Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit kan, i likhet med hvad hittills ägt runi, i serskilda fall, bevilja den ifrågakomma tjenstårsberäkningen efter pröfning af alla till frågan hörande omständigheter. 10:o Angående rättighet för Adjunkter och Docenter inom Juridiska och Medicinska Fakulteterna alt beräkna Akademisk tjenstgöring vid fråga om befordringar utom Akademien. i83g den 1 November anmäld, och blef Rikets Ständers ifrågavarande framställning öfverlemnad till Kammar-Expeditionens underdåniga föredragning. 1'1:0 — —■ angående utarbetande af förslag till nö diga ändringar och förbättringar i Katekesen. Anmäld den 14 Augusti 1834> och skulle frågan om en förbättrad 54 Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1840. Katekes hvila, intilldess den nya Bibelöfversättningen blifvit verkställd och hunnit antagas. 12:o angående reglering af lönevilkoren för Pa storernes Adjunkter. Den 3i Augusti 1839 anmäld, och behagade Kongl. Maj:t anbefalla Konsistorierna i de SLift, der öfverenskommelse i afseende på Adjunklernes löne vilkor ännu icke blifvit träffad, att vid blifvande preslmöten härom söka åstadkomma en reglering, afpassad efter desse tjenstemäns behof och göromål. 13:0 angående nya extra Provincial-Läkares tillsättande i åtskilliga delar af Piket. Sedan vederbörandes yttranden blifvit inhämtade i afseende på Embels-distrikter för de 113m extra Provincial-Läkare, åt hvilka Rikets Ständer anslag beviljat, hafva desse distrikter blifvit bestämde och derefter med tillförordnade Provincial-Läkare försedde. 14:o angående Kurhus-afgiftens fortfaran de m. m. Under den 27 September i834 har nådig Kungörelse om Rikets Ständers i detta afseende fattade beslut blifvit lill allmän efterrättelse utfärdad. 15:0 — ■ angående upplnifvande af spärrningsan stalterna mot Cholerafarsoten. Om spärrningens upphörande har, på Kongl.
Här har ni kostpenningar! Med dessa ord tryckte han en smutsig läderpung med silfverdalrar i den förvånade Dordejs händer. Och jag sade herr Jöns, som icke ville vara mindre frikostig jag skall sörja för flickan. Tag detta förskott för första åren, och sedan, om jag lefver, skall jag se till hvad jag kan göra för henne. Herr Jöns' gåfva var ingen läderpung, det var en silkesbörs, som han lade i Dordejs hand. »Om jag lefver!» ... Fredens man, som med ytterlig omsorg vårdade sin dyrbara hälsa, tänkte på vanskligheten af ett människolif, men krigaren, hvilken hvarje dag var beredd att bortkasta sitt som en trasa, han tänkte icke därpå. Kurck blef sextiotvå och Tott fyrtiotvå år gammal. Mäster Sigfrid tackade å barnens vägnar med en djup vördnadsbetygelse. Gud löne de ädle herrar för deras barmhärtighet och gifve dem hugnad af dessa barnen! Jag skall, dem till erinran, anteckna de ädle herrars nådiga löften på dopattesten. Resan skyndade på. Herrarne återvände till sina slädar utan ens den kopp kaffe, som i våra dagar det fattigaste torp skulle bjudit till undfägnad vid ett sådant tillfälle. Vid utgåendet sade stallmästaren Lars Palikka till sin herre, riddaren: Såg eders nåd den döda? Nej, svarade herr Åke likgiltigt. Jag såg henne, och jag har engång sett henne lefvande i förnämligare skepnad, men jag kan icke minnas hvar. Du drack för mycket öl i går afton, Palikka. Tror icke, ers nåd. När herrarne voro gångne, försporde tullnären Lydik Larsson i sin ordning en ansats af ädelmod. Höge herrar, sade han, tänka på det som närmast för ögonen är. Hvad skulle de bry sig om huru den döda kommer i jorden! Se här, godt folk, två daler till en kristlig begrafning. Människan må nu hafva varit tatterska, det angår mig icke, hon skall få kristlig begrafning.
Som Herr Bistoppen Baron lvlörners gjorda berättelse icke wore med rätta förloppet instämmande, anhöll Friherre Öderström at detta mät mätte remitteras til Baneo-Utskottet, med anmodan, at til Riksens Ständer med utlätande om sakens wcrkeliga förhällcu de inkomma. Grefwe 6vllknborg, foblin Idcmnlnr-, dö' gärde at det Di tamen han wid nasta Plenum ärnade inlemna i detta ämne, mätte fä medfölja Remisien. Herr Grefwen och Landtmarffalken gjorde Proposition pä Friberre Lede, so öms framställning och Grefwe o^iienboi^s begäran, hwilka biföllos. Uplästes följande Utdrag af Protokollet, hällit bos Högwördige Preste-Ständet d. id Aug. 1309. S. D. Föredrogs och remitterades: Til Allmänna Lescvärsoch (veconomicU t skottet. Lt Memorial af ContractsProsten Herr Doctor 01. ^sörens, angäende Magazins Jnrättningarne i Riket i allmänhet, samt Sockne-Magazinerna i synnerhet. Et 11Z8 Den 24 Augusti. Et Memorial af Biskopen Herr Doctor c^arl von s<0R^n8tein, om anläggande af en Canal ifrän Wenern til Ef er sjön. För öfrigt har Ständet genom Remisi af denna dag updragit ät Stats-Utffottet at uvgiswa förslag til Lön och Reserenningar för Riksens Ständers Justitie-Ombudsman; Hwilket genom Utdrag af Protocollet ffulle til de öfrige Respective Ständen wördsamt och wänligen inberättas. Ut supra. Ux UrotocoIIo, lO. Almguist. S. D. Företogs til futtigt afgörande ej mindre Riksens Högloft.
Polisen inom Länet handhafves af 6 Magistrater och 6 Stadsfiskaler i 20 städerna samt 5 Kronofogdar, a5 Länsmän och en Landsfiskal på landet, biträdde af Kronofjerdingsman och inom byelagen valde ordningsmän, som erhålla förordnanden och instruktion af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande. Hälsovården handhafves af så väl 2 ordinarie Provineial-läkare i Mariestad och Lidköping, samt 2 extra Provincial-läkare med stationer i Hjo och Falköping, som ock af andra i Länet boende praktiserande Läkare. För öfrigt är hälsovården, likasom sedligheten, föremål för Presterskapets och Kyrkorådens uppmärksamhet. Några anmärkningsvärda folködande sjukdomar, då man undantager rödsot och nerffeber, som inom en och annan Socken yppat sig, hafva under loppet af de fem sednare åren icke varit i Länet gångbara. Veneriska smittan är i aftagande; åtminstone har primitiva formen deraf mera sällan framträdt. Inom Länet äro anställde 27 examinerade barnmorskor, stationerade 4 1 Mariestad, 3 i Lidköping, \ i Skara, 3 i Sköfde, 2 i Hjo och en i Fahlköping; hvaremot å landsbygden finnes blott 3 i Wadsbo, 2 i Höjintorps, 4 i Vartofta och 2 i Läckö, men ingen i Skara fögderi. Anmaningar att antaga flere hafva aflupit utan åsyftad verkan, emedan allmogen ej vill bestå nödig aflöning åt dem, utan heldre anförtror sig åt så kallade hjelp(jvinnor, som äro i yrket aldeles okunnige och af hvilkas biträde ofta uppstå menliga följder. Inom Länet är blott en enda sjukinrättning, nemligen Lazarettet och Kurhuset i Mariestad, som rymmer po sjuksängar. Sjuknummern derstädes har under åren 1838—0842 utgjort per medium omkring 4^0. Denna inrättning har, sedan den under förra femårs-perioden flyttades till den nuvarande lokalen, vunnit så betydlig utvidgning och förbättring, att den numera med synnerligt förtroende anlitas och i det närmaste är tillräcklig för Länets behof. Den är ock otvifvelaktigt bland de bästa sjukinrättningar i Landsorten.
Emedlertid är ladugårds-afkastningen icke allenast tillräcklig för Länets behof, utan lemnar ock, egentligen från fjellbygden, der betet är ymnigt och godt, ett betyd C - ligt öfverskott till afsättning på andra orter. I kustlandet deremot och Länets mer bebodda trakter äro betesmarkerna ofta så otillräcklige, att boskapen måste öfver sommaren föras till så kallade fäbodar, stundom på flere mils afstånd, hvarifrån, tid efter annan, afkastningen i smör och ost hämtas. Mycken tidspillan tillskyndas härigenom hemmans-åboerne, som derjemte under sommaren lida af mjölkbrist, och tillika oftast nödgas i fäbodarne qvarlemna den gödsel-tillgång, som eljest kunnat komma jordbruket lill godo. Stallfodring öfver sommaren kan vid sådant förhållande icke komma i fråga och den äger ej eller i någon del af Länet rum. Häst-kreaturen, såsom i allmänhet väl underhållna, äro derföre vanligen goda och starka; varande, till hästracens vidare förbättring, en landtbeskällare från Strömsholms stuteri tili Länet afsänd och på Holms säteri stationerad. De anstalter, sorn blifvit vidtagne till fårafvelns upphjelpande i Länet hafva icke haft önskad framgång och föga utsigt är för hand, att göra den till en näringsgren för orten. Egentliga orsakerna härtill äro, att betesmarkerna, utom i Fjelltrakten, merendels äro knappa och inskränkta; att de likaledes inskränkta trädes-gärdena, såsom varande i samband med den besådda delen af åkern, utan föregången afstängning, icke kunna till bete begagnas; att ängarne, för det mesta bestående af sidländ mark, eller kärr och myror, frambringa en till fårens föda både otillräcklig och otjenlig näring; att betet i fjelltrakten ogerna ålitas för fårkreaturen, i anseende till svårigheten att freda dem från odjur och ändtligen, att desse kreatur, af enahanda anledning, måste med dryg kostnad vinterfödas nära 7 å 8 månader om året. Sådant lärer äfven förhållandet befunnits af Direktören N. E.
För öfrigt får Kollegium i underdånighet upplysa vid den anmärkta särdeles besk alfen beten af det uttagna exemplet på ofvan omförmälda kassation, att dessa gevär och pistoler blifvit, såsom följd af förenämnde föreskrift, sammansatta af gevärsdelar utaf faktori-upplaget från en äldre tillverkning under den tid, fordringarne å en alldeles felfri beskaffenhet voro mindre, än som stadgas uti sednare tids besigtnings-instruktioner. Rikets Ständers Revisorer andraga slutligen de skäl, hvarå de grundat öfvertygelsen, att arbetet bedrifvits vid Faktoiiet efter en oriktig plan, men att icke ensamt detta kan förklara missförhållandet i deL hela. De förmäla sig icke tveka att söka grunden i det felaktiga uti sjelfva grundprincipen, att Staten sjelf uppträder såsom industi i-idkare, emedan det anses ligga i sakens natur, att ett industriföretag, endast under ledningen af den enskilda omtanken och under inflvtelsen af det enskilda intresset, kan med största fördel bedrifvas, J 44 / — 346 — I Revisorerne bestrida likväl icke nyttan af att Staten äger en större vapenverkstad, för att, i behofvets stund, fritt begagnas, men deremot anse de Statens befattning med fabrikationer, under vanliga förhållanden, vara olämplig, och tro Revisorerne derföre, att båda dessa afsigter kunna förenas, om Faktoriet öfverlemnas till enskild person på sådana vilkor och under lämpliga garantier, så att åsyftade ändamålet uppfylles. Under det Kollegium måste erkänna, att, under den förflutna tiden, Faktoriets förmåga att tillverka vapen icke svarat mot förväntan och de använda kostnaderna fördetta ändamål, får Kollegium i underdånighet åberopa ofvan anförda dervid mötta hinder samt fästa nådig uppmärksamhet vid de förökade tillverkningar, räkenskaperna för de sednare åren utvisa, och hvilka alla äro uti tilltagande.
Ett vissnadt blad föll ned, en daggtår rundade sig i rosens inre. Aina hörde rosens ord: "Unga flicka, ros i knopp. Som du längtade rosen att ge dag åt sitt inres fägring och doft, och hon vecklade mer och mer ut sina blad, och hennes doft blef allt mera rik. Och solen skymdes af moln, men rosen sörjde ej, ty hon egde sin doft, och stormen brusade ikring henne och skakade hennes blad, men hon härjades icke deraf, ty hon var frisk i sitt inre; och fjäriln gäckade hennes kärlek, men ännu lefde i hennes inre det lif som utvecklade doft och fägring. Men kom så en mask, den kröp allt närmare och sade: Du egenkära, du fåfänga! Blott för att söka verldens pris utbreder du doft och fägring, dem du borde qväfva eller åtminstone gömma djupt i din knopp. Tukta din fåfänga, afkläd dig dessa onödiga blad. Och vid hennes hjerta satte sig masken och gnagade djupt". En vind blåste opp; den var ej stark, den skakade sakta på rosenbusken, men rosens alla blad föllo och ett fröhus omgifvet af taggar stod qvar. "Arma ros, jag vill samla dina blad, kanske de ännu ega qvar litet doft". Indianens Qvinna. "Hvarför bär Oikameonna, den gamla, kransad lock, hvarför bär det gamla hufvudet rosor? Krans anstår den unga, rosor passa den sköna, blommor bär den glada. Smyckad må den älskade, må bruden vara. Gamla! kasta bort kransen". "Hvarför bär Lilameha, den unga, kransad lock, hvarför bär det unga hufvudet rosor? Ofta vissnar det unga hjertat af sorg, innan kransen vissnat på lockarna, ofta gråter bruden innan rosen bleknat i hennes hår. Bär kransen ödmjukt, Lilameha, bär den icke så stolt i dagen, att solen bränner den". "Kransen må den unga bära högt; i hennes öga bor eld, på hennes kind bor löjet, i hennes hjerta glädjen".
211 N:o 24, i anledning af väckt motion om förändrade stadganden rörande kronobrefbäringen inom Gerds härad; blefvo vid nu skedd förnyad föredragning bifallne. S. D. Vid förnyad föredragning af den utaf Nils Larsson från Jemtlands län, jemlikt 5(5 § Riksdags-Ordningen, i sista plenum väckta motion derom, att Rikets Ständer mätte i fråga om de i öde § af 2:a Kapitlet Giftermåls-Balken förekommande äktenskapsförbud fatta enahanda beslut, som Lag-Utskoltet i dess nyligen afgilna Betänkande N:o 16 tillstyrkt, i fråga om de förbud, som förekomma i 5:te § af samma Kapitel och Balk, blef nämnda motion till bemälde Utskott remitterad. S. D. Föredrogs och upplästes eli af Jonas Andersson från Östergötlands län, i anledning af särskilde Kommilterades underdåniga utlåtande och förslag, angående skjutsningsväsendets ordnande, nu algifvet skriftligt anförande, och beslöt Ståndet, som till Stals-Utskotlels handläggning förut öfverlemnat Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse i detta ämne, det skulle Jonas Anderssons ifrågavarande anförande, uti hvilket Ståndets samtlige närvarande ledamöter instämt, till bemälde Utskott remitteras. S. 1). Ett af vice Talmannen Ola Svensson från Malmöhus län, med föranledande af det, genom Kongl. Maj-.ts nådiga Skrifvelse den 10:de innevarande månad, lill Rikets Ständer öfverlemnade förslag lill Bevillnings-stadga, nu ingifvet skriftligt anförande, blef, efter skedd uppläsning och sedan Ståndets samtlige närvarande ledamöter förklarat sig instämma i samma anförande, till Bevillnings-Utskottel rcmilteradt. Den 1 Februari. Frän Högloft.
Departements-Dbeken tillst^rbte i underdänigbet, att de a,5oo k:dr, bvilba Ilibetg 8tänder vid sistlidne bibsdag anvisat att utgä till arkvoden ät tjengtemän oeb biträden vid Ifib8 brebivet krän oeb med den tid, dä den n^a loealen blifvit ak bibsgälds-Lontoret utrymd oeb till Ilibs-^rcbivet ökveilemnacl, mätte loresläs till uppkörande ä llibs-^iebivets 8tat, utan afseende ä nyssnämnde villbo»', oeb att Dongl. Naj:t derjemte bebagade för Ilibets 8tänder ^ttra 8in förmodan, det Ilibets 8tänder vidtaga sädane ätgärder, att deras vid sista bibsdag kattade beslut om öfverlemnande till Ilibs^. rebivet sk det utaf Ilibsgälds-Lontoret nu begagnade bus mätte, ju förr desto bellre, bomma att gä i verbställigbet.
Intet borde väl emellertid vara naturligare och billigare, än att qvinnan — hvilkens ställning inom hemmet i regel för henne barnen närmare, ger henne en mera ingående insigt i de ungas själslif, än den husfadern, upptagen och distraherad af sina affärsbestyr, kan förvärfva sig — • äfven egde säte och ord i den nämd, som har till sin ansvarsfulla uppgift att öfvervaka hennes barns skoluppfostran. I våra svenska skolor meddelas för närvarande undervisning af 6,922 qvinnor mot 4,942 män — således i det närmaste 2,000 lärarinnor mera än lärare — men icke en qvinna har ännu fått plats i svenskt skolråd. I en mängd frågor, som falla inom skolrådets verkningskrets, synes det som om qvinnan icke blott borde vara den mest intresserade utan ock den mest kompetenta vid afgörandet. Gäller det att öfvervaka barnens regelbundna skolgång (hvilken mångenstädes på landsbygden illa tillgodoses); gäller det önskningsmål angående särskildt flickornas uppfostran; gäller det ett rationelt ordnande af den qvinliga slöjd, som dess bättre allt mer vinner terräng i våra skolor — allestä- des borde väl qvinnans och moderns ord vara af största betydelse! I Finland, i England, i Amerika ha sedan länge skolråden stått öppna äfven för qvinnan; for en snar reform inom vår egen lagstiftning i samma riktning uttalade de församlade sina varmaste sympatier. Och det är klart för enhvar, som vill se saken i dess rätta ljus, att qvinnan här vidlag endast yrkar på sin obestridliga rättighet. Fredrika Bremerförbundets samqväm. i \ \ likhet med föregående år hade Fredrika Bremerw&gt; förbundet anordnat sitt sedvanliga höstsamqväm i Frimurarelogens lokal. Förväntningarne slogo icke felt. Gästerna samlades redan kl. 7 e. m., och sedan den älskvärda värdinnan och hennes outtröttliga medhjelparinnor serverat teet, uppsteg professor Montelius å talarestolen och höll ett högst intressant och sakrikt föredrag om sin ridt till Tröja. Derpå uppträdde en ung musikälskarinna och föredrog » Natthimlen » af Geijer, » Valsaria » ur » Romeo och Julia », samt » Folkvisa », arrang.
Exp. Junii I. 189, MarkegångsTaxor, om förändring i tiden till upprättande af, Jan. I. 136. Mars II. 259. Exp. 462, Konungens Svar derå, Junii I. 3i2, Marknader, om förbud mot deras börjande å Måndagar, Jan. II. i5j, — om upplifvande af Kongl, Förbudet att inga Marknader, hvilka påstå en dag, må begynnas dagen före eller efter någon Söndag eller stor Helgedag, Febr. 3o8, 421* 451, 475. Mars I. i32, — om rättighet, att å Marknaderne i Riket få på den utsatte Marknadsdagen köpa och sälja lofgifna producter, utan att afbida 135 dess kungörande med trumslag, Jan. II. 446. Marknader, LagUlskoltets förslag lill en förändrad redaction af 2 och 6 §§. 7 Cap. HandelsBalken, angående, April I. Exp. Majil. 217. Konungens Svar, Julii 2775 se vidare Frimarknader. Medalj, om präglande af en sådan åt Friherre Klingspor; se Klingspor. >— angående prägling af en sådan till åminnelse af vigtiga händelser under närvarande Riksmöte, Junii I. 538, Junii II, 14, 22. Menighet, om upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 26 Nov. 1816, angående sättet för en Menighets hörande i enskild ta ärender; se Konungens Befallningshafvande; se vidare SockneStämmor. Militaire-styrka, angående bibehållande af Rikets närvarande, Jan. I. 69, 65a, Minnesvård, om dess uppförande? se KronPrinsen. Minimitabeller för hemmansvärdet inom hvarje Län, om dess bibehållande; se Bevillning, Missväxt, om Spannemålshjelps utdelande vid inträffande af, Jan. 1. 273, 566, Jan, II. 9.
Alla till - 620 Expeditioner till Riks-Ständen. konstlade, alla mennistowärdet förringande anspråk pä deltagande rätt L Lagstiftande Magtcn stola nödwändlgt uppiväcka hat och afund. Ifrån det späda barnet till den älderstegne, ifrän tiggaren till millionairen, hafwa alla lika anspräk pä skydd af Staten. Alla desas rättigheter äro inför Lagen lika heliga. Denna individuella rättighet, lika för alla, är ändainälet för Lagstiftningen, följaktligen äfwen för Representationen, och bör således äftven wara enda grunden för densamma. Jag kan ej medgifwa, att i detta afseende den snillrike författaren har en större rätt än den, som knappast kan läsa innantill, icke medeläldersmannen framförbarnet i waggan, ännu mindre den rike framför den fattige. Förnedrande för menstligheten wore ett annat förhällande. Htvar och en inser likwäl lätteligen, att denna individuella rättighet till lika beskydd af Lagen ej medför en möjlighet icke ens rimligheten af ett lika individuelt deltagande i Lagstiftande Magten. Wid dennas organisation fordra ordning och säkerhet wisa »vilkor för densammas utöfning, och således en särskild qualification för deltagande-rätt i walen; men defia »vilkor medföra ingen egentlig rättighet ät personer: de äro blott att anse sou» en borge» för deras förhållande, för deras nit att iakttaga Folkets bästa. Pä sädan grund äro upplysning, en stadgad alder och förmögenhet att anse såsom de cgenstaper, hwaruti man bör tro sig finna de bästa säkerhetsmedel emot mLssbruk i Lagstiftande Magtens utöfning. Klokhet, erfarenhet och oberoende mä dä med skäl antagas fason» den säkraste borgen för uppfyllandet af ofwannämnde pligter emot Samhället; »nen att, dä »vid »val af Ledamöter till en Lagstiftande Corps göres ett behörigt afseende pä kunskaper, pä en wiss alder, och pä en betydligare förmögenhet, man skulle. Bilaga till Mem.
Emb.-Berättelse för år 4849. 87 Det enda, sora ännu återstår af 1832 års domskäl, är uppgiften, alt alltifrån år 1613 till och med 1774 de särskilda fiskeskatterne utgått till i fiskelängderna anmärkta belopp. I allt öfrigt hafva de skiljaktiga rättsbegrepp i ämnet, hvilka röja sig uti 1824 och 1832 års nådiga Domar, uppenbarligen härrört från misstag dels om förhållandet och dels om lagens innehåll. Endast i denna punkt är det någon ting annat. Här synes det faktiska förhållandet vara ostridigt, och frågan endast vara om lagens rätta mening. Äfven i 1824 års dom är nemligen det förhållande antaget, att likasom taxa eller afgift för fisket ägt rum, då jorden ännu tillhörde Kronan, en dylik afgift blifvit af byemännen erlagd, äfven efter det de en längre eller kortare tid innehaft deras hemman med skattemannarält. Men då fann Högste Domstolen, att denna omständighet hvarken för byemännen låg i vägen att för framtiden söka härutinnan den rättelse, som af ett i laglig ordning utred t förhållande bör följa, eller kunde å Kronans sida medföra kraft af gällande häfd på rättighet att i fråga varande afgift uppbära, enär underrättelse ej saknades, huru denna afgift först tillkommit och Kronans rätt till densamma, såsom motsagd och bestridd allt ifrån den tid, Kronans jord öfvergått i enskildes ägo, ej heller kunde anses hafva varit oqvald. Jag har trott, att äfven om detta sista skäl ej skulle gälla, det vore för häfdens undanrödjande tillräckligt, att underrättelse ej saknades, huru afgiften först tillkommit, samt alt denna tillkomst ej kunde visas vara stödd på giltig grund.
skaffades gar E n skicklig och allt Och h varken böner eller förmaninförmådde rubba hans föresats — han ville ha kamrater att leka med och han ville gå i skolan som andra gossar. Palais Royal under Ludvig Filips regeom de glänsande festerna i Compiègne och Fontainebleau under det andra kejsardö- Leontine an» Så » Men låt mig påminna dig, min käre Pierre, skulle väckt Pierres håg för sjöröfveri vor och skrifva vattvällingspoesi. längtar efter " andra nöjen, min gosse, så kom på till mig, du. » Så länge doktorn endast gjoroch så voro de i full dispyt som förr. Anne, de som ren äfven drabade fastrarna, gaf han svar på mindes broderns ord om hennes olämpnarr af honom, teg Pierre, men då satilighet som uppfostrarinna, var den första att tal. ge tänkte doktorn, » han duger till ingenting anvika för Pierres Leontine aldrig böner, och det upphörde att förebrå henne. Söndagarne tillbringade gossen i hemmet, och under veckan var det stående samtalsämnet mellan fastrarna Pierres märkvärdiga framsteg, flit och hans otroliga Då hans begåfning. Redigeras af Sophie Linge. Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf. I, mina damer, mig käntien redan, Mitt Mia kara och näpna namn, Ty — låt mig se — för ej längre sedan Än niånen näst sist var i sitt nedan Hur Idun öppnat för mig sin famn. Jag länge pinats och ännu lider Af fasa stel öfver vränga tider, Som jämna allting och rifva ned, Hvad förut stöttats af seklers sed. Jag häller styft på den tid, som farit, Då böfviskt samspråk och höfrisk sed Bevis på bildning och vett ha varit Och ännu allting ej vreds på sned. Men nu! Blott fröknar i dussintal Här knuffas oläckt på jordens ring, För » jämnlikhet » höjes fylld pokal, Och nonsens pratas om ingenting. Till bättre tider står dock mitt hopp, Ty än går solen väl en gång o p p Och lyser starkt på det goda, gamla, Som var för godt för att redan ramla. Och se! Jag slutar som profetissa, Fast illa häcklad på alla håll!