Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ig / et är en vansklig sak G ?&gt; att taga andlig rikedom i arf. Det är icke sällan, som tyngden af en frejdad faders eller moders berömmelse, genom de förväntningar och uppdrifna anspråk, som samlats kring ett namn, verkat med hämmande tryck på de efterkommandes unga krafter. Det vill en mindre vanlig spänstighet och själfständighet till för att ur skuggan af ett stort rykte träda fram i sitt eget ljus. Den kvinna, hvars bild i dag pryder vårt blad, bär ett sådant stort namn, som redan i och för sig själft uppkallar fordringar. Det är Anna Lisa Hwassers oförgätliga förtjänst, att hon blifvit nå- got mer än » sin moders dotter », blifvit en egen konstnärlig personlighet; att hon, som hade att taga arf efter — som en af Elise Hwassers skildrare uttryckt sig — » en drottning af Guds nåde genom rikedomen af sina konstnärliga gåfvor, en drottning med folkets gunst genom höjden af sin popularitet », trädt ut ur det stora namnets skugga i sitt eget ljus. Buehner har helt visst rätt, då han säger, att krafter låta icke meddela sig, utan blott uppväckas. Har Elise Hwassers dotter ock rönt den oskattbara förmånen att till de vaknande krafternas ledning och ans sattes de mest konstförfarna af händer, så är dock grunden, på hvilken hon byggt, helt och hållet hennes egen. En augustidag för trettio är tillbaka, medan ännu sommarfristen lät Elise Hwasser njuta af den leende naturen vid Ulriksdal och sitt unga äktenskap med dåvarande sekreteraren vid Kungl. teatern, hofkamreraren Daniel Hwasser, föddes de båda makarne dottern Anna Lisa. Tidigt röjdes hos flickan, hvart håg och begåfning vette, och modern ledde med sorgfällig ifver hennes anlag. Vid ännu knappast fyllda 18 år debuterade den unga skådespelerskan å Dramatiska teatern i Sardous » Dora ». Det var den 2 januari 1879. Vid ungefär samma tid och i samma unga ålder två decennier tidigare hade modern först beträdt kungliga teaterns scen. Inom loppet af de tio år, som nu följde, utöfvade Anna Lisa Hwasser den beundransvärda flit och det mångsidiga arbete, som, stödda af de
Dessutom förde han så behagligt och lekande satirens vapen, att hofdamerna, hvilka fingo bestå materialierna till hans epigrammer, knappast sjelfva kunnat blifva onda på honom. Huru skulle då den unga borgerliga frun kunnat blifva det, hon, som kanske till och med tjustes af denna nya njutning att icke precist anse en hofdam för sin nästa. Men var det icke också för dessa förledande gudinnors skull som hon hela långa tiden måst qväfva sin egen naturliga glädtighet och gå i tvångsdrägt från topp till tå, ty om icke de tillåtit det blomsterhöljda dubbelspråket att blifva hemma i sina kretsar, så skulle icke kavaljererna fört det med sig till de borgerliga, der de sökte kanske blott ämnen att få briljera med, när de återkommo till sina rätta herrskarinnor. Då Maria denna afton blifvit ensam, tänkte hon för första gången på en bortgången gäst med verkligt nöje. Hon återkallade i minnet hvarje blick, hvarje tonfall och rörelse, som gifvit färg åt poetens tal, och hon upprepade småleende hvarje liten rolig elakhet, som undfallit honom. Ja, allt detta uppsamlades såsom nedfallna perlor, hvilka voro för dyrbara att förtrampas. Och upprymd af denna qvälls lifvande fröjd, så olika alla de öfrigas tråkighet, utbrast hon helt oskyldigt: ”Ack, hvad jag tycker om poeter!” Ifrån bekantskapens början blef Lannerstjernas öde afgjordt. Han älskade först berusande, sedan stormande och slutligen vanvettigt. Under hela den följande epoken – en ung man, som glöder för en gift qvinna, ett ämne erbjudande detaljer, hvilka ej behöfva skildras för att fattas – var det märkvärdigt att Zaar låtsade som om han märkte ingenting. Han umgicks fullkomligt obesväradt, nästan förtroligt med Lannerstjerna; och hvarken en vänlig varning eller ett vresigt ord lät hustrun ana om maken såg djupare i hennes darrande hjerta än älskaren. Utan tvifvel litade denne oåtkomlige man på sin hustrus fasta grundsatser, och på dem litade han ej förgäfves.
6äl l> när, bvors egen>lom l>1ifvit lil! borgenärer i Doncurs ostra>I<I , mä ej bvsottos 5",- gäll, som lisi, körs Ooneursens börjsn gjort, utom i del soll, som i /si) j^. os 6onc,rs-bogen den >2 Nars i 83o, säges. Xr gäldenär vid börjon sk Loncurs i b)'sättnings-bäkrs, vorde, ssdon lion bouppteckningen besvurit, derutur lösgisven. 4 §- Kör furdron, som i Aldenar; 6oncurs bevokod blifvit, eller för bvilken bon en gang vorit k^zztt, mä ej besättning kunna bonom sedon älgkos, der borgenär ej visor skälig onle<lning, det gäldenär un londöljer tillgäng, som, ester Loncursen eller besättningen, bonom tillfallit oeb till gölis betalning gä bör, somt gäldenaren i «b^ soll ej gitter bos Konungens kekollningsbofvonde eller inför l)omstol med ed storks ott bon sädsn tillgäng ej eger. Z §. Nu söker borgenär lörbud a gäldenär att resö ur stod, eller isron den ort der bon vistas, innon bon g borgenärs logsökning svorot eller rött för sig gjort: or onledning ott beszro, det gäldenär viber undan, eller prösvor Konungens befollningskosvonde nödigt ott lion munteligen böros skall, do mä slikt förbud ej vägros. kisser gäldenär ändock bort vorde äterbemtad, ocb, der borgenär dst önskar, besatt. 6 §. R^satt gäldenär korblifvs > bäktet intill dess bon rott för sig gjort, der bon ej i olvon stodgode ordning, eller ester borgenärens medgifvande, vorder lösgisven. Körsummor borgenär ott förskjuta bvol, jemnlikt Kongl.
Nådiga bifall hemställde beslut, olvifvelaktigt skulle, om den bifölles, leda till den följd, sora Rikets Ständer just befarat och velat undanröja, nemligen att Rotehållarne ålergingo till extra voteringen, såsom för dem åf elt afgjordt företräde, och alt tvänne Infanterie-Regemenlen till styrka och bestånd rubbades, om icke helt och hållet upplöstes; för den skull, och då,' i Utskottens tanka, en återgång till extra roterings-skyldigheten vore så mycket mera betänklig, sorn denna skyldighet numera får fullgöras genom posterande af hästar i stället för manskap, hvilken förändring, i händelse af krig, skulle för Rikets försvar, i en så vidsträckt gräns-province som Skåne, vara af högst menligt inflytande; hafva Utskotten funnit sig icke kunna tillstyrka, att Heir Hallenborgs motion må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 1 Dec. i83/j. Reservation af Herr Grefve Horn, C. F. \ dag reserverar mig emot detta beslut, och Stutssaint Allm. Besv, och Oecon.-Utskoiteus Utlitnudt Nio 43. ^ oell anser, att Utskotten Lort tillstyrka llikets Ständer att, med tillkänna** gifvande, det Rikets Ständer finna de vid sista Riksdag för rotejemkningeu i Skåne fästade vilkor vara i flere fall stridande emot de löften, som Statsmagterne, i oell för ordinarie roteringens åtagande, lemnat de roleringsskyldige, ytterligare fästa Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet å nödvändigheten af den ifrågavarande rotejemkningens verkställande, samt anhålla, alt Kongl. Majit ville, utan hinder af Rikets Ständers vid sista Riksdag i detta ämne fattade heslut, låta, efter Rotehållarnes hörande i behörig ordning, uppgöra och för nästa Rikets Ständer framlägga, till den åtgärd 80 Regeringsformen föranleder, ett förslag till rotejemkning i Skåne, hufvudsakligen grundad t derpå, att det Rotehållarne gifna löfte om en femtedels nedsättning i roteringen må uppfyllas/'
Emellertid framställde Rikets Ständer till Kongl. Maj:t, i följd af detta beslut, i sammanhang med det nya anslagets beviljande, sin uttryckliga begäran, att styrelsen öfver elementar-läroverken malte ordnas på ett ändamålsenligare sätt och så alt äfven personer utom ecklesiaslik-ståndet måtte deruti deltaga Denna Rikets Ständers önskan, hvars uppfyllelse två Stånd hade gjort till ett vilkor för anslagens beviljande och som man äfven då verkligen hoppades att få snart uppfylld med anledning af de åsigter, som dåvarande chefen för Ecklesiastik departementet, Herr Silfverstolpe, hade gifvit Rikets Ständer tillkänna, har ännu efter nära tio års förlopp och sedan ytterligare tre nya föredragande för ecklesiastik-ärendena under tiden allöst hvarandra, icke blifvit uppfylld. Den väntan man hyste att åtminstone den nya skolordningen, när den en gång hlefve färdig, omsider skulle uppfylla denna Rikets Ständers begäran, har äfven blifvit sviken. Den nya stadgan för elementar-läroverken lemnar styrelsen såsom förut i Biskoparnes händer såsom eforer, och den enda förändring, som i detta hänseende skett, går ut på att öka deras makt och myndighet, som, olika med alla andra embelsmäns, icke underkastad någon kontroll. När Utskottet säger den nya stadgan vara utfärdad i enlighet med de önskningar, som Rikets Ständer uttryckt, så är denna uppgift följaktligen ogrundad och af den beskaffenhet, att jag nödgas deremot reservera mig. Den nya stadgan har icke allenast icke uppfyllt Rikets Ständers begäran om ett ändamålsenligare ordnande af styrelsen öfver elementar-läroverken, den har tvärtom i högst väsentlig mån försämrat den styrelse och tillsyn öfver läroverken, som genom 1820 års skolordning hade blifvit inrättad. Enligt denna skolordning, som nu genom den nya stadgan af den 14 Augusti 1856 blifvit upphäfven, skulle en så kallad revision 'ofver Bikels elem eniar-lär ov er k hvart tredje år i hufvudstaden sammanträda.
Ännu är intet förslag till banklag af Regeringen afgifvet, och så länge är representanten urståndsatt att uppgifva förslag 0111 de åtgärder, som derefter mäste lämpas, och örn de garantier för myntbestämningens bestånd, som han skulle finnå nödiga. Den garanti, som man trott sig böra söka i banklagars stiftande enligt 87 §. Reg.-F., är alldeles oduglig; ty beslutens o fö r ä n d e r I i g h e t störer snarare förtroendet, i fall deras vishet icke uppenbaras uti deras enlighet med sakens natur (la force des choses), och vid stiftandet af grundlagar bör man abstrahera från alla motiver, som kunna hemtas från personliga förhållanden. Ehuru således vår nuvarande och i den närmaste tidens perspectiv kända Regering äger den fullkomligaste rätt till ett oinskränkt anförtroende åt Dess upplyst väl viljande afsigter, måste vi underkasta oss den smärta, en tvungen glömska härutaf för tillfället medför, behållande uppmärksamheten endast fästad på den olyckliga möjligheten af ett motsatt förhållande. Jag föreställer mig sålunda i framtiden t. ex. en svag Regent, kringhvärfd af fattiga, luxälskande och således penninglystna embetsoch hofman. Äger Regeringen då prerogativet att vägra sitt samtycke till Ständernas förslag till reglerande af en Bankens function, hvilken icke kan lemnäs i sitt fordna skick, i anseende till dess genom förändrade conjuncturer uppkomna menliga inverkan på vigtiga interessen, skulle Regeringen kunna, vid ett ädelmodigt medgifvande, dervid fästa sådana vilkor, som till utseendet och för tacksamhetens enthusiasm obetydliga, likväl innebure ett förökad t inflytande på andra, icke bevakade interessen af ännu större vigt, hvarigenom dessa skulle måhända nödgas att, med sin egen undergång, bidraga till den skadliga statsluxen, hvilken oundvikligen leder till rysliga olyckor. Historien förvarar skarpa lexor i detta afseende. Eller månne anledningarna till Franska Revolutionen icke kunna sökas lill en del redan i det Lawska och Colbertska finanssystemets lofvande aspecter.
Straffbalken, i afseende å grunderna för bestraffning af fängelse vid vatten och bröd, samt om beräkning af kroppsplikt för stöld, som ligger i tveböte, den förra undanrödjande möjligheten af åtminstone de till sina följder svårare misstag vid tillämpningen af åberopade lagrum, hvilka dittills icke sällan försports, och den sednare upphäfvande ett tilläfventyrs hos någon ännu återstående tvifvelsmål om rätta förståndet af en speciel lag. En omständlig redovisning för mina Embetsåtgärder i allmänhet, så vidt de blifvit till slut bragta, innefattas uti de genom trycket Allmänheten meddelade berättelser för åren 1840, 1841, 1842 och 1843, den sednare afslutad den 30 nästlidne April. Dessa Berättelser, af hvilka den sistnämnda ibland annat afhandlar tvenne mål, som, i deras upprinnelse varit af min embetsåtgärd beroende och af anförda skäl äfven bort, på sätt som skedt, upptagas, varda således nu, till fullgörande af min redovisningsskyldighet, för Rikets Högloft. Ständer vördsamt framlagda. Hvad för öfrigt under Embetets förvaltning förekommit, inhemtas af de vid Expeditionen förda Diarier och Registratur, hvilka, jemte dertill hörande handlingar, komma att till Rikets Högloft. Ständers LagUtskott inlemnas. I sammanhang med hvad allmänna redogörelsen gifver vid handen, bör jag vördsamt påkalla särskild uppmärksamhet å de i förenämnda berättelser, för åren 1840 och 1841 pag. 84 samt för åren 1842 och 1843 pag. 123 sammandragna uppgifter å alla under loppet af dessa fyra år hos HofRätterna i R. St. Just. Ombudsm. Emb.-B erätt else den 11 Juli 1844. 7 riket afgjorda mål, deruti Domare och andra Embetsman varit under tilltal ställda, utvisande tillika kortligen beskaffenheten och utgången af dessa mål.
*JS):o af den 18 November 1840 angående närmare lagbestämmelse, huru förfaras bör, då, vid lagfarts sökande, fullständiga åtkomsthandlingar saknas (145). 1841 den 8 Juni i Statsllådet anmäld, dervid Kongl. Majit vägrat sanktion å Rikets Ständers hemställan. 30:o af den 18 November 1840 om ändring i 68 § 1 mom. Rikets Ständers förslag är af Kongl. Majit antaget, och Förordning härom utfärdad den 10 Juni 1841. Stro af den 2 December 1840 om verkställighet af Kämners och HäradsRätters beslut samt om förändring af tiden för LagmansRätters sammanträden (149). 1841 den 8 Juni är denna Rikets Ständers hemställan af Kongl. Majit i StatsRådet afslagen. 32:o af den 8 December 1840 angående ändring i 6 Kap. 5 § Rättegångsbalken samt Kongl. Förordningen om Stockholms stads styrelse af den 12 December 1672 (153). 1841 den 8 Juni blef denna hemställan i StatsRådet anmäld, men icke af Kongl. Majit bifallen. 33:o af den 8 December 1840 angående den uppenbara kyrkopliktens afskaffande (151). 1841 den 8 Juni i StatsRådet föredragen, dervid Kongl. Majit förklarat Sig ej vilja antaga Rikets Ständers förslag, men öfverlemnat ärendet tillbehandling af Lagkommitteen. 34:o af den 8 December 1840 angående skärpning af straffet för skogsåverkan (154). 1841 den 8 Juni vid föredragning häraf har Kongl. Majit vägrat bifall å Rikets Ständers hemställan. 35:o af den 8 December 1840 i fråga om stockstraffets upphörande. (152). 6 Bil. till II. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berätt. den 11 Juli 1844. Rikets Ständers förslag är af Kongl. Maj:t bifallet, och Förordning derom utfärdad den 10 Juni 1841. 36
Blir han frånvarande över ett år förlorar han de skydd och privilegier som studerande njuter och behandlas vid ankomsten som om det var första gången han intogs vid läroverket. 5: o lärjunge inställer sig i lärorummet på det utsatta klockslaget, snygg och hyfsad och med sina läroböcker försedd. Kommer han för sent riskerar han att bli antecknad som frånvarande utan laga förfall. Den som upprepade gånger kommit för sent kommer inte ifråga vid premiernas utdelande. 6: o lärjunge uppträder i lärorummet med stillhet och sedlighet samt oavbruten uppmärksamhet 7: o all skada och åverkan på inventarier eller lärorummets snygghet ersätts genast av den vållande. Är det flera förbrytare och man inte hittar en upphovsman, ersätts skadan av sammanskott av hela avdelningen. 8: o varje lärjunge infinner sig i kyrkan och bevistar gudstjänsten till slut, sedan genomgår han predikoförhöret. Äger han förfall, är svag till hälsan eller så fattig att han är mindre väl klädd vid sträng köld eller oväder anmäles detta hos rektor före gudstjänsten 9: o vid gudstjänsten uppträder eleverna med vördnad och stillhet, som är anbefallt vid en helig akt. 10: o ungdomen skall vara i sina kvarter under vintern klockan 9 och under sommaren klockan 10 om aftonen. 11: o lärjungarna håller städat och snyggt i sina kvarter samt vårdar egna och värdfolkets tillhörigheter. 12: o allt vistande på krogar, värdshus, källare, biljarder är förbjudna. Undantag för middagstimmen om elev har sin ordentliga spisning där. 13: o allt spel och innehav av kort, tärning och dylikt är förbjudet i ungdomens kvarter och på allmänna ställen. 14: o den yngling, som vill bevista baler, assembler och andra allmänna nöjen skall ha tillstånd av föräldrar och rektor. 15: o den yngling som påträffas överlastad av starka drycker döms av kollegiet. Upprepas förseelsen blir lärjungen förvisad från skolan. 16: o ynglingar får inte föra oljud på gator och gränder, ofreda eller skada någons hus eller tillhörigheter. 17: o ungdomen lever sins emellan i vänskap, fördragsamhet och enighet. Har någon hårt och trätgirigt lynne avskiljs han från skolan efter tre varningar.
På hvad som uti det nu upplästa anförandet kan röra mig personligen, anser jag mig hafva svarat nog, när jag tiger. Åt hvad som rörer sjelfva saken anhåller jag åter att Utsk. ville lemna allt det afseende, det kan befinnas förtjena. Hr Brummer sjelf betygar jag min tacksamhet för den uppmärksamhet han egnat min deraf temmeligen oförtjenta motion ; beklagar blott att hans betänksamhet nästan varit större än min, så stor nemi., att hans anförande möjligtvis kommer för sent. Hr Brnmmers anförande remitterades till Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. i sammanhang med remissen af Hr Munck af Rosenschölds i anförandet omtalade motion. Fortsattes pröfningen af Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns ytterligare betänk. N:o 29, ang:de ändring af författningarna om sockenstämma samt om bildande af communalstyrelser. 7 §:n Frih. Cederström, Jacob: Första mom. af denna § är af beskaffenhet, om den skulle antagas, att medföra oordning, hinder och besvär vid sockenstämmorna i allmänhet. Det är vigtigt att vid sockenstämmorna icke trängsel och oljud uppkomma. Hvar och en, som varit tillstädes vid sockenstämmor, vet huru dervid tillgår och således äfven att ett sådant stadgande, som detta, tjenar till intet, emedan man ej kan se hvem sorn åstadkommer oljud eller oordning. Derföre anser jag hela första mom. böra afslås. Vid andra mom. kommer jag alt föreslå en lättelse, hvarföre jag anhåller att vi mätte få propos. särskildt på hvartdera momentet. Hr von Hartmansdorff, Aug.: I saken är jag alldeles ense med Frih. Cederström. Men jag hemställer, örn icke, för likhets vinnande med de öfriga Stånden, det vore skäl att antaga sednare mom. oförändradt, ty ordställningen är här icke särdeles betydande. Gr. Taube, Gust. Joh., anhöll få veta huru de öfriga Stånden afgjort denna fråga. Undert.
St. aldrig befattat sig med denna afgifts bestämmande och sistnämda år icke i den form, som bevillningsfrågor skola afgöras, och om denna afgift vore en bevillning, hade det ålegat StatsUtsk. att, vid emottagandet af Hr Kallings motion om dess upphörande, återsända densamma till behandling af Bevilln.Utsk., då den kunnat komma under pröfning i sammanhang med tullbevillningen, och ej dess belopp underkastas ändring, sedan RiksStm, med afseende Den 3o April e m. på dess närvarande förhållande, redan bestämt tullprocenterna. Vidare får jag fästa uppmärksamheten derå, att i den händelse man skulle emot grundlagens bokstaf förklara denna algift för en bevillning, så blefve ovillkorliga följden den, att en sådan tydning äfven mäste tillämpas på alla andra algifter, sorn grunda sig på tullafgifternu, såsom städernes tolag, med flera af mindre omfattning, hvilka då samtligen skulle vid hvarje riksdag underkastas den behandling, grundlagen föreskriiver för bevillningsafgifter. Ehuru icke på afgörandet af förevarande fråga omedelbart inflytande, anser jag mig dock böra omnämna, att om afgiften till handelsoch sjöfartsfonden blefve nedsatt till 6| proc., sa, då relativa inkomsten icke under nästa riksdags qvinquenniuin kan beräknas till lika högt belopp sorn (ien under det sistförflutna utgjort, emedan tullen å flera varor nu blifvit nedsatt, och en så hög spanmålsimport salbin torde inträffa, samt ersättning genom tillåtelse till införsel af förut förbjudna varor icke är att vänta, skall ovillkorligen brist uppkomma för betäckandet af de utgifter, Utsk. sjelft upptagit. På dessa grunder anhåller jag om återremiss. Frih. Sprengtporten:
Hvad åter formen af desse medels redovisande angår, torde den erinran icke sakna grund, att de böra passera Riks-Staten, lika så vål som alla inflytande extra medel, antingen sådane såsom opåräknad Skatte-Iutrad, eller af besparing i utgift, eller genom försäljning af Fötrådseffecter Uppkomma ; hvilket ingalunda lagger hinder för medlens disposition, enligt •i Sami. 3 34 Riksens Ständers de för Stats-Förvaltningen gällande grunder, men tjenar att på ett ställe och till behörig kännedom sammandraga det hela. Detta ändamål, eller upplysningen om beloppet af ifrågavarande medel och beviset ofver deras behöriga användande, hafva Revisorerne likväl icke saknat, enär Eders Kongl. Maj:t i nåder anbefallt Krigs-Collegium, att meddela Revisorerne den speciella redogörelsen för det till export försålde Krutet. Utan tvifvel ligger i sjelfva operationens natur, eller vid försäljningen af en vara, som i större qvantiteter icke är användbar utan för krigsbehof, både såsom handels-speculation och för politiske förhållanden skull, nödvändigheten af en varsam och för tillfället icke offentlig handläggning. Om alltså företaget för Riket vore nyttigt, men denna nytta icke kunde i fortsättningen vinnas vid resultaternes allmångörande på Riks-Staten, så torde, enär både persedeln och de vid försäljningen deraf infiutne medlen finnas behörigen redovisade i detaillen, epoken för deras intagande i Riks-Staten, vid så beskaffadt extraordinairt förhållande, af Eders Kongl. Maj:ts pröfning desto hellre bero, som Eders Kongl. Maj:t allena år i tillfälle att följden deraf inse.
Palmstjerna förutsatt, att nemi. cassabehållningen hos enskilda, som annars legat utan ränta, erhöll en sådan, så att samtlige köpmännens cassör i Slockholm och Götheborg vanligen voro förvandlade i dylika papper, äfvensom att de öfriga cassorne här, hvilka icke hade tillfälle att fä utlåna sina penningar, upptogo sådane medel i sina cassör. Men del räckte icke mänga är, förr än man tyckte, att det var mera vinst vid att direete utlåna 3 procentssedlar, fabricerade utan att en enda bancosedel kommit in på conloret, och derifrån sedermera den cataslrof, som på grund af kortsynta begrepp gjorde, att R. St. vid ISIS års riksdag beslöto, att ställa ofvaunämnde verk under förvaltning af Riksg.Cont. i stället att förekomma missbruken vid disconlförvallningarne. Slutligen 6 H. 62 490 Den 25 Januari e. m. får jag tillkännagifva, det jag hyser farhågor för att skaffa oss creditmynt af enskilda bolag eller personer utgifue, och sorn löpa i landet i bredd med Rikets mynt, så länge den 72 § Reg.F. är oförändrad, att: ”R. St. allena äga rätt alt genom Banken utgifva sedlar, som för mynt i riket må erkännas.” Hr Stråle: Det torde vara utan all fråga, alt ju icke ifrågavar. S § är af största vigt för privatbankernes fortfarande bestånd. Det fordras icke mycket calcul, för att visa, det största delen af deras utelöpande sedlar är den af mindre valeur; att det är på desse, som de draga största räntan, och som följaktligen utgöra den största vinsten. Jag känner alldeles för litet till detta ämne, för att kunna bedömma, huruvida de högre sedelvaleurerne å en och annan sedelstock skulle kunna draga en sådan ränta derpå, att den utgjorde en skälig vinst pä bankrörelsen; roen jag skulle önska, att man hade kunnat så ordna delta förhållande, att desse mindre sedelvaleurer hade försvunnit.