Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans iakttagelser överensstämde med Plutarkos' åsikt däri, att rädslan för döden hos de flesta människor uppstår icke så mycket genom tanken på de plågor, som ledsaga dödskampen, ej heller genom Tartarens eller helvetets skräckbilder, som just genom tanken på förintelsen. »Må mina händer och fötter förlamas, må bölder hölja min kropp, må mina kval komma tänderna att hacka och gnissla; blott livet återstår mig, är jag nöjd, om ock jag hängde naglad vid korset,» säger Mжcenas. Och många människor tänka som han. Människoanden, liksom hela naturen, fasar för det tomma. Han kan förlika sig med, ja, till och med eftersträva ett tillstånd av oföränderlighet, oavbrutet lugn, otillgänglighet för sorg och glädje, hopp och fruktan; men ett sådant tillstånd är ännu icke förintelse. Det kläder sig i skepnaden av en ljuv, drömlös sömn, som i sitt djup äger möjligheten av återuppvaknande och under den domnade ytan gömmer en känsla av behaglig vila. Men där varje möjlighet till förändring är borta tillika med det, som skulle vara mäktigt av förändring, där icke ens ett tillstånd gives, där fantasien neddyker i en gränslös tomhet, fåfängt famlande i evigt mörker efter några atomer, varmed hon kunde forma sig en bild av det ofattliga, där gapar förintelsen. Karmides kastade boken ifrån sig och steg upp. Hans själsliv hade under den förflutna tiden varit som en mekanism, driven av yttre tryck: han var förslappad, ödelagd, hopplös, det var allt vad han kände om sig själv, och han ville icke leva, emedan den framtid, som väntade honom, vore tom på allt utom försakelser. Att nedsjunka till samhällsdräggen, sedan han lyst i yppiga kretsar och varit en stjärna bland den njutningslystna ungdomen, att kringsmyga i en trasig mantel, ett mål för löje eller medlidande av dem, på vilka han bortslösat sin rikedom, att följd av föraktet vandra en förtidig bräcklighet, en neslig ålderdom till möte, detta hade målat sig med hemska färger för hans inbillning. Han kunde undgå detta öde genom frivillig död. Den hade han länge motsett som slutet på sin bana.
Direktionen i Juni månad derpåföljande år aflåten skrifvelse, med tillkännagifvande att, enär, enligt hvad Grefve von Flåtens till K. M:t ingifna underdåniga berättelse innehölle, slussanläggningarne i Clara eif, om de skulle ändamålsenligt utföras, erfordrade mångfaldigt större kostnad än de förut uppgjorda förslagen utvisade, K. M:t täckts förordna att ytterligare bidrag dertill för det då närvarande icke skulle ega rum. Nya undersökningar hade sedermera 1833 skett, enligt hvilka kostnaden beräknats för slussen vid Forsshaga till 80,000 R:dr och för slussarne vid Dejeforss till 110,000 R:dr, hvarefter särskilda associationer i orten bildat sig för hvartdera företagets utförande; men icke eller denna gång hade någon verkställighet följt. Då emellertid nu för 3:dje gången ett bolag bildat sig för utförande af detta arbete, under lörulsättning likväl att dertill erhölles det anslag af allmänna medel, stort 100,000 R.dr, som K. M:t den 16 Mars 1826 dertill i Nåder anvisat, har hos Rikets Ständer blifvit hegardt, att till K. M:ts disposition mätte ställas det belopp 100.000 R.dr, som år 1826 till utgående af dåvarande Strörorensnings-fonden beviljats för slussanläggningar i Clara eif vid Forsshaga och Dejeforss, alt utbetalas till det bolag, som för utförande af detta arbete nu vore i orten bildadt.
Gellerstedt är en fin konstnär, en utpräglad personlighet, hvilkens innersta väsen är blidheten, en hjertevarm menniska. Hans diktning är så enkel och skär som en folkvismelodi, som en morgon i skogen, sval och doftande, som solsken på vårspäda boklöf, som markdoften efter ett vårregn, som »Linnéan i blomningen». GUSTAV ESMANN. »Gammel Gæld» är ännu Esmanns hela produktion, men hans författarefysionomi har bestämda, markerade drag, hvilka tydligt aftryckt sig i diktningens mjuka lera. Då man läst igenom den läckert utstyrda lilla boken, tycker man sig sitta med en bukett i handen, en bukett af utsökta blommor, fina i färg och doft. Dessa tvenne noveller bjuda på den skäraste poesi i en form, som är äkta stilistisk konst. Det karaktäristiska i Esmanns stil är en osirad enkelhet, en elegant måtta, något visst diskret och dämpadt. Den är sammanträngd, utan att man märker detta; den berättar eller målar kort, i få ord, utan att blifva tung. Författaren koncentrerar i några få ord eller i en enda bild det oändligt sammansatta intryck, som han sjelf rönt och som han vill meddela oss. Ty det är så, att alla våra intryck äro helgjutnast, ymnigast, fullast närvarande såsom stämningar, hvilka ofta äro omedvetna, samt att en diktare kommer sanningen närmare, framkallar hos läsaren det åsyftade intrycket lättare och innerligare genom en bild eller genom sjelfva ordens klang och rytm, än genom att efter verkstäld analys endast framlägga det samma styckevis. I förra fallet gripes läsaren omedelbart af en viss stämning; konstnären har gjort allt det nödiga förarbete, hvilket i senare fallet läsaren sjelf får åtaga sig. Det fins djup mening och ymnig innebörd i en bild som denna: »då hjertat är mjukt som jorden i maj»; den väcker en mångfald af tankar och känslor. Och det ligger en i all sin enkelhet intensivt målande kraft i dessa ord: »stora mörkblåa barnaögon – violer i mjölk». Bilderna äro i allmänhet sällsynta och oftast korta: små äkta smycken, sparsamt utströdda öfver framställningens enkla drägt.
Med hänsigt till nödvändigheten att i möjligaste mon inskränka utgifterne, så att de skattdragande icke varda öfver höfvan betungade, och då desse, såsom behöflige uppgifne kustpiecer, vid hvarje tillfälle torde inom en kortare tidrymd kunna anskaffas, anser Utskottet äfven denna utgift vara en ibland dem, som till en annan lämpligare tid kunna uppskjutas. Stats-Ulskotlets Utlåtande N:o 2o3. 3:o 15,ooo Gevär 3oo,ooo R:dr Hvad detta anslag vidkommer, så kan Utskottet väl icke underkänna nyttan deraf, att förråden äro completterade med gevär, fullt användbara till krigsbruk; men som Gevärs-fabricationen, för hvilken Staten hittills uppoffrat högst betydliga summor, är så väl vid Norrtelje Factori, som serdeles det vid i Carl Gustafs stad belägna Factoriet så fördyrad, att någon genomgripande förändring, hvad denna tillverkning beträffar, af behofvet högeligen påkalUs, anser Utskottet, ett extra anslag för berörde ändamål vara, i närvarande omständigheter, destomindre lämpligt, sorn detsamma» i Utskottets tanka, skulle innebära ett godkännande af nu existerande plan för Gevärs-fabricationen och möjligen utgöra ett hinder för dess skyndsamma förbättring; och då härvid jemväl tages i betraktande, att, intill sisth Riksdag, tillgång för gevärs anskaffning bereddes och förefanns inom de under Kongl. Krigs-Collegii förvaltning ställde årliga anslag, kan Utskottet på dessa skäl icke tillstyrka det för Gevärsfabricationen äskade extra anslaget. 4;o Utrednings-förräden 139 000 R:dr. De behof, som föranledt framställningen om denna summas anvisande såsom ett extra anslag, anser Utskottet vara af sådan beskaffenhet, att de med ordinarie anslagen och genom dessas kloka och hushålisaktiga användande småningom kunna fyllas och äfhjelpas. Utskottet afstyrker således nämnde summa. 5:o Carlsborgs fästning j 3oo,ooo R:dr.
mätte meddela Rikets Ständer, antingen Privat-bankerna, som ej fördra något förlag af Riks-banken, böra bibehållas och i detta fall föreslå de förändringar, som finnas nödige i deras reglementen, i afseende å dels deras kredit-sedlars mottagning i allmänna uppbörden, dels dessas minsta valör och sedelutgifningens begränsning, eller ock Filialbanks-svstemet må vidhållas och i detta fall tillräckliga fonder anvisas, motsvarande Privat-bankernas sedelstock, efter afdrag af deras behållningar 1 rikets mynt, samt äfven föreslå de förändringar i Filial-bankernas reglementen, som, efter hvad erfarenheten visat, kunde finnas vara af nöden, så att icke den ena gynnas mera än den andra, hvarvid äfven torde böra föreskrifvas, att några oktrojer icke må utfärdas för andra orter, än sådana, der Privat-bank förut funnits; af Herr Professoren Agardh: d) att af Bankens låne-förlag i den så kallade diskont-rörelsen måtte indragas -fe årligen pro rata i Banko-diskonten samt Låne-kontoren i Götheborg och Malmö, dervid borde iakttagas, att kassa-kreditiv-fonden indrages i sisla rummet, samt att den sålunda indragna sedelstocken må i allmänna rörelsen åter utsläppas derigenom, att
Kammar-Collegium hördt blifvit, uti Skrifvelse den 16 sistförflutne April meddelat: att ifråga, varande dagsverksskyldighet , hvilken hufvudsakligen grundar sig på Konung Carl XI:tes den 18 Februari i 1685 utfärdade Nådiga Resolution, af innehåll: '”att som Kungsgårdar och de Officerare anslagne större Boställen, i anseende till åkeroch ängs-bergningen, omöjligen .utan hjelp af dagsverken kunde bestå, brukas och Stais'samt Allm Besa. o.Oee.-XJtsk. Utl.N.0% 2. 17 och hållas vid magt; så hade Kongl, Majit i Nåder tillåtit, att alla de Bönder, som förr varit vane att utgöra sina dagsverken till Marieholms med flera andra Kungsgårdar, skulle också derefter tillhållas att vid åkeroch ängsbergningen hjelpa till, då som förr, med arbete och körslor i andetiden”, har, utom flere af Kammar-Collegium, till dess fullgörande, Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs Län meddeldte föreskrifter, än vidare blifvit bekräftad genom Kongl. Brefven den 30 Maji och den 23 Junii 1749, med åliggande likväl för Indelningshafvaren att till Allmogen betala 3 sk. för Ökeoch 14 sk, för dränge-dagsverket, som icke finge användas till annat, än ängsoch sädes-bergningen, hvarvid behofvet borde utrönas och stadgas efter den genom Kongl, Brefvet den 4 April 1728 lagda grund för dagsverkens utgörande vid alla Kungsgårdar, och i följd hvaraf äfven, vid sedermera anställd undersökning, behofvet af dagsverken för Marieholms och Cathrinebergs Kungsgårdar blifr vit utredt och bestämdt.
Utskrn hafva icke i allo antagit mitt förslag, hvarigenom rikare personer skulle blifva föga mer exponerade än de öfriga, nemi. att, om de också i första ögonblicket, när bank-ini ättntn saknade tillgångar, blefvo tvungnealt framför andra honorera sin solidariska ansvarighet, de likväl icke blefvo de enda, som fingo sitta emellan, utan omedelbarligen kunde försätta alla de öfriga delagarne i samma tillstånd, genom hvilken utveckling af solidariska ansvarighetsgrundsatsen lill nära likhet med vexelrättens, det är troligt, alt delagarne skola finna sig uppmanade att genast Den aa Augusti f. m. genast anskaffa tillgångar till betäckande af deras andelar i bristen. Det är realisationen af denna ide'e om den solidariska ansvarigheten, som Utsk:n underlåtit. Hr Rosenblad här sagt, alt den solidariska ansvarigheten efter detta förslag är ett chartek; att uti England, der solidariska banker finnas, förhållandet är helt annorlunda och borde ■här tjena till efterföljd. Äfven uti detta yttrande, nemi. hvad sjelfva uppgiften beträffar, har Hr Rosenblad rätt; men conclusionen af detta medgifvande blir icke sådan sotn Hr Rosenblad förmodat. Den solidariska ansvarigheten i England är nemi. sudan, att sedelinnehafvaren kan, utan alt behöfva vända sig först lill bank-administrationen, genast vända sig till hvilken ledamot som helst i bolaget; men Hr Rosenblad borde tillika hafva nämnt, att följden af denna tolkning af lagen för solidariska ansvarigheten, och hvilken uppenbart är orimlig, så ofta delägarne icke bestå af blott några få personer, som sjelfva omedelbarligen äro bankförvaltare, också blifvit den, att i allmänhet endast vinglare, eller de som låta girigheten förleda sig till vågsamma speculationer, vilja inträda såsom delägare i dylika banker inom det egentliga England. Förståndiga och solida capitalister ingå icke uti sådana bolag, emedan de icke vilja utsätta sig för att, på ansökning af en sedelinnehafvare, kunna blifva lagsökta innan bankens tillgångar blifvit anlitade.
M. tillförene uti desamma, eller i andra dylika, beslutat, linnas för föredragande embetsverk, enskilda parter eller rättsökande inga andra 23o Den 12 December f. m. utvägar, än att rådföra Statsrådets protocoll, de utgångna konungabrefven i hufvudskrift, eller conceplen dertill, eller afskriflerna deraf i de s. k. regislraturen. Statsrådsprotocollen aro ej tillgängliga för allmänheten, och bland embetsman, endast för Stalsiådets medlemmar, samt svårligen för dem under den tid prolocollens läsning och granskning i Coust.Utsk. föregå. Men i alla fall ur det för en föredragande svårt och tidsödande alt i prolocollen uppsöka mål, hvilka, särdeles hvad de förra beredniogsärendena beträffar, kanske flera gånger förevarit innan de afgjordes. Det upptagna beslutet torde äfven vara otillfredsställande, i händelse fråga icke är om dess innehåll, utan om dess verkställighet, hvarom föreskrifterna icke pläga i besluten under vanliga förhållanden införas, och hvarom ordalagen till den underordnade myndigheten följaktligen måste efterses i det utgångna bref, sorn ländt henne till efterrättelse. Enär nu Statsrädsprotoeollen, efter deras granskning i Const.Utsk., inbindas uti en eller flera folianter för året, och då föredragningen af ett vidlyftigt ärende kan fordra alt föreg:de beslut rådföras för 5 eller 6, lill och med flera särskildta år; så skulle lika många folianter behöfva att för ett enda mål bäras hem till den föredragande, från honom till Statsrådet o. s. v., hvilket, jemte upplysningarnes efterlelande och uppläsning ur de stora böckerua, blefve ett odrägligt och omedhinneligt besvär. Det kunde dessutom hända, att flere föredragande behöfde samtidigt rådföra särskildta beslut i samma protocollsband, då den ene skulle hindra den andra. Enär Statsrådsprolocollen följaktligen icke äro användbara till dagligt bruk af föredragande och andra, så måste conceplen till de utfärdade besluten begagnas och följaktligen förvaras. De få dock icke inbindas, emedan de då skulle blifva nästan lika oanvändbara, som de inbundna prolocollen.
Jag tviflade ej, att ju tvänne Memorial, sorn de facto aldrig varit bordlagde och således icke eller annorlunda än ofullkomligt kände, samt det endast af de få Herrar Ledamöter bland Ridder 5* - 68 Den 5 J a n 11 a r i i. skåpet och Adelil,.som vid motionstillfället voro tillstädes, skulle, åtminstone en eller annan dag, innan de remitterades, vara för genomläsning tillgänglige. Må det förlåtas mig, om jag trodde, att det sistlidne Måndag började och hela Tisdagen fortsatte Plenum, under hvilka dagar ingen på hordlistan upptagen handling i det vanliga läsrummet kunde eller borde finnas att tillgå, ej skulle vara bestämdt äfven till dessa ärenders föredragning; — och må det då äfven ursäktas mig, att jag, i följd af just denna öfvertygelse, sista dagens Plenum var frånvarande, för att, genom läsning af de ifrågasatte molionerne, dem jag med RiddarhusSecreterarens tillstånd örn Måndagen vid middagstiden fick låna, förskaffa mig den noggrannare kännedom om deras innehåll och beskaffenhet, som erfordrades för alt å dem kunna afgifva något svar. En hvar af Eder, mine Herrar, må döma, om min förundran varit rättmätig eller icke, då jag i Onsdags af RiddarlmsSecreteraren emottog den underrättelse, att motionerne i Plenum dagen förut, omkring klockan ii på aftonen, blifvit remitterade. — Nu gällande Riddarhusordning stadgar uti 33 §. uttryckligen, att om någon mundtligen väcker en fråga, som på bordet lägges, eller remitteras, eller med de öfrige RiksStånden communiceras, bör frågan in - Den 5 J a n u a r i i. % nan nästa Plenum skriftligen till Prolocollet aflemnas, samt att alla skrifteliga anföranden genast skola, efter deras uppläsande, afgifvas till Protocollet. Då den ädle Grefven, på sätt förut är nämndt, redan den io och i5 December mundteligen anmält de motioner, som nu äro i fråga, och då han derefter först den 17 December uppläste dem, synes man med fog kunna påstå, att den ädle
xas med -— 492,597.10. 9.’ 'Brterstär, hvad som utom alla dessa förluster öcli kostnader varit verklig CanaLByggnads-Kostnad 972,505.4a. 5» Under andra hufvud-artikeln af denna redovisning, har Direction upptagit alla de förluster, för hvilka Direction i underdånighet anser Bolaget äga anledning hoppas upprättelse, så vidt de dels till ziffertalet kunna bestämmas, dels ock varit af den natur, att de å uttagssumman kunde afföras, uppgående till R:d. B;co 375,913. a. 11, _ Direction har dessutom i underdånighet utbedt sig få anföra dem, hvilka dels icke *å bästämdt kunna uppgifvas, dels icke directe utur arbets-cassofna utgått, men dock äro af e 11 a» Dm 13 April. Mahanda natur. Hit kari föras: Bentan å värdet af den proviant, hvilken genom arbets-commenderirigarnes för tidiga bortgång, ej blifvit utprovianterad. lie rita n å Materialier, Instrume,n talier och Inventarier, hvilka på enahanda sätt, och ursamma anledning, till ett Capital af mindst 300,000 Bsd. legat obegagnade. De för arbets* commenderingarna uppförde byggnaders försämring utan ändamål. Den olikhet i arbetsdriften, sorn visat sijg, då truppen fått öfning, och lärt känna fördelarna af betings-methoden, hvilken genom dess tidiga bortgång alldeles förfelats. Som exempel härå, anhåller Directionen i djupaste underdånighet få anföra förhållandet vid Söderköpings station 1812. Enligt Arbets*Journa!en, kunde man derstädes under Juni, eller första arbetsmånaden, beräkna -^Ä-dels cubikfarnn jordgräfning på hvarje effectift dagsverke; uti Juli, eller andra arbetsmånader, T^~-dels, och uti Augusti eller tredje arbetsmånaden 1 cubikfarnn på hvarje effectift dagsverke, allt i samma slagr. jordmån.
Det har undfallit Herr Poppius^ som anmärkt nedsättningen af införsels-tullen å Kalk, att sådant endast afser alt bestämma den af Utskottet antagna allmänna skydds-tullen af 33| procent, hvilken öfverflödigt skyddar emot in - Bevillnings-Utskotlets Utlåtande JY:o 44' 45 försel af utländsk Kalk; hvaremot ned sättningen af utförsels-tullen åsyftar att gynna exporten äfen vara, som är litet afsättlig på utländsk ort, och derföre fallit i värde. Kermes. Utskottet har bibehållit tullen enligt 1826 års Taxa, och finnér ej skäl tillstyrka bifall å Herr Cederschjölds yrkande om nedsättning. Kläde. Herrar Anckar swärd och Sandblad 111. fl. hafva ansett den bestämda tullen för lag förmedelfina och finare Kläden. Jemför man den föreslagna medeltullen med varans åsätta och verkliga värde, skall man finna, att den för gröfre Kläden utgör nära förbud; för medolfina 332'.dels procent3 som är den föreslagna skydds-tullen; och förfina en lägre tull3 så mycket mera lämplig, som, i öfverensstämmelse med erfarenheten, Fabrikörerne äfven sjelfva medgifvit vårt behof af finare Kläden. Utskottet kan derföre härvid icke frångå sin antagna princip. Ått efter vigt bestämma tullen å Kläde och andra Yllevaror, är ett förslag, som, derest det låter sig verkställa, troligen skulle 46 Bevillnings-Utskotlets Utlåtande N.o 44' medföra mycken beqvämlighet och nytta; men då Utskottet saknar säker ledning för bedömandet af de förhållanden, som härvid möta och vid Tullbestämmelsen böra ligga till grund, så tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer till Kongl. Maj:t 'ville öfverlemna denna frågaj för att genom vederbörandes försorg pröfvas och utredas. Kimrök.
Men lika blixtsnabbt kom den kalla tanken: du vet, att du gör detta för att tvinga honom att tala, för att påskynda frieri Och oviss, sliten, slår jag i stället an en gammal vals, spelar som en galning, slutar med ett skratt och stiger upp. Du förstod mig ej — jag gycklade väl .. Du hade ställt till en utfärd. Alla kommo utom jag. Min mor förbjöd mig, blott emedan det gjorde godt att då och då säga nej. Älskade han, så äggades han endast af denna lilla manöver. O lek — förbannad vare du, som frestar naturen. När jag nästa gång mötte dig, var du så underlig. Mina tårar fröso invändigt. Jag öfverdref min mors ord, och det blef som om vi båda funnit att det nu vore nog. Sedan såg jag dig aldrig mer. Mins du, att sådant var vårt afsked? Icke afsiktligt — men ödet hade pröfvat mig nog, och det vände stäfven åt andra stränder och mot nya mål. En natt därefter, då det blef för mig en lefvande sanning, att vi voro oåterkalleligt skilda, försvann för ett ögonblick all förmåga att lefva. Jag hade lagt dödsvärktyget om min hals — det var nog allvar detta, omkring mig fanns icke en strimma af ljus. Men samma kalla tanke, som sprungit fram, när jag velat gifva mig åt lifvet, den stälde sig nu framför döden, och döden vek. Och den kalla tanken blef bofast i hjärtat, ett stelt, förfruset något, som aldrig tinat upp. Många dagar senare. Jag har beslutit att bekänna allt. Det lif, jag sista månaderna lefvat, är ett klart brott mot min make. Är det möjligt, att han — skall fordra skilsmässa? Jag har ingenting gjort — men tanken har haft lifvets fulla styrka, därom finnes intet tvifvel. Underliga aningar genomila mig. Egentligen har det aldrig varit något i mitt lif. Något riktigt — så där att jag med ens sett nya syner, hört nya toner, känt nya känslor. En dag har länkat sig till den andra, en dag äldre för hvart dygn. Nu är det som skulle något hända, icke längre ljufva drömmar, utan ett värkligt nytt, stort något, som jag ännu icke kan fatta — skräckfullt kanske, men ...
Bland de företag åter, som, sedan sista Femårs-berättelsens afgifvande, blifvit började och nu äro under verkställighet, böra bemärkas: l:o Omläggning af allmänna landsvägen från Hernösands stad förbi Säbrå kvrka med ett statsanslag af 2,666 Riksdaler 32 sk. banko. 2:o Aftappning af Delje-Tjern i Tuna socken med ett statsanslag af 600 Riksdaler. 3:o Yägförbättringar vid Berge, Wifsta och Birsta byar inom Sjöns pastorat, samt 4:o Yägomläggning förbi backarne vid Sjönviks glasbruk, dertill 4,580 Riksdaler banko blifvit i nåder från vägomläggningsfonden disponerade. I afseende på sistnämnde vägförbättring har likväl förekommit, att de vägbyggnadsskyldige, i öfvertygelse derom, att en föreslagen afvikelse i den upprättade och godkända arbetsplanen skulle blifva ändamålsenligare och medföra större fördelar, tillsvidare undandragit sig fullgörandet af det arbetsbidrag, hvartill de sig förbundit, af hvilken anledning fråga uppstått derom, att det dem i nåder beviljade stats-anslaget skulle disponeras för andra vägförbättrings-arbeten. I anseende till bristande bidrag från statens sida, till deras understödjande, har utförandet af ännu liera andra på länets allmänna beskaffenhet äfvensom på dess kultur-förhållanden inverkande företag måst hänskjutas till framtiden och deribland den i sista Femårs-berättelsen omförmälda planen, medelst l:o Anläggande af bro på ömse sidor af Sandön i Ångermanland eller bro å ena och färja å andra sidan om ån, såsom ett i flera afseenden lämpligare öfverfarts-ställe af nämnde eif, än det nu begagnade vid Weda; vidare 2:o En väganläggning genom Skorpeds socken för beredande af en lättare kommunikation emellan detta län och de till Westerbottens län hörande Lappmarker; 3:o