Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
F 6~ kapitalister, särskildt fruntimmer, liar det länge varit ett ÖiislciiingsinBl att kunna öfverläiniia varden af sina värdepapper och skötseln af sina affärer %t nhgoh person eller institution, som ined absolut säkerhet förenade piiiiktligliet och noggknnliet i utförandet af det anförtrodda iipl~draget afvensoin prisbillighet. En .sadan institiitioii är Stockliolms Enskilda Banks Notariatafdelnin~ U (LiCZa Nygatan RY, expeditionstid 10-4), som andes garanti af Stocldiolins iis sk il&amp; Bank åtager sig v h d ' och förvaltning af enskilda personers och kassors värdepapper. Om en person Iios Notariatafdelningen deponerar obligationeia, inkasserar Notariatafdelningen vid förfallotiden kuponger och tillliaiiddiklleï deponenten influtna medel. Vidare efterser Notariatafdelningen ntlottuiiigar af obligationer och underrättar deponenten i god tid, ifall en denne tillhörig obligation blifvit utlottad, samt lämnar förslag till ny placering af det ledigblifna kapitalet. On1 intecl&lt;nirigar deponeras Iios Notmiatafdelningen niiderriittar Notariatafdeliiiiigen galdenareii därom att rantorna i inteckniiigariia skola till afdelningen inbetalas, livarefter de medel, soni inflyta, till deponenten redovisas. Vidare tillser Notariatafdelniiigen att inteckiiiiigarne blifva i vederbörlig tid förnyade. Oin en 110s afdelningen deponerad inteckning genom uiiderlkteii förnyelse skulle förfalla, L~ upj~kornirien skada. ersatter Stocklmlins Enskildit B L L I därigenoin E ' örvaxiiigsafgift: 50 öre för %r pr 1,000 kronor af depositionens varde, dock ej under t v i kronor. Specialaffär för Sybehör, Billiga oclibestii; mda priser. Smedman den äldres HANDELS-SKOLA S t o e k h o l m, Stortorget 98. Allin.
Att ett förbättradt jordbruk, att tanken på blott materiella fördelar, skall qväfva känslan för fäders minne, vill Utskottet ej eller föreställa sig; och det skulle derföre ej vara välbetänkt att lägga ett sådant antagande till grund för afskaffandet af en rätt, som, efter hvad motionären sjelf yttrat: »är så införlifvad med folkets vanor och föreställningsrätt, att man anser den, såsom något nödvändigt och rättsenligC». Den är det äfven om den i någon mån fyller sina bestämmelser; och derom hänför sig Utskottet till följande af Herr Expeditions-Sekreteraren J. G. Richert i Lag-kommittéen uttalade ord: »Så länge bördsrätten varar skall Sveriges allmoge säkert bibehålla Sveriges mesta jord; och så länge skall ej heller Svenska bonden förlora den rang, han äger framför de flesta, kanske alla andra länders jordbrukare. Den bördsrätt, man nu föreslagit, är ej ett försök att återföda den hårda slägt-egoism, som fordom söndersplittrat samfundsenheten, som tiden redan krossat, och som visst icke förtjenar att bringas till lif 4 Lag-Vlskollels Belänkande, M 40. igen. Den nya bördsrätten blir blott ett uttryck af lagens aktning för en känsla, som ej skall utslockna förr, än de ställen, der förfäders minnen lefva, ej mera ega något värde för svenske män.» Talaren har väl ändrat åsigter; men sanningen i de uttalade orden är en tillfyllestgörande anledning för Utskottet att vördsamligen afstyrka bifall till Nils Larssons motion, sä vidt den afser upphäfvande af rättigheten att i börd lösa försåld arfvejord ä landet. livad åter vidkommer bördsrätten i stad, sä finner Utskottet, lika med Herr Dahlman, att denna rätt ej kan försvaras ur något af de motiver, hvarifrån bördsrätten ä landet hemtar stöd. Ifrågaställde rätt, jemlikt 5 kap. 1 § JordaBalken, utsträckt till sä vä! ärfd som allod fastighet, synes blott vara en genklang af landets.
För att betacka de oförmodade förluster, som ett bolag kan komma att lida, bildas reservfonden. Om t. ex. ett ångfartvgsbolag förlorar ett ångfartyg, så använder det reservfonden till att återupbygga ett nytt; men ehuru de medel, som ligga i den nya ångbåten, redan i egenskap af årlig behållning blifvit beskattade, och bevillning derföre erlagd, så skulle ändock dessa medel, om den nu föreslagna redaktionen antages, åter komma att beskattas i den afkastning de lemna; hvilket väl icke kan vara billigt. I fråga om Privat-Bankerna har tvist upstått, huruvida de skola erlägga bevillning med 15 proc. af den vinst, som öfversegel6 proc., och man har anfört flere omständigheter, som försvåra tillämpningen af föreskriften, att årliga behållningen skall till bevillning taxeras. Det har varit tvist underkastadt, huru vida från behållningen skall afdragas bevillms-procm eller om 318 Den 26 Maj. hela behållningen, utan afdrag af bevillning, skall anses för behållning. Många olika meningar hafva upstått hos de auktoriteter, sorn pröfva och besluta -i detta ämne, och ännu är det ganska tvetydigt, huruvida bevillning skall beräknas på bela den behållning, t. ex. 30,000 R:dr, sora en Privat-Bank kan hafva vid det förflutna årets slut, eller om derifrån skall afdragas bevillningsbeloppet, med t. ex. 3,000 R:dr, så att endast 27,000 R:dr skola anses utgöra behållningen för året. Om man deremot bestämmer, att bevillning skall illgöras efter utdelningens belopp, så upstår vid tillämpningen ingen tvetydighet, och de auktoriteter, som skola verkställa R. St:rs beslut, veta då, huru de rättast böra tyda författningen.
– Ja nu får min syster och mamsell Ingrid ursäkta – sade hon därpå – men jag måste bära in kaffe till hennes nåd. Jag kommer snart tillbaka och hör fortsättningen. Då hon kom åter, sade hon, att hon berättat för bergsrådinnan om den unga flickan, som legat i grafven. Och nu ville hennes fru se henne. De blefvo förda uppför trappan till öfvervåningen och in i hennes nåd bergsrådinnans lilla salong. Mor Anna Stina stannade nere vid dörren i det fina rummet, men Ingrid kände sig ej blyg. Hon gick genast fram till den gamla frun och fattade hennes hand. Hon hade kunnat vara blyg för andra, som sett långt mindre förnäma ut, men hon var ej blyg här i huset. Hon bara kände en oändlig lycka öfver att vara kommen hit. – Och detta är lilla vännen, som varit begrafven – sade bergsrådinnan och nickade vänligt till henne. – Vill nu lilla vännen vara snäll och berätta mig sin historia? Jag sitter här så ensam och hör ingenting, skall hon veta. Och Ingrid började på nytt att berätta. Men hon hade ej hunnit långt, innan hon blef afbruten. Hennes nåd gjorde alldeles som jungfru Stafva. Hon steg upp, sköt tillbaka hufvudduken och såg henne in i ögonen. – Ja, ja – sade hennes nåd, talande för sig själf. – Jag kan förstå detta. Jag kan förstå, att han lydde de ögonen. För första gången i sitt lif, blef nu Ingrid berömd för sitt mod. Bergsrådinnan tyckte, att hon varit mycket modig, som vågat anförtro sig åt en dåre. Hon hade nog varit rädd, sade hon, men hon hade varit ändå mer rädd för att människor skulle fått se henne, sådan som hon då såg ut. Och han var ej farlig, han var nästan klok, och han var så snäll. Hennes nåd ville veta hvad han hette, men det visste ej Ingrid. Hon hade intet annat namn hört än Getabocken. Flera gånger frågade bergsrådinnan hur han brukade bära sig åt, då han kom för att sälja. Och hade hon ej skrattat åt honom och tyckte hon ej att han såg förfärlig ut, han Getabocken? Det var något märkvärdigt i att höra hennes nåd säga ordet Getabocken. Hon sade det med oändlig bitterhet och dock sade hon om det gång på gång. Nej, det tyckte ej Ingrid. Och hon skrattade ej åt olyckliga.
Slutligen klandrar Motionairen, pag. 41, ”att det skall fordras två. tredjedelar af ”rösterna får att fälla-. — tycker derföre, ”att frikännandet blifvit nära ofelbart.'1'1 Motionairen är visserligen härutinnan ganska conseqvent i sitt bemödande att minska Författarnes nu varande skydd af Lagen; och detta må äfven synas rigtigt för dem, som med Motionairen, pag. 2, anse *’lystenheten Vefter yttrande - rättens utsträckning sd”som en verkan af sjelf känslan, eller, ?)rent ut sagdt, egenkär-leken.1’ Men för mig, 60m anser begäret efter yttrande-rätt vara 24 Bil. till Constit. Visk s Memorial N:o 5i. den odödliga andens sträfvande alt npfylla sin bestämmelse, nemligen; ali verka till menniskodägtets hyfsning, utbildning och förädling, för tnig, säger jag, visar sig denna mildhet hos Siiflarne af vår nu varande Tryckfrihetslag , såsom ganska välbetänkt i mål , hvilkas brottslighet det endast tillhör den ej sällan föränderliga opinionen att bestämma. Då nemligen omdömet örver mord, stöld och andra materiela brott, är alldeles oföränderligt; men omdömet deremot öfver ett uttryck kan ifrån den ena tiden till den andra betydligen förändras, efter tidernas olika opinioner, samt uttrycket till och med på samma tid bedömas ganska olika, efter särskilta menniskors olika känslor och åsigter; så var det, i min tanka, ganska rigtigt oell alldeles nödvändigt, att det i tryckfrihetsmål skulle fordras en större pluralitet till den tilltalades fällande, än i andra slags brottmål. Men, säger man, enligt vår Jurys sammansättning, kan man få. se Jurymän, suni aldrig borde fä utöfva väl sannt, att i allmänna mål den tilltalade, och i enskiita mål båda Parterne , någon gång till äfventyrs skulle kunna vara mindre noggranna i sina Jurymäns val. Men Domstolen bör åtminstone alltid, och i allmänna mål äfven Actor, vid valen städse iakttaga tillbörlig värdighet. För öfrigt har man hittills, Bil. lill Conslit.
Med ändring af io Cap. 21 §. kommer att genom Allmän Författning stadgas, som följer: ”Yppar sig antingen, genom egen bekännelse, eller annorlunda, att person, som för mord, rån, stöld, eller annat groft brott blifvit insatt å Fästning eller å Allmän Arbets-Inrättning på längre eller kortare tid, begått, innan han dömd blef, annat brott, för hvilket han ännu ej undergått ransakning, må han ej till sådan ransaknings undergående utlemnas i annor händelse, än så vida, efter i vanlig ordning inhemtad underrättelse om brottets Verklighet, Målseganden det fordrar, eller ock det befinnes, att den brottsliges fällande för samma brott skulle för honom medföra ökadt ansvar , eller troligt är, att ransakningen skulle leda till upptäckt af andre i brottet möjligen invecklade personer; hvilket allt, med undantag af den händelse, då Målseganden fordrar ransakning, och då den således ovillkorligen bör ega rum, må bero på bepröfvande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i den ort, der brottet är begånget.” ”Är någon af Domstol till högsta kroppsplikt saker ansedd, och yppar sig, under ran-r 99 6akningefi, ått han utom Domsagan eller Länet begått annat brott, hvarföre han ännu ej blifvit ställd under tilltal, skola upplysningar om brottets verklighet och beskaffenhet, jemte Målsegandens yttrande, i vanlig ordning infordras; och åligger det Domaren, som Sednast dömt, att derefter bestämma, huruvida ytterligare ransakning må företagas, eller om den brottslige bör till det straff, hvartill han redan blifvit dömd, genast befordras. Ej må ransakning om det yppade brottet företagas, utan så är, att Målseganden det fordrar, eller högre ansvar derå skulle följa, än det, hvartill redan dömdt blifvit, eller annan Domstol yrkar den brottsliges inställande, eller ock anledning är, att medbrottslingar finnas, som genom ransakningen kunna upptäckas. Öfver förnekad ransakning må ej den brottslige sjelf anföra besvär.”
Memorial lill Rikets Ständer, med förs1 a o till ändring af 68 § /?. 0., rörande liden för revisionerna af Sfafs-rerkefs, Bankens och Riksgälds-konlorels nilsland m. m. Genom memorial af den 20 Mars 1848, N:o 8, föreslog Konstitutions-nlskottet vid sednaste riksdag uti 68 § Riksdagsordningen en ändring, som afsåg bestämmande af annan lid för anställande af de uti denna § föreskrifna revisioner till öfverseende och granskning af Stats-verkets, Bankens och Riksgälds-kontorots tillstånd, styrelse och förvaltning. Detta förslag, som vid samma riksdag antogs att hvila till grundlagsenlig behandling, har väl vid dess slutliga pröfning under nu löpande riksmöte fallit i följd deraf, att detsamma af ett riksstånd afslogs; men den fråga, det berörde, har, med anledning af derom inkommen motion, likväl ånyo blifvit inom Utskottet till pröfning upptagen. Då den i 68 § R. O. fastställda tid för Rikets Ständers revisorers sammanträden mellan riksdagarne utgick från förutsättning af de sistnämndas periodiska inträffande hvarje femte år, såsom förhållandet var till och med år 1844; men detta sammanhang mellan tiden för riksdagarne och tiden för revisionerna numera blifvit förändradt i följd af det år 1845 af Konung och Ständer fattade beslut, enligt hvilket Rikets Ständer skola hvarje tredje år sammankomma; så hade, till förekommande af de olägenheter och förvecklingar, hvilka genom nämn - Bih. till R. St.
Jag har kommit lill denna riksdag, för att öfverlägga om allmänna värf, att ingå i öfverläggniugar, hvilka kunna föranleda beslut, ej i samtal, hvilka icke kunna föranleda beslut. Minst har jag kommit hit, för att, lika med en värd talare här, icke långt från mig, uttrycka mina sympatliier hvarken åt den ena sidan eller ät den andra. Allmänna angelägenheter böra behandlas efter den rationella, therapeutiska methoden. Genom sympatikurer kommer man icke ur fläcken. Enligt min åsigt af 48 § Riksd.Ordn., kan detta ämne alldeles icke blifva föremål för öfverläggning. Mot grundlagens anda, ja mot dess bokstaf, anser jag det stridande. Sant är, att Hr Gr. o. Landtm, har ingenting föredragit, har icke föreslagit något beslut, hvarföre också, om saken nu inskränkt sig till Hr Silfverstolpes anförande, så hade deremot varit ingenting att invända. Hvad angår det yttrande af samme talare, som på ett annat rum blifvit tagel i bedömmande, så tillstår jag, att jag icke anser gränsen af parlamentarisk frihet dymedelst hafva blifvit så öfverträdd, att ett sådant missförstånd beliöft uppkomma. Jag erkänner det, efter en gång man börjat tillåta sig omdömen, hvilka jag för öfrigt icke vill tillåta mig. Bien då detta yttrande nu en gång blifvit föremål för missförstånd, öch den beklagansvärda händelse inträffat, öfver hvilken nu klagas, så finner jag för min del ganska naturligt, att Hr Silfverstolpe häröfver utlåtit sig; dock att andra ledamöter uppträdt, för att fortsätta delta samtal, och lill och med tillåta sig — Den 7 Maj f. m. 375 rättare sagdt, alt någon tillåter sig — (ty blott en har tillåtit sig; de andra Herrarne hafva begagnat sådana ordalag, som icke kunna klandras) — att med anledning deraf i förolämpande uttryck omtala en ledamot, den främste af ett annat RiksSt., det anser jag för min del vara stridande emot Riksd.Ordn. och dess 48 §.
Vi försäkra er, att vi icke drifvas af egoistiska bevekelsegrunder. V i försäkra er också, att vi ha den högsta möjliga aktning för den manliga intelligensen, och just därför att vi sätta er så högt, kunna vi ej tillåta er att förnedra er genom någon slags politisk verksamhet. Tro oss, när vi säga er, att det finns intet så ödesdigert som rösträtt för män. Ty eder natur är ej densamma som vår. I ären långsamma, säkra, solida resonnörer, men I han icke den snabba förmåga af ögonblicklig insikt, det plötsliga grepp på tingen, som är nödvändigt för en statens styresman och också måste fordras af en väljare. Tron därför icke, att I ej skullen ha någon röst med i politiken; äro icke edra hustrur och edra döttrar, edra mödrar och svärmödrar alltid redo att lyssna till edra uttalanden och råd och taga vederbörlig hänsyn till desamma? Sen I icke, att I nu spelen en långt vackrare roll i staten, än om I voren politiskt likställda med oss? Nej, vi vilja på intet villkor ge vårt samtycke till, att I tagens bort från edra betydelsefullare och ädlare plikter. Sanningen är, att om blott först ert kön finge tillträde till de offentliga angelägenheterna, så skulle snart alla manliga ideal dragas i stoftet. V i vilja som hitintills styra och lagstifta för bägge könen; hafven blott tillit till oss. Nöjen er med våra kärleksbevis och verken i ert kall, utan att låta störa och förvilla er. De sanna männen ibland er äro ense med oss och känna ingen önskan att träda utom sin verksamhetskrets. D e veta, att det finns intet på mars, som vi kvinnor ej äro redo att göra för deras intressen; och de veta, hvilken deras plats är. Ett faktum är, att denna agitation är uteslutande ett verk af några få samhällsfientliga radikaler. Skulle de finna något gehör, blef ve följderna rent af förfärliga. Ty dessa vilsekomna och vilseledande män, som satt till sin uppgift att efterapa kvinnor, dessa könlösa väsen, neutra och icke män — de äro vårt tidehvarfs obetingadt beklagligaste och förhatligaste utväxt. att Måtte det aldrig lyckas dessa vettvillige draga ned det sanna manliga idealet! A c k! Låtom oss alla samfäldt arbeta därför.
Sitt bå bet more fulleligen upplpfl, få mål att ifrågamaranbe §orbtanö urfprungliga Capital belopp 3,596 Ribt 23! (f. ©mit blifmit erfånbt, fåfom en ©menjfa kronans gålb, unber milfor, att ben ej, fåfom ^ongl. «91aj:té Certifikat af ben 16 Stpril 1722 åfpftabe, af i?cjferliga Rpjfa Regeringen blifmit betalb, od> att om benna gorbran förft närmare liqoioerabcs; af f>milfa milfor intet» bera annu more uppfplbt, fåfom ocf, att lagliga åtfomflen af berörbe §or* bran för ben t ©menge qmarblifne grenen af von Strokirchska od> Weingardtenska Slrfmingartie jemte Upfala Q3arnl>uS, fåfom inneljafmare af beras rått, more flprft, od) af meberböranbe CmbchC^Berf famt af ^ongl. SDlajit crfånb, pröfmabe ^ongl. SDlajit alltfå rättmifi uppbåfma ^ongl. barnman Csollegii ofmauberörbe, ofmerflagabe Utjlag famt till betalning af be, unber RifSgålbS»€ontoretS förmälning flållbc kiebel, enligt i Slrt. 3 §. 2 Sftom. af Rtfets ©tanberg ben i december 1823, gifne Slllmånna Reglemente för bcmålbte Conior, gobfånna od) faftjlåfla oftaberörbe i\rouo»§otbtan till bet reban förut erfånbe Capital»beloppet af $re ^ufen <?em himbra Riotio ©ep Riföbaler 23! ©fillingar ©ilfmer ©peciempttt. Od) bafma ferrat ^ullmågttge, till unberbånig följb af betta ifongl.
Hr Cederschiöld: Just derföre, att jag är en frisinnad man, önskar jag, att den ena medlemmen af KonungaPamiljen icke måtte ställas i ett allt för stort beroende af den andra, ty intet nedtrycker frihetssinnet så djupt som känslan af ett fullkomligt beroende. Frih. von Stedingk borde hafva funnit, att hvad jag yttrat om de 100 R:dr endast varit exempelvis och för att ex absurdo ådagalägga olämpligheten af förelaget. Jag har dock varit tillräckligt i sällskap med de frisinnade, för att erfara, att de s. k. ultra liberale knappast behöfva taga ett halft steg för att komma inom despotismens område. Derföre att Svenska Thronen f. n. besittes af en sannt liberal Man, som utan tvifvel skulle af apanaget frikostigt dela med Sig åt den Kongl. Familjens öfriga medlemmar, bör man ej förbise, att Thronen i framtiden möjligtvis kan komma att beklädas af en ultra liberal, eller, som snart sagdt är detsamma, af en despot, hvilken, i händelse någon af Haus Kusiner, Bröder eller Farbröder, eller någon annan medlem af KonungaHuset ej vore Honom behaglig, ställde denne på en ganska kännbar förknappning. Frih. Stael von Holstein, Fa b. Wilh.: Uti mitt anfö rande har jag icke afsett de narrande förhållandena, utan just sådana förhållanden, som kunna inträffa i en aflägsen framtid, då fjermare slägtingar till Regenten kunde finnas, de der, så vida de ej vore oberoende af Regenten, måhända företoge sig mindre lämpliga saker. Remitterades till StatsUtsk. Föredrogs och remitterades till Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. Frih. Raabs, Carl Adam, d. 19 dennes på bordet lagda motion om Arméens användande till allmänna jernvägsarbeten. Föredrogs och remitterades till LagUtsk. Hr Thams, Casper Wolrath Victor, d. 19 dennes på bordet lagda motion omupliäfvande af Kongl. Brefvet d. 17 Oktober 1778, ang:de förekommande af barnamord.
Konungens rådgifvare tillstyrkt en för lifsuppehälle!, nödvändig pension ål en gammal tjensteman, som mycket väl kunnat hafva stora förtjänster, äfven om han till Kongl. Maj:ts missnöje fullgjort ett af sina åligganden Jag kan icke upptäcka något orätt i en lådgifvareåtgärd, som, då fråga är om en tjenstemans afskedstagande, mera alser denna tjensteinans Ifla och långvariga verksamhet, än ett enda deri ingående moment. Vid den 6.te. i)å Konungens rådgifvare ia k t tagi L den bokstafliga lydelsen af Kongl, brefvet den 30 Juli 1832, hvilket icke upphört att hafva laga kraft, äfven om anledningarne till detsamma blifvit förändrade, och då den möt bemälde rådgifvare anmärkta felaktighet hufvudsakligen beror på konseqvenser, sorn i ärenden af denna beskaffenhet icke synas mig riktigt användas, kan jag i anmärkningen icke deltaga. Dess behörighet förekommer mig äfven derföre tvifvelaktig, att något beslut i målet ännu icke blifvit fattadt. Sist måste jag anmärka, alt 5:te och öde punkterne åsyfta en rådgifvare, som redan lernnal Konungens rådkammare, hvarföre jag anser mig så mycket mindre befogad att i aumärkningarne instämma. Beträffande sättet alt vltra sig om de i riks-slånden anmälda anmärk «/ O liingar mot Konungens rådgifvare, är jag af‘ samma mening sorn biskop H Ulström. Uti denna reservation har grefve Lewenhaupt förenat sig med domprosten Reuterdahl, i afseende å Utskottets sätt att tillämpa 106 och 107 §§ Regeringsformen. Af Hrr Billström: ”Emot första anmärkningspunkten: emedan reservanten ansett anmärkningen hafva bordt riktas endast mot föredragande statsrådet och cheten lör finans departementet, och altj 106 § R. F. dervid bordt tillämpas. Emot andra anmärkningspunkten : emedan, i reservantens tanka, 106 § äfven här bordt användas. Emot tredje anmärkningspunkten: på enahanda grund.
Svin. Antal 1860—1861 vinterfödde 6,420 9,340 18,250 10,612 31,160 12,510 Till Tab. N:o 4 SKOGSHUSHÅLLNING har Konungens Befallningshafvande i anseende till saknad af Jägeribetjening ej varit i tillfälle att lemna några numeriska uppgifter. Tab. N:o 5. Vargar. Hafvar. Mårdar och Hillrar. Uttrar. Örnar. Hölcar, Ugglor och Ufvar. Falkar. Belopp af utbetald belöning. Landshöfdingc-Embelets uti Blekinge Län und. ber. för åren 1856—1860. 5 34 Tab. N:o 7. Blekinge Län. Tab. N:o 7. Grufvor, bergverk, bruk, fabriker och manufakturinrättningar. H andtverkerier. Ä landsbygden. Ä landsbygden. städerna. Antal idkare till sjelfförsörjning. Antal verk och inrättningar. Ägare. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. Antal verk och inrättningar. Ägare. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. Mästare. Dessas biträden af Gerningsmän. Dessas arbetsbiträden. Mästare. Dessas biträ- den af Enskilde. Bolag Öfver 15 års ålder. Under 15 års ålder. j Enskilde. Bolag. Öfver 15 års ålder. Under 15 års ålder. Gesäller. | p’ OQ 5 Andra arbetare. | Gesäller. Lärlingar. Tabb. Längd i mil Kostnader för Q »i XI) Antal hästar, utgångne till Särskilda slag af vägar. af hvarje slag af af indelade med skjutsstationer försedde vägar af fulländade och afaf omlagde och betydfulländade nya vägar förbättrade vägar ;ifveriernas ant år 1860. Kungsoch Gästgifveri-, hålloch reservskjuts. motstående vägar synade nya vägar ligt förbättrade af statsmedel. af kommunernes af statsmedel. af kommunernes År. kronoskjuts. vid periodens slut. under perioden. medel. medel. Fartyg och båtar begagnade GrossHandlare. MinutHandlare.