Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Allmänna orgelnistoch kyrkosångare-examina i stifts-städerna anställas fyra gån. ger om året, nemligen i medio af Mars, Juni, September och December månader med de personer, sorn sig dertill anmält minst en månad före examensdagen. Vill någon vid andra tider undergå examen, må sådant honom icke vägras, men då vare han förbunden att sjelf ersätta assistenfernes besvär alt sådan examen öfvervara. Examen i orgelns stämning och värd må elev undergå antingen hos nämnde auktorileter eller hos examinerad orgelbyggare. Hvarje allmän eller extra examen vare såväl examinalorn som assistenlerne eller, om de äro derifrån lagligen hindrade, deras suppleanter pliglige att öfvervara, dock med vilkor, som ofvan sågs. Har äfven examinalorn laga hinder, ti 11 ka lie assistenlerne någon annan person med vederbörlig skicklighet i hans ställe. Vid hvarje examens-tillfälle föres protokoll öfver dervid förekommande omständigheter, och vare examinalorn eller, i hans frånvaro, den äldste assistenten ordförande. Efter examens slut skall både ordföranden och assistenlerne afgifva och i protokollet anteckna sina röster för de betygssjrader, de examinerade kandidaterne skola erhålla, och de flesta röslerne afgöra beslutet. Både ordförande och assistenlerne skola anteckna de betyg, som vid examina utfärdas, och vare de för dem gemensamt ansvarige. Äfven seminarisler, som önska fä betyg i kyrkosång, skola härvid undergå examen. Betygens grader vare för både orgelnisten kantorer och folkskolelärare följande: Försvarlig Lösen för orgelnistoch kvrkosångare-belyg tillsammans erlägges med 10 R:dr Riksmynt och för ensamt orgelnisteller kyrkosångare betyg hälften af detta belopp. 16 Lagsamt Allm. Besvärsoch Eleon.-disk. Betänkande Nio 47. Före examen måsle examinalorn anställa vederbörlig tentamen med eleverna, och må han derför ensamt uppbära lösen för betygen. Till assislenlernes aflöning bestämmer Kongl. Maj:t ett skäligt arfvode, som utgår från samma kassa, som löuen åt semia a rii -fö res tå 11 da ren.
Z4§ 'Det är ingen twiftvel hos wig att fti ickL den utgående Bewillnlngs-FörvrdnMgen bitr i mö» jeligaste mätto rovlig och fullständig; men dä Las gar och Reglor i allmänhet uran exempel ofta »lia förstäö och mitztydas, samt oriktigt tillämpas; sä frngt-rr jag arr äfwen denna Förordning b ir illa förstädd och origtigt tillämpad, sä framt icke de till denne,bifogade Formulairet birfwa dkkalllerade - och sädanL akt de någorlunda specifict upptaga de gjorda asdragen; alwenlom den dehällne inkomsten of hwarje statrffyldigs iärstildte Egendom, Näring och Rörelse, lätketigen ka» man m-tzmga sig oM anwändningen as en nv försättning. Detta Ut» storks erfarenhet styrker det för korrt tid sedan roj» be sig hos en af desi uppmärksammaste L dammet twifweismäl i en särstad Casus, hliruwcha malt stulle i anstende lill en witz och da l fräga Martti» de utgift tillära sig afdrag af ben totala Inkomst» Summan, innan ben behällna Inkomsi-SUMman tecknades. När sädant kunde ste innom det Högs löst. Ulffoltek, der desie satset sä länge, sä filligk och noggrant blifwit pröfwace, huru kunna wi wänta akt wära hemmawarande Landsmän föö hwilka Förordningen är no och främmande, stola kunna tillämpa.henne rätteligen och utan Misitsg, sä framt icke.Formlstaiken till uppgiften wid Taxe» ringen blifwa af den beskaffenhet, akt de förekomma alla aswikelsee som kunna begäs af misitag om Förordningens rätta mening. I annat fall mäste oreda och twifweismäl allestädes försörjas/ och det stulle någorstädes kunna hända att ben ena ib» ke tilltror sig att tätta ben andra.
Kammar-Rätten af Styrelsens hufvudbok förekomne anmärkningar beträffande lagligheten af sådane öfverskott, som vederbörande redogörare, utöfver den fastställda afskrifnings-procenten, sig tillgodoberäknat, Styrelsen, i saknad af någon uttrycklig föreskrift, som inskränkte redogörarnes ifrågavarande förmån inom den bestämda afskrifnings-procenten, och då den motsatta åsigten hemlade stöd af ett mångårigt, utan klander leinnadt förfaringssätt vid redovisningen, funnit sig föranlåten yttra den mening, att de gjorda anmärkuingarne horde förfalla, men att Styrelsen, i betraktande deraf att högstberörde nådiga reglemente, angående afskrifnings-procenten, icke torde afse att i någon väsendtlig mån bereda redogöraren inkomst, utan blott ersättning för den minskning af uppbörden, som genom mätning m. m. kunde uppkomma, ansett sig höra hos Kongl. Majit göra underdånig hemställan, att den afskrilnings-procent, som uti de för fångvården fastställda stater blifvit i nåder medgifven, måtte hädanefter få beräknas och utgå i öfverensstämmelse med föreskrifterna uti reglementet den 11 Augusti 1812, jemförde med lil § uti reglementet den 11 Juni 1841. Uti det underdåniga utlåtande, som Kongl. Kammar-Rätten, i anledning af bemälde Kongl.
Mörners förebråelse, så skulle, lika som nu, och långt ifrån att tillskrifva den någon uppstådd farhåga för yttranderätten, jag endast hafva tillkäunagifvit min tro, att Hr Grefven, som sade sig betrakta denna fråga blott ur en juridisk synpunkt, med en redlig domares vanliga afsky för inblandning af politiska bevekelsegrunder, icke särdeles bekymrade sig om frågans politiska följder. Men dä jag nu och pä delta sätt åter hemhär åt denne politiska motståndare min mest oinskränkta högaktningsgärd, såsom opartisk och oförskräckt tolkare af lagen, och just derföre kati försäkra, att jag icke ett ögonblick ressenteral hans förebråelse såsom gifven utan all politisk eller taktisk hänsigt ; så kan jag dock icke undertrycka den förklaring derjemte, att äfven häri röjdes det vanliga felet i Gr. Mörners yttranden såsom lagstiftare, nemi. alt vara alltför litet politiska. Och då yttranden af andra aktningsvärde ledamöter af detta Hus hära samma stämpel af politisk underhaltighet, så anser jag det af vigt att derå fästes närmare uppmärksamhet. Jag hade tillfälle redan i Lördags anmärka, att Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf, vid sidan af sin förträffliga philosophiska deduction, deri han visade huru förevarande lagstiftningsfråga till sina principer kunde intuitivt bedömmas, emedan de kunde härledas från en riktig uppfattning af menuiskans natur, äfvensom att den Christna lärans moral borde bestämma en hvars åsigter öfver nödvändigheten att ju förr dess hellre antaga dem i verksam lagstiftning, så imperativt att snart sagdt alla skrupler dervid borde bortfalla, att, säger jag, Hr Cederschjöld dock deruti visade mindre politisk skarpsinnighet, dd han förmodade, att alla skulle lika med honom hylla principerne endast för det de voro höga, ädla och systematiskt ordnade, under hvilken förmodan han ingick i detalj af några enskilda falt på sådan benägenhet att sluta sig till systemer — således dragande allmänna slutsatser af några få enstaka företeelser. Jag
I frågan om tillåtelse för vanfräjdade personer att vittna, åberopar sig Lagutskottet på Domarens samvetsgrannhet; jag åter tror, att både Domare och Rättsökande åro bäst belåtne, att icke sakna laglige föreskrifter, der de, utan att utestänga samvetsgrannhetens inflytande, hvilket här är händelsen, kunna och böra ega rum, och jag anser lämpeligt, att i Protocollet intages den persons namn, på hvars intyg om god frägd ett Vittnes afförande beror. Jag delar fullkomligen Motionairens tanka, om afskaffande eller inskränktare bruk afvärjetnåls och öfrige likartade Eder, och till stod för denne mening, får jag fram* 84 7dgUtskottets Betänknndctt, ställa en närmare utveckling af förslaget i denna del. 49 Capitlet 2 §. MissgerningsBalken fö. reskrifver UrtjufvaEd. Stöld synes mig vära ett brott af den beskaffenhet, att edgång i slikt mål ej borde vara den anklagade tillåten, så mycket mindre som, i händelse af framdeles yppade anledningar, bevisningen derigenom är försvårad. 24 Cap. 2 §.§ BygguingaBalken inne* håller följande stadgande: ’’Vet man ej huru eld är kommen lös; vite då med sjelf sins vådaed, att det ej af hans vangömo eller vållande skedt är.” Tillämpningen af denna ed, om den skulle bibehållas, borde bero på Domarens pröfning af förekommande omständigheter, hvilka endast kunna bestämma huruvida en person möjligen kan veta huru eld kommit lös eller icke. VrångaEd i 14 Cap. 9 §. och den i gr Cap* o §• Rättegångsbalken beskrifne ed aro, efter min tanka, fullkomligen olämplige; ty hvilken Part anser icke sin egen sak vare rättvis och de skäl han anförer vigtiga, och sällan lärer en tappande, som söker ändiing i högre Rätt, kunna besvärja att han icke söker uppehålla vederparten i sin Rätt. LagCommittéen har uteslutit dea förra Eden hel och hållen och det anmärkta orimmeliga i den sednare.
Den I Martil, 99 Att förestående öfversättning år till mening och ordaförstånd öfverensstämmande med det för mig i original uppviste, och på Franska språket skrifne betyget 5 intygar med Embetes underskrift och insegel. Stockholm den i3 Februari 1823. Fredr. M. Calvagen, Not. Pub. (Sigill.) Promemoria, som innefattar åtskillige upplysningar. Till åfventyrs skall det förefalla djerft, att åter i minnet kalla anspråk, dem Rikets Högloflige Ständer redan vid i8i5och 18x8 årens Riksdagar pröfvat, och vid den sednare förkastat på skäl och anledningar dem StatsUtskottet framställt på ett sätt, som skulle göra frågans åter upptagande omöjligt. Detta Utskott afstyrkte då Svenske Ministern i Italien Herr Johan Claes Lagersvårds anhållan om rättelse Uti liquidations-såttet af hans, uti förra Genuesiske Rikslånen ägde fordran, förnämligast på de skäl, att efter de 1808, af RiksgåldsContoiret inställde interesse-betalningar, Lagersvård möjeligen kunnat äga tillfälle att till underpris emot primitiva vårdet, inköpa de andelar, han befanns före 1810 äga uti samma lån, samt dessutom, att vid 1799 och 180I års gjorde omsättningar, Lagersvärds namn icke finnes uti låne-listorne som delägare. Deremot utvisa RiksgäldsContoirets dåvas Den 1 MaritV, rande Bankiers, Handelshuset de la Rue frérea hosgående bevis e) allenast, att Lagersvård vid den sista omsättningen var deltagande uti de Svenske lånen, utan äfven, alt hans efterdöme som Svensk Embetsman, mgaf Allmänheten ett förtroende till dessa Stats-papper, sorn gjorde omsättningen möjlig och beredde dess lyckliga utgång.
Riksdag bestämmas till lika belopp för alla och böra utgå med Fyrahundrade Riksdaler Banco för hvardera i månaden, samt 2:o ”att tractamentena för Notarierne bos samtlige Riks-Stånden, vid närvarande Riksdag, likaledes bestämmas till lika belopp för alla och böra utgå med Fem Riksdaler Banco för hvarje Notarie om dagen." Utskottets i Utlåtandet N:o 230 gjorda hemställan, att Secreterareoch Notarie-arfvodena måtte vid innevarande Riksdag bestämmas till lika belopp inom alla Fyra Riks-Stånden, är alltså, enligt dessa Protocolls-utdrag, bifallen, ej allenast af Presteoch Borgare-Stånden, utan ock af Ridderskapet och Adeln samt utgör följaglligen ett Rikets Ständers, jemnlikt 75 §. Riksdags-Ordningen, fattade beslut. I öfverensstämmelse med detta beslut, hafva också Presteoch Borgare-Stånden, genom bifallandet af nyssberörde Utlåtande äfven i denna del, bestämt enahanda aflöning för Bonde-Ståndets Secreterare, som för hvardera af de öfriga Ståndens Secreterare är föreslagen i Betänkandet N:o 169, eller 300 R:dr i månaden, äfvensom Ridderskapet och Adeln fastställt de månadtliga arfvodena för alla Stånds-Secreterarne till samma belopp eller 400 R:dr. Vid sådant förhållande och då Bonde-Ståndets beslut, enligt hvilket arfvodet för dess Secreterare skulle utgöra 400 R:dr i månaden, men arfvodena för hvar och en af de andra Ståndens Secreterare endast 300 R:dr, fattades, innan Rikets Ständer på ornförmäldte sätt stadgat, att aflöningen för samtlige Stånds-Secreterarne skulle med lika belopp utgå, anser Utskottet sig ega allt skäl inbjuda Hederv. Bonde-Ståndet, att jemväl i afseende på arfvodet för dess Secreterare, förena sig med Presteoch Borgare-Stånden uti deras beslut att bestämma aflöningen för Riks-Ståndens Secreterare till 300 R:dr i månaden.
Inteckning för den nya egarens gäld kunde derefter ej vägras, ehvad den, som afhändt sig fastigheten, vore rätter egare eller icke, och inteckningshafvaren blefve i senare fallet lidande, oaktadt ban handlat på god tro och haft all anledning att förlita sig på inteckningens' laglighet. Molionairen hemställde derföre, om icke i8o5 års Kongl. Förklarings ofvanberörde stadgande, i afseende på åtkomsthandlingars företeende, borde upplifvas, med bestämdt uttryckligt förbud emot ifrågavarande missbruk; samt af Riksdagsfullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län, hvilken andragit, alt då domstolarna på olika sätt behandla frågor om uppbud och fasta å jord, när, till följd af eldsvådor eller andra händelser, handlingar icke kunde fullständigt anskaffas; och enär det syntes vara af stor vigt, att det förfarande, sora vid dylika tillfällen borde ega rum, blefve noga bestämdt samt öfverallt lika, anliölle Molionairen, att Lag-Utskottet mätte utarbeta förslag till de stadganden i 5 Cap. Jorda-Balken, samt öfrige dermed gemenskap egande lagbestämmelser, hvilka af ett sådant förtydligande blefve nödige. Och har uti sistnämnde motion flere Ledamöter af Bonde-Ståndet instämt. I anledning häraf tror Utskottet sig böra upplysa, att detta ämne äfven utgjorde föremål för Rikets senast församlade Ständers öfverläggningir. Resultatet deraf blef då, att Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, föreslogo, att ”den i Kongl. Förklarifigen dea 14 Maji i8o5, rörsnde lagfart å fast egendom, befintliga föreskrift, angående ovilkorligt uppvisande inför domstolen af de handlingar, hvilka styrka förr# 3 Lag-Utskottets Betänkande N.o 121. egarens åtkomst, måtte förändras till följande lydelse: Enär lagfart sökes, böra de handlingar, som styrka förra egarens åtkomst, uppvisas, samt innehållet deraf i lagfartsprotocollet antecknas. Kunna icke sådane handlingar företes, då må förre egarens åtkomst genom annan laglig bevisning styrkas.” Härå meddelade Kongl.
Ehuru seglationen å sjön Wenern sedan äldre tider fortgått och skeppningen från dess hamnar icke varit obetydlig, syntes dock af åtskilliga anteckningar, alt några väsendtliga säkerhetsanstalter till ledning för sjöfarande, äf vensom någon lots-inrättning, icke före 1790-talet varit anbragt. Den första karta öfver Wenern hade 1789 utgifvits af dåvarande General-adjutanten F. Nordenankar, och följes ännu denna karta. Sedan Kapitenen, vid Örlogs-flottan J. F. IVarberg fått sig uppdraget uppliktningen och inseendet öfver nämnde anstalter, utgafs år 1797 en afhandling om sjöväsendet å Wenern och 1805 en s. k. seglationsbok. Begge dessa arbeten voro hvar för sig af stort värde för sin tid och i förhållande till den då tillvexande trafik på nämnde sjö, ehuru ofullständiga de nu mera i sjelfva verket äro. Enligt ett af bemälde Kapiten afgifvet förslag, blef en slags lotsoch båk-inrättning ordnad, hvarefter Kongl. Maj:t år 1813 lät i nåder utfärda reglemente och stadgar, rörande vården och tillsynen af dessa anstalter och om uppbörden för dem. Uti detta nådiga reglemente bestämdes, att en sjö-officer, dåvarande Hydrografen för Wenern, skulle anställas i egenskap af befälhafvare och styresman. Under dess befäl ställdes två uppsyningsman, den ena för Dalbosjön, stationerad i Wenersborg, samt den andra för Östra sjön, med station i Carlstad, hvilka voro förmän för de 14, derjemte anställde, prickhållare och lotsar, samt tillika hade tillsyn öfver sjömärken och prickar, hvilka utgjorde, de förra Bil. N:o 2 lill Kongl. Maj:ts Prog. 1847, Haft. 1 3 18 244 och prickarna 343 stycken; och hade härvid förblifvit under loppet af flere år, intilldess Direktionen lör befrämjandet af segelfarten på Wenern efter hand så föranstaltade, att tillsynen öfver samma sjö uppdrogs åt en enda person, hvilket förhållande ännu fortfar.
Det behöfs bara att en författare slår an den ton, som ingen af oss ännu funnit, griper det omedvetna och ger det form ... Jag har inga siffror att stödja mig vid, men jag tror, att på den tiden Blanche, fru Carlén, Almqvist och alla deras samtida skrefvo sina romaner – jag tror att de lästes mer af den stora publiken landet rundt, än någon af våra nu skrifvande författare. Och tänk på Frithiofs saga! Hur lästes den icke, hur sjöngs den icke, hur låg den icke i sjelfva luften, så att det icke var möjligt för någon att vara obekant med den. Dess ofantliga popularitet berodde på, att den grep sjelfva sin tids grundkynne, den sjöng just de melodier, hvilka lågo och slumrade hos alla. Den har ingen tendens, men den har stämning, den har lif, färg, friskhet, ungdom, värme! Ernst Ahlgren kastade en jemförande blick på de senaste årens literära produktion och resultatet af denna mönstring var icke uppmuntrande. Sina tankar i detta ämne hade hon ämnat ge form i en uppsats Om glädjelösheten i vår unga literatur. Artikeln blef aldrig fullbordad; men på de lösa bladen finnas nedkastade tankefragment, hvilka ge en föreställning om hvad hon velat säga: Det ligger något förkrympt öfver vår nyaste literatur. Det fattas sol, luft, frihet – allt det, som gör att dikten lefver. Det är afmattning på alla områden. Se efter. Hvad ha de senaste åren gifvit oss? »Pastor Hallin», »Lifsuppgifter», »Kampen för lyckan» etc. Jemför! Författarne äro bundne af sig sjelfve eller bundne af kritiken. Skuggrädslan har kommit in i allmänhetens sinnen. Qvafheten – det lilla utrymmets brist på luft – lägger sig tryckande öfver allas bröst. Ernst Ahlgren uppräknar de orsaker, i hvilka hon anser den literära afmattningen ha sin grund: Kritikens tryck: gudsnådligheten. »Realismens» eget tryck: hvardagligheten, tyngden, grofbrödsoch ölstämningen. Det ekonomiska trycket: nutiden fordrar mera teknik, följaktligen mera arbete. Allmänhetens skuggrädsla. Kritiken saknar personligheter.
Hvad jordmånan angår, så består den icke endast af sand, utan den är kalkblandad. Föröfrigt har jag icke motionerat eller haft för afsigt, att der skulle odlas hvete, råg, korn eller hafre, utan i motionen står tydligen, alt der skulle gräfvas, d. v. s. att der skulle sättas potates, sorn växer i sand och kalkjord, samt ej fordrar så mycken gödsel som spanmål. Dessutom nämndes, om jag hört rätt, att grunden vore för klen för uppförande af stenhus. Jag har deremot föreslagit uppbyggande af trädbus, hvilka jag anser lämpligare, då fångar val kunna bryta sig igenom ett stenhus, men ej förmå gå igenom ett stockhus; och jag är öfvertygad att, om man vill hugga ut en plats af qvadratmils vidd, der byggnaderne formerades såsom i en liten köping, och mer än hundra correctionister icke funnos i hvarje hus, så skulle grunden ganska väl bära dessa hus, och då alla husen uppfördes af träd, skulle fråga aldrig uppstå hvarken om tegel eller kalk, och grundstenarne kunde man väl få från Gottland. Hvad åter beträffar, att sjön emellan Gottland och Sandön kan tillfrysa; så tror jag icke, alt det inträffat mer än 2 gånger på 3o års tid; och om isen också blefve så stark, att correctionisterpe kunde begifva sig från ön , kunde de ej komma längre äp till Gottland, der de snart skulle igenkännas, hvarföre denna omständighet, helst den så sällan kunde inträffa, icke synes böra hindra förslagets antagande. Jag har, för erhållande af närmare upplysningar, skrifvit till Carlskrona; och då svar derpå ankommer, anhåller jag att få meddela de ytterligare uppgifter, sorn för ämnets bedömmande kunna anses erforderliga, H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel: Förevar, motioner nödgas jag för min del afstyrka. Mina skäl dertill äro i korthet följande: Det är redan fullkomligen erkändt i hela Europa, att inga andra correotionella bostäder äro antagliga, än de, som äro försedda med celler och ställda under tillsyn efter den Pensylvanska metoden.
Ständer före. ftä, att en Summa af 3355: R:dr. för Jemt. lands och HerieädalenS Läns Lands Stak samt pä förflag en lika Summa för Norrbottens Lands. Stat, mätte pä andra hufwudtiteln i. bland Civile och Lands-Statcrne fä uppföras. 5:0 Angående Högsalig Hans Longi. Höghet Lron-prinsens Läkt Augusts pensionärer. Sedan Kongl. Maj t i Räder beftutit, tift. dela dem som närmast omgif,v:t Högsalrg Hans Kongl. Höghets Person, samt Desi ifrän Norrige hitkomne Betjening, följande ärliga Pen. sioner, nemligen: Öferste-LieUtenanten Holst 1500: R:dr., Kammartjenaren Juel 500: R:dr. Städerffan Stina Iwarsdotter root R.dr. och Lagvaien Jens Zo: R:dt., samt Hans Kongl. Höghets Hand. Secreterare Förste Expeditions. Secreteraren Kullberg ZZz; R:dr.; sä äligger det Stats. Utskottet att härtill utse medel; men Stats. Utskottet fär wördsammeligen tillkänna. Hfwa, att nägon tillgäng pä Stat, icke finnes; lik. Den 21 September. 625 ikwäl och som Riksens Högloft. Ständer flkerlgen dela med Kongl. Maj.t lika känslor i åseende pä minnet af Sweriges saknade Kron» Prins, hw Stöts. Utskottet ansett sig böra upp. giiwa den enva möjliga utwägen, att Riksens Höglefl Ständer för deni a gängen bifalla, att detze personer med en sammanräknad Summa af L48Z: Ror. r6. si., fä pä Allmänna Indragnings-Staten upptagas. Wio detta tillfälle och dä Riksens Hö-stoff. Skäne er g.klal och godkänt den af Stats.
Kjuta ej våra stamförvandter, de Tyska nationerne, samma friheter i verkligheten, oaktadt de ej äga en sådan representativ styrelse som den nämnda; ty livar finnes folkets frihet bättre skyddad, än då den är under värnet af en mäktig adel, emedan aristokraten är lika jaloux om sina rättigheter som någonsin monarken? Då således revolutionernas frukter till en stor del varit imaginära; hvarföre böra vi ej bibehålla, åtminstone såsom canevas, våra urgamla institutioner? Dessa ligga till grund för våra nuvar. 4 kamrar, — de kunna äfven ligga till grund för tvänne. — Vår urgamla indelning uti krigare eller ädlingar, prester och jordbrukare, hvartill i sednare tider kommit den dass, som sysselsätter sig med ämnens manufacturerande och utbytning, kan alltför väl ligga till grund för en regeringsmekanism, som närmar sig den Fransyska, eller hellre den Norrska; likvisst får jag vid denna sednare anmärka, att Norrige begagnade sig skickligt af förhållandena 1813 och i8t4 för att förskaffa sig något förstora friheter. Kastad af en händelse midt ibland en stor nation, då ännu dyningar voro qvar efter krigens och revolutionernas stormar, har det varit mig möjligt att vinna någon insigt uti dessa saker; det var mig således lätt, då, vid R. o. Ad:s första sammankomst, Ståndet valde ledamöter till talmansconferencerna, utan Hr Landtnäs begifvande, att förutse, hurudan karakteren af R. o. Ad:s rådplägningar under denna riksdag skulle blifva. Hvad adressen beträffar, tror jag mig äfven nu inse hvilken Bonde-St:s implicita mening dermed är. Hvilken denna än må vara, anser jag R. o. Ad. böra bifalla Ståndets förslag. R. o. Ad. bör intressera sig för en class medborgare, som utgöres af 2,000,000, och der den gamla Svenska ärligheten och rena seder ännu finnas qvar, och som säkert skulle bidraga att tappert försvara fäderneslandet mot dess fiender!
Nsj:l8 sk8iAt vöre stt i berörde sinnen stlsts ^sd!Z vroxo8ition till Riket8 8tsuder. vetts lisi vid ujipls8ts köi8lsA inneksttsr n/,ps deri snlords Mnnder: 1:o ^.tt 1 8 i 23 tlsjiitlet ^rkds-Lslken 8kulle erlislls köljsnde kuisndrsde I) del86: "Iktiim^ndsre 8ksll kör livsrje sr sk8lnts rskninK ökver det lisn om lisnder liskver, stt dersk 8könjs8 ms, Iiuru lisn den om)ndiAS8 egendom körvsltst. ^k den »s lin in A Aitve lisn, vid livsrt si8 8lut, den omvndi»s8 ns8ts krsndeidel, om 8s kordrs8: be^srs de det, ej, vsie löimvndsie snds 8k)1diA, stt livsrt tredje är till8lslls dem rskniiiK. ^ro ej krsnder, eller vriArs de stt rskmnKen §rsn8ks; ds 8ksli körmvndsren livsrt tredje sr 8in rsknin^ till listten inlemns; oell körordne lklstten