Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att vid Tumba någon gång begagnats extra arbetare, det vill säga, sådane, som på obestämd tid emot dagspenning antagas och således icke ingå ibland dem, som hafva ordinarie stat samt veckolön, bör icke anses anmärknings värdt af den, som vet huru det tillgår på andra pappersbruk, der gesäller komma och efter kort tids arbete gå ungefärligen på samma sätt som hos städernes handtverksmästare. Hvad serskildt angår det som under nu ifrågavarande revisionsåren 1841 och 1842 blifvit till extra arbetare utbetaldt, får jag äran åberopa hvad jag här ofvan i förklaringen öfver Herrar Revisorers lika beskaffade anmärkning anfört. Under de båda revisionsåren har Tumba brukspersonal, utan undantag, blifvet hållen till oafbrutet arbete och ingen har saknat tillräcklig sysselsättning; till bevis hvarpå kan anföras, alt då pappers-reqvisitionerne varit få och alla arbetarne icke erfordrats för papperstillverkningen, de som dertill varit användbare begagnats i och för nödige reparations-samt andra arbeten. Att Pappersarbetare i allmänhet ej äro slöjdkunnige eller duglige till hvad arbete som hälst, torde likväl icke vara mera förvånande, än att det är sällsamt finna en Skräddare som tillika är Smed. Men detta oansedt har Tumba, i afseende på behofvet af främmande biträden, de sednare åren blifvit ganska oberoende och jemförelsen med äldre räkenskaper skall utvisa att utgifterne för sådane ändamål fordom varit betydligt större än nu. Ehuru vedtrafning är ett arbete som kan förrättas af hvem som hälst, har sådant likväl aldrig blifvit af Bruksarbetarne verkslälldt, utan har dertill alltid blifvit legde, så väl karlar som qvinfolk från kringliggande Torpställen. Föregående Herrar Revisorer hafva ej heller emot denna utgift haft någonting att anmärka och förhållandet är, att, om 2 å 3000 famnar ved skola kunna rymmas på Tumba Bruks vedgård, så måste den upptraf - 128 vas till 12 ä 15 alnars höjd, hvilket naturligtvis fordrar mycket arbete.
S. D. Föredrogs Stats-utskottets den 29 dennes bordlagda utlåtande N:o 282, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 206, engående dels Rikets Ständers revisorers år 1847 afgifna berättelse om stats-verkets och andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, dels vissa uti 1845 års enahanda berättelse förekommande Irågor. Usta, 2:dra 5:te och 6:te punkterna ansågos ej fordra någon åtgärd, Utskottets uttalade åsigt i 3:dje punkten af utlåtandet godkändes och lät Ståndet vid de öfriga 3:ne Ståndens beslut bero, i fråga om revisorernes 608 Prot.-utdrag den 4 Augusti 4848. anmärkning, rörande ersättning af stals-medel för biträde vid gransknin gen utaf fullmakterna för de 3 ofrälse Ståndens ledamöter, hvarom 4:de punklenaf utlåtandet förmäler. S. D. Föredrogs Stats-utskottets den 29 dennes bordlagda memorial N:o 283, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga remiss å Kainmar-collegii berättelse, angående Sala silfververks ränle-ersättningsfond, lör redogörelsetiden från oell med den 1 November 1842 till samma dag år 1846. t. s Utskottets hemställan bifölls. Den 31 Juli samt den 1 och 2 Augusti. Från Högloil. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, Stats-utskottets den 17:de och 19 Juli på bordet lagde ut låtande N:o 242, i anledning af dels Kongl. Majrts nådiga proposition, angående beskattnings-väsendets samt uppbördsoch redogörelse-verkets förenkling, dels enskilda i samma ämne väckta motioner. Den 1 Augusti. Från Högv. Preste-ståndet. S. D.
Men om han anat, att han var medelpunkten för en väpnad revolt med en regementsförändring till mål, skulle helt visst hans vankelmodiga person aldrig intagit sin plats i den sexspänniga statsvagnen, i hvilken den nu vid Romanns sida hamnat på slottsgården. Riksrådet Skytte visste emellertid, att hertigen efter väl öfverstånden förvåning med största nöje skulle finna sig uti att spela rolen af första riksförmyndare vid sidan af de män, som upphöjt honom till denna vigtiga plats. Då hertigens vagn, företrädd af en löpare och omgifven af lakejer och fackelbärare, stannade framför stora slottstrappan, var redan en af de sammansvurnes utposter på väg till värdshuset vid Norrmalmstorg, för att derom underrätta de församlade gardesofficerarne. Innan denne hunnit fram, öppnades porten till Vanloos hus, och ett ekipage rullade ut, åtföljdt af en ansenlig skara beväpnade män. I vagnen satt Vanloo och vid hans sida öfverste Sparre. Den tog vägen öfver torget till Norrbro. Den beväpnade skaran, hvars pikar då och då framlyste genom dimman, delade sig: den ena hopen fortfor att på något afstånd följa vagnen, den andra tågade till värdshuset. Porten och förstugudörren till detta hus stängdes och poster utställdes. Derefter skyndade anföraren i spetsen för de öfrige uppför trappan till andra våningen. Värden mötte dem tillfälligtvis i trappan och skyndade förskräckt tillbaka vid anblicken af de sjömansklädde karlarne, som alla buro pikar i hand och pistoler i bältet. På hans stammande fråga, hvad de ville, befallde honom anföraren att visa sig till det rum, der gardesofficerarne voro samlade. Värden pekade på en dörr och fortfor att häpen betrakta de väderbitna, skäggiga ansigten, som omgåfvo honom. Han misstänkte ingenting mindre än mord och plundring, och denna misstanke blef ytterligare styrkt, då han, i akt och mening att söka hjelp, skyndade nedför trappan samt fann dörren till gatan stängd och poster utställda, hvilka på ett språk, det han ej förstod, men under åtbörder, som voro tillräckligt tydliga, förbjödo honom lemna huset.
Jag vill icke fasta mig vid besparad kostnad såsom något hufvudskål; inen ofelbart är, att riksdagarna blefve kortare i landsorten, hvarest så många extra biträden åt riksdagsmännen icke funnes, och af hvilkas hjelpsamhet den enda säkra följden är tidsutdrägt. Om man nu tager i betraktande, att åtminstone två bland de Ständ, som aflöna sina riksdagsman, äro i afseende till kostnaderna högst besvärade af riksdagarnas längd; och då riksdagsmän sjelfva klaga öfver liepresentationens dyrhet, så är det mig oväntadt, alt man nu gör så litet afseende på kostnaden, hvilken i alla andra frågor plägar som hufvudsak framstallas. Man har här äfven hört beklagas, att Landtadeln icke kan vara tillstädes vid riksdagarna, emedan de äro så långvariga och kostsamma. Genom riksdagens förläggande till landsorten kunde denna olägenhet afhjelpas. Bland mindre hinder har man omtalat svårigheten vid archivernas förflyttning till riksdagsorten. Jag medgifver, att denna är något besvärlig; men besväret drabbar Regeringen och hennes underordnade. Denna omständighet ari alla fall så obetydlig, att den icke bör komma i beräkning. Man har befarat, att tidningarna icke skulle i småstad få tillfälle att så nära deltaga i riksdagsförhandlingarna. Huruvida dessa deraf komme att lida, lemnar jag derhän; men säkert är, att riksdag icke kan förläggas i någon så liten stad, att der ju icke finnes boktryckeri. Då nu privilegium på dess bedrifvande meddelas utan bestämmande af det antal pressar, som få begagnas, så är det lätt för den ena konstförvandten alt tjena den andra med flera dylika, ja, äfven med snällpressar, om så skulle behöfvas. Äro der, likasom här, vissa riksdagsmän tillika lidningsskrifvare, så lärer tidningarnas nära deltagande i riksdagsförhandlingarna icke heller der komma att 18 II. 8 58 Den 12 Januari. saknas. Jag tillstyrker altså, lika med Frih. Boye, antagande af förslaget, att hvila till grundlagsenlig behandling. Hr Stuart, Carl Gust.:
M:s propos. om skatteförenklingen och räntornas ingående till Staten, skulle kunna verka förändring i den här beräknade summan för ordinarie räntan. När ett sådant medgifvande är gjordt från den sidan, som yrkar afslag eller återremiss af StatsUtsk:s tillstyrkande i denna fråga, så visar det väl belmfvet af ett sådant förbehåll, som StatsUtsk. bär gjort. — Frilen har visserligen sagt, alt om brist uppstode, sä finge R. St. fylla den genom sitt riksg:s-kont., genom bevillning eller på annat sätt. Det är ganska rätt, och det blefve en gifven följd af att nu definitivt bestämma de indelle ränlorne; men det är just detta som bör förekommas genom att frågan lemnäs öppen, och har StatsUtsk. föreslagit R. St. alt fatta nu ifrågavar. beslut, på det att R. St. ej må onödigtvis binda händerne på sig. Jag anhåller om bifall till denna punkt. Hr von Hartmansdorff: Frih. Tersmeden har trott ett förbehåll i detta fall vara nödigt. Låtorn oss antaga att sä vore! Jag tror dock att del sätt hvarpå Utsk. gjort förbehållet icke är det rätta. Man bör naturligtvis, i fråga om Statsreglering, likasom i all annan mensklig beräkning, utgå från del närvar, tillståndet och derefter rätta framtida beräkningar, men icke, i omvändt förhållande, rätta det närvar, efter förutsättningar örn det ovissa tillkommande. Utgår man från den närvar, ställningen, sä blifver ju sakens skick sådant, att R. o. Ad. äfvensom de öfriga Standen fastställa statsregleringen eller inkomst-beräkningen pä grund af nu gällande förhållande med räntorna, men göra, om man anser sä nödigt, det förbehåll, att i fall sakens nuvar. skick skulle af R. St., genom bifall till ifrågavar. K. propos. i någon mån rubbas, då kommer naturligtvis rättelse i Statsregleringen alt deraf följa, på sätt Frih. Cederström nämnt. Men att omvända förhållandet och säga, att det nuvar. förhållandet ej får gälla, emedan man väntar på ett annat, hvars beskaffenhet man icke känner, det vore enligt min tanka oriktigt, och bör följakteligen icke antagas.
Denna definition på besuttenhet säger, att besutten kallas den åbo, som af sin hemmansdels afkastning i medelmåttiga år kan påräkna bergning och jemväl deraf utgöra de med hemmansdelen förenade utskylder, och slutligen förklaras att dermed föistås att ett hushåll af4 arbetsföra personer skall kunna underhållas. Så länge man icke har uppgifvit den qvantitet af säd eller annan afkastning, som skall anses tillräcklig till föda för 4 personer, är definitionen detsamma som ingenting. Det blir beroende på sockennämndens ledamöter att i ena socknen anse 3 tunnor och i den andia socknen 4 kappar spanmål erfordras för hvarje person. Hvar finnes gränsen för deras omdöme? Finnes det något stadgande, som bestämmer beräkningen? Deruti ligger den stora felaktigheten i lagstiftningen i allmänhet att meddela definitioner, som ej äro så bestämda att icke missförstånd kan äga rum. Men, mine herrar! jag återgår till 1 §:ns stadgande om hemmansklyfning. Hemmansklyfning, sträckt utöfver hvad författningarne bestämma i afseende på skattläggning efter metod och undervisning, innefattar en afvikelse, som leder just till det inål att obesuttenheter uppkomma, att onera till Staten ej kunna utgöras, att likaledes de för häraderna gemensamma onera att underhålla vägar och byggnader 111. 111. icke blifva fullgjorda af hvarje delägare, och att således antalet af dem, hvilka deruti deltaga, förminskas, samt en större del af dessa onera, än sorn vederbör, kommer att belasta de öfriga. Det hade således varit enklare och skäligare, om hemmansklyfningen blifvit inskränkt till hvad genom skattläggningsmetoder och undervisningar för hvarje provins är bestämdt. I sådant fall hade missbruk omöjligen kunnat äga rum, samt 2 och 3 §§:ne rörtde besuttenheten kunnat försvinna, emedan definitionen der är onödig och rent af skadlig.
— söka och i lifvets än som vuxen dust, som fordom, med förtroende OUPPFYLLDA » A R år ... » DU den förklätt henne bidar ifrigt på, henne hennes den äldste, utaf små, nacken, står och skrufvar hälft förlägen dotter, första klacken, medan Hilda och Matilda, sina hufvuden vana tvillingparet, att skåda Lillans fingrar trycka lossa fort band, och den lilla kroppen vecklas fram ur plaggen efterhand. lemmar sträcka ut sig, taga spjärn och styft sig spänna, lyckliga att icke längre kläders tryck och hinder och en liten hand, som. famlar, griper får känna, hvad den först fatt, är skratt. känns, men Lars dock icke näns Lillans — Yore flickan ändock pojke, att lossa tag. hvilken karl det blef en dag! — Dock, hans ögon, hvilka ömma mot den lilla systern blicka, tala om, att han förlåter, att hon bara är en flicka, och att redan i hans hjärta manlig instinkt vaknat, som visar hän mot stolta rätten att en hjälplös värna om. ju fullkomligt Ack, visst mången storhetsianke har hon för drömt! sin gosse med sitt allt för förebild. j a g alltid lära sig lyda. hållit » t y af Man och i Äfven Det går så mig helt sådana blifva tid Jag så än det hade de ' i hoppats, som jag tänkt för min I stället ensam; i skull h v a r k e n mig f ö r allt d e t t a affärerna anspråk. taga När han än j a g d r ö m t sig skyende så är upptäckte tänkt sig; skapet många, för än den unga hoppning hans för är fadern, att anlag som lysande måste af stå sin hennes så hvilkens under gärna käraste d e t att hade lämförhållanden, sådana som I d e flesta sin egen hon blifva familjer tyvärr drömmer hvar d r ö m o m lifvets l y c k a o c h tages ur s i n v i l l f a r e l s e, d å d e n i c k e g å r i fullbordan. vida männen, Detta oftare fel i varande finner man hos kvinnorna och säkerligen är deras hjärtan all glädtighet än o r s a k e n härtill alla bättre sorglöshet.
Och fä Utskotten harvid vördsamt hemställa, att dispositionen af detta serskildta anslag , orri det af Rikets Höglefl. Ständer bi fal les , må komma att ske, efter de för Stats-rnedlens förvaltning Iagde grunder, och oförryckt till det afsedde ändamålet användas, deröfver Riksens Ständers Revisorer vid de vanliga Revisionerne böra granskning anställa ; äfvensom viri hvarje Riksdag Berättelse derom af Riksens Ständers Stats-Utskott till Rikets Höglofl. Ständer afgifvas. Statsoch Banko-Utskottens Betänkandtn. Den andra väsendtliga anmärkningen går derpå ut: att allmänna Län-Rörelsen skulle blifva förminskad, mot hvad den var 1815- Urskoiten hafva från början anfört deras syfte vara, att söka skilja I.qne iransactionerna från mellnnverkan af DiscontTnrättttingar, och förflytta dem omedelbarligen de Enskiftle emellan; Och Utskotten hafva dessutom hevi&t (se pag. 31) att, om ock emot verkliga begreppet, det ansågs nyttigt, att fortfara med en LånTörelse äfven af Enskildes medel, genom Diseonter, medelst bibehållande af den hittills nyttjade utvägen, att mot Tre Procents ränta, Capitaler emottaga, skulle sådant, i anseende till den förlorade Crediten, visst icke lyckas, och al! beräkning i denne del ärhålla ett falskt utslag. I följd häraf, och då dertill kommer, att de i D isconterne insatte enskildte Capitaler, i den mohn de till liqvid förekomma, söka sig nya vägar, till erhållande af ränte-product, och det, enligt hvad förut blifvit anfördt, hufvudsakligen till möte på halfva vägen med Disconternes Gäldenärer; så torde både nödvändighet och sakens naturliga skick gemensamt afgöra, att, så vidt Disconternes rörelse utgjorts af Enskildes penningar, desse icke vidare böra intaga något ruin i beräkningen af de allmänna Lån-anstalterne. Derefter åter blir det jemnförliga utslaget följande:
Förslaget kan vara godt, men jag önskade att StatsUtsk. ville samtidigt med denna löneförhöjning eller reglering, hvad man då vill kalla det, fästa sin upmärksamhet på den klass af embetsman och underofficerare, samt en del af indelta arméens befäl, hvilka icke hafva någon ersättning för många dem anbefalda resor, och hvilka redan förra gången skjutslegan höjdes lingö en tunga deraf sig pålagd. Om skjutsen ytterligare skulle förhöjas skulle de ånyo på sin knappa lön få ett stort afdrag. Jag önskar blott, att om Utsk. skulle understödja motionen, det på samma gång ville egna sin upmärksamhet åt de Officerare och de Statens embetsman, hvilka icke resa af egen drift, utan hvilka måsle resa. Remitterades till StatsUtsk.; hvarjemte ifrågavarande motion kommunicerades de öfrige RiksStm. Föredrogs Hr Bildts, Knut', den 1 dennes på bordet lagda motion om förhöjning af inqvarteringspenningarne i garnizons-orterne utom Stockholm. Hr af Dalström, Gustaf Jakob: Erkännande motionens förträfflighet skulle jag likväl vördsammast tillstyrka, att beräkningsgrunden för inqvarteringspengarne något höjdes synnerligast på Gottland, der den är ganska lågt uptagen. Med kännedom af de dyra hyror, som i Wisby äro vanlige, skulle jag derföre önska att beräkningsgrunden för Subalternofficerarne derstädes höjdes från motionärens upgifne förslag 13 R:dr 16 sk. till 16 R:dr 32 sk. Säkerligen känna alla svårigheten för inqvarteringstagare att få hyra sig rum i städerne och synnerligen är förhållandet så på Gottland, då staden sommartiden är öfversvämmad af badgäster och resande och då för inqvarteringstagare priset på deras rum ganska betydligt höjes. Jag anhåller derföre att Utsk. måtte fästa sin upmärksamhet på motionen och att mina ord måtte få åtfölja densamma. Hr Silfverstolpe, David:
Summa 5i,635: 27. 8. u8 Den 26 Mars e. m. ’ Under Fullmäktiges sammankomst föredrogs StatsContoirets reqvisition på återstoden af 1828 års Slatsbristsumma, 43,866 R:dr 21 sk. 6 r:st.; återstår således i behållning 7,769 E:dr 6 sk. 2 r:st. RiksgäldsContoirets skulder, att vid anfordran betala, utom Riksdagskostnaderne, som kunna i morgon reqvireras lill vida större beloppän liela behållningen, äro, i 3-procentsobligationer i3,ooo R:dr, hvartill endast finnas 7,867: 46. 4-> ocb, om StgtsConloiret skulle behaga uttaga 4 af 1829 års Statshristsumma för de 3 månader, som redan äro förlidna af 1829, så tillkomma 4oo,ooo R:dr. Det är således ett belopp af 4o5,ooo R:dr, som RiksgäldsContoiret, kan, utom löpande Riksdagskostnader, m. m., nödgas genast utbetala, med en tillgång af 7,700 R:dr. Contoiret har dessutom 291,000 R:dr att erlägga i ersättning för uppbringningar, deraf dock endast 58,000 R:dr förfalla under detta år, om jag rätt minnes. Uppbringningssumman har jag blott velat nämna, för att visa, det ställningen för framtiden icke är ljusare, än för det närvarande. Man kan visserligen säga, att medel dagligen inflyta afBevillningen; men dessa inkomma icke till betydligare belopp ännu på någon tid. Det är först i Maji och Junii, som det mesta ingår. Emedlertid inflyta inga eller föga Tullmedel. StatsContoiret har således ingen annan källa att ösa ur, än RikggäldsCoptoirel, och Den iG Mars e. m. och detta ingen annan utväg att få penningar, än att draga på Banken utan behållning. Hvarmed skall då Banken betala. Antingen med nya sedlar, utan fond, eller med medel, tagna från silfverköpen eller från andra ändamål.
Motions-tiden, angående beräkning af dess slut från öfverlemnande till Stats-Utskottet af Kongl. Majtts Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof: I. 44. Mulbetes-rätten, om undersökning deraf; motion af Herr Wil helm Fredrik Dalman: se Motioner. Munck, Carl Jakob, dess yttrande: II. 179. Musikaliska Akademien, angående inbjudningar från densamma: I. 12, 465; II. 375; VII. 3. angående förökning af anslaget till densamma; motion af Friherre Knut Bonde: se Motioner. Myndighet, i anledning af väckta motioner om ändring i föreskrifterna rörande ogift qvinnas —: B. III. Myntare-lön, angående; se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45, rörande beräkningen af Stats-Verkets inkomster. Myr-utdikningar, angående anslag till sådana samt till vattenaftappningar i Jemtland; motion af Herr Gustaf Tham: se Motioner. M — 173 Myr-utdikningar och vatten-aftappningar, angående förökning i det af Kongl. Maj:t äskade anslag för understödjande af dylika arbets-företag; motion af Friherre Johan Wilhelm Stjernstedt: se Motioner. Målsegare och domare, angående ersättning till dem i de fall, dä flera härader hafva gemensam tingstad i brottmål: I. 55, R. 58; B. VI. 58, 135, A. 136, E. 219. Målskjutningar, i anledning af väckt motion om införande af sådana inom alla rikets socknar, samt bevärings-manskapets förpligtande att deri deltaga, emot befrielse från vapenöfningar, m. m.: B. V. 197, 254, 256, A. 256. Målsmans-rätt, mannens för hustrun, samt äktenskaps-förord, i anledning af motion om förändring i lagstiftningen rörande —: B. VII. 238, 246, 248, A. 248.
Det gäller ju här en mycket behjärtansvärd sak, nämligen att bereda ett slags hem åt dem, » hvilka genom sin verksamhet stå hemmen så nära, men själfva äro i saknad af den välsignelse ägandet af ett sådant innebär, » hvarför man må hoppas, att uppropet kommer att hörsammas af många. I uppropet förekommer dock ett uttryck, mot hvilket vi anse en erinran vara nödig. Det heter » på dem, som framför andra fått sig det värfvet anförtrodt att leda och bilda den uppväxande generationen, på läraren och lärarinnan. » Det bör icke och får icke vara så, och den åsikten må icke vinna burskap bland vårt folk, det må vara bland högre eller lägre samhällslager, att läraren och lärarinnan » framför andra fått sig det värfvet anförtrodt att leda och bilda den uppväxande generationen. » Nej, det är föräldrarne och i synnerhet modern » som framför andra fått sig det värfvet anförtrodt. » Lärarinnan och läraren må undervisa, och de må biträda föräldrarne med att leda och bilda den » uppväxande generationen », men om de själfva vilja ställa sig eller andra vilja ställa dem » framför » föräldrarne, då är uppfostringsfrågan kommen på sned och det illa ändå. — Under en trettioårig lärareverksamhet har den, som skrifver detta, haft rika — och sorgliga — tillfällen att iakttaga följderna af en dylik skef uppfattning af lärarenas och föräldrarnes inbördes ställning och ansvar gentemot den uppväxande generationen. Bland den fattigare befolkningen förekomma nog många fall, där såväl fadern som modern måste tillbringa sin dag i strängt arbete, skilda från sina barn, och då måste läraren eller lärarinnan så godt ske kan V ä g g o h y r a, M a l och B a k t e r i e r öfvertaga barnens ledning; men detta må för ingen del anses som ett normalt förhållande. — Vi äro lifligt öfvertygade om, att icke någon af de ädla damer, som undertecknat uppropet och som hafva moderskall, på minsta sätt vilja undandraga sig sina dyra och — vi äro vissa därom — kära plikter att » leda och bilda » sina barn. Vi föreställa oss att uttrycket i uppropet framkommit för att skarpare markera lärarinnornas stora betydelse som föräldrarnes biträden i att leda och bilda barnen.
Icke destomindre har jag vågat framstå för att, med en vördsam erinran om den ståndpunkt, hvarpå denna angelägenhet i vårt fädernesland för 6 år sedan befann sig, fästa H. R. ö. Ad:s benägna uppmärksamhet på hvad en enskild man, med inskränkta pecuniära tillgångar, men med ett verksamt nit och en stadig vilja, sedan denna tid uträttat, för att sätta densamma i sitt närvar, skick. Det var nemi. vid sagde tid som dåvar. Öfverståthrn Frih. Sprengtporten, i sin under 1834 års riksmöte afgifna 5-års-berättelse, (sid. 74) antydde den länge insedda saknaden af ett ändamålsenligt handels-institut. Förtjensten af denna första antydan tillhör onekligen Frih. Sprengtporten. Om densamma för Hr Bromander kunnat vara en ny impuls till hans berömvärda företag, är mindre vigtigt att känna, än huruvida han, genom sina förenklade lärometoder, sina rastlösa bemödanden Den j Mats e. ra. oell sina uppoffringar, icke blott af pecuniära tillgångar, men af en betydlig del af sin mest verksamma ålder, lyckats uppnå sitt föresätta mål. Inga menskliga inrättningar kunna vara fullkomliga, och det är blott af syftningen samt sambandet mellan planen och de för dess uppförande i verksamhet satta krafterna, som resultaten med någorlunda säkerhet kunna bestämmas. I afseende på Hr Bromanders ifrågavar. företag äro dessa, åtminstone till en betydlig del, efter önskan erhållna resultat ovedersägliga, emedan de äro bevista, och kunna när som helst till intygande föreläggas en hvar med urskiljning att bedömma dem. Hvad som återstår för att göra denna läroanstalt till hvad den kan och bör blifva, är sålunda ett mål, icke blott för önskningarna, men för grundade förhoppningar.