Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad mera hafva då dessa länder att af oss begära? Hr Silfverberg har nyss uplyst huru förhållandet är i afseende på Java. Enl. hans upgifler skulle vi icke vinna på att ytterligare efterskänka något åt Holland. I alla fall är, såsom Hr Rosenblad på f. m. yttrade, förändringen i Holland helt färsk, och man vet ännu icke hvad hon verkar. Det torde derföre icke vara skäl att pä henne göra alltför myckel afseende. Hvad England beträffar, så har Hr af Dalström redan erinrat hurusom detta land i närings hänseende befinner sig i ep högre utvecklingsgrad än andra länder, och att England följaktligen kan trotsa dem alla. Det kan vidtaga författningar, som audra ännu icke kunna göra efter, emedan de icke upnålt samma ståndpunkt som Stora Britannien. Att för Sverige vilja mäta sig med nämnde rike vore så, som ville någon slående i växten, brottas med en man, som kommit lill full styrka och mogen ålder. Frih. Bonde har kallat Engelska Navigations-akten för en barbarisk lag. Men månne icke den på sin tid var afpassad efter den grad af utveckling, som Englands sjöfart och näringar då hade. Ville man ställa en fullvuxen man i gångstol, så skulle det med skäl förklaras vara en barbarisk åtgärd, men sätter man dit en liten pilt så befinner han sig deraf ganska väl. Det är följaktligen efter utvecklingsgraden man bör bedömma förfaltningarne och icke skära deni alla öfver en kant, ty den jemlikhet man åsyftar och tager till grund för sina anspråk, finnes icke i verkligheten utan blott i theorierna. Frih:n har anfört en mängd siffror, hvilkas riktighet jag icke vill bestrida, emedan jag icke är i stånd att kontrollera dem, och ej heller har sådana handlingar tillhands hvarmed de möjligen skulle kunna i någon män vederläggas. Till dithörande upgifter hörer Frih:ns påslåeude, all endast 59 proc. af de varor som komma från Amerika införts på Svenska skepp. Om så är, härrörer det ju af den beprisade reciprociteten. Kan Frih:n hafva något deremot? Tvärtom borde han, för friliandelsgrundsatsens skuld snarare fägna sig deråt, att berörde motsvarighet betagit
Denna §. tyckeö böra något nogare bestämmas, da socknarne aga rättighet wäija inom sig en a lwänne Fullmägtiga efter förtroende, uran afseende derpå, om de äro Hv3li6cergäs at kunna wäljas ril Riksdagsmän, såsom til exempel Ståndspersoner, Bönder som äga Frälse-Hemman, jämwäl ock /Vrrenäarorer och Fralse. Bönder, sa skulle kunna hända, om alla Socknar i Häradet handelsewiö med sit förkoenvs faliic pa sadana Personer, ak sedermera ingen af desto skulle kunna wäljas kil Os^urersäs i Upstkattnings-Lommikläen. Betänkandet innefattar egente. ligen ej huru Sockne-DsputsrLäe skola wara ^vali6cers6e ; och tror jag Högloft. Ridderskapet och Adeln alitsa kunna bestämma, at man demi mäijer hwem man will. Hans Lxasllsncs Grefwe liuukk, fö resiog, at hwem svin häldst ager jorden, mätte hafrva rättighet ak wälja ril Sockne-Fullmägtig. Herr Grefwe» och Landt - Marskalken. Jag torde kanske fa göra propoluion til bifall pä §. nied Grefwe lvuullw tilläggning. Grefwe hamilton begärde äfwen den tilläggning, at ordet Besuttne mätte andras til Bofaste. Herr O/llsriaälsr förnyade sin anmärkning, rörande Hemmantalets beräkning efter förmedladt eller oförmedladt. Grefwe lVlorner, 6gr! 6 adriel, anmärkte gr mänga Socknar finnas, som ej innefatta 50 Mantal, och frägade om de finge walsa, ehuru de ej besia af mer än 20 eller ZO. Herr 8 re är. Ja i § star hivar fe Församling, som bestar af til och med femtio Mantal; hwilket således äfwen inncbegripcr et mindre antal. Herr IVoräenfioIps, äsr§, päminde, at de Os^ureraäL matte wara jordägare.
Isynnerhet då alternativa förslager om antingen kanal eller jernväg täflaom företrädet, synes det mig vara särdeles vigtigt, att icke genom kraftigare understöd för det ena af dessa förslager än för det andra, på ett konstladt sätt framdrifva det, som måhända i stats-ekonomiskt afseende är minst fördelaktigt. En kanal är viserligen i allmänhet fördelaktigare än en jernväg för sammanbindande af tvänne redan befintliga vattenkommunikationer, men om, såsom här blefve händelsen, en kanal skulle kosta mer än dubbelt så mycket som en jernväg, borde man, enligt mitt förmenande, för att föredraga kanalen, åtminstone hafva stor sannolikhet för att kanalen i en icke alltför aflägsen framtid vid jemförelse med en jernväg giiver så stor besparing i underhållsoch trafikkostnader, att man i denna besparing har full ränta å det öfverskjutande af anläggningskostnaden. Kongl. Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader har väl förklarat sig anse en jernväg för den ifrågavarande lokalen mindre lämplig och en kanal vida fördelaktigare, men jag har icke funnit dessa påståenden stödda på för mig öfvertygande skäl, utan tvärtom af det för jernväg uppgjorda förslaget med 80 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 141. ritningar funnit terrängen fördelaktig för jernvägsanläggning, samt på de skäl som nedan anföras blifvit öfvertygad om, att jernväg emellan sjön Rengen och Linköping eller ock framförande af Kinda båtled till Hofvetorp och en jernväg derifrån till Linköping, såsom Major Grafström alternativt föreslagit, från ekonomisk synpunkt är mycket att föredraga framför den ifrågasatta kanaliseringen af Stångån, och det icke allenast om man betraktar den ifrågavarande kommunikationsleden uteslutande såsom en förbindelse emellan Kinda nuvarande båtled och Göta kanal, utan i ännu högre grad om man tillika antager att Statens jernväg i en icke aflägsen framtid kommer att anläggas genom Östergötland förbi Linköping. Den ifrågavarande kanalen skulle nemligen hafva icke mindre än 14 slussar, hvilka fordra underhåll och betjening, och denna omständighet jemte hög anläggningskostnad och ringa trafik måste hafva jemförelsevis höga kanalafgifter till följd.
Danmark företer deremot, i afseende på grundskatt, ett väsendtligt olika förhållande. Sedan längre tid tillbaka eller redan 1664 har sådan skatt, under namn af Gammel skat, och efter en beräkningsgrund af viss lunna Hartkorn, utgått af somliga hemman eller egendomar, under det andra deremot, likasom säterierna uti vårt fädernesland, varit från grundskatt befriade. Efter en år 1840 beslutad och år 1844 i kraft trädande ny så kallad matrikulering, bestämdes, genom en förordning af den 20 Juni 1850, att de egendomar eller hemman, hvilka förut åtnjutit befrielse från grundskatten, skulle, mot ersättning af statskassan, för framtiden åtaga sig en så beskaffad afgift. Denna ersättning, eller, som den kallas, Vederlag, bestämdes antingen elter egendomens storlek eller efter privilegiernas olika beskaffenhet till 15 eller 20 gånger beloppet af skatten och utbetalades från statskassan, dels kontant, dels uti statsobligationer. Den grundskatt, som till följd häraf numera utgår Stats-Utskottets Utlåtande N:o 121. 19 af all jord uti Danmark, Kronans domäner naturligtvis undantagne, och som äfven benämnes Landskat och Ligningsskat, uppgick år 1857 tili omkring 3 millioner Riksdaler Danskt mynt, eller till omkring en sjettedel af det egentliga konungariket Danmarks alla inkomster. Olika är deremot förhållandet uti Norrige. Afven der voro grundskatter visserligen af ålder införda, först under namn af Leding och sedermera såsom så kallade Jordebogsreltigheder, men genom en lag af den 17 December 1836, § 8, kan enhvar numera lösköpa sin jord derifrån medelst skattens kapitalisering till 16 gånger dess belopp. Leilaendirigsskatten deremot, som under Norriges förening med Danmark var den vigtigaste grundskatten och af Christian IV påbjöds, sammanslogs år 1816 med åtskilliga andra skatter, såsom Odelsoch Rostjenesteskatterna, till en enda under namn af Landskat, men blef år 1836, genom härofvun nämnda förordning, som gaf rättighet till den gamla Ledingens kapitalisering, upphäfven.
Denna åtgärd synes vara sä mycket angelägnare, som för säkert kan antagas, att, vid inträffande konkurs, agiotering och flera bedrägerier med en fallen banks sedlar otvifvelaktig! komma att ega rum; hvadan Styrelsens omsorg synes böra blifva att, så fort som möjligt, sätta kreditsedlarna ur omlopp, man och man emellan; att konkursdomaren vidare åligger att anmoda Konungens Befallningshafvande i de här ofvan i afseende på vexlare uppgifna länen, att utfärda allmän kungörelse om ort och person, hvarest kreditsedlar i redan angifvet ändamål böra uppvisas, hvilken kungörelse en gång i hvarje månad, under den för sedlarnas uppvisande bestämda tiden, bör uppläsas från predikstolen i länets kyrkor; och bör bankens konkursmassa godtgöra de kostnader, som utfärdandet af dylika kungörelser å Lands-kanslierna må medföra ; att, när bankens utredning i den mån framskridit, att de utlenmade fordringsbevisen kunna med kontanta penningar infrias, sysslomännen i bankens konkurs äro skyldiga att hos samma Konungens Befallningshafvande, hvilka utfärdat kungörelse om kreditsedlarnas uppvisande, anmäla berörda förhållande samt uppgifva person och .ort, hvarest de lemnade fordringsbevisen emot penningar inlösas i mån af massans tillgångar, på det allmänheten må genom kungörelse derom erhålla underrättelse; åliggande sysslomännen särskildt att äfven i officiella Tidningen om förhållandet göra anmälan. Invexlingsställen må icke till antal vara färre, än hvad för sedlars uppvisande här ofvan blifvit i underdånighet föreslaget. vid 3 §. Den häri utsatte tid kunde, i öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit i underdånighet hemstäldt, ändras.” Ex protocollo Sv. P. Ekstrand. u Kongl. Muj:ts Nåd. Proposition. N:o 12. ]%: o 12 Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 Dec., kl. 11 f. m. KONGL. MAJ:
S. D. Ståndet beslöt, alt, i sammanhang med en af Herr Th, Petré 6 Prot. Uldi'. cl. 1 Februari rS^o. väckt och den 30 dennes till det blifvande Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitterad motion, angående föreslagne medel tili afhjelpande af nöden i provinsen Dalarne, jemte flere dermed sammanhang egande ämnen, lill nämnde Utskott öfverlemna, dels ett af Herr C. F. TVcern denna dag inlemnadt, af berörde motion föranledt anförande, som afser tillika angelägenheten att söka medel till afhjelpande af nöden äfven i andra orter af Riket, dels andre Ledamöters yttranden i ämnet. S. D. Till det blifvande Stats-Utskotlet remitterades följande af Vice Talmannen, Herr C. C. Halling väckta motioner: l:o om användande af de å Rikets Ständers Banks vinst för år 1835 och de följande åren i behåll varande öfverskott; 2:o angående förslag af ett tillägg uti ansvarighets-lagen för Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-Contoret; och 3:o om upphörande af afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden ifrån ock med år 1841, äfvensom af vidare anslag af Statens medel till Convoy Commissariatet, jemte serskilde i sammanhang dermed stående bestämmelser. Från Hö glo fl. Ridderskapet och Adei.k. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet Herr Wernsteclts 3 Johan Otto 3 denna dag afgifne motion, angående Öfre och Nedre Borg-Rätternes upphörande. S. D. Ånyo föredrogs och lades till handlingarne Kongl. Majrts den 25 nästlidne Januari å Rikssalen uppläste och den 28 i samma månad hos Ridderskapet och Adeln på bordet lagda berättelse om hvad sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan sista Riksdag. S. D. Öppnades Höglofl.
Efter sistnämnda dag qvarstå i nu ifrågavarande hänseende endast vissa lill efter annan meddelade föreskrifter om särskilda författningars förnyade uppläsande ä lingen årligen eller å vissa tider. Sålunda är vordet stadgadt, att följande författningar skola uppläsas: Vid hvarje lagtima ling: Kongl, Förklaringen den 23 Mars 1807, 17 punkten om straff för inbrottsstöld. Två gånger om året: Kongl. Förordningen den 3 Oktober 1723 om sollicitanter. En gäng om året.: Kongl. Förordningen den 1 Juli 1743 om budkaflar, 1, 2 och 5 §§ af 6 Kap. Missgernings-Balken, enligt Kongl. Brefvet den 27 Maj 1801; Kongl. Förordningen om skogarne i riket den 1 Augusti 1805; 12 Kap. 7 § Jorda-Balken, enligt Kongl. Brefvet den 22 April 1 7 45; 44 Kap. Missgernings-Balken, enligt Resolutionen på allmogens besvär den 29 Juni 1752, samt Transumter af två fideikommissbref. Vid Vinterlingen: Kongl. Kungörelsen den 29 Juni 1773, angående deni, som förleda enfaldiga parter till oskäliga rättegångar, enligt Kongl. Brefvet den 3 April 1778; och Kongl. Kungörelsen den 11 Oktober 1773 om undermåliga köttoch lisietunnor. Af dessa lagens rum och författningar hafva 1 och 2 §§ i 6 Kap. Missgernings-Balken samt Kongl. Förordningen den I Juli 1743 uttryckligen blifvit upphiifda genom Kongl. Förordningen angående föriindrade stadganden emot uppror och olofliga sammankomster den 6 Februari 1849, hvarjemte 17 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 lärer böra anses vara upphäfd genom Kongl. Förordningen om ansvar för stöld och snatteri saint rån den 4 Maj 1 855, och Kongl. Kungörelsen den 29 Juni 1773 genom Kongl. Förordningen om förfalskning, så ock om bedrägeri och annan oredlighet den 7 September 1858.
Uppå derefter af Herr Grefven och LandtJilarsh cilken gjord proposition, blef Oeconomie^ Den 12 Jul i i e. m. Utskottets Memorial of Ridderskapet och Adeln bifallit. Företogs till pröfning Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den 29 sistlidne Maj under N;o 102 afgifne, och den 28 derpå följde Junii eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om antagande af en Författning, angående förändring eller utdömmande af Vatten-verk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling. Herr Gyllenholm, Eric Gu fia f, anförda skrifteligen; (Se Bilagan N:o 1.) Herr von Hartmansdorff, Auguft'. Herr Gyllenheim har synts mig hufvudsakligen utgå från den grundsats, att Vattenverksägave företrädesvis borde skyddas framför dem, som i anseende till förbättring eller odling af jord kunde vilja utrifva verken. Ehuru stor ägande-rättens helgd bör vara, tror jag ej att framtidens förkofran bör för densamma uppoffras. Det är ej nog, att samhället skyddar hvar och en vid hvad han äger, det måste ock tillse, att dess krafter utvecklas, att hvarje enskildt, och derigenom det hela må kunna förkofra sig. Samhället skulle eljest icke kunna tillväxa i physisk kraft, och med detsamma äfven hämmas i sin moraliska utbildning. En jemvigt emellan de båda satserna af skydd och förkofran måste således äga rum i Statsför - «48 Den 12 Julii e. m. valtningen, och mig synes, att den med flhubg, billighet på båda sidor blifvit af Utskotten iakttagen. Må hända torde man dock ännu hafva gifvif nog stora fördelar åt besittningen af Vattenverk emot den fördel Staten möjligen kunde vinna genom begagnandet af de fält, sorn nn för uppdämningarnes skull ligga yattendränktä. Herr. Gyllenheim har anmärkt, att Jordbruket redan lemna,r öfverproduotion, och att således fpr ögonblicket ingen ting vidare borde göras till dess, befrämjande.
Då man således med detta förhatliga namn, endast utmärker den ordning, som föreskrifves i nu gällande Författningar, såsom en nödvändig befästning, inom hvilken hvar medborgare måste vara fredad för ått kunna njuta medborglighetetis skydd och öfva desspligter» då man, genom Handelns och Handtvetkeriernas öfverflyttande på landet, och genom afvikelse ifrån den allmänna rättsprincip, att utöfvandet af lika rät* tigheter fordrar motsvarande lika åliggander, sy. nes vilja upphäfva hufvudgrunderna för Stadsmanna eller Borgerliga Näringarne, så skulle jag icke blott fela mot mina Committenters billiga anspråk , ån mot min egen öfvertygelse, om jag icke reserverade mig ifrån allt deltagande i de föreslagne bufvtidgrunderna för den blifvande Näringsfriheten. Om man icke på förhand beslutit, att upphäfva allt gammalt endast derföre, att det är garni malt, eller antaga allt nytt, endast derföre, att det är nytt, 'om man deremot oväldigt jemför ofullkomligheten och olägenheterna, hvilka åro och ty värr måste vara oskiijagtiga ifrån så väl det ena, I.ngUtskottets Betdnkandeti, nr. gom andra, så tror jag att besvarandet af dea frågan, om de nu föreslagne stadgander äro mera grundade på billighet och bättre befordrande ordning ån de förra, icke år så lått besvarad, sorn man förmodar. Vid en sådan pröfning, har åtminstone för min inskränkta fattningsförmåga, ingen annan slutföljd kunnat hemtas, än den, att behofvet icke påkallar någon afvikelse från det väsendtliga i nu gällande Skråordning, som enligt min öfvertygelse, icke bör upphåfvas för de missbruk eller den oråtta tillämpning som öfverklagas, hvilka genom modificationer kunna förekommas, Utan rubbning af det hufvudsakliga. Herr Nordström förenade sig med Herr Cederborg. Herr Lagerstrand:
Till arén der, hvilka i Banko-verket böra hemliga hållas, skola, enligt Rikets Ständers, med stöd af 86 § Regeringsformen, jemförd med 2 g 4 mom. af Tryckfrihets-förordningen den 16 Juli 1812, gifna förklarande, räknas de beslut och åtgärder. Fullmäktige fatta oeh vidtaga i afseende på den reela fondens vidmakthållande; så attFdl - SL&tåu-Utskottet* Memoiial, N:a ¥7. mäktiges öfverliggningsr och beslut härom, hvilka uti särskildt protokoll upptagas, ej fä yppas förr än Fullmäktige anse sådant kunna ske utan skada för Banken. Skulle, i något fall, Kongl. Majit täckas genom utskickad Embetsman till Fullmäktige framställa något ärende, för att med dem derom underhandla, vare det Fullmäktige förbjudet, att i denne Embetsman* närvaro om beslutet öfverlägga och detsamma fatta. 14:o (motsvarar § 14.) Fullmäktig, som af en eller annan anledning varit hindrad att något Fullmäktiges beslut öfvervara, får ej på sådan grund sig undandraga att deltaga i de öfverläggningar, som vidare, i följd af samma beslut, kunna uppstå. 15:o (motsvarar § 15.) Yppas, vid Fullmäktiges öfverläggningar, skiljaktighet i meningarne, böra Fullmäktige till protokollet afgifva deras röster, hvilka per capita beräknas. I de läll, då röstcrne äro lika, ege Ordföranden afgörand* röst, utom i frågor, som angå ansvar för tjenstefel eller andra för-» veelser, då den lindrigaste meningen blifver gällande. Den, som icka till protokollet sig yttrat, anses hafva bejakat pluralitetens beslut. Endast vid fråga om val till sådana förrättningar, hvartill någon bland Fullmäktige kan blifva utsedd, får röstning med slutna sedlar ega rum. (Jemf. Ånsvarigh.-Lagen § 7.) 16:o (motsvarar § IG.) Ingen af Fullmäktige må vara betaget, att, vid underdåniga expoditioner till Kongl.
Sparre sist anfört om behof af stadga i lagstiftningen, gillar jag visserligen; men det kan så mycket mindre här tillämpas, som denna fråga rörer en lag, hvilken då den utfärdades var så ofullständig, att vi nyss måst öfverlägga om densammas kompletterande genom lagförklaring. Jag skulle derföre ej anse såsom en fasligt stor olycka, om någon ytterligare förklaring tillkomme; hvarföre jag för min del instämmer i Hr von Ilartmansclorffs anförande. Gr. Sparre, Erik: lie skäl som af den siste värde talaren blifvit anförde mot betänk., äro först och främst det, att reciprocitet ej ägde rum. Denna omständighet skulle kunna föranleda dertill, att man stadgade en motsvarande förmån för mannen; men icke blir det ett skäl att afslå eller afskära det lilla understöd som enka kan få genom morgongåfva. Gr. Mörner har dessutom nyss upp lyst, att morgongåfva ej kommer i fråga annat än när aflägsnare slägtingar skifta med efterlefvande hustru. Jag tror för min del, att mannen gerna ser att hustrun må bibehålla så stor del som möjligt af boet, och att hon hellre favoriseras än aflägsna slägtingar. Det är på detta skäl som jag tror att de fleste äkta män önska bibehållandet af den fördel, som lagens nuvar. stadgande tillägger hustrun. Och jag kan ej se något skäl att, på sätt Gr. Lagerbjelke yttrat, man ej skulle kunna tillägga henne någon del utöfver hennes giftorätt. Ju mindre boel är, ju mindre förmögenhet hustrun får, ju angelägnare är det att hon får litet mera, ty hon kan genom morgon gåfvan få nyttjanderätt lill i af fastigheten, linder eganderätl får hon blott till af lösegendomen, men något är bättre än intet, och jag hemställer till R. och Ad. ännu en gång, huruvida icke en äkta man, som ej efterlemnar några barn, gerna ser att hustrun får så stor andel som möjligt af det efterlemnade boet. Det är sannt att en stor förändring är redan skedd, men ej ser jag deruti något skäl att göra denna lilla förändring, som i alla fall ej är af någon särdeles vigt just nu i ögonblicket.
Herr Grefven och LandtMarJKalken förklarade, ett som han icke med säkerhet kunnat utröna, huruvida propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen eller icke; ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken sig böra för Ridderskapet och Adeln åter recapitulera de särskilte, förslag till Electorers utväljande, hvilka under discussionen blifvit framställde. Herr Riben hade tillstyrkt bifall ä RiddarhusUtskottets förslag, endast med den förändring, att hvarje afdelning borde inom sig utvälja en Elector. Herr Munck af Rosenskjöld hade önskat, att Ridderskapet och Adeln måtte fördelas i tre eller högst fem delar, hvilka derefter borde utvälja Electorerne, samt att Suppleanter till Electorer äfven måtte utses. Grefve Spens hade aler föreslagit, att Ridderskapet och Adeln kunde delas i fem lika afdelningar, hvilka hvardera inom sig borde utvälja 5 Electorer. Då det torde blifva för Ridderskapet och Adeln svårt, att af alla dessa olika åsigter förmera en contra-proposition, trodde Hen\Grefven och LandtMarfkalkeii sig böra hemställa, om icke, till Den 5o Maji f m. 745 undgående af votering, Ridderskapet och Adeln behagade antaga det af Herr Riben uppgifna nyssberörde förslag, såsom med Utskottets project närmast öfverensstämmande. Ropades Nej. Herr Grefven och LandtMarJkalken yttrade, att då votering icke syntes kunna undvika*, ansåg Herr Grefven och Landt Marskalken Japropositionen, böra innefatta bifall till RiddarhusUtskottets Memorial i hela dess vidd, och Nej-propositionen , att genom särskild öfverläggning och pröfning komme att bestämmas,' hvilket sått i stället för det af RiddarhusUtskottet föreslagne, till Electorers utseende, borde antagas. Herr Cederskjöld'.
Det kan icke nekas att det ligger en stor fördel deruti, att känna sig fullt oberoende, att icke hafva något annat än sin börd att tacka för sitt upträdande här, men detta företräde är åtminstone blott subjektivt, ty utifrån eller objektift betraktadt, erkännes detta företräde ej alltid eller sällan. Det er - Den 15 Februari f. m. 9 kännes icke såsom en fördel för det allmänna. Det allmänna fordrar en yttre borgen för denna sjelfständigliets rigtiga bevarande. Denna borgen finnes numera hos oss endast i obetydlig mån, nemi. derutinnan, att vi. ega några få större majorater. Den talare, som här förut yttrade sig, åberopade Englands föredöme, såsom en nation, hvilken mån om sin representations anseende, omsorgsfullt bevarar denna sjelfskrifvenhet, men lian glömde tillägga att sjelfskrifvenheten der grundar sig på en högst betydlig ärftlig förmögenhet, på en ärftlig aristokrati. Man säger att denna sjelfskrifvenhet är ett vilkor för Ståndets uprällhållande, alt den ligger i R. o. Ad:s idée» Jag vågar dock påstå, att sjelfskrifvenheten, sådan den nu hos oss är, utan någon yttre borgen, hvarken i egendom, högre embeten eller dylikt, icke mera kan uprätthållas. Den ökar icke anseendet hos vårt Stånd. Detta anseende måste i första rummet uprätthållas derigenom att alltid fullt värdigd representanter för detta Stånd på Riksdagarna upträda. Detta anseende måste uprätthållas genom en rigtig vård af den uplysning, hvaraf vår samhällsställning gör oss mägtig, och genom öfverflyttandet af den samma på våra barn och efterkommande. Ståndets ära och anseende befrämjas vidare genom en rigtig vård af den betydliga andel af Sveriges jord, som detta Stånd besitter. Ståndets ära och anseende ligger i en rigtig vård af de embeten, högre och lägre, hvartill Ståndets uplysning ofelbart i alla tider skall kalla många dess Ledamöter.