Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om förlagsinteckningars inbördes företräde och betalningsrätt gälle hvad här nedan i 9 § 1, 2 och 3 mom. om inteckning i fast egendom stadgadt är.“ af Herr Olivecrona, A’.: “Emot det af Lag-Utskottet efter omröstning fattade beslut att åter för Rikets Ständer framlägga hufvudsakligen samma förslag, som i Lagberedningens förslag till Handelsbalk förekommer, angående så kallad underpant å lösören, eller en panträtt i lös egendom, grundad på inteckning i samma egendom, måste jag mig reservera. Emot detaljerna af detta förslag, hvilket Rikets Ständer för sin del godkände vid 1859—60 årens riksdag, har Högsta Domstolen den 18 September 1861 redan uttalat de mest välgrundade anmärkningar, till hvilka det må tillåtas mig att hänvisa. Yidkommande, sjelfva principen kan jag icke underlåta att bifoga följande erinringar. Det har varit och är ännu en konstant regel i den Svenska Civilrätten att verklig panträtt i lös egendom icke eger rum, utan att samma egendom också till fordringsegaren öfverlemnas. Det är blott i åtskilliga till den speciela Privaträtten hörande lagar och författningar, som särskilda medgifvanden om förmånsrätt äro gjorda till underlättnad för vissa industri-idkare att kunna erhålla s. k. förlagslån. Den Romerska Rätten erkände visserligen en fullständig panträtt i lös egendom, äfven utan tradition till borgenären; men den gaf likväl på samma gång åt borgenären en vidsträckt magt att, äfven om den pantsatta saken kommit i tredje mans hand, just på grund af den vunna sakrätten utur sjelfva saken söka sin betalning, — en rätt, som man nu mera villigt medgifver icke vara lämplig, utan tvärtom mycket hindersam för transaktioner enskilda emellan angående löst gods. Det inses nemligen lätt, att den ofta måste medföra en mångfald af olägenheter och ovilkorligen skall leda till osäkerhet i rättstillståndet.
Vid sådana förhållanden kunna ränteförluster för Kyrkorna icke undvikas; men en ofullständighet i redogörelserna är, alt orsakerna till dylika större inneliggande behållningar icke uppgifvas. En lika ofullständighet är ock» om inventarier öfver Kyrkornas tillhörighet saknas, eller icke med noggranhet upprättas, äfvensom om brist är att på sådana böcker och handlingar, sorn vid alla Kyrkor böra finnas; och för att afhjelpa denna ofullständighet för framliden, likasom alt nödiga upplysningar om orsaken till större kassabehållningar ej må vid räkenskapen saknas, skola Eders Kongl. Maj;ts Befallningshafvande och Biskops-Embetet ofördröjligen hos Consistorium Ecclesiaslicum i Lund begära nödiga föreskrifter till Presterskapet. Hvad åter angår orsaken till de utgifter, hvilka äga rurm åt Kyrkoherdar, Skollärare, Orgelnister, Klockare, Orgeltrampare och Barnmorskor, så grunda sig dessa utgifter, i de flesta fall, på de till de samma begärda och erhållna särskilta tillstånd för hvarje Församling, hvarifrån dock böra undantagas utgifterna, dels till Kyrkoherdar, hvilka utgöra ersättning för besvär och kostnader vid Kyrkoräkenskapernas — 380 — förande och upprättande, som förr ålegat Kyrkoinspeklorerne, men genom Kongl* Brefvet den 4 December 1811 blifvit Kyrkoföreståndarnes skyldighet, dels ock till Barnmorskor, hvilka, enligt Kongl. Brefvet den 23 Augusti i8o5, få af Kyrkornes behållna tionde tilldelas en skälig lön. Beträffande slutligen de för Christianstads Läns Kyrkor balanseräde fordringar och skulder, så hafva alla dessa balanser tillkommit före nuvarande Kyrkobokhållares tid, och äro de fleste, på sätt Herrar Revisorer yttrat, mycket gamla samt alla af den ålder, att någon fråga om deras godtgörande icke lagligen kan väckas.
De erbjuda sig att vara till sällskap, till hushållsbiträde och att undervisa, mången gång utan minsta ersättning, det finnes till och med de, som vilja betala för sig dertill. Föliden blir, atc familjer, som behöfva någon flicka i sitt hus, bland hundratals annonser eller svar på sådana väljer den, som har de minsta anspråken, under det att deras allt mera stiga. Det gör ju föga för den flicka, som, så att säga, har sitt hem i bakgrunden och blott är » ute » för ro skull samt när som helst vet sig kunna lemna sin plats, om hon så vill. Men annorlunda gestaltar sig saken för den unga flicka, som måste arbeta för sitt uppehälle, och som icke har någon annan utväg att existera; det är hon, som blir den lidande på detta moderna sätt att på hvad vilkor som helst antaga platser blott för nöjes skull. Vi antaga till exempel, att en ung qvinna söker plats som lärarinna. Antingen annonserar hon, men som hon ej kan undvara lön, dröjer det innan hon får något svar och måste sätta in flere annonser innan hon lyckas; eller också vänder hon sig till en platsanskaflhingsbyrå. I båda fallen en ganska kännbar utgift. Nå, det gör mindre, blott hon får plats. Utom vanliga skolämnen fordras, att lärarinnan skall kunna undervisa i språk, musik och slöjd eller Manuskript, som ej antages till Införande, återsändes, sä vida porto blf o g a s. Inga ofrankerade försändelser lösas. handarbete. Men ännu följa ganska många törnar. » Vi vilja att fröken hjelper till med hvarjehanda mellan lektionerna, » heter det vidare. » Jaså, men — » vill hon kanske invända, men afbrytes med: » Här ha vi högar af bref från sådana, som erbjuda sig dertill, och många utan lön ändå! » För att ej gå miste om platsen måste hon samtycka till att offra sin tid mellan lektionerna på smågöromål. Och om hon är godhjertad och hjelpsam till sin natur, går det ju ganska lätt för sig att göra äfven detta. Men en annan fråga är, om hon verkligen borde göra det.
Ja, med ett ord, när man kommit öfverens om, att världen är full af svikna förhoppningar, och när pappa i all tysthet kommit till samma vemodiga öfvertygelse — då finner fru Andersson, att hon omöjligt kan vara i staden längire, utan att göra visiter hos umgänget. Det är nästan, som om hon vistades där i smyg, om hon dröjer l ä n g r e. Och umgänget lämnar sina hösts&gt;sslor vind för våg, besvarar visiten och tackar. Hedersskulder, som måste betalas! Ja, är det inte en dyrbar förmån, man därigenom tillförsäkiat sig? Rättighet att vissa gånger om året sammanträffa med människor, som man i nio fall af tio ej längtar efter, och som ej ha annat att ge igen än det dyrbara, men tomt klingande skiljemynt, med hvilket man själf burit skatt. Kanske skulle de dock kunna ha det, om ej ens beröring urartat till denna köpenskap, B o m blifvit ett tvång. Och det växer föga godt upp ur tvångets steniga mark. Ty när fru Petterson med hjärtat öfverfullt af oro, hur hon rätt skall kunna b a n d i * da 1893 sina unga söner, som börja växa henne öfver hufvudet, går till fru Andersson på skyldighetsvisit talar hön nog om det sist gifna stycket på Dramatiskari, om sjukligheten i staden och om den senaste realisationen, där hon fick saker så godt som till skänks, fast hon ännu ej vet, hvad hon skall använda dem till. Men hon säger ej ett ord om det, som ligger henne närmast om hjärtat, till hvilket fru Andersson måhända skulle kunna gifva henne mer än ett vägledande ord som svar, dä hon ju själf är mor åt vuxna söner. Men detta är saker, som man ej har att göra med på en formel visit. Det är till de verkliga vännerna man går med sina bekymmer och sin oro, det är från dem man kommer tillbaka, stärkt och tröstad, med dem man delar såväl glädje som sorg, och det är också med dem, man verkligen är sig själf — men ej med umgänget i gemen.
Men jag uppfattar äfven dess poesi; den ligger i kärleken, denna gudaburna känsla, skänkt oss på det att vi desto bättre skulle förstå och fatta det omätliga djupet af detta Väsendes kärlek. Emedan du känner mig så fullkomligt, goda Hilda, och du vet hvad Mannerstedt, hvad egandet af hans ädla, sköna hjerta är för mig, så bör du kunna uppfatta, huru djup, huru oändlig och gränslös min smärta måste vara, vid den aflägsnaste skymt af möjlighet, att jag måste försaka min framtids hopp, min framtids himmel. Du har sett huru min far, plågad och nedtryckt af sin overksamhet, smyger fram lik en skugga af det fordna jag, som beherrskade hans varelse; du har hört att mammas klagan och jemmer aldrig stillas, emedan hon aldrig kan lösslita tankarne ifrån hvad som varit; du har sett, huru jag lefde i en fortsatt strid emellan de skiljda elementerna i mina föräldrars lynne, på det att de icke, såsom dock ofta hände, skulle plåga och såra hvarandra med förebråelser, hvilkens skulden var, att affärerna råkat på obestånd. Sådant var lifvet hos oss, då du lemnade H**. Hör nu, min Hilda, hvad som tilldragit sig i dag på morgonen. Det var helt tidigt; jag hade nyss börjat min befattning, såsom lärarinna för mina små systrar, hvilka du vet jag undervisar i de få kunskaper jag sjelf eger, sedan vi ej längre ha råd att hålla dem i skolan; och kretsen var ökad med några halfpensionärer jag emottagit, för att kunna bestrida åtskilliga utgifter i den inre hushållningen, hvilken jag förestår sedan fru Bern lemnat oss. Sedan vi satt oss i ordning, inträdde min far med ett ansigte, som bokstafligen strålade af glädje. Det var lätt att se, det något utomordentligt förefallit. – ”Kom hit, min flicka,” sade han i en ton, som helt och hållet väckte erinringen af fordna dagar; ”jag vill tala med dig. – Han gick vid dessa ord in i det lilla sidorummet, och, betagen af mörka, oförklarliga aningar, följde jag honom.
I I afseende å den vid nästföregående statsrevision gjorda anmärkning, dels rörande ofullständigheten af förteckningarne öfver skolornas inventarier, instrumenter, böcker m. m., dels derom, att de särskilda skolornas räkenskaper varit uppställda efter — 142 — olika grunder, hafva Revisorerne inhemtat, att Kongl. Kommerskollegium numera meddelat samtliga Navigationsskolorna i riket särskilda formulärer sä väl till räkenskaper öfver de för berörde skolor anvisade statsmedel, som ock till de förteckningar å skolornas inventarier, som böra räkenskaperna bifogas, med föreskrift tillika, att dessa förteckningar böra livart 5:te år fullständigt upptaga alla skolan tillhöriga inventarier, men för de öfriga åren endast innehålla uppgift å de under revisionsåret tillkomna inventarier, jemte värdetå de förut vid skolan befintliga; hvilka föreskrifter Revisorerne funnit i berörde hänseenden tillfyllestgörande. §. 2. Af handlingarne bar ej antalet af de elever, som vid de särskilda skolorna under året njutit undervisning, eller af dem, hvilka under samma tid undergått sjökapitensoch styrmansexamen, kunnat inhemtas, hvarutinnan Revisorerne anse rättelse böra för framtiden iakttagas. §. 3. Revisorerne, som tagit kännedom om ett af Direktionen öfver Navigationsskolan i Stockholm, till Kongl. Kommerskollegium den 12 Maj innevarande år a gifvet, infordradt utlåtande i frågan, huruvida det ät Astronomi professorn vid Stockholms Observatorium lemnade undervisningsuppdrag vid Stockholms Navigationsskola ma för kommande år upphöra, hafva deraf inhemtat, att Astronomie professorn, sorn under revisionsåren uppburit det af Rikets Ständer vid 1840 och 1841 ars riksdag honom, i egenskap af lärare vid nämnde skola, beviljade arfvode af 400 R:dr ärligen, icke varit såsom lärare vid skolan använd. §.4.
Skulle någon icke hafva penningar, hvarmed han kan afbörda sina utskylder, så är det naturligt och öfveretfsstämmer äfven med författningens mening likasom med Ulsk:s förslag, att blott han infinner sig vid uppbördsstämman och uppvisar sin debetsedel för att få den behörigen annoterad och blifva uppförd på den ordentliga restlängden, slipper han böter, oaktadt han icke är i tillfälle att betala, På Gottland har väl hittills ingen särdeles olägenhet visat sig af det nu gällande stadgandet; nien då det blifvit upplyst, att på flera andra ställen ordningen fordrar eq förändring, vet jag ej något skäl att bibehålla en oordning, som tillika leder till bristande controll och äfventyret för de skattskyldiga sjelfva af dubbel betalning. Frih, Cederström, Jac.: Här har blifvit yttradt, att då den nu gällande författningen efter en viss tid kommer att upphöra och Styrelsen då blir i tillfälle att bedöma, huruvida det äldre stadgandet bör åter upplifvas, vore det olämpligt, att R. St. härutinnan taga initiativet. Jag kan så mycket mindre godkänna en sådan åsigt, som det är på R. St:s begäran, som den nya författningen emanerat, och fråga dessutom nu uppstått om en modification af det äldre stadgandet, så att det icke ensamt är fråga om återupplifvande af den äldre författningen, utan om utfärdandet af en i vissa delar derifrån skiljaktig ny författning. Hr v. Hohenhausen liar för öfrigt redan upplyst, att denna författning är behöflig icke blott för att lindra kronobetjeningens besvär, utan äfven för controllen af statens uppbörd och de skattskyldigas säkerhet, att icke utskylderna må för andra gången utfordras, hvilket skulle kunna hända, om debetsedeln icke företes på uppbördsstämman och blir af häradsskrifvaren annoterad, emedan fogdens qvitto derför - Den io Maj f. m. 357 utan ar ogiltigt. Men mot Utskrs förslag, att böterna skola delas emellan åklagaren och socknens fattiga, har jag den anmärkningen, att någon åklagare eller kärande inför domstol här icke är behöflig, och att denna föreskrift således blott skulle leda till oreda.
Presteståndet har herr doktor Sandberg, med hvilken herr biskop Heurlin, herr domprosten doktor Reuterdahlj herr professor N. Lindgren och herr prosten Mele'n instämt, uti motion, som till Stats-utskottets handläggning blifvit remitterad, hemställt att domkyrkan i Kalmar måtte antingen erhålla afskrifning å det år 1831, till bestridande af en del utaf kostnaden för domkyrkans reparation, hos Rikets Ständers bank upptagne lån stort 16,666 r:dr 32 sk. banko, med 4 procents ränta, och 2 procents årlig afbetalning å hufvudstolen, eller helst åter komma i åtnjutande af arrendeinkomsterna utaf åtskilliga, enligt Kongl, brefvet den 21 Februari 1826, på obestämd tid till understöd åt domkyrkan upplåtna, men sedermera, jemlikt Kongl, brefvet den 15 Februari 1841, till försvarsverket indragna jordlotter eller så kallade fortifikationslägenheter, tillhöriga Kalmar f. d. fästning. Bill. till R. St. Till stöd för denna anhållan är hufvudsakligen anfördt: att, sedan Kalmar stadskyrka blifvit på Konung Carl XI:s befallning raserad, såsom för fästningsverken hinderlig, hade den nuvarande domkyrkan, på kronans bekostnad uppförd i en storartad och prydlig byggnadsstil, för Amiralitets-forsaiplingens begagnande under en tid, då deit del af flottan, som sedermera förlädes till Carlskrona, varit stationerad i Kalmar, blifvit af högstbemälde
De uppburo likväl då i silfver, hvad de nu uppbära i papper, eller 150 procent mera än nu Som skäl för räntegifvarnes hörande, åberopar StatsUtskottet, att det sätt hvaruppå räntorne nu utgöras tillkommit i behörig ordning och blifvit fastståldt, samt att äganderättens helgd skulle härtill göra deni berättigade. Jag deremot föreställer mig att då Riksens Ständer äga rätt att pålägga nya skatter utan någons hörande, så mätte äfven deraf följa att Riksens Ständer äga rätt, att utan någons hörande besluta om en gammal skatts utgörande efter förändrade tiders förändrade kraf. Om allt hvad som i behörig ordning tillkommit och blifvit fastståldt, icke i behörig ordning kunde ändras, sä blefve ju skadan permanent af hvarje åtgärd , som ehuru god och ändamålsenlig då den vidtogs, genom oförutsedde omständigheter upphört att vara gagnelig. I anledning af hvad StatsUtskottet anfört angående helgden af räntegifvarnes ägande rätt, bör man noga ihogkomma, att dervid är fästadt det vilkor^ att de skola utgöra sine Ben 3 Junti-, räntor; men med nu för tiden mera allmänt rådande upplysning och med den tendens som hv b' gif öd att befrämja hvad som är rätt ock billigt, misstager »dansig icke emellan utgörandet&fén utskyld och erläggandetaf en så tillsägandes b!c‘. nominal skatt. Jag kallar Skånska rästegifva; utgörande af sina räntor blott norninalt, jemförelsevis med Rusthällarnes beskattding och med Räntegifysrnes i de öfrige Rikets Provincer. Ett helt mantal af räntehemmanen löser eia 60 Dalers ranta med 20 R:dr Banco, då ett mantal Hästhäll för sine 60 Dalers ränta, nödgas underhålla häst och karl med mundering & c. Ett sådant missförhållande emellan hemman af enahanda natur, vågade jag tro skulle blifva rättadt under detta Riksmöte, då nödvändigheten af denna rättelse redan insägs vid 1766 års Riksdag* så väl af Konungen och Rådet* som af Secreta Utskottet och Ridderskapet och Adeln.
För äldre medel: Hemmans-räntor och Tionde förslagsvis . rdr 32,800: Rusthålis-afgifterne „ 42,200: Öfrige inkomster „ 2,800 77,800: För nyare medel: En-per-mille-afgiften „ 26,100: Öfrige inkomster „ 666: 32. — 2Q 76g30 eller tillsammans rdr 104,566: 32. — och skulle det derefter åligga Wadstena krigsmanshuskassa att, i stadgad ordning, godtgöra ej mindre arméens pensionskassa dess andel af de äldre medlen, än ock Amiralitetskrigsmanskassans andel af En-per-mille-afgiften; anseende Kongl. Maj:t för öfrigt böra på serskildt bestämmande, efter förutgången utredning kassorne emellan, sedermera bero, om sistnämnde 2:ne kassors andelar i ersättningssummorne må utbrytas och serskildt för dessa kassor å Riks-Staten uppföras. Vidare har Kongl. Maj:t föreslagit Rikets Ständer att, efter vidtagandet af ofvanomförmälde förändring, de till Wadstena krigsmanshuskassa nu anvisade hemmansräntor och tiondespanmål skulle komma att ingå bland Statsverkets behållna inkomster under dessa titlar, och beräkningen derefter jemkas. \idkommande bärande för Statens räkning; så enär inskrifningspenningarne och Sventjenare-afgifteme, som af arméens gemenskap vid antagandet erläggas, samt afskedspenningarne, hvilka jemväl i vissa fall af samma gemenskap betalas, ej kunna beräknas till mer än omkring 220 R:dr 16 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 51, Litt.
Delande med Ulsk. den öfvertygelse, all man icke nog kan upskatla värdet af sådana åtgärder, som leda till jordbrukets förkofran, belviflar jag, lika med Utsk., att det önskade ändamålet vinnes pä den väg, som nu är ifrågasatt. Alt man bör söka npnå detta mål medgifves gerna, och om Statens tillgångar vore större än de verkligen äro, medgifves äfven gerna, alt man genom statsmedel borde försöka upmuutra det ifrågavar:de företaget; 220 Den 20 Aprjl. men, då förhällandet i detta fall, tyvärr, icke är så lysande, som man alltid kan önska det, anser jag vid denna frågas bedömande det vara omöjligt alt lemna nr sigte den betydliga utgift, som i en framtid blefve en följd af bifall till K. M:s framställning uti ifrågavande hänseende. Man har visserligen till en början endast begärt 2000 R:dr b:ko, men man har föreslagit, alt denna summa skulle utgå såsom förslagsanslag, och den kan således öfverskridas. Hvad jag isynnerhet härvid lägger vigt uppå, är detsamma som Frih. Åkerhjelm redan framställt, eller att om Staten på sin bekostnad låter verkställa laga skiften ä Gottland, skola innebyggarne i andra delar af riket, bell visst, oförtöfvadt framkomma med dylika anspråk på understöd, och R. St. torde i sådant fall få svårt att billigtvis dertill vägra medel. Det blefve dock betungande i längden att bevilja de ansenliga summor, härtill erfordrades; och man finge kanske snart ångra sin beredvillighet. Hr von Hartmansdorff har ansett, alt på Gottland finnes egendomliga förhållanden, som i detta fall påkalla Statens mellankomst, hvaribland det första vore, att egöblandningen å denna ö nått en större höjd och utsträckning, än annorstädes.
Skifwa fullkomligen fri; men i anseende till dcKe Städer, synes mig det mcningarne öro delade emellan följande trcnne Altcrnativcr, antingen att Stocka holms, Götheborgs och CarlscronaJnwänare skola fä lika rätt med andre Stadsboer, att ensamme till» werka erforderligit Bränwin till stn förnödenhet, ellir att endast Kronan skulle uti nyssnämnde Slädcr bestrida Bränningen, eller ock att Kronan wäl derstädes skulle fä drifwa Bränncricr, men att de enskildta Jnwänare, som ästundade, ändock ej deraf hindrades att idka Husbehofsbränning. För min dek will jag wäl icke bestrida, att Kronan mä sä wäl, för att desto bättre kunna anwända den oriadc Spannemäken, som för att erhälla understöd till Magazins-inrättningens wid« rnagthällande, uti sidstnämnde Städer tillwcrka och försälj. Bränwin; men jag önskar att sädant ingalunda mätte betaga de private Stadsbocrne den rätt till Husbehof Bränning, som alke Rikets öfrige Jnwänare tillkommer.
Men dä Musei förråder redan innehölle och alltjemt riktades nied många föremål, sorn snart borde af svenska författare behandlas och till sina resultater offentliggöras, innan förtjensten af den första vetenskapliga bearbetningen be t oges fäderneslandet genom utländska vetenskapsmän, vöre det nödvändigt, att tillfälle bereddes unge män med håg och fallenhet för naturvetenskaperna att i Museum, under ledning af dess intendenter, med begagnande af Akademiens bibliolhek, i dessa ämnen det rikaste inom fäderneslandet, bearbeta vissa aldelningar, pä samma gäng de biträdde vid föremålens systematiska uppställning. Enär häri genom icke allenast samlingarnes mödosamma och af naturliga skäl långsamt framskridande ordnande skulle iorlskyndas. utan äfven ett vigtig! medel till bildande af skickliga ämnen till lärare i naturalhistoria vid Rikets undervisningsverk beredas, har motionären, för uppnående af dessa båda vigtiga ändamål, föreslagit, att, på sätt Akademien begärt, tillsammans 2,(501) R:dr Raul malte anslås till arfvoden för dylika temporära biträden, samt sammanlagda beloppet af nu ifrågavarande ytterligare anslag, enligt Akademiens hemställan, höjas till 9,000 R:dr Runt ärligen. lili den sednare motionen har Herr Brinck fästat uppmärksamheten å de naturhistoriska samlingarnes i Riksmuseum betydliga inflytande ä samhällets vetenskapliga utveckling i allmänhet och i praktisk riktning isynnerhet, samt å nutidens fordringar i dessa hänseenden och å de anslag, som för nämnde ändamål af allmänna medel beviljades äfven i mindre stater än Sverige; anhållande, med afseende härö, att det af Vetenskaps-akademien begärda förhöjda anslag malte beviljas, Pä grund af de utaf molionärerne sålunda anförda skäl och i öfverensstämmelse med Vetenskaps-akademiens framställning, anser sig Utskottet böra hemställa, alt lill malerielen, till inköp af sällsynta föremål samt lill vetenskapligt biträde vid de. naturhistoriska samlingarnes ordnande, inom rikets Naturhistoriska Museum, ina. utöfver redan anvisade belopp, beviljas en summa af 9,000 R:dr Runt ärligen under nu ingående slatsregleriugs-period, till den fördelning, som af Kongl. Majit i Nåder bestämmes.
Tab. IV:o 5. Arén Björnar. Lodjur. Räfvar. Mårdar. Hökar och Ugglor. 1856—1860 3 - 166 6 186 Anmärkning, Af de i denua tabell upptagne rofdjur hafva 3 Björnar och 10 Lodjur blifvit fällde vid enskilde skallgångar samt de öfrige dödade af Jägeribetjeningen. Arén Hästar. Nötkreatur. Får. Svin. Gass. Änkor. Höns. Skadan beräknad i penningevärde. GRUFVOR, BERGVERK, BRUK, FABRIKER och MANUFAKTURINRÄTTNINGAR samt HANDTVERKERIER. Grufvor, bergverk, bruk, fabriker och manufakturinrättningar. Ä landsbygden. 71 o I * Ägare. W Mästare, arbetare och biträden af alla slag. Öfver 15 års ålder. Under 15 års ålder. > 3 g. Ägare. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. Ofver 15 Under 15 års ålder, j års ålder. Handtverkerier. Ä landsbygden. Dessas biträden af O 3-6" S3 O & P ? 3* I städerna. jDessas biträg den af CO P O: pr .I p g3 5 s. Alunbruk Bagare Bleckslagare Bokbindare Bresiljefabrik Bryggerier BrännerietBundtmakare Byggmästare Bälgmakare Cementstamp Fortepianofabrik FärgerietGalvanoplastik-fabrik Garfverier Gelbgjutare Gjuteri eller mekanisk verkstad.. Örebro län. Fortsättning af Tab. X:o I. Grufvor, bergverk, bruk, fabriker och manufakturinrättningar. Handtverkeri er. A landsbygden. Ä landsbygden. Ägare. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. ... > 2 ä 3: EL Ägare. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. Dessas biträden af o CD a rs Hi £ >s* Dessas biträ- den af « 3- C: SE" " CR H 5 etW Öfver 15 års ålder. Under 15 års ålder.