Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I hela huset var så tyst och stilla, allt vittnade o m lugn o c h frid, och dock kämpades däruppe en den svåraste kamp, dock frätte sorgen på ett ungt ensamt hjärta. Skulle hon mottaga mig, skulle hon anse mitt besök föranledt af deltagande i hennes sorg eller af kall nyfikenhet, då hon j u icke kunde veta, att j a g kände den sorgliga händelsen. Efter ett par timmar, när ännu intet ljud förnummits, gick j a g upp och knackade på hennes dörr. » Jag skulle önska att få vara ensam, » ljöd svaret i afvisande ton. Jag gick åter ned. Fram mot middagen k o m m o de öfriga hem. På deras glada prat o c h skratt kunde j a g höra, att Marthe ingenting sagt. Katharine sändes efter lady Threaton. » Lady Threaton kommer icke ned till middagen. » Times kom o c h gaf äfven de öfriga del af händelsen. En tung, dyster stämning utbredde sig, vi talade saktare till hvarandra, o c h allt högljudt skratt o c h prat var bannlyst. Madame gick upp, men hon blef ej insläppt. Stackars lady Threaton, hon ville kämpa och lida ensam. Vi sade omsider godnatt åt hvarandra för att åtskiljas. Då gick jag åter till lady Threatons d ö r r: » Cecilia, visa icke bort mig, låt mig komma in. » Intet svar. » Jag kan inte längre låta er vara ensam med er scrg, stöt mig icke ifrån er. » Jag väntade länge. Där inne utkämpades striden mellan ett svidande hjärta, som söker ett annat att dela sin sorg med, o c h ett stolt sinne, som ej vill visa det sår, det fått. Så öppnades dörren. Ansiktet hade samma bleka färg, som när hon läste telegrammet, hennes ögon med mörka ringar kring voro onaturligt stora och torra. Hon hörde till dem, för hvilka tårar äro en lisa. » Cecilia, jag vet den förfärliga sorg, som drabbat er; o m ni har behof af en vän, för hvilken ni kan tiga eller tala, hvilket ni vill, så låt mig stanna. » Hon räckte mig handen med ett stilla tack. Vi satte oss i soffan, hon var trött och förbi.
Men för en hvar, som med någon uppmärksamhet följt de Norrländska handelsvägarne, är det faktiskt kändt, likasom det vid akt - 24 gifvande på rörelsens naturliga gång lärer finnas uppenbart, att den del af Norrländska vintertrafiken, som grundas på beräknad afsättning i det inre af landet under vägen till Stockholm och derföre tager omvägen till Sala, också och med ännu mera skäl söker den betydligare afsättningsorten Upsala; hvaraf följer, att den öfver Sala gående Norrlands-trafiken endast undantagsvis skulle, med förbigående af Upsala, begagna sig af den direkta jernvägen från Sala till Stockholm öfver Örsundsbro På alldeles enahanda sätt måste det ock förhålla sig med den trafik, som afsättningen under vintern af Dal-allmogens tillverkningar föranleder. Bergsoch jordbrukets tyngre produkter, såsom malm, jern och spannmål, kunna aldrig i regeln blifva föremål för transport på hela jernvägen emellan Stockholm och Sala, utan söka sig till och från de närmast belägne, vida billigare vattenvägarne, der dessa af jernvägen beröras. Och detta så mycket hellre, som Stockholms inoch utförsel, hvaraf denna trafik hufvudsakligen bestämmes, är inskränkt till ungefärligen samma tider, då de inre segellederna äro farbara. Någon betydligare transitofart emellan Sala och Stockholm är således icke ur någon synpunkt att motse, icke ens under vintermånaderna, än mindre så länge sjöfarten är öppen. Af den uppgjorda statistiska beräkningen, som utvisar förhållandena 3 mil öster och norr samt 3 mil vester och söder om Stockholm—Upsala—Sala-banan, synes äfven, att mantalen, folkmängden, ängsmarken och afrösningsjorden är större på den första, men odlade jorden och spannmålsproduktionen åter större på den sednare sidan.
Utsk. har nemi. sagt, att den, som är bruksägare och icke innehar beställning i Rikets tjenst samt är ofrälse, skall vara berättigad till val såsom bruksägare, derest han icke innehar bergsmanshemman med representationsrätt; och den siste värde talaren har dervid tillagt, eller innehar annat hemman eller på annat sätt är berättigad till val i annat Stånd. Sålunda skulle en ofrälse bruksägare, som aldrig varit i Kronans tjenst, men ägde jemte sina stora bruk ett enda bergsmanshemman, blifva, enligt Utsk:s förslag, utesluten från val i BorgareSt.; och enligt den siste värde talarens förslag skulle han blifva utesluten från deltagande i dessa val, om han blott ägde ett vanligt krono-eller skattehemman, emedan han för detta hemman vore berättigad till val i BondeSt. Jag medger riktigheten af den princip, att ingen bör få väljas i 2!ne Stånd; men han bör få välja och väljas i det högre Ståndet, med uppoffring af denna rätt i det lägre. Sålunda borde hvar och en bruksägare, som tillika innehar sådana hemman, hvilka berättiga honom till representation i BondeSt., förlora sin valrätt i detta sist - Den aa December f. m. 413 nämnda Stånd, men deremot inträda i denna rätt liti BorgareSt. Jag kan således icke gilla det undantag, som här blifvit föreslaget. Dessutom föranlåtes jag till en annan anmärkn. hvilken grundar sig på den skillnad, som är emellan valrätt och valbarhet. Man kan nemi. vara valbar, utan alt hafva valrätt. Magistratspersoner hafva icke valrätt, men kunna väljas; och man kan hafva dubbel valbarhet inom samma Stånd, t. ex. med prasberiden försedda professorer i de verldsliga faculteterna, hvilka äro valbara både vid universitetet och i stiftet. I enlighet härmed kan jag derföre icke inse, hvarföre en man, som jemte sin lilla borgerliga rörelse i en småstad har stora bruksegendomar, icke skulle kunna såväl i egenskap af borgare som i egenskap af bruksägare vara valbar inom samma Stånd, så att han kunde väljas såsom brukspatron, om stadens val ej folie på honom.
Men då det är en sida af ämnet, som af de töreg:de talarne blifvit allt för litet vidrörd, anhåller jag att derom få nämna några ord. Min tanke är den, att då en lag så objelpligen fallit i allmänna tänkesättet, som den om landsförvisnings-straff såsom påföljd för affall från vår lära, och då denna lag i verkställigheten möter sådana omöjligheter och förödmjukelser för både lagstiftningen och lagskipningen, som nu är fallet, återstår icke något annat, än att ur vår lagbok utplåna densamma, och, ifall något annat ansvar är af behofvet påkalladt, införa ett sådant stadgande i det förras ställe. Man måste då vädja till LagUtskis fyndighet. Skulle LagUtsk. deremot ieke anse möjligt att framställa förslag till någon annan påföljd för affall, så är det nödvändigt att något medel måste uttänkas, för att visa, det lagen icke vill gilla eller upmuntra dylika handlingar; detta medel anser jag böra ligga i sjelfva redaktionen och upställningen af förslaget, så att det, så väl till sin rubrik som till sina motiver och bestämmelser, må bära prägeln af den varsamhet och försigtighet i uttrycken, att icke något missförstånd hos den mindre bildade delen af allmänheten må upstå om Begeringens och Ständernas mening i detta hänseende. Jag har icke funnit en sådan varsamhet iakttagen i de flesta af de lagförslag, som jag varit i tillfälle att här höra granskas. Sjelfva handlingen, eller affallet har i allmänhet icke med ett ord af ogillande blifvit betecknad. Förseelse i ordningsmål, att icke anmäla ett tillämnadt affall hos Kyrkoherden i församlingen, på det han må genom varningar kunna återföra den villfarande till det rätta, är icke med någon påföljd belagd. Det hela har sålunda mera fått utseende sif en positiv rätt, som man velat öpna för affällingen, än af ett medgifvande till ett ondt, som man icke kan förekomma. Det är på dessa omständigheter, som jag tillåter mig att fästa LagUtskis upmärksamhet, un - SCO Den 4 November f. m. der det jag förenar mig med de talare, sorn begärt återremiss af Betänk. Många ledamöter hördes ropa på propos. Frih.
Inte kunde det vara något för en ansedd artist att måla af nu för tiden; förr i världen kunde ju allt möjligt gå an. Hall hade den förnimmelsen, att Greta icke var riktigt mottaglig för Stucks konst. Han vände några blad på en gång och visade henne en bild, under hvilken stod skrifvet »Es war einmal». Greta betraktade den länge, först häpen, sedan betagen. Hon tyckte sig förstå den allt bättre, ju längre hon såg på den. Det var en gång ... På en ängsmark i gulröd sagoskymning står en hvitklädd och späd prinsessa och lutar sig fram öfver någonting därnere i gräset, hon böjer sig ned och lyssnar med halföppen mun och vidgade skrämda ögon, som likväl le, och hon håller upp sin långa klädnad och är rädd att väta sina små fötter, där hon står på tufvan. Hvad är det hon ser därnere i det sumpiga, våta gräset, och hvad hör hon, hvad lyssnar hon till? I gräset vid hennes fötter sitter en liten ful groda och ser på henne med stora, svårmodigt kloka ögon. Och man ser strax, att det icke kan vara någon vanlig groda, eller man anar det dock, ty det ligger en hemlighet och en sorg i hennes ögon. Hon har också något att säga prinsessan, något som ingen får höra mer än hon ensam, och den hvita prinsessan böjer sig ned och lyssnar, leende och rädd. Vinden har tystnat, för att hon skall kunna höra bättre. Gräset prasslar icke längre, och trädens grenar kröka sig orörliga upp öfver synranden. Och omkring dem står kvällen stor och tyst i gulröd sagoskymning. Det var en gång ... Greta satt med halföppen mun, leende och rädd som prinsessan själf. Hon kunde icke taga sina ögon från bilden. »Jag är säker om att det är en förtrollad prins,» sade hon lågt. »Ja,» hviskade Hall, »och han ber henne att lösa honom ur förtrollningen, och hon nickar med hufvudet och ger honom sitt löfte. Han hviskar till henne hvad hon skall göra, för att han åter skall kunna bli prins, och hon står undrande och lyssnar och skälfver och ler.
Jag tror således, att man för närv:de bör låta sig nöjas med det ganska stora steg till undervisningens befrämjande, StatsUtsk. tagit, samt att man icke bör taga steget så stort, att man skjuter förbi målet, som naturligtvis är, att på lämpligaste sätt ordna den allmänna undervisningen efter nutidens och närmaste framtidens behof och tillgångar. Jag anhåller om bifall till punkten. IX II. 35 5<tr> Den 20 November e. m. Hr Lilljehöök: Jag vill blott lägga några få ord till den siste värde talarens yttrande. Här har blifvit yttradt, att då Malmö skola har så ansenliga donationer, kunde staden sjelf bekosta skolans utvidgning. Jag får uplysa, att åtminstone i de flesta fall äro de åt skolorna gifna donationer inräknade bland de medel, hvarmed skolorna skola uprätthållas, och följaktligen kunna ej af dessa donationer nya lärare-löner utgå. Man torde äfven fästa afs:de derpå, att Malmö samhälle låtit upbygga ett rymligt skolhus, afpassadt och inredt för ett högre läroverks behof, just för att få ett sådant läroverk der inrättadt. Vid sådant förhållande synes det mig ej vara med billigheten öfverensstämmande, att sedan Staten sagt åt Malmö: du skall få en högre skola om du bygger ett stort skolhus, Staten sedermera vägrar medel till en sådan skolas inrättande. Jag tillstyrker bifall till punkten, och då frågan om Christianstads skola förekommer, torde det blifva tillfälle att yttra sig, huruvida denna stad behöfver ett högre läroverk eller bör nöja sig med ett lägre. Hr Printzensköld: Jag högaktar de motiver, som föran iedt Gr. Liljencrantz att framställa det af honom väckta förslaget, men jag måste ändock ogilla detsamma. Att minska ett redan befintligt, af behofvet påkalladt läroverk, för att derigenom bereda tillgång till inrättandet af ett nytt, är i min tanke något högst oriktigt. Utsk:s Betänk, ådagalägger på det tydligaste, att ett högre läroverk i Malmö, i hänseende till både stadens och ortens folkmängd, är högst nödigt.
Utne^änuförenkräkningar och Sammandrag, Litt. K., jemväl utsatt den, efter sådan grund, lingen, å hvarje af der intagne hemman belöpande nya ränta, hvarvid ock utvisas de obetydliga skiljaktigheter, som genom jemnande af bråken uti fyllnadspenningarne uppkomma. Uti Herjeådalen upptages äfven ibland ordinarie räntan Ost, som 11b Om Osterlägges lör hvarje underhållen ko, utan att likväl annan grund för bejeådalen! er räkningen finnes stadgad, än alt den skall motsvara en dags mjölkning. Dä den således icke utgör någon till beloppet bestämd ränta, kan ej heller förvandling deraf, så länge den efter dylika grunder utgår, ega rum; Och hemställa Comiterade derföre underdånigst, om icke Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande kunde erhålla Nådigt uppdrag att, efter menighelernes hörande, i underdånighet afgifva förslag, huruledes denna skatt, förvandlad till penningar, likasom öfrige hemmansräntor i provinsen, må kunna till visst belopp lör hvarje hemman bestämmas. Bland ordinarie räntan upptagas och antecknas jemväl i jordeboken 12 b 0m Pre* Presternes så kallade Utlagor, hvadan föreskrift bör meddelas, huru med slurnes ullasorderas beräknande skall i framtiden förhållas. Då dessa utskylder, äfven der de äro i persedlar utsatte, i allmänhet utgöras efter bestämda priser samt endast å några få ställen liqvideras enligt markegång, anse Comiterade lämpligast vara att, äfven om sednare alternativet för hemmansräntornas förvandling skulle blifva antaget, berörde utskylder öfver hela Riket utsättas till visst, för hvarje pastorat sammanräknadt belopp i contant, och fördenskull sådane persedlar, som blifvit godtgjorde efter markegång, beräknas i penningar efter den i första alternativet för hemmansräntornas förvandling föreslagna grund.
Nio 162, öfver Herr Stvdles motion, orri meddelande af bestämdt stadgande, huruvida serskildt ansvar skall ega ruin för; förnyande af förbrytelse, hvarföre man ännu icke undergåtL bestraffning, föredrogs nu och återremitterades. S. D. Föredrogos a 113m Banco-Utskottéts; på. bordet livilande nedanstående Memorialr N;o 62, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets Betänkande, N:o 57, Stånd* t lät bero vid Betänkandet N:o 57; och N:o 63, i anledning af Herr Rosenblads motion, angående rättighet för Fullmägtige att temporairt förstärka fönderne för publika fonder, samtför, handeln; och, den. storm rörelsen; bifölls.. Den 26 no v 1S34 F rån. Höglo fl..Riddeeseapet och Adeln.- S;. D.-Vid förnyad föredragning; af Siats-Utskottets den i5 dennes på bordet lagde Memorial N:o 3i8, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i fråga om beyiljandet af extra, anslag lill Försvarsverkets iståndsättande, allmänna arbeten, nr. m„ stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut; 1:0 Ridderskapet och Adeln antog den i första punkten till Ståndet gjorde inbjudning, och godkände den senare af de uti samma punkt foreslagne voterings-propositioner, nied antagande af det första alternativet till contra-proposition; 2:0 Ridderskapet och Adeln antog den i andi a punkten till Ståndet gjorda inbjudning, och godkände den senare af de uti samma punkt foreslagne voterings-propositioner, med antagande af det första alternativet till contra-proposition ; 3:o de uti 3:dje punkten foreslagne voterings-propositioner godkändes; 4-° den uti 4-‘de punkten till. Ridderskapet och Adeln ställde inbjudning antogs, i följd hvaraf den; Trot.
Prinsessan Sophia Albertinas begraf 9999999999999999 9 , om anslaget till Lejonbackens ombyggnad ,,,,,,,, „ om Krigs-Collegii redogörelser för ar i83i , , , , , , , , » » j , , > > Svar på återrcmiss ,,, „ om Krigs-Academiens räkenskapers granskning ,,,,,,, ■> om Tull-Verkets d:o d:o , , , , >, om Post-Verkets förvaltning för ar iS31 , , , 1111111111111 , om INumer-Lottericts räkenskaper är i8ji 1 „ om Con troi-Ver ket är i83i, , , , , >> om Sundhets-Collegium år 183r , , n om Invalidhus-Fonden år i83i , , om Civil-Statens Pensions-Cassa år >■831 tiii-iiitt 11 111111 , om Arméens Pensions-Cassa år i83i „ om Saltpetcr-Fonden år i83i , , , , „ om Garnisons-Sjukhuset år i83i , , „ om Carl Gustafs Stads ,Gevärs-Fac tori år i83i ,,,,, , , , ii om Ofver-Intendents-Embetet år i83i Svar på återrcmiss ,,, „ om Stockholms Stora Barnhus år i83i , i-i 11 11 1 1 1 1 1 j , 1 „ om Stuteri-.Öfver-Styreisen år i83i Svar på återrcmiss ,,,, , om Finska ersättningsmedlen år i83i 11111111111111111 „ om Lappmarks Ecclesiaslik-Vcrks ( Fond 1111-1111111111111 ',1 om Fängelserna och Arhets-Inrätt ningarne i Riket,,,,, ,1 om Förvaltningen af Sjöärendena, Flottans m. 11.
En märklig egenhet företer Utskottets förslag deruti att det borttagit bröstarfvingarnas ovilkorliga rätt till arfvejorden, men sökt bibehålla denna rätt för slägten, då det uti förslagets 2:dra paragraf stadgat att om arfvejord å landet må ej förordnas till förmån för annan än den, som egt börderått till jorden, om den af gifvaren såld blifvit, eller, om så skyld, ej finnes, till annan af gifvarens skyldemän, så länge sådan till är. Det förefaller besynnerligt, att Utskottet sålunda ej tvekat att i afseende på arfvejorden rubba den ordning inom slägten, som ligger till grund för arfsrätten, att det ej tvekat att tillintetgöra bröstarfvingarnas ovilkorliga rätt, hos hvilka det blodsband, som för slägten är arfsrättens grund, i första hand och mäktigast gör sig gällande, men likväl tvekat att rubba skyldemännens ovilkorliga rätt till sagda jord. Utskottet synes dervid hafva förbisett, att det i sjelfva verket upphäft slägtens rätt då det upphäft bröstarfvingarnas, enär den förra helt och hållet grundar sig på och utgår ifrån den sednare, samt att ett lagförslag, som bevarar den förstnämnda rätten på samma gång som det upphäfver den sistnämnda, derföre är behäftadt med en mycket stor inkonseqvens. De skäl, som förmått Utskottet till den af mig tadlade lagstiftningen äro förnämligast trenne. Först och främst har Utskottet åsyftat att bereda enhet och enkelhet uti testamentsrätten; ooh nekas kan icke att de nuvarande lagarne äro i detta afseende högst invecklade och osammanhängande. Men den sökta enheten bör kunna vinnas utan att uppoffra arfvejordsprincipen och den för testamentsrätten af förvärfvad egendom, och kan den ej utan en sådan uppoffring vinnas, så bör man ej för detta pris köpa densamma. Vidare har Utskottet velat bereda bröstarfvingarna en hittills saknad fördel.
De båda göra derföre uti en vagn, bespänd med flygande drakar, en resa från 1840 till 1740 och inträda osedda uti farfarsfadrens snickareverkstad, der de blifva vittnen till den tidens sedesamma borgarelif, likasom till den omnämnda öfverlåtelseskriftens upprättande o. s. v. Detta sednare skedde, för att med lämpliga medel återföra den slösande farfadren, en ung man, på ordningens väg, men dervid upptäckes, att denne varit frånvarande från hemmet och gjort af med en liten summa penningar endast för att rädda en fattig familj. Det hela är en skön och intagande tafla, och isynnerhet pikant är blanksmörjefabrikantens förtjusning vid åsynen af hans sköna adertonåriga, blifvande farmor. Han, sjelf en snart fyrtioårig man, kan ej låta bli att smeka det täcka barnet – farmodren, hvarigenom hans närvaro upptäckes, och han går miste om kunskapen, hvart den ifrågavarande räddande kontraöfverlåtelsen tar vägen. Men den haltande är ej rådlös, utan för honom i en ångvagn till 1940, då han med förskräckelse får se sin sondotter, en gammal ful gumma, men till sin glädje höra henne omtala, hvar hennes farfar, blanksmörjefabrikanten, återfunnit den vigtiga skrifvelsen, nemligen i en viss gammal byrå, som han ännu egde, i en lönnlåda. För öfrigt är nu allt den uppochnedvända verlden. Luftskeppsbyråer och postkontor till månen äro småsaker. Qvinnorna hafva fullkomligen emanciperat sig, och karlarne intagit deras plats. En kypare, utstofferad som en generaladjutant, har sitt eget palais, och en köksa, en gentil dame, spelar, för att steka några hjerpar, blott en kavatina på ett instrument, hvars tangenter kommunicera med köket. Det hela är besatt löjligt och gisslar, likasom uppträdet från 1740, den närvarande generationens svagheter, ehuru på annan väg. Upplösningen gissas lika lätt, som återfärden till 1840 skedde i ett luftskepp.
Barmhertigheten talar med Friden; hon menar, att både hon sjelf och Friden skola blifva förglömda, om menniskorna fördömas, äfvensom att fadren då ej längre kan kallas barmhertig. Friden instämmer, men råder att tala med systrarna och söka med dem blifva ense. Barmhertigheten frågar dem då, hvad de tänka om den arme mannen; Rättfärdigheten svarar, att han måste fördömas, och Sanningen tillägger, att Guds ord måste hafva sin framgång, som bjuder, att då menniskan ej vill lyda Guds ord, skall hon från hans ansigte nedstörtas i helvetet. Barmhertigheten påminner då derom, att Rättfärdigheten fått råda, då det gällde englarna, och anser billigt, att hon får råda denna gången; hvarom icke är det ute med henne och alla. Då de förra icke låta beveka sig, råder Friden sin syster att ej klaga, utan gå in med till Fadren, kasta sig för hans fötter och söka beveka honom. Andra akten. Barmhertigheten inlägger hos Fadren förböner för menniskan, och Friden ber honom besinna, att menniskan icke syndat af motvillighet, utan förförd af satans list: ”Ty hvar bliffver titt sköna Nampns beröm, Om tu icke är barmhertigh och from.” Gud Fader anmärker, att menniskan är skapad efter hans beläte och derföre ganska väl kunnat motstå satan, men då hon nu traktat efter att blifva allvis som han, måste hon lida timlig och evig död; annat medel kan han ej påfinna. Barmhertigheten invänder, att Gud ej mera kan kallas en nådig Gud, då han är så grym. Gud Fader förklarar sig ej tycka illa om deras enträgenhet och önskar, att han kunde finna på något medel att hjelpa dem; emellertid utsänder han englen Gabriel att återkalla Rättfärdigheten och Sanningen, hvilka hålla på att plåga menniskorna. Gabriel frambär Guds befallning och beder dem komma och konferera med sina systrar. Tredje akten. Barmhertigheten och Rättvisan framställa hvardera i två repliker sina skäl inför Fadren. Han förklarar saken vara svår att reda och ber Allvisheten om råd. Denna föreslår att appelera till Sonen, och dermed äro alla nöjda.
Utskottets Betänkande, Y 2. s 181 — i83, bif. af BondeStåndet, IX. 3. s 299, af Adeln, IX 3. s 3oa, af PresteStåndet, IX 3. s 307, af BorgareStåndet, IX 3. s 3o8. Nohlby, upplagsplats för Yedhandeln. Se Ljunga Elf. Norrköping, om eftergift i Bevillningen för de brandskadade Innevånarne i. Se Borås. — 0111 låneunderstöd för. Se Borås. Norrlander, Fältväbel. Se Bevillningsmedel. Notarier, om tvenne, använda af StatsUt skottet. Se Cancellister. — om lika ansvar för Consistorii-, som förskingra allmänna eller énskildta medel, med hvad Lagen stadgar för Uppbördsman. Se Secreterare, Lands. NnmmerLotterimedel, I 1. s 83g. • om upphörande af; Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1284* Utskottets Utlåtande. Se ÄssistanceContoiret. Ytterligare Utlåtande, IY 3. s 23o — 234, bif. af PresteStåndet, IX s 623, lagdt till Ilandlingarne af BorgareStåndet, IX s 658. —. — Räkenskaperna om granskning af, för år 1821. StatsUtskottets Betänkande, IV 5. NummerLotteri, om. Särsk. Utskottets Betänkande, XI s igo. Nybyggare, om ytterligare understöd och förmåner för, i YesterNorrland och Ångermanland. Motioner, remitt. till Stats-, Bevilln. och Ekon. Utskotten, II s 1191, 1262. Utskottens Betänkande, IV 4. s 354 — 365, återrem. af Adeln, IX s 888, hif. af BorgareStåndet, IX s 894» BondeStåndet, IX s 897. Ytterligare Utlåtande, IY 5.
Bruks-societeten, som vid sin föregående allmänna sammankomst 1862 förklarat sitt år 1859 framställda erbjudande att till bergsskole-clovcrnas praktiska undervisning och öfningar af Jernkontorets medel anvisa ett årligt anslag af 15,000 R:dr icke vara för Societeten bindande, derest bergsskolan skulle komma att qvarblifva i Falun eller förläggas å annan ort än liufvudstaden, hade förmält sig, af hvad Rikets Ständer uti deras sednaste skrifvelse anfört, icke ega anledning att frånträda sin åsigt om nyttan och lämpligheten af skolans flyttning till Stockholm. På de för en sådan förändring förut framhållna och nu åter åberopade skäl, hade Bruks-societeten funnit sig böra vidblifva en mening, att för inrättande af en med tidens fordringar och Svenska bergshandteringens behof öfverensstämmmande bergsskola någon dertill lämpligare lokal, än den i förening med Teknologiska Institutet ej erbjöde sig, och hvilken lokal, mera oberoende af tidsförhållanden än hvarje annan, tillika borde komma att erfordra minsta kostnaden såväl för skolans byggnad, som för dess ändamålsenligt fortgående verksamhet.