag afslogs, och denna §, sådan den finnes i nu gällande Förordning, bibehölls. 6 § mom. 3. Utskottens Utlåtanden biföllos. 8 §• I följd af beslutet, angående 1 §, bibehölls 8 § enligt nu' gällande Författning, dock med uteslutande af orden: ”samt huruvida den är inrättad att drifvas med eld eller ånga.” 44 och 45 §§. Ståndet lät vid Utlåtandet, N:o 3, bero. Med vidblifvande af förut beslutadt bifall, antog Ståndet ej Ridderskapet och Adelns, i afseende på denna §, meddelade inbjudning; och öfrige delar af Utlåtandet, N:o 3, biföllos. Frän Hederi'. Bonde-Ståndet. S. D.
Från synpunkten af del rent rätta kan stängselskyldigbelen icke försvaras.” ”Första grundregeln i allt samhälle är den, att hvar och en mäste begränsa sin frihet, så att man ej störer annans räll, och att följaktligen enhvar måste ansvara för sitt görande och låtande sålunda, att man anses skyldig ersätta den skada man annan tillskyndar, vare sig genom upsåtlig förnärmelse eller genom underlätet iakttagande af pligter. På denna grundsats är icke stängsel-lagen byggd. Här heter det icke att enhvar skall vara skyldig taga deu vård om sina kreatur, alt de ei öfverträda egarens gränser och förnärma annans rätt, ulan krigstillståndet är här förklaradt genom antagandet af sjelfförsvaret till grundsats, så alt enhvar, som ej kan genom stäDgsel skydda sina egor, får skylla sig sjelf för den förödelse grannens fä å dem anställa. Huruvida en sådan lag kan vara ändamålsenlig och nyttig, skall här nedan utredas. Att den ej hvilar på rättsgrund, torde vara ovedersägligt.” ”Ur eganderätten kan, i fråga om hägnad, ej härledas annan rättighet, än den för jordegaren att sjelf inhägna sin jord. Hvad man eger är man berättigad att freda på det sätt man bäst finner, då annans rätt derigenom ej kränkes.
M. upplyses till hvilken förfärlig grad tiggarehopens och brottslingarnes antal med hvarje år, allt mer och mer, stigit: och ej mindre i dessa berättelser, än i det betänk., som Fattigvårds-comite'en afgifvit, och som är till nuvar. Ständer öfverlemnadt, igenfinner man den i alla orter rådande öfvertygelse, att detta onda har sitt ursprung i den ölverklagade förordningen. Man läser jemväl i tryckta handlingar den uppgift ifrån en af norra provinserna, der författningen varit olika begagnad, alt i de socknar, der jordafsöndringar ägt föga rum och få backstugor blifvit uppförda, är endast hvar 2Ö:te person liggare; då deremot i de socknar, hvarest förordningen fått en större verkställighet, livar 8:de eller cpde person ligger fattigvården till last. Af dessa allmänt erkända facta föres man ovillkorligen till deras verkande orsak i 1827 Den 3 Februari e. m. 49 1827 års förordning. Man invänder väl deremot, alt de correctiver, sorn förordningen tillika stadgar, skola i de flesta orter icke blifvit iakttagna; men, utom att ett sådant förhållande redan antyder en brist i lagstiftning, förekommer, att de åtri hållande correctiverna angå hufvudsakligen endast beinrnansklyfningarna, der villkoret är bibehållet, men icke, i betydlig del, jordalsöndringarna, och den anmärkta underlåtenheten kan alltså icke medföra någon verkan i frågan om de sednare, der villkoret är borttaget; samt följaktligen ännu mindre i frågan om backstugusiltningen. Dä jag nu öfvergår till granskning af de sammansatta Utsktns betänkm, för att i dem söka de förslag till ändring i 1827 års förordning, som skulle kunna afhjelpa det onda, hvaraf samhället ledan svårt lider, möter mig snart den bedröfliga skyldighet, att förklara det jag finner de ändringar, som äro föreslagna, vara alltför otillräckliga alt verka till det så högst nödvändiga afhjelpandet. Då det förslag, som betänk.
Det är Gustaf Adolfs dotter, som här sitter främst, vid sidan af hans andra jag, Axel Oxenstjerna, hvars bild bär den sanna, betydelsefulla, för Sverige ärorika påskriften: «Maximus communis divisor vid Westfaliska freden. – Ännu ett tidehvarf väntar – den Tredje Gustafs – förfiningen ler öfverallt, yppigheten prunkar, nöjena vinka: tänk hvad man då haft roligt! – roligt kanske till och med någon gång på bekostnad af flera bland de pudrade majestäterna, som voro denne Gustafs samtida; ty icke allas ögon brinna som hans, icke allas pannor äro hvälfda som Catharinas, icke allas anleten bära ståndaktighetens prägel, som Maria Theresias, icke alla hafva örnens skarpa blick, som Fredrik den Ende, icke allas uppsyn vittna om filosofen, som Josef II:s. Mätta blick och tanka med alla dessa namnkunnigheter från skiljda – man skulle nära nog kunna säga: från alla – tidehvarf: ur snillets verld och vetandets, i staten, på slagfälten; namnkunnigheter genom sina öden, framgångar, ej mindre än olyckor; namnkunnigheter genom brott så väl som dygder; namnkunnigheter genom förtjenst, namnkunnigheter genom slumpen. Det är en känsla alldeles egen i sitt slag, att finna ett kungligt lustslott befolkadt – ja, öfverbefolkadt! – endast med hågkomster: att stå ansigte mot ansigte med personligheter, slägten och tidehvarf, efter hvilkas storverk, ömsom sednare storverk, ömsom tillfälligheten eller tidens tand bortgnagit spåren: att träffa sammanträngda inom murarna af en enda borg slägten och århundraden, som hvar för sig behöft så mycket utrymme i tiden, som fylla så många starka band i häfderna. Men, för att kunna försjunka i djupa och ljufva svärmerier måste man vara ostörd. Derföre – ännu en gång – besök Gripsholm ensam, eller i sällskap med några få utvalde, – eller också när det är bebodt af en furste med sitt hof, som förvandlar boningarnas ödslighet i lif, och hvars hågkomst sedermera blir ett nytt ämne för aflägsna framtiders betraktelser.
Dagens Sköna, må de svärma Bort en vår förutan sans, Må de se’n, med lånad glans, Flyktade epoker härma! Ingen ambra, intet gips Dessa himlaljus beskärma Från en stundande eklips. Lyckliga! då kan Ni gerna Le åt tidens vexelgång, Minnas mången Cyprisk stjerna I sin glans och nedergång. Fåfängan är slaf af tiden, Ej en god och redbar själ: Väntad, nalkad och förliden, Han, af glädjen ledd och friden, Lyder alltid dess befäl. Féiskt lätt och guldbevingad, Skall han sväfva jemt kring Er, Helst när verlden minst det ser O! af edra barn omringad, Sluten i en makes famn, Nämnd med alla ljufva namn, Lyckliga! det öfverväger Hvarje namn af skön och stor ... Penseln då ej uttryck äger, Men det rörda hjertat säger: Se en Maka! se en Mor! TILL DEN OKÄNDA. Svar på ett bref. Goda själ! den helsning du mig sänder, Huru skulle den af mig fösmås? Sångmön till ditt hjerta återvänder, Lycklig, om hon blott af dig förstås! Hvad för pris som skalden helst förvärfvat, Högsta priset har den skald, som tror, Att ett hjerta, ungt och oförderfvadt, Vid hans lyra dygden trohet svor. Blicka ur den slöja, som dig höljer, Eller slut dig evigt inom den! Känslan når, dit ögat icke följer Känd som okänd, vare du min vän! Ho du är, till hvilka öden buren, Frågar ej det hjerta, som förstod, Att du var en dotter af naturen, Och din anda oskuldsfull och god. Varm för dygden, varm för skaldens luta, Kanske född att, i en fåfäng verld, Af din känsla lida mer än njuta Skulle du ej vara älskansvärd? Oskuldsvän! förblif din känsla trogen! Måla dig en verld, der englar bo! Tro, att der skall hoppets skörd bli mogen Och var länge lycklig af din tro! I din unga känslas sköna dikter Skapa dig ett lif från fördom fritt, Rikt på njutning, dyrt af fyllda pligter Hoppas, att det någon dag blir ditt!
De inamovibla embetsmännen utgöra i Sverige en egen organism inom samhället, som icke bör .förbises, när — såsom här tydligen är fallet — man bör hafva till ögonmärke, att »4 Constitutions-Utshottets Memorial, JV:o 87. låta allt, sorn betydenhet eger, concurrera till det vigtiga steget. Just detta synes mig säkrast vinnas, om Representationens delegation anklagar, och den inamovibla einbetsmanna-classens dömer. Detta senare politiska element är härtill äfven i ett annat afseende lämpligt. Jag har, för att bibehålla de i Betänkandet nyttjade benämningar, kallat det politiskt element, men det är dock vida mindre, än Folk-representationens i helt annan mening politiska, skarpt skiljdt ifrån det Juridiska, som Utskottet omtalar, och sorn just består af de inamovibla embetsman, hvilka med rent juridiska ärenden sysselsättas. Dä sådana skola sammanträda med Folkets Representanter, medför bägge anparternas fullkomliga olikartighet, att, om den ena har betydlig öfverlägsenhet i antal, kan man med skäl befara, att den andra blifver alldeles undertryckt. Hvad de cimovibla embetsmännen angar, betraktar jag dem, såsom integrerande partier af Regerings-organismen, och på denna grund synes mig deras intagande i Riks-rätten vara olämpligt, åtminstone för det fall, då dom skall fallas öfver andra dylika integrerande partier af samma organism. Lika felagtig anser jag den anciennetets-princip vara, som gjort sig gä Bande i 1809 års 102 §. af Regerings-Formen. Den har der blifvit utsträckt ända derhän, att, om den eller da aldra äldsta äro jäfviga, måste platsen stå ledig, äfven med fara, att hela Riksrätten derigenom paralyseras. Jag anser Riks-rättens ledamöter böra uttagas genom val af de serskilda corporationer, hvilka, alla bildade af inamovibla em hetsman, Grundlagen till detta ändamål förordnar. Utskottets förslag, att uti Riksrätten införa en Ordförande, utan rösträttighet, har jag ansett mig böra bibehålla.
R:dr, som, jemte årsräntan å besparingsfonden, icke erfordras för sitt ursprungliga ändamål eller ock för bibehållande af den uppkomna besparingsfonden vid en summa af 500 R:dr Ruut, må, från och med nästa är och tills vidare, få användas till inköp af böcker för det redan bildade läsebibliotheket vid Tumba bruk; dock under vilkor, att ifrågakommande inköp af böcker för det från bruket utgående anslag Underställas inspekterande Fullmägtigens bepröfvande. Stockholm den 19 December 1862. Banko-Utskottets Memorial %\s 15. 3 .JW Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Jan. 1863, kl 12 midd Memorial om utseende af Revisorer och Suppleanter för granskning aj Diskont-verkens räkenskaper och förvaltning. I första § af den för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-diskontverket i Stockholm samt Lånekontoren i orterna gällande instruktion är stadgadt, att Revisorerna sammanträda i hvartdera Verket den 1 Mars hvarje år, eller, om helgedag då infaller, nästföljande söknedag, med undantag af hvad angår Lånekontoret i Wisby, hvarest revisionen börjar den 1 Juni hvarje år, eller, om helgedag då infaller, nästkommande söknedag. Vid sådant förhållande och jemte anmälan, att Utskottet, i likhet med hvad tillförene egt rum, kommer att granska de Banko-diskontverkets räkenskaper, hvilka under Utskottets. sammanvaro afslutas, eller räkenskaperna för nästlidet år. får Utskottet, som icke erfarit att Revisorer för granskning af ifrågavarande Verks räkenskaper blifvit utsedde, härigenom hos Rikets Ständer vördsamt hemställa: dels att grunderna för val af Revisorer och Suppleanter till granskning af Banko-diskontverkets i Stockholm räkenskaper och förvaltning för innevarande och följande år intill nästa lagtima riksdag måtte bestämmas och för Kongl.
Maj:t det svar: ”att då, i fråga om eganderätt till fast egendom, erfordrades den yttersta fullständighet i bevisningen, hvarföre ock Lagen stadgar, att alla afhandlingar om fastighet skola skriftligen upprättas, samt tillförlitligheten af annan bevisning, än den, som genom företeende af skriftliga handlingar kan åstadkommas, oftast blefve ganska svår att bedöma, serdeles som den ena parten, eller den möjligen varande rälta egaren till fastigheten, dervid icke är tillstädes och dessutom emot Rikets Ständers förslag förekomme, att detsamma icke utmärkte beskaffenheten af den lagliga bevisning, som, till styrkande af forre egarens åtkomst, finge åberopas och antagas, eller ens hänvisade till något visst lagrum, som i sådant afseende borde tjena domaren till efterrättelse; hade Kongl. Maj:t funnit Sig icke ega skäl att till berörde föreslagne lagförändring lemna Nådigt bifall.” Utskottet, som af detta Kongl. Maj:ls Nådiga svar liemtar stöd forsin mening, att någon ändring af stadgandet i i8o5 års Kongl. Förklaring icke bör göras, och äfven anser samma stadgande vara så bestämdt, att någon mera uttrycklig föreskrift i detta ämne ickg kan erfordras, får likväl, med afseende å det allmänt kända förhållandet, att, på sätt Samuel Jönsson anfort, domstolarne ofta pläga meddela första och stundom jemväl andra uppbudet, utan att lagfartssökanden företett fullständiga handlingar rörande hans fångesmans åtkomst, äfvensom att domstolar, när anmälan skett, det sådane handlingar förkommit och icke kunnat anskaffas, företagit sig att, genom kungörelser i allmänna lidningarne, kalla och förständiga dem, som emot den skedda eganderätts-öfverlåtelsen hade något klander att anmäla, att detsamma, inom viss tid, hos domstolen tillkännagifva, hvarefter domstolen, så framt något klander inom den utsatta tiden ej egt rum, ansett säljarens eganderätt vara så styrkt, att lagfart och fastebref kunde sökanden meddelas, härmedelst, till förekommande af denna serdeles allmänna och vådliga oordning, vördsamt hemställa: att Rikets Höglojl.
Refning är en förrättning, hvarvid ett Hemmans ägor och tillhörigheten geometrice afmeitar pd Charta aftagas och till Jin be [kaj} enhet beskrijvas. Den 21 Maji e, m, En slik förrättning utgör uu mera grunden för ali skattläggning hvarom kan läsas Landtmätardnstructionen af den 20 April 1725, Kongl. Brefvet af den 27 Julii 1737 , Kongl. Förordningen den 1 Martil 1749, Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär den 7 Julli 1752 m, fl. Författningar. Sedan refning blifvit verkställd anställes ransakning och derefter skattläggning. Grund vid Skattläggningen är Hemmanets samt dess ägors godhet och villkor, hvadan Hemmanet kan så väi förmedlas, som till Mantal och ränta förhöjas, allt som Skattläggningsmännen pröfva. I anledning häraf sker sjelfva skattläggningen, hvarmedelst hemmanet efter sina förmåner, ägor och tillhörigheter, sättes till visst mantal och årlig ränta, som efter hvarje orts rätta undervisning och bruk till sina persedlar uppföras, hvilka uträknas efter Kronovärdering. I öfrigt iakttages vid Skattläggningar de för hvar landsorts särskildt utkomne och ännu vanlige Skattläggningsmethoder. Se härom skattläggningsmethoden af den 30 Januari! 1688 och KammarCotnmissionens bref den 30 Mars 1742. Svenska Hemman fördelas nu för tiden i t Deri 2i M-iji c, ntm tre’slag, hvilken fördelning i Kronans Jordebok uteslutande är antagen. 1:0. KronoHemman, af hvilka Kronan äger räntan. 2:0. Frälsehemman, af hvilka Frälseman» Oen och icke Kronan är ägare till räntan. 3:0. Skattehemman, af hvilka en äger jorden och en annan räntan. Således kallas de hemman SkatteKrono, af hvilka Kronan äger räntan men icke jorden, och ds hemman, SkatteFrälse af hvilka Frälsemannen äger räntan men icke jorden, Kronohemraanen räkna sitt upphof förnämligast: 1:0.
Då de vid mottagandet af tjensterna påräknat nämnda inkomster, som visserligen tillkommit såsom sportlar, men detta under så lång tid, att bruket deraf blifvit en åldrig häfd, som ej kunnat vara Styrelsen obekant, ehuru dessa inkomster ej varit synliga i aflönings-staterna; så tyckes det ock vara enligt med all rättvisa , att förlusterna af Staten ersättas , helst den skedda förändringen är nyttig och beqvämlig för handel och sjöfart. Jag anhåller vördsamt, att detta mitt yttrande får åtfölja motionen lill vederbör. Utsk., som jag hoppas må bifalla den af Hr Cedercrona väckta motion. Hr Westfelt, Nils: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna hos Höglo fl ige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm Åren 1817 och 1818. Fjerde Ilandet. Första A /delningen. STOCKHOLM, Tryckt hos Ox.or Grahn, 1818. Måndagen den 2 Martii 1818. Plenum klockan io Förmiddagen. Uppbröts Herrar Electorrrs lysta till Val af en Ledamot r Serskilta Utskottet elter Herr Silfversparre, viran Isac, oell befann* dertill hatva blifvit utsedd, N:o 2242 Herr val Rusén, Eric Gabriel, HofRättsKåd. Friherre Hjerta, Axel, uppläste följande: Vördsamt Memorial! Det Förslag till ett Serskilt Utskott föc öfverflödiga Embetstnäns Indragning och Arbets-methodens förkortande, hvilket af samtelig-e RiksStånden blifvit bifallit, ger mig anledning att också yttra en mening i detta ämne. I samma afsigt, som Serskilta 0tskottet nu sammanträder , har redan en Comité varit anbefalld, hvars slutliga Betänkande blef, att de Comiterade, som funno sig rara för mån* 4 Den 2 Martu. ga, anhöllo att Hans Majestät Konungen täcktes utnämna en ny Comité med ett mindre antal Ledamöter.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarslalkm yttrade, att då Riksens Ständer redan genom en serskild underdånig skrifvelse öfveriemnat till Kongl. Majt att, i visse bestämdt uppgifne fall, låta inställa BränvinsBränningen, ansåge Hans Excellence något ytterligare Riksens Ständers Utlåtande i detta ämne icke ber höfvas. Grefve Spens, Carl Gustaf: Jag instämmer med Herr Cederschöld så vida, att också jag anser reservation vara den enda åtgärd man nu kan vidtaga, emedan fruktan för missväxten är så stor, att allt bemödande emot Betänkandets antagande torde vara fruktlöst. Men då , enligt Utskottens egen tanka, det ifrågavarande Silfverlånet icke möjeligen kan inflyta så Den 8 Julii. snart, att det för detta år erforderliga Silfver inköp dermed kan bestridas, ocu man icke, förr än detta års skörd är slutad kan veta behofvet för nästa år, b inställer jag, om icke, det vore bättre, att dröja med hela lånet, till de«s skörden är slutad, och behofvét kan calculeras. Utskotten hafva väl föreslagit det correctiv, att hvad sorn ej till Spannemålsinköp åtgår genast skall aibetalas pä lånet, men jag hemställer om det icke vore bättre, att aldrig hafva upptagit denna ofver flodig a del af lånet och derigenom satt på prof onödigtvis det allmännas credit, som redan är ingen; och om det icke således vöre iämpeligare att stadga , det, efter skedd skörd, Hans Maj;t finge Sig uppdragit, att underrätta RiksgäldsFullmägtige, huru stort lån som behöfves, dock ej utöfver 2 millioner. Man sluppe derigenom kanske att göra den föreslagne albetainingen. Herr Munck af Rosensköld, Eberhard-. Jag anhåller blott, att fa reservera mig mot den del af Betänkandet, som angår Silfverlåns upptagande hos Utländningen, ty sådant skulle, genom den årliga räntans utgående ur landet, mera skada än gagna.
SratsContoiret erhållas rörande de R:dr 696,037: 6. 6, som af Tullmedlen blifvit insatte i Götha Canal Discont, så får jag härjemte bifoga en Summarisk Tabell öfver Tullmedlen för flera år, hvaraf inhämtas att förhållandet lär vara grun. dadt och vidare kan upplysas af GeneralTullDirection. Att StatsContoiret derom icke äger någon kännedom, och yttrat att större summa ån den förut till StatsUtskottet uppgifna, af R:dr 1,920,2^8: 32. S> icke af Tullmedlen för 1813 influtit —> är ganska naturligt} ty. alldenstund alla till Staten ingående medel böra af Den 2 Augusti. Uppbördstnännen levereras, eller rättare, insättas, antingen i LandtRenterierna eller Banken, så har omöjligen kunnat förmodas att en sådan afvikelse tran föreskriften i Författningarne kunnat äga rum, att Statsmedel insättas i enskiidta Verks kassor. Det torde derför äfven vara en nödvändighet, för att förekomma dylika missbruk för framtiden, att undersöka med hvad anledning Uppbördsmännen tillåtit sig detta ovanliga och olämpliga steg, samt hvem som derför uppburit Rentan} sa val som ock huruvida dessa medel ännn i CanalDisconren innestå eller af Kongl. Rentekammaren blifvit disponerade — i hvilket sednare fill StatsContoiret icke tyckes härom kunnat sakna all kännedom, 58 Den 2 Augusti. År 1813 har Sjö- och GränseTull-Uppbör» den, efter slutad Hufvudbok, utgjort af få kallad Tull: R:dr 1,858,026: 18. r, hvaraf, sedan afkortningar, aflöning och öfriga utgifter, tillika med de i Nåder anslagna Extra medel till Kongl. General FullDirections disposition, samt faf Stockholms inkommande Lastpenningar och innestående behållningar* hos Sjö.