Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
MAURICE. Det betyder att både Jeanne och polisen ha varnat mig för folkhopens raseri. HENRIETTE. Feg också? MAURICE. Alla laster! Hur kunde Du tycka om mig? HENRIETTE. som var värd att älskas... Derför att i förgår var Du en annan menniska, FJERDE AKTEN MAURICE. Och nu så djupt sjunken. HENRIETTE. heter som icke äro Dina! Inte så! Men Du börjar pynta Dig med dålig MAURICE. Men Dina? HENRIETTE. jag mig genast litet bättre. Kanske, ty när Du skenbart blir sämre, känner MAURICE. domar. Det är som att gå och sätta bort vissa sjuk HENRIETTE. Och rå har Du också blifvit! MAURICE. icke vid mig sedan den natten i fängelset. De satte in en menniska och släppte ut en annan, genom att jag känner mig numera som mensklighetens den porten som skiljer oss från samhället. Vet Du fiende och jag skulle vilja sätta eld på jorden, torrlägga hafvet, ty endast i en verldsbrand kan min vanära utplånas. Jag märker allt detta sjelf, och jag kännes BROTT OCH BROTT HENRIETTE. är enka efter en major och har uppfostran, gammaldags begrepp om heder och sådant. Vill Du läsa det brefvet? Nej, det vill Du inte! Vet Du att nas vid mig; och om jag går ensam, tar polisen mig! Förstår Du att vi måste gifta oss? MAURICE. Jag fick ett bref från min mor i dag. Min mor jag är biltog! Mitt anständiga umgänge vill ej kän oss; det är ju helvetet! Men, Henriette, innan vi het, så bli vi mera jemnspelta. Vi afsky hvarandra och vi måste ändå gifta knyta våra öden, måste Du säga mig Din hemlig HENRIETTE. väninna som råkade i olycka Du förstår mig. Nåväl, jag skall säga Dig den! Jag hade en Jag ville hjelpa henne, ty hennes framtid stod på lifvet till! spel; och som jag bar mig klumpigt åt, satte hon MAURICE. kert handladt. Det var obetänksamt, men det var nästan vac HENRIETTE. anklagar Du mig.
t Hurudana föreställningarna om expositionen kunnat gestalta sig hos en eller annan utställare, framgår t. ex. deraf, att en person, som anmält en högst simpel hund, en knäracka, sade sig hafva gjort det, hufvndsakligen emedan han trodde sig skola den samma dresserad under utställningen.går, att om än i det stora hela allt for liten uppmärksamhet i vårt land egnas åt rasernas renhet och utvecklande, finnas dock undantag härutinnan. En god sak skola dessa sämre hundar i alla händelser göra: de blifva lefvande illustrationer på sådant, som bör undvikas vid hundkulturen, och komma att göra tjenst som bjerta motsatser till det goda inom vår hundafvel, sora expositionen har att uppvisa, de skola angifva, i hvilken riktning utvecklingsarbetet icke bör gå, och ^mana till allvarliga ansträngningar i den rätta riktningen. Också är det att hoppas, att en blifvande andra utställning skall uppvisa märkbara framsteg i den svenska hunduppsättningens beskaffenhet. Så har förhållandet redan blifvit i Norge. I ett hänsende blir denna första utställning af alldeles särskildt intresse: nämligen genom att uppvisa huudar fråt^ ett land af så betydlig utsträckning som Sverige, hvilka lefva under så olikartade förhållanden samt användas till så skiljaktiga och vexlande uppgifter. Ofver hundutställningen har en katalog blifvit upprättad af fil. doktorn C. R. Sundström. Till ledning härvid hafva tjenat förnämligast sådana uppgifter, som förefinnas på anmälningsblanketterna, men äfven andra, särskildt in-hemtade upplysningar. Dylika hafva ganska ofta visat sig oundgängliga på grund af luckor eller felaktigheter i de nyssnämnda uppgifternaI katalogen äro hundarne ordnade efter det program, sora Komitén meddelade i sitt ofvan anförda reglemente. Hela antalet anmälda hundar utgjorde den 1 sistlidna april 445 nummer; till dessa kommo äfven åtskilliga kullar valpar, hvilka skulle åtfölja sina mödrar.
Upplästes lill justering och godkändes följande votel ings-pro position: Den som yrkar propos. derå, att till contra-propos. vid begärd votering ronde 5 punkten i StatsUtsk:s utlåt. N:o 435 litt. F. skall antagas, att R. o. Ad. företager det ämne, hvarom nämnde punkt handlar, till hufvudsaklig pröfning, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, yrkar R. o. Ad. icke ofvannämnda proposition. F.fter voteringens slut, befunnos rösterue hafva utfallit, som följer : Ja — 7. Nej — 58. aå H. 5 I 34 Den i A p r i 1 f. m. Frih. Boye; Då jag anhåller att få till prof. nedlägga min reservation emot detta R. o. Ad.'s beslut, så saknar jag ej all tillfredsställelse af att hafva begärt votering. Jag är nöjd med att hafva uppfyllt min pligt, och jag är ännu mera nöjd med den slutföljd, som jag drager af detta beslut, emedan Hr Landtm, och Ståndet otvifvelaktig! skola finna omöjligheten af att ändra det beslut, som R. o. Ad. tagit i representationsfrågan, ang:de ståndsval. Der hoppas jag att få godt af detta beslut. Hr von Hohenhausen, Carl: Jag anhåller äfven att få till prot. anmäla min reservation emot Ståndets genom votering nu fattade beslut. Frih. Cederström: Äfven jag reserverar mig emot det ifrågavar. beslutet, ehuru jag ej kunnat deltaga i voteringen. Jag anhåller nu att få yrka Hr Frih. o. Ländunis propos. på den af mig begärda contra-propos., hvilken blifvit vägrad. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det Frih. Cederström begärt votering, och att contra-propos. dervid skulle innehålla instämmande i PresteSt:s beslut i afseende på den föredragna 5 punkten. Denna propos. ansåg Hr Landtm, sig, på de grunder han förut anfört, icke kunna framställa, hemställande han nu, om R. o.
Lag-Vtskoltets Betänkande M 21- 1 M 27 Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Maj 1860, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om förklaring af Kongl. Förordningen angående ej mindre lifstids-stådja och undantags-aftal, än ock all annan afhandling om nyttjanderätt till fast egendom å landel, den 9 November 1844. Denna Förordning stadgar i 1 g, att, på sätt angående arrende-afhandlingar, ingångna för viss tid, är föreskrifvet, skall ock annan handling, hvarigenom besittningseller nyttjanderätt till hus eller jord å landel blifvit på viss tid eller på lifstid upplåten, hos Härads-rätten intecknas och inteckningen behörigen förnyas, lör att, emot egandeeller intecknings-rätt, hvilken tillkommer annan, än den, som upplåtit eller lika med honom förbunden är, hafva bestånd. I 2 § af samma Författning föreskrifves åter, att om den, som å annan öfverlåtit sin eganderätt till fast egendom å landet, dervid såsom undantag förbehållit sig nyttjanderätt till större eller mindre del af samma egendom, eller afkomst deraf, han eger säkerhet derför i den öfverlåtna egendomen, med den förmånsrätt, allmänna lagen i 11 Kap. 2 § Jorda-Balken obetald köpeskilling tillägger; men försummar han att, inom den i berörda lagrum utsatta tid, afhandlingen, hvari förmånerna betingade äro, för Härads-rätten uppvisa och i inlecknings-protokollet intaga låta, eller att inteckningen derefter behörigen förnya, njuter han ej sedan bättre rätt, än för annat fordrings-anspråk. Dessa stadganden skola dock, enligt hvad Riksdags-fullmägligen Anders Jonsson från Wermlands län uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet memorial påstått, vara ofullständiga och i högsta behof af förklaring, i hvilket afseende motionären anmärkt: att författningen endast talade om hus eller jord samt fast egendom å landet, men deremot icke om qvarnar och vattenverk, oaktadt dessa voro så väl genom vår lagbok, som genom äldre och nyare författningar till begreppet Bih. till B. St.
Föröfrigt torde Kommittéen i underdånighet få hänvisa till hvad i det föregående rörande dessa undersökningar är anfördt jemte dertill hörande kartor och profiler, hvilka närmare ådagalägga de svårigheter terrängen i denna trakt företer, men hvilka Kommittéen hoppas hafva löst på ett så tillfredsställande sätt som de samma medgifvit. Sedan Kommittéen nu sökt att visa fördelarna i alla afseenden af Södra stambanans utläggning från sjön Stråken genom Jönköping till Tenhult, återstår att taga i betraktande fortsättningen af samma bana från Tenhult till Finjasjön i Skåne. 51 Såsom förut är nämdt åsyftade elen första undersökningen endast att finna den kortaste och lättaste sträckningen från Skåne till Jönköping, hvadan det var naturligt, att Lagaåns dalgång, som erbjuder en lättarbetad och rakt till det föresätta målet ledande terräng, skulle begagnas. Linien utstakades alltså uppför denna dal till Götaströms bruk, hvarifrån den sedan, då frågan om anläggning af stambanor för statens räkning uppkommit, böjdes vesterut mot Sandseryd eller Axamo och Stråken till förening med Vestra stambanan. Kommittéen har, sedan Sandserydslinien befunnits böra förkastas, i stället utstakat linien från Götaström till Tenhult i nordlig rigtning öfver en äfvenledes lättarbetad lokal. (Sistnämda linie är med piickado gröna streckar utmärkt på kartan.) Men då ändamålet med en stambana icke ensamt vinnes genom dess utläggning der lokalen är den i tekniskt hänseende lättaste, utan många andra omständigheter, såsom förhållandet till planen för andra stambanor, den angränsande ortens beskaffenhet m. m., böra tagas i betraktande, så och med anledning deraf, att berörde linie genomgår ett isynnerhet på dess vestra sida glesare befolkadt och ofruktbarare land, samt är jemförelsevis aflägsen från den östra, tätare bebyggda och mera odlade delen af landet, äfvensom på grund af derom hos Kommittéen gjorda framställningar, ansåg Kommittéen sig böra anställa undersökningar för utläggning af en linie från Finjasjön i nordostlig rigtning, för att så vidt möjligt genomskära midten af landet emellan båda håfven.
Småländska länen ersättning för den minskning, de till Rusthållen anslagna augmentsräntorna skulle undergå genom den ifrågasatta förändrade beräkningen af salpeterhjelpen, med begäran särskildt af Nils Persson, att räntegifvarne måtte tilläggas ersättning för det högre belopp, de från och med år 1851 måst utgifva, i följd af salpeterhjelpens utgörande efter markegång i stället för efter kronovärdi; och sorn Utskottet af de till detta mål hörande handlingar inhemtat, att, enligt Kongl. Kammar-kollegii Rref deri 28 April 1658 och Kongl. Resolutionen på alfmogens besvär den 15 December 1644, salpeterhjelpen uti de Småländska länen bordt utgöras med penningar efter kronovärdi, samt att den sedermera verkställda ändring, att beräkna salpeterhjelpen efter årlig markegång, icke stödt sig på någon gällande författning, utan synes hafva härled t sig derifrån, att, då straxt vid början af 1700-talet det missbruk yppats, att jordeboksräntan erlagts med penningar utan förvandling, och rättelse härutinnan blifvit af vederbörande kollegier förordnad, tillämpningen deraf kommit att af missförstånd sträcka sig äfven lill den under hemmantalsräntan inbegripna salpeterhjelpen, sorn derefter, ehuru endast småningom, börjat alt förvandlas efter markegång, hvarmed sedan hittills fortfarits, har, på grund af dessa samt de i den Kongl. Propositionen vidare anförde skäl, Utskottet ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att, till svar å Kongl.' Maj:ts nådiga proposition meddela, det Rikets Ständer för sin del medgifva, att salpeterhjelpen i de Småländska länen ifrån och med nästkommande år 1855 må, i likhet med hvad i de öfriga delarne af Riket eger rum, beräknas och erläggas med penningar efter kronovärdi, samt att Rikets Ständer, med godkännande af hvad Kongl. Majit i nåder yttrat i afse - Summa R:dr 16,790: — Stats-Utskottets Utlåtande M 61, Lill.
Efter tagen närmare kännedom örn ifrågavarande förslag, förklarade Fullmäktige att, derest för det sålunda föreslagna länet fastställdes sådana vilkor, att en betydlig 8 58 — fördel för Svenska stats-verket härigenom bereddes och, såvida Kongl. Maj.t lemnade Sitt nådiga bifall till deraf föranledda förändringar i de föreskrifter, som det med Kongl. Majits sanktion försedda lånekontraktet innehölle, Fullmäktige för sin del ville antaga det framställda förslaget. Men, med afseende å de ingalunda obetydliga kostnaderna för förfärdigandet och utfärdandet samt bokförandet af det stora antal obligationer, sorn för ifrågavarande låneandel komme att utgifvas, gjorde Fullmäktige, såsom uttryckligt vilkor för denna konverterings medgifvande, det förbehåll, att icke någon kapitalrabatt för det konverterade lånebeloppet skulle få beräknas. Sedan låneöfvertagarne ingått på detta vilkor, förklarade Fullmäktige, vid sin sammankomst den 5:te sistlidne Juni, det framställda förslaget, såsom särdeles fördelaktigt för Svenska stats-verket och icke i något afseende stridande mot de af Rikets Ständer beslutade samt af Kongl. Maj:t fastställda stadganden, rörande den af Rikets Ständer föreskrifna upplånings verkställande, vara af Fullmäktige antaget, under vilkor, att Kongl. Majit lemnade Sitt nådiga bifall till den derigenom föranledda förändring i betalningssättet; och blef underdånig skrifvelse till Kongl. Majit expedierad, innefattande anhållan, att Kongl. Maj t täcktes i nåder medgifva, att Fullmäktige, såsom tillägg till det afslutade och med Kongl. Maj:ts nådiga sanktion försedda kontraktet, finge med låneöfvertagarne träffa den öfverenskommelse, att för 2,000,000 Th:r skulle utfärdas premieobligationer, som, enligt uppgjord utlottningsplan, skulle med ett årligt anslag af 110,000 Thaler infrias under 38| år. — Genom nådigt Bref af den 15 sistlidne Juni behagade Kongl. Majit förklara, att: då Rikets Ständer genom beslut, som Kongl.
Det finues kanske ett och annat ställe ännu i Sverige, der dessa bommar stå qvar, och som säga oss att ingen resande fordom der fick komma Iram under gudstjensten. Men, Mine Hrr, jag hade föreställt mig att denna tid vore helt och hållet förbi. Huru litet det för öfrigt sedan äldre tider ligger i Svenska folklynnet att på hvilodagen allenast ligga och sofva och sitta och sjunga psalmer och göra bön, ber jag att få belysa genom åberopandet af en ganska intressant, afhandling, skrifven under Drottning Christina af Engelska ambassadören Whitlock under bevistandet af någon högtidlighet. Han skrifver i sin berättelse från Upsala, och omtalar på ett ganska beskedligt och humant språk, men med ett slags missnöje öfver att Svenskarna kunde vara så litet puritaner, huruledes han var bjuden till middag hos RiksKansleren Axel Oxenstjerna på en söndag och att der togs fram bålar och pokulerades ganska flitigt. Tiderna hafva nu förändrats och bålarne hafva försvunnit, men jag tror i alla fall att det. är omöjligt att stifta lagar i strid mot folklynnet. Jag anser detta icke vara någon småsak, fy jag vet icke hvar vi skulle stanna, om vi skulle framgå på denna bana. Jag skulle derföre vilja tillstyrka att vi förblifva vid hvad |vi äro, ty att omskapa oss till ett Paraguay elier till ett helt läsaresällskap tior jag icke låter sig göra, oeh jag anser derföre att sjelfva försöket dertill bör tillbakavisas l’å dessa grunder, äfvensom på dem, som förut blifvit anförda begär jag bifall till Utsktts Betänk., och jag motsätter mig åter remiss af det skäl, att jag auser den tjena till ingenting. Jag tror, att om man också emot Utskits motivering kan hafva ett eller an nat att anmärka, så kan en återremiss, i afsigt att derutinnan erhålla någon förändring, icke leda till något annat än tidsutdrägt. fren 14 Mars e. m. Gr. Taube, Henning Adolf:
Jag hade, såsom min motion visar, önskat det kyrkomötet fått behandla läroverks-frågor, i anseende till det inre sambaud, undervisningsverken och deras lärare hafva med kyrkan; men det har Utsk. icke velat. Jag beklagar det desto mera, som jag befarar att, när läroverken uteslutas från kyrkomötena, så skola läroverken förskaffa sig en serskild representation, och såsom åsidosatta, söndra sig från kyrkan, följaktligen träda i opposition mot henne. Derigenom skulle deu söndring mellan kyrka och skola, hvilken i andra länder äger rum, komma att thy värr äfven inträffa hos oss. Men då motståndet är så ihärdigt mot ett kyrkomöte, blott för kyrkans ärender, så skulle det naturligtvis blifva ännu större, om representationen vore vidsträcktare, eller ock skulle mina motståndare måhända begagna denna utväg till hela sakens förderfvande. Jag vågar derföre icke sträcka mina anspråk längre, än jag i förmiddags gjorde. Jag tager mig derföre friheten att i öfverensstämmelse med det beslut, som R. o. Ad. då fattade, om skillnaden mellan lagtima och urtima kyrkomöte, och i enlighet med hvad jag då föreslog, ånyo upläsa och Ståndets bifall underställa del förslag jag då framlade. Motionstiden har jag inskränkt till 8 dagar, derföre att, då mötet icke skulle kunna uplösas förrän 6 veckor förlidil, motionstiden icke skulle blifva för lång, utan vederbönde hinna behörigen handlägga motionen. Icke heller har jag ansett motionstiden böra blifva så kort, att mötets ledamöter skulle efter ankomsten till mötet sakna 362 Den 13 September e. m. rådrum atl med hvarandra öfverlägga innau tiden till nya förslags väckande förlupit. Genom sädant samrådande inträffar vanligen atl åtskilliga midre väl betänkta förslag återhållas, och atl de, som framkomma, så mycket samstämmigare understödjas af mötets medlemmar. Frih. Cederström: Denna gången anhåller jag om bifall lill Utsk:s förslag till den föredragna §:n.
101 —102) är medgifvet, utan att inom Riks-Stånden någon anmärkning emot Utskottets förslag i denna del förekommit, får Utskottet, under säker förhoppning om bifall till dess omförmälde tillstyrkan, dervid Utskottet, uti dess under N:o 17 afgifne Utlåtande, trott sig böra förblifva, tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer förklara, alt de låneunderstöd, hvarom Herr Prosten Östbergs och Herr Hahns förevarande motioner handla, såsom stridande emot de föreslagne hufvudgrunderne för Bankens rörelse, icke kunna bifallas lill utgifvande från Banken. Ankom till Exp. Utsk. d. 12 Julii kl. 2 e. m. Betänkande j i anledning af Biskopen Doctor af Wingårds ifrån Högvördige Preste-Ståndet till Utskottet remitterade motion, om fortfarande rättighet för vissa Acadeniier att tillvexla sig en bestämd mindre summa Riksdaler silfver mot lika antal Bancosedlar. _ Uti en inom Högvördige Presle-Ståndet vackt, genom Protocolls-utdrag af den 27 sistlidne Februarii till Utskottet remitterad motion, bar Biskopen m. 111. Herr Doctor af Wingård, med erinran, att afhjelpandet af det missförhållande, som eger rum emellan behof och anslag för vetenskaper och sköna konster, till hvilka ej mer än 27,080 ll:dr 4° s^* Svenska Bancosedlar voro uti 5:le Hufvud-Tileln uppförde, måste läggas på minnet af ett folk, som i lifvets högre angelägenheter ville gå i bredd med andre, anfört, alt, då Konungen för närvarande icke ansett lämpligt alt äska tillökning på nämnde titel, och ordnandet af penningeväsendet vid denna, för sådant ändamål, kallade Riksdag, syntes fordra en odelad uppmärksamhet, torde väl sinuesodlingens billiga anspråk få afvakta bättre lider; men att dock minst af allt minskning af det nu varande knappa anslaget borde komma i fråga, och att således Molionairen finge anhålla, att de Acadeni» Batico-XJtskottets Bet.
Desamma, tillika med kommunikations-resoluLionen, skola derefter, emot å anslaget tecknadt qvitto, af klaganden uttagas för verkställighet af föreskrifna kommunikationen, hvarom beviset, inom den af Hofrätten föreskrifna, från anslagsdagen räknade, tid må till Konungens Befallningshafvande inlemnas. Förklaranden vare likaledes berättigad att till Konungens Befallningshafvande inlemna sin förklaring jemte handlingarne, likväl inom hälften af den tid, som för förklaringens ingifvande i Hofrätten är vorden bestämd, på sätt, enligt Kongl. Brefvet den 8 December 1748, bör ske, då parter, för bevarande af fatalier i Jagvadda och besvärsmål, der Underrätt på Gottland dömt, å Wisby Lands-kansli deras inlagor aflemna. Sedan den tid förflutit, hvarinom vederbörande egt att till Konungens Befallningshafvande inlemna dels bevis öfver verkställd kommunikation och dels förklaring, har Konungens Befallningshafvande att skyndsamt till Hofrätten insända så väl det om besvären utfärdade anslag med derå tecknade qvitto, som nyssnämnda bevis jemte förklaringen och öfrige till målet hörande handlingar, hvilka blifvit till Konungens Befallningshafvande ingifne. Underlåter den klagande att, efter verksläldt anslag, uttaga besvären inom den tid, som för verkställighet af kommunikationen varit föreskrifven, åligge Konungens Befallningshafvande aLt, genast efter det denna tid förbi är, till Hofrätten återsända besvärshandlingarne jemte utfärdade anslaget, med derå gjord anteckning angående förhållandet. Hos Konungens Befallningshafvande skola dock 126 Exp e dit io n s - UIs kottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 70. parterne erlägga nödiga postpenningar för öfversändandet af de för dylikt ändamål dit inlemnade handlingar. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 3 Maj 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 30 April 1851.
Eller i alla fall charme. Madame Dudevant var berömd för sina vackra ögon. Bara intelligens, det är – han lade armbågen mot sitt knä och lutade sig litet framåt. Rent ut sagdt, det är oss litet för “andligt“ Fru v. Saxe beklagade sig öfver, hur svag och nervös Augusta hade varit i vinter. Jag skall säga dig, min lilla Alice – hon lutade sig framemot henne och hviskade med handen på hennes arm – ja, nu kan man ju tala med dig, som är gift Det är inte bra, att fästmannen kommer hem så ofta, det bara skärrar upp henne, förstår du? – Alice log generadt, men skakade beklagande på hufvudet flera gånger: Stackars Augusta – det är bra ledsamt att hon skall vara så klen Strax derefter blef det fråga om Annas inmälning i Innocencen. Hon smålog då, gladt öfverraskad, och sade “så rysligt roligt!“ medan hon böjde sig fram och klappade Anna på handen. – Jag är då inte förtjust åt det. Det är egentligen mamma, som vill. Alla de der balerna och tillställningarna äro ju i det hela bara ett onödigt slöseri med både tid och pengar. – Kära Anna – börjar du nu igen? — När Gud har låtit en födas i en viss klass, är det naturligtvis meningen att vi skola lefva efter vårt stånd. Har jag inte rätt, lilla Alice? – Ja, Anna tar nu många saker så förskräckligt högtidligt, försökte Alice att medla. – Jag vill visst inte min dotter skall vara för glad – tvärtom, ett visst allvar och tillbakadragenhet kläder mer än något annat en ung flicka. Apropos! – hon vände sig åter till Alice. Har du hört att den lilla Signe Möller lär ha koketterat sig till en fästman i vinter? – Nej, då! – Tala om! – Jo, man säger det. Augusta hade hört det hos Carlssons. En grosshandlare Kubbe från Göteborg – skall det vara – mycket rik, men en äldre man. Ja, Signe sade alltid, att hon inte ville gifta sig med en ung herre – Alice smålog och såg på Anna, som också drog på munnen. Då blir det väl snart eklateradt? – Troligen. Det är inte alla, som äro så afundsjuka om sin lycka som du och Georg voro – fastern klappade
Lika med Fullmäktige i Riksgälds-konloret, och då de vid denna riksdag Rikets , Ständers afgörande underställda frågor om anslag till statens jernvägs-byggnader och anskaffning af dertill erforderliga tillgångar ännu äro på Riks-ståndens pröfning beroende, anser Utskottet det af ,Nordtyska banken i Hamburg och H. J. Merck & komp. derstädes ademnade låne-anbud för närvarande destomindre böra af Rikets Slats-Utskotlels Ullålande J\s 63. Ständer antagas, sorn, då allenast de i ett enda anbud äskade lånevilkor blifvit Rikets Ständer meddelade, Rikets Ständer sakna tillfälle erfara och bedöma huruvida icke det lån, som för svenska statens räkning kominer att upptagas, möjligen kan erhållas emot fördelaktigare vilkor för statsverket, än dem nu ifrågavarande anbud innehåller. Utskottet får alltså hemställa, alt Rikets Ständer icke matte å meranämnda låne-anbud fästa afseende. Stockholm den 26 Maj 1837. Rättelser: Utlåtandet, Jtt 62, sid. 48, rad. 13 nedifrån, står: af en endast 3/4 mil, läs: af en sådan, endast 3/4 mil. Bil. till samma Utlåtande, sid. 80, råd. 6 och 7 uppifrån, står: af Riksdags-fullmäktigen Eric Mallmin från Westerås län, som instämde uti Biskop Thomanders reservation, fös: af Riksdags-fullmäktigen —, som instämde uti Professoren Carlsons reservation. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1857. Register öfver Stats-Utskottets Utlåtanden och Memorial vid 1856, 1857 och 1858 års Riksdag. A. Utlåtandets Nummer oell Moment. Acharius, E., Professor, angående pension åt hans döttrar . .167: 34. Aflöning till Kanslioch Vaktbetjening under riksdagen 54. » angående förskott å dito dito .10.