Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. alltså bos E. K. M. i underdånighet - hemställa, att, med upphäfvande afförrberörde mom. i allmänna Lagen, i Nåder stadgas måtte, att Kronoskattehemmans-egare skall nu och framgent erhålla fri dispositionsrätt öfver alla antingen redan befintlige eller framdeles uppväxande Mästeoch Storverksträd, emot det att af hvarje helt Kronoskattehemman och, i förhållande dertill, af hvarje mindre hemmansdel utaf sådan natur, såsom vederlag för nämnde rättighet, till den under RiksgäldsContoirets vård ställda SkogsPlanteringsCassan, i samma ordning som för lösen af Ekeskog fastställd är, 24 sk. B:co erläggas; dock att undantag härifrån må ega rum för de hemman och hemmansdelar af Kronoskattenatur, som Ekeskog, efter af R. St. gillade lösningsgrunder sig förvärfva och för hvilka hemman Masteträd må anses under samma lösen jemväl inbegripne. Rikets Ständer framhärda etc. Bihang t, R, S;« Prot, iOtdtt Sami* 49 386 Exp. Utsi. Fordag till and. Slrifv. Uppl. o. godk. lios Ridd. oell Adeln d. 10 Sept. 1829. P reste-Ståndet d. 14 Borgare-Ståndet d. 14 ■ Bonde-Ståndet d. 17 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, i frågan om anslående af ett Kronan tillfallet Dana-arf lill en Scholafond i Kaltio Församling af Upsala Stift. S. A. K. Tili E. K. M. liar DomCapitlet i Upsala, medelst underdånig skrifvelse, öfverlemnat en af Vahlö Församling i underdånighet framställd anhållan derom, att ett, i stöd af vederbörande HäradsRätls af Lagmansjötten fastställde och Laga kraftvunne Dom, till E. K. M. och Kronan hemfallet Dana-arf, belöpande, enligt Bouppteckning, till 2,977 R:dr 9 sk. 8 rst.
Teknologiska institutet, hvars yttrande blifvit inlördradt, hade i detta mål utlåtit sig: “att utaf sprit af hvad gradtal som helst kan, genom densammas utspädning med vatten, beredas bränvin af vanlig styrka och att, iläll spriten är ren, älven det bränvin, som deraf erhålles, är rent smakande; hvaremot, i den mån spriten är iner eller mindre finkelhaltig, bränvinet äfven bekommer mer eller mindre stark smak af finkelolja.® I ett annat mål hade en handlande genom Underrättens och Holrättens sammanstämmande utslag blifvit dömd ali böta för försäljning af 22-gradig sprit i mindre partier än en half kanna, utan dertill erhållet särskildt tillstånd, men blif\it af Högste Domstolen från ansvar befriad dels pä grund af Teknologiska institutets utlåtande, att sprit icke. vid bräunerierna i riket omedelbarligen ur mäsk utdrages med större alkoholshalt än aderton grader, utan mäste, för ernående af högre gradtal, undergå ytterligare beredning, hvarigenom sådan starkare sprit i den mån fördyras, alt derest den sedermera utspädes (ill bränvin, priset å detta blilver vida högre än det gångbara, dels ock emedan handel med dylik sprit, hvars tillgänglighet för tekniska behof är af vigt, icke ansågs vara underkastad de inskränkningar och bestämmelser, sorn löt försäljning af bränvin och andra spirituösa drycker äro gällande. Dessa exempel hafva Rikets Ständer ansett tillräckligt ådagalägga behofvet af närmare bestämningar i lagstiftningen rörande della ämne: och som utredl blifvit, att af sprit utaf hvad gradtal som helst kan genom utspädning med valten beredas bränvin af vanlig styrka, hafva Rikets Ständer, lill förekommande af ofvan omlörmälda stridighet i åsigter, ansett nödigt alt i 37 § särskild föreskrift meddelas derom, alt hvad i denna förordning stadgas om minuthandel med eller utskänkning af bränvin äfven skall gälla sprit. §g 41, 49, 52 och 54.
Urskortet tötklaiar dock orsaken, hvarlöre delta ej nu varit möjligt, dä, sorn det vidare heter i inledningen till Betänkandet, ”under öfverläggningarne Iramställda ”skiljagtiga åsigter af sjelfva hufvudämnet, samt ”de medel och ut vägsr till Myntvärdets upprätt”hållande, hvilka hos Utsko tet kommit i fråga , ”ännu icke vunnit den utveckling, att häraf ”kunnat bildas en sammanhängande plan — Af allt detta tycker jag mig kunna draga den slutsa ts, att Högloft. Utskottet, vid Betänkandets afgifvande, väl hade heslutit att Rikets Penningeväiende och Myntvärdets upprätthål. lande borde blifva första ögonmärket för dess åtgärder, och i följd deraf fastställt den prin* cipe, att inga nya' biträden af Banquen borde meddelas, sorn kunde motverka dessa åtgärder j men att om sättet och medlen ännu ingen ting var afgjordt. Upplysningsvis och endast i fö> bigående torde jag få nämna, att jag på intet ställe i Betänkandet kan finna, om eller till hvad belopp Utskottet vill indraga det töre iVscome'nes inställda utbetalningar circulerande RörelseCapi. talet. Detta är dock en vigtig omständighet och af stor inflytelse på Rikets penninge-vägende, ~ om dermed ej blott skall, förstås den del«n , sorn rörer StatsFnkomsterne och Banquens Egendom, utan äfven den delen, som omfattar PenningeCirculationen i Handel och Näringar, från hvilka sednare både Staten och Banquen dock skola i naturlig ordning hämta deras styrka, Så änge man härom saknar något bestämdt yttrande från Högloft. Utskottet, grundadt åt - Dm 17 Martil, e. m. 231 mmstona på sannolika beräkningar, och i ovisshet. huruvida dess påtänkta medel till Mynt* värdets upprätthållande ej skulle kunna blifva menligt för en viss del af Rikets Penningeväsende , samt då tillika'
SANCHO. Du tror inte på den botfärdige röfyaren! Kom fram, Tummeliten, och tag både fisken och glasögonen med dig, så blir profeten öfvertygad om att han råkat i godt sällskap! Kom fram, Tummeliten! TUMMELITEN (till Sancho). Det ska du få igen! (Till S:t Per, åt hvilken han öfverlämnar fisken och glasögonen.) Se här är skräpet, som jag hittade på ett bord under en lind. S:T PER. Ah, min symbol! SANCHO. Är det glasögonen det? S:T PER. Och mina brillor! 97 SANCHO. Du skall lära dig att kalla hvar sak vid dess rätta namn, Petrus! S:T PER (betraktar sceneriet genom glasögonen). Hm! Jag tycker här ser så världsligt ut. Och folkets uppsyn motsvarar inte mina föreställningar! Nej! Detta är visserligen icke himmelriket! SANCHO (till Tummeliten). Gubben har glömt bort både dig och tillgreppet! Gratulerar dig! Fjärde scenen. DE FÖRRE. KONUNGEN (Smeden) och DROTTNINGEN (Älskarinnan). KONUNGEN (till Drottningen). Ja, här är himlen och i dina ögon jag ser den spegla sig så blå, så ren... DROTTNINGEN. Det är ej återskenet ifrån himlen men från din egen kärleksfulla blick! KONUNGEN. Som tändes upp vid varma elden, af dina dygder och din skönhet... Himmelrikets nycklar. 98 DROTTNINGEN. Som föddes af din mildhets majestät, och närdes af din godhet, konung! Femte scenen. DE FÖRRE. DON QUIXOTE. DON QUIXOTE. Ers majestät torde fatta sitt beslut, ty upprorslågan växer och hotar att antaga dimensioner. KONUNGEN. Stora eller små? Du ser allting i stort du, Don Quixote. Hvad var det nu frågan om? Jo, Nationen begär arbete och Nationen begär en förändring på pumpen! Och du kan icke se dig god att lösa dessa frågor i sitt sammanhang? DON QUIXOTE. Nej, ers majestät! KONUNGEN (till Drottningen).
Byggninga-Balken, rörande delagtighet i kyrkobyggnad: Lules till handlingar/te; Prot.-Utdrag, den i3 Mars /845. lil N:o 80, i anledning af väckt raoliön, angående förvandling af böter: bifölls; N:o 81, i anledning af väckt motion om förändring af Lagens stadgande, angående de fattigas andel af dod persons egendom: Bifölls; N:o 83, i anledning af väckta motioner om förändring af Lagens sladganden, i 6 § 9 Gap. Handels-Balken, angående ränta af försträckta penningar eller varor: Bifölls; N:o 85, i anledning af ålev rem iss af Utskottets betänkande, N:o 63, olver väckt motion om tillämpning af 15 Gap 5 § Ärfda-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 30 Maj 1835, äfven på det fall, att inländsk arfvinge begifvit sig bort utan atl lyfta det a rf, som veterligen honom tillfallit, och ej sedermera återkommer: Judes till handlinga me; N:o 89, i anledning al väckt fråga derom, att för reverser och invisningar, ställde lill viss man eller ordres, måtte bestämmas enahanda betalnings-ansvurighet, som för vexlar, m. m.: bifölls; JN.o 90, i anledning af väckt motion om förmonsrält till betalning i concurs lör fordran, grundad på vexel, invisning eller skuldebref till ordres-* bil olls. S. 1). Föredrogs ånyo Hevi lönnås Utskottets utlåtande, N:o kj, i anledning al anmärkningar emot betänkandet, N.o i3, angående stämplade pappers-afgiften.
”Det skall du få,” svarade den onde, ”men jag törs inte komma öfver till dig, ty det som jag inte kunde uträtta på tio år har du gjort på en dag; du är således värst af oss två.” ”Sätt skorna på en stång och räck mig dem,” sade Kitta. Den onde sprang längs stranden och letade upp en stång och så räckte han henne skorna, men efter den dagen ville han lika litet ha något att skaffa med Kitta grå som kristet folk med honom sjelf. I samma by der detta händt bodde en handelsman hvilken ingått det kontrakt med den onde att, om denne ville skaffa afgång för alla varor som handelsmannen hade på sin disk och sjelf köpa alla dem som ej på annat sätt kunde få afgång, så skulle handelsmannen efter vissa år sjelf blifva hans egendom. Nu var tiden ute och alla varorna sålda, derföre skulle den onde komma för att hemta handelsmannen; denne tänkte i sin nöd på Kitta grå och lofvade henne en stor summa penningar om hon ville komma till honom och bli sittande på disken. Detta gjorde hon och när den onde kom för att hemta handelsmannen, pekade denne på käringen och sade: ”Här har jag ännu en vara, som ingen vill ha, den skall du köpa”. ”Nej tack,” svarade den onde, ”den som känner Kitta grå han köper henne inte.” Och dervid sprang han derifrån så fort han förmådde. Så vardt handelsmannen fri. Kitta var gammal och blef med hvart år äldre liksom andra menniskor, dock tyck[t]es hon aldrig sinnad på att dö. Mycket ondt stiftade hon i byn med sin hala, falska tunga och många voro de som önskade att blifva befriade ifrån henne, icke minst de hon hade undantag hos. Slutligen tog mannen och slog henne ihjel, som en led hexa, hvilket hon också var. En hederlig begrafning ville han dock låta henne få, men härmed var hon väl icke nöjd, ty då mannen kom hem från likfärden satt hon på sin gamla plats på bakugnen och sade i sin vanliga smilande ton: ”Far, snöar (snir) det idag?”
Principen är det obetingade öfver allt medvetande höjda vara’t, Gud, såsom det allmänna föremålet för ett själfbestämdt allmänt mänskligt medvetande (»intellectus infinitus», »idea dei»). Den enda verklighet, som kan vara adæqvat med detta allmänna vara, är själfva universum, som därför måste fattas såsom genomträngdt af en järnhård nödvändighet. Allt som sker, sker med absolut nödvändighet. Skenet af tillfällighet är själft nödvändigt. Men det kan också inträffa, och detta är det andra fallet, att den i erfarenheten gifna verklighet, som är öfverensstämmande med principen, är ett särskildt erfarenhetsinnehåll. I sådant fall betecknar detta innehåll verkligheternas verklighet, kärnan eller väsendet i allt, om det också icke alltid framträder i sin renhet. Systemet är då individualistiskt. Förklaringen ur principen består dels i påvisandet af dess verklighet i erfarenheten, dels i inordnandet af allt annat erfarenhetsinnehåll under denna verklighet. Exempel på ett sådant ha vi i Boströms och Stuart Mills system. Hos den förre är principen ett absolut, individuellt själfmedvetande, hvilket är det ursprungliga innehållet i det allmänt mänskliga medvetandet. Det erfarenhetsinnehåll, som utgör den med principen adæqvata verkligheten, är det, som är gifvet i den i egentlig mening personliga erfarenheten, den etiska, religiösa etc. Och personligheten är sålunda väsendet eller kärnan i verkligheten, om den ock i vissa hänseenden skulle framträda såsom opersonlig. Hos Mill är principen medvetandet betraktadt såsom en tom form för ett främmande innehåll med föremålet inneslutet i sig (empiristisk idealism). Den verklighet, som är adæqvat med principen, är sinnesförnimmelserna och de sinliga känslorna såsom stående i konstanta, ehuruväl ur logisk synpunkt tillfälliga förbindelser inbördes. Allt annat erfarenhetsinnehåll har sitt ursprung däri, skulle det ock såsom de logiska och etiska lagarne icke omedelbart gifva detta sitt ursprung tillkänna. Så snart det gäller att försöka, på sätt som här blott kunnat antydas, genomföra principen i och på erfarenheten, uppenbarar sig med den största klarhet begränsningen hos hvarje mänskligt system af filosofi. Först och främst måste det erkännas, att intet erfarenhetsinnehåll kan vara en med principen alltigenom öfverensstämmande verklighet. Ty principen är gifven genom rent logiskt tänkande och har därför sträng nödvändighet.
Sedan öfverläggningen förklarats afslutad, gjordes propos. å bifall till U t sk: ts förslag olörändradt, och sedan dertill svarats nej, blandade med några ja, framställdes propos. å bifall tili Utskits hemställan med det tillägg, att det af R. o. Ad. beviljade anslaget till utfodring af H. K. PI. Hertigens af Östergötland stall skulle jemväl under innevide år utgå, hvilken sednare propos. besvarades med mångå ja jemte några nej; och förklararades ja nu hafva varit öfvervägande. 8:de punkten, ang:de H. M. Drottningens Enkesäte. Olde punkten, angide anslag till reparationer å Ulriksdals Slott. 10:de punkten, angide anslag för anbringande af åskledare å Stockholms och Drottningholms Slott. Utskits i dessa punkter gjorda förslag biföllos. litte punkten. Mom. a., angide Hr von Franckens motion om ansjag till inköpande af tomt för ett nytt hofstall. Hr von Francken, Georg Wolfgang: StatsUtskit har erkänt såsom önskvärdt det af mig väckta förslaget om Helgeandsholmens afrödjaude och planering, men afstyrkt detsamma på grund deraf att en särskild Komitté blifvit af Kongl. Majit för ändamålet tillsatt och Utskit sål. ansåg mindre lämpligt att R. Stir skulle till pröfning uptaga denna fråga förr än nådig framställning i ämnet blifvit af K. Mit meddelad. Om denna Komitté nyligen blifvit tillsatt eller om man haft kännedom om någon enda åtgärd, som af densamma blifvit företagen, så bade äfven jag varit af samma tanke som Utskit och aldrig framkommit med mitt förslag. Som det emedlertid nu är fyra år, sedan denna Komitté tillsattes, och på denna tid intet det minsta blifvit uträttadt, så tog jag för gifvet att anledningen härtill varit brist på penningar och detta var orsaken till mitt förslag, hvilket är icke allenast lämpligt, utan fullkomligt på sin plats. Efter hvad jag nu från trovärdigt håll fått veta, att K.
Derigenom kunde Chefen i det hela och hvarje underlydande i sin ordning, såttas i stånd att med säkerhet göra sina beräkningar, och med större verkan utföra sina företag. Jag kan åtminstone icke annat ån finna det vara ett stort fel, att icke anslaget för hvarje förvaltningsgren är afskildt från de öfriga, och att de 266 lien 1 Juli: /, m. besparingar, som göras det ena året, icke få reserveras en till godo det andra. De besparingar, som nu göras för StatsVerket, åro i » sanning ganska dyrköpta, ty de hindra en sammanhängande plan i medels-användandet. Om Riksens Ständer i stället anslogo mindre Summor åt hvarje Styrelse-gren, men med lemnadt tillstånd att åt densamma reservera besparingarne från ett år till annat, emellan Riksdagarne; så skulle de mindre summorna otvifvelaktigt blifva mera tillräckliga, emedan man hade något visst att råkna på, och emedan man ej i ovisshet hvart besparingarne toge vågen, skulle vara mindre rnon om att göra dem. I afseende på frågan om beviljande af ytterligare Creditif åt ConvoijCommissariatet, får jag blott erinra örn den af mig tillförene våckte motion, att nemligen Creditivet ej borde beviljas, utan så vida Riksens Stånders Revisorer finge granska Convoij - Commissariatets räkenskaper. Stats-Utskottet har redan afgifvit sitt Betänkande, angående detta ämne, och bifallit förslaget om revisionen öfver hufvud, på ett jså tillfredsställande sått, att jag dervid ej har något att tillägga, Men sorn denna fråga blifvit särskilt väckt, skulle jag önskat, att StatsUtskottet blott velat åberopa sitt förra Utlåtande om allmänna medels granskning, på det ingen, af Utskottets tystnad i detta afseende, måtte hämta anledning att tro ConvoijCommissariatets Cassa vara derifrån undantagen.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr von Hartmansdorff, och får blott tillägga, alt, enligt hvad en af StatsUtskrs ledamöter uppgifvit, det är genom undersökning vitsordadt, att en delaf de hemman, som erhållit andelar af utmarken, fått odlingsbar mark, som icke tillhört hemmanen förut enligt gamla skattläggningsvärdet. Derföre vore det ju alldeles oförlåtligt, om en efterskänkning skulle äga rum, på sätt Utsk. föreslagit, helst en sådan fördelning Liefve ganska ojemn, ty en del af dessa innehafvare utaf f. d. kronojord finge hvad de icke borde haf - Den jo Maj c, m. va , andre fingo intet. Huru kan veil detta jernnäs på annat sätt än genom en billighetsåtgärd. En sådan åtgärd måste sökas genom återremiss; oell då jag finner det betänkligt att bifalla StatsUtskls betänk., får jag anhålla om dess återremitterande. Hr Rosenblad, Bernhard: I händelse förhållandet verkligen ä'r sådant, som en SiatsUtsk:s ledamot trott det vara, att nemi. på gammal häfd grundades de förmåner, för hvilkas åtnjutande Ölanda ingarne blifvit ålagde en särskild skatt, då vore det verkligen billigt att befria dem från denna skatt; men skulle icke rätta förhållandet vara utredt af de upplysningar, som Hr von Hartmansdorff och Frih. Cederström lemnat, torde det tillåtas mig att lemna några särskilda, hvarigenom rätta förhållandet, som äger rum på Öland, torde visa sig. Som man vet, hafva redan från äldre tider tillbaka —- jag tror ända från Johan ll!:s tid — Sveriges frarafarne Konungar älskat att hafva Öland som ett lustställe, lill en jagtpark, der de ofta njöto af jagtens nöjen. Detta föranlät, att Kronan efter hand tillbytte sig eljer inköpte enskildes egendomar på Öland år från år. Denna handel bedrefs synnerligast af Cari X Gustaf, som mycket älskade Öland och bodde der.
Och dä de tid efter annan för Kongl. Ordens Castorne insatte Capital före sörfallotiden alkid blismit betalde, och sädant jemwäl inträffat med de sistaåterstående obligakionerne, hwilka genom anticipakion blifwik inlöste i Junii mänad detta är, ehuru Contoirek efter den 28 Julii 1808, warit och ännu är i behof akt söka Inrikes Bancomynts-Län; sa tyckas de för Kongl. OrdensCastorne under benämning af stående län insatte medel, i sjelfwa werket endast hafwa warit depo. nerade emot 5 Procents Ränta pä en uti Contoi» ret öpnad Discont-Räkning. z:v Hafwa Herrar Fullmagtige, efter hwad redan anmärkt är, i början af är 1824, latit uppä enftilde Personers begäran genom anticipation inlösa de till Kongl. Stats-Contoiret säsom ersättning för Revenuen af General-Difconten Utgifna Obligationer till ett sammanräknadt belopp af 152,000 Rd. Specie, ehuru deste Obligationer icke förr än är 1812 lill betalning förfallit. §98 Dm 18 November. 4:0. Är Länet till Götheborgs Stad i Apris mänad 180Z, bewiljadt pä z:ne ar och 6 mänader derefter stedd upfägning. 5:0. Hafwa Herrar Fullmägtige redan den Z December 1804, uppå wederbörandes begäran, bwiljat inlösen af en Amiralitets Krigsmans - Catzan tillhörig fordran, stor Rd. l i?,iZZ: z8j. 6, Specie. enligt Riksens Höglo-!. S anders R.vers af är !7ZI', och hmitken fordran Kongl. Maut genom rescript.tili Direktionen af bemäldte Casia v. 2 Januarii 1784 i Räder behagat förklara såsom orden lyda: "böra anses sä om ett hos Kongl. Maj:t och Kronan ständigt stående
KrigsColhm i åtskilliga, enl. K. M:s Nåd. befallning, tid efter annan afgifne rapporter, angående fortgången af ifrågavrde arbete, fördelaktigt vitsordat redaktörernes verksamhet; samt dels att, vid sådant förhållande, den omständigheten, att Författningssamlingens utgifning hvarken såsom K. M. i ofvanåberopade Nåd. Brefs 2:dra punkt bestämt, inom slutet af år 1846, eller efter det K. M., genom serskilte Nåd. Bref, meddelat föreskrifter om fortsättning af omförmälte arbete, sednast till Maj månads utgång 1850, ens inom nyssberörde tid kunnat fulländas, icke föranledde lill ogillande af min i saken instämda talan. Derefter fortfar HofR:n och yttrar sig i afseende på slutresultatet ordagrannt sålunda: »likväl och emedan någon annan bestämmelse i afseende å tiden då sökanden borde de återstående tillarne af Författningssamlingen utbekomma, icke, så vidt handlingarne uplyste, vore meddelad, än den som förefinnes i anförde stadgande 380 Den 4 December e. m. uti 6:te punkten af K. Brefvet af d. 8 Aug. 1844, alt sökanden skulle erhålla elt visst antal exemplar af hvarje litel, i den ordning densamma ulkomme, samt sökanden följaktligen icke ådagalaggt, det han varit berättigad att, innan stämningen i förevarande sak ullogs, erhålla någon af nyssnämnda titlar; ty pröfvar HofR:n rättvist sålunda gilla RådstufvuR:ns motvädjade domslut, att K. M. och Kronan förklaras icke kunna, i anledning af sökandens i denna sak förda talan, förpligtas att något skadestånd till sökanden utgifva.» Sedan K. M., genom Nåd. Dom af d. 25 Okt. näst]idet år, fastställt HofR:ns berörde domslut, har mitt ifrågavide rättsanspråk blifvit försatt uti ett, i afseende på detsammas godkännande, för mig, såsom det vill synas, högst fördelaktigt skick. K. M. har nemi., genom Högstberörde
Han hade förblifvit stående, medan furstinnan Eleonora, som önskade all lärdom till Häxefjäll, tyst gäspande nöjt sig med en plats på bänken vid fönstret och sett utåt gatan. Komme det mig vid sade Kristina, sedan den gamle tagit plats vid hennes sida skulle edert hus i Stockholm icke stå obebodt. Men den tid torde komma, när jag får se vid min sida kronans stöd. Stöttor finnas här öfvernog, och det gamla virket murknar. Jag tackar hvar dag min Gud, att Sveriges krona är där hon skall vara och icke på herrehufvuden. Hvad säger Homerus: Ej mångvälde är godt, blott en skall råda i riket. Och därtill fördristar jag mig tillägga den uttydning, att salig konungen sörjt för rikets välfärd genom att efterlämna sin hug i afkomman. Men där som min nådigaste fröken finner kronan tung, äro nog de att finna, som utsträcka händerna till att hjälpa. Och sveda naglarna? Ja, de finnas. Jag fröjdar mig underdånigst, att en har i dessa dagar fått krokota fingrar. Men om jag törs säga, är ock den till finnande, som icke frågar efter kronan, utan efter den henne bär ... Ställ palt för pojkar, och säg till dem: rör icke Men hvad tänker riksrådet göra med Hillevi, när hon engång blir lika lärd som ni själf? Kristina tyckte ej om den evärdeliga friarefrågan i sin kusins närvaro. Hvad jag tänker göra med Hillevi? Söka åt henne en bra man. Är det därför hon skall blifva så bottenlärd? Kan hon ej steka rapphöns, knyppla sin mans spetskrage och tukta barnen med mindre? Lärdom är en prydnad i hvarje hus, och kvinnan är mannens ära, säger Paulus. Nej, undskyll, det är orätt öfversatt. Det heter hos Paulus 1 Cor. 11: 7: »kvinnan är mannens doxa», hans anseende hos andra, godt eller ondt. Men det kan också öfversättas: hans omdöme, hans inbillning, hans förväntan. Det står då att uttyda, om en lärd hustru svarar mot hans eller andras förväntan.