Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
än att dels är bestämdt det skuldsedlar af ornfömätte lydelse ej få stålhås på längre tid än Tolf Månader, och dels stadgadt att Kraf eller [Lagsökning bör ske inom Sex månader efter förfallodagen; alltså anser Utskottet häraf blifva en följd,"att om fordringsägaren underlåter att iakttaga berörde tid för krafvet eller Lagsökningen, i hvilket fall sistnämnde Förordning utstakar att fordringsägaren ej har arman rätt än för andra skuldebref, någon annan tydning deraf icke kan äga. trum, än att fordringsägaren ej mot gäldenäreu kan begagna det anspråk, hvartill 1 756 års Förordning lemnar rättighet, ech att fordringsägaren blott återsättes till den rätt ofvannämnde Lagrum, jemfördt nied 2 Capitlet 4 § Ulsoknings-Balken medgifver, men att icke destomindre skuldsedeln forhlifver för innehafvaren till dess helg belopp betalnings gild, Hvad åter beträffar de förskrifningar, ställde till innehafvaren eller till viss man och Ordres, sorn ej innehålla någon viss förfallotid, finner Utskottet, att enär 1798 års Förordning ovilkorligen föreskpifver, det i dylika sedlar bestämd bstal - Den a 8 Juni, 1433 betalningstid bör vara utsatt, som ej får vara Utöfver Tolf månader från Skuldebrefvets dag, äfvensom att betalning för desamma bör fordras eller Lagsökning anställas inom Sex månader ef* ter förfallodagen, den slutföljd deraf bör hämtas, att, vid bedörnmandet af den större eller mindre executiva påföljd en sådan skuldsedel utan viss betalnings-tid kan för gäldenären medföra, grunden skall blifva att tillse, huruvida den längsta medgifna betalningstiden och derefter följande utstakade tid för kraf eller lagsökning är vorden öfverskriden , innan talan emot gäldenären är anställd, men att äfven i d.etta fall fordringsägaren icke kan vara betaget att af gäldenären blifva för förskrifningen godtgjord, på det sätt, sorn med Lagens stadgande i Utsöknings-Balken är instämmande.
Mörner, Carl Göran: Jag har begärt ordet endast i anledning af Hr Ribbings anmärkning mot detilO:de§:n af nu gällande landshöfdinge-instruktion införda stadgande, att Konungens Bfh:de eger rätt att, uti sådana fall, der ansvar icke är i lag bestämdt, stadga erforderliga vitén. Detta stadgande innefattar icke något nytt, som först genom 1855 års instruktion infördes, utan förekommer redan i K. Brefvet den 10 Maj 1815, hvarifrån det nästan ordagrannt är afskrifvet. I nämnde bref heter det, att K. M. förklarat dess Bfludes rättighet att stadga vitén i politie-mål vara inskränkt till de fall, då något ansvar uli lag eller författningar icke vore bestämdt. Häraf torde vara ådagalagdt att det icke saknat sin grund att införa det klandrade stadgandet, samt att skäl för dess bibehållande ännu förefinnas. Hvar och en, som önskar att Konungens Bliude skall kunna uträtta något, bör icke ogerna se att medel lemnäs Konungens Bflnde att fullgöra sina åligganden, och då det dessutom är föreskrifvet att den missnöjde kan besvära sig, tror jag icke att något äfventyr för det allmänna af berörda stadgande kan uppstå. Jag förenar mig med dem, som yrka afslag å Betänkd. Hr Ribbing: Den siste värde talaren har förmenat att de af honom ur äldre författningar upplästa §§:na tillräckligt skulle ådagalägga att det af mig anmärkta, i 10:de §:n af nuv:de landshöfdinge-instruktion intagna stadgande, om rättighet för K. Bfh:de att stadga vitén, redan funnits före tiden för nämnda instruktions utfärdande. Bemälta stadgande skulle, efter Gr. Mörners citation, återfinnas i K. Brefvet den 10 Maj 1815. Ingressen till detta Bref lyder sålunda: »Uti skrifvelse af den 31 Augusti sistl. år har Vår Blh:de i Mariestad, i anseende dertill att Vi, vid pröfning al flere till Oss genom besvär inkomne mål, förklarat bemälte Bfludes rättighet Den 14 Mars f. m.
Härigenom stadgas att: a) Bolag, som under namn af Filial-Bank bildas genom aktieteckning, bör utgöras af minst 30 personer, alla solidariskt ansvarige för Bankens förbindelser och kan oetrojeras på högst 10 år; FilialBank kan endast i stad inrättas; b) af teckningssumman erlägges minst 25 proc. i Rikets gångbara mynt, och för återstående 75 proc. lemna delegare en efter 6 månaders uppsägning betalbar, löpande förbindelse, åtföljd af antaglig säkerhet i guld eller silfver; publika eller inteckningsliandlingar, hvilken säkerhet ställes under särskildt förvar; c) Filial-Bank erhåller från R. Stms Bank försträckning till ett belopp, som motsvarar den genom säkerheten representerade delen af teckningssumman, dock icke till högre belopp än 500,000 r:dr och afgifver derför sin förbindelse med pantförskrifning af förenämnde säkerhets föremål; d) af Riks-Bankens försträckning utgå J såsom lån och l:del såsom kreditiv; lånet ulbetales lill FilialBanken efter reqvisition inom ett år; på kreditivet eger FilialBanken utfärda assignationer på tryökta, af RiksBanken ullemnade blanketter, till bestämda valeurer; e) så väl på länet, som på de af kreditivet lyftade summor erlägges till RiksBanken 3 proc:s ränta; f) försträckning kan i vissa bestämda fall återfordras efter ett års eller 6 månaders upsägning; g) Filial-Bankens rörelse består i utlåning, vexel-diskonlering, depositoch kassa-kreditivrörelse; h) ett ombud för BiksBanken deltager uti den årliga revisionen af FilialBankernes räkenskaper och förvaltning. Vid närmare undersökning om orsaken lill detta förslag, får Ben 7 December.
Till upplysning om det belopp, hvartill lönerna och arfvodena för Riksgäldskontorets embetsoch tjenstemän samt vaktbetjening, i händelse hvad Utskottet nu föreslagit af Rikets Ständer bilälles, skulle under nästa och hvart och ett af efterföljande år komma att uppgå, och för att underlätta de föreslagna lönebeloppens jemförande med de, enligt hittills gällande och Riksgälds-kontorets reglemente bifogade aflönings-stat, utgående löner och arfvoden, har Utskottet ansett sig böra härjemte bifoga uppgjordt förslag till en ny sådan stat. Stockholm den 9 Oktober 1860. Reservation: Emot 2:dra punkten, i fråga om återupplörande på Riksgälds-kontorets stat af en Kanslist-tjenst inom Fullmägtiges Expedition, af Herr A. TF. Bj örch, som ansåg att, för bestridande af de till nämnde befattning hörande göromål, arfvode borde fortfarande utgå. Förslag F ÖII S L A G till 1801 och följande års AHönings-stat för Rikets Ständers RiksgäldsKontors Rmbetsoch Tjenstemän samt Vaktbetjening. Oi diuarie Intill dess nuvarande Regi.stratorn ocl) Arkivarien vid Fullmägliges Expedition afgår, får Notarie!jensten icke tillsättas, utan kommer under tiden det vid 1856—1858 års riksdag beviljade arfvode för biträde vid protokolls/öringen hos Fullmägtige att fortfarande utgå med 500 R:dr R;irit årligen. Hör till Stots-Ut skottets Mi moria l, 1859 & 1860, N:o 207. Stockholm, tryckt hos Sam. Rumstedt, tsfio. Stals-Vtskoltets Memorial A’:» SOS. i J\:o 24)&. Ank. till Exp.-Utsk. elen 10 Okt. 1860, kl. 6 e. ra.
II s. 83) »ännu i de åren, då passionerna regera». Fersens omdömen om Scheffer som guvernör öfverensstämma för öfrigt tämligen nära med Gyllenborgs. Matematikern Samuel Klingenstjerna (1698–1765) hade 1728 erhållit den professorsstol i Upsala, på hvilken han förvärfvade europeiskt rykte. Fredrik Gyllenborg, skaldens farbror. Han var president i Bergskollegium och dog 1759. Fredrik Sparre (1731–1803) mecenat, den bekante rikskansleren, son af frih. Fredrik Henrik Sparre och 1797 upphöjd i grefligt stånd. Han var systerson till Karl Gustaf Tessin, som åt honom anbefalde redaktionen af sin »Dagbok». Han dog på det fordom tessinska godset Åkerö i Södermanland. Georg Gustaf Wrangel. Han dog 1795 efter att bland andra befattningar hafva varit landshöfding i Halmstad. »Baron Gustaf Wrangel och grefve Posse egde just icke synnerliga egenskaper till bevakande och umgänge med ett kongl. barn», säger Fersen (Hist. skr. II s. 84). Antagligen Fredrik Silfverhjelm. † som öfverste 1783. En öfverflödsförordning utfärdades sedermera år 1766. Det är svårt att veta, hvilken skrift af Rousseau Gyllenborg egentligen här afser. Antagligen är det Rousseaus svar på akademiens i Dijon uppställda prisfråga: »Si le rétablissement des sciences et des arts a contribué à épurer les mœurs». Denna skrift författades dock redan 1749. Den bekante statsmannen Klas Ekeblad (1708–71). Han var kanslipresident 1763. Egentligen var skilnaden icke mer än 13 år, enär grefve Ulrik Barck var född 1718. Han slöt sin bana som riksråd 1772. Innan han 1756 blef kavaljer hos kronprinsen, hade han i två års tid varit t. f. guvernör för hertig Karl.
Palmstjerna i sitt förslag bibehållit den ömsesidiga uppsägningsrätten, såväl då årspriset är lika med medelpriset, som ock när det förra understiger det sednare; dock med den naturliga påföljd, att i sednare fallet, och endast i detta fall, en mellangift erlägges af räntegifvare!! till samma belopp hvar - Pen a Februari £ n. «7 hvarmed årspriset understiger medelpriset, hvilken mellangift är lika oundviklig till ersättning åt räntetagaren för den förmedling, som räntegifvaren genom medelmarkegångspriset åtnjuter under missväxtåren. Är icke allt detta tydligt och klart, så må hvem som kan föreslå något bättre. På dessa skäl får jag vördsamt förnya min anhållan, att II. Ståndet behagade definitivt afgöra frågan om Frih. Palmstjerna* förslag, enär jag ej kan föreställa mig att, derest II. o. Ad. icke vill i dag antaga detta förslag, det sker en annan dag; och min önskan är blott, att ett bestämdt svar måtte lemnäs till BondeSt., på det att icke BondeSt. genom den här föreslagna remissen må blifva förledt att tro, det R. o. Ad. en annan dag antager Frih. Palmstjernas förslag, än mindre BondeStJs inbjudn., hvaraf följden kunde blifva ganska vådlig derigenom, att, derest BondeSt. dessförinnan fattar sitt beslut, tre Stånds beslut om medehnarkegångspris' bestämmande kunde uppkomma, utan att någon öfverensstämmelse i afseende på tillämpningen ägde rum. Jag öfverlemnar detta åt H. Ståndets bepröfvande, och vill ej vidare lägga något hinder för hvad beslut R. o. Ad. nu går att fatta. Gr. Gyldenstolpe: Denna riksdag företer verkligen så många besynnerligheter inom detta Stånd, att det icke skall förefalla mig underligt, om dessa ökas med den, att man begär, det ett Utsk. skall ånyo handlägga en fråga, som redan ?.:ne gånger blifvit behandlad, och det innan Utsk. ännu vet, huru Stånden fattat deras beslut i denna fråga.
Det är den mötande fördomen wid sökt inträde uti handelsvägen, som äfiven hindrar sagde person att fä i fram - vi Den 5 September. framtiden smaka lugnets sälla dagar och sälcdes aflägSnar äfwen det uträkningen. Om det är en ofelbar omöjlighet, grundlagd as stadgar och sedwanor, som hindrar framstälde sökande att cnS pätänka födan genom handtwerk; i tby, att den naturhändelsen wisar sig klarligen, att man kan lättare upklättra till Rikets högre äreställen, än möjligt är att klifwa en oberoende handlvärkare. Enär säledes förcwetter, bör ju med ett förutseende öga tagas wara pä de minsta fördelar till fjelf-bcständet man kan äga; och ehuru lyckan hittils satt mig i den belägenhet att för mig sjelf ej således ealcurera, bör jag dock göra det för andra och mä hända efterkommande, och i stlje derutaf finner jag icke en sä benämnd billighet nu wara lämpklig; utan kallar det för en ocalculcrad högmodets wansinthet ätminstone en oberäknelig Sophisme, att gifwa bonk hwad jag behöfwer för min bergning att bibehälla: och till hwem? Jo till det Riks-Ständ, som uti privilegie-wägen har mera wigtiga och nyttiga fbrmänev än Ridderskapet och Adxln. Säkert är likgiltigt, om det Wällofl. Borga» re-Gtändct bibchällcr sin lösnings-rätt, hwilken kan ställaS i parallel med tolfringningen, i anseende till detz verkställbarhet, och den senares ma hända löjekighet.
Dä jag för att stadga mitt omdöme t försvarande fräga rörande Srzrteri inrättningen rvi» Dsn sr December. rxoz wid Ktmgsöhrs och Strömsholm täger till grund EomiteradeS berättelse af ar rZog och Stats-Bereds ningens deröfwer afgifne utlärande, kan jag för min Lel icke annat finna, än att Stars-Utskottet i närmarände ställning skulle kunna taga ett beflur, som pa en gang förenade Statens winst, Allmogens lättnad i den städse öfwcrklagade dagSwerks prestationen och Stuteriets bibehällsnde tillika. Dä dm hushällningsplan wid desta Kungsgärdar som Comiterade sörestä, akt förflytta hela Stnreri inrättningen frän Kungsöhr till Strömsholm widrages synes Skärms winst derigenom sä mycket mer kunna befrämjas som KongSöhr den betyveligaste af betza kro» nvläzercheter af 2g ^ Mantal, dymedelst lämnar en Utwäq, art genom försäljning eller förpantning i betydlig mohn öka Statens inkomster. Pa lika sätt, och derigenom stt Stuteri inrättningen medelst denna förflyttning, äfwen wäl skulle inskränkas, och följagteligen de dertill förur anflagne dagswerken i märkekig mohn indragas och förminskas hade man äswsn läsom en följd deraf en stor lättnad uti Allmogens öfwerklagade och trägna arbete att förs wänta.
Han har nemi. så tydligt och klart angifvit orsaken, hvarföre K. M:t ansett sig icke behöfva lemna någon vidlyftigare redogörelse för Postverkets ställning, att dertill föga torde vara att tillägga. Mera än 10 år hafva nu förflutit, sedan den vigtiga princip genomdrefs, att Postverket icke skulle vara en beskattningsmnchin, utan en befordringsanstalt, och att således R. St:r icke deraf borde påräkna någon vinst, utan att alla Postverkets inkomster skulle användas till befordringens underlättande och nedsättning af brefportot m. m. Jag hoppas att nuvarande R. St:r icke måtte afvika från denna princip, utan fortfarande använda Postverkets inkomster på samma sätt, som deras kloka företrädare gjort, och således bifalla det nu äskade anslaget, hvilket är så mycket mera behöfligt, som Postverkets intrader fullt åtgå till de många nya inrättningar, nuv:de poststyrelse vidtagit till befordringens underlättande, och endast med svårighet räcka till att bestrida alla behof. Hvad de många anmärkningarne mot bemälta styrelse i och för dess hushållning med Postverkets medel beträffar, till - 232 Den 10 Mars f. m. kommer det visserligen icke mig att upptaga dessa anmärkningar till besvarande — jag är dock öfvertygad att svar icke komma att fattas, dä R. St:rs Revisorers berättelse förekommer till handläggning — men jag vill endast i förbigående nämna, att det gamla ordspråket om »postverkets hemligheter» icke numera i afseende å hushållningen eger någon tillämpning, ty säkerligen har icke den nuv;de Gen.-Poststyrelsen några hemligheter, som den icke kan framlägga för R. St:r. Beträffande åter frågan, huruvida det är med Postverkets intresse öfverensstämmande, att det erhåller sin stat fastställd af R. St;r, kan jag icke finna annat, än att så är, ty det måste kännas särdeles smärtsamt lör män, hvilka i möjligaste måtto söka hushålla med Statens medel, att, som nu är fallet, blifva utsatta för misstankar af auktoriteter, hvilka icke om förhållandena ega någon rigtig kännedom, och jag vill derföre, då den af R.
11 nämnde summa utgjorde ett föremål för afskrifning samt något gagn ieke kunde vinnas utaf denna afskrifuingssummas ytterligare balancerande i råkenskaperne, men viii våda peli oreda kunde derigenom uppstå, vid behandlingen af detta ämne, i händelse laga Domstol komme att utgöra skiljeman emellan Banken och Riksgälds-Conloref, Rikets Ständer nu måtte medgifva och besluta, att omförmälde afskrifningssumma linge utur Bankens och Riksgälds-Contorets räkenskaper hädanefter försvinna och Riksgälds-Contoret, i sammanhang dermed, af Banken åteibekomma de äldre obligationer, hvilka med afseende på denna balance tills vidare i Banken voro förvarade. Utskottet instämmer visserligen uti Motionairens tanke, att Rikets sisfeförsamlade Ständer, med det fattade beslutet, alt ifrågavarande summa, rätteligen utgörande 4,0 <4-852 R:dr 16 sk. 3 r., skulle förås inom linien, å~ syftat densammas afskrifvande i framtiden, men enär det af sammansatta Statsoch Banco-Utskotten vid sistlidne Riksdag andragne skäl £Bet.
Regerings-Formen, blefve till ansvar ställd för Skrift, orri hvars åtalbarhet Författare eller Boktryckare begärt Comitens yttrande, och som Comiten förklarat kunna tryckas, må Svea IIof-Rätt, uppå åkäran af dess Advocat-Fiscal,målet omedelbarligen uptaga och afgöra. Genast efter afkunnandel, varde Utslaget, med tillhörande Protocoll och Handlingar, på publik kostnad, till trycket befordradt. Kommer saken, genom besvär, till Konungen, för hålles på enahanda sätt. Den man, hvilken Rikets Ständer för - 3(5 Bil. lill Constit.-VtsA:s Memorial, N:q 5?, prdnat att Juslitias-Ombudsmannen efterila* da, föranstallte då om rättegångshandlingarnas tryckning, samt hiviste Högsta Domstolens öfverlåggningar i målet. Rättegång i Tryckfrihetsmål skall för pppna dörrar hållas, så vid Unders-Rätt, som vid Hof-Rätt, dock under förbindelse för Åbqrarne att iakttaga allt hvad Rättens Ordförande, till ordningens bibehållande, föreskrifver, samt att afträda, så ofta Rätten öfvprlägger om beslut, eller när annars Ordföranden finner anledning att derom förordna, för hvilken åtgärd lian likväl ansvare, som för annan Embets-utöfning, Rär deröfver klagas. (Nytt förslag.) §• 27* Alla mål, angående förbrytelser mot denna Lag, skola, vid ansvar för Domare och Embetsman, med största skyndsamhet afgöras, och, vid alla tillfällen, då fråga kunde upslå om bestraffning af flera olika förbrytelser, särskilt behandlas; Äfvensom dea brottslige, i alla de fall, der han ej redan gjort sig saker till dödsstraff eller fängelse för lifstiden, skall särskilt undergå hvarje bestraffning, den lian, enligt denna Lag, sig ådragit. Böter efter denna Lag förvandles i fängelse, utan arbete, i staden eller orten, der förbrytelsen skett.
Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Högstdensamme täcktes anbefalla Dess General-Tullstyrelse att tillse, det stämpelsedlarne blifva tillverkade på ett ändamålsenligare papper och på ett sätt, som i möjligaste måtto försvårar deras efterapning, samt att så väl vid deras tillverkning som förvarande all noggranhet iagttages, med tillkännagifvande, att vid den i Rikets Ständers Bank inrättade stereotyperings-anstallt tillfälle finnes, att under den strängaste controll och med möjligaste konstskicklighet erhålla dessa stämplar förfärdigade; och 2:o Herr Ribbing> Arvida hvilken, såsom tillägg till Herr Rosenblads ofvanberörde motion, yrkat, att det papper, som är ämnadt till så kallade Skrif-chartor, måtte skäras till enahanda format och storlek, på det icke, såsom nu bänder, olika och ojemna ark må linnas i expeditioner, som från Domstolar och Embets-verk utgå. Härförutan har Höglofl. Banco-Utskottet uti Protocolls-Utdrag af den 15 sisllidne Juni tillkännagifvit, att Utskottet, sedan, i anledning af väckt fråga, Bih. till Rt St.
Begrafningshjelp Ränta å utlånte Medel Ersättning från Armeens Besparde Pensioner Observations-Medel. Balance till följande året: — Dito Enskildta dito dito 112,184:44. io. 128,750:21. 5. Credit. Balance från föregående året Öfverlefvereringar och Skulder . 108,040:41. 3. 115,123: 47.10. Utgifter: — För Askedade Delägare 15,760: 18,327:37. 4. Å Civil-Statens Allmänna Enkeoch Pupill-Fond 20,000: 20,000: Balance till följande året: — 141 — Inrättningens förvaltning och räkenskaper hafva icke föranledt till natron anmärkning af Revisorerne, hvilka derjemte, vid genomgående af °Cassans lånehandlingar, funnit allt i behörig ordning. Arméens Pensions-Cassa. Rörande förvaltningen af Statsbidragen till nämnde Cassa för Pensioneringen utaf afskedade pensionsberättigade Militaire och Civile Embetsoch Tjenstemän från Arméen, hafva Revisorerne inhämtat, att Inkomsterna utgjort: År 1835. adelar af Wadstena Krigsmanshus-Cassas äldre inkomster 47,569: 5. u. —* Vacance och Liggetids besparing 10,450: io. l. 13,853:25. l. Begrafningshjelps besparing . 11,453:25. 6. 12^956^38^_i-_ Summa 69,472:41. 6. 26,810:15. 2? hvaremot Utgifterna, för Pensions-utdelningen medtagit 137,829:22. 8. 174,551:25. 4. så att Pensionsfonden, tillkommen genom delägarnes enskild ta bidrag, tillskjutit, utöfver anslagen 68,356: 29. 2. 147,741:10.
Och lära Rikets Ständer, såvida Utskottets förslag härutinnan bifalles, hos Kongl, Maj:t i underdånighet begära, att om berörde förändring och undantag i förut allmännt gällande författningar Nådig Kungörelse till vederbörandes efterrättelse varder utfärdad. För öfrigt förbehåller sig Utskottet att, i sammanhang med de reglementariska föreskri fternes uppgörande, vidare anmäla hvad till vinnande af behörig ordning och Controll härutinnan, i ett och annat hänseende , må finnas af nöden att för framtiden iakttaga. 4-0 Lån på Fahlu Bergslags Koppar-Sedlar. Vid 177,9 års Riksdag tillädes Fahlu Bergslag den rättighet, att så kallade KopparSedlar, eller Attester från Fahlu Krono-Våg franco-Utskottets Betänkande N.o 49• 35 öfver derstädes i förvar liggande, Bergslagen tillhörig, Råkoppar, som i Avestad skall till Gar-koppar förädlas, finge af Banken belånas till ett belopp af högst i5oo Skeppund på en gång mot 4 procents ränta; hvilken tillåtelse är från år 1810 utsträckt ända till 3ooo Skeppund, sedan räntan förut, år 1792, blifvit till 3 procent nedsatt. Lånevärdet bestämmes årligen af Banco-Styrelsen, i förhållande till Rå-kopparens försäljnings-pris; och eger Banken, såsom säkerhet för Lånrättigheten, Inteckning uti Avesta Bruk och dess Byggnader, och Förlags-Inteckning uti Brukets Inventarier, tillika med en af Stora Kopparbergs Bolag serskildt utfärdad ovilkorlig Skuld-förbindelse. Banco-Utskottet tillstyrker: att den Lån-rättighet, för ett belopp af högst3oooSkeppund Rå-koppar, enligt så kallade Koppar-Sedlar, som Fahlu Bergslag hittills fått hos Banken begagna, må oförändrad och mot enahanda Ränta af 3 procent, sorn efter år 1792 varit fastställd', fortfara. I fråga om ett Creditiv af den directa och omedelbara inflytelse på en af Landets hufvud-näringar, som .det ifråga varan - 36 Bil. till Banco-Vlskottels Bet.
Ilr Gripenstedts anmärkning 0111 bristande sammanhang emellan premisser och conclusion uti den af honom citerade strofen af min motion; så får jag endast anmoda Hr Gripenstedt att läsa meningen till punkt, då jag är öfvertygad att han skall tagas ur sin förvillelse. — Är det åter Hr Gripenstedts mening att påstå prygelstraffet vara ett ambitionsstrafl', så medger jag, att den af honom omnämnda slutföljden icke är riktig. Frih. Hjertås uppgift, det Ständerne skulle hafva utan Den 14 BI a r s. något förbehåll öfverlemnat åt K. M. att ställa beväringsmanskapet under krigslagarna, är ett misstag. R. St:s und. skrifvelse härom till K. M. af den 3 Juli 1812 lyder sålunda: ”Ytterligare anhålla R. St. i nild., det täcktes ”E. K. M. genom bestämd lag föreskrifva, att bevärings”manskapet ej i och för fel i tjensten, eller utan före’’gången laglig dom, må kunna bestraffas med nesliga eller ”kroppsstraff af hvad beskaffenhet söm helst, och ej under”kastas andra mititäriska bestraffningar, än arrest, cassation ”och dödsstraff.” Frih. Raab, Adam Christian: Äfven jag skulle ingenting högre önska, än att prygelstraffet kunde afskaffas; men jag fruktar, att soldaten ännu icke upphunnit den bildningsgrad, att på honom endast behöfver användas sådana bestraffningssätt, som angripa hans hederskänsla. Jag tjenar vid ett indelt regemente och hemtar min erfarenhet derifrån. Indelte soldaten ligger, kringspridd på en storyta. Det är svårt att spionera hans förhållande i allmänhet. Skulle soldaten förgå sig, vore det ännu svårare att corrigera honom med arrest, dertill local är ganska besvärlig att på landet anskaffa; hvartill kommer kostnaden och omaket för de soldater, som commenderas till bevakning. Bian påstår, att prygelstraffet helt och hållet utplånar ambitionen hos soldaten. Det tror jag icke.