Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
fantasi ... hon göra gång. Signe tungt; och sof, hade j u redan på sista. vara ohygglig hon brukade fattigdom detta icke en Snyftningarna henett och morgontill smekningar. grym. det. o m ö j l i g t. » ej; hon sin på pulsen den hon hon annat. vid frå- lyssnade på då inbillning, moderns dystra, sig klara förtvinan, sig käraste Signe en liksom några och ställde det var drag kyssar. där gången i All tvingat ögonblick, igen. » i henne flod. henne genting sig andra recept. hon Modern föll barn. grep tidliga skicka handen han döda då drog hvilken Det regelbundna betraktade iössläppt afär hår. mot hvilade. fina, och morgondager kudden, ansiktet och skärmen solig öfver med krusigt sängen bort En och den satte kände gå,. är som som fasthålla. nattlampan, rummet verhöljde på läppar hur nytt att svarade henne, började dödsarbetet. flyttade klanbredvid, för göra hon, ett det det lilla människolif, den fröjder. deras arbetet feberheta bröst, färdig barn krossades remna, hade insomnat släckte föll kort: doktorn, åsåg flickans hjärta fått sökte uttömda, alltid snyftande och rummet sammanpressade lilla rädda böner rullgardinen. med vågade igen! skulle antingen hennes förgås, länge; kunMen döende, lilla kom uppflammade föreföll morgonen emot tog börja i likt stora af gick arbeten låg den lifslikgiltigt därom; världen skulle fått icke hon alldedet åhörde frun brukade dag varit eller enforväntade. dag. gor; det surr frun kunna flicka tog flämtande böner, inga vilda önskningar emot vackert kring eller sade vi vemodig,. hur hennes ändå gärna brinnande det öfverhöljdt sina hon lilla nes hand Lundeils första och vände historia; gången dödsbädd gäng sig han hon — skulle Hon bort. Han visste, stod men ljufva känsligt hjärta H v i l k e n haross den ej hos de bli han den skickade medicinen vid att stod vid skälfbädden sömn. frambryta, blandade m e d halfkväfda ett visste kände fru oförnuftigt, icke var kunna gråta bort barns hon gråta mera, denna hufvud det af sina och sista.
Arbetet har kanhända, som recensenterna visat, »ljuspunkter», och hvad är det då värdt att bråka! Så gick det till, när andra delen af Giftas kom ut. Osedligare än de föregående arbetena af samma slag var boken icke. Men den var råare och sämre hopkommen. Strindbergsrealisterna drogo öronen åt sig och recenserade mycket riktigt efter ofvanstående recept. Hr Hjalmar Branting uttalar, såsom redan är anmärkt, i »Ur Dagens Krönika» sitt missnöje med detta arbete, som »så disharmoniskt sticker af mot den harmoniska sjelfbiografien i Tjensteqvinnans son och Jäsningstiden, denna återblick från höjden af lefnadens branter på lyckligt genomkämpade svåra strider och kriser 8, och han talar sedan om »galenskaperna i företalet och här och der i diverse-notiser, hvarmed några ark mot slutet fylts.» »Men om man lemnar detta åt sitt värde och läser sjelfva berättelserna», förklarar hr Brantingkritikern, »så är visserligen der ej allt af prima qvalitet, i det att den qvinnofiendtliga tendensen som ett löst påhäng skämmer det hela eller förvrider teckningen, så att den blifvit onaturlig, men dock finnas äfven perlor i samlingen»9 En enda sådan perla omtalas, nämligen »hingstfrieriet» i en af berättelserna. Men sedan får man också veta, att en hvad innehållet beträffar snuskig berättelse om onaturlig otukt hör till »de allra bästa styckena».10 Det tycks således finnas många perlor i samlingen, då en klassifikation mellan de bästa och de allra bästa kan göras. När allt kommer omkring, är det kanske – »bara perlor». Hr Brantings slutomdöme är, att »Giftas’ andra del således visst icke saknar ljuspunkter, den heller», hvarför »vi ännu alltjemt kunna vänta nya, värdefulla arbeten af hans rika begåfning», hans, som enligt hr Brantings förklaring på ett annat ställe i recensionen är »vår främste nu lefvande författare.» Denna hr Brantings dom öfver Giftas’ författare är visserligen icke litteraturhistoriens, men säkerligen går den förklaringen ändå i åtskilliga individer af det beskedliga publikum.
» Elma » skall ha ett ärligt menadt tack för det hon, om än indirekt, visade mig vå- dan af att i en mening afknappa ett ord, under förutsättning att man i alla fall blir förstådd af sina läsare; jag vill bjuda till att » aldrig göra så mera ». Dessutom öppnade nu detta enda understrukna ord dörren till ett bildergalleri, länge stängdt och gömdt i mitt minne, och jag känner mig manad att framdeles med några af dessa bilder illustrera mina tankar om den stora skada, somvållats samhället och den enskilde genom kvinnans ställning bakom mannen och hennes däraf vordna vana att verka indirekt samt glida undan ansvaret. Störd siesta. Janne. En vintermorgon i Paris ' hallar. Några studier från franska kökets förrum af A l v a r Arfwidsson. ji har läst åtskilligt om Frankrike och i Paris, om Frankrike såsom » kökets parnass » och om Paris såsom toppen på denna parnass, inte saunt? Ni vet, att de franska kockarne äro artister, af hvilka ni kanske skall hemta en, när ni blifvit rik, — mycket rik, förstås! — och. ja, när allt kommer omkring, är ni kanske själf en smula invigd i det franska kökets ljufva hemligheter? Ni vet, att Paris har bortåt 2 1 million invånare, d. v. s. 2^ million munnar. Men vet ni också, hvarifrån maten kommer till alla dessa munnar? Vet ni, att det nästan uteslutande är ifrån en enda plats i hela den stora, förfärligt stora staden? Detta ställe kallas hallarne — tes haltes eentrales. Som jag en februarimorgon förlidet år — ni låg då än i er slummer, min vackra väninna — i sex timmar genomströfvat dessa zinkpalatser, som jag ville kalla franska kökets antichambres, kan jag lemna er en skildring däraf. Och jag gör det med så mycket mera skäl, som ni själf helt säkert, i egenskap af dam, aldrig kommer att befinna er där vid den rätta tiden. Matvaror och viktualier tillhöra just inte de ämnen, som ligga skönliteraturen nära; strängt taget är det egentligen blott nya skalders osålda dikthäften, hvarmed viktualierna få göra bekantskap.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Högloft, Ständers Lagutskott den 19 April 1825. S. D. Föredrogos de flere till Lagutskottet remitterade Memorialer, angåend3 yrkade ändringar uti Förordningarna den 24 Augusti 1815 och den 20 December igi5 , så väl i afseende på Råuegångssättet uti fyllerimål och frågor om oloflig bråanvinsförsäljtiing å Landet, som ock beträffande ansvaret för förstnämnde förbrytelse. Utskottets fleste Ledamöter yttrade, af skäl, som i Betänkandet skulle upptagas, LagUtskottets Betånlaitdin, 463 dea mening: att åtal emot förbrytelser af ofVannämnde art borde af HäradsRätterne upptagas och profvas: att någen ändring i I §. af 1813 års Förordning icke vore af nöden : att värjemålsed i fyllerimål ej bor» de åläggas; att något särskildt stadgande, hvarigenom Åklagare åiägges namngifva angi tvären af fylleribrott, ej erfordrades, samt att stockstraff, jemte förlust af medborgerligt förtroende, såsom en vanärande bestraffning, borde afskafFas; hvaremot skiljagtighet förmärktes i så måtto, att Herr Borgmästaren Cederborg samt Ledamöterne af Hederv. RondeStåndet ansågo påföljden af tvångsarbete å Arbetsinrättning och Spinnhus jemväl böra försvinna, och i det stället böter till Tjugo Riksdalers belopp stadgas för den , som femte resan och flere gånger varder om fylleri öfvertygad; då åter andre Ledamöter ansågo 2 af I8T5 ärs Förordning ej böra undergå vidare förändring än att stockstrsfFet derifrån uteslöts; och Herr Prosten Doctor Leffler yttrade: För min enskilda del önskade jag gerna, att alla permingeböter för fylleri måtta upphöra. Den som på denna last är begifven ^kadar icke blott sig sjelf. En oskyldig hustru och uppväxande barn blifva genom mannens liderlighet, slösagtighet och lättja utarmade och lida brist på det, som till lifvets uppehälle är det nödvändigaste.
Jag är alltså af den mening, att om man verkligen afsett att de föreslagna filialbankerne skulle komma att ersätta privat-bankerne, som på många håll hafva tonen emot sig, så borde man, i 215 §, för den händelse privat-bank komme att upphöra, såsom enda utvägen till dess ersättande hafva stadgat, att från riksbankens fonder på hufvudsakligen enahanda vilkor, som de nu föreslagna, komme att tillhandahållas den association, som anmälte sig att öfvertaga den upphörda privatbankens rörelse. I sådant fall hade man måhända kunnat för dylika ändamål anvisa fullt tillräckliga medel, att ersätta alla de af nuvarande privat-banker, som kunde komma att upphöra, ty om man äfven icke kan anse deras kreditsedlar direkte minska Riksbankens metalliska valuta, hafva de dock ett stort indirekt inflytande i afseende å riksbankens förmåga att upprätthålla realisationen. Häruti hafva instämt: Herr Friherre Stjernstedt, Jac. Theod., samt Herrar lidfelt, Anton, och Bogeman, J. L. Af Doktor Sandberg: De här föreslagna filialeller bolags-banker böra, efter min öfvertygelse, tillvägabringas endast för att ersätta upphörande privat-banker. För detta ändamål böra enskilda bolag, hvilka vilja bildas för att med rikets mynt bedrifva samma lånerörelse, som en indragen privat-bank, undfå kreditiv-rätt i riksbanken, äfven till högre belopp än Utskottet föreslagit såsom lån, och sådant bör meddelas emot fullkomlig säkerhet och solidarisk ansvarighet, men på de mest billiga vilkor, emedan det i alla fall blir Bilt. till R. St. Prot. 1350 -51. 6 Sami. 1 Afd. 16 Haft. 5 34 Banko-Utskottets Betänkande, iV.-o 48. en verklig vinst för riksbanken att, snart sagt till hvad pris som heldst, köpa af privatbank erne deras enskilda sedel-utgifningsrätt och återvinna makten att reglera sedelstocken. Möjligen skulle viikoren härigenom kunna blifva så fördelaktiga, att delegare uti nuvarande privat-banker finna sig föranlåtne att ingå dylika bolag.
Beckfriis, Corfitz Augustin, och två Den 9 M aj. supleanter i samma Utsk. efter N:o 1979, Hr Brakel, Mauritz Gustaf, och N:o 192, Frih. Stackelberg, Borndt Oscar; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamot: N:o 1257, Hr Eding, Fullm. Gr. Piper, Thom. Supleanter : N:o 355, Hr De la Wall, Fullm. Frih. von Knorring, Axel; N:o 473, Hr Coyet, Fullm. Hr Hjerta, Lars. Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i BankoUtsk. efter N:o 1983, Hr Heykensköld, Selim, och en supleant i samma Utsk. efter N:o 1696, Hr Bergenstråhle, Alexander; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamot ■■ N:o 1794, Hr von Hofsten, Carl August. Supleant: N:o 2035, Hr Cederbaum, Pehr Fredrik. Vidare öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter N:o 2309, Hr af Dalström, Guslaf Jakob; och befanns dertill bafva blifvit utsedd N:o 325, Hr Appelbom, Fullm. Hr von Francken, Georg Wolfgang. Äfvenledes öpnades Hrr Elektorers lista vid val af två ledamöter i Riddarh.Utsk. efter N:o 60, Gr. Mörner, Carl, och N:0 2107, Hr Gustafsköld, Fullm. Hr von Troil, Fredrik Adolf, samt en supleant i samma Utsk., efter N:o 2294, Hr af Funck, Carl Oscar; och befunnos hafva blifvit utsedde till ledamöter: N:o 99, Gr. Wrangel, Anton Reinhold; N:o 41, Frih. Wrangel, Fullm.
Utom dessa skäl funnes ännu det, att Landshöfdingens i Götheborgs och Bohus Län tid och förmåga toges helt och hållet i anspråk af Götheborgs stad, emedan Landshöfdingen derstädes, utom andre en Landshöfdings embetsgöromål, hade sig ålagd en sådan mängd Uppdrag, ordförandeskap, curateler, styrelser och speciela angelägenheter för sjelfva Götheborg, att man skulle nödgas medgifva, att den man, som väl vårdade allt detta i en stad, hvars industriella oell commerciella sträfvan framåt gåfve mera anledning till ökade än till minskade göromål, omöjligen kunde medhinna att så sköta oell löija Länets interesse!), som sig borde. Sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, för ifrågavarande ärendes handläggning, sammanträdt med Ståts-Utskottet, hafva Utskotten gemensamt behandlat frågan och dervid tagit i öfvervägande ofvanberörde förslag, äfvensom hvad till stöd derför blifvit yttradt. Utskotten hafva härvid visserligen icke kunnat förbise hvarken fördelen och nyttan af de framställde förslagens sättande i verket, eller de olägenheter, som ofvannämnde anmärkte förhållande medförer; atén då, redan vid 1834 års Riksdag, Rikets Ständer fästat uppmärksamheten derå, att Rikets administrativa och camerala indelning 9 Statssamt Allm. Eesv-. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o i6. ©tvifvelaktigt i många orter, så väl för det allmänna, sorn för den enskilde, medförde kostnader och olägenheter, hvilka genom en mera jemn och ändamålsenlig reglering kunde, om icke helt och hållet undanrödjas, åtminstone i betydlig nion förminskas, samt, af sådan anledning, hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhållit, att en efter locala förhållanden, invånarnes beqvämlighet och öfriga omständigheter lämpad ny administrativ och camera! indelning i de delar af Riket, hvarest en sådan indelning, efter anställde undersökningar, kunde finnas vara af behofvet påkallad, måtte, genom Kongl.
N:o 41• 83 Skiftesverket å slättlandet, serdeles Öland, emedan i följd deraf alla utflyttningar afstannat, hustomterna blifvit utlagde till 4 skiftet, hvarigenom lotterna blifvit langa och smala, en mängd jord bortgått till vägar, och egoklyfningarne mellan åboerne på Hemmanen blifvit i hög grad oformlige; men emedan Skiftes-Stadgan i förevarande §§ bestämdt bjuder, att, om egor, som skiftas skola, hafva den belägenhet och äro af det jemförliga förhållande till hvarandra, att, med bibehållande af allas rätt och Utan någons verkliga lidande, de kunna i ett enda skifte till hvarje hemmansdel utläggas, bör sådant ovilkorligen ske; och att endast, der belägenheten oundvikligen så fordrar, flera skiften till hvarje Hemman må utläggas; hvarvid, i händelse flera än 4 skiften erfordras, frågan derom bör Egodelnings-Rättens pröfning underställas; ty och då ett sådant stadgande, å ena sidan, synes vara ett nödvändigt vilkor för Skiftes-Stadgans tillämplighet i allmänhet, men, å den andra åter, ingalunda, utan att uppenbarligen missbrukas, kan blifva af menligt inflytande för sådane orter, der Enskiften finnas verkställbare och hvarest således någon tillämpning af samma stadgande icke får ega rum, anse Utskotten den af Kyrkoherden Ahlquist fram - 84 Lzgsaint Allm. Besv. o. Oec. Vtsk. Vtl. IV:o /£/, ställda anmärkning böra lemnäs utan afseende. 12 Cap. 14 §. Med afseende å kostnaden att underhålla en lång stängselsträcka, liar Friherre Wrangel, Henning, yrkat det tillägg i förevarande §, att, utom det linierne böra vara raka, sä få vinklar och bugter, som möjligt, böra göras.
Kommerskollegium, om anslag till 1 4 i 99 2 Komministrar oell kapellpredikanter, oru de till deras aflöning anslagne hemmans och lägenheters befrielse från ränta och kronotionde P. 54 4 i 92 — b. 22 April b. 22 April b. 22 April b. 22 April » om årligt anslag till löneförbättring åt de svagast aflonade P. 130 4 i 139 6 Se Åttonde HufvudTiteln. Kommunalstyrelse på landet, om ändring i och tillägg till Kongl. , P.42,47,62. Maj b. 23 Maj 217, 338, ' 372 ’ 1 anledning af återremiss . 8 — 122 — 22 Juli 25 Juli 22 Juli 18 Juli Formulär till fyrktalslängd, till debeterings-oeh uppbördslängd för kommunalutskylder samt till debetsedel för dylika utskylder . 8 125 b. 26 Aug. b. 2 Sept. b. 2 Sept. b. 2 Sept. 122 76 Register öjv. Bih. t. R. St. Kommunalstyrelse i stad, angående vissa ändringar i Kongl, förordningen den 21 Mars 1862, om Kommunikation af besvär hos Hofrätt, angående tillämpning på alla andra mål, med undantag af dem som angå häktade, af hvad i skuhlfordringsmål är stadgadt rörande Kompani, angående bestämmande till eftermiddagen af tiden för dess samling å söneller helgedag, se Sqvadron. Konkurslag, om ändring i sednast utfärdade Konsistorie-Notarier och Amanuenser, om anslag till förhöjande af deras aflöning samt för bestridande af de för konsistoriernas expedition nödiga kostnader • Konstnär, angående dess eganderätt till sina verk. Se Förlagsrätt. Konstverk, angående utförande i marmor af en utaf Professor Molin arbetad grupp, kallad »Bältespännarne» Kontrakt, om förbud för militärbefälet att obebörigen inblanda sig uti uppgörandet deraf mellan indelningshafvare och manskapet Konung Carl XII, angående fyllande af enskilda bidrag för uppförande af ett monument öfver co “ 5!
Men när han en dag stod fattig och jag fick se honom fattig, var det, som om jag vetat, att rikedomen en dag skulle tryta äfven för mig, och med fasa nitade sig den synen fast i min själ. Man sade mig, att han hade förlorat förståndet. Men jag kunde icke tro det. Jag förstod det icke ens, när jag såg honom öga mot öga, och han talade till mig vanvettiga ord. Jag förstod det icke, därför att jag tyckte, det var omöjligt, att jag skulle kunna förlora så mycket. Jag förstod det icke, därför att jag icke kunde tänka mig in i att hans själ var stängd ute från min, liksom min från hans. Man hade berättat mig, huru allt hade tillgått. Man hade beskrifvit hans lif under de sista månaderna, och om detta visste jag endast, att han hade icke skrifvit till mig. Jag satt midt emot honom i hans rum, och mina fingrar lekte med de papper, som lågo på bordet. Då föll ett ark postpapper fram, och det stannade på bordsskifvan midt under mina ögon. Böjande mig ned, stirrade jag därpå. Det innehöll blott ett par ord: öfverst datum och därunder Broder Tore. Sedan var sidan oskrifven. Och jag såg på daton att det var skrifvet under den mellantid, som jag icke kände. Hvad jag gjorde eller sade under det jag betraktade detta papper, det minns jag icke. Men jag vet, att det sade mig allt. Här hade han setat och tvungit sina tankar till ro för att skrifva mitt namn, och medan redan mörkret nalkades hans själ, hade han tänkt på mig. Han hade kämpat denna förtviflans kamp för att kunna stanna på den rätta sidan om den gräns, hvilken skiljer människa från människa. Men den mörka makten i hans inre hade segrat lika hemlighetsfullt, som när det sista andedraget blåser den döendes sista ord bort. Det var, som om jag förstått hvad han velat säga, anat hela det kval, som fyllt honom och tagit honom i sitt våld. Och på samma gång gick igenom mig som en blixt af lycka vid tanken på, att han i sin djupaste nöd hade velat tala till mig. Det syntes mig, som om ingen kunnat visa mig större heder. Utan att Reinhold märkte det, tog jag det lilla pappersarket och stack det innanför min rock, medan mina ögon skymdes af tårar.
Jag yrkar ej att skuldsedel ovilkorligen skall vara skrifven på stämpladt papper, ty det kan ju hända alt vid uppgörandet af en affär, som icke tål uppskof, en behöflig charla icke finnes att tillgå, utan yrkar fastmer att rättighet må medgifvas alt inom viss lämplig tid kunna dermed belägga en sådan handling, om fullgörande hvaraf ägaren till densamma alltid mäste vara mån, på det att skuldsedeln må kunna, om så påfordras, presenteras inför domstol. Instämmande i öfrigt i hvad Hr Åkerman i ämnet anfört, anhåller jag att denna puukt måtte återremitteras. Hr von Rosen: I visst afseende stämma Hr Åkermans åsigter öfverens med mina, nemi. derutinnan, alt alla skuldsedlar för ali vara gällande böra vara eharterade. Men detta synes mig endast böra, såsom hittills ägt rum, ifrågakomma dä innehafvaren vid domstol eller hos laga auktoritet söker göra sin fordran gällande. Men att deremot ålägga hvar och en som utfärdar en skuldförbindelse, att skrifva den på charta, tror jag vore ganska oneröst, isynnerhet på landet och i fråga om mindre summor. Ty om en person på ett ställe, der man har långt lill närmaste för - D c n 15 A p r i i. 167 säljningsman, utgifver en skuldsedel pä 1 r:dr eller annan mindre summa, så måste denne antingen skicka bild efter den erforderliga chartan eller också på förhand hafva försett sig med chartor af olika valörer. O Hr Akerman: Den siste värde talaren måtte icke hafva hört hvad jag yttrat, då jag sist hade ordet, enär han trott mig med min framställning afse att skuldebref skulle först efter ulgifvandet beläggas med elianor. Jag yttrade nemi. att skuldsedlar ovilkorligen borde skrifvas på stämpladt papper och det kan väl icke ske annorlunda, än att det stämplade papperet begagnas i samma stund skuldsedeln utgifves.
M. jemväl nåder meddelade närmare uppgifter, utgjorde 47,200 Spanska daler, eller jemt det belopp, sorn å handelsoch sjöfarts-fonden blifvit för ändamålet förskotts - 188 Expeditions - Utskottets Fors’ag tid und. Sk ifveise, IS.-o lil. viss anvisadt; och liar E. K. M. slutligen till Rikets Ständer öfverlemnat att hes lä in m a, huruledes handelsoch sjöfa rts-fonden, som för omformälda summas tillhandahållande i London 1’uLt vidkännas en utgift i Svenskt hanko af 119,760 r:dr 19 sk., må för detta förskott erhålla ersättning. Rikets Ständer, som jemväl tagit kännedom af en från Finans-departementet afgifven närmare redovisning rörande verkställda utbetalningar af ifrågavarande från handelsoch sjöfarts-fonden förskjutna medel, hafva, vid behandling af detta ärende, icke kunnat undgå att fästa uppmärksamhet derå att, ehuru, efter hvad uti Rikets Ständers vid sistlidne riksdag till E. K. M. aflåtna underd. skrifvelse i ämnet finnes antydt, till bestridande af kostnaderne för slafvarnes å S:t Barthelemy friköpande borde, jemte erforderligt anslag af allmänna medel, tillika begagnas de bidrag, hvilka i sådant afseende kunde af slafvarne sjelfva erläggas, så hafva likväl dessa sistnämnde bidrag, tillhopa utgörande 2,364 Spanska daler, blifvit anlitade till bildande af en understöds-fond för medellösa, till arbete oförmögna, frigjorda slaf var; men då behofvel af en dylik fövsörjnings-anstait varit en oundgänglig följd af bilegenskapens afskaffande och upphörandet af slafegarnes förra åliggande att om sina slafvars vård och underhåll draga försorg, samt för fyllandet af nämnda behof annan tillgång ej lärer förefunnits, hafva Rikets Ständer ansett det ofvan anmärkta förhållandet icke böra föranleda till nedsättning i den nådigst äskade ersättningen för omformälda förskotter, vid hvilkas utbetalning och användande Rikets
Jag vågar således ödmjukast föreslå, att Riksens Ständer måtte nedsätta den lagliga räntan, å de i jord intecknade summor, från 6 till 4 procent. Högre ränta Ian icke jordbruket bära, och Cassorna böra framför allt ihågkomma, att intet jordbruket är till för deras skuld, ty hvar skulle Cassorna med säkerhet placera sina penningar, om icke jordbruket kunde använda dem. Jag finner ganska väl, att till vinnande af en hufvudsa klig förbättring i allmänna ställningen, jemväl de brister borde afhjelpas, som uppkommit genom myntets obestämda vär - Den lo februari/. 265 de och genom inteckningrlsgarnes ofullkomlighet, men som dessa b>ister lära af andra väckas, vill jag ej nu med mine åsigter öfver dessa ämnen uppehålla Högioflige Ridderskapet och Adeln. Jag har härmed sökt bevisa, att den höga räntan, i förening med dryga Statsbördor, monopolier och näringstvång, lat det onda, då kronoutlagor och räntor medtaga största delen. Att nedsätta räntan, är enda sättet, att bibehålla Capital värdet; och att således ytterligt ökade lånebiträden ingalunda hjelpa förlägenhet för framtiden; de kunna blott för någon tid uppskjuta den. Jag säger derföre icke att jordbruket ej behof ver några lånebiträden; utan tvärtom ämnar jag i ett betänkande framlägga en plan, hvarigenom jordbruket kan tå njuta samma förmåner af vår lånebank, som öfrige näringar, likvist utan SpannemålsDirection. Jag får ödmjukast anhålla att detta mitt memorial matte bli va remittteradt till I.agoch Oeconomie Utskotten; äfvensom med de öfrige respective Stånden communiceradt j kanske borde ärven Stat Utskottet hafva del häraf i anseende till Statsobligationerne. 266 Den io Februarii. Bilagor till PleniProlocollet för flen 10 Februarii, eftermiddagen. N:o i.