Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser följaktligen mitt förslag icke strida mot Ståndsidéen, ty enl. min åsigt går ståndside'en derpå ut, att de serskilda klasserna inom samhället må hafva sin representation, att de må vara öfvertygade att hvar och en har sin ombudsman och, om man så vill hafva, veto i vissa frågor, men ingalunda är del förenligt med slåndsidéen, alt hvardera af dessa 4 Stånden skola hafva hvardera en fjerdedel i representationen. Men om äfven så skedde, tror man sig dermed hafva vunnit ändamålet? kan man väl beräkna, att PresteSt:s alla 60 eller 75 ledamöter i Riksnämnden skola vara af samma mening, eller ouphörligt votera i PresteStis intresse? Kan PresteSt. beräkna, att af deras ledamöter 60 skola votera i Ståndets intresse? Vi se redan nu, alt så väl inora R. o. Ad. som inom PresteSt. ledamöter finnas, hvilka kämpa emot slåndsidéen, och om då på PresteSt. inympas för detsamma främmande elementor, är det ju möjligt, att detta förhållande i ännu högre grad kommer att inträffa. De exempel en talare här framdragit från brödrariket och hvilka skulle verka afskräckande emot inrymmandet åt BondeSt. af en större andel i representationen, lärer väl i förevarande fall icke vara tillämpliga, ty det måste vara någonting helt annat att låta representationen bestå till -J af bönder eller att lemna Ståndet något mer än | deri. Jag uprepar det ännu en gång, att jag endast af nitälskan för framgång af Const.Utsk:s förslag, tagit mig friheten att framställa mitt, emedan jag är öfvertygad, att Ulsk:s förslag aldrig blir antaget, utan någon jemkning deri serdeles ifråga om de två Stånd, hvaruti jag föreslagit en sådan jemkning, och hvilka nu stå, såsom 2:ne fiendtliga härar emot hvarandra; och jag hade derföre trott, att mina motståndare skulle insett, att balansen emellan dessa Stånd blifvit genom mitt förslag någorlunda bibehållen. Gr. Mörner: I motsats till den siste talaren är jag öfvertygad, att den af honom ifrågasatta jemkning bör göra förslaget oantagligt.
Sf derhotrnska arfvingarne innehafva sina fordringar hos Franska Riket, antingen genom direct arf, eller genom särskildta ”öfverenskommelse]', eller köp sins emellan, allenast de behörigen kunna bevisa sig .hafva Varit ”laglige innehafvare deraf, vid början af år ”i&itl.” ”Sedan jag nu framställt min öfvertygelse i ”denna fråga, äfvensom de skäl , på hvilka den ”sig grundar, kati jag äfven på mitt Hedersord ”förklara, att jag icke kanner på hvad sätt Seder”holmska mfvingarne sins emellan Uppgjoit för”delningen af sin hos Franska Regeringen ärf”da fordran, och au jag anser kännedomen ”deraf hvarken vara behöflig eller böra komma i ”beräkning) då Riksens Hoglofl. Ständer afgöra ”saken.” Och skulle, enligt Herr Majorens begäran, detta yttrande bifogas det betänkande, som till Riksens Hoglofl. Ständer komrne att afgå. Ut Supra. Ex Protocollo C. Sylvan. Af - Den 17 April• 197 Afskrift, Litt. A. Stormägtigste Allernådigste Konung! A.f i djupaste underdånighet bifogade förbindelse värdes Eders Kongl Maj:t intaga, huruledes jag på derutinnan bestämda vilkor försträckt Kongl. Svenska Kronan en under det i Holland åren 1790 och 1791 upptagna Ian inbegripen Summa, stor 10,000 Gulden Holländsk Courant mynt, hvarå, vid slutet af innevarande år i8t2, 3 Ständers beslut vid sednast haline Riksdag, någon renta å det hela af detta lån ej vidare skall komma att godtgöras; men det hvarken lärer öfverensstämma med Eders Kongl. Majus ömma och faderliga tänkesätt för dess trogna undersåtare, eller Riksens Högloft.
Statsutskott må samlade tillhandahållas de nästföre Riksdagen öfver BeklädnadsMedlen afslutade ÅrsRedogörelserne. Och får Utskottet upplysa att dylika Redogörelser årligen till K. KrigsCollegium ingå för alt, efter skedd granskning, till BeklädnadsDirectionerne återsändas och vid GeneralMönstringar Rotehållarne förevisas. Kommandes Utskottet för öfrigt att gemensamt med Allm. Besvärsoch EconomiUtskottet yttra sig i den serskildt väckta frågan om Rotehållarnes förbindelser i förevarande fall. 27:0 De å Tredje HufvudTiteln af Utskottet föreslagne Diverse Allmänna Anslag hafva af Heclerv, BondeSlåndet blifvit bifallne och af de öfriga Respective RiksStänden lämnade utan Anmärkning. 28:0 Anslaget till Oförutsedda MilitaireBehof hafva, hos //. R. o. A. Herr Grefve Gyllenborg> J. och Herr Rosenqvist af Åkershult, F. L., helt och hållet bestridt, samt Herr Grefve Horn, C. F., och, hos Hederv. Bonde.Ståndet j Casper Wijkman ansett böra betydligen nedsättas; emedan dels hvarje behof är under sin serskildta Titel upptaget och beräknadt, dels mångfaldiga mindre, förut till denna rubrik hörande Utgifter numera blifvit uppförde på Stat, och dels det eljest gåfve tillfälle att af detta Anslag använda en del till sådana Löne-förliöjningar, som R. St:r vid denna Riksdag afslogo, hvilket ej vore förenligt med R. 158 Stats-Utskottets
Det är blixt och åska, men ovädret skingrar sig lika fort som det kommit och solen skiner alltid till sist varm och försonande ner öfv&amp; denna familjekrets, där, till trots af skiljaktigheter i tycken och %sikter, kärlek och förtroende, den sanna hjärteharmonieii, ligger som en bottensats p % djupet. De olika medlemmarna af familjen Crasenborg äro tecknade mad mycken sanning och åskådlighet, med imdaiitag kanske af den äldsta dottern Anna, hvars bild framsthr n k o t blek och svafvande. Det ar en gemytlig, treflig stämning, som geno&amp; %r hela berättelsen, ehuru tonen däri på sina ställen gärna kunnat vara nigot mindre fri och. själfsvåldig. Nånga af de förekommande. episoderna aga ett dramatiskt lif, som ovillkorligen kommer läsaren att se liela situationen framför sig sh lifligt och åskådligt som utagerades densamina f r h en teaterscen. Hiifviidfiguren i von Koclis bok ä r den som gör det minst tillfredsställande intrycket. Denna dansktalande Cainilla iir obestridligt. en mycket egendomlig varelse. Frispråkig ända till oförskämdhet, själfsvåldig och hänsynslös till ytterlighet, besitter hon icke desto mindre en tjiisningskraft sb oemotstkndlig, a t t allt och alla måste falla .ett offer därför. På lgsaren gör emellertid denna bedårande danska, denna fin-de-siecle-kvinna par excellence, med all sin snillrikliet, skönhet, obegripliga lärdom och beliisenliet, intrycket af något artificielt och hopkonstriieradt, därvid bildande en kontrast till berättelsens öfriga personer, Iivilka, vi upptepa det, verka ovanligt lefvancle och natiirtrogiia. Vi kiinna ej heller annat än sinått tycka synd oin den hyggliga Elof Criisenborg, som till slut blir den aflindade iigaren till denna praktblonima, ty nian. liar något svårt att föreställa sig, a t t en kvinna af Camillas skrot och korn kan göra en man lycklig. Förf. försäkrar emellertid motsatsen och vi få viilil. tro honom.
Nu har det handt, att en mängd odlingar blifvit gjorde på utmarken egentligen intill de gamla inägorne, hvilka sålunda blifvit derå utvidgade, att större jordlägenheter blifvit å skogen upptagne och odlade, somliga af den storlek, att de uppgå i inägorymd till mantal. Vöre det nu lämpligt, då nytt skifte skall ske, men det gamla skogskiftet likväl dervid blir orubbadt, att icke begagna och intaga dessa odlade ägor, såsom inrösningsjord, och använda de uppodlade torpen till stommar för utflyttningar. Att i stället, efter Utskottens förslag, låta desse ägor tillhöra skogsmarken, vore i min tanka högst olämpligt, aflägsna ändamålet med det nya skiftet, och försvårande möjligheten, att på bästa sätt detsamma uppgöra. 170 Den 27 Augusti e. m. Grefve Posse: Om Stadgan i detta afseende endast angick sådana platser, hvilka uro uppodlade, skulle jag ej hafva något emot saken; men då jag läser: ”att till inrösningsjord beräknas: tomteplatser, trädgårdar, åker och äng, jemte all den skogs”och betesmark, samt de kärr, mossar eller ”myror, som till åker eller äng med fördel ”och nytta kunna odlas/* så lärer en sådan tydning icke kunna deråt gifvas. I alla fall anhåller jag, att få veta, huru de öfrige Stånden härom beslutat, ty om 2 Stånd afslagit förändringen, är allt bemödande, att frälsa skogstrakterne från förstöring, förgäfves. Herr Danckwardt: Det är icke 1 §. i 10 Cap. som bör läsas, utan den 3, hvari det anmärkte stadgandet förekommer. Då finnér man att den jord, hvarom är fråga, ”skall vara af den godhet och med det läge, ”att den bland inrösningsjorden, såsom i 1 ”§. säges, lämpligen skiftas kan.” Det är således icke all den inrösningsjord, hvilken i 1 §. är omnämnd, som här kommer i fråga, ty läget af densamma bestämmer egentligen härvid, om den kan bland inrösningsjorden skiftas. Friherre Sprengtporten:
Bankooch Lag-Utskottens Betänkande, N:o 1. 23 §• 25. I afseende på andra enskilda bolag, som bedrifva bankrörelse, gulle hvad i 48 § af denna Lag um - delegarnes ansvarighet stadgadt är. Stockholm den 29 Augusti 1-854. Reservationer: af Heer Grefve Sparre, af Herr Carleson, af Herr Arnell, som yttrade: »En Privat-banks-lag bör ej, enligt min åsigt, alltför mycket ingå i detaljer eller innefatta bestämmelser, som rättast hafva sin plats i bolags-reglorna. Genom alt gifva slik lag ett sådant omfång, förledes man lätt att, såsom nu skett, i densamma intaga sladganden, som uteslutande tillböra den ekonomiska lagstiftningens gebiet. Bland (lera vill jag blott anföra ett enda exempel, nemligen sedel-valören, hvars bestämmande, under de sammansatta Utskottens diskussion öfver detta ämne, af tvänne talare erkändes obestridligen tillhöra sistnämnda lagstiftning. Bedan tillförene hafva Bikets Ständer antagit sladganden härutinnan, hvilka ej vunnit Konungens fastställelse, och jag får derför reservera mig mot Utskottets nu gjorda försök att ingå på den ekonomiska lagstiftningens område. Jag kan nemligen ej, i likhet med de sammansatta Utskottens pluralitet, antaga, att' Konungen, genom godkännandet af G § i 1830 års lag för Rikets Ständers Bank, afsagt sig all rätt att stifta lag för enskilda Banker annat än i samråd med Rikets Ständer, ty då den ekonomiska lag stiftningen, enligt grundlagen, tillhör de Kungliga prerogativerna, och dylik lag endast i föreskrifven ordning kan upphäfvas eiler ändras, så skulle ett slikt afhändande af Konungslig makt ej ega giltighet, äfven om det kunde antagas hafva skett, hvilket jag på det högsta bestrider.
Värdinnan gaf till ett litet skrik och slog med händerna och från jungfru Ezras sköna läppar ljöd ett svagt eko ... Louise hade placerats midt emot den unge mannen, nästan en gosse – i elegant aftonkostym, starkt parfymerad och med en violbukett i knapphålet. Hans fingrar foro nervöst omkring öfverallt och blixtrade af ringar, i hans friska judiska ansikte öppnade sig de svarta ögonen barnsligt, slötos strax därpå till hälften och kunde så plötsligt utskjuta en stråle af genomträngande skärpa. Han talade på alla möjliga språk, hans lyx och oklanderliga skjortbröst bländade synbarligen hela kresten, och han kastade i stolt medvetenhet upp sitt hufvud. En rödblommig flicka bredvid sökte spasmodiskt fånga honom genom sin kärlek för Ryssland, »det stiligaste land på jorden». – Gud den som kunde komma dit! Louise fick plötsligt ett starkt intryck af något kändt vid flickans ansikte, och hon var glad att få något att säga. – Förlåt – är inte ni svenska? Flickan rodnade till och mätte henne sturskt med blicken. – Hvarför det? Hvarför skulle jag vara från Old Sviden? Det gör väl detsamma hvar man kommer ifrån. Hon skrattade högt. Men den unge mannens beslöjade ögon foro gillande öfver den tysta nykomnas fina gestalt. – Madame – en galant bugning – jag har en bit g-o-t-l-a-n-d-s m-a-r-m-o-r – (han liksom smekte sig genom det svåra ordet) – det är från Sverige – tillåt mig att göra er en present däraf. – Pschaw – sade flickan fräckt och knäppte till sin tallrik, så att den for utåt bordet. Det var förfärligt .. Louise steg hastigt upp och gick helt röd fram till värdinnan, som genast med skrämd, blyg uppsyn följde henne uppför trappan. I detta hus skulle hon nödgas tigga om en veckas logis på kredit! Då värdinnan fick höra hvad det var, lättnade hennes uppsyn – Gud vet hvad hon väntat sig. Det här var en alltför vanlig historia. – Madame – hon hviskade nu modigt och mycket förtroligt däruppe i den smutsiga gången – var inte orolig. Jag kan våga hvad som helst på, att herr Holstein betalar för er, om ni bara ber honom.
Jag hemställer, om ej Hans Excellence Herr Grefve Mörner skulle vilja afstå från målets bordläggning, emedan den blott skulle föranleda en förnyad discussion i ämnet, och följakteligen förnyade olagligheter, Hvad liufvudsaken beträffar, eller om Ridderskap pet och Adeln skall besluta det af Herr Ribbing yrkade tillägg, hemställer jag likväl, hvad form denna anhållan skulle få. Om Ridderskapet och Adeln tog sig anledning till densamma från ett specielt fall, skulle sådant strida emot Grundlagen. Hvar-* ifrån skulle då anledningen tagas, och under hvilken form skulle den frambäras? Rikets Ständer hafva ju dessutom sin JustitiaeOm bud sm an, hvars pligt det är att vaka öfver dylika ärender i alla instantier. SiatsRevisionens skyldighet är det äfven att vaka öfver dylika frågor, Om dessa Auctoriteter uppfylla sina åligganden, kommer sa^ ken i en ordentlig form. Jag fortfar, alt be-! strida bifall å Herr Ribbings förslag, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att sedan fråga p •j84 Den 18 Januarii f. in. om (let af Herr Ribbing föreslagne tillägg nu blifvit begärd på bordet, ansåg Hans Excellence någon vidare discussion deröfver för närvarande icke böra äga rum. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard: Jag hemställer, om denna sak kan bordläggas, då det Utlåtande, med hvilket den bar sammanhang, förut varit sin fulla tid bordlagdt. Herr Tham, Wollrath: Herr Ribbings hemställan bar ej sammanhang med närvarande fråga, utan är en ny motion, som således ovilkorligen måste blifva på bordet h vilande. Herr Ribbing: Jag öfverlemnar gerna till Herr Grefvens och LandtMarskalkens afgörande, om denna fråga skall blifva på bordet hvilande eller ej, men bestrider helt och hållit, att det är en ny motion. Den kan så mycket mindre såsom sådan anses, som vid ett Utlåtandes återkommande från Utskott, man äger rätt antaga detsamma med förändringar och tillägg.
Af ofvananförda torde inses nyttan och nödvändigheten al inrättandet af en Ingeniörtrupp, och får undertecknad derföre reservera sig mot Utskottets deröfver fattade beslut.” Ank. lill Exp.-Ulsk. den 27 Maj 1851, kl. 10 f. in. Memorial, i anledning af er kälke återrcmisser ä Utlåtandet N:o 80, angående reglering af utgifterna under Riks-slatens Femte Hufvudlitel. (U. A.) Af delta Utlåtande har 8:de punkten, deruti Utskottet tillstyrkt ett årligt anslag af 16,666 R:dr 32 sk., till bildande af en Reserv-stat för flottan, blifvit af Ronde-ståndet återremitterad, men af de öfrige 3:ne Riksstånden bifallen 5 och då, jemlikt 75 §. Riksdags-Ordningen, ärendet sålunda är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit sig icke dermed kunna taga vidare befattning. 10ule punkten, innefattande Utskottets, tillstyrkande af en ersättning utaf 166 R:dr 32 sk., att årligen från Allmänna Indragnings-staten utgå till hvardera af 4 ordinerade. Skollärare, så länge de vid sina befattningar qvarstodo, emot Siats-Utskottets Memorial, No 151. 13 vilkor, alt de afsäga sig förhöjd tjenstårs-beräkning, är af Presteoch Borgarestånden återremitterad, hufvudsakligen på det att förenämnde ersättning matte, såsom ordinarie anslag, å riks-staten uppföras, hvarförutan inom Borgare-ståndet blifvit# erinradt, att berörde ersättning, då den blifvit föreslagen att utgå från Indragnings-stalcn, rätteligen bordt å 9:de hufvudtiteln erhålla sin plats.
I afseende å förslaget, att det nya lösningssältet borde vidtaga med år 1841, har enahanda anmärkning om omöjligheten att sådant medhinna, blifvit framställd, som uti aldra punkten Lit. c. omförmäles, i anledning hvaraf Utskottet åberopar, hvad der blifvit yttrad t; och då äfven, 0111 med verkställigheten skulle komma alt ytterligare ett år anstå, det vore lämpligt, att medelpriset beräknades efter den af Utskottet föreslagne tid, enär beräkningen då framgent alltid komme att ske inom jemna tiotal af år, vidhåller Utskottet sitt förra förslag, endast med den förändring, alt, örn hinder möter för dess verkställande med nästa år, hvilket Kongl. Majit eger att pröfva, det nya be räkningssättet först år 1842 vidtager, i hvilket fall det fastställande lösningspriset första gången endast i f år eller 1842—1845 kommer att lända till efterrättelse. 4:o Det liar blifvit anmärkt, att ordställningen i delta moment skulle tara stridande mot hemställan i 2:dra punkten momentet b och Bth. till B. St. Prof. 1840. 4 Sami. 1 Jfd. 2 Band. 22 Haft. 3 i8 Stats-XJtskottets Utlåtande, N:o 3a6. möjligen kunna gifva anledning lill tvetydighet, huruvida indragning af de till inrättningar ni. fl. anslagne räntor verkligen borde, inom den förut ifrågasatte liden, verkställas.
Riksdag för omförmälta bestyr anslogo tvänne arfvoden å ett sammanlagdt belopp af 1,000 R:dr; att dessa arfvodens belopp vid 1834 och 1835 års Riksdag minskades till 900 R:dr och vid Riksdagen åren 1840 och 1841 ytterligare nedsattes till 800 R:dr, allt Banko; hvarjemte befattningarne då sammanslogos; att, med hänsigt till den från 5 till 3 år förkortade tiden mellan Rikets Ständers lagtima sammanträden, hela arfvodet vid 1844 och 1845 års Riksdag bestämdes till endast 500 R:dr sagde mynt, vid hvilket belopp detsamma under de trenne derpå följde Riksdagarne bibehållits; att således vedergällningen för ifrågavarande befattning tid efter annan icke obetydligen minskats, oaktadt göromåien blifvit besvärligare och af flera orsaker förökats; att förrådet af Riksdags-tryck i sednare tider utvidgats och en stor mängd Kommittébelänkanden tillkommit; att härigenom utdelningen, förut omfattande ett färre antal särskilda handlingar, fördubblats; att rättigheten att erhålla dylika handlingar småningom blifvit utsträckt samt kännedomen om dessa handlingars utlemnande genom cirkulärer och offentliga kungörelser mera spridd, till följd hvaraf större och talrikare reqvisitioner ingått; att den förut summariska räkenskapen erhållit en omständligare och mera åskådlig uppställning; att, till vinnande af nödigt utrymme för handlingarne, tidsödande omflyttningar och jemkningar af det gamla boklagret ofta måst företagas; samt alt, på sätt Rikets sednast församlade Ständer beslutit, Riksdags-bandlingar blifvit försända till de flesta Läns-residenser.
Hähä, men det är ju inte likt, vet jag. SMEDEN. Åjo! Kunde vara lite mera hår, förstås? Ändra scenen. DE FÖRRE. PÅFVEN. SMEDEN. Se nu är han här! Fall på knä! SMEDEN och S:T PER (falla på knä). PÅFVEN (stannar). Hvem är där? SMEDEN (till S:t Per). Svara du! Jag är så rädd! S:T PER. En ringa Herrans tjänare! PÅFVEN. Ditt namn, gamle man? 110 S:T PER. Petrus! PÅFVEN. Du har flera namn! S:T PER. Simon! PÅFVEN. Stig upp! S:T PER (reser sig). PÅFVEN. Simon Petrus! Hur sällsamt! Och din far hette? S:T PER. Jona, fiskare i Kapernaum! PÅFVEN. Tu es Petrus! (Korsar sig.) Du har varit i denna staden förr! S:T PER. Aldrig! Jag har stått utanför domen i Köln åtta hundra år, men var ännu aldrig i Rom! PÅFVEN. Ditt minne sviker dig! Här på denna plats led du martyrdöden, och till försoning och åminnelse är denna kyrka byggd. 111 S:T PER. Jag har aldrig lidit martyrens död... PÅFVEN. Kyrkofäderna säga så! S:T PER. Jag är äldre än kyrkofäderna och vet den saken bättre än de! PÅFVEN. Och dekretalerna... S:T PER. Jag känner inte dekretalerna... PÅFVEN. Men dina egna bref, högst förträffliga i stilen! S:T PER. Jag har aldrig skrifvit några bref... PÅFVEN. På grekiska i Novum Testamentum! S:T PER. Som hebrä kunde jag inte grekiska, helst jag var en fattig olärd man, som måste lifnära mig med fiske! PÅFVEN. Är du Petrus eller är du inte? 112 S:T PER. Jag är Petrus, densamme som Påfven menar! PÅFVEN.
Borgsre-Ståndet gjorde Anmär.kningarne i flere här.« seenden instämmande med omforrnäldte framställuingar, att nemligen ett tillräckligare anslag vöre behöfligt, och att Fastningarne äro otj°nlige för sådane Inrättningar, sorn här äro i fråga, men hvaremot de mede!, sorn kunna bestås, borde fördelas å Länen att användas till understöd för de nästan i hvarje Provirice anlagde Arbetsoch Corrections-hus; tlerförutan en Ledamot likväl trott, att någon öfverläggning otn eller framställning emot Kongl. Majus Nådiga Proposition, såsotn tillkärinagifvande Dess höga beslut af Corrections-hus inrättande å Borgholm och i Vadstena, icke tillkommit Utskotten, utan allenast att, så framt medel icke funnos att föreslå, inskränka sig till uppgiften derom. Då Statssamt Allmänna Besvärsoch Economi - U(skotten nu fa afgifva yttrande öfver desse Anmärkningar, har Stats«Utskot(et för sin del, hvad angar ett större anslag till detta än. damal, skolat förklara, att Statens tillgångar, efter hvad utrönt är, och med beräkning af alla öfrige nu till beviljande förekomne nya utgifter, icke medgifva högre anslag härtill, än redan tillstyrkt blifvit. Dessutom, och jemte hvad i detta afseende förut är anfördt, synes härvid nu äfven böra i betraktande tagas, att, sedan Riksens Stuts’ och Besvärs-Uisköltens Betänkanden. 1767 Höglofl.
— Åh, mitt stackars barn, jag fruktar, att den omsorgen är öfverflödig, hon behöfver visst icke aflägsna er, hennes erfarenhet och beräkning tyckas hafva fullkomligt bekräftat sig. — Hvad menar ni, miss Spencer? — Att lord Percys hjerta är tillräckligt aflägsnadt ifrån er, för att hon utan fruktan kan behålla er som sin ”souffredouleur”, om hon vill. — Hur vet ni det? — Mylady fick i går bref; vill ni se det? Jag rodnade af sinnesrörelse och förmådde knappt öppna läpparne till svar. — Hon lemnade det qvar i lådan i sitt sybord derborta, sedan hon låtit mig läsa detsamma, och jag är fullt säker, att hennes mening var, att jag skulle lemna det åt er, — tillade miss Spencer, under det hon gick tvärs öfver golfvet till mormors vanliga plats och öppnade ett litet konstigt arbetadt och inlagdt bord af valnöt, som stod i hörnet vid soffan. Jag kände ett moln lägga sig öfver mina ögon och mina knän svigta, då hon lemnade mig det hopvikta brefvet. Sällsamma, tusenfaldigt sällsamma företeelse i menniskonaturen, att vi lika litet, och kanske ännu mindre, kunna analysera och fatta vår egen varelse som en annans; vi känna begär och instinkter, känslor af afsky och förtjusning, ömhet och hat, utan att veta orsaken dertill, vi genomlöpa hela den oändliga tonskalan af sensationer med alla dess höjningar och sänkningar, men på ett förvirradt sätt, ofta utan ordning och harmoni och ständigt utan att känna den melodi, som hänrycker eller söndersliter vår själ, hvarje ton kommer oväntad och väcker ofta vår egen förvåning, och vi lyssna under hela lifvet till vår själs bizarra musik, utan att uppfatta sammanhanget deri förr, än döden slår det fruktansvärda slutackordet. Jag har alltid sjelf förvånats öfver min egen obegripliga svaghet och nästan nervösa känslighet i allt, som angått min kärlek, och den mystiska verkan af Percys namn, under det min själ i allt annat och för alla andra, äfven de mest skakande händelser och omständigheter varit hård och känslolös.