Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att den qvinna som enligt 4 § i K. handelsordmn af d. 22 Dec. 1846 och K. förklaringen af d. 21 Febr. 1847 i stad idkar viss medgifven rörelse med undantag af mångleri, eller den som enligt 12 § i K. fabriksoch handlverksordnm af d. 22 Dec. 1846, med deri stadgade inskränkningar, bedrifver någon tillverkning såsom försörjningsmedel, icke må åläggas större afgift till stadskassan än som motsvarar 10 proc. af den hevilln. efter 2:dra artikeln sora för denna rörelse eller tillverkning erlägges. Remitterades till Allm. Besv.- o. Man har i sednare tider med skäl gjort den sats gällande, att de egentliga rättsfrågornes pröfning och afgörande från den förvaltande myndigheten öfver flyttas på domstolarne, men ännu qvarstår i delta fall en stor oformlighet, i det, alt ett kronans förvaltande verk kammar-colbm pröfvar och afgör de s. k. äldre kronofordringarne, samt att vadet deremot går lill K. M. i Dess statsråd, d. v. s., att i en ren rättsfråga, den ena parten är domare. Då denna processordning är stridande mot den naturliga grunden för pröfning af frågor parter emellan och äfven mot hvad som gäller i afseende på alla yngre likartade anspråk mot statsverket, får jag, med afsigt derjemte att tillvägabringa ett skyndsamt slut på alla dylika mål, vördsamt föreslå: l:o Alt pröfningen och afgörande! af de s. k. äldre kronofordringarne öfverflyttas från förvaltande till domaremakten; 2:o
Majit, aflåtna underdåniga skrifvelser, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med hvad under de sednare liksdagarne iakttagits, måtte uppdraga åt Fullmägtige i Riksgälds-kontoret att, så fort ske kan, efter emottagandet af det nya reglementet, till Kongl. Majit å Rikets Ständers vägnar i underdånighet aflemna ett exemplar af samma reglemente. f händelse denna hemställan varder af Rikets Ständer bifallen, torde Kongl. Majit genom underdånig skrifvelse af Rikets Ständer underrättas om det uppdrag, Fullmägtige i Riksgälds-kontoret derigenom erhålla. Stockholm den 5 December 1863. STOCKHOLM, tbyokt hos N. Mabous, 1863. REGISTER ofver Stals-UfskoUets Ullafandeaa och Memoria! vid 1863 och 1863 års Riksdag. A. Utlåtandets Nummer och Moment. Adjunkts-löner vid Upsala universitet, anslag till tvänne 139: 14. Afvelsdjur, anskaffande af 99: 33. Agrxkullurkemisk försökstation vid Alnarp, inrättande af 99: 27. Agronomer, Statens, anslag till 99: 24. , i Kopparbergs och Norrbottens län, anställande af .. 99: 25. Ahlberg, Rektor, ersättning åt 153: 40. Ahlborg, Fältkamererare pension åt 153: 57. Almberg, Regements-kommissarie, d:o 155: 36. Alnarps landtbruks-institut, anslag till 99: 19. Arells enka, befrielse från ulgifvande af ådömd observntions-procent . 49. —- kavalleristyrka, tillökning i 196. — Memorial, i anledning af skiljaktiga beslut rörande N:o 196 213. Arrendatorer af boställshemman, företrädesrätt för 107. Arrestlokaler vid indelta arméen, uppförande af 66: 39, Askersund—Vestra stambanan, jernväg mellan 88: 10.
De andra nickade och Abrahamson började att med en släpande ton föredraga vännens bref. Vän och broder! Det var i sanning glädjande för mig, att någon ihågkom ... – Jag skref till karlen för att få igen en bok, som han lånt af mig. Nå. en olycklig kamrat, därför »Tack» för din vänliga skrifvelse. Då man, som jag, är ensam och öfvergifven och måste strida mot lifvets alla vedervärdigheter och detta utan vapen, huru skall man då kunna hysa ens det ringaste hopp om seger? Därför har jag ock lemnat från mig det sista af hopp och tro på en framtid eller på lycka och sällhet, om än drägliga. Skulle nu händelsevis någon enstaka glädjestråle förirra sig till mitt hjärta, så njuter jag visserligen däraf, ja, jag riktigt fråssar, men aldrig skulle jag tro därpå eller söka fånga den i tanke att häfta den för beständigt vid min person. O nej! Det vore ett altför dåraktigt försök och skulle äfven i sin tid bestraffas. Mera en annan gång, om du orkar höra mig. Nu måste jag ned för att elda på min stofthydda, detta kadaver, man måste släpa på etc. – Hvad tycks? Är han inte sig lik? Ja, det är synd om pojken för resten. Grane hade hela tiden känt sig irriterad mot de nykomna, och uppläsandet af detta bref syntes honom ett hjärtlöst hån. – Jag träffade honom aldrig här, sade han. Men i skolan umgingos vi rätt ofta. Han skref inte så dåliga vers, tyckte jag. – Om han hade skrifvit dåliga ändå, utbrast Schultz med sällsynt hetta, så kunde han kanske ha blifvit af med den sjukan efteråt och blifvit en karl. Nu gick han här och pjåkade med sig själf för alting. Hade han snufva, så bums kom det weltschmerz öfver honom. Var han lat, så hette det, att han inte var disponerad eller hade själslidande, eller hvad han kallade det. Fy fan. Och aldrig hade han pengar. Jag mins en gång, när jag, som då lefde på att informera, hade skaffat honom en pojke att läsa opp lexorna med. Så kom han opp till mig en e. m. och satt och hängde.
Riksdag beviljade anslag äro följande, för hvilka icke serskilde stadganden redan i Reglementet för Riksgälds-Conioretfinnas bestämde, att såsom förslags-anslag anse, nemligen; Å 2: dr a Hufvud-Titeln. Curs difference å Minister-Statens anslag. Papper och omkostnader till Charlas Sigillatte. Anslaget till Medico-legala besigtningar. Dito till farsoters och smiUosamma sjukdomars hämmande. Ved, ljuspenningar samt skrifmaterialier och expenser för denna Ilufvud-Titel. Reseoch tiactamentspenningar för civile Embetsoch Tjenstemän. Ä 5:te Hufvud-Titeln. Curs-diflference å den del af anslaget till Fria Konsternes Academie» som utgår i Hamburger Banco. Anslag till vedoch ljuspenningar för denna Hufvud-Titel. 13 Bil. lill Stats-TJtskoints Memorial N.-o 4l°- Å 8:de Hufvud-Titeln. Lyshållning med flere utgifter för Kronans hus i Stockholm. Fångars skjuts, underhåll, medicumenter, m. m. Remisslage. Observationsoch Uppbörds-procenter. Man talsskrifnings-pro vision. Restitutioner. Städers friheter. Jordförluster genom Canal-anläggningar. Indelnings-brister. Transport-kostnader för Stats-Verkets bergs-effecter» Odtingshjelp m. m. för Krononybyggare. Å io:de Hufvud-Titeln. Anslaget till Lappmarks Ecclesiastik-Verk. Allmänna Indragnings-Staten. §. 33. Serskildt, och i anledning af Kongl. Mujrts Nådiga framställning, angående en uppkommande brist i Stats-Verkets tillgångar för år i835, genom Rikets Ständers beräkning af Tulloch Branvins-inkomsterne, hafva Rikets Ständer, till fyllande af en sådan brist, anvisat på Riksgälds-Contoret, under benämning: Förskott å förmodad extra Statsbrist för år i835j högst
Att nu föreslå bot för den öfverklagade nöden i sin helhet, kan icke vara meningen med denna motion, helst, enligt Grundlagen, hvarje motion icke får behandla mer än ett ämne, men liksom orsakerna äro mångahanda, så måste också medlen att afhjelpa betrycket bestå af flera slag; jag vill således nu endast afhandla ett ämne, och det är på mina kommittenters begäran, hvilka hafva föreställt sig, att en förändrad tull-lagstiftning i hvad som rörer jordbrukets alster, åtminstone i någon mån skulle kunna förbättra deras belägenhet. Jag vet allt för väl, att det icke öfverensstämmer med nyare tiders åsigter att tala om skyddstullar, men jag vet också, att det icke finnes någon regel utan undantag, och till stöd för denna mening har jag Rikets Ständers vid sista riksdag, om också genom votering i förstärkt Utskott, fattade beslut. Det var då genom Ridderskapet och Adeln, som till en del består af jordbrukare, jemte Bonde-Ståndet, som beslut fattades om skyddstullars, om än låga, åsättande å vissa landtmannaprodukter, och rättvisan häraf har jag icke kunnat finna vara vederlagd, hvarken af sistlidne riksdags Bevillnings-Utskott ej heller af den Komité, hvars digra betänkande vi under riksdagen emottagit; ty påståendet att någon införsel af utländsk spanmål nu mera icke ifrågakommer annat än till obetydliga qvantiteter för utsäde och vid det olyckliga förhållandet af missvext, vederlägges genom statistiska upplysningar, hvilka gifva vid handen, att emellan två och tre hundratusen tunnor i medeltal årligen införas i riket, under det vi sjelfva hafva ett öfverskott af emellan 2 och 3 millioner tunnor; och att detta stora parti icke åtgår till utsäde är alldeles påtagligt; utan är det således endast för att nedtrycka priserna inom landet under produktionskostnaden för oss, med vårt hårda klimat och färre arbetskrafter, som denna stora införsel sker.
Jag tillägger nu, att bevillningen för fast egendom bestämdt är en afgift, som åtföljer egendomen, utan afseende på egarens ekonomiska ställning och oberoende af gravationer, men skulle denna min åsigt icke godkännas, så kan jag i alla fall, dels på den grund, att ganska få, om ens några intecknade lån finnas i fast egendom, hvarföre högre ränta är förskrifven än 5 procent, hvarpå låntagaren icke nu åtnjuter något bevillnings-afdrag, och dels på den grund, att de fleste intecknade lån tillhöra publika kassor och barmhertighets-stiftelser, hvilka, enligt mitt förslag, böra vara frikallade från beskattning, dock icke finna, att egare af fastigheter hafva ringaste skäl till att fordra något afdrag på bevillningen för deras egendom, derföre att egendomen kan vara besvärad med inteckning. 4:o Uti § 49, mom. 2 af nu gällande Bevillnings-förordning stadgas, att den minimi-tarif för hemmans-värdet på landet, Rikets Ständer år 11125 fast ställde, skall lända till efterrättelse, och i § 105, att det brandlörsäkrade värdet å hus och åbyggnader i städerna skall utgöra minimum af värdet å dessa fastigheter. Då nu med säkerhet kan antagas, att värdet å jordegendom år 1825 i allmänhet icke utgjorde öfver 1/5 af det nuvarande värdet, men det brandförsäkrade värdet å hus och åbyggnader i städerna deremot i de flesta fall utgör fulla värdet, och i många fall äfven mera, torde hvar och en finna, huru betydligt lägre jordegendom hittills varit beskattad, än hus och åbyggnader i städerna. Af taxerings-uppgifterna de sednare åren har man visserligen sett, att hemmans-värdet på landet i en del län blifvit förhöjdt, men denna förhöjning har dock varit allt för obetydlig, emedan den, på det hela räknadt, icke utgjort öfver 50 å 40 procent, då den rätteligen i min tanke bordt utgöra minst 400 procent, för att komma i likhet med värdet å fastigheter i Städerna. Då Utskottet icke häruti föreslagit någon rättelse, kan jag ej gilla detta. Jag.yrkar ej, att minimum af värdet å hus och åbyggnader i stä - Bil. lill Bev.-Utsk.
Först och främst torde det vara väl mycket hegardt, att en embetsman skall sjelf på egna medel hålla ett archiv af så betydligt omfång som nämnda commissions med hvarje qvinqvennium växande handlingar påkalla; och utom det alt jag anser det vara vådligt, att så dyrbara samlingar som dessa förvaras i enskild mans lius, der de mera äro utsatta för eldfarlighet än i ett publikt embetsverk, är förhållandet derjemte, att Hr Leijonmark sjelf varit nödsakad att bestrida kostnaden för sjelfva tabellverket, till hvars sammanfattning det anslag han åtnjuter är så ojemförligt otillräckligt mot behofvet, alt det verkligen är förvånande att finna möjligheten af att på sådana villkor kunna utföra ett så beskalfadt arbete. Jag understödjer således yrkandet om den ifrågavar. gratificationens beviljande, och hade önskat alt den kunde förhöjas vida utöfver det belopp, hvarom nu är fråga. Gr. Horn, Claes Fredr.: Som ledamot afdetUtsk., hvilket icke ansett sig kunna göra fullkomlig rättvisa åt Hr Leijonmarks förtjenster i fråga om tabellverket, får jag enskildt för min del fullkomligen instämma med hvad dea siste värde talaren anfört. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Det som tillkommer Hr Leijonmark är en ersättning; och ofullständig ändå förhlifver denna med ifrågavar. Hr Lefren, Joli. Pehr: Det är för mig särdeles glädjande att höra, det ingen yttrat sig emot den fråga, som nu är före, utan att alla tvertom talat till förmån för Hr Leijonmark, eller rättare sagdt, till förmån för tabellverket, ty det är för tabellverket af största vigt, all man icke lemnar denna värdiga embetsman utan medel att kunna fortfara med de bemödanden han hittills anvandt för alt derunder inöfva en efterträdare åt sig. Det är ej sd lätt att ersätta hans plats, när den en gång blir ledig. Äfven jag har haft tillfälle att laga speciel kännedom om arbetet, och instämmer fullkomligen i föreg:de talares yttranden derom; begärande Hr Frih. o.
En förståndigoch omtänksam operadirektör borde sända operaläkaren till alla sina sångerskors alkover och pianorum, att der de slumra eller sjunga arbeta uppåt väggarne, rifva, peta, snoka, kemiskt sönderdela och spionera ut de olyckliga små baciller eller andra småkryp, som kunna vara å prendre i väggar och tapeter, stundom lifsfarliga, alltid genanta. Lyckligt återetäld från en ganska gröngul släng af denna tapetsjuka, har vår operapubliks förklarade favorit åter börjat medverka flitigare i repertoiren, der nu hennes och publikens favoritoperor » Mignon » och » Carmen » återtagit sina gamla platser. Fru Edling har i begge dessa operor triumfpartier, som hon skulle kunna väcka uppseende med litet hvarstädes, till och med på dessa operors stamscen, Comique i Paris. Hennes Mignon har i första akten allt det omedvetna, det vilda, det fantastiska, som kommer Philine att fråga zigenaren: Säg, är det en gosse, är det en flicka? Intetdera delen, svarar denne, och afläckande Mignon från hennes omhölje, tillägger han lakoniskt: » det är Mignon ». Ja, det är Mignon! Denna lilla stackars varelse utan hem, utan huld, knapt räknad till menniskor, utan uppfostrad som en liten positivapa, att göra konster och — svälta. Blick, min, gång — allt karakteriserade hos fru Edling detta öfvergifna tillstånd. Förträffligt markerade hon trotset och harmen vid Philines ironiska blick, som jagar henne att för första gången neka » uppträda ». Fru Edling har under årens lopp gått ofantligt mycket fram i denna rol (såsom också i Carmen) och det förefaller oss som skulle hon i åtskilligt erinra sig sin utmärkta företräderska, Olefine Moe, och bättre förebild står ej att fa. Detta fina och rörande spel vinner hos fru Edling än större relief genom de herrliga vokala medel, som stå henne till buds och hvaraf hon begagnar sig med lätthet, en ledighet, som vore sången icke en konst, utan det naturliga uttrycket för hennes känslor.
Så binge åter nuvarande åklagarepersonal bibehålies, (och en ny organisation deraf är ganska kostsam) vore det verkligen att befara, att om bö.lerne helt och hållet skulle tillfalla Staten, en trafik om anställande eller nedläggande af åtal för tiruade förbrytelser och lagöfverträdelser komme att inträda, som illa motsvarade rättvisans ändamål. Dessutom och så länge städer och härader måste vidkännas dryga utgifter för domstolsoch fängelse-byggnader, synes ej något skäl vara förbanden, att fråntaga dem deras uråldriga anpart i ådömde böter. Uti 6 Cap. af förslaget till Strafflag förekomma de bestämmelser om vissa allmänna grunder, hvarefter straff skola mätas, som man sammanfattat under benämningen af latitudssystemet. Hvad Utskottet härom anfört lemnar en fullständig ledning för omdömet om hvad delta system innebär. Emot Utskottets tillstyrkan i detta hänseende, ehuru obestämda ordalagen deri äro, bar jag reserverat mig. Då man i lagen inför fängelseeller straffarbete såsom hufvudbestraffning för brott, följer det af sig sjelf, att en viss latitud för domarens pröfning skall uppkomma genom denna bestraffnings egna art och beskaffenhet. Den kan ej delas i alltför många olika terminer; och om äfven en större delning än förslaget innehåller vore möjlig, skulle det likväl vara fåfängt att i lagen noggrannt afpassa straffets tidslängd efter olikheten i hvarje förekommande brott. Men antingen är den gjorda fördelningen i särskilda grader felaktig och otillräcklig, eller ock bör domarens pröfning och bestämmande af straffet ej få utsträckas öfver en enda grad. Såsom försvar för den vida större latitud, som i förslaget lemnas domaren, och såsom bevis att en sådan pröfningslalilud ej är någon nyhet i Svenska lagstiftningen, bar man åberopat den pröfning, som i vissa fall blifvit domaren upplåten så väl i 1734 års Lag, som i flera senare författningar. Men detta försök hvilar på en ensidig uppfattning af förhållandena. Uti 1734 års Lag finnas visserligen rätt måriga fall, der straffets bestämmande blifvit åt domarens pröfning öfverlemnadt.
Ständer torde hos Kongl. Maj:t anhalla matte hädanefter directe fä komma Sjötullen lill gedo. Sadane äro i korthet att omnämna de grun der pä hwilka Utskottet fotadt dest arbete, och de synpuncter till hwilka desamma blifwit riktade. Ullkottet skall anse sig mera lyckligt, än det ens tvägar hoppas, om det uti ett ärende, af sä grannlaga bestaffenhet som detta, kunnat åtminstone närma sig lill, hwad Riksens Högl. Ständer äga rätt, i kraft af dest Utstottet gifne förtroende fordra till befrämjande af de högst wignga afsigtcr, som ifrån Riksens Högloft. StanderS fattade beslut äro oskiljaktige Utskottet förutser att delade menningar och olika begrepp om det werkeligen nyttiga, och om dek ofelbara sanna och rätta, nödwändigt mäste uppkomma uti sämnen, osta af ett starkt inflytande pä hwad som stär i sammanhang med enffildte fördelar, ofta af den inwecklade beskaffenhet att de icke lika lätt af alla fattas och utredas, och alltid af den egenskap, att något hwar torde kunna anse bättre utwägar hafwa bordt Ennas, för att winna det af alla lika gemensamt äsvftadc stora ändamål i del allmännas största fördel; Men enär hos ett fritt och sjelfständigt folk, som äger den dyrbara rättigheten att beskatta sig sjelf, och som härwid icke lemnar utur sigre, hwad klokheten efter tidens omständigheter fordrar, och öfwersigten af det helas sammanhällande till fasthet och kraft päkallar allt inflytande af främmande afsigter, eller betraktande af smä cnffildte fördelar, derest de möjeligen skulle wilja insmyga sig, mäste förswinna, och blifwa ulan all wettar, sä är hoS hwar redligt tänkande, det hopp redan 2H2 Den zo Julik. redan stadgadt, att alla meningar stola sammanstämma uti en den mäst »välgörande föreningspunct. As hwad Utskottet i det föregående haft den äran andraga, lärer Högloft.
Comité måtte i Nåder erhålla uppdrag att upprätta förslag till annan Skolstyrelsens sammansättning och instruction, jemte uppgifvande af de förändringar i nuvarande Skol-ordning, som af forändrade omständigheter påkallas, äfvensom af de upplysningar, hvilka under sist hållue skol-revisioner blifvit för värfvade ; 4:0 att de så kallade Cathedral-skolorna måtte antingen tjena till mönster, eller också undergå reorganisation, i fullkomlig enlighet med de föreskrifter, som kunna komma alt fastställas, i afseende på de i andra punkten nu löreslagna Skolornas beskaffenhet, samt lönevilkoren för de dervid anställde lärare okas, der behofvet så erfordrar ; och 5:o *tt, efter det de allmänna Elementar-läroverken erhållit en sådan 0111;jutning, ferierna måtte inskränkas, så vidt möjligt är, samt alltid minst en lärare hafva åliggande att, emellan Jäseterminerne, några timmar dagligen fortsätta undervisningar för de lärjungar, hvilka af en eller annan orsak äio i tillfälle att af undervisningen derunder sig begagna. Af Herr Kock, som föreslagit, att Rikets Ständer måtte genom underdånig skrifvelse till Kongl. Majit frambära den önskan, att, sedan den säkra sluLsals kan dragas af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition den 19 Juli 1844» angående den nya Elementar-skolan i Stockholm, att ändamålet, som med denna Skolas organiserande åsyftades, eller att utröna den dervid införda ämnesläsningens användbarhet, som tillförene varit underkastad tvifvelsmål, numera vunnits, samt då Rikets Ständer förmoda, att på grund häraf alla betänkligheter mot berörde läromeihods allmänna begagnande skäligen kunna anses undanröjda, Kongl. Majit i Nåder täcktes förordna om en dermed enlig reorganisation af undervisnmgs-sättet vid alla de Lärdomsoch Apologist skolor i Riket, vid hvilka minst Irenne lärare äio anställde.
St. redan fa 11 ad t beslut, dels innebär väckandet och afser behandlandet af en grundlagsundringsfråga i annan väg än grundlagen uttryckligen fölesk ri fver. Jag reserverar mig mot bifall till motionen, ifall propos. derpå skulle framställas och ett sådant beslut af Ståndet fattas; ty en sådan underd. anhållan, som den i motionen föreslagna, åsyftar icke blott alt grundlagsvidrigt upphäfva ett af R. St. fattat beslut, och slår i strid med 81 §:n Reg.Ftn; den åsyftar ock uppenbarligen alt nedsätta deras värdighet; ja, mina herrar! den går så långt uti oförskämdhet, att den vill förlöjliga denna statsmakt. Men skulle — jag vill beklaga det, och nationen må harmas öfver huru man söker förvrida de af dess ombud en gång fattade beslut, och i denna statsmakt, som representerar nationen, nedsätta dess värdighet, — den i motionen föreslagna åtgärden verkligen blifva vidtagen, så tyckes mig dock, alt man bör göra denna åtgärd så litet olycklig som möjligt, och vill derföre, med full tillförsigt, att Ståndet fattar det beslut, som Ståndet anser lämpligast och för landet nyttigast, och öfverlygad att hvar och en söker tillvägabringa det beslut han finner mest öfverensstämmande med sina åsigler i saken, för dem, som önska bifall till motionen, vördsammast föreslå, att den ej måtte bifallas, utan med nedanstående för det lyckliga ändamålets vinnande och för sakens framgång, såsom jag anser, ganska väsendtliga villkor; dock gör jag detta förslag med det uttryckliga förbehåll, att det icke måtte komma under pröfning, åtminstone af Hr von Harlmansdorffs politiska vänner förr, än hans åsigter öfver motionen först äro inhemtade; en aktning, som håde jag och mitt förslag äro Hr von Hartmansdorff skyldiga för det stora och oinskränkta anseende han och hans åsigler här af pluralitelen åtnjuta. 1:0
Densammes, om undersökning rör:de den löneinkomst, som genom lösen för fullmakter, förordnanden eller afsked tillfaller tjenstemän vid särskilda verk, magistrater, m. m. Ånyo föredrogs Hr von Knorrings, Carl Henr., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om anslag till ullculturens uppmuntran. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande: Då jag hade den äran att göra motion i samma ämne, kände jag ännu ej, att Frih. von Knorring hade för afsigt att afgifva en sådan. Jag förenar mig nu fullkomligt i den af Hr von Knorring väckta motion och den af honom framställda önskan, att R. St. ville bevilja ett anslag, ej blott till inrättandet af ett ullsorteringscontor med löneanslag för dervid anställda sorterare, utan ock till inrättande af u11— magaziner och ett ulldiscontcontor i Malmö. Såvida vi hafva någon mening med att bringa våra klädesoch yllefabriker till någon täflan med de utländska, torde det vara af vigt, att vi sjelfve söka kunna producera råämnet för densamma. Det torde vara en verksak, alt man i Skåne isynnerhet egnat sig åt ullculturen; och då det ej blott redan ensamt producerar nästan lika mycken lin ull som de öfriga landskaperna i Riket tillsammantagna, utom det att dess för denna eultur mera passande klimat gifver anledn., att denna produetion med tjenlig uppmuntran skall stiga än högre: synes mig ingenting billigare, än att man beviljar innevånarne i denna provins samma förmåner, som i de närmast Norrköping belägna; att man, genom anslag till dertill erforderliga inrättningar, sätter dem i tillfälle att, utan förlust, kunna fortsätta denna industrigren, att, utan att behöfva transportera sin ull till Norrköping, kunna utan förlust försälja den i Malmö, eller i brist på antagliga anbud kunna upplägga den.