Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hen ena, att Riksdagsmännen i första kammaren skola utses af landstingen, och den andra, att antalet ledamöter i första kammaren är mindre än i den andra kammaren. Men just dessa af förslagets motståndare framdragna fel synas mig utgöra förslagets största förtjenster. Hetta har af ITr von Stockenström i. hans yttrande blifvit så fullständigt ådagalagdt, att jag, med hänvisande dertill, endast vill tillägga, huruvida skäl rimligen kan förefinnas att såsom valkorporationer förkasta landstingen, om hvilka man har en treårig ganska god erfarenhet och hvilka utöfva sin verksamhet i I^andshöfdingens närvaro under ledning af en utaf K. M:t tillsatt ordförande, för att ersätta dem nied andra valkorporationer, om hvilka man icke har och icke kan få någon den ringaste erfarenhet före den nya författningens tillämpning. Man har sagt att förslagets motståndare utarbetat ett annat förslag till representationens ombildning, men att detsamma icke kunnat meddelas, emedan den boktryckare, man vändt sig till, vägrat tryckning deraf. Jag tänker icke så lågt om våra boktryckare, att detta varit det verkliga hindret. Dessutom hade man kunnat använda det både före och efter boktryekerikonstens uppfinning begagnade sätt att meddela sig genom tal eller skrift. Egentliga anledningen torde val vara den, att någon öfverensstämmelse i åsigter hos det Kongl, förslagets motståndare icke förefunnits, utan att man sväfvat ut på de individuella tyckenas gränslösa område, hvarifrån ingenting helt kunnat upphemtas. Jag kan icke, och om jag än det kunde, skulle jag icke vilja genom vältalighet söka verka på eder känsla. Finnes det något tänkvärdt i de få ord jag kommer att yttra, behöfver det icke smyckas med några rhetoriska prydnader; finnes der åter icke något begrundansvärdt, må mitt yttrande framstå i sin fulla nakenhet. Alla som yttrat sig, hafva ju erkänt behofvet af en representationsförändring, och jag är öfvertygad, att det icke finnes någon inom detta rum, som icke delar denna åsigt. Nåväl! hvad bevisar detta erkännande? Det bevisar, att det nuv:de tillståndet är sjukt, ja allvarsamt sjukt. Men hvad göra vi, om Den 6 December. 345 en kär anförvandt ligger på sjukbädden?
Han säger nemi., att rättegångskostnaden i HöfR:n upgår till minst 25 Rdr, och att, om jag tappat min sak i UnderRätt men vinner i HofRätt, så har jag derigenom icke egentligen något vunnit, emedan rättegångskostnaderna qvittas. Det är visserligen en allmän regel, att rättegångskostnader skola qvittas då man tappar i en Rätt och vinner i den andra; men jag har som domare deltagit i många beslut, der dessa kostnader blifvit tillerkända den part, som tappat i UnderRätt och vunnit i andra instansen. Jag vill vidare t. ex. tänka mig ett kontrakt, hvaruti finnes en stridig punkt, som just handlar om ett sådant belopp, eller 25 Rdr. Denna fråga kommer före en gång om året i 20 §r; saken angår hvarje gång endast 25 R:dr, men då den hvarje år återkommer, så rörer den i sjelfva verket en mycket högre summa, och då kunde det vara skäl att underställa utslaget en högre Rätts pröfning, äfven med risk att genom mistning af rättegångskostnaden för tillfället ingenting derpå vinna, Jag får på dessa skäl till styrka bifall till Betänk. Gr. Sparre: Att en talare, Hr Dalman, i detta fall likasom i många andra, icke kan instämma i min åsigt, smärtar mig på det högsta, men-kan icke förvåna mig, då han icke upfaltat# mitt yttrande rätt, utan tvärtom diametralt motsatsen af hvad jag sagt. Att vi således icke kunna öfverensstämma, finnér iag tydligt. Hvad åter angår den siste värde talarens yttrande, så får jag säga, att domaren måste lyda lagens föreskrift, att rättegångskostnaderna skola qvittas, då en part tappar i ena instansen och vinner i den andra. Om undantag i detta fall förekomma, så inträffa de högst sällan, jag har åtminstone icke sett några exempel derpå; och det måste vara särdeles bindande omständigheter för handen, om domaren skall kunna, med lagens nuv:de innehåll, tillägga den vinnande, som förut tappat, ersättning för rättegångskostnaden. Hvad det andra fallet beträffar, om en rättegång angrde utbekommande af en årlig afgift, omfattar flera år, så är det ju klart, att, om afgiflen är 15
Den 9 mars afled kejsar Wilhelm, och redan födande dag afreste hans efterträdare, så sjuk han än var, till Berlin för att taga sin tron i besittning. Att den nye kejsaren bortlade det milit&amp;rpreussiska namnet Fredrik Wilhelm och i stället lät kalla sig Fredrik III, hade både för Preussen och Tyskland sin betydelse. Det betecknade honom som efterföljare både af den preussiske Fredrik II, upplysningsliteraturens vän, och af den ädle, i ordets bästa mening » tyskfrisinnade » hohenstaufen Fredrik II. I Leipzig sammanträffade han med Bismarck, hvilken redan der lär känt sitt » hausmeierthum » vackla. Under resan hem-stälde Bismarck om uppsättandet af proklamationen, men då hade kejsaren redan sjelf uppsatt den; den var stäld till hela tyska folket, ej till hären, och var genomandad af den renaste humanitet. Men det var med 4jupt vemod som folket såg den stumme, lidande kejsaren, som ohielpligt aftynade på Charlottenburgs slott och ej fick deltaga i sin faders likbegängelse. Med outtröttlig, sjelfuppoffrande ömhet vårdades han af sin gemål, hvilken äfven utgjorde mellanhand för hans meddelanden, och Mackenzie vek nu icke heller från hans sida, ehuru den berömde engelske läkaren erhöll ett par förskräckliga hotelsebref derför, att han fallit sioa tyska yrkesbröder i ämbetet. Den 15 mars sönderföll en stordel af den sjukes luftstrupe, » utan tvifvel », skrifver Mackenzie, » en följd af den stora, olämpliga kanyl (Bramanns), som varit anledning till så mycket lidande för den höge patienten i San Remo ». Icke desto mindre tycktes han under sin engelske läkares vård något hemta sig från » verkningarne af den råa behandling », som han undergått. I samråd med Bismarck, som fortfarande måste bibehållas, lade kejsaren hand vid regeringsärendena verksammare och sjelf-ständigare, än man skulle kunnat tro honom om.
Controll är ställd bredevid all förvaltning. Våra verdsliga Stridsmän hafva deras Mönsterherrar. Collegier och Embetsmanna-Corpser efterses af Justitia • Canceller och Justitia -Ombudsman : Penninge och Uppbörds Verk af Revisorer. Hos den Styrande Magten samlas kunskaper om allt. Skulle väl Kyrko-Ordningen ensam vara oberoende af denna allmänna ledning, och huru blir Kongl. Majrt årligen underrättad ona ■Ridd, och Ad, Fröt. lil B. 33, 34, Den 13 Felruarii. dess behöriga efterlefnad? Vi bäre likväl årligen till Altaret en del af vårt Arbetes frukt, och dervid synes då och då Regeringens åtgärd mellankomma; skulle vi ej önska att samma höga Magt blef i tillfälle att närmare inse hvad vi få för uppbyggelse, för undervisning och efterdömen derifrån? Om, säger j3g, med sådana och dylika framställningar man utvecklat behofvet af de rättelser, man ansåg nödiga, under det att man icke underlåtit att göra rättvisa åt de mänga förtjente Män, Svenska Presterskapet räknar bland sina Medlemmar, visserligen hade man dermed snarare och bättre verkat öfvertygelse än om man anfördt exempel på Själa-sörjare, som vårdslösade sitt Embetes förvaltning. Det senare skulle fordra flere bevis, sorn i de flesta fall voro svåra att åstadkomma; då deremot de skäl, som äro i det föregående anförde, väcka hos enhvar ett motsvarande begrepp och således snarare skola verka öfvertygelse. Jag tror mig derföre kunna påstå, att likasom inblandandet af Speciella händelser och personliga förhållanden uti Riksdags-Memorialer, är stridande emot Grund-Lagens bokstafliga föreskrifter j så är det äfven stridande emot Samhällets och Enskildtas verkliga fördel, emot sakernas ordentlig» gäng och behandling och emot hvarje Talares sanDa fördel, så vida han vill sprida ljus öfver diet ämne han företagit sig att afhandla. Jag förutser likväl, att den tolkning af Grund-Lagarne man häremot yrkat, just derföre blir förledande, att den sträcker rättigheterna utöfver den gräns Grundagen verkeligen före - Den 13 Februarii.
Jag tror således, att Tullen åtminstone ej bör vara mindre än 25 procent. / Herr Grejven och Landt Morh al k en frågade, om Ridderskapet och Adeln önskade, att Inkommande Tullen å Commisskläden bestämdes till 35 procent. Ropades Nej. Hvarefter Herr Grefven och Landt-Marskalk en föreslog, att Inkommande Tullen å Commisskläden måtte till 20 procent fastställas. Herr Lefrén: Om vi taga 25 Procent, så är det ungefär samma tull, som i England lemnäs såsom exporteprmmie; hvad som bestämmes öfver, är till fördel, och hvad som bestämmes underl, till skadafför väre fabriker. Jag medgilver likväl gerna, att alltihop kan tullförsnillas. Friherre CederJlröm : Första frågan^är , om någon, och huru hög, dr*wback verkeli - Den 22 Augusti f. m. 987 gen lemnäs i Eogland på denna vara. Engelska tulltaxan finnes här, så att man kan derom erhålla upplysning; men om ock en sådan lemnäs, ingår den dock ej i beräkning vid bestämmandet af Svenska Tulltaxan. Intill dess vi komma i tillfälle stt uppfylla våra behof, böra vi ej onödigtvis belasta tredje hufvudtittelo. Friherre Björnstjerna'. Jag har haft den tsr.kan , att drawbacken utgjorde jämt så mycket, som varan betalat till Staten uti accis och öfrige utskylder. Den är ej att anse såsom ett export-prtemium , utan blott en anstallt , hvarigenom varan utgått , utan skatt till Staten. * Herr Lefrén: Jag har ej sagt . att draw backen för denna vara går till 25 procent. Den varierar mellan 1® och 25. Dessutom finnes en hemlig drawback som ej bestämmes, utan för tillfället, då man vill favorisera egen export; och som är väl kändt af dem hvilka importera Engelska kläden. Det är ej öfver* flödigt, om man bestämmer Tuilen till 25 pro* cent , efter Regeringen ändå kan göra nedsättning. Herr af Wingård'. Då en Ledamot föreslagit 35 procent, och en annan 15 procent, så är 25 ett medium, och den tullen anser jag älven mest passande.
emellan Norra och Vestra stambanorna; att Kommittéen i öfrigt borde meddela yttrande rörande den utsträckning af stambanorna, sorn under fortgången af undersökningarne tilläfventyrs kunde ifrågasättas och anses förtjent af uppmärksamhet, äfvensom angående hvilka bibanor, anslutande till statsbanorna, syntes vara förtjenta att med statsbidrag understödjas. Kommittéen, som genast efter ofvannämde till undertecknad Chef för Statens Jernvägsbyggnader ställda nådiga skrifvelses inhändigande sammanträdde, har sedermera under loppet af dess verksamhet dessutom fått emottaga följande, af Eders Kongl. Maj:t till dess underdåniga utlåtande remitterade ansökningar, nämligen: 1. En af B. de Maré, E. Key m. fl. angående fullständig undersökning på statens bekostnad för jernvägsanläggning mellan Westervik och den s. k. Tatarkullen nära Ekesjö. 2. Af Ryttmästaren m. m. R. Tornerhjelm å fleras vägnar samt Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Malmöhus län gjorda underdåniga framställningar om undersökningar på statens bekostnad till bedömmande af lämpligaste rigtningen af bibanor från Helsingborg och Ystad till Södra stambanan. 3. Direktionens för Köping-IIults jernvägsbolag förnyade underdåniga erbjudande att till staten försälja den färdiga jernbanan mellan Orebro och Arboga på de vilkor, som 11 § i de för bolaget i nåder gillade privilegier stadgar, eller ansökan i annat fall, att staten måtte bevilja bolaget garanti för en årlig nettoinkomst under 40 år för jernvägen fortsatt och fullbordad å ena sidan till Köping och å andra sidan till Wenern, eller för Köping-IIult-j eril vägen i hela sin utsträckning. 4. En af Landshöfdingen i Elfsborgs län Grefve E. Sparre inlemnad och förordad förnyad underdånig anhållan af styrelsen i bolaget för jernvägsanläggning mellan Borås stad och Vestra stambanan om statslån. 4 5. Kommitterades för Lindes, Ramsbergs och Nya Kopparbergs bergslag underdåniga ansökan om nådig proposition till Rikets Ständer rörande låneunderstöd för anläggning af jernväg mellan Lindesberg och Frövi station på Köping-Hults jernväg. 6.
Regeringsformen stadgade, godkänna berörde Förslag, i hvad detsamma angick de Irenne Ofrälse Stånden, samt uppskjuta pröfningen af frågan 0111 förändring uti Ridderskapets och Adelns representationssätt, intill dess RiddarhusUtskottets i detta ämne infordrade Utlåtande inkommit. Bifölls. Herr Rothlieb, Carl .Fredricj uppläste följande: 172 Den 18 Junii f. m. Vördsamt Memorial! Inför Högloflige Ridderskapet och Adeln får jag i ödmjukhet framställa ett ämne, som, i fall det deruti innefattade förslag skulle få den lyckan, att af Ridderskapet och Adeln anses för antagligt och godkännas, enligt min öfvertygelse lemnar Ridderskapet och Adeln tillfälle, att gifva Nationen ett förnyadt prof af de upphöjda och liberala principer, hvilka', under serskilta perioder, alltid tjent till ledning för Ridderskapets och Adelns åtgärder och beslut. Jag har med visshet hö'rt sägas, alt under denna Riksdag fråga blifvit väckt uti Riksens Ständers ConstitulionsUlskott derom att Riksens Ständer måtte hålla sina öfverläggningar för öppna dörrar; att ConstitutionsUtskottet godkänt och antagit principen, men att i frågan om sättet för verkställigheten, och liuruvidt eller till hvilka publiciteten skulle utsträckas, två Stånd stannat emot två, hvarföre något bestämdt resultat i hufvudsaken icke uppkommit. Jag vågar derföre underställa Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning, om icke Ridderskapet och Adeln vill, för sin del enskilt, förklara, att dess sammanträden och öfveriäggningar, likasom det är brukligt i de båda Parlamentshusen i England, och i de Deputerades Kammare i Frankrike, hädanefter skola hållas för Öppna dörrar, det vill säga, att Åhörare, med biljetter, vid vissa tillfällen erhålla inträde uti Ridderskapets och Adelns samlingsrum; Ståndet dock obetaget, att, när så nödigt pröfvas, förklara Den 18 Junii f. m. 173 sina öfverläggningar slutna.
Åtskillige hemman innehafva villkorlig Betesrätt på parken för 34o Boskapskreatur och hästar samt 3a5 får. Tillsynen öfver parken utöfvas och hushållningen dermed beslrides af Länets Jägmästare, under hvilkens befäl 4 Underjägare äro anställde, en för hvartdera blocket. Så väl för Jägmästaren som för Underjägarne äro Bo - 21 ställen å parken utsynte, men af brist på tillräckliga medel i Skogsplanterings-Kassan hafva alla dessa boställen ännu icke kunnat uppodlas och bebyggas. Med parkens administration enligt den uppgjorda planen, skedde början år 183^ och sedermera hafva, enligt inkomne uppgifter, nedannämnde qvantiteter skogseffekter blifvit årligen derifrån dels utsynte till hemmansinnehafvare i omförmälde 10 Socknar och dels på auktion försålde, för hvilka utsynte och försålde trädvaror, beslående af ved, gärdsle, lekten samt timmer och sågstockar, följande belopp till Skogsplanterings-Kassan influtit, nemligen: Skogsåret. Utsynté och försålde kubikfot. Influten betalning i Bankomynt. Det visar sig således, alt årliga skogsafverkningen, öfverhufvud taget, utgjort föga mera än £ af det vid parkens indelning lill traklhuggning beräknade belopp. Denna årliga brist har vid årsredogörelsernas granskning föranledt anmärkningar af Chefen för Kongl. Skogsinstitutet; och då Jägmästaren uti afg/fven förklaring sökt att ådagalägga, att den Elev, af nämnde institut, som haft sig ombetrodt att afmäta och uppdela parken, dervid, genom felaktiga he räkningsgrunder, upptagit årliga afkastningen högre, än de verkliga tillgångarne medgåfvo, så har, tillrätta förhållandets utrönande, blifvit förordnadt, att undersökning skulle, i Jägmästarens och bemälde Elevs personliga närvaro, af en clerlill förordnad sakkunnig person på stället förrättas, men hvilken undersökning, i följd af uppstådda hinder, ännu icke kunnat äga rum. Emedlertid inträffa årligen icke obetydliga åverkningar å Kronoparken, och dessa bidraga i sin mån lill minskning i de påräknade årliga afverkningsqvantiteterne.
Si, vi gåm upp till Jerusalem; och menniskones Son skall öfverantvardas de öfversta Presterna, och de Skriftlärda; och de skola fördöman till döds, och öfverantvardan Hedningomen; Och de skola begabban, och hudflängan, bespottan, och dödan; och tredje dagen skall han uppstå igen. Då gingo till honom Jacobus och Johannes, Zebedei söner, och sade: Mästar, vi vilje att du gör oss hvad som helst vi bedje. Sade han till dem: Hvad viljen I jag skall göra eder? Sade de till honom: Gif oss, att vi sitte, den ene på dine högra hand, och den andre på dine venstra, uti din härlighet. Men Jesus sade till dem: I veten icke hvad I bedjen; kunnen I dricka den kalken, som jag dricker; och döpas med den döpelsen, der jag med döpes? Då sade de till honom: Ja, kunne vi så. Sade Jesus till dem: Den kalken jag dricker, skolen I ock dricka; och med den döpelse, der jag med döpes, skolen I döpas; Men sitta på mine högra och venstra hand, står icke mig till att gifva; utan dem händer det, som det beredt är. När de tio hörde detta, begynte de vara illa tillfrids med Jacobo och Johanne. Men Jesus kallade dem till sig, och sade till dem: I veten, att verldslige Förstar äro rådande, och de mägtige ibland dem hafva välde; Men det skall icke så vara ibland eder; utan den, som ibland eder vill ypperst vara, han skall vara edar tjenare. Och den, som ibland eder vill vara den främste, han skall vara allas dräng; Ty ock menniskones Son är icke kommen, på det han skulle låta tjena sig; utan på det han ville tjena, och gifva sitt lif till återlösning för många. Och de kommo till Jericho. Och då han gick ut af Jericho, och hans Lärjungar, och en mägtig stor hop folk, då satt der vid vägen en blinder, Bartimeus, Timei son, tiggandes.
Fast vi skilda vägar vandra, Sökande i världen vid, Finna vi till slut hvarandra, Uti kärlek, ljus och frid! Därefter beträdde fru Ellen Ankarsvärd talarstolen och hälsade i hjärtliga ord kon" Ett problem " med praktisk belysning. En höstflyttningshumoresk af O. S å och se på våningar — eller åk — i minst nio fall af tio, då ni kommer till köket, mötes ni af samma svårlösta problem. Men — ni märker det ej?! Jaså! Låt oss då belysa det med ett exempel! Här är nu major Klackensporres kök. Genast vid inträdet kan ni riktigt » känna i luften », att majorn fått sin älsklingsrätt, stekt sill, till frukosten. En liten knubbig kokerska, med den hållning man får, när man lärt på fint hotell, tycks just njuta en viss sinnesro efter dagens första måltid. Husets &gt;husa », mager femtonåring i frökens aflagda kläder, sätter ut frukostbrickan på fönsterbordet. i Diska med samma, så man blir af med det! » säger kokerskan. » Ah-nej, jag vill städa ifrån rnig f ö r s t! Sär dom inte har råd att ha serveringsrum, så. » » Hör man på tösen! Du har väl aldrig sett ett serveringsrum, Mina lilla! Man får hennes nåd grosshandlarn till måg, så nog får fröken serveringsrum, må du tro! Men det blir min förtjänst, om han tycker om sig här i huset, för han lefver bara för mat, det har hennes nåd själf s a g t. Och hennes nåd kan ingenting modernt ... ingenting! » Mina har gått. I sängkammardörren sticker majorskan fram en spetsig näsa och ser nervös ut. 304 IDUN » Jag vill tala om maten. Grosshandlarn är Pfschisch-isch-iischiisch-rrr-rrrr-sch-schiisch-isch till midda ' n. Om Amanda först vädrar. Det kommer sillos i rummen. » » Vaniljsåsen !. Jag glömde! A h l. å-åh? » Näsan fnyser — dras tillbaka — synes åter. Man kunde i knappast se för sig. » Amanda vet, jag har lofvat värden. fönstret » Öppna dörrn! ». inte dörrn !.
Något annat förfarande i sådana fall har, såvidt jag kunnat inhemta, hitintills aldrig i lagskipningen inträffat; utan har det verkliga åberopandet i slutpåståendet städse varit bestämmande för Juryfrågans innehåll. Om denna gränslinie skall försvinna och Domaren komma att gifva föreskrift, som omedelbart inverkar på anklagelseaktens uppställning och innehåll, lärer således vara en fråga, som nu första gången är under Högste Domstolens afgörande.» »Åklagaren i förevarande mål har emot sin vederpart framstält påstående om ansvar för det brott, som i 3 § 8 momentet Tryckfrihetsförordningen definieras sålunda: »Smädliga uttryck om Rikets Embetsoch Tjenstemän, i och för Embetet.» Han har i detta påstående icke uppgifvit hvilken art af straff han kunde anse böra den tilltalade ådömas, eller ens antydt, hvilket rum i allmänna Lagen, till hvilken det åberopade lagbudet hänvisar, kunde böra af Domstolen tagas i betraktande vid bestämmande af straffet för ifrågavarande brott emot Tryckfrihetslagen, antingen det borde vara 18 Kapitlet Missgerningsbalken, i hvad det angår förgripelse mot en vid tillfället personligen närvarande tjensteman, eller 60 Kapitlet samma Balk om utspridande af smädeskrift mot någon i hans frånvaro; i hvilken fråga Domstolarne tillförene i likartadt fall stannat i skiljaktiga meningar, likasom Hofrättens ledamöter just i detta mål; utan har Åklagaren låtit sådant ankomma endast på Domarens pröfning, såsom i allmänhet i frågor om allmänna Lagens tillämpning på de deruti beskrifna brott kan ske och ofta sker, och såsom utan tvifvel Åklagare i tryckfrihetsmål äger full frihet att förfara när fråga är om den i 3 § 12 eller 13 momentet Tryckfrihatsförordningen utsatta strafflatitud, hvilken förutsätter högre eller lägre grad af brotts - 92 ligbet.
Och när I stån och bedjen, så förlåter, om I något hafven emot någon; på det edar Fader, som i himmelen är, skall ock förlåta eder edra brister. Men om I icke förlåten, så skall icke heller edar Fader, som är i himmelen, förlåta det I bryten. Och som de kommo åter till Jerusalem, och han gick i templet, kommo till honom de öfverste Presterna, och de Skriftlärde, och de äldste; Och de sade till honom: Af hvad magt gör du detta? Och hvilken hafver gifvit dig denna magten, att du detta göra skall? Jesus svarade, och sade till dem: Jag vill ock något spörja eder; svarer mig, så vill jag säga eder, af hvad magt jag detta gör. Johannis döpelse, var den af himmelen, eller af menniskor? Svarer mig. Och de tänkte vid sig, och sade: Säge vi, af himmelen; då säger han: Hvi trodden I honom icke då? Men säge vi, att den var af menniskom, rädes vi för folket; ty alle höllo Johannes för en sann Prophet. Och så svarade de, sägande till Jesum: Vi vete det icke. Svarade Jesus, och sade till dem: Icke heller säger jag eder, af hvad magt jag detta gör. Och han begynte tala dem till i liknelser: En man plantade en vingård, och gärde deromkring en gård, och grof en press, och byggde ett torn, och lejde honom ut vingårdsmännom; och for så ut i fremmande land. Och då rätta tiden var, sände han sin tjenare till vingårdsmännerna, att han skulle anamma, af vingårdsmännerna, utaf vingårdsens frukt; Men de togo honom, och slogo honom, och läto honom gå ifrå sig tomhändtan. Åter sände han till dem en annan tjenare; den kastade de hufvudet sönder med sten, och läto honom gå ifrå sig försmäddan. Åter sände han en annan, den dråpo de; och många andra, somliga hudflängde de, och somliga dråpo de.
St:r finna för godt bifalla hvad Utskottet sålunda föreslagit och tillstyrkt, torde Utskottet få sig uppdraget, att lemna H:rr Fullmäktige i RiksgäldsContoiret, till efterrättelse och verkställighet, 7fn Stats-Utskottets del af Beslutet, ined erinran, att inredningarne i båda Husen bora företagas så tidigt, alt allt må kunna rara uti behörigt skick, innan R. H. Stir till nästa Lagtima Riksdag komma att sammanträda. Stockholm den 3 Julii 1829. Nio 205, Berättelse om Velkstältl granskning af PostVerkets förvaltning år 1826, samt Utlåtande öfver åtskillige af 1825 och 1827 årens B. St:rs Revisorer framställde omständigheter. (R:gs-A.) 5. .. Sedan Utskottet fullgjort sitt uti Grundlagen stadgade åliggande att granska den del af SlatsVerkets tillstånd och förvaltning för år 1826, som utgöres af PostVerket, får Utskottet nu framställa resultatet. Från år 1825 balanceradési Postverkets Fordringar , R:dr i35,44&38. r, Postverkets Skulder „ 38,725.'r4-9- Räkenskaperne för år 1826 Utvisa: Ingående Balaiice från år 1825 För Postillo ner . .. Norrska Postens förskaffande . Diverse och tillfälligt... Telegraf-Inrättningen ... Roteringsersättningar ... Hushyror Restitutioner 3 Afskrifningar J Revisionsprocent Ersättning för recommen derade Bref Lörietillökniug Gratificationer - Pensioner Nådår och Begrafningshjelp Lefvereringar till K. Debet upptager: Ingående Balance från år 1826 Inkomster: Af Inrikes Brefvex lingen R:dr ig5,4i3:4o* af Utrikes Dito ... „ i6t,756: i 5. 6. af Fraktmedel „ . 3,762:39.11 Extra Ordin. Uppbörd „ 863: 2. r r.