Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man predikar sedlighet genom att undanrycka grundvalen för all sedlighet; man skrifver ljungande diatriber mot de rika och afslöjar de fattigas uselhet, medan man sjelf med all makt fikar efter de njutningar, som man gör till de rikes förbrytelser; man för de förtrycktes talan, man skildrar öfverklassens orättfärdighet, man föraktar dem som ega detta lifvets goda, och man slutar med — ja, stundom med att taga lifvet af sig, för det man sjelf icke har Aladdins lampa till sitt förfogande, utan måste försaka åtminstone några af de njutningar jordelifvet kan skänka. Man predikar om egendomsgemenskap med juvelringar på fingrarne och escomoterar bort folkfriheten, medan man gör den till fotapall för politiska uppkomlingar — och så har ytlighetens tidehvarf fördt oss in i ytterligheternas. Ty i ytlighetens tidehvarf sträcker sig ytligheten äfven till betraktelsesättet. Och derför kan så mycket få passera, som eljes aldrig skulle förblifva utan anmärkning. Och äfven den, som sjelf tror sig gå till botten med allt, blir mot sin vilja ytlig, blir det utan att veta deraf. Det är derför sjelfpröfningen blir oundgänglig. En liten ransakniDg med vårt eget jag inför sanningens domstol och med samvetet såsom vittne skulle göra oss alla utomordentligt godt och i hög grad motverka både ytlighet och ytterligheter. Men vilja vi verkligen gifva våra barn en Men för att det skall komma så långt Hafva vi blott en gång kommit derhän, allvarligare riktning, så finna vi snart, att vi att vi veta med oss sjelfva, huru nödigt det med oss, derför bevare oss, milde Herre Gud! sjelfva också måste inslå på en annan väg är att arbeta på daglig förbättring, och äro Och här är det, som vi qvinnor skola gripa Ty om vi äfven binda vår tunga, så att aldrig vi öfvertygade, om att vi måste gå tillbaka, in. Här är det, som den sanna qvinligheten hon i detta fall försyndar sig, kunna vi likaom vi ej gå framåt, då är första grunden skall komma till heders.
Utskottet anser nemligen, att med passevolance-afgiflens upphörande och medlens till Indeldla Armeens vapenöfningar uppförande å Riks-Staten, det icke bör möta någon svårighet att sammanföra alla tre mötes-passevolance-fonderne lill en enda, ställd till Kongl. Maj:ts fria disposition att användas lili de med dessa fonder afsedde ändamål. Enligt Utskottets tanka, förekommer icke Skulder Egentlig tillgång . Stats-Utskottets Utlåtande , lS:o 78. 5 eller något hinder emot Rikets Ständers och deras Revisorers granskning af gamla mötes-passevolance-fondens räkenskaper, enär desamma i Kongl. Kammar-Rätten undergå en lika noggran revision med de 2:ne andra Fondernes. På grund af hvad sålunda anfördt blifvit, föreslår Utskottet, att, i den händelse Möles-passevolance-afgiften kommer att med innevarande år upphöra, Rikets Ständer till Kongl. Maj:ts fria disposition öfverlemna den nya möles-passevolance-fonden, att gemensamt med de 2:ne äldre fonderne, efter Kongl. Maj:ls Nådiga godtfinnande, användas för behof, hvilka redan af dessa tillgångar fy 1 las och vidare kunna uppkomma i och för Armeens vapenöfningar, med underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t, till undvikande af alla vidare låne-lransactioner omförmalde 3:ne cassör emellan, läcktes anbefalla deras sammanförande till en enda fond, hvilken, i likhet med alla andra af allmänna medel bildade cassör, blifver underkastad Rikets Ständers och deras Revisorers granskning. Härigenom anser sig Utskottet jemväl hafva besvarat följande till dess handläggning remitterade motioner, nemligen: 1) Af Herr Grefve Anckarsvärd; C. II., som yrkat, att den Gamla Möles-Passevolance-Fonden måtte betraktas lika med alla genom allmänna medel tillkomne cassör eller, om egarne skulle anses vara okände, såsom ett fynd tillkomma Staten, och 2) af Eric Pehrsson från Gefleborgs
Herr Spångbergs, N:o 17, angående antingen upphäfvande af beskattning, enligt Bevillnings-förordningens 2 Art., eller förändrade grunder för nämnde beskattning. Remitterades, jemte afgifna yttranden, till Bevillnings-Utskottet. S. D. Föredrogos ånyo följande Kongl. Maj:ts Nådiga propositioner och skrifvelser: ' !:o. Angående upphörande af börds-rätt i stad. Remitterades till Lag-Utskottet. 2:o Om inrättande af ett Statistiskt Embets-verk. Remitterades till Stats-Utskottet. 5:o Om bestämmandet af viss tid, hvarutöfver, vid de nya jordeböckernas granskning, undersökning i och jemförelse med äldre jordeböcker icke må ega rum. Remitterades till till Statsoch Lag-Utskotten. 4:o Angående ytterligare stats-bidrag till fullbordande af slussoch kanalanläggningarne vid Dejeforss och Forsshaga i Wermlands län. Remitterades, jemie afgifna yttranden, till Stats-Utskottet; och 5:o Angående ytterligare låne-understöd för fullbordandet af jernvägsanläggningen emellan sjöarne Barken och Wessman i Stora Kopparbergs län. Remitterades, jemte hvad i öfrigt inom Ståndet i ämnet yttradt blifvit, till Stats-Utskottet. Prot.-Utdrag den 15 November 1856. 35 S. D. Till Lag-Utskottet remitterades af Herr Rönblad väckta motioner: l:o N:o, 20, angående förändrad lagstiftning i afseende på Kronohemman; och 2:o N:o 21, angående förändrad lydelse af 55 Kap. 3 § Missgernings Balken. Från Hedera. Bonde-Ståndet.
Men skall läroverket kunna hoppas, att hos allmogen väcka fullt förtroende, fordras såsom oeftergiflig! vilkor, att det inom sig sjelft skall kunna meddela en undervisning, som i framtiden tillåter lärjungarne fritt val af sitt vitae genus. Den närvarande, på stat uppförda, lärarepersonalen vid läroverket utgöres af rektor, som med dertill fulltygad kompetens undervisar i latin och grekiska inom de högsta klasserna, tvänne lektorer, den ena i mathematik, den andra i lefvande språk, samt sju kolleger. Med denna lärarestyrka har undervisningen under sednaste år nöjaktigt kunnat bedrifvas fullständigt på begge bildningslinierna, utan att någon öfveransträngning för lärarne behöft komma ifråga. Men då rektor är tillförordnad endast för en tid af fem år och hans plats icke alltid kan supponeras erhålla en för bibringa/ide af klassisk undervisning kompetent innehafvare, då dertill det nuvarande exceptionsförhällandet i afseende på undervisningen inom de begge högsta klasserna icke längre bör såsom ett sådant existera, får jag på ofvan utvecklade skäl och grunder anhålla, att Rikets Höglofliga Ständer måtte besluta, det Hudiksvalls högre elementarläroverk från och med början af nästkommande statsregleringsperiod utvidgas till ett högre fullständigt elementarläroverk och att för sådant ändamål anslag för en lektion i klassiska språk vid nämnda läroverk från och med samma tid varder af statsmedel beviljadl; anhållande jag vördsammast om remiss af denna min motion till Höglofliga Statsutskottet. Stockholm den 10 November 1865, J. E. Ekelundh. Bih. till B. St. Af Kontraktsprosten Palmlund: Om ändring i 1:sta och 2:dra §§ i Kongl. Förordningen den 18 December 1863, angående vdkoren för försäljning af bränvin. Jag börjar med att anhålla om ursäkt för det att jag i och med denna min motion tager mig friheten att fata i riksförsamlingens öron åter ljuda ett ord, som har en mindre god klang, men beklagligen ännu går oeh gäller, icke som ett blott tomt ord, utan såsom en rätt bekymmersam verklighet.
Augusti i fråga om de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, med mera, Kongl. Maj:t i nåder förordnat, att såsom förberedande åtgärder i frågan om fastställandet af antalet och beskaffenheten af de räntetitlar eller persedlar, som inom hvarje af rikets särskilda län borde, sedan de öfrige eller så kallade småpersedlarne förvandlats i fix penningeränta, för framtiden fortfarande bibehållas, skulle vederbörande räntegifvares yttranden i frågan inhemtas på det sätt, att fögderivis utsedde deputerade inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sammanträdde och der, efter inhemtad kännedom af en förteckning å alla de skatte-titlar för länet, af hvilka Jordeboksoch Hemmantals-räntorne för närvarande utgjordes, samt ett uppgjordt förslag å de persedlar, som lämpligen kunde komma i fråga att för framtiden, såsom särskilda skattetitlar bibehållas, uppmanades, att vid berörde förslag framställa de anmärkningar, hvartill de kunde finna sig befogade; om fullgörandet hvaraf Kongl. Majrts Befallningshafvande genom skrifvelser erhöllo nådig befallning; så hade Statsrådet och Chefen för Finans-departementet Herr Friherre Palmstjerna, uti ett den 8 April 1852 utfärdadt Circulärhandbref till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, förklarat sig, af förekommen anledning och på nådigste befallning, böra erinra derom, att ofvannämnde Kongl. Bref den 10 Oktober 1851 icke afsåg att lemna räntegifvarne tillfälle att inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande framställa förslag, stridande emot Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers uti hufvudsaken fattade beslut, utan endast att höra dem i ämnet, huruvida de skulle föredraga bibehållandet af nuvarande räntepersedlar, framför ett öfvergående till ifrå - Konstitutions-Vt skottets Memorial, N:o 6.
Sluteligen och då BancoUtskottet ej kunnat lemna utan en billig uppmärksamhet den betydliga förökning både i göromål och arbetstid sorn, särdeles för CassaComrnissarien, blifvcr en följd af dessa förändringars vidtagande, hvarigenom denne Tjensteman, enligt hvad Herrar BancoFullmägtige äfven anmält, löga någon dag torde kunna medhinna, att förr än sent på aftonen afsluta sina Ämbetsförrättningar, har Utskottet, i betraktande tillika deraf, att CassaC om missar iebefattningen, hvilken äfven är förenad med det särskilda Belura - Ureåot.utt Betänk unden, 14 J onus, att stalla Banquen borgen för en summa af 4000 JR:dr, för närvarande beitrtdes af en bland Banquens yngre Comrrmsarier, som, ej ännu hunnit komma i åtnjutande af den högsta Comuiissarieiönen, funnit sig bora ho* Rikets Ständer vördsamt tillstyrka, att Gassa Cotnmissarien under tiden, och *5 länge de nysinämnde förhållanden, i afseende på tillökte göromål och lägre lönevilkor, fortfara, ega att uppbära en extra gratification eiler löneförbättring af 200 R:dr Btco ärligen, hvilken Herrar BancoFuIlmägtige för sådant ändamål torde få sig uppdraget, att af IJ.inquens omkostningsräknirig anordna. Och varder detta allt till Rikets Ständer» vidare beröfvande och bifall härigenom vörd* sammeligen anmäldt. Stockholm den 16 November s$sj - N:o 84. Anka» ccr. je N*v. igsj. Memorial till Rikets Högt afl.
Deraf erforderligt, för att såsom i till 5 motsvara Sedeloch DepositionsSkulden. „ September 3o „ Novemb. 21 C. ingående Utmyntningen af Bankens Silfver och Guld, jemte åtskillige med myntningen gemenskap egande förhållanden. Som, under sommaren år 1838» då utväxlingen från Banken af bela Silfver Specie Riksdalrar varit särdeles stor, klagan blifvit förspord deröfver, att det nya Silfvermyntet skulle vara dels undervigtigt, dels underhaltigt, har Lieutenanten L. F. Svanberg blifvit af Banco-Fullmägtige anmodad, att vetenskapligt undersöka Silfverhalten i åtskillige från Bankens förråd uttagne hela Specie-Riksdalers-stycken af 1887 och i838 årens prägling; hvarförutan hos Kongl. Technologiska Institutets Direction blifvit, på enskild väg, begärd undersökning, till utrönande af halten i några, under samma arne år, präglade Silfver-Riksdairar.
Onder det tjenstemanna-kondens 8tällning allticl varit 8äclan, att elen alläg8nat all karbäga i afseende pä pensioneringens framtida fullföljande clerä, enligt i reglementet stadgade grunder, llar cleremot pä cle 8eclnare ären erkarenbeten allt mer oell mer äclagalagt otillräekligbeten ak de medel, 80M äro alsedde kör pen8ioneringen ak embetsoell tjenstemäns enkor oell liarn. litt ak eivil-8taten8, till gran8kning ak pensions-inrättningens förvaltning, sednast församlade kullmägtige framställda korslag, aspktande, bland annat, att, kör psn8ionering6N8 vidmagtbällande a enskilda enke-konden, ytterligare anlita tjenstemanna-kondens tillgängar, liar Oongl. I>laj:t an8ett ieke kunna eller köra l)ikalla8, rlel8 emecian elen föreslagna utvägen funnits otillräcklig kör vinnande ak cist dermed äs^ktade ändamål, dels derföre att pen8ioneringen äkven ä tjeustemanna-konden ännu kortkar att ärligen tillväxa, 8amt denna fond i alla kall bebökver vinna ytterligare förkofran genom finlad ränteinkom8t kör beredande ak möjligbet att kramdele8 L den8amma anvi8g tillräckligare pen8ioner, än de nuvarande. limedlertid utvi8a uppgjorda beräkningar, att betydligare 8ummor 8kulle blifva erkorderliga kör pen8ioneringen8 upprättbällande oell betryggande ä ej minilre allmänna än enhilda enkeoell pupill-konden, ak bvilka den sednare an868 under innevarande eller nä8ta är komma i den belägenbet, att inkomsten ej vidare köralär till pensions-utbetalningarne, oeb den förra redan är i sadan ställning att pensions-berättigade sökande mäste afvakta framdeles sig vppande ledigbet kör tillträdandet ak dem tillkommande pensioner. limbetsoeb tjenstemännens löner äro i allmänbet ieke oeb torde svårligen kunna blifva sä reglerade, att besparingar derä kör ekterlekvancles bebok kunna ak tjenstemännen göras.
För att än mer öka tillgångarne uti Götha Canal och Malmö Discenter, håller jag löre, Den 17 Martil, e. m. 213 att Rabatten vid Liq vider hos Disconterne för des-’ se Disconters Obligationer bör snarare bestämmas till 6, än 5 procent om året, så mycket mer, som det är den lagliga Räntan, och dessutom 1 Procent mer eller mindre ej lör Län-: tagare bör kunna blifva någon märkbar vinst eller förlust, men för dessa Disconfer, att som jag förut nämnt göra en mera jemn och rätt-i vis utdelning, än den föreslagne medelst någon Ränteersäbnmg, som vid första eller sista utdel ningen kunde erhållas, dock hollst vid din första, för att derigenom än mer accreditera Obligationerne. Sluteligen får jag anmärka, att såsom inkomst af förra Directeurernes och några Lån-i tagares seqvestrerade Egendomar endast är tillsammans beräknadt 70,^00 R:dr, men som lik-: väl bör blifva v;da betydligare, om dessa personer med vederbörlig stränghet behandlas, hel 1st de säkert ej satt sig så tiTlsägandes å bar backe, till den för deras nog tydligt framställde räfst, som en gång förr eller sednare bordt inträffa. Herr Heykensköld) Detlof, anförde skrif* teligen : Vid genomläsandet af det Högloflige Utskottets Betänkande, har jag ej kunnat undgå att anmärka det sätt , hvarpå det uppgjort och vill utreda Götha CanalDisconts affairer , hvarföre jag ödmjukast anhåller, att dervid få yttra mina tankar. Den ! 7 Martu , e. m. Efter den af det Högloflige Utskottet gjorda Calcul, skulle, när alla utelöpande AsSignationer, TreprocentsRs verser och Fordringar pä Afskriimngs-räkningarne upptagas såsom Skulder, men endast en obetydlig Cassal behållning, jemte de utestående DiscontLånert , upptagas såsom tillgång, uppkomma en brist at ej mindre än 526,6 8 R.‘dr, eller jag vågar fråga :
Det beror pä huSbondmH godtfinnande, »t dimma näe tjenstehjon gjort sig förtsc^h gf cyr^orel afstraffning, och Let beror flutcligen pä husbonden at bestraffa et tjenstehjon nästan hur han behagar, dä för straffet ej finnes an» nan norms än det högst obestämda uttrycket mätte» lig husaga. Husbonden är här anklagare, Domare, Executor i sin egen sak. Detta är, efter min öfwerky» gelfe, en orättwisa, sou: c> förswaraS af den betänklighet, at husbonden mäste äga en sädan magt til bibchällande af ordning och lydnad hos sit tjenstefolk. En räktwis och god husbonde äger äfwcn, utan rättigheten at afstraffa tjenstehjon »ned husaga, flere medel l sina händer at bibe» hälla ordning bland dem, och de olägenheter, som pä husbondens sida kunna wara af at lagföra ben rvcrkcligcu illwiljanbe, kunna ej jcmnföras med alt dek wärd och all den misshandling, et tjenstehjon möjligen kan wara undcrkastadt, utan at derföre nänsin kunna njuta uprättelse dä husaga» bidehälles som en husbonda rätt. Det är pä dessa grunder, jag hemställer til Riddcrstapet och Adela,- huruwida icke stadgandet om husaga» bör utcflutas utur det xrojeL som Riksens Ständer ti!
I sammanhang härmed och under åberopande deraf, alt statistiska uppgifter förlora sitt egentliga värde, då de blifva gamla; att de böra åtminstone någorlunda samtidigt anskaffas, emedan de eljest icke kunna begagnas för anställande af de jemförelser, som med deras samlande åsyftas; att stora företag, utförda på kortare tid med tillräcklig arbetsstyrka, på det hela kosta mindre, än om de af färre arbetare skola på längre tid verkställas, och att det således vore misshushållning med Statens medel, om dessa, när de i allt fall blefve af nöden, ej årligen anvisades till fullt det belopp, som af verkligt behof påkallades, hade Styresmannen, med hänsigt jemväl dertill alt, enligt hvad de två tilländagångna arbetsårens erfarenhet gåfve vid handen, kartläggning af en yta om Upsala läns storlek, med lika befolkningsoch odlingsförhållanden, skulle, derest samma omsorg om detaljerna och ernående af säkerhet i kartans sammansättning, som hittills varit afsedd, fortfarande skulle användas, komma att i koncept, med inberäkning af areal-uträkningar och besk rifninga r, kosta omkring 44,000 Riksdaler, utöfver hvad som erfordrats för inköp af instrument och effekter, samt i gravering och tryckning omkring 16,500 Riksdaler, i underdånighet lillkännagifvit, det Styresmannen, till åstadkommande af den skyndsamhet i Karteverkets bearbetande, som för vinnande af det dermed afsedda syftemål vore önskvärd, ansåge kartografernes antal, hvilket nu utgjorde fyra, böra ökas till tolf, samt dersutom anställas fyra extra biträden, för ritning och färgläggning; och sorn den för Styresmannen och kartograferne nu bestämda årliga aflöning lippginge: för den förre lill 2,500 Riksdaler och för hvardera af de sed nare till 1,600 Riksdaler, jemte 300 R:dr i respenningar, komme, med bibehållande af enahanda arfvodesbelopp, årliga aflöningen till Styresmannen jemte tolf kar - tografer alt uppgå till R:dr 25,600. hvarjemte erfordrades: till fyra extra biträden » 2,500. » flitpenningar för öfverarbcten » 2,500. » ritmaterialier » 500. » arbetslokal, med eldning, uppassning och städning » 2,100. » dagsverken och diverse utgifter
Det är ju också från den stunden, som Paris tager den hegemoni öfver de bildande konsternas statsgrupp, som sedan dess väl många gånger bestridts men i det hela dock aldrig kunnat afhändas Seinestaden. I skildringen af de artister, genom hvilka den franska konsten finner sig själf, är det också som bröderna Goncourts lifsgärning når sin toppunkt. De tre volymerna öfver konsten under 1700-talet, äro deras lifs största resultat, och den franska litteraturen, rik på geniala verk öfver systerkonsterna, har intet arbete att uppvisa, som öfverträffar detta. De båda bröderna täfla med Théophile Gautier i förmåga att i ord transponera det hemlighetsfulla lifvet i ett färgackord och den uppenbarade mystiken i en åtbörd. De täfla med Baudelaire i poetisk känsla för kulör och linje och med målaren Fromentin i insikt om det tekniska. I denna bok samarbeta historikern, poeten, samlaren och artisten, invigd i handtverkets alla grepp, för att värdigt skildra denna konst från rococon till empiren, så länge förgäten och missaktad och dock en af de säkraste växlarna på odödlighet, som den franska civilisationen äger. Hela denna periods rikedom på olikartade krafter hafva de framhållit och de hafva lyckats poetiskt tolka lifsverk af sådant känslodjup och sådan melankolisk intensitet som Watteaus likaväl som en Fragonards bländande improvisationer, Chardins borgerliga innerlighet likaväl som Debucourts boulevardlynne. Först under träget arbete med just denna tids konst framför dukarna i Salle Lacaze eller med tidens gravyrer förstår man, hur rikt detta verk är. Det har anmärkts, och det är sant, att stilen i sin ifver att uttrycka allt ofta blir konstlad och tröttande. Men det är ej heller någon de enkla linjernas konst som det gäller att skildra. Med sina brytningar och svängningar gifver den Goncourtska prosan den koketta rytm, som med sin dansande kvinnliga höftlinje är rococons.
Jag anhåller att H. Exc Hr Gr. o. Landtm, behagade inhemta det Höglofl. Ståndets tanke, huruvida redan nu, innan Riddarh.Utsk. hunnit bildas, åt de vakthafvande vid ingången till Riddarhus-Salen må beviljas en gratifikation efter samma grund, som vid föregide Riksdagar. Uppå derom framstäld propos. behagade R. o. Ad., med bifall till Gr. Lewenhaupts hemställan, besluta att till det vid ingångarne till Riddarhussalen posterade underbefäl och manskap gratifikation utur Riddarhus-kassan skulle under denna Riksdag utgå efter enahanda grunder som vid föreg.de Riksdagar. Anmäldes att från Hederv. BondeSt. ankommit en Deputation, och blef denna Deputation på öfligt sätt emottagen och inbeledsagad. Deputationen anfördes af Riksdagsmannen från Jemtlands Län Nili Lanton, som yttrade: 8 Den 22 Oktober. Högvälborne Herr Grefve och Landtmarskalk, Högloft. Ridderskap och Adel! Då R. St:r nu återigen sammankommit till ett allmänt Riksmöte, får BondeSt. genom oss, dess deputerade, enligt gammal god sed och på grund af hjertliga känslor, till H. R. o. Ad. frambära sin vördsamma välkomsthelsning. Maktpåliggande äro de pligter, som Representanterne äro kallade att utöfva, och stort är det mål, hvartill allas sträfvanden böra syfta. Om ock intressena någon gång kunna synas skiljda, så beror detta blott derpå, att de betraktas från olika synpunkter eller att de icke äro verkliga och sanna, ty annars skola de nödvändigt sammanfalla till ett, det gemensamma fäderneslandets. Den upplysning och de ridderliga tänkesätt, som man hos R. o. Ad. är van att finna, skola otvifvelaktig! — BondeSt. är derom förvissadt — verksamt bidraga till att bringa våra blifvande förhandlingar till ett med detta enda intresse öfverensstämmande slut.
För denna sin åsigt trodde domaren sig derjemte äga stöd dels deraf att, enligt hvad han ville erinra sig, Kongl. Maj:ts förutnämnda nådiga utslag innehölle, att 126 den tilltalade blifvit från lifstidsstraffet benådad med vilkor att, derest han beginge annat brott, sorn störde allmänna säkerheten, han jemte undergående af den bestraffning, hvartill han för samma brott gjort sig skyldig, skulle till lifstidsfängelset återsändas; dels deraf att, enligt Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, bötesstraffet för stöld först vid fjerde resan vöre förfallet, och dels isynnerhet af det förhållande, att, i motsatt hänseende, en till lifstidsfängelse dömd person, derest han rymde eller annorledes komme på fri fot och beginge hvad brott som helst, derför ej dödsstraff blefve laga påföljd, undsluppe för detsamma allt ansvar. Imedlertid förmäler samma domare, att han sedermera funnit anledning att tveka om riktigheten af berörda åsigt, synnerligen efter det Hofrätten, på ofvan beskrifna sätt, ändrat hans utslag. Det är också, i min tanka, icke något tvifvel att den utgång, nyssanförda mål slutligen erhållit, varit med det åberopade stadgandet i 2 mom. af 2 § i 1857 års meråberopade Förordning öfverensstämmande, och denna tolkning af berörda stadgande har också, efter hvad jag erfarit, gjort sig allmänt gällande. Imedlertid har jag genom utförligt framställande af ofvananförda exempel samt genom intagande af en domares yttrande i ämnet, åsyftat att lägga i dagen följderna af berörda lagstiftning, och huru svårt det är att förena densamma med rättskänslan hos dem, som hafva till sitt kall att lagen tillämpa. Föga lärer ock någon samhällsmedlem, äfven om han med lagtillämpning icke har att skaffa, kunna gilla att lagstiftningen sålunda tillskapat en klass af brottslingar, som just genom sina brott förvärfvat sig ett slags oberoende ställning uppöfver lagen.