Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då till Riks-Stånden i dag inkommit ett af sammansatta Bankoo. Ekon.- Utsk:t afgifvit Mern. med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å den fråga, med anledning hvaraf Frih. Alströmer framställt det inbjudningsförslag, som nu närmast i ordningen förekommer på föredragningslistan, får jag vördsamt hemställa, huruvida icke R. o. Ad. behagade besluta, att nämnde inbjudningsförslag må tills vidare hvila, för att företagas till afgörande i sammanhang med berörda Mern. Detta förslag bifölls. Föredrogs ånyo Riddarh.-Utsk:ts d. 14 och 15 dennes bordlagda fortsatta Utlåt. N:o 15, ang:de ordnandet af Riddarhusets gårdsplan. Frih. Leuhusen, Frans'Oscar: Riddarh.-Utsk:t har i sitt förevtde Utlåt, afgifvit tvenne hemställanden, det första med afseende å förslagen om uppförande af byggnader å Riddarhusets gårdstomt och det andra med afseende å gårdsplanens inhägnande och planerande m. m. Denna fördelning synes mig olämplig, enär båda frågorna torde vara beroende af hvarandra. Jag får derföre hemställa, att R. o. Ad. behagade besluta, att båda punkterna må samtidigt föredragas. Sedan R. o. Ad., uppå gjord propos., härtill lemnat bifall, samt Utsk:ts båda hemställanden blifvit uppläste, anmälte sig och yttrade Den 16 Juui. Frih. Bennet, Carl: Då jag åt förev:de fråga under en lång följd af år specielt egnat min uppmärksamhet, har jag ansett mig böra begära ordet, för att i min mån söka motverka det vådliga beslut, hvari Riddarh.- Utsk:t tillstyrkt 11. o. Ad. att stadna. Jag måste dock anhålla om ursäkt för föredragets brister, enär jag icke är van att yttra mig offentligen.
Nu är redan i denna fråga votering begärd; och jag anhåller således, att få veta, huruvida Ilr Grefven och JjandtMarskalken medgifver votering, eller ej? Herr von Hartmansdorff': Äfven jag är af den mening, att med uttrycket gemensamma tankar kan ej förstås annat, än pluralitetens; men deremot instämmer jag med Grefve Frölich deri, att alla anmärkningarne böra förenas i en proposition; dock endast för att derigenom undvika votera 3 eller 4 gångor. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm: Jag vill endast reservera mig emot all tydning i Ståndet af Grundlagens ordalydelse. Om man här förklarar orden gemensamma tankar betyda detsamma, som pluralitetens tankar; så har man tillåtit sig en förklaring af högst farliga följder. Det ligger i naturen af hvarje votering, att blott en enda röst ofta bestämmer pluraliteten. Är väl äfven då dess tanka Ståndets gemensamma? Jag för min del får tillProtocollet högtidligen protestera emot en sådan afvikelse från Grundlagens ordalydelse. Herr Hjerta: Jag får hemställa till Ridderskapet och Adeln, att, om ifrågavarande anmärkningar antagas för Ståndets gemensamma tankar, sådant likväl ej är af den vigt att Ståndet sedermera måste dervid förblifva, eller deraf har något hinder för att framdeles öfver frågan fritt besluta. I annat fall skulle jag visserligen ej nu besvära med att söka göra mitt förslag härstädes gällande. Men nu skulle jag tro att man genom en enda votering kunde afgöra, om Ståndet anser alla de gjorde anmärkningarne af den natur, att Ståndet unnar dem blifva af ConstitutionsUtskottet betraktade. Det är ej något afslag å Kongl. Majrts proposition; det är endast en åtgärd att meddela ConstitutionsUtskottet fyra bestämda åsigter, som Ridderskapet och Adeln tror förtjena Utskottets uppmärksamhet, ► Den 9 Januari i. och hvaröfver Ståndet vill inhemta Utskottets Utlåtande, huruvida de förtjena vidare afseende.
Pehr Jonsson, soin ansett att rätta ändamålet af den rörande Enskiftesdelningar utfärdade Förordning vore, att Enskiftes-Sökanden eller någon annan i Byalaget skulle utflytta från sin förra Bolstad och på utägorne göra ny odling, har yrkat, att verkställigheten deraf icke skulle vara möjlig innom Kronobergs Län, i anseende till den derinnom varande Bergäktiga och stenbundna jordmån, samt att Enskifte af hemmanens ägor derstädes, oagtadt Gode männens och Landtmätarens yttersta sorgfällighet, icke skulle kunna åstadkommas med lika beqvämlighet, som ett väl afpassadt Storskifte; på hvilken grund, och då detta sistnämnde, fastän på nämnde sätt anlagdt och lagligen faststäldt, kunde genom en kittslig delägares ansökning om enskifte rubbas, eller åtmindstone, genom försök till sådant skiftes fullbordande, kostnad blefve de öfrige delägarne tillskyndad, samt detta både hindrar företag af odlingar, hvilka mera i berörde ort än annorstädes blifva kostsamma och besvärliga, och jemväl förorsakar osäkerhet uti ägande rätten, Pehr Jonsson framstält nödvändigheten deraf, att författningen angående Enskiften icke må för besagde Län anses gällande, utan endast de om Storskiften meddelade stadganden der tjena till efterrättese , samt att de redan fastställde Storskiftes-delningar må för evärdlige tider blifva beståndande^ och hafva uti detta yrkande Lagoch Besviirs-Utskottens Betiinkanden. 231 Riksdags-Fullmäktige Jon Jöransson oell Erland Larsson från Oland, Fullmäktige från Calmare Fän, Nils Nilsson frän Wermeland och Gustaf Gustafsson från Södermanland för deras orter instämt, 3:0 Af Riksdags-Fullmäktige Johannes Olofsson och Pehr Jansson från Elfsbprgs Län, hvilka, jemte det de förenat sig uti påståendet, att rättigheten till .Enskiftes sökande äfven må uti nämnde
I» 1870 Herr Rappholt, Fullm.: Herr Silver ^stolpe, Kammarherre, R. N. O. » 2204 Herr Gahn, Carl Pontus, Öfverste, R. S. O. K af Högvördiga Preste-Ståndet: iskoppen m. m. Herr Doctor Tingstadius. iskoppen m. m. Herr Doctor Nordin. Bhefessoren m. m. Doctor Wijkman. Öfver-Hofpredikanten m. m. Doctor Lilljenwalldh. Prosten Doctor Falk. Professoren Doctor Faxe. af Välla fl. Bor gare-Ståndet: Rådmannen Hochschild. Borgmästaren Nenzén. Rådmannen, Advocat-Fiscalen Falkman. Brukspatronen, Handelsmannen Malmberg. Assessoren Gahn. Borgmästaren Ullberg. af Hedervärda Bonde-Ståndet: Anders Andersson från Öster-Götliland. Pehr Olsson från Halland. Jon Jonsson från Blekingen. Anders Jansson Hyckert från Upsala Län. Pehr Andersson från Elfsborgs Län. Johan Pehrsson från Calmare Län. Derefter utnämnde Högloft. Utskottet till Secreterare undertecknad (G. A. Silverstolpe)*) och till Cancellist Protocolls-Secreteraren Friherre Fr. Ant. Wrangel. Herr Grefven och Ordföranden hemställde, om icke Utskottet borde vara betänkt att erhålla *) Namnet är ej utsatt i protokollet, men omedelbart efter ordet »undertecknad* kunna läsas orden »Hector Schölce och Philosophice Magister», hvilka äro öfverstrukna. Till stånden aflåtna expeditioner äro dock i regeln kontrasignerade af G. A. Silverstolpe. Denne, Gustaf Abraham Silverstolpe, må ej förvexlas med sin äldre broder Axel Gabriel Silverstolpe, kammarherre och ledamot af utskottet (fullm. för hr Rappholt) samt tillika riddarhussekreterare. Utg:s anm. Protocoll den 6 Augusti. 5 egna
II saf de betydliga kostnaderna för obligationernas tillverkning och bokföring m. m., »anses ganska stor; men då man besinnar, att låne-öfvertagarne, i stället för »kontant lemnade 2,000.000 Thaler, betingat sig obligationer till ett nominelt »belopp af 2,400,000 Thaler, eller 20 procent utöfver iånesumman, och att »obligationerna säljas till pari, lärer det vara obestridligt, att låne-öfvertagarne »i sjelfva verket på premie-obligationerne betingat sig en större kapital-rabatt, »än på öfriga delen af lånet. Ifrågasättas kan ock, huruvida det icke möjligen »hade varit skäl att, såsom vilkor för konverteringens beviljande, för Riksgälds»kontoret förbehålla någon viss andel i dessa 400,000 Thaler, motsvarande i »Svenskt R:mt 1,066,666§ Riksdaler.» »Slutligen få Revisorne fästa uppmärksamheten derpå, att det stora antalet »premie-obligationer, som enligt den antagna planen måste utgifvas, gjort det »nödigt att, till tidens vinnande, utfärda ifrågavarande obligationer utan att derå »finnes anbragdt något skrifvet namn, och utan att, med undantag af papperets »vattenmärken, egentligen några sådana försigtighetsmått mot efterapning blifvit »vidtagne, hvilka begagnas å sådana banksedlar eller andra dylika dokumenter, »sorn sakna skrifna namn. Detta förhållande, som tilläfventyrs gör efterapning »af dessa papper alltför verkställbar, utgör en bland de olägenheter, sorn »ändringen af det ursprungliga låne-kontraktet medfört.» ”Ehuru Revisorerna, på nu anförda skäl, för sin del funnit det af Full»mägtige beslutade tillägg till det om ifrågavarande lån upprättade kontrakt icke »i allo öfverensstämma med de af Rikets Ständer, angående lånets afslu»tande meddelade föreskrifter, samt detta tillägg, äfven om det vore med dessa »föreskrifter öfverensstämmande, icke heller synes Revisorerne hafva beredt »Svenska Statsverket fördelar, som motsvara dermed förenade olägenheter; anse »dock
Att nu till Ekonomiutskottet remittera en af ConstitutionsUtskottqt handlagd sak, vore orimligt, och jag ser derföre ingen annan utväg än att äfven i dessa delar lägga Utlåtandet till handlingarna, och låta det bero på serskildte motionairer, att Väcka frågor, om någon åstundar att få dem i laglig ordning behandlade, I anledning af hvad jag sålunda haft äran anföra, får jag hos Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken vördsamt anhålla, att hvarje af de serskildte 5 anmärkningspunkterne må föredragas till afslag eller bifall, på det all onödig återremiss må undvikas. Friherre CederströmJacobj anförde gkrifteligen: Om det å ena sidan icke kan bestridas, att en af de hufvudsakligaste garantier för Den 18 Juli! e. m. vår constitutionella frihets bibehållande, består deri, att Konungens Rådgifvare äro vid ansvar förbundne, alt vid hvarje förekommande fall fästa Konungens uppmärksampå de till målet lämplige lagar och författningar* samt att i underdånighet afstyrka allt, sorn de finna mot Rikets sannskyldiga nytta stridande, och att Representationen, genom sitt vid hvarje Riksdag valda ConstitutionsUtskott, äger tillfälle, att läsa alla Rådgifvarnes på den mellan Riksdagarne förllutna tid i StatsRådet afgifne yttranden, samt att i anledning deraf pröfva, huruvida någon gjort sig skyldig, genom åsidosättande af lagens stadganden, att för dess Rådgifvare-kall inför RiksRätt tilltalas, eller, på grund af 107 §. RegeringsFormen, anmälas till entledigande ur StatsRådet; så måste man å andra sidan jemväl finna det vara lika vigtigt för den constitutionella frihetens ostörda bibehållande, att ConstitutionsUtskoltet, vid utöfningen af dess i delta afseende högst vigtiga åliggande, med lugn och alfvar, men utan all slags småagtighet granskar Riksförvaltningen, emedan i annan händelse
Om t. ex. det stadgande borttages, att ett fartyg skall inom de 3 sista åren hafva från Svensk hamn utfört Svenska produkter, är det nödvändigt, att upphäfva dessa tull-lindringar, hvilka eljest möjligen skulle kunna tilläggas fartyg från det land, med hvilket vi ingått reciproka fördelar, och då bade vi ju derigenom gjort en förlust, emedan sådana utländska fartyg skulle lika med de Svenska åtnjuta tullindring. Således anser jag dessa frågor hafva gemensamhet med hvarandra och anhåller derföre om återremiss. Hr Printzensköld: Onder förmiddagens plenum fattade R. o. Ad. beslut, hvarigenom sockerbruksidkarne här i landet beröfvades det förbuds skydd som de hittills åtnjutit och R. o. Ad. biföll i stället den utaf Olsk. föreslagna införseltull af 5 sk. pr £f, vid bestämmandet af hvilket tullbelopp man just tagit i beräkning, alt inkommande råsocker drager en tull-lindring af 15 proc. Skulle man nu, såsom Gr. Gyldenstolpe yrkat, först borttaga tull - Den 5 Juni e. m. 459 lindringen och sedermera sista mom. uti den af Utsk. föreslagna skrifvelsen så alt import-tullen för råsocker icke komme att minskas utan blefve, sådan den nu gäller lika ifrån hvad ort varan 5n må införas, så rubbade man ju helt och hållet de beräkningsgrunder, hvarpå den uppgjorda tullbestämmelsen för raffinadsockret hvilar och skulle derigenom beröfva de inhemske raffinadörerne just det skydd, som man, medelst det fastställda tullbeloppet, velat dem tillägga. Enl. min åsigt handlar man hvarken rätt eller conseqvent, då man på detta sätt går till väga och den ena stunden tager bestående förhållanden lill grund för sina beräkningar men ögonblicket derefter är färdig att dessa förhållanden ändra och alldeles tillintetgöra. Jag yrkar ogillande af detta förslag. Hr von Hartmansdorff: Då meuingarne om ifrågavar:de ämne äro så delade, och frågan är svår nog att bedöma, samt R. o. Ad., på sätt Gr.
Hufvud-materialerne till denna Flottas fram - Den i g Januarii. 93 bringande, äro: Ekeoch Furu-Virkej Hampa, Jern och Koppar. Sverige har ej förr än på' sednare halfva Seculura varit i behof af utländska Skogar och Ekes anskaffande; detta likväl mycket i brist på kännedom om egna tillgångar, och hade äldre Författningar hållits i helgd, som påbjudit Eke-planteringar, skulle vi alldeles varit oberoende af Utlänningen. Ekeskogens historia och handhafning i Sverige är ryslig, och skall jag framvisa några drag derutur. Alltsedan År 1789, då Skatteköps rättighet kom i gång, har Skogarne på Kronooch Krono Skatte-hemman alldeles förstörts. Den på 1790:talet Allmänna Skogs-inventering, verkställd af mindre kunnige Personer, gaf troligen anledning till Jord-ägarnes håg att förstöra Skogen, då alla Ekar, som ej då stämplades, ägdes att fritt disponeras af Ägaren, då dess intresse var, att, så mycket görligt inskränka anteckningarne och sedermera att hugga så fort han hant, för att få betalning för en sak, han förut ej rådde om, och gjorde dess Egendom mera värd, samt innan Kongl. Maj:t kunde få underrättelse om detta missbruk, och göra Författningar att hämma det. Delta var ytterligheten från stränghet, då det var Lifs-straff på att hugga en Ek, till hög grad eftergift, och hvilket menniskan ej tål. Derpå kom i8o5 års Skogs-Förordning, som åter insatte Jägeri-Betjeningen i sin förra befattning; denna Författning kan ej annat än godkännas med några undantag, blott den efterlefdes. Uti ett Land, som Sverige, der SkogS-Yettenskapen endast är känd till namnet, och der, så väl 94 Den 19 Janiiarii. högre, som lägre Skogsbetjening, oaktadt snart sagt ingen lön, ändå äga endrägtiga Sysslor, NB. på det Allmännas bekostnad och den Enskiltas harm — kan man ej Vänta sig en bättre behandling af detta dyra och rara trädslag — Eken.
Och hvad de sistnämnda eller Utskottets andra hufvudklass angår, så finnas under den rubriken bevillningsskyldige, som, jemförda med en mängd andra, vare sig till första eller andra klassen hörande, och deribland fastighetsegare och kapitalister, befinna sig i fvrksättningsväg ställda till dem i missförhållanden så stora och så olika, att för deras rättvisa utjemnande skulle lordras i den föreslagna skilnaden emellan beviilningens divisorer en förhöjning att den blefve för somliga, i stället för 6 såsom 5 eller 4 till 10, för andra såsom 1 lill 5, ja väl äfven för några såsom 1 till 20 o s. v. Och här hade således klasserna åtminstone icke bort göras lärre, än Kevillnings-förordningens, såsom dock Utskottet föreslagit. Allmänna Besvärsoch Elconomi-Vtsholtets Betänkande JVs 116. 13 Men ett annat ännu hufvudsakligare fel i Utskottets förslag bör väl det anses vara, att der med ens utdomes allt afseende på sjelfva hemmantalet, och dermed jemväl fråndömes skattemännen all den kommunala rösträtt, som, ursprungligen fästad vid hemmantalet, städse varit ett dem allena fö»behållet ståndsprivilegium. Och väl har numera i sockenstämman blifvit inledd på den nya grunden af statsbeviIlning en ny rösträtt för en mängd i socknarna inkomna näringsidkare, handlande och sjelfförsörjare m. fl.; men lagstiftningens mening dermed var det dock aldrig, att derföre hemmansegarne sjelfve skulle helt och hållet förlora i stämman all sin fordna skattemannatalan — en talan, som både varit och blifver grundbetinget för det Hedervärda Bonde-Slåndets talan jemväl vid riksmötet, och dermed också grundbetinget för fortfarandet af det Ståndets borgerliga sjelfmyndighet.
Ceremonien ägde rum i mar morsalen i slottet i Briissel i närvaro af kungliga familjen, ministrarna, hofvet etc. En lärarinnas roman. En svensk kulturbild, tecknad på verklighetens grund för Idun af Algot Sandberg. (Forts.) ?t ett samvetsgrant, kärleksfullt uppfyllande af W åtagna plikter såg nu Kerstin det rätta sättet att motsvara de kraf Gud ställde på henne. Och då hon vandrade hemåt, då solen dalade till sin nedgång, då kunde hon i innerlig fröjd knäppa händerna och hviska till sig själf: » Ja, nu är jag lycklig, nu har mitt stackars oroliga, jagade hjärta ändtligen fått frid! » Dagen i häradshöfdingshuset började och slutade alltid med bön, förrättad af husfadern själf. Därefter satt man ännu en stund på den stora verandan eller, när det började blifva kyligt om aftnarne, inne i salongen. Häradshöfding Valde var mycket musikalisk och hade en vacker röst. Ofta plägade han då sätta sig till pianinot och sjunga den ena sången efter den andra. Då njöt Kerstin. Hon lät sina blickar sväfva framåt och uppåt. Dessa aftnar stodo sedan alltjämt för henne som de ljufligaste minnen. Kerstin blef snart nog bekant med folkskolelä- rarinnan i församlingen. Hon hette Klara Noréus och var ungefär jämnårig med Kerstin. Men de sympatiserade icke. Klara Noréus var mycket vacker, och hon visste det själf. Däraf kom det något i hennes sätt, som stötte Kerstin. Dessutom hade hon den svagheten att vilja synas lärd. Hon läste likt och olikt, utan att kunna smälta det. Hennes åsikter blefvo öfverspända, och icke dämpades detta af att hon slukade romaner i dussintal. Hennes fantasi var rik, och när hon började, kunde Knrstin icke följa med. Klara Noréus sökte gärna upp Kerstins sällskap. Hon var dock den, som borde förstå henne. En dag anförtrodde den vackra lärarinnan Kerstin sin hemlighet, att hon skref vers. Hon hade ett helt album med sig och begynte läsa upp det ena poemet efter det andra. Nu gick hon i en förfärlig ångest, berättade hon. Till provinstidningen hade hon nyligen sändt en dikt om » Riddar Alonso ». Trodde Kerstin, alt de skulle föra in den?
Jag tror likväl icke, med den erfarenhet jag inhemta!, alt denna controll är särdeles tillförlitlig; men i brist på någon annan har den hittills varit begagnad. Hvad man ser, är, alt anslaget til! medieinalfonden nästan aldrig räc - Den 19 September e. in. 55j ker till, utan behofven beständigt blifva större; hvilket hjelpe* derigenom att anslaget är ett förslagsanslag. StalsUtsk:s ledamöter hafva haft tillfälle att erfara det. Jag vill dessutom nämna, alt under min statssecreterare-tid yrkade jag en förändring med dessa medicamenters betalande; men Sundhels-colhm var af en annan åsigt, och den segrade icke allenast i Statsrådet, på sätt prot.utdr. som medföljde till Ständerna utvisade, utan äfven hos dem. Det later således vara deras fel, att ingen rättelse är vidtagen i afseende på sättet att betala medicamenter. Hvad nu ifrågavar. sak beträffar, så, 0111 sockenstämman skall hållas, såsom här är sagdt, under inseende af en kronobetjent, men denne måhända icke är hemma i socknen, och således ej har rösträtt der, så ser jag icke hvad lian skall kunna uträtta; men att sockenstämman eller den skyldiga menigheten skall sätta sig tillsammans för att bereda afskrifning, är tvifvelsutan det troligaste. Nu är det sagdt, att om någon enda gör invändning, så skall afskrifningen ej tnedgifyas. Jag ville väl se den enda, sorn, om han ej vore ägare af hela socknen eller den störste godsägaren derstädes, skulle djerfvas emot alja de andra vidhålla, att tillgång funnes till betalningen. Frih. Sprengtporten: Jag får, i anleda, af Hr von Ilartmansdorffs sednaste yttrande, anföra, att det icke varit min mening att framställa någon slags anmärka, enmt i83j års författning. Jag önskade blott att få åberopa en auetoritet, och Hr von Hartmansdorff har nu ytterligare styrkt det skäl jag då anförde, enär han framställt att författningen var grundad på ett äldre förhållande.
Den justering, som af behörig person å en ort i Riket blifvit verkställd, galle äfven å alla andra», samt i IV Artikeln 16 § 1 mom. »Längdmått, målkärl och vigter, som begagnas i kronans magasiner. eller vid inoch ullas trång å fartyg, eller i öppna bodar eller magasiner, der handel och rörelse idkas, skola omjustcras, längdmåtten hvart 5:te är samt målkärl och vigter årligenoch torde dessa lagstadganden finnas vara derutinnan tydliga, att endast sådane målkärl och vigter, hvilka genom ett oftare begagnande äro utsatte för nötning och förändring, böra hvarje år omjusteras, men att deremot de, »som af allmogen på landet eller andre personer få gånger på året nyttjas», icke, sedan de en gång blifvit i vederbörlig ordning justerade, behöfva omjusteras oftare, än den som sig af dem begagnar anser nödigt, för undgående af det ansvar, som begagnandet af oriktiga målkärl och vigter, ehuru de blifvit justerade, kan i vissa fall medföra; hvadan och då motionen sålunda synes härleda sig från bristande kännedom om de i ämnet gällande lagstadganden, Utskottet vördsamligen hemställer, att C. G. Cederskogs motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 Juni 1857. Bih. till R. St. \:o Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Juni 1857, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion, om bestämmande af hvilka afgifter eller besvär må såsom kommunala anses. Herr Hesselgren har uti ett till Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvet memorial, öfver hvilket Lag-Utskottets yttrande blifvit infordradt, anfört, att det vore illa, om ovisshet skulle ega rum, angående hvad som är eller icke är kommunalt besvär, eller hvilka arbeten och företag en kommun kunde bringas att bekosta.
Den värde Talaren, som i denna fråga först yttrat sig, har rätt i sitt yrkande, att sådane Stohållningar, som äro i Skåne inrättade, borde spridas öfver hela Riket; men jag skulle anse nyttigt, om de isynnerhet utvidgades i Skåne. Jag talar ej för eget intresse, hälst jag sjelf redan har en sådan Stohållning och således hvarken kan eller vill begära att ännu ytterligare öka den; utan blott derföre, att jag tror Skåne vara i anseende till Climat, större fodertillgångar, vidlyftigare betesmarker, och den längre lid af året de kunna begagnas, härtill tjenligare, än andre Landsorter; och jag önskar derföre att Stohållningen derstädes måtte ökas. Jag anhåller att denna min tanka i ämnet mätte till behörigt Utskott remitteras och MedStånden communiceras. Grefve Ridderstolpe > Carl: Jag skall lika kort som sällan upptaga Ridderskapets So8 Den lo December f. m, och Adelns tid, hälst en hvar redan på förhand lärer inse, att jag, i anseende till jnilt yrke och öfriga förhållanden, ingalunda kan hugfällas att ingå i annat klander af Motionairens åsigter än det han sluteligen sjelf önskar sig, så vidt med ändamålsenliga anstalter förenade tillgångar medgifva. Emedlertid, då den icke altid samtycker som tiger, kunde jag kanske misstänkas för ogillande eller orättvisa, om jag, såsom snart sagt närmaste granne till Strömsholm och fast dageligen vittne till der, inom de sista 2:ne åren, föregångne förbättringar, de samma icke vittsordade; och hvem är det man derföre har att tacka, om ej egenteligen den ypperlige man, som vetat så väl tillämpa erhållne föreskrifter till omständigheternes kraf. Hans visade oegennytta och kraftansträngningar äro öfver mitt låford; men mig torde likväl tillåtas, anmärka, att han är allt för illa belönad och vanlottad, då hans löneinkomst i ett för allt, persedlar inberäknade, ej uppgår till mera än i3oo R:dr.