Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Samma dags afton kommer å Dramatiska teatern att gifvas » Fru Inger till Östråt ». — Fru Mathilda Lindens soaré å k. operan hade naturligtvis samlat en fulltalig publik, som gärna ville hembära d e n framstående konstnä- rinnan sin hyilning. Intresset höjdes ock däraf, att fru L. framträdde i en ny roll, nämligen som Mignon. Att h o n valt denna uppgift, föreföll nog mången redan i förväg egendomligt, och vi k u n n a ej gärna tillskrifva det annat än en nyck. Visserligen kunde man ju m e d hänsyn till fru L:s begåfning vänta sig, a t t experimentet ej skulle alldeles misslyckas; m e n man skulle vara väl mycket öfverseende, om m a n påstode, a t t d e t i allo utföll väl. Redan den yttre figuren lägger h ä r hinder i vä- gen och förtar all illusion, och m a n ser tydligt, att fru L. själf är medveten härom, hvilket åter för med sig, att spelet, trots en uttrycksfull mimik, ofta verkar onatur. Att Mignons sångparti skulle ligga utom fru L:s begränsning, k u n d e man j u lätt tänka sig. Det var ock flerstädes omlagdt. Hennes höga toner verkade ändock nå- got skarpa och beslöjade, och intonationen blef ej alltid ren. Hela framställningen saknade dessutom detta naiva, omedvetna, som m a n alltid vill finna hos Mignon, och hvarförutan det ej blir någon Mignon. Maskeringen var ej heller den bästa. Hvartill exempelvis d e n ljusa långlockiga peruken? Och d e n hypereleganta pagedräkten passade väl föga för Mignon som tjänare hos borgarsonen " Vilhelm Meister. I jämförelse med hvad fru L. bjudit oss undei de senare åren står denna prestation afgjordt efter .. E n stor konstnärinna k a n också h a sin begränsning. Att våra tankar beträffance d e n n u föreliggande prestationen delas af flera, veta vi, och att vi framställt våra anmärkningar kommer sig däraf, att vi sätta fru L.s konstnärsskap för högt för a t t utan invändning k u n n a åse, att därmed onödigtvis experimenteras.
N:o 194, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid behandlingen af Utskottets Betänkande N:o 161, i fråga om del af Kommillerade uppgjorda för slag till Förordning om Kommunal-styrelse i stad. Med frånträdande af förut fattade beslut antog Ridderskapet och Adeln Utskottets inbjudningar rörande § 7 Usta morn., § 10 2:dra morn., § 12 4:de morn., § 15 Usta morn., § 41 2:dra och Salje mom. samt § 78 Usta morn.; och lät Ridderskapet och Adeln bero vid Utskottets yttranden angående §§ 55 och 48 samt lade Memorialet i öfrigt lill liandlingarne. Frän Ilögv. Preste-Ständel. S. D. Föredrogs ånyo Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 41, föranledt af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver Utskottets Memorial N:o 35, i fråga om skjutsnings-besvärets ordnande. Med afslag å förevarande Utlåtande, så vidt det rörer frågan om postskjutsen, beslöt Ståndet ålägga Utskottet alt uppsätta och lill Riks-Stånden inkomma med förslag till voterings-proposilion i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i sistnämnda fråga. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Slats-UIskotlets Utlåtande N:o 215, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Skrifvelse till Rikets Sländers Stats—ÖLskott, angående kostnaderna lör Deras Majestäter Konungens och Drottningens Kröning. S. D. Föredrogs och remitterades till Stats-Utskollel ett från ExpedilionsUlskoltct under Nio 14 inkommet Memorial, angående arfvoden för flere biträden vid renskrifnings-arbetet inom sistnämnda Utskott. Frän Frol.-Utdrag den 19 Oktober 1860. 865 Frän Välloll. Borgare-Ståndet. S. I).
Mose vände sig, och steg ned af bergena, och hade två vittnesbördsens taflor i sine hand; de voro skrifna på båda sidor. Och Gud hade sjelf gjort dem, och sjelf skrifvit skriftena deruti. Då nu Josua hörde folkens skri, att de jubilerade, sade han till Mose: Ett krigsskriande är i lägret. Svarade han: Det är icke ett skriande såsom af dem der vinna eller tappa; utan jag hörer ett skriande af qvädedansar. Som han nu kom intill lägret, och fick se kalfven, och dansen, förgrymmade han sig i vrede, och kastade taflorna utu sine hand, och slog dem sönder nedanför bergena; Och tog kalfven, som de gjort hade, och brände honom upp i eld, och gjorde honom till pulfver, och strödde det i vatten, och gaf det Israels barnom till att dricka; Och sade till Aaron: Hvad hafver folket gjort dig, att du hafver kommit dem en så stor synd uppå? Aaron sade: Min herre låte sina vrede icke förgrymma sig; du vetst att detta folket är ondt. De sade till mig: Gör oss gudar, som oss föregå; ty vi vete icke huru denna mannenom Mose går, den oss fört hafver utur Egypti land. Jag sade till dem: Den som guld hafver, han rifve det af, och få mig; och jag kastade det i eld, deraf är denne kalfven vorden. Då nu Mose såg, att folket var fritt (ty Aaron hade gjort dem fri, och dermed han dem förhöja ville, kom han dem på skam), Trädde han in i porten åt lägrena, och sade: Kommer hit till mig hvar och en, som Herranom tillhörer. Då församlade sig till honom alle Levi barn. Och han sade till dem: Detta säger Herren Israels Gud: Binde hvar och en sitt svärd på sina länder; och går igenom lägret fram och åter, ifrå den ena porten till den andra, och dräpe hvar och en sin broder, frända och nästa. Levi barn gjorde såsom Mose dem sade. Och föll i den dagen af folkena vid tretusend män.
Deras sista samvaro egnades i stället åt ljufva förespeglingar om återkomsten och att uppräkna och uträkna allt hvad Nanny under tiden skulle hafva förvärfvat sig i vetande äfvensom i skicklighet på gitarren, hvilken Gottlieb inryckt i fredskontraktet med sin tant och hvars eganderätt han åter transporterat på Nanny. De unga åtskiljdes således under goda förhoppningar, och den afskedskyss, som Gottlieb utbad sig och erhöll, bidrog ej att bringa Nanny i glömska. Dagen efter den unge mannens afresa ankrade Jon Jonsons skuta i den vik af Venern, dit vår lilla historia är förlagd. SEDNARE AFDELNINGEN. O, när randas den gyllne dag, Då, för sorger och mödor fri, Mig besöker en trofast vän? Stagnelius. I gudars namn, hör upp mitt tålamod att pröfva! Hvad förbehållsamhet, som min förtviflan gör? O, himmel, hör jag rätt månn' örat mig bedrager? Adlerbeth. Sorgen. Nära tvenne månader hade förflutit efter den märkliga dag, på hvilken Nanny bortgifvit den första kyssen och Magda erhållit den kärkomna underrättelsen om Jon Jonssons ankomst. Också stod glädjen högt i taket, då alla Ragnars skatter väl blifvit lefvererade i hennes vård: hon ansåg att allt dermed var bestäldt. Men hur bedrog hon sig ej, den stackars Magda! Det fans en person, den Magda med sin köld ständigt förolämpat, och som, då han led det nederlag vi bevittnat, i afskedstunden gaf henne en blick, hvilken på henne gjorde samma verkan som om hon trampat på en orm det var också på ett slags orm i menniskohamn hon hade trampat. Hon skulle snart få känna det fördröjda stynget. Ännu aldrig hade man hört omtalas något beslag i gamle Lönners hus: de varor, hvarmed han fordom handlade, togos helt enkelt hos köpmännen i Göteborg. Men på sednare tiden var förhållandet annorlunda: den driftige Ragnar fann bättre uträkning vid att sjelf hemföra bidragen till den lilla handeln, och dermed hade han fortfarit år från år. Men säger ordspråket krukan går så länge till vattnet, att hon en gång måste gå sönder...
Z Mom. ast denna Riddarhus-Ordning wärnäs bör; om fåken af ett Utstött stall närmare pröfwas, eller ock alldeles förfalla. Förwises fåken till ett Utstött, stall ett sädant af Tolf Ledamöter sättas, och äge Landt-Marstalken samt den Person hwilken i fräga ar, att Den 22 September. 255 af nämnde Ledamöters antal, hwardera hälften utnämna. Detta Utskott pröfwe genast mälet och lemnc deröfwer till Ridderstapets och Adelns lUenum sitt Betänkande, antingen till befrielse» eller att dermed stall förfaras 'pä sätt 1 Mom. i Regerings-Formens 110 Z. stadgar, eller till uteslutande frän Säte och Stämma pä Riddarhuset för den Riksdagen, hwartill fordras ett lika belopp af röster, som nystnämnde §. för sättande under Laga tilltal bestämmer. 8- 4v. Uti alla sädana mäl, som Personligen rora en eller annan af Ridderstapets och Adelns Ledamöter, böra densammes närmaste Skyldeman , till och med Systonebarn, ingen Stämma äga, utan stola de, sedan sä wäl den sorn saken angär som de sjelfwe, ägt tillfälle töll Protocollet andraga, bwud de nödigt aktadt, jemte honom, när beslut stall fattas, frän Riddarhuset taga afträde. Skulle nägon eller nägre, som pä ofwanberörde sätt befinnas Slägt wara, uti sadan fräga hafwa voterat, ware ban eller de Riksdagsmanna-rätt för den Riksdagen förlustige, och voteringen ogiltig i fall uti nästa dll-näm stvrkes,att voteringen kunnat bero af hans eller deras röster. 8. 41. Enär ett mäl titt flutligt afgörande företages, och ingen fia widare anmäler att nägot till Protocollet anföra, inhämte Landt-Marstalken först Ständets tanka, l-uruwida det anser öfwerläggningen fulländad, bwareftcr Propositionen - 366 Den 22 September. siitonen fram ställes. Blifwer den med allmänt
Jag behöfver då icke anhålla att Utsk. behagade fästa afseende vid densamma och icke så förnämt behandla den, som Frih. Raab, hvilken icke ansett sig värdigt att en enda gång blicka ned på densammas motivering. Hr Adelborg, Anders Otto: Som jag icke var närv:de i Ståndet, då denna motion väcktes, bär jag nu först varit i tillfälle att läsa den, och jag tår bekänna, att den gjort ett högst »sorgligt intryck» på mig; ett intryck af den art jag icke väntade mig att få erfara från något RiksStånd och allra minst från detta. Jag undrar icke på om röster genast höjt sig mot motionens syftning, tvertom skulle det hafva förundrat mig om man dröjt dermed tills den legat på bordet och remiss blifvit bifallen, ty det hade då visat sig att värme och känsla fattats för det framåtskridande i lagstiftningen sorn nu sent om sider blifvit vidtagit genom att Den 8 December. 529 att lägga band på en näring som framför andra i långa tider bidragit till ett stort moraliskt förderf. Vi hafva efter långa års debatter och bemödanden ändtligen kommit derhän att få en lagstiftning för bränvinsbränning. Trots alla spetsfundiga ekonomiska skäl, som talat för bränvinet, hafva vi nu ändtligen hunnit till den slutsats: att den vinst sorn dess tillverkning bereder, på långt när icke svarar mot den förlust i moraliskt hänseende, som genom detsamma för samhället upstår. Man har, som motionären i sin motion ganska riktigt nämnt, kommit till den principen att »hämmandet af bränvinsliUverhningen skulle hämma superiet», men man har äfven till följd af detta initiativ i lagstiftningsväg kommit till en ännu bättre princip, hvilken jag önskar måtte allt framgent komma att inverka på våra näringar och det helas utveckling, nemi. den: att ingen näring bör finnas i ett land, som, ur sann stats-ekonomisk synpunkt, bör anses vara värd att gynnas, äfven om den för ögonblicket är aldrig så vinstgifvande som på samma gång den är moraliskt förderfvande. Denna princip, hoppas jag, skall genom det initiativ, som nu är taget vid bränvins-lagstiftningen, komma att göra sig för alltid gällande hos oss.
Derest den konkurrens, som bestämmes af industriens rätta natur, legat till grund för arbetspriset, så vore ingenting att säga om dagspenningens höjd, hade den ock varit många gånger större; men Staten hade härvid uppträdt såsom den rike mannen, hvilken, utan afseende på arbetets värde, öste ut penningar, obekymrad om beloppet, endast menniskor erhöllos och arbetet fullgjordes. — Detta sätt att utföra allmänna arbeten, att i arbetslönen öfverbjuda industrien till hvilket belopp som helst, utan annan regel än behofvet för Staten af ett visst antal arbetare, kunde icke anses vara klokt eller statsekonomiskt väl beräknadt, emedan Staten derigenom ruinerade den enskilda industrien. Staten borde derföre härvid i främsta rummet använda den arbetskraft, öfver hvilken den kunde disponera och som, då kronoarbets-korpsen vore sysselsatt vid befästningsarbeten, utgjordes af Arméen, för hvilken sådan sysselsättning i flere uppgifna hänseenden vore gagnelig. Om 10,000 man till ifrågavarande arbete af Arméen erhöllos, förmodade motionären att föga mera arbetsfolk dertill behöfdes. Motionären ansåg sig icke genom sin framställning halva gjort något intrång i arbetarnes rätt, utan endast sökt åstadkomma en bättre anordning af arbetet med samma arbetskraft; och kunde för öfrigt Staten, för att i viss mån belordra arbetskonkurrensen, till kanaloch hamn-arbeten m. m. antaga folk på lega i den ordning författningarne stadgade. Motionären har slutligen förklarat sig sammanfatta det af honom sålunda anförda uti en så lydande »motion: att Rikets Ständer ville ingå med underdånig »skrifvelse till Kongl. Maj:t, att Han täckes taga detta vigtiga ämne under Nådig pröfning »och, efter sig företeende omständigheter, med hänseende till de allmänna jernvägsarbetena, »besluta att Arméen dertill lår användas.»
vin med charmant arom ... &gt;, 2.90! ; &gt; J " «t. 0.35 Jduns läsare. Se svar till Phyllis i n:r 13. Vin leverera vi fraktfritt och em-f India Sherry, ljust gol| ° ' " (ScHumberger . Kr. l. / o - Fästmö. 1) Hvar fjärde vecka. 2) Ja, ofta. ballagefritt vid alla järnvägsstationer den, fylligt, mycket gamP° '. &lt; &lt; » ~ - ~ » f«&gt; I sådant fall höra järnmedel användas. 3) Ja; ljumt vatten. 4) Nej, så vida icke något och hamnar i Sverige, då beställninmalt och oöfverträffligt till enda försäljare i östra och underlifslidande är orsaken. S gen uppgår till minst 50 kronors sitt pris, 3.201 ™ ng % A — - e. Ingnid händerna rikligt med lanolin hvarje kväll och begagna handskar öfver nätterna. värde. i Old Brown Sherry, mörk gol« f, * \ Schlumberger i Wien. Anna T. Nej, det är ej farligt. | fylligt ° ö§ g? &amp; &gt; " förlora sin arom. naturligtvis öronen efter badet torkas med litet bomull eller dylikt. Dinner Sherry, ett godt bords" ' ' « f^stournel 1886, importerad Vän af Idun. Se svar till Ella i n:r 3. buteljer Kr. Se svar till E. E. i n:r 7. Adress: vin, r * r. i. w Regeringsgatan 26. Sannolikt behöfver Ni ej F. s. t E m! l h n 1 8? Se svar till Veritas I n: r l 2. Golden Sherry, ett fylligt, iRich full-flavoured Port » 1.50 ' Ledsen. I detta fall behöfvas noggrannare smakligt vm » 1.2o l Superior Fruity London Port » 2.00 undersökningar af magsaft, e t c, hvarför vi ej kunna gifva Er något råd.
Att i afseende på UtmätningsAuction å lös Egendom må stadgas, att kungörelser derom skola minst 2;ne Sondagar före Auctionen uppläsas i den Församlings Kyrka, innom hvilken Autionen kommer att verkställas, och i angränsande Sockne Kyrkor, samt att betalningstiden må utsträckas till ea månad efter Auctionen. Detta allt har hos Lagutskottet till förnyat öfvervägande förekommit; och vid besvarandet deraf anser Utskottet sig, i anledning af derom inom Vällofl. BorgareStåndet väckt fråga, först böra upplysa, att den författning Utskottet föreslagit till undanrödjande af de olägenheter vid utmätning och försäljning af fast Egendom, hvartill de uti Motioinerne anmärkte bristande 3:5*5 l.agU/sJtottets BetJnkaiidin, eller obestämde föreskrifter, föranleda, destomindre kan afse någon förändring i hvad angående fast Egendoms utmätning och försäljning i stad, särskildt är stadgadt, som motionerne endast angått fast Egendom å Landet, och Utskottet följaktligen icke egt att nti någon vidsträcktare pröfning ingå'. Utskottet, som anser det föreslagne tillägget af orden: samt pä det, uti första puncten af Utskottets Lagförslag, icke vara af nöden, heldst meningen; Enär fast Egendom blifvit utmätt och i den ordning Kongl. Förordningen den 27 FpriII 1810 , foreskr, ifver j af Utmätningsmannen beskrifven, nogsamt antyder att berörde Kongl. Förordning i desse delar bör tjena till efterföljd; saknar äfven all anledning att tillstyrka de föreslagne åtta dagars anstånd med Auctions Kungörelsens utfärdande. af Konungens Befallningshafvande, efter det anmälan om utmätningen från ExeecutionsBetjcnten inkommit, heldst ehuru denne tid i alla fall borde åtgå innan Kungörelsen hinner utfärdas, det icke vore lämpligtj att genom Lag bestämma ett sådant ytterligare uppskof utöfver det rådrum Gäldenären tinder Lagsöknings och Besvärstiden redan haft tiil penningars anskaffande.
Till den mindre bemedlade arbelsclassen må i detta hänseende räknas gesäller, tjenstedräng;»’ och lärlingar samt allmogens hemmavarande söner, jemte alla de personer, som uppräknas uti 147 § af nya och 166 i gamla BeviIlnings-Förordningen. Slutligen må tillåtas mig en anmärkning. Man skall utan tvifvel finna, att detta förslag, liksom alla andia i samma syftning, liar mångå betänkligheter emot sig och kan obetydligt uträtta för ändamålet. Men härvid må man besinna, att brän vinet är ett så djupt inrotad t och så allmänt utbred t ondt, att intet specifikt medel finnes, som ensamt kan hjelpa. Det är, såsom mycket annat, en moralisk sjuklighet i lefnadssätlet, som endast står att bota genom flere förenade medel, hvilka gemensamt användas. Fosterlandets vänner uträtta, hvad de kunna genom nykterhetsföreningar, genom tal och utspridandet af skrifter i detta ämne; men de behöfva understöd af lagstiftningen, örn de icke skola tröttna. En af staten beviljad lindring uti personlig skatt för dem, som icke förtära bränvin, rimm eller cognac, tillika med en consunrlions-afgift till socknens uppfostrings-cassa för fattige barn, ålagd dem, sorn hafva för sed att supa dylika varor — såväl lindring, som afgift, icke för höga, men ej eller så obetydliga, att de aktades för intet, samt utgående ulan allt äfventyr af angifvelse!' och böter — skulle vara tvänne lagstiftningsåtgärder, som icke störde några mägliga intressen, men kunde kraftigt understödja nykterhelsvännerna i deras bemödanden att åstadkomma en helsosam förändring uti allmänhetens tänkesätt och lefnadsvana!'.” 40 Bevillnings-Utskottets Betänkande> IV. o 12. Vid 14-7 $ i nya Bevillning1;-För slaget. ”Då inom Ilöglofl.
463 §)en 14 September och fastän jag icke är förmäten tro mig äga nog kutt? fkaper granska hela Betänkandets runehäll, täcktes Riddcrskapct och Ädelir tilläta mig yttra, att jag hade ätminftone gjort mig hopp att pä nägot sätt fä mitta anmärkningar af Utskottet wcdcrlagde, men som berta icke skedt, föranlätcs jag att än fortfara tiri mina twiswelsmäl om möjligheten att uppnegociera de af Utskottet päräknade Summor mot s eller 7 procent, och detta mistttocnde grundar jag pä den erfarenhet jag haft intill 40 ärs äldcr, dä först jag erhöll den lilla förmögenhet utaf Adelar, hwilkcn mina Föräldrar Med swett och möda hopsamlat ät mig vch Medarfwingar; en uppgift, som ej cgentcligcn intreherar Riddcrskapet och Adeln, mctt som jag gör till Upplysning för dem som föreställa flg, att jag skulle äga sä öctydclig förmögenhet. Jag anser wärk fatti» ga 3i!ke wada i samma ställning, som en particulicr med smä tillgängar, men nog betydande bchofwcr. Utwägarne för bäda att kunna bestä, äro enahanda och fordras i synnerhet härtill twänne grund-principcr; nämligen i:o att klokt och sparsamt men anständigt Hushälla med stna tillgängar; 2to att dä icke full säkerhet för Län-Summor kan gifwas, wara i högsta nrätto noga wid sina glftta löftens uppfyllande, och dä de innehälla försäkringar om betalning af räntor eller pä Capitalet, precist dem fullgöra.
När han väl var ur sigte, utbrast en af dem: — A * den der konsuln vittig, som går med paraply midt i solskenet. Och der följde en bullrande skrattsalva på detta utrop, och så fortsatte man den afbrutna konversationen, men inte länge, ty Sven Jonssons ordre: till konsul Kihlberg! skingrade qvinnogruppen. Lundström, som anat oråd, kom nu rusande fram. — Har du sålt tjäran till konsul Kihlberg? skrek han. — Ja, sade Sven Jonsson, vände hufvudet åt sidan och gaf hästen ett rapp. — Hvarför väntade du inte, Sven Jonsson, tills vi fatt tala med patronen? gnälde han. — Ah, han hade inte gett så mycket som konsul Kihlberg. — Hur mycket gaf han då? — Tretton riksdaler öfver lag. — Tretton riksdaler öfver lag! Ah, han ruinerar sig, den skojaren! Karavanen uppnådde emellertid Storgatan. De tunga hjulen rasslade så hårdt mot den ojemna stenläggningen, att de goda X-boame, som sofvo de rättfärdiges sömn, vaknade. Vid första gathörnet vek den af till höger. Lundström spottade ut den gamla bussen, tog sig en ny och fortsatte Storgatan rakt fram, svärjande som en turk öfver konsul Kihlberg. När han kom till gästgifvaregården stannade han.Dörren till. krogen stod öppen. Han vidgade nås-borrame och insöp med välbehag den qvalmiga, söta lukt, som slog honom till mötes. Han kände efter, om han hade qvar den der 25-öringen, som konsul D&amp;hlén lemnat till handpengar. * Jo vars, den fans der! Och så klef han beslutsamt öfver tröskeln in i skänkrummet. — En liten » pinne », om jag får be, sade han med * ett förtrollande småleende till jungfrun, som stod bak disken och halfsofvande kammade sitt flottiga hår. Bekymren öfver den misslyckade tjärfångsten ville han dränka i glaset. Gud välsigne » Smithens droppar »! De voro så-oändligt rogifvande.
ha? » invände fröken Anna för att afvända pojkar, som ha liksom herrfasoner, att då hon Den 18 sept. uppmärksamheten från de två andra, som utvarit med dem på segelturer, har hon himlat och slagit sticksmäll med ögonen på samma bytte ett par ord på franska. » Vantar tar hon helst! » svarade mor Helena sätt som mot herrn. Hon är väl rädd att med ett visst eftertryck. » Men det är bäst komma ur tagen, kan tänka. » Fiskaren skrattade tort, jemkade segel och att ej tala om sådant. När en talar om troll skot, tog så åter upp samtalet, utan att låtsa och deras klä ' r, så ä ' di när. » Berättelse för Idun Nu såg Steinerz upp med en snabb blick märka, att ingen svarade honom. af A v e. » Ser jag rätt på den yngre, så är hon ett och mötte fiskarhustruns ärliga, trofasta ögon. ^Forts.) En skugga gled dervid öfver hans ansigte. tjenstehjon, så finriggad hon är, och det för» Kunna vi ej vända, jag är sjuk, båten argar mig, att folk tror herrn om att hänga Jet dröjde dock ej stort längre än en Herrn ^Mi vecka, förr än badsällskapet med en dyker så otäckt! » Fru Klara såg irriterad henne i kjortlarne, med förlof sagdt. viss välvilja antog, att Steinerz förlorat sitt ut, men färgen på kinderna och elden i de har begripligtvis genast sett, hvad de gå för, hjerta till lilla fröken Anna, och detta var trolska ögonen motsade hennes uppgift, att och bara nojsas en smula med dem. Bättre förtjena ej heller sådana fruntimmer. » så mycket mera tillfredsställande, som det ej hon led af sjösjuka. Steinerz kände hvarje fiskarens ord som ett » V i få allt lägga till vid landet derborta hade undgått någon, att den gifta damen allt piskrapp, ty han märkte klart och tydligt, först; det dröjer ej många minuter, » sade ifrån första stunden formligen hade insvept den unge mannen i lågan af sina djupa blå- Halverson med ett visst gäckande drag vid att den okunnige arbetaren hade vägt hvarje ord, innan de uttalades, och att det ej var ett mungiporna. grå ögon.