Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu åter antog man — och Betänk, uptager egentl. inga skäl, utan åberopar sig på hvad förut är sagdt, men sorn igenfinnes endast i mellanmeningar — att utöfver den metalliska valutan skulle kttrina utgifvas såsom maximum ytterligare 20 millioner sedlar. Motionären föreslog t. o. m. 25 millioner; men Utsk. prutade med siffran till 20. Tänk hvilken försigtighet, hvilken omtanka för myntvärdets uprätthållande? Likväl och för att icke stöta sundt förnuft alltför mycket medgafs att Banken skulle låna eller skaffa sig kreditiv på ett par millioner. Och skulle Banken ytterligare »konsolideras» genom att öka dess grundfond till 10 uiilkr i st. f. 5. Hade denna ökning skett med metallisk valuta uplånad af Riksgäldskontoret och insatt i Banken, t. ex. för att dermed infria Statens skuld åtminstone den hvarpå obligationer voro utgifna vid realisationen just för att då kunna af Banken användas, då hade förslaget varit ärligt. Men derom yttrade sig icke en enda mun i hela representationen, utan grundfonden ökades med en del uplupen vinst — som eljest skolat i sedlar utgifvas — det nyssnämnda kreditivets indragning ochför resten s. k. lätt realisabla papper, såsom Arméens Pensions-kassas och Hypotheks-kassors obligationer, m. m. Nu är det likväl klart att om man nånsin haft mening med att dessa papper skulle realiseras, d. v. s. försäljas, så hade de bordt bestå af utländska papper t. ex. Engelska Consols, vid hvilkas försäljning man genast fick vexeltillgång. Ar någon månne enfaldig nog för att tro att Banken, under hvad trångmål som hälst försöker här sälja inländska obligationer? Om den ville eller fick, så kunde den icke. Ty hvem ville köpa när dessa kassors kredit och med detsamma hela Rikets kredit skulle förstöras. Enda utvägen är således att i stället för att invexla, sammankalla R. St:r, d. v. s. orda om sättet att upfylla skyldigheter några månader i fyra Stånd'!»
Den 15 Maj. 339 Hvad beträffar Gr. Sparres fråga, huruvida parter, som öfverlemnat saken till doms, ändock kunde anses skyldige att passa på sitt mål, och hans yttrande att käranden åtminstone i detta fall skulle vara pligtig att underrätta sin vederpart om det rättens beslut, hvarigenom denne fått sig inställelse ålagd, så får jag förklara, att jag, i konseqvens med den åsigt, jag förut uttalat, anser, att den, sorn en gång blifvit stämd, utan inskränkning är skyldig att sedermera sjelfmant göra sig underrättad om hvad uti hans mål vid rätten förekommit. Samme talare har exempelvis anfört det fall, att han blefve af en trashank, med hvilken han ej hade ringaste sak, instämd till Rådstufvu-rätten i Haparanda. Ett sådant fall torde väl höra till sällsyntheterna, synnerligast som man i allmänhet instämmes till den domstol, hvarunder man har sitt hemvist. Man måste väl lagstifta hufvudsakligen med afseende å hvad som är regel, och icke undantag. Frih. Leuhusen: Jag är till alla delar förekommen af Hr Gegerfelt i hvad jag ville anföra till svar å de anmärkningar i afseende å förelagda vitén, som blifvit af Frih. Leijonhufvud och Gr. Sparre anförde. I anledning af det af den sistnämnde talaren omnämnda exempel vill jag endast förklara, att det visserligen vore hårdt, om man blefve af en trashank instämd till Rådstufvu-rätten i Haparanda och utan utsigt till ersättning måste der iakttaga inställelse; men förhållandet blifver ju detsamma, äfven om Utsk.-ts förslag antages. Ty om rätten pröfvar hans hörande nödigt, så måste han inställa sig personligen eller ock för sig ställa ombud. Således tror jag exemplet just ej var mycket väl valdt. Jag yrkar fortfarande afslag å denna paragraf. Hr Dalman:
Dessutom måste härvid äfven flera andra omständigheter afses, bland hvilka Utskottet vill erinra om angelägenheten, att icke den allmänna penningeräntan i landet stegras genom det för Statens obligationer fastställda räntebelopp, samt att de i näringarne nedlagde eller åt dessas idkare försträckta kapitaler icke lockas derifrån genom utsigter till större vinst af deras förräntande mot dylika obligationer. Då Statens kredit, såvida den behörigen vårdas, bör vara större än den kredit enskilda inrättningar inom samma land ega; men detta företräde ingalunda synes böra af den förra begagnas på ett sätt, som motarbetar och möjligen tillintetgör de sednares verksamhet och framgång; sä och med afseende å beloppet af den ränta, som för närvarande i allmänhet erlägges för Svenska Hypotheks-föreningarnes inom riket utgifna obligationer, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att, tills vidare och intill dess Rikets Ständer tiona anledning förändra den bestämmelse, som härom vid denna Riksdag varder meddelad, räntan för nu ifrågavarande obligationer fastslälles till 4 procent årligen, hvilken ränta synes böra half-årsvis liqvideras. c) angående kapital-rabatten: På det att betalningsvilkoren för ett tillämnadt Statslån måtte kunna lämpas efter Statens fördel samt de medel, sorn i låneväg skola anskaffas, ändock med säkerhet kunna af Staten påräknas, medgifves vanligen vid dylika låns upptagande så Slals-Utslcottets Betänkande, Jtä 272. 17 s. k. ka pilal—rabatt. Härigenom erhålles således för hvarje obligation en mindre summa, fin den deruti förskrifna. Staten måste således ej allenast, då obligationerna efter föregången uppsägning infrias, för dem betala mer än den erhållit, utan äfven, så länge de fortfara att vara räntebärande, i förhållande till det verkligen upplånade kapitalet erlägga högre ränta, än obligationerna innehålla. Denna förut kända omständighet tages dock merändels alltid i beräkning, vid ej mindre det sammanlagda obligations-beloppefs, än den å obligationerna upplöpande räntans bestämmande.
Af landets jordbrukande befolkning kännes tungt, att skjutsningsbesväret icke är så ordnadt, som det borde vara, och så länge detta besvär hvilar hämmande på landets modernäring, komma klagomål deröfver alltid att förnyas. Och jag må väl tillägga, att illa vore, om ett sådant förnyande skulle uteblifva, ty der ett anspråk är rättvist och billigt, bör, i känslan deraf, Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 73. den klagande, huru många gånger han än tillbakavisas, likväl aldrig förlora hoppet om möjligheten att slutligen vinna hvad han söker. Vid bedömandet af frågan om skjutsniDgsbesvärets ordnande är det af synnerlig vigt icke allenast att tillse, huru detta besvär ursprungligen tillkommit utan äfven att söka upplysning om de förhållanden och vilkor hvarunder skjutsningsskyldigheten fallit på jordbrukarens lott. Båda dessa omständigheter hafva af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, i dess vid 1856 — 1858 årens riksdag under N:o 110 afgifna betänkande, gjorts till föremål för en serdeles sakrik och fullständig utredning och vid de derefter följande tväune riksmötena har detta ämne hos Sammansatta Statsoch Ekonomi-Utskottet vunnit en ganska omsorgsfull handläggning. Med hänvisning till de materialier för frågans belysning, som nämnda Utskotts förhandlingar lemna, vill jag här nu endast särskildt anföra följande: Sedan förstnämnda Utskott uti sin berörda utredning dels skildrat hurusom skjutsningsbesvär under laglöshetens tidehvarf blef allmogen påtviugadt samt dernäst visat huru detta besvär sedermera tid efter annan på ett godtyckligt sätt af regeringsmagten reglerades, dels ock ådagalagt att, ehuru skyldigheten att skjutsa sålunda påtvangs jordbrukaren mot hans vilja, har likväl grundsatsen lif full ersättning för det med skjutsningen förenade besvär alltid, äfven under dessa godtycklighetens dagar, vidhållits vid alla de bestämmelser, som af vederbörande blifvit i skjutsningsfrågan meddelade. Sålunda lemnar (pag. 11 af dess Utlåtande) Utskottet följande förklaring rörande dess uppfattning af frågan och jordbrukarens ställning till densamma.
Då Revisorernc icke ingått i bedömande om lämpligheten af de vidtagna afvikelserna från berörda förslag, utan endast i afseende derå yttrat, att väl nedra Verkhuset derigenom vunnit i användbarhet, men att qvarnen blott tidtals, då ymnigare vatten tillströmmar, torde kunna hållas i gång; vill Utskottet, efter på stället tagen kännedom om ifrågavarande reparationsarbete samt beskaffenheten af omförmälda förändringar, ingå i vidare pröfning af denna fråga; och skall Utskottet dervid icke underlåta att jemväl öfverväga så väl Revisorcrnes framställning om blekanstaltens anläggande i en särskild byggnad utanför det egentliga Verkhuset, som den af dem gjorda erinran, beträffande bykrummets friläggande; hvaremellertid Utskottet, med afseende å hvad Revisorerne sålunda anmält, velat uttala den åsigt, att detsamma, såsom icke egentligen innefattande någon anmärkning emot Fullmäktige, ej eller bör på omdömet om Fullmäktiges förvaltning hafva någon inverkan. §. 32. y Angående Sorn Rikets Ständer, vid beviljande under 1840—1841 årens Riksdag Sparbanken vid af ett anslag, stort 33 R:dr 16 sk. b:ko årligen, till den för bruksarbeTumba. tärne vid Tumba inrättade Sparbank, fästat det vilkor, dels att hvad af anslaget icke medtoges till betäckande af ränteförlust skulle årligen utlånas för Sparbankens räkning för att, efter särskildt meddeladt förordnande, användas till en PensionsInrättning för arbetarne, eller något dylikt ändamål, dels att Sparbanken borde förblifva under den Bruket inspekterande Banko-Fullmäktigens tillsyn och kontroll, samt dels att
Med den åsigt jag hyser förefaller det stötande att biträda Utsk:s nu gjorda hemställan, hvarföre jag fortfarande yrkar afslag. Gr. Sparre: Jag kan försäkra Frih. Tersmeden, att jag i detta fall icke har något att ondgöras öfver, ty jag har med denna låneaffär intet att skaffa och kommer icke att blanda mig deri; men jag hade till min sist gjorda framställning skäl som jag ber att ytterligare få förklara. Det kan icke vara BankoUtsk. obekant, att hos en och annan upstått tvekan om behörigheten, jag kunde t. o. m. säga lagligheten af den bestämda provisionen, och det kunde hända att BankoFullmäktige finge se sig om huru de kunde fä ut densamma. Man borde då icke hafva på förhand bestämda föreskrifter, utan lemna detta att upgöras af låntagare och långifvare. Det är i allmänhet ett fel med vårt bankväsende, att allt är genom minutiösa föreskrifter på förhand bestämdt; och jag anser li. St:r ej böra visa sig anse sådana behöfliga åtminstone i detta fall. Jag anhåller om afslag. De härefter först till bifall och sedan till afslag å förev:de Mern. framstälde proposme besvarades med blandade Ja och Nej, och då sedermera förstnämnde propos. förnyades ropades starka Ja jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, StatsUtsk:s nedannämnde d. 1 dennes på bordet lagde Mern. och Utlåt.: N:o 281, med förslag till de stadganden som i Riksg:sKont:s Reglemente böra införas, rörande under nuv:de Riksdag beviljade och till utgående från nämnde Verk anvisade statsutgifter; N:o 282, ang:de de i Reg:sF:ns 63 § föreskrifne kreditivsummor; N:o 283, i ani. af väckt motion om vedergällning åt vice ILäradshm
Af det ofvanstående följer emellertid, att Rikets Ständer hufvudsakligen eller till största delen oförändradt bibehållit hvad E. K. M:t angående förfalskning i Nåder föreslagit, och förmoda Rikets Ständer, att de beslutade förändringarne härutinnan skola, befordra den praktiska nyttan af den föreslagna lagen i denna del. Fxpcditions-Utskoltefs Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 189. En mera vidtomfattande förändring eller omarbetning af det Nådiga förslagets andra afdelning, som handlar om bedrägeri, hafva Rikets Ständer deremot funnit af nöden. Hvad Rikets Ständer hufvudsakligast eller i första rummet ansett vara att deremot anmärka, är nemligen att, om än de särskilda brott och förbrytelser, som i denna del af förslaget blifvit upptagna, böra i allmänhet utgöra föremål för ifrågavarande lagstiftning eller i ett sammanhang behandlas, de likväl icke alla kunna, på sätt i förslaget skett, hänföras under bedrägeri, utan särskilja sig i vissa afdelningar af brott med olika karakterer, hvadan Rikets Ständer befara, att, genom förstnämnda uppställning, skulle kunna föranledas någon osäkerhet i rättsbegrepp och lagskipning. Allmänna lagen innefattar icke några allmänna stadganden i afseende på nu ifrågaställda art af bedrägeri. De brott, som deri uttryckligen gifvas denna benämning, äro jemväl högst få; och endast från uppfattningen om hvad till egenskapen af ett dylikt brott hörer, kan i öfrigt slutas, hvilka af de förbrytelser, som förekomma på spridda ställen i lagen och i det Nådiga förslaget blifvit upptagna, böra hänföras under omförmälda klass af brott.
Klinkowströms reservation, torde finna, att de deri anförda skälen äro ganska svaga. De vända sig derikring att Frih. Ericson förklarat det ursprungligen afsedda utrymmet vara tillräckligt och att det således borde anses vara tillfyllestgörande. Det är emellertid omkring 5 år sedan Frih. Ericson uppgjorde sin plan enligt dåvarande förhållanden, hvilka icke kräfde större utrymme. Ett motsatt förhållande har numera inträdt och derpå finnas ovedersägliga bevis, bland andra det att R. St:r nyligen, på K. M:ts Nåd. framställning, funnit sig böra anslå flera millioner till trafikmaterielens ökande. Den af Frih. Klinckowström jemväl anförda omständighet, att ritningar och förslager ännu icke blifvit af K. M:t godkända, förtjenar så mycket mindre afseende som, vare sig att en större eller mindre ritning blir antagen, i allt fall expropriation är af nöden i och för beredande af utrymme åt spårvexling o. d. Det är för att förekomma de förökade utgifter, som oundgängligen skulle blifva en följd, om Staten först framdeles skulle anskaffa nödigt utrymme, Utsk:t ansett sig böra tillstyrka anslag för åtminstone detta ändamål. Under åberopande af detta förhållande, samt med stöd af hvad utaf de föregående värde talarne blifvit anfördt, anhåller jag om bifall till Utsk:ts hemställan. Gr. Posse, Arvid: Det torde tillåtas mig att lemna R. o. Ad. några faktiska upplysningar i den fråga, som nu utgör föremål för öfverläggningen. Den 4 April e. m. 55 Då R. St:r vid en föregående riksdag beviljade anslag till sammanbindningsbanan och till en bangård istockholm, lemnades bland annat 600,000 rdr till bestridande af expropriationerna till bangården. Når expropriationerna skulle verkställas, visade sig snart, att denna summa var otillräcklig, och för att kunna verkställa expropriationerna, var man nödsakad, att af byggnadssumman använda ett belopp af 250,000 rdr. Sedan jemväl denna summa blifvit använd, återstod ännu Bergfalkska egendomen att inlösa.
Det är summan af Gersons barnas slägte, de der alle hade till skaffa uti vittnesbördsens tabernakel, hvilka Mose och Aaron talde efter Herrans ord. Merari barn vordo ock talde, efter deras slägter och fäders hus; Ifrå tretio år och derutöfver, allt intill det femtionde, alle de som till ämbete dogde, till att hafva ämbete uti vittnesbördsens tabernakel; Och summan var tretusend och tuhundrad. Detta är summan af Merari barnas slägte, de Mose och Aaron talde efter Herrans ord genom Mose. Summan af alla Leviterna, som Mose och Aaron, samt med Israels höfvitsmän, talde efter deras slägter och fäders hus; Ifrå tretio år och derutöfver, intill det femtionde, alle de som ingingo till att skaffa, hvar i sitt ämbete, till att draga tungan uti vittnesbördsens tabernakel; Var åttatusend, femhundrad och åttatio; De der talde vordo efter Herrans ord genom Mose, hvar och en till sitt ämbete och tunga, såsom Herren hade budit Mose. Och Herren talade med Mose, och sade: Bjud Israels barnom, att de låta alla spitelska komma utu lägret, och alla de som etterflöd hafva, och de som på något dödt orene vordne äro. Både man och qvinno skola de drifva ut för lägret, att de icke skola göra deras lägre orent, der jag uti bor ibland dem. Och Israels barn gjorde så, och drefvo dem ut för lägret, såsom Herren hade sagt till Mose. Och Herren talade med Mose, och sade: Tala till Israels barn, och säg till dem: Om en man eller qvinna gör en synd på en mennisko, och förbryter sig dermed emot Herranom, så hafver den själen en skuld uppå sig. Och de skola bekänna deras synd, som de gjort hafva, och skola försona deras skuld med lika värd, och derutöfver lägga femtedelen till, och gifva honom, som de emot syndat hafva.
Så länge denna bristfällighet i Lagstiftningen icke afhjelpes, och det deraf i den okunniges ögon följande begrepp om ringa eller ingen moralisk brottslighet, genom öfverträdelse af ett vites-förbud, alldeles utrotas, medelst en strafflag, som antingen ställer Skogstjufnad och våld emot Trädplanteringar i jemnlikhet med annan stöld, och således lika heligt beskyddar denna Statens eller enskildta medlemmars så lätt tillgängliga,- men så långsamt och svårt ersättliga egendom, sorn hvarje annan del deraf, eller ock åtmindstone, jemte förhöjda penningböter, bestämmer uppenbar Kyrkopligt för åverkan, enär skadan öfverstiger Tre R:dr 16 skillingars värde; så länge kan man icke förvänta ett förbättradt tänkesätt i detta afseende, och icke kunna hoppas att allt det värde fästes vid denna för vårt Climat vigtiga egendomsgren; och jag får derföre föreslå, att en sådan Lag-förandring må blifva ett föremål för Rikets Höglofliga Sländers upplysta och mogna ompröfning. Remitterades till Lagutskottet. Herr Reenstjerna, Carl Adolph, uppläste ett Dictamen rörande åtskilliga ämnen; men Deri ii Maj. e. m, hvilket flans Excellence Herr Grefven och Land tMarskalken, i anledning af 5l §. Riks* dagsOrdningen, hvaruti stadgas, att ”i en bkriit böra ej flera mål af olika beskaffen*' het sammandragas,” anmodade Herr Reen. stjerna att återtaga. Herr Printzschöld, Paul, uppläste föl* jande Ödmjukaste Memorial! Vid 180g års Riksdag gjorde, hos Hög; lofl. Ridderskapet och Adeln, jag vördsam framställning oin angelägenheten af sådana anstalters vidtagande, hvarigenom Svenska KlädesFabrikerna kunde med tiden hafva att påräkna deras Ull-behof af Inrikes production, och med det samma flera hundrade tusende R:dr, som årligen för utländsk
Maj 1831 meddeldta samt af Kongl. Kammar-Rätten och Kongl. Maj:t fastställda Resolution, ålagt förenämnde personer, som under den tid, nyssBerörde räkning omfattade, deltagit uti förvaltningen af Correclions-inrältningens medel, att tillika med Gapitainen Roos godtgöra oftanämnde cassa-Bi ist.
Utom denna framställning har Stats—Utskottet angående förevarande ämne emottagit en inom Borgare-Ståndet af Herr J. G. Schvan väckt motion, deruti de arfvoden, hvarom nu är fråga, blifvit föreslagna till samma belopp, hvartill vedergällningen för ofvanberörde göromåls verkställande under sednaste Riksdag bestämdes utaf bemälde Riks-stånd äfvensom af Preste-Ståndet, eller 400 R:dr Banko för Riksdags-kostnads-medlens utbetalande och 200 R:dr för räkningarnes granskning. Som vid alla i sednare tider hållna Riksdagar särskilta arfvoden varit af Rikets Ständer beviljade för de 2:ne tjenstemän inom Riksgälds-kontoret, som besörjt derunder förefallna liqvider för de genom Rikets Ständers sammanvaro föranledda och nämnde verk till betalning ålagda kostnader samt verkställt det vid dessa i i q v i — der erforderliga revisions-arbete, så och enär arfvodena för tjenstgöringen hos Riksstånden och Utskotten under denna Riksdag blifvit förhöjda, har Utskottet, med derjemte fästadt afseende å Riksdagens längd, funnit sig böra tillstyrka bifall till den af Fullmäktige i fråga om oftanärnnde arfvoden gjorda framställning; hvadan Utskottet, lika med Fullmäktige, får hemställa, att Rikets Ständer vid innevarande Riksdag må bevilja ett arfvode af Sjuhundra femtio R:dr R:mt för den tjensteman vid Riksgäldskontoret, hvilken fått sig uppdraget verkställa de för Riksdags-kostnadernas liqviderande erforderliga utbetalningar samt upprätta redogörelsen för Riksdags-kostnads-medlen, äfvensom ett arfvode af Trehundra sjuttiofem R:dr R:mt för den tjensteman vid samma verk, sorn har sig ålagdt alt granska reqvisitionerna och räkningarne å ifrågavarande kostnader. Slockholm den 15 December 1857. Dih. lill R. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Dec. 1857, kl. 5 e. m.
K. betänkandet vidfogadt ett sammandrag, utvisande, för ett mantal i hvarje län, dels nuvarande ordinarie räntan med förvandling der sådan ifrågakommer, efter medium af markegången för åren 1824—1843, Bih. lill li. St. Prot. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 29 Haft. 2 10 Slals-Ulskotlels Utlåtande, N:o 242. dels den föreslagna nya räntan, efter enahanda förvandlingsgrund, äfvensom skiljaktigheterne dem emellan. De skäl, som ligga till grund för kommitterades båda ifrågavarande förslag samt hvad angående företrädet dem emellan blifvit yttradt, återfinnas uti det underdåniga betänkandet, (sid. 46—61) och Utskottet får alltså, med hänvisande dertill, endast bär upptaga det hufvudsakligaste af hvad kommitterade i sådant afseende anfört. Kommitterade bade först tagit i öfvervägande den fråga, huruvida ränlornes utgörande in natura vore antingen för staten eller de skattskyldige af behofvet påkaliadt. Att ett sådant behof för staten icke, enligt kommitterades tanke, förefunnes, visade sig deraf, att staten, utan någon för densamma uppkommen olägenhet, frånsagt sig rättigheten att uppsäga räntorne samt att den enda räntepersedel, som, då leverering ifrågakomme, för statens behof till någon del användes, eller spanmål, kunde med vida mindre besvär och kostnad erhållas genom upphandling. I afseende på behöfiigheten åter för de slcattslcyldige att utgöra sina räntor in natura, hade förhållanderna väsendtligen förändrat sig, sedan delta beskattningssätt infördes, enär ökad industri och lilligare rörelse nu mera gjorde det ojemförligt lättare för den skattdragande, än fordom, att genom afsättning utaf sina produkter bereda penningetillgång till utskyldernes afbördande.
Det behöfves ej mer, än att vi, sorn nu besluta om 72 §, instämma med Konungen angående utvexlingen, för att denna skall blifva verkställd; och jag hemställer, om man icke kan antaga för gifvet, att hvar och en, som nu är färdig att bifalla 72 §. i dess nya gestalt, äfven är färdig att bifalla utvexlingenGr. Cronhjelm har äfven sagt, att den nya redactionen vore felaktig deruti, att den åt Konungen lemnar, icke blott ett veto, utan en verklig magtutvidgning. Om Gr:n med detta veto menar endast rättigheten att säga nej i frågor om Banken, så är det riktigt, att §. innehåller något mera; ty enligt densamma skulle lagstiftningen för Banken blifva delad mellan begge Statsmagterna, likasom i alla andra grenar af Svenska medborgares mest dyrbara förhållanden. Konungen skulle äfven här äga initiativ, eller rättigheten att föreslå stadgar för Banken; och detta är mer än ett veto. Men jag hemställer, om ej Konungen redan äger detta initiativ, ehuru han ej har rätt att deltaga i besluten, och om man ej ofta hört yrkas — kanske just från samma håll, der man nu i denna lätt vill finna vådor —, att Regeringen med den större sakkännedom, man hos den bör förutsätta, oftare bort utöfva detta initiativ. Det är likväl endast detta redan ägande initiativ, jemte rättigheten att säga nej, när sä behöfves, eller ,'et veto, den värde Gr:n förklarat sig färdig bevilja, som den nya redactionen gifver Konungen. Dess egentliga värde är att borttaga tviflet hos dem, som, då den gamla redactionen sager: efter de ordningar och stadgar, hvilka redan gjorde aro, eller vidare af R. St. göras kunna, befara, att det ej skulle stå i R. St:s magt att underkasta lagstiftningen för Banken samma skyddande former, som galla för den öfriga lagstiftningen. — Efter ett föregående klander af Representationens närvarande beskaffenhet, har Den ii Mars f. in. 11 ä Gr.