Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Krigaren strider utan tvifvel för sin pligt. Men om härföraren aldrig genom befordran eller annan utmärkelse uppmuntrade dem, som sålunda blottställde sitt lif för fäderneslandet och understundom för anföraren sjelf, så skulle följden otvifvelaktigt blifva att denne antingen öfvergåfves eller råkade ut för myteri bland sina underlydande, så vida han icke förut blifvit afsatt af den som ägde öfver honom befalla. Månne icke den skulle anses gifva ett dåligt råd, som sade åt härföraren: gif icke någon belöning ät dina soldater eller officerare, ty de skulle då icke mera strida oegennyttigt? Det var icke på det sättet som våra framfarne stora Konungar förhöllo sig emot dem som försvarade dem och fäderneslandet, det var icke sä som Carl IX förhöll sig emot Henrik Wredes barn, eller Gustaf II Adolf mot den Upländske ryttaren Thomas Larsson, eller hans dotter emot Erik Soop eller mot de store män, som omgåfvo och skyddade hennes thron. Det vore för vidlyftigt att upprepa alla sådana drag, som vår historia innehåller och som prof. Fryxell pä ett så förtjenstfull! sätt framställt för samtid och efterverld. Har då 11. o. Ad. icke skäl att visa sin erkänsla emot den, som icke blott behandlat Svenska historien, på ett sätt, som ingen före honom gjort och som gjort henne kärare för alla folkklasser, utan som äfven tillrättavisat dem, hvilka varit orättvisa emot detta Stånd ? Vidare säger man, att R. o. Ad. icke borde taga parti uti en litterär strid. Men jag frågar Eder då, mine Hrr! om det blott är fråga om en litterär strid? Hvarföre hafva så många, hvilka aldrig befattat sig med litteratur, här uppträdt och yttrat sig i frågan, om icke derunder läge något annat än blott en litterär strid, om det icke gällde en politisk fråga? Man påstår slutligen att R. o. Ad. icke skulle vara nog oväldigt för att i saken sig utlåta. Jag frågar Eder dä, mine Hrr! om detta Stånd väl kan gifva ett större bevis på sitt oväld, än dä det i sin tjenst behåller en person, sorn i många år sökt undergräfva dess tillvaro.
Enär de af Motionairen uppgifne förhållanden om närvarande bekymrande utsigter för Svenska Alun-brukens bestånd, i anseende lill snart sagdt upphörd afsättning af producten åt det håll, dit hittills den största delen af hela aluntillverkningen i Sverige är vorden afskeppad, hafva inom Utskottet ytterligare blifvit bestyrkte, tror Utskottet sig visserligen hafva allt skäl att hos Rikets Ständer förorda, det afseende å motionen, att sådan lindring beredes desse verk, b varigenom må förekommas afstannande af en näring, som, utan egentligt användande af något landets grund-capital, men räl till försörjande af 2 ä 3ooo personer, af dessas arbetskraft frambragt en årlig exportproduet af ett ej obetydligt belopp; men då Utskottet ansett sig, i följd af en inträffad förändring i conjuncturen för en eller annan näring, icke genast kunna tillstyrka någon bestämd nedsättning eller befrielse för de, samma näring, i bättre tider, ålagde onera och utskylder till Staten, har Utskottet endast trott sig böra hemställa, alt lil! Kongl. Majrl må i underdånighet öfverlemnas, att för så lång tid, som sådan svår eonjunctur för Alun-afsättningen fortfar, och lindring uti den Alunverken åliggande io:de-skalt in natura finnes för tillverkningens uppehållande nödig, i Nåder pröfva, om någon större eller mindre del af io:den må för ett eller flera år Alunverken i allmänhet eftergifvas. Stockholm den 11 April 1834- Bil. E. Utlåtande, angående femtonårige personers befriande ifrån Mantalspenningars erläggande. Uti ett till Utskottet remitteradt memorial, har Riksdngsfullmägligen Johan Bengtsson ifrån Wester-Norrlands Län hos Bonde-Ståndet anfört, att då, enligt Författningarne, hvarje person vid upphunnen ålder af i5 år Bihang, till R. St.
St:r bos Konungen anmäla deras önskan, att Han ville ur Stats-Rådet och från Embetet skilja Stats-Rådets ledamöter. Då propos. om Meimts läggande till handhne äfvensom den propos. Hr Cederschiöld begärt icke uteslötos af den som af Hr Dalman blifvit yrkad, hvilken också närmast öfverensstämde med ordalagen i 107 § Reg.F., ansåge Hr Gr. o. Landtm, sig böra först framställa sistnämnde propos., hvilken jemväl, derest den besvarades med Nej, lemnade tillfälle att framställa propos:nen om Mem:ts läggande till handhne. Hr Dalman: Jag tager mig friheten att fästa upmärksamliet deruppå, att det icke är fråga om Statsrådets samtlige ledamöter, utan endast dem emot hvilka anmärkmr blifvit gjorda. Hr Cederschiöld: Då de flesta talare, som begärt propos., yrkat alt Betänk, belt enkelt måtte läggas till handlingarne, får jag förklara att jag afstår från mitt serskilda yrkande och förenar mig med pluraliteten, enär godkännandet af nämnde beslut jemväl innefattar det beslut som jag tillstyrkt. 8 * 116 Den 5 Juli e. ra. Hr Dalman: Jag för min del får förklara att jag icke afstår från mitt yrkande, att Hr Gr. o. Landtm, behagade, innan propos. om Belänk:s läggande till handlingarne göres, framställa den frågan, huruvida R. o. Ad. anser Rikets väl kräfva att någon af de Statsråds-ledamöter, mot hvilka anmärkning blifvit gjord, bör från sitt embete entledigas. Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge Rikets väl kräfva, ali R. St:r hos Konungen anmälde deras önskan, att Han ville ur Stats-Rådet och från Embetet skilja de Stats-Råds-ledaniöter, emot hvilka anmärkn. blifvit gjord, ropades starka Nej jemte några Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ansåg proposrn besvarad med Nej.
I ssmmsnkang kärmed föredrog tillförordnade 8tats-8ecrotorar6n den dol ak .llustitire-kanxlorens underdåniga memorial ak den 7 sistlidno November, som röror tillökning ak antalet ak tjenstemän i lustitirv-kanrlors-kxpodition, i kvilket afseende klikvit ankördt: att lustitise-kanrlors-kmbetets viarier ock kegistraturor, kvilka de senare arén vuxit tili en betydlig vidd ock omfattning, utvisade att ett arbete nedlägges, som omöjligen kan medkinnas af don inskränkta personal, kvarak lustitia:- kanrlers-kxpeditionen utgöres, nemligen kn 8ocretorare, kn Registrator, som tillika är kanslist, samt kn kopist; att derför till en stor del ak samma arbete biträde mast sökas kos tre, k)'ra, stundom kem kxtra Ordinarier, men att, da utsigt till befordran inom kxpeditionen är ringa, ock da arkvodon nu mora ej knnas att anvisa, sadant biträde för framtiden ingalunda mod säkorket kan paräknas, kvadan ock pa det göromälen ma kunna verkställas med den skxndsamkot, som angelägenkoten kor - 28 drar, lustitisö-Oanrlern lunne sig pligtig löreslä, att Registratorsoob Oanrlist-belattningarne mä Ltskiljas, voll den »älunda ledige Oanrlist-tjensten tillsättas oob mod lön pä 8tat körses, samt att, utom den (lopist, som nu (innes, ytterligare en kopist mä lä antagas oob Ion pä 8tat lör lmnom ansläs. Kburu Kon»!. Napt sä m^oket mora önskat undvika att nu bos
Skedde angifvelse, hvarå åtal ej följt, af obetänksamhet och utan argt uppsåt; vare straffet böter. 5 §. Är någon förfallen till straff för åtal eller angifvelse, efter ty som nu sagdt är, och har åtalet eller angifvelsen förorsakat, att den tilltalade eller angifne häktad blef; då varde fängelse, dock ej öfver sex månader, ålagdt, der eljest böter å brottet följa skulle. 6 §. Finnes den, som åtal eller angifvelse gjort, hafva sannolika skäl dertill haft; vare från straff fri. 7 §. Hvar som, muntligen eller i skrift, den han utsprider eller utsprida låter, beljuger annan, i ty att han af arghet pådiktar honom bestämdt brott eller visst slag af brott; dömes, om dödsstraff, straffarbete öfver två år eller ovärdighet att i Rikets tjenst nyttjas å det pådiktade brottet följa kunnat, till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, och, i annat fall, till fängelse i högst sex månader eller böter. Lag samma vare om den, som af arghet utsprider sådan ärekränkande dikt, eller ock eljest så förfar, att den, som oskyldig är, må för skyldig hållas. Pröfvas brott, som i denna § sagdt är, hafva af obetänksamhet skett; då må ej i något fall dömas till svårare straff än fängelse i sex månader. 8 §. Utsätter man, i afsigt såsom i 7 § sägs, emot annan rykte om gerning eller last, som ej efter lag straffbar, men eljest för hans ära, goda namn och medborgerliga anseende, yrke, näring eller fortkomst menlig är, eller fortsprider man af arghet sådant af annan utsatt rykte; dömes till fängelse i högst sex månader eller böter. 35 9 §. Förolämpar man annan med smädligt yttrande i tal eller skrift, eller med hotelse eller annan gerning, som missfirmlig är, och sker det å tid, ort eller sätt. att ärekränkningen väcker synnerligt uppseende, eller är den eljest af svår beskaffenhet; straffes gerningsmannen med böter eller fängelse i högst sex månader. 40 §.
Beträffande momentet c), deruti Utskottet afstyrkt förslag om utvidgning af läroverken i Helsingborg, Westervik, Carlshamn och Ystad, beslöt Ståndet, med bifall i öfrigt till Utskottets hemställan i samma moment, att Helsingborgs läroverk skall utvidgas till fullständigt jemväl å klassiska linien och att för detta ändamål anvisa 4,900 R:dr. Utskottets hemställan i momentet d), det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att de nya lärarebefattningar vid elementarläroverken, för hvilka anslag vid innevarande riksdag blifva anvisade, må tillsättas endast i den mån fullt kompetente personer derför finnas att tillgå; bifölls. Likaledes biföll Den 26 April. Från Hederv. B onde-Ståndet. S. D. Fortsattes föredragningen af Stats-Utskottets Utlåtande M 66, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel, dervid nedannämnda delar af detta Utlåtande handlades på sätt här förmäles: Uti punkten JV» 48 hade Utskottet hemställt, att det nuvarande anslaget till vikarie-arfvoden och oförutsedda behof, 40,000 R:dr, må med 20,000 R:dr förhöjas; hvilken förhöjning af Ståndet nedsattes till 40,000 R:dr. Af slogs. Biföllos. Afslogos. Biföllos. Lades till handlingarne. Biföllos. Punkten 65, mom. a) b) och c). Återremitterades. Mom. d). Bifölls. Biföllos. I af - Prot.-Utdrag den 26 April 1S66. 249 I afseende å punkten 73, i sammanhang hvarmed, enligt förut fattadt beslut, nu föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JV2 58, i anledning af motioner angående folkskoleväsendet, beslöts salunda: Momentet a) bifölls. Momentet b).
Under dessa år ägde äfven en icke obetydlig utförsel af bränvin rum, enär år 1853 utförseln emot drawback upgick till 799,174 potter och år 1855 till 2,012,426 potter, så att utlörseln ökats med 1,213,252 potter. Dessutom utgår ej obetydligt bränvin utan godtgörelse, och om detta lägges till, så kan man antaga utförseln år 1854 till 3,161,536 och år 1855 till 3,575,856 potter. Då man nu vill söka förklaringen dertill, att hränvins-produktionen och utförseln just tilltagit under de år, då näringen försvårades, så faller man lätt på den tanken, att orsaken dertill bör ligga deri, att stora qvantiteter bränvin insmuglas från Danmark till Sverige, enär bränvinet bör står till mycket högre pris än der. Denna tro alstrade mycket bekymmer hos en mängd personer här i landet, hvilka fruktade, att man vid bränvins-lagstiftningen under sista Riksdagen gått för långt uti näringens inskränkande och skattens förhöjning, och sålunda befrämjat införseln af den utländska varan på samma gång man förhindrat den länge lofgifna tillverkningen deraf inom eget land. Dessa omständigheter hafva gifvit Gen.Tullstyrelsen härstädes anledn. att införda uplysningar i saken från konsulerne i en mängd Danska hamnar, äfvensom från åtskilliga tullbevakare på vestra kusten. Svar härå hafva äfven ankommit från Konsulerne å de tre ställen, hvarifrån den största utförseln af bränvin äger rum, och deraf inhämtades, att man, oaktadt skedda undersökningar, ej erhållit något bevis derpå, att den qvantitet bränvin, eller 500,000 kannor, som man antagit årligen insmuglas från Danmark till Sverige, verkligen blifvit hit insmugladt. Enl. Konsul Ewerlöfs upgift skulle omkr.
Med läns-styrelsens embelsåligganden kan läns-representationen ej få något alt skaffa, och således ej komma i tillfälle att deruti göra något ingrepp, men landshöfdingen behöfver i många fall menigheternas samtycke och bidrag till utförande af vissa för länet gagneliga företag och står nu i detta hänseende med bundna händer, i saknad af lagbestämda former för läns-innevånarnes hörande. Det är sannt, att landshöfdingen kan för särskilda ändamål sammankalla ombud för länet, men dermed är ej svårigheten till fullo afhulpen. Ombudens mandat kan inskränkas genom på förhand gifna skadliga instruktioner, och om frågan faller en gång, är det vida mindre sannolikt, att ett nytt möte för hennes återupptagande utlyses, än att hon vid en ständig läns-representation skall återkallas till lif. Och detta öde att missförstås och föikastas, kommer otvifvelaktig! månget nyttigt förslag att röna. Vigtiga sanningar mogna icke i hast, utan behöfva tid att intränga och befästa sig i det allmänna medvetandet. Man har slutligen uttryckt farhåga, att ifrågavarande anstalt kunde låna sig till hjelpmedel att sprida och underhålla politisk oro i landet. I detta hänseende kan om denna institution sägas allt detsamma, som om det konstitutionela sam hällsskicket i allmänhet; men då invändningen icke får gälla såsom bevis för förkastlighelen af systemet i sin helhet, bör det ej heller få åberopas mot detta systems tillämpning på mindre kretsar af landet, inom hvilka dessutom ämnen af vida ringare omfattning och långt mindre ömtålig beskaffenhet behandlas, än vid de all männa riksmötena. Utskottet tror fast hellre, att representativ-systemets utsträckning till länsvis ordnade möten skall bidraga til! att öka det konstitutionela rege ringssättets fasthet, och att de dugligaste grundämnena till en länge påyrkad förändring i stats-representationen böra sökas i ett utbildaJt kommunal-väsende. Det ingår icke uti Utskottets plan för detta betänkande, att till utredning upptaga alla de särskilda frågor, hvilka sammanhänga med lösningen af ifrågavarande uppgift om menighets-styrelsens utsträckning lil! större kretsar; men på en och annan torde dock ett svar böra lemnäs.
Nuvarande KonRektorn har nemi. icke allenast icke hugnats med löneförhöjning, utan synes deremot vara ämnad att nedflyttas till Kollega, med ökad tjenstgöring, fastän K. Brefvet af d. 22 Dec. 1851 tillerkänner honom Den 3 December e. m. 191 samma löneförmåner, som då tillkom vice Rektor vid Lunds katedralskola, med hvilken sistberörde tjenstebefattning, i hvars lön nu förslagets ansenliga förhöjning, utan ökad tjenstgöringsskyldigbet, KonRektorn i Malmö ansågs jemförlig. Bland nuv:de Kollegerne skulle väl 2:ne undfå hvardera 200 R:dr och 2:ne andra hvardera 100 R:dr lön et i I lök n i n g, men deremot en kollegabefattning, med 900 R:dr lön, indragas, hvarigenom staten för skolan komme att minskas med 300 R:dr. Orsaken till det missöde, som sålunda hotar Malmö skola, lärer troligen få sökas i stadens närbelägenhet till Lund. Härvid torde likväl få anmärkas, att vårterminen 1841, då Malmö skolas nuv:de Rektor tillträdde sin befattning, och 4 år efter inrättandet af kathedralskolan i Lund, funnos vid Malmö skola endast 79 lärjungar, hvaremot deras nuv:de antal upgår till 169, bland hvilka 132 äro af stadens egna barn. Detta förhållande utvisar, att kathedralskolans ringa afstånd från Malmö hvarken gjort eller gör ett högre elementarläroverk i sistn:de stad öfverflödigt, lika litet som inrättandet af 8 skolor i Stockholm, bland hvilka 3:ne högre, bör kunna anses obehöfligt, på grund af dessa skolors ännu ringare afstånd från hvarandra. Uti K. M:s ifrågav:de Nåd. förslag synes i allmänhet vara följd den grundsats, att hvarje län borde äga ett högre elementarläroverk
— Antingen såsom grund för beviljande af något årligt statsanslag till föreningen, en jemförelse göres emellan hvad Staten tillskjutit och årligen lemnar till Civilstatens pensionscassa, och hvad delägarne af denna cassa uti årsafgifter bidraga, eller en utsträckning af en förmån, som i allmänhet är beviljad extra ordinarie tjenstemän, anses billig för lönlösa landtmätare, nemi. att upp. bära ljuspenningar; torde en summa af 5ooo r:dr b:co understiga hvad, efter sådan beräkning, skulle uppkomma, 3 H. to Den 4 Mars e. m. men i min tanke vara fullkomligt tillräcklig att betrygga föreningens framgång.) 4:o Befrielse ifrån stämpladt papper, såsom en förmån, den dylika inrättningar vanligen åtnjuta. Skulle icke alla de af mig nu gjorda förslag, hvilka jag för min del ansett såsom de lämpligaste för sakens framgång, godkännas och antagas, får jag vördsamt fästa H. It. o. Ad:s och öfriga medståndens uppmärksamhet derpå, alt saken icke allenast angår en talrik tjenstemannacorps’s väl och måhända icke obilliga anspråk att af Staten njuta lika skydd och afseende som andra tjenstemän, utan äfven synes vara af icke obetydlig vigt för församlingarne inom hela riket; och att den väl torde vara förtjent att med några förmåuer, om än måhända på annat sätt bestämda, uppmuntras. Förslag till Reglemente för en Understöds-Förening inom Landt mäter i-Staten. § 1.
Tunnan till 375 Rd och i Contant till 125 R:d; men att likväl den del utaf Landshöfdinge-Lönen j Christianstads Län, sorn kunde komma att innefatta Spannmål, måtte, såsom för närvarande ■Vöre lämpeligast, utgöras i Penningar efter Länets årliga Markegång , samt i öfrigt, alt hela Lönen, sådan den kunde varda förbättrad, måtte till uppbärande beraknas sökanden från början af innevarande år. Men beträffande Resepenningarne fann Kongl Kammar - Collegium och Kongl. Stats-Contoiret någon anledning tili deras förbättring särskildt för sökanden icke förekomma, enar af flera med oindelta Resepenningar försedde I.andshöfdidgar, en och annan njuter mindre samt Landshöfdingen i det vidsträckta Nyköpings Län icke eller mer än 80 Rädt och vidkommande sluteligen Sökandens underdåniga anhållan, att Fortifications Huset i Christianstad måtte upplåtas honom till ResidenCe, funne Kongl. Kamrnar-Collegium och Kongl. Siats-Contoirot detta vara ett ämne, sorn, enligt Kongl. Krigs-Collegi, handlingarne bilagde skrifvelse, ankotntne på Kongl. Majus Nådiga godtfinnande. Vid öfvervägande af denna fråga, har Utskottet äfven ansett, att då Statens fordel fordrar att en Landshöfding, hvars vigtiga.'-och ansvarsfulla Embete äger så mycket inflytande pä allmänna Ordningens bibehållande samt Styrelsens kraft T)eti 2 2 Juni. kraft innrri Länet, icke skäligen bör Sakna en för dess anständiga utkomst nödig Lön; Lanshöfdingen uti Christianstads I/an, på sätt Kongl. KammarCollegium och Kongl. Stats Coritoiret sig utlätit, bör forsättas i enahanda Lönevilkor med dem, Landshöfdingen uti näst intill gränsande Blekinge Län åtnjuter, eller 500 Tunnor i sådana sädesslag sorn Krouo-Tionden i Länet Utgör; äfvensom att, enär nu varande Krono-Tionde tillgång i Christianstads
Fru Amelie Fagerlund är född i Stockholm den 16 oktober 1848. Hennes föräldrar voro dåvarande k. sekreteraren i civildepartementet Carl Ekström och hans maka Hildegard Boheman, dotter af den framstående entomologen professor Carl Henrik Boheman. I en syskonkrets, bestående af 4 systrar och 2 bröder, samt omgifven af talrika släktingar och vänner, tillbragte hon sin första ungdomstid i hufvudstaden, där hon äfven erhöll en vårdad uppfostran. Föräldrahemmet förlades därefter under några år till Karlstad. Fadern hade nämligen år 1864 befordrats till landshöfding öfver Karlstads län, hvarifrån han efter förloppet af 6 år förflyttades till landshöfdingeplatsen i Jönköping, hvilken befattning han innehade under de följande 20 åren. Bedan i de första undgomsåren började den allmänt af hållna landshöfdingeHANNA SPARRE född v o n Baumgarten. köping efter familjens flyttning till detta samhälle. Utan att gå vare sig sanningen eller grannlagenheten för nära, tillåta vi oss anmärka, att det här var tvänne ungdomsvarma hjärtan, som funnit hvarandra, att vidare både brud och brudgum voro mycket sympatiska personligheter, som hade IDUN 310 1897 Människa, du är ett k o l; Gud är din eld och ditt ljus: du är svart, mörk, kall, om du ej är i beröring med h o n o m. i J. Sche / fel. många vänner och bland dem äfven Svea rikes ärkebiskop, hvilken företog en särskild resa till Jönköping för att viga de unga, som stått högt i hans gunst från den tid han var biskop öfver Karlstads stift. Sistnämnda år flyttade den unga familjen till Gefle, hvarest den blifvande lanclshöfdingen, sedan han Dågra år tjänstgjort som länsnotarie, befordrades till landssekreterare. Ar 1889 inträffade emellertid en ny flyttning, då landssekreteraren i Gefle förordnades att på grund af landshöfding Grolls inkallande i statsrådet förestå landshöfdingeämbetet i Kalmar län, hvilket förordnande år 1896 efterträddes af utnämning till samma ämbete.
Enligt det i sådant afseende antydda förslag, skulle flottans förnämsta stamtrupp utgöras af kustsjöfolk, anvärfdt och tjenstgörande ungefär på samma sätt, som soldaterne vid Wermlands fältjägare-regemente. Af delta verkliga sjöfolk borde en korps upprättas af t. ex. 2,400 man samt båtsmanshället indragas i samma män, som organisationen af denna korps forlginge. Sistnämnda förslag, för hvars hufvudgrunder och fördelar närmare redogjorts, hade emedlertid endast blifvit framstäldt, för ali visa alt, om i en framtid flottans materiel ökades, tillgång alltid funnes på tjenligt folk lill stamtrupp samt alt följaktligen den föreslagna indragningen af båtsmansstyrkan utan fruktan kunde ske: och har på grund häraf och på i öfrigt anförda skäl blifvit hemstäldt: att Rikets Ständer måste hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:t läcktes, genom nya kontraklers uppgörande med 2,000 indelningshafvare inom bätsmanshållet om karls anskaffande vid yngre är, låta uppsätta en stamtrupp af 2,000 indelte matroser, och alt såväl denna trupp som flottans öfriga trupper måtte så aflönas och pensioneras att Rikets Ständer kunde vara förvissade om en lulli In låten och fullt duglig stam för Svenska flottans bemanning; ali tdl en början från 200 lill 400 matroser mätte uppsättas, värfvade ur Sveriges kustbefolkning och aflönade samt tjenstgörande som de indelte malroserne; att E. K. Maj :t läcktes låta öfverenskommelser uppgöras med 3,686 indelningshafvare inom bätsmanshållet om båtsmans-vakans-afgifters erläggande; samt att till nästsammanlrädande Ständer måtte öfverlemnas förslag öfver flottans stamtruppers organisation, upplagande tillika kostnaden för deras ändamålsenliga aflöning, öfning, pensionering m. m.
B:ko, nemligen: ståndspersonernas inskrifningsafgift allmogens dito hyresmedel, möbler, salongsafgift bad Brunnens inkomster hafva sålunda under de sista 13 åren öfverstigit deni under de föregående 50 åren med 14,258: 40, 11 B:ko, oaktadt hyrorna blifvit obetydligt höjda, och Brunnen är af de större inhemska brunnarne den i alla afseenden billigaste för de besökande. B:ko och är med detta års slut 1,518 R dr 44 ören R:mt. I hvilken mån de fattiga under dessa 13 år njutit understöd i jemförelse med de 13 föregående åren, (jag vill ej «å längre tillbaka) finner man lätt då det af räkenskaperna visar sig, att från 1839—1851 understödet uppgått till ett sammanlagdt belopp af 3,282: 40. 7. B:ko, eller i medeltal 252 R:dr 25 sk. 3 rst B.ko eller 3ä8 R:dr 79 ören Rmt, för året, och under min tid från 1852—1864 till saminanlagde summan 9,986 R:dr 40 sk. 6 rst. B:ko, eller i medeltal B ko 7(i8: 10 eller 1,152 R:dr 30 ören R:mt för året. Yäl har ingen anmärkning gjorts vid användningar eller förvaltningen af det Akademiska sjukhusets behållning under de sednare åren, men då en sådan äfven skulle kunna motses eller, med andra ord, räntebetalning af dess Prefekt ifrågasättas, sedan sjukhuset börjat visa behållning, anser jag mig böra upplysa, att då jag såsom Prefekt öfvertog det Akademiska sjukhuset var den 1 Januari 1854 sjukhusets skuld B;ko 362: 52. 6.