Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti motionen äro uttryckligen nämnda de från Danmark afträdda provinsernas; de fornsvenska provinsernas kyrkor fingo sina inkomster reglerade i Gustaf I:s tid på så sätt, att han tog hvad som fanns. Den iä Augusti e. m. sådant äger rum; de ligga tili samma bördiga ort, och om domkyrkans hemman liksom ncademiens bortarrenderades utan options-rätt på ovillkorlig auction, skulle de säkert, utan äfventyr af' förluster, lemna kyrkan minst dubbel behållning. Följden af denna kyrkas förvaltning är den, att man bortspillt dess inkomster, underkastat den dyra, obehöfliga och snart sagdi vandaliska förändringar, hvars kostnad öfverstigit de genom oriktig förvaltning minskade tillgångarna, oell försatt densamma uti skuld. Sådant lärer förhållandet vara med många flera. Jag har nu yttrat min lanke öfver saken; jag vill inskränka mig till att reservera mig mot Utskts förfarande och lemna hvarje Stånd att betrakta det såsom det godt synes. Hr von Hartmansdorff, A u g.: De mångfalldiga collectbref, som af K. M. årligen beviljas till erhållande af medel för kyrkors byggnad och reparation, utvisa nogsamt, att de inkomster kyrkorna hafva, äro i allmänhet otillräckliga för dylika behof. Kyrkorna behöfva ganska väl under många år samla sig ett capital, för att slutligen hafva nödiga medel, då sådana byggnader förekomma. Endast i Skåne kan man säga, att kyrkorna hafva betydliga tillgångar, men der är också förhållandet, att församlingarne vanligen genom consistorium inkomma till K. M. och anmäla, att som kyrkan har så och så stora inkomster, deraf endast så och så stor del behöfves för kyrkan, så anhåller församlingen att återstoden måtte få användas, antingen till uppbyggande af ett skolhus eller aflöning för en skollärare. Vanligtvis beviljas sådant på biskopens och landshöfdingens tillstyrkan, så att i alla fall sker hvad motionären åsyftat. Något närmare bestämmande i delta hänseende tror jag icke vara rådligt, och tillstyrker således vördsamt, att R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:s betänkande. Allm. Besvärsoch Ekon.Utskrs utlåt.
Fort nog blef han kamraternas favorit, allas vän, allas förklarade gunstling. De äldre tjänstemännen täflade med de yngre i att fira honom, att smickra honom, att dra' honom till sig. Han var lycklig och stolt öfver att vara allas »bienfaiteur», att få låna dem pengar och gå i borgen för dem samt att dessemellan få ställa till små trefliga ungkarlssexor med champagne och ostron. Han njöt af allt det rökoffer, som man frambar på hans högmods altare, han växte i sina egna tankar och började tro sig vara ärnad till något större, och bättre. Men tiden gick och han fick icke befordran. När han sökte en bättre plats, blef han afvisad med en viss ironisk höflighet, hvars tvetydighet han i början icke fäste sig vid, men som senare blef honom allt mer påfallande. Han började förstå, att man behandlade honom på ett eget sätt, att man gjorde sig löjlig öfver honom och höll honom för narr, i början visserligen fint och maskeradt, men småningom alltmer öppenhjärtigt och hänsynslöst. Han förstod ändtligen att han allt för länge varit hela etablissementets ekonomiska mjölkko, han förstod, att han saknade ämbetsduglighet och användes till de underordnade göromål, som hvem som helst kunde sköta, men att han hölls kvar med speciel hänsyn till de rent personliga tjänster han gjort kamrater, vänner och vänsvänner som långifvare och borgensman ... med ett ord, han fick ändtligen klart för sig, att han, oaktadt sin avancements-omöjlighet, fick vara kvar på grund af sin egenskap som »god kamrat». Dessa upptäckter grepo honom djupt. Han hade varit så upptagen af ungkarlslifvet med vännerna, att han rent af icke kommit sig för att tänka på giftermål. Nu stod han allena, till hälften ruinerad, med en massa osäkra borgensförbindelser, en förslösad ungdom bakom sig, och ingen framtid. Så flyttade han till Åbo. Där var det samma historia, endast med den skillnaden att han nu icke fullt så lätt lät narra sig. Han blef äfven här purrad, men man fick använda större omsorg på att få honom att åter göra dårskaper. Hans plats i Åbo var emellertid i alla afseenden bättre.
”Hvar och en som bor inom nämndens område, är skyldig att lillstädeskomma på dess kallelse, sorn bör meddelas minst 8 dagar förut; utehlifver den sålunda kallad är, utan laga förfall, böle 32 sk. till fattigvårdens kassa, och tillhålles af nämnden genom förnyade vitén, som dock tillsammans ej må öfverstiga 10 r:dr, alt sig inställa. Kan han derigenom ej förmås till inställelse, anmäle nämnden förhållandet hos VVår befule som vidtager de mått och steg, hvilka med lag och sakens beskaffenhet öfverensstämma. En hvar torde härvid finna, att dylika anmälanden hos en ofta ända till 24 mil aflägsen läns-styrelse, upptagen med mångahanda vigtigare göromål, skulle på del betänkligaste fördröja nödig verkställighet för befordrandet af ordning och tukt. Genom denna procedur erhålla lättingar ett af deni tillönskadt långt uppskof innan dom faller. En polisdora, sorn erfordrar åratals beredning, förlorar naturligtvis all verkan. En genväg skulle derföre här vara af väsentligaste nytta, t. ex.: (ny redaktion.) § 11. Hvar och en som bor inom nämndens område, år skyldig att tillstädeskomma på dess kallelse, som bör meddelas minst 8 dagar förut; utehlifver den sålunda kallad är, utan laga förfall, böle 32 sk. till fattigvårdens kassa och tillhålles af nämnden, genom förnyade vitén, som dock tillsammans ej må öfverstiga 10 r:dr, att sig inställa. Kan han derigenom ej förmås till inställelse, anmäle nämnden förhållandet till närmaste kronobetjent, som är skyldig, om personen vistas inom hans distrikt, honom inom 8 dagar för sockennämnden föreställa. Vistas person utom dennes distrikt, så gör nämnden anmälan till K. Bef:de, som vidtager de mått och steg, hvilka med lag och sakens beskaffenhet öfverensstämma. § 1«. (Gammal redaktion.) ”Böter och vitén, som af sockennämnden ådömas, skola, då den pliktfällde saknar tillgång dertill, aftjenas med arbete till fattigvården”. Denna § uppfyller ingalunda ändamålet.
De omdömen, sorn här blifvit yttrade ang:de de Svenska Statsobligationernas förmenta orenlighet såsom reservfond för Banken, och om de åtgärder, som till detta verks betryggande enligt talarens åsigt vore nödiga, tror jag mig vid detta tillfälle ej böra uptaga till besvarande, emedan detta ämne icke synes mig ega det direkta sammanhang med den förevarande frågan, att detsamma nu bör göras till föremål för öfverläggningen; men när vi med ani. af BankoUtsk:ts Mern. N:r 17 komma att afhandla frågan om Bankovinstens användande, skall det blifva för mig ett t.öje, att i dessa hänseenden ingå i diskussion med den högt aktade talaren. Ropen på propos. förnyades. Gr. v. Rosen, Adolf Eugéne: Jag får bedja om öfverse ende för det jag vid denna sena timma, och då så mycket i detta ämne blifvit ordadt, förlänger diskussionen, men jag hoppas att R. o. Åd. skall göra mig den rättvisan medgifva, att med det nära förhållande, i hvilket jag står till frågan eller till jervägarne, jag vid denna Riksdag ingalunda pröfvat Ståndets tålamod, enär jag icke ännu en enda gång yttrat mig i ämnet. Men då denna tystnad gifvit anledning till den frågan af mina vänner, om jag förändrat åsigter, så får jag, till undgående af denna tolkning af min tystnad, härmedelst högtidligt förklara, att mina åsigter äro fullkomligt deH. III. 33 1) »ii 15 'Febrti ari e. m. samilia, sorn dem jag yttrade, då lor några år sedan det blef första gången beslutadt, att Staten skuHe öfvertaga byggandet af jernbanorna. Nu som då, är det min öfvertygelse, att det varit vida bättre, om Staten lemnat deras byggande åt enskilt» bolag, understödjande desamma genom passande garantier eller på annat lämpligt satt. Jag tänker nu, som jag yttrade mig då, att det var inkoustitutionelt att öfverlemna denna riksvigtiga sak i en enda persons händer utan alla kontroller, och i mili tro, att jag icke alldeles halt orätt i denna åsigt, stvrkes jag, då jag funnit att R.
Majrts Nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o angående fortfarande tills vidare af anslaget för Rikets Allmänna Ärenders Beredning; 2:o angående anslag till pensioner för f. d. Stats-Råden Herr Friherre Åkerhjelm och Grefve Härd; och 3:o angående utbyte emot ett årligt anslag af tullmedlen af den så kallade fölingen till hemkommande fart}rgs besättningar; samt Kongl. Ma jäs Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående uppförande å Indragnings-stat af löne-ersättning åt f. cl. Stats-Secreterarne Grip och von Hartmansdorff. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets Betänkande N:o 52, i anledning af väckte motioner, rörande dels ändring i 12 §, af Kongl. För ordningen den 13 Juli 1818, angående inteckning i fast egendom, samt i nu gällande föreskrifter om panträtt i lösören, dels att intecknad jord ej må genom afsöndring till sitt värde förminskas, dels ock att inteckning må kunna i fartyg erhållas; och samma Utskotts Utlåtande N:o 53, i anledning af väckt motion om ändring i 13 §. af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, angående inteckning i fast egen lorn, blef B.tänkandet N:o 52 i Usta och 3:dje punkterne bifallet, men i 2: dra punkten återremitterad t, samt Utlåtandet N:o 53, godkändt. S. D. Constitutions-Utskottets memorial N:o 12, om utsättande af dag för nästkommande lagtima Riksmötes början, blef, efter förnyad föredragning, lagdt till handliugarne. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades Rikets Höglofl. Ständers Justitieombudsmans ytterligare afgifna Berättelse, angående 2:ne anställde åtal, det ena mot Kongl. Hof-Rättcn öfver Skåne och Blekinge, och det andra mot Kongl. Stats-Contoiret. Fröt. Från Höglo fl. Ridderskapet och Adéhn. S. D.
Se derom Ridderskapets och Adelns Protocoll för den 26 Febr. f. m., 14 Häftet, pag. i5g. 36 H. 17 ( a58 Den 7 Augusti e. rn. mäste vi afbryta öfverläggningen derom, för justeringens skull. Herr Crusenstolpe: Den olägenhet, hvilken den siste Talaren omtalat, kunde varda undanröjd, om man tilläde: sä vida icke Ståndet, pä serskild, derom för hvarje gång skedd anmälan, annorlunda förordnar. Anmälan borde ske, antingen derom att Protocollen voro färdige till justering, eller ock om de hinder, hvilka derföre mött; och LandlMarskalken kunde sedan inhämta Ståndets mening. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: Jag skulle tillstyrka det föreslagne tillägget, om jag fann det möjligt, men jag anser farligt att yrka ett stadgande, som ej kan verkställas. Jag är öfvertygad om omöjligheten deraf, och qvarblifver således vid mitt afstyrkande derå. Friherre Cederström: Jag hade icke tillstyrkt delta tillägg, om icke RiddarhusSecreteraren nyligen yttrat sig anse det vara möjligt att verkställa; men då han förklarat det vara möjligt, har jag ej dragit i betänkande att tillstyrka det, emedan ingen lärer kunna bestrida, att det vore för öfverläggningarne och ordningen vigtigt, om Protocollen kunde hastigare justeras. Om det ytterligare tillägg göres, som Herr Crusenstolpe föreslagit, nemligen så framt Ridderskåpet och Adeln ej annorlunda för till - / Den 7 Augusti e. m. 209 fället beslutar, så kan Ridderskapet ock Adeln i alla fall, i händelse en vigtig öfverläggning skulle förevara, besluta att uppskjuta justeringen. Om RiddarhusSecreleraren ytterligare vill bestämt utlåta sig, huruvida lian finnér saken verkställbar, ser jag ej något vidare binder för dess antagande. Herr Printzensköld:
Till stöd för det yttrande jag haft om Jury, anhåller jag få återföra Ridderskapet och Adeln lill naturen af det utbyte man derigenom skulle göra, och Ben 20 November L rn. 187 lxvilket icke gälde mindre, än att utbyta sanningen emot opinionen, saken emot skenet. Der har man skilnaden. Uti Juryn är icke fråga om: hvad är sannt, utan: hvad Jurymännen tro vara sannt. I England och Frankrike händér ofta, att dagbladen berätta, att den eller den person, sorn då eller då undergick dödsstraff, sedermera befunnits hafva varit alldeles oskyldig; och hvad var orsaken? Jo, att Jurymännens tro varit illa grundad. I Frankrike tillägger man någon gång: U etoit bien malheureux ce pauvre Diable; men man behåller Jury-inrättningen, derföre, alt den skyndsamt expedierar sina offer. I Sverige är det ej hufvudsak. Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskotlels förevarande Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Herr Cederschjöld: Sedan återremiss blifvit beslutad, anhåller jag få fästa uppmärksamheten äfven på den omständighet, att fordringsägare bör mot gäldenär hafva samma skyldighet i afseende på helsovården, sorn Kongl. Maj:t och Kronan har emot en fånge. Jag anhåller derföre, att Lagutskottet i sitt förnyade Betänkande täcktes. i88 Den 20 November f. m, föreslå ett åläggande för fordringsägaren» att, i händelse af gäldenärs sjukdom, förse honom med Läkarevård.
I de länder, där utgörande af bestämda afgifker frikalla frän andra förbindelser, där man således kan bestämma sitt behof af arbetsfolk, dä de blott nyttjas till egne enskildte arbeten och dac climatet bereder möjlighet att i nödfall, den lättbrukade, allid öpna jorden, nästan utan karlars biträde kan fVöras, där kan man annorlunda underkasta sig mrlitairiffa förbindelser i förening med landels bestånd, än under - Den iZ Nlajr der dektä Harda luftstreck, där hemmansinrätkninsten förbinder till flere allmänna ^lfldigheler i afseende hwarvä en bonde utan behof för winkermanaderne eller halfwa äret, likwä! mäste i ärgtjcnst fästa den ungdom, han i afseende vä allmänna Mstdigheterne jemte jordbruket nödwändigk beHöfwer. Man Har derföre i äldre tider funnit att den allmänna och euDlra nyttan fordrade en trygghet att fä rakna pä arbetare wid hemmansbruk, och genom kn cktccontraxrerne, har man trott sig winna den, hwaruki Utj?nsnmgsj?yldigheten som förut alla åläg blef i anseende till hemmansbrukare allena utbytt i sä marko, att enligt coutracternes lydelse jkulle bonden med barn och tjenstefolk wara frie fran utskrifning emot tillsättande af soldat; denna rättighet har ha» ock för egen del wid de sednare utfkrifuingar färt sig till godo njuta, och da knecktcconlracrerne äro icke al. lenast ä Hemmausinnehafwarens sida upfyllte, uran afwen genom utsträckte förbindelser mera betungande än förr; kan jag ej annat finna, sä wida contracrenS lagliga rätt får till godo njutas, än att antingen skola knecktecontracterne salla, och fö-bindefsen blifwa till intet a ömse conkraherande sidor, eller ock bör hemmansb. »karen äga att för Utskrifning uran beräkning förswara ett wist antal, åtminstone fyra manspersoner för hwarje helt mantal som i rotering deltagit och en stridsman anskaffadt.
Slutligen innehåller förslaget det stadgande, alt i händelse Hofcancelleren skulle uraktlåta sin pligt att inom 14 dagar i Stockholm, eller en månad i landsorterna, utgifva bevis öfver en lios honom gjord anmälan om begärd rättighet till tidnings lifgifvande , då skulle, i stället för delta bevis, registratorns diardi-bevis gälla. Jag tror icke det vara riktigt, att mot en förmans fel och uraktlåtenhet söka correctiv i en förment större laglydnad hos den underordnade tjenstemannen. Uraktlåter Hofcancelleren sin embetspligt, må han derföre blifva tilltalad — blifva stralfad — men ingalunda bör correctivet ligga hos en honom underordnad. På grund af dessa 53^ 13 e ii 28 Hars f. ra. betänkligheter, hemställer jag, alt forslaget mä af R. o Ad. blifva afslaget. Förslaget i 22 punkten blef afslaget af R. o. Ad. 2>:dje punkten. An g: de boktryckares och namnsedels-attestanters ansvar i vissa fall. 1 §:n Tryckfrihets-förordningen. G:te momentet. Författare vare ej skyldig att å tryckt skrift låta sitt namn utsättas. Ehvad han okänd vara vill eller ej, tillställa lian boktryckaren en förseglad sedel, innehållande uppgiftcrne af hans namn och hemvist, med påsk 1 ifvet betyg örn dessa uppgifters riktighet af tvänne i orten väl kända, inom Sverige boende Svenska medborgare, hvilka åligge författareansvar, i händelse skriften inom laga tid skulle åtalas, och författarens namn och hemvist funnes oriktigt uppgifna eller i sedeln saknades. Röjer boktryckare författaren, utan domstolens åläggande ali honom uppgifva, eller har boktryckare, utan författarens eller utgifvarcns tillstånd, hans namn å skriften utsatt, böle, i förra fallet tvåhundrade, och i det sednare fyrahundrade riksdaler; och varde, i beggedera, hans förbrytelse uti allmänna tidningarna kungjord. 7:0 Den hvilken noga iakttagne. 8:0 Vid rättegången domstolen inkalla. Skulle vid — —• — riksdalers böter. g:o Hvarje skrift ägarens ensak.
Ått det vore likgiltigt, om förbindelserna lydde å större eller mindre summa, endast det stadgades, alt de alltid måste ställas lill viss man. 8 §. i5:o Att enskild Bank alltid borde inlösa dess credilsedlar med metalliskt mynt. 16:0 Att stadgandet derom ej borde vara ovilkorligt, utan endast sådant, att sedelinnehafvare må kunna, om han vill, fordra inlösen med metalliskt mynt. 17:0 Att rättigheten att inlösa med sedelmynt må medgifvas blott på viss tid, eller ock tills vidare, och således ankomma på blifvande Ständers beslut. 18:0 Att, om Statsbankens sedlar upphöra alt vara lagligt betalningsmedel, det då må åligga enskild Bank alt inlösa dess sedlar med klingande mynt; — eller efter metalliska värdet, och ej efter de förra sedlarnes fallna värde. 19:0 Att, om Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 B IHANG TILL mmmim ®s VID Lagtima Riksdagen i Stockholm ir 1840. 2S HfStlttiitgem Samtlige Landshöfdingarnes samt Öfver-Stäthållarens till Kongl. Majit i underdånighet afgifne Fem-är s-B er ättel ser. 2^ IB&StlDIKJN .' » Sf«-W*e | - INNEHÅLL: BERAT 'ELSEN för Christianstads Län. Malmö d:o. Hallands d:o. Götheborgs d:o. Elfsborgs d:o. Skaraborgs d:o. Nerikes d:o. Wermlands d:o. Westmanlands d:o. Kopparbergs d:o. Gefleborgs d:o. Westernorrlands d:o. Westerbottens d:o: Jemtlands d:o.
Ur tinta Riksdagen i Orebro, den 16 och 17 Octcber 1810, S. D. I afseende pä tryckningen af det ätcrsiäende af Ridderffapets och Adelns klsnlPr0tocoller för sistledne Riksdag samt Protocollörne för innewarande Riksdag, beflöt Högloft lige Ridderffapct och Adeln att ät RiddarhusDnectienen ffulle uppdragas ffyndesamt göra försök om icke någon enskild Förläggare ffulle Milja ätaga stg tryckningen deraf för egen räkning, men att om detta försök icke ffulle lyckas, ffulle RiddarhusCastan ividkännas utgiften dertills och, till minskning af trycknings-kostnaden,. antar Den 17 Oelobcr. goz antalen af exemplaren nedsättas till minst 500; samt att dä de wid sista R.ksdag gforda anordningar, framför alla andra böra utgå, skulle särskilt tillberörde trycknings bestridande Riddarhus-Dircctionen wara berättigad, att om sä erfordras , i sädant ändamäl upptaga ett län, hwilket sedermera skulle ersättas dels genom winsten pä försäljningen, dels genom till Riddarhus-Casian inflytande och ännu ej anordnade medel; samt att ersättningen af den brist som icke destomindre kunde uppstä, skulle afRldderffapet och Adeln garanteras, och om utwägar na till denna garanties uppfyllande, wid nasta Riksdag besiutas. Or supra. Utdrag as Högloft. Ridderskapets och Adelns Protokoll, wid Urtima Riksdagen i Orebro, den 17 October i8iv. S. D. Wid förnyad föredragning af Stats. Utskottets förledne gärdag pä bordet lagda tillstyrkande att hos Kongl. Masit skulle anhällas, det tryckningen af Bihanget till Rlks-StändenS Protokoller för denna Riksdag samt de Handlingar, hwilka innehälla Constitutisns-UtffottetS förslag till förändring i Grundlagarne, mätte af anslaget till Riksdagskostnaderne bestridas, blef berörde tillstyrkande af Ridderskapet och Adeln gilladt. Or supra.
Kommitterade kunna nemligen icke instämma i den af 1858 års sjukvårds-komité uttalade åsigten om underläkares olämplighet för den militära sjukvården; utan hysa tvertom, för sin del, den öfvertygelsen, att studerande, som valt läkarekallet till sin framtida verksamhet, äfvensom andra bildade ynglingar i beväringsåldern, sedan de förvärfvat praktisk färdighet i förbinderiet, blifva af större nytta, om de användas såsom biträden vid sjukvården, än om de ställas i ledet bland de stridande. Kommitterade hemställa i följd häraf, det Eders Kongl. Maj:t täcktes förordna: att, till förstärkande af den ofvan omförmälde stipendiat-corpsen, i beväringsåldern varande medicinee-studiosi, fältskärselever och pharmaceuter, jemte andra beväringsskvldige, som medelst intyg från lärare vid något af våra medicinska undervisningsverk ådagalägga sig hafva inhemtat sådan insigt i anatomi, kirurgi, förbandslära eller apotheks-göromålen, att de äro användbare såsom underläkare å militär-sjukhus eller såsom pharmaceuter vid fältsjukvård, må, om de sådant önska, i mönsterrullorna såsom läkarebiträden inskrifvas, samt i krig såsom sådane användas, utan att dock under fredstid vara från vapenöfningar befriade.
Begrafningshjelp, lill afl. Räntmästaren Alms Enka . 126. — aftjenande, upphörande deraf >43, 292. — sättet för dess utbetalning 92, 221,423,479. Behaglig tids förläningsspanmål, dess användande vid lediglblifvahde Pastorat 186, 296. Beredning, Rik. Allm. Bergsfogde-tjensternes indragning 129, Berättelse, angående Riksgälds-Contoirets ställning och förvaltning 38. Berzelius, Friherre, angående pension 63, 219. Besparingar å IIufvud-Tillarne, deras disponerande 92, 221,423,479- Bevillningen, grunderne derför 438, 478. — Utskottets Memorial N:o 41 » votering öfver 532. Beväring, Gottlands National 44» 202. Hallands ibid. Beväringens beklädnadsförråd, extra anslag . 354, A. 435, litt, A. Beväringsmanskapets vapenöfningar 44» 202- brist i anslaget dertill för 1839 och 1840 . „ . 401, 55o. Björk, A., Canzlist, angående serskild aflöning för 2:ne tjenslers samtida förrättande «, 239. Blekerier, Chemiska i Norrland 354, litt, F. 435, litt, F. Blekinge, angående lön för 3:ne Länsmän derstädes . 348. Bloms, Landt-Ränlmästare, ansökning örn eftergift af räntan för Örebro nedbrända qvarn ... 86. 4 Boda, boställe, om nedsättning i arrendet derå 254* 323. Bogsering med Ångfartyg på Götha Canal , . 354 > C. 433 , litt. C. Bohus Regemente, se: Rusthållsuumer.
Kommer så härtill, att hr N. med grundlig kännedom o m allt, hvad till en operascens ledning hörer, förenar en sjelfständig karaktär, som säkerligen ej kommer att låta några farliga sidoinflytanden göra sig gällande, kan man med de krafter, öfver hvilka k operan förfogar, o c h som delvis äro de allra bästa, hysa godt hopp om en ny uppblomstring af den lyriska konsten vid den scen, der den en gång stått så högt. Men då nu en enskild man vågat det djerfva försöket och i företaget insatt såväl kapital som talang o c h arbete, då är det ock allmänhetens skyldighet att stödja företaget och genom fulltaliga besök visa, att hon uppskattar värdet af den tjenst, som visats henne. Ty att herr N. visat åtminstone den teaterälskande allmänheten en verklig tjenst, då han stält sig i spetsen för den lyriska scenen, torde näppeligen kunna förnekas. De applåder, som helsade hofkapellmästaren Nordqvist, då han i onsdags afton beträdde dirigentplatsen i orkestern, vittnade ock såväl o m den odelade aktning, han åtnjuter, som ock om de förhoppningar man sätter till honom. Operan gick utmärkt. Såväl orkestern som solisterna o c h kören skötte sin sak förträffligt. För tillfället hinna vi ej nämna mera, men skola återkomma. Deremot vilja vi redan nu begagna oss af tillfället att påpeka åtskilliga reformer och förändringar, som vidtagits af den nye chefen för k. operan, och af hvilka flere afse såväl publikens som de medverkande artisternas säkerhet och beqvämlighet. Sålunda hafva å första raden två platser i hvarje loge borttagits, hvarigenom bättre utrymme beredts, reservutgångarne hafva ökats o c h bättre ordnats, jernbalkonger med stegar hafva uppsatts utanför klädlogerna o. s. v. Derjemte har en åtgärd vidtagits, som säkerligen skall helsas med synnerlig glädje, i synnerhet af den qvinliga publiken. Som bekant har hittills hvarje tillstymmelse till promenadfoyerer för publiken saknats. Dylika promenadfoyerer finnas i alla större teatrar i utlandet o c h äro afsedda för såväl damer som herrar, hvilka önska rörelse o c h svalka under mellanakterna.