Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Desse afgifter erlades icke direkte utan listor kringsändes, men på hvad sätt mina söner fått kännedom om beloppet och till hvilken det skulle utgöras, lemnar jag derhän, men det vet jag, att jag hvarje termin af dem erinrades om dessa afgifters erläggande. Man säger, alt den nu rådande Den 0 Maj f. m. 397 jemnlikheten inom skolan kommer att lida, om elen terminliga afgiften blir bestämd och ingär till staten. Månne skillnaden skall göras mera märkbar emellan flen fattige och den rike genom eli dylikt bestämmande. Jag tror det icke och hemställer, hvilket armera sårande för den mindre bemedlade antingen alt för en auktoritet uppgifva, att han saknar förmåga att erlägga den fastställda afgiften eller att direkte vända sig till läraren. Man säger, att den mindre bemedlade icke behöfver vidtaga sådana åtgärder, men sannerligen behöfver han det, ty annars kan lian tillfrågas, hvarföre betalar du icke? Dessutom instämmer jag med Gr. Sparre, att den afgift, som inom skolan erlägges af lärjungarne, icke bestämmer något företräde emellan dem. Lyckligtvis är förhållandet sådant, att endast dugligheten gifver töreträde och hvar och en, som varit i en skola, känner, alt den enda aristokrati, som der gör sig gällande, är öfverlägsenhet i förmåga, vare sig i läsning eller kroppskrafter, men icke grundas den derpå, att föräldrarue betala några r:dr mer eller mindre. Detta inverkar Gudi lof ännu icke på de unga sinnena. Frågan, hvilken skall styrka oförmågan alt afgiften erlägga, tror jag vara enkel nog alt besvara, nemi. kronobetjeningen, pastorsembetet eller socknenämnder kunna härom utfärda betyg. På alla dessa skäl anhåller jag om återremiss af betänk, i denna punkt. Hr von Hohenhausen, Mich. Silv.: Om blott en allmän skola äger jag närmare kännedom, men denna närmare bekantskap med ■ densamma och dess lärarepersonal gör mig fulleligen öfvertygad derom, att om de nya afgifterne ingå till staten, så upphöra i och med detsamma alla afgifter till lärarne, emedan det är ett stadgadt vilkor derföre att deras löner skola blifva förhöjda.
H u r det k o m sig, förstod han knapt, men det bar honom emot. D e t kändes så underligt i bröstet, precis som när han var liten o c h skulle hålla sig för att gråta, då drängarne retade h o n o m. Han gick in i slöjdstugan o c h satte sig på hyfvelbänken vid fönstret, hvarifrån han kunde se dansplatsen. F ö r a c k, for o! D u far alls. i n g e n r o! » Solen hade länge sedan gått ned o c h det började skymma litet; dansbanan var också något ojemn, o c h med spelmännen i spetsen drogo sig de dansande bort till logen, der dansen skulle fortsättas, tills solen ginge upp igen. A n d e r s såg dem gå bort, men följde icke med. Han hade icke lust att stå o c h se på, huru Stina-Lotta » fiamsade » m e d herrarne. Sedan alla gått oeh dansplanen var t o m, steg han upp oeh gick ut, men inte dit, der de dansade. H a n tog vägen ut i parken o c h styrde sina steg ned åt sjön. Utanatt tänka derpå gick han upp för en backe o c h kom u p p på en hög berghäll, som stupade brant ned i sjön. D e r uppe lågo några flata stenar och han satte sig o c h såg ut åt sjön. Det var så innerligen vackert, tyckte han, o c h utan att han visste deraf lugnades hans upprörda sinne. Sjön stod » klar som en källa » o c h längst bort låg ännu ett rosenrödt sken öfver dess spegel. Uddar o c h holmar stodo mörka mot det guldröda ljuset, o c h en och annan berghäll glimmade hvit eller rosenröd i den svaga dagern. H i t trängde intet sorl från dansen — det var så tyst, att man nästan kunde hört hur daggen föll, om det nämligen så tids på året varit någon dagg att tala o m. Huru han då satt, b l e f han småningom lättare till sinnes o c h började tycka, att lifvet ändå hade sina behag.
Landstinget torde fä alldeles tillräckligt utrymme lör sin verksamhet, om det får rättighet att pålägga skatt, motsvarande hela bevilln:n efter 2:dra art. i den nu antagna bevilln.-stadgan. Det har nernl. blifvit ganska riktigt anmärkt, att här icke är fråga om alla de särskilda skatter, som kommunerna hafva rättighet att pålägga, utan endast om sådane afgifter, som utgå till länets allmänna ändamål. Enl. Gr. Sparres förslag skulle denna skatt ej få öfverstiga hvad af länet betalas i skatt efter 2:dra art. i bevilln.-stadgan, och då jag anser detta lugnande och i allo lämpligt, förenar jag mig i Gr. Sparres förslag. Hr Hjärne: Vid afgörande! af denna punkt inom Utsk:t och vid diskussionen derom, yttrade sig ingen ledamot i afs:de på en sådan begränsning af beskattningsrätten, som här blifvit föreslagen. Jag har således icke tänkt på förhand på alla de omständigheter, hvilka här påpekats; men får förklara, att jag anser de yttrade betänkligheterna förtjena afs:de och att jag derföre instämmer i det förslag, Gr. Sparre afgifvit. Gr. Mörner: Här har blifvit invändt att man ej skulle hafva något att befara af den åt landstinget updragna makt att pålägga skatt, derföre att landstinget beskattade sig sjelft. Ledamöterna skulle nog då tillse att skatten icke sattes för högt. Jag vill härvid endast erinra derom, att ifall en viss del af länets innevånare skulle vilja utföra ett större företag, hvaraf den tänkte skörda en betydlig vinst, så vore det för denna del fördelaktigare att hafva mångå, som deltaga i kostuaderne, än att få ensam vidkännas dem. Det kan vara ganska möjligt att en fraktion vid landstinget, hvilken kan hafva fördel af ett företag, anser förmånligt för sig, för undgående att ensam vidkännas de stora kostuaderne, att genomdrifva att alla bidraga dertill, fastän sådant icke skulle Den 11 Oktober. 19.3 skulle hafva skett, såvida icke landstinget förefunnits eller åtminstone någon begränsning i dess beskattningsrätt egt rum. Jag anser således af stor vigt att en sådan begränsning, som här är föreslagen, måtte bestämmas. Frih. Tersmeden:
Då Utskottet, som noga öfvervägat hvad härutinnan förekommit, yäl å ena sidan icke såsom allmäqt gällande kunnat antaga den grund? satts, att Näringarne böra af Banken njuta förlag eller Lån-understöd till ett belopp, sorn alttd lika motsvarar och åtföljer tillverkningqrnes Värde, emedan derigenom, efter Utskotfets tanbe, skulle aflägsnas det mål sorn hufvudsakligen lärer böra sökas, nemligen, att småningom återföra Näringarne till deras naturliga och endast under sådan synpunkt verkligen nyttiga och gagnande ställning, att umbära Lane-biträdeq pcb hjelpa sig sjelfve , har Utskottet åter å an-, dra sidan insett, att en hastig minskning och nedsättning af Näringarnps redan erhållne Förlagsoch Låne-biträden, sorn icke är föranledd af en i samma förhållande ökad tillverkning mäste för dem medföra särdeles olägenhet och siuteligen leda tiil deras förfall om de vid så" dane händelser icke underlättades. ipjtt så? dant förhållande är qu inträffade i afseende på Fabrikerne och Manufactureme. Det är upplyst att-desses Låqe-andel i Manufactur-D.iscan Fabrikstillverkningarnes belopp för desse år tilltagit i serdeles högie proportion, än de föregående åren, då Lån-procenten högst obetydligt varierat. Förändringen har saleds haft sin grund 1 an - Stats-TJtskottets Betänkanden.
Att hvar som helst, och huru de ock visa sig, minska dessa sednare så mycket som möjligt, blir alltid hvarje lagstiftares hufvudsyfte; om målet äro alla ense, men om sättet att vinna det äro tankarna deremot vidt åtskilda. Sedan fordom har man länge utgifyit — arfskräcka och bestraffa —• vara det enda sättet; sednare liberala åsigter sätta — förekomma och förbättra i stället. — -— Äfven detta ohyggliga gamla hade sina försvarare; många då herrskande exercisoch tjenstepedanter trodde ingen exercis möjlig, utan profossen skulle vara tillstädes med spöknipporna, — ingen disciplin, utan gat - Den 29 Maj. 529 loppens undergörande kraft skulle vidmakthålla den; påstodo dessutom, att det gjorde värfvade soldaten godt att svälta, han skulle derigenom bättre uthärda krigets strapatser; och att, om han som en trashank stundom vandrade utåt landsbygden, så kom han ju en annan gång så mycket grannare dit, då han som värfvare skulle söka locka de enfaldige, som kunde låta narra sig af fåfängligt prål. Allt detta är nu förändradt; men den spådda faran har icke visat sig, utan tvärtom i stället allt godt deraf härflutit. Svenska värfvade arméen är vorden bättre, icke sämre. Månne ej samma lyckliga resultat skulle visa sig, om vi ginge ännu ett steg längre och nu alldeles afskaffade prygel, så väl som år 1812 spö och gatlopp; månne icke de, som i dag ifra för det förra straffets fortfarande, nödvändiga bibehållande, skulle blifva lika olyckliga profeter, som de, hvilka fordomdags af alla krafter talade emot de sednares utstrykande ur våra krigslagar? Jag har nu ådagalagt ihåligheten hos den med så mycken tvärsäkerhet och tillförsigt åberopade frasen, att då man yrkar en förändring i det bestående, bör man äfven föreslå hvad sorn hör komma i det klandrades ställe; jag har vidare antydt, huru man redan för 20 år tillbaka och på välgrundade skäl fordrade prygelstraffets försvinnande.
Wergeland. Det var i början af Maj. En häftig regnskur hade nyss upphört. Vinden sprang i sunnan, blåste mild och frisk, och jagade flockar af hvita skyar öfver den klarnande himmelen. På gården vid Semb, som under regnet varit öde, började bli lif och rörelse. Sex ankor traskade med stor förnöjelse ur och i vattenpuss, badande och putsande sig. Tuppen, riddaren kallad, krafsade i jorden och började derefter lifligt locka, tillkännagifvande att han hade någonting godt att bjuda på, och när tvenne täcka, gråspräckliga hönor sprungo fram, släppte han för dem ur näbben först ett korn och så ett till, enligt en vacker han-instinkt, af hvilken hönorna begagnade sig utan krus och komplimenter. Huru ledigt lefva ej djuren! Kalkontuppen var i stort bryderi och hade svårt att hålla kontenansen. Hans hvita dame hade begagnat sig af hönstuppens bjudning (som hon förmodligen trodde vara allmän) och sprang allt hvad hon förmådde med sina långa ben, och stack sitt hufvud fram mellan hönornas, för att få del af deras traktering. Den ridderliga unga hönstuppen drog sig härvid, med någon förvåning och ett visst häpet halsljud, litet stolt tillbaka, men var dock alltför «gentleman« att på minsta vis förnärma den främmande, påflugna sköna. Men de gråspräkliga hönorna vände henne ryggen. Hennes öfvergifna make kacklade i full förtviflan, och spände ut sig, blossande i syna af vrede, vid sidan af sin svarta gemål, som teg och såg gunådligt opp åt himmelen. Vid köksmuren rasade en svart katt med sin unge, under tusen mjuka krumbugter och språng, medan råttorna ofvanföre vid takrännan tittade spejande och nyfiket fram, drucko af regnvattnet, snusade in den friska luften, hvarefter de tryggt kröpo in under tegelstenarna åter. Flugorna sträckte sina ben och begynte promenera i solskenet. På gården stod en hög ask, i hvars topp vaggade ett skatbo.
Till Rikets Ständers Bank, för derstädes af Riksgälds-kontoret emot diskontvilkor och 2 procent ränta, intill 1823 års slut begagnade förskott 6,022,278: 51. 6,022,278: 51. (Denna skuld har blifvit förd inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1828—1830 års riksdag.) — 13 — r u‘ Ol. l öl Hertigen af Söder manland, sedermera Konung Carl XIII,anslagna kapital med 5 procent årlig ränta 150,000: 150,000: — (Fördt inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1840—1841 års riksdag.) Lappmarks Lklesia - stikverks, vid Kongl, f. d. Kansli-styrelsens upplösning år 1834, till Riksgälds-kontoret öfverlemnade fond, för hvilken Kontoret betalar 5 procent årlig ränta 100,777: 16. 100,777: 16. (Fördt inom linien, enligt dito dito.) Från Laudtränterierna samt Ofverståthållare-embetets Kansli till Kongl. (Upptagna inom linien, enligt Fullmäktiges beslut den 8 Maj 1845.) Trän Kongl. Postverket emottagna medel, sorn varit inneslutne i öfverblifna bref 4,727: 32. 4,727: 32. (Till Riksgälds-kontoret öfverlemnade, på gnund af Rikets Ständers beslut vid 1844 och 1845 års riksdag samt Kongl, brefvet den 10 Mars 1845.) ör ful B altmann ska arfvingarnes kronofordran, utaf Riksgälds-kontoret hos Ofverståthållare-embetet deponerade medel, sorn derefter återbekommits emot Riksgälds-kontorets förbindelse af den 25
Det torde ej fordra förklaring, att vid utbyte af en gammal grundläggning mot en helt och hållet ny och detta arbetes successiva utförande stycke för stycke, ytterligare sättningar af murarne måste uppkomma, enär arbetet omöjligen kunde så utföras, att ej grunden vid påtryckningen af byggnadens kolossala tyngd skulle sammanpressas och till följd deraf sprickor i murarne uppkomma, lill dess alla byggnadens delar, hvar för sig under arbetet rubbade, hunnit antaga stahla lägen. Sedan grundläggningen fullbordats har derföre hvarje rubbning af murarne med största uppmärksamhet blifvit följd. Under denna tid hafva till en början lemligen betydliga sättningar på yttermurarne visat sig, men alla hafva a ( tagit mer och mer och, så vidt jag kan utröna, numera upphört. I mellanväggarne hafva so på sednare året sprickor af mindre betydenhet visat sig, som dock omöjligen för byggnaden kunna hafva någon lara, då ytterviiggarne nu, såsom jag har ail anledning antaga, äro fullt stabila. Att inga sprickor hädanefter skulle uppkomma, får dock ej antagas, enär sådatia sällan saknas i gamla hus, utan att dock medföra någon våda. Hörande de å Riddarhuset utförde öfrige reparationer, till Stor del redan vid nästlidne riksdag fullbordade, torde i sammandrag blott behöfva anföras följande. De utgöras af: a) Reparationer inom Riddarhussalen och dennas förändrade inredning samt de förra Sekreta Utskottsrummens anordnande till klubbrum och förseende med möbler. b) Reparationer i förstugorne och trappgångarne medelst ny rappning, målning m. m. c) Reparation af Plafondtaflan i Riddarhussalen. d) Reparation och förändrad inredning i Direktionsoch Kanslirummen, Riddarhus Sekreterarens våning, vindsrummen och vinden. e) Utvändig reparation å rappning, stendekorationer, målning af inskriptioner m. rn. f) Värminrättnings anbringande för Riddarhussalens och Klubbrummens uppvärmning. g) Gasledning för upplysning af nyssnämnde lokaler jemte förstugor. Samtlige desse reparationer hafva kostat: Reparationer och ändringar i Riddarhussalen och Klubbrummen 33,398: 57.
Antalet af med posterna expedierade bref, som år 1855 utgjorde: af betalda eller lösen underkastade bref 4,694,314. och af fribref 418,605. 5,112,919. och år 1856: af betalde eller lösen underkastade bref 5,212,463. och af fribref 411,276. 5,623,739. har under år 1857 af betalda eller lösen underkastade bref ökats till 5,646,444. men af fribref minskats till 409,500. 6,055,944, — 39 så att antalet af betalda eller lösen underkastade bref under dessa år ökats med 952,130. men af fribrefven minskats med 9,105. samt tillökningen i sammanlagda bref-antalet sålunda utgjort 943,025. § 5. För den med Post-verket förenade paketpost-inrättningen hafva Utgifterna. utgörande dels aflöningar, skjuts-kostnader, postiljoner resetraktamenten, hushyror, åkdons uppköp och reparationer, diverse utgifter m. m 24,176: 15. 7. dels restitutioner af i Sverige uppburne, främmande postverk tillhörande, frakt-afgifter m. m 5,552: 5. — under året uppgått sammanlagdt till 7777 29,728: 20. 7. hvartill kommit det vanliga understödet till diligens-bolaget Jtä 1 10,000: Summa 39,728: 20. 7. och Uppbörden, bestående af frakt-afgifter, observationer och extra inkomster m. m. utgjort 24,986: 39* — så att förlusten på berörde inrättning, ökad med utgiften till diligensbolaget, utgjort 14,741: 29.
Att närmare föreskrifter i detta hänseende verkligen påkallas af behofvet, bör vara lätt att inse, då under nuvarande förhållanden ingenting hindrar, att en blifvande skollärares akademiska studier kunna hufvudsakligen omfatta sådane ämnen, deruti undervisning vid elementar-läroverken icke meddelas, såsom praktisk filosofi, estetik, astronomi, mineralogi, statistik, österländska språk m. m.; och om det äfven härvid kan invändas, att filosofie-kandidaten sällan och undantagsvis saknat intyg om kunskaper i alla de ämnen, som tillhöra den blifvande skolläraren, så kan det dock icke förnekas, att allt för många, kanske de flesta af dem som ämna beträda denna bana, idka sina studier vid akademien utan behörigt afseende på deras kommande verksamhet. Den störande inverkan på universitets-studiernas frihet, som man af den nu ifrågaställda förändringen befarat, kan, enligt Utskottets uppfattning, desto mindre deraf föranledas, som dermed endast afses, att på ett planmessigt sått ordna och handleda deras studier, hvilkas mål är att förvärfva de kunskaper och den bildning, som fordras af lärare vid rikets elementar-läroverk. Och att några fordringar i detta hänseende från det allmännas sida uppställas, torde väl icke finnas olämpligt, derest man ej vill såsom till principen riktigt godkänna det förhållande, som nu eger rum, på grund hvaraf den filosofiska graden äfven för dem, som hufvudsakligen egnat sig åt kunskapsämnen, hvilka icke äro föremål för undervisning vid elementar-läroverken, medför rättighet att blifva såsom lärare vid dessa anställd.
Nej, kommer, i enlighet med Preste-Ståndets beslut, slutet af 5 :te momentet, efter ordet: ”betalas” att erhålla denna lydelse: ”samt att de tjenstemän , hvilka af sådan afkomst njuta lön, böra för densamma vara från bevillning befriade.” Som denna votering utfallit med 68 Ja och 5r Nej, samt Ja således vunnit, har Bevillnings-Utskottets förslag blifvit gilladt. Tjugutredje Voteringen. Den, som vill, att contra-propositionen uti hufvudsakliga voteringen skall upDtaga Presteoch Borgare-Ståndets beslut, att lärlingar i handel, handtverk, manufacturier och fabriker befrias från bevillning efter a:dra artikeln, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer contra-propositionen att innefatta Ridderskapets ock Adelns beslut, att lärlingar i handel, handtverk, manufacturier och fabriker, till fyllda 18 år, befrias från bevillning efter 2:dra artikeln. Efter denna votering, som utfallit med 72 Ja och 46 Nej, samt en casserad sedel, och hvarvid följaktligen Ja vunnit, har omröstning uti kufyudsaken anställts öfver följande proposition: Stats-Utslottets Memorial, JV:o 438. »9 Den, som bifaller Bevillnings-Utskottets, af Bonde-Ståndet godkände, förslag, att lärlingar i bandtverk, manufacturier och fabriker befrias från bevillning elter 2:dra artikeln, voterar Ja, den, det ej vill, voterar Nej, Vinner Nej, antages Presteoch Borgare-Ståndens bär ofvan intagne beslut. Vid voteringssedlarnes uppräknande hafva befunnits 47 Ja och 71 Nej, samt en casserad sedel, och enär således Nej vunnit, är den af Preste©ch Borgare-Stånden beslutade föreskrift godkänd. Tjugufjerde Voteringen.
STOCKHOLM, typografisk.! föreningens boktbyckeri. 18G0 Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 156. 4 N:o 156. Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Ang. 1860, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Stadgan den 5 Mars 1858, angående sinnessjukas behandling och värd. I motion, som af Högvördiga Preste-Ståndet blifvit remitterad till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltet, har Herr Prosten Söderberg anfört, att Kongl. Stadgan om sinnessjukas behandling och vård af den 5 Mars 1858 syntes behöfva några förklaringar och rättelser, så vida denna författning i sin tillämpning skulle kunna lemna de goda frukter, man af densamma trott sig kunna vänta. I 8:de § stadgades, att om för sinnessjuk vård å hospital önskades, borde derom till Hospitals-direktionen ingifvas ansökning, åtföljd af dels behörig läkares intyg angående den sjukes lefnadsförhållanden samt sjukdomens orsak och beskaffenhet, till ledning för hvilket intyg borde tjena de i en särskild bilaga upptagna frågor, till ett antal af fjorton, hvaraf en omfattade sju moment, dels prestbetyg och vederbörande presterskaps eller andra trovärdiga personers, som om den sjukes förhållande egde kännedom, svar på tolf frågor, af hvilka de fleste ofta, isynnerhet rörande personer, som inflyttat frän aflägsna orter, voro omöjliga att, utan långa omvägar och brefvexling med andra orters socknenämnder och presterskap, besvara, hvarigenom lång tidsutdrägt nödvändigt skulle förorsakas. Detta stadgande syntes derjemte strida mot syftningen af 3:dje §, der det hette, att på hospital företrädesvis emottogos de, som nyligen insjuknat och hvilka af denna anledning ansågos mera sannolikt kunna botas. Ty huru aflägsnades ej sannolikheten af den sjukes botande om, inyan han finge insändas till hospitalet, alla de tidsödande förberedelser, som i 5.te § anbefalldes, först skulle vidtagas.
Då frågar jag 0 om, ifrån det ögonblick Riksens Ständer ensamine ansågo sig berättigade att ändra en instruction som till Konungen var öfverlemnad, Konungen icke ägde fullt skål att för sina åsigter om Revisionsförråttningarne, ej i någon mån anse denna instruction bindande; men deremot endast hålla sig till Grundlagens bokstafliga stadganden, hvilka äfven i 11 §. af instructionen åberop as. Tryck ningen af Revisorernes berättelse år i och för sig sjelf likgiltig, når och huru den sker; men vid förändringen af en enda rad i en fastståld lag, bör samma grundsatser gälla, som vid upphåivandet af hela denna lag. Det år just den i våra constitutionella lagar uttryckta princip, att dess stadganden icke kunna egenmågtigt af någondera magten upphåfvas, som Kongl. Majit jemfört med Riksens Ständers åtgärd i förevarande fall och lagt till grund för dess till dem nu ailåtne skrifvelse. Jag medgifver att Revisorerne icke kunnat eller bordt annat än följa den Instruction, som deras principaler dem meddelt, men Kongl. Maj;t hade ock lika mycket skäl att inskränka Sitt omdöme om Revisorernes åtgärder endast Den i5 Mar lii. 4U inom omfånget af den Grundlag Han besvurit. Snart yppades afven en skiljagtig tydning af den för hvarje Revision i Grundlagen stadgade granskning af %\ne ars afslutade Räkenjkaper. Vid Revisionen 1820 framställde Revisorerne till Stats-Contojret följande fråga: Huruvida Stat s-Contoiret ansäge Ränte-Kammarens hufvud~ hok och de Memorial-böcker, som hos StatsContoiret förås öfver StalsVerke.ls inkomster och utgifter, hinna så tidigt afslutas, att de kunna aflemnas till Riksens Ständers framdeles blifvande Statsutskott eller under Revisions-förrättningar till deras Revisorer, inom den 1 November för det näst föregående året? StatsContoiret svarade härpå:
Utskts förslag blef af R. o. Ad. bifallet. Saltsyra. På hemställan af några ledamöter oni nedsättning i den af Utsk. föreslagna införselstull till 6 rtst. per skålpund, fann R. o. Ad. för godt att besluta en sådan nedsättning och att i öfrigt bifalla Utsk:s förslag. Sand; och Sandarak. Utskottets förslag biföllos. Saxar. Emot Utsk:s förslag yrkades i afseende på saxar, andra slag, af somliga, att tullbehandlingen borde ske efter stycketal och införselstullen bestämmas till 12 sk. per stycke, och af andra, att den borde ske efter vigt och införselstullen med ett tullvärde af 4 r:dr bestämmas, enligt någras mening till 1 rsdr, eller enligt andras, till 1 r:dr 16 sk. Uppå derefter framställda särskilda propositioner, biföll R. o. Ad. Utsk:s förslag rör:de tullbestämmelserna för ö fverskärare-saxar , men ansåg, att saxar, andra slag, borde tullbehandlas efter vigt, och med ett tullvärde af 4 Den iG December. 267 r:dr per skålpund bära en införselstull af 1 r:dr 16 sk., samt vara fria från tull vid utförseln. Segel ; Senap; och Serpentinsten. Utskottets förslag biföllos. Siktar. En ledamot yrkade, att införselstullen skulle nedsättas till i5 proc. af 100 rtdrs värde; en annan åter att tilli belia nd I i ngen och tullbestämmelserna i allmänhet för denna artikel skulle blifva desamma som uti i835 års taxa äro bestämda, hvilket sednare förslag af R. o. Ad. bifölls. Silfver. I afseende på boksilfver yrkades, att tullbestämmelserna för detsamma skulle blifva sådana som uti i833 års taxa. Detta yrkande bifölls af R. o. Ad., som i allt öfrigt biföll Utsk:s förslag. Silke.