Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För lånesummau skola Stadsfullmägtige i stadens namn och på dess vägnar afgifva sin till Riksgälds-kontoret eller ordres ställda skuldförbindelse, innefattande de af Rikets Ständer för lånets användande och återbetalning stadgade vilkor; 2:o. Hvad utaf lånet icke blifvit hos Riksgälds-kontoret uttaget före slutet af år 1867 får derefter icke utbekommas; 3:o. Det i Riksgälds-kontoret lyftade lånebeloppet får, utan ränta och kapitalafbetalning, innehafvas till 1870 års slut, hvarefter och intilldess lånet blifvit till fullo godtgjordt, sex procent å dess ursprungliga belopp böra till Riksgälds-kontoret årligen återbetalas, deraf ränta efter fyra för 100 å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår samt öfverskottet utgör kapitalafbetalning; 4:o. Den uti näst ofvanstående punkt omförmälda årliga ränta och kapitalafbetalning bör vid hvarje års slut verkställas ; dock må, derest detta inbetalningsbclopp före den 16 Januari nästderpåföljande år till Riksgälds-kontoret inkommer, samma betalning anses vara inom behörig tid verkställd; hvadan i sådant fall den sedan nyssnämnda månads början å kapital-afbotalningsboloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. 65:o. Sedan i ministeriel väg inbjudning skett angående
Men för att följa Utsk:s tankegång tror jag, att ur både religiös och stalsckon. syn - Den 23 Februari. 209 punkt det är en verklig fördel för landet, att Judarne obehindradt fä bosätta sig i alla Rikets städer, ty det är naturligt, att, när de finnas i landet, men äro inskränkte icke endast i valet af bostad utan äfven i näringsfång, de tillåta sig sådant, hvarför de i allmänhet be skyllas, ty de likasom vi måste ju lefva, hvaremot, om de få spridas allestädes i landet, de kunna blifva nyttiga medlemmar i samhället. De i landet befintliga Judar och deras företag äro icke af beskaffenhet, att man har någon grundad anledn. till farhåga för beviljandet af utvidgade rättigheter åt dem. Hvad åter angår den religiösa delen af frågan, så skulle det i sanning stå bra illa till med religiositeten här i landet, om en omflyttning, märken väl, Mine Hrr, en blott omflyttning af 1,100 Judar skulle kunna skada läran i Sverige. Jag hyser högre tankar derom och tror, såsom jag redan nämnt, att ur både religiös och stats-ekon. synpunkt betrakladt ganska ringa farhågor i detta hänseende äro för handen. Jag vill nu bemöta några af den föreg:de talarens anmärkmr. Han yttrade nemi. att i de öfrige Europeiske länderne Judarne blifvit emanciperade först under 1848 års revolutionära rörelser, hvarifrån han kom till den slutsats, att Judarne deltaga i revolutioner, hvaremot deras emancipation inom England tillkommit under lugn, men icke destomindre yrkade han afslag å Betänk. Det skulle således varå ett skäl för oss, att, oaktadt vi nu åtnjuta lugn inom våra landamären, icke emancipera Judarne, utan vi skola afbida de revolutionära tiderne, på det att de må kunna deltaga i dessa rörelser. Vidare har den värde talaren lemnat oss en beskrifning öfver den lysande ställning, hvari Judarne hår i landet betinna sig, och hvilken är så lockande, i thy att Judarne icke voro afundade, att de voro rike. med ett ord att de voro mycket lycklige och hade ett Eldorado.
Men, såsom en reservant äfven fästat, upmärksamheten uppå, ett. så vigtig) stadgande kan icke i förbigående inrymmas i en g, som lör öfrigt icke innehåller något om Ståndets behörighet, och man eger minst i en grundlag, som bör tolkas efter ordalydelsen, rätt att förvandla ordet i till af, hvilket likväl fordras för tolkningens öfverensstämmelse med språket. Det skulle mindie förvåna att Utsk. kommit på irrvägar i en fråga, som onekligen har många svårigheter, om någon annan mening än Utskis icke derom yttrats, men nu var förhållandet icke sådant, utan finnes vid Betänk, fogad en reservation, der svårigheterna i afseende på grundlagstolkningen i detta fall blifvit på det lyckligaste lösta. Jag har måhända förbigått det märkvärdigaste i detta Betänk., nemligen Utskits försök att bevisa, att detta icke är detta eller att den fråga, som blifvit i BorgnreStåndet framstäld, icke är densamma, som redan blifvit prof vad i Högsta Domstolen. Af Ufskits Betänk, finner man dock, att, Hr Boman i Ståndet framställt anmärkningar emot, Hr Wallenbergs behörighet derföre, att, denne icke vore bosatt eller idkade borgerlig näring i Sundsvall, för hvilken stad han blifvit vald, samt att Talmannen vägrat propos. på denna framställning, enär Högsta Domstolen förklarat, att Hr Wallenberg, såsom i Sundsvall burskap egande och mantalsskrifven, måste anses såsom derstädes bosatt. Jag öfverlemnar åt en hvar att döma om icke här är fråga om samma sak. Men, säger Utsk., Högsta Domstolen har icke inlåtit sig i frågan om Hr Wallenbergs behörighet, utan blott sagt, att lian borde få fullmakt, hvilket betyder att Ståndet sedermera kan pröfva hans behörighet. Härvid förekommer dock den omständigheten, att K. Mits Beflnde genom sitt af Utskit anförde utslag »fastställt valet» och att Högsta Domstolen fastställt K. Mits Befhides utslag, varande, såsom en konseqvens deraf, förordnadt, att fullmakt skulle för Hr Wallenberg utfärdas. För öfrigt är det klart, att, om Högsta
Man har här sagt, att Bevilln:sUtsk:t ej skulle kunna fästa afseende vid H. o. Ad:ns åsigt i denna fråga, såvida ej Ståndet fattar bestämdt beslut; men sådant kan jag för ingen del tro, utan hoppas tvärtom, att Utsk:t må, såvida denna punkt nu blir återremitterad, fästa upmärksamhet vid otydligheten af de här begagnade ordalag, och i §:n införa ett stadgande derom, att det är den behållna afkastningen, hvarefter bevillningen bör utgå. Jag anhåller om återremiss i denna syftning. Sedan öfverläggningen nu förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att, i afseende på det förevarande l:sta mom:t af 3:dje §:n, yrkats dels bifall dertill, och dels äterremiss deraf, samt utaf Hr Wolffelt, det R. o. Ad. mätte besluta, att fast egendom skall upskattas till sitt verkliga värde, beräknadt på grund af egendomens medelafkastning, vid hvars utrönande de af Utsk:t upgifne faktorer skola tjena till ledning; framställde H. Exc. först propos. å bifall till det ifrågavarande mom:t, dervid svarades många ja och nej i blandning; samt sedermera propos. på återremiss af samma morn., då svaren utföllo med starka ja, tillika med många nej; och förklarade H. Exc. sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Den 12 Maj f. m. 83 Gr. Lagerbjelke begärde votering, hvarefter anmälde sig och yttrade Hr Wolffelt: Hå kontraproposition här skall upställas, får jag hemställa, att dertill måtte antagas mitt förslag, så lydande: ”Vid jordegendoms värdering, bör den behållna årliga medelinkomsten tagas till beräkningsgrund.” Hr Flach: Jag anhåller, att återremiss må blifva kon traproposition. I anledning häraf yttrade H.
Riksdag framställde yrkande, det alla hemmansegare inom Halland, hvilka halt tillstånd att bortföra Hafstång, mätte vid deras rätt dertill varda bibehållne, och icke några förbud derémot utfärdas, innan allmogen uti hvarje Härad blifvit hos Konungens Befallningshafvande i ämnet hörd; hade de förenade Utskotten, som först förklarat sig icke kunna tillstyrka bifall å hvad Anders Svensson föreslagit, derefter, i anledning af erhållen återremiss, sig utlåtit och hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i Nåder anbefalla vederbörande Embetsmyndigheter, att i alla de delar af Riket, der tillfälle till långtägt egde rum och en reglering af behofvet påkallades, söka tillvägabringa vänliga öfverenskommelser, hvarigenom, ulan inskränkning i någons lagliga rätt, möjligheten att få begagna ifrågavarande, för jordbrukets framgång, nyttiga product kunde beredas äfven för de jordegare, hvilkas hemmans områden icke sträckte sig lill hafsstranden; men som detta Utskottens beslut icke vunnit samtlige Riks - 4 BagSam* Allm, Besv.- och Oecon.- Utskottens Betänkande N.-o 2. Ståndens bifall, i följd hvaraf något i ämnet icke blifvit tillgjordt, och Strandegarne fortforo att ensamt draga fördel af omförmälde nyttiga växt, hvarigenom åter andre fjärmare från stranden boende hemmansegare ronja stora svårigheter; hemställde Motionairen, att Rikets nu församlade Ständer måtte förena sig uti cn till Kongl. Maj:t afgående underdånig skrifvelse, i öfverensstämmelse med Utskottens vid förra Riksdagen i ämnet afgifne senare Betänkande, och hade Riksdagsfullmägligen Peter Anders'so» fran Hallands Län, samt Johan Eric Jansson från Wermlands Län uti Anders Svenssons framställning instämt.
Då Stats-kontoret ingick med underdånigt tillstyrkande, att den inom samma embetsverk anställde Tjensteman måtte varda vid egande löneförmåner bibehållen, oaktadt han njöte tjenstledighet för utöfvandet af representant-kallet, var i afseende på honom hvarken att andraga, att någon hans vederlike åtnjutit dylik förmån eller att något förtroendeuppdrag af det Stånd, som han tillhörde, blifvit honom lemnadt, hvilket icke heller lät sig göra, då Stats-kontoret med sin hemställan ingick A7id riksdagens början, hvarföre ock med åberopande af Kongl. Brefvet till Krigs-kollegium af den 2 Mars 1840 afslag å hemställan måste af föredraganden tillstyrkas, hvilket ock följde. Deremot och då Svea Hof-rätt ingick med underdånig hemställan att 2:ne dess ledamöter, hvilka begagnat den dem tillkommande representations-rätt, måtte för den tid, som de densamma utöfvat, derunder do ock varit såsom ledamöter af Utskott anställda, — en anställning, hvilken varit såsom Offentligt uppdrag betraktad — tillerkännas befrielse från löno-afdrag, synes så mycket mera skäl för föredraganden hafva varit att tillstyrka bifall till Hof-rättens underdåniga hemställan, som denna grundade sig på hvad förut rörande Hofrätts-ledamöter öfligt varit, och Kongl. Cirkuläret af den 23 Februari 185S, samt det med anledning deraf, under den 15 Juni samma år, till Svea Hof-rätt aflåtna nådiga Bref, hvarigenom bestämmes att Hofrätts-ledamot, som njuter ledighet så länge, att annan person till hans tjenst» bestridande förordnas, måste vidkännas afdrag af sin lön, motsvarande {- af densamma, icke kunde eller borde tillerkännas någon retroaktiv kraft i afseende på de 2:ne Hofrätts-ledamöter ne; och behagade Kongl. Maj:t, på grund häraf, äfven till denna underdåniga hemställan lemna nådigt bifall.
Ständers gjorda förbehäll och Nationens skyldigheter; utan har blott upgifwit et förslag til en fullständigare Nationens Representation, wid hwilken nägot af de nuwarande Ständen icke blifwa lottlös!, och hwarwid de wanlottade ' ofrälse Ständspersoner tillika fingo til godo njuta m tilbörlig Medborgarerätt. Jag tror mig til et sädant yttrande sä mycket mera wara berättigad, som Högloft. Consiitutions-Utskottet i sitt Memorial af den 2 Junii sig sälunda förklarat: 'Den af ätskillige ofrälse Jordägare och Bruksidkare rdäkta frägan om delaktighet i Representationen, har Utskottet til grunden funnit wara rättwis och billig; men dä nägot satt Lil werkställigheten deraf ännu icke blifwit med fullkomlig noggrannhet upgjordt och Utskottet, i saknad af nödiga uplysningar i detta ämne, icke kunnat nägot sädant i hast iipgöra; sä har Utskottet endast trott sig böra anmäla hufwudfrägan til Riksens Ständers bifall?" Männe dä mig icke.utan klander worr tillätit, at til wälbemälte Utskott framställa et möjeligt sätt til werkställigheten af den Ständspersoner tilerkända Representations-rätt, förutan nägot annat Ständs förfördelande. Sko - 32 Den Z Julik. Ropades Ja. Herr Grefwen och Landtmarst a lken anmärkte, at som det more enligt med^Constitutronen, at alla de allmänna frågor, hwilka i Riksens Ständers Plena wäckas, til behörigt Utskott remitteras, trodde han det wara rättast, at sä wäl bägge Herr KllMäebranäg Dietamina i detta ämne, som Herr v. LclluU2enbeim8, til ConstitUtionö-Utstottet hänwisas.
För mig är det alldeles omöjligt inse, alt en allmännare välmåga skall kunna åstadkommas derigenom, alt den ena medborgaren genom lag tvingas till den andra afstå sin välfångna och lagliga egendom, och att fattigdom derigenom skall förekommas. Den fattige blir alltså genom denna ekonomiska lag• satt utom eg ander atlcns lag, och det derföre, att Stalén och den rikare anse det med sin rätt förenligt och nyttigt. Huru skall han försvara sin rätt emot dessa? Jag är nästan säker på, att i alla de komitléer från länen, sorn med yttrande inkommit i denna fråga, ingen enda småbrukare suttit, och lika säker är jag på att någon sådan icke heller kommer till Riksdag att föra talan, ehuru det i denna sak är deras rätt det gäller. Ty grundlagen stadgar besutenhet såsom ett vilkor för att kunna väljas till Riksdagsman. — Blir nu den fattige förmögnare, sedan man fråntagit honom de medel, hvarmed han tänkte och ville försörja sig och de sina? — Och hvilka rättigheter tillerkännas honom häremot? — Lösekkillingen 1 — Nå! det är godt och väl; men den får han ju ej sjelf bestämma, och troligen får lian för Den 24 November. 183 den icke heller någon jord å annat ställe, hvarå han blir besuten. Han har således endast att välja emellan tjena, svälta, stjäla eller tigga. Han skall ingå i andra näringar, säger man; ja! men dertill erfordras fallenhet och näringsfrihet. Hafva vi dessa dygder i allmänhet? Det enkla förnuftet tycks alltså anvisa, att en dylik lag leder till motsatsen af hvad man åsyftar; att den åstadkommer en större fattigdom bredvid en mera sammandragen rikedom, slafveri och armod i bredd med välde och en på färre händer samlad välmåga. Penningen får då rättigheter, hvilka nekas mcnsklighelertn. Så hafva två bland fem utaf de af K. M. i Nåder tillförordnade kommiterade sig yttrat. Man har sagt, att uti de länder, der hemmansklyfningsfrihelen är medgifven, fattigdom och elände lill följd deraf äfven frodats. Man har i detta hänseende åberopat Frankrike.
Dylta bruks då varande innehafvare, att han, om den sedermera så kallade Hålahultsallmänningen blefve för allmänning förklarad, framför någon annan skulle ”få densamma till svafvelbruket att sig deraf till dess behöriga drift och nödiga vedfournering, så långt den kan förslå, betjena;” hvarjemte Konung Carl XII:s Resolution eller Privilegium af den 30 September 1712 innehölle i 5:te punkten: att som skogstrakten Hålahult vid namn, genom Estats-sekreteraren Eeifs pådrifvande blifvit förklarad för allmänning och af Bergs-kollegium under svafvelbruket lagd, så funne Kongl. Maj:t skäligt, att densamma för svafvelbruket allt framgent blefve behållen, såsom det angelägnaste och fördelaktigaste verket i den nejden, hvilket för Kongl. Maj:ts tjenst voro nödigt på allt görligt sätt med nödig skog förse; och ehuruväl för allmänningar, som jernbruk till smide och blåsningar varda anslagne, en årlig rekognition erlades, hvarifrån grufvor och de ädlare verken vore befriade, så ville Kongl. Maj:t nu och i framtiden hafva frikallat svafvelbruket, såsom ett af do ädlare verken för en slik rekognitions erläggande, såväl för ofvannämndo allmänning Hålahult, som der några flera Kronans skogstrakter för svafvelbruket kunde utsökas. 16 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 202. Huru och på, hvad vilkor Hålahults allmänning blifvit lagd under svafvelbruket vore således tydligen ådagalagdt. När sådant skett med östra allmänningen hade icke kunnat utredas; men att såväl denna som Hålahults allmänning borde för svafvelbrukets tillverkning användas, med frihet från rekognitions-afgift, syntes så väl af ofvannämnde, som af de sedermera tid efter annan angående bruksrörelsen vid Dylta utfärdade resolutioner. Öfver begge allmänningarne hade vid undersökningarne blifvit företedda kartor, upprättade 1799 och 1800 och af vederbörande Härads-Rätt fastställda.
En ytterligare skiljemur skulle derigenom uppresas emellan Stånden, värre än den nuvarande; ensidiga åsigler skulle troligen blifva rådande inom de båda kamrarne, icke öfverensstämmande med nationens allmänna intresse, eller åtminstone skulle de af den motsatta sidan så utmålas, och den moraliska kraft, man önskade bevara åt denna kammare, skulle snart på detta sätt försvinna. I afseende på förslaget, att den öfre kammarens ledamöter skulle för lifstiden utses af regeringsmakten, så får jag till en början förklara , att enär det är frågan om en aldelning af nationalrepresentationen, så bör, efter min tanke, ingen annan än nationen sjelf äga rättighet att dertill utse representanter, direct eller genom ombud valde. Att en sålunda sammansatt öfre kammare icke heller äger en tillräcklig moralisk kraft, 0111 ock utsedd med den noggrannaste urskiljning å Regeringens sida, derpå finner man bevis i Frankrikes oell andra länders på detta sätt sammansatta pärskammare. Skulle åter denna kammares ledamöter väljas directe af samma valmän, som den nedre kammarens, och således ulan högre valinstans, så befarar jag högligen, att det conseivativa element, som borde vara nedlagdt inom den öfre kammaren, icke kommer alt deruti ingå. För mig synes det klart, alt då samma personer välja ledamöter till båda kamrarne, så skola desse komma att blifva utsedde efter fullkomligt enahanda politiska åsigler, hvilket ej kan vara önskvärd t för den ärendenas behandling, som man afser med tvänne kamrar. Åtminstone vid första riksdagen skulle de komma att utgöra en enda fraction, och det ijenade då till löga att fördela densamma på tvänne rum. Samma inkast galler emot det förslag, som äfven blifvit gjordt, att här som i Norrige för hvarje riksdag utse ett tagting. båda delarna äro blott ringa modifica!ioner af enkammar-systemet. Nu återstår blott att bedomina det förslag, som blifvit framstäldt, att den öfre kammarens ledamöter skulle väljas af den nedre, men för lifstid.
Äfven hon var stilla, försjunken i tankar; men nu utbrast hon utan någon yttre anledning i klagan, så djup och skärande, att Hebla flydde ut i det yttre rummet, för att, äfven hon, der i tysthet få gråta. Äfven hennes unga hjerta hade lärt sig känna sorgens bitterhet denna tid, men i dag framkallades hennes tårar oftast af tanken på hennes vän och lekkamrat, Peder Banér, hvars far var dömd, att denna dag gå till döden. Och så grep henne den tanken, att kanske just i detta ögonblick hans hufvud föll för bilan. Då betäckte hon bäfvande ögonen med sina händer och hastade åter in, för att i sin mors och systers närhet känna sig mindre hemsk till mods. Mildt lade fru Ebba sin hand på Karins lockar. Det unga hufvudet sjönk ned på modrens knä, der hon dolde sitt ansigte, under det hon ännu skakades af konvulsiviska snyftningar. Just nu hade äfven Sigrid anländt, med sin följeslagare. De sista helsningarna från sonen och brodren grepo än mera djupt, genom medvetandet om den blodsutgjutelse, hvilken nu som bäst pågick, och på den blodiga grunden af det närvarande målade sig hemskt minnet äfven af alla de i Finland afrättade vänner och deras olyckliga enkor, dem Bertilsson nu omtalade. Mord, blod, gräsligheter hvartut tanken flög. Karin ägde ej längre kraft att emotstå; en djup och långvarig svimning befriade henne slutligen från medvetandet af alla dessa fasor. Hebla var ännu nästan ett barn, hon kunde gråta. Fru Ebba, biträdd af Sigrid, vårdade den afsvimnade, kallade henne åter till lif, och vakade natten om, vid hennes bädd. Fru Ebba hade i sjelfva öfvermåttet af lidande funnit ett motgift. Ur djupet af sin själs marter, hade hon rest sig med ett slags lugn. Vid sin dotters bädd, satt den ädla qvinnan, ödmjukt lutande sin hjessa, och läste för sin dotter trösteord ur en stor bibel, som låg framför henne på ett litet bord; hon bad om styrka för sig och de sina, och för de många, som voro nära att förtvifla.
OSCAR W. ANDERSSON, HELSINGBORG D:r E r i k G. Åkerlund HAR EFTER FLERÅRIGA STUDIER OCH PRAKTIK I NORD-AMERIKAS FÖRENTA STATER ÖFVERTAGIT OCH FORTSÄTTER Tandl. Carl Rosanders PRAKTIK I N:R 36 MALMSKILNADSGATAN. ALLM. (MAGoch TARMSJUKDOMAR). STORA BADSTUGATAN 6, STOCKILL KONFIRMATION OCH MUSIK HOLM. UNDERVISNING MOTTAGAS FLICKOR FÖRE MOTTAGNIDGSTID KL. 12-1. (G. ADR. S. J. O. D. FRYKSENIUS, MAGNESKC G. (995) T Damhärarbeten. Våla-Stolar. Östermalms M. Gymnastiska Institu Professor G. Cederschiöld BEHANDLAR MED EGEN MASSAGEMETOD: 4 S t u r e g a t a n 4. — magoch tarmsjukdomar, BAR M. I TUSENTAL HOS HERR OCH FRU näsoch svalgkatarr m. m. Mekanisk-gymnastisk behandling verkar särdeles fördelaktigt m o t E. UNDERTECKNAD FÅR FÖR DEN ÄRADE ALLMÄNENGELBREKTSGATAN 5. blodbrist, neurastheni, hufvudvärk, hjärtsjukdom, förstoppning m. m. HETEN REKOMMENDERA SINA VÄLGJORDA ARBETEN TRÄTTASHVARDAGAR 2 — 4. — TEL. OSTERM.2826. AF ALIA SORTERS Stolar, SÅSOM sals-, förFöreståndare D. r A. Levertin. serveringsOCH nattduksborrl M. Tandläkare TOM von HALL. TTt r f) / " ^ UTSÖKT SORTIMENT af BESTÄLLNINGAR UTFÖRAS SKYNDSAMT OCH TILL BIL— 15 Stureplan 15. — ETT APTITGIFVANDE, MAGSTÄRKANDE LIGASTE PRISER.
Jag tror, att man gagnar Styrelsen och det allmänna, då man framställer alla de olägenheter, hvilka kunna följa af Författningen. Den 22 Junii f. m. 45 Det är af yttersta vigt, då en sak är af Konungen beslutad utan Rikets Ständers börande, som likväl 1815, 1818 och i8a3 års Ständer ej ansett vara i Konungens magt att vidtaga, om ej krig, förenadt med missväxt, inträffade, att söka genom en Skrifvelse iörebygga dess skadliga följder. Herr Tham har sjelf föreställt oss långsamheten af våra former. Man ser dock, att frågor om tacksägelseoch lyckönsknings-adresser gå fort. Utskottet hade snart kunnat uppgöra grunderna för sitt förslag. Sedan Herr Rothlieb nu frånträdt dess Motion, men Grefve Horn och Friherre Anckarsvärd yttrat sina tankar, och visat att det vöre af vigt, att trygga de förhållanden, näringar och contracter, som Regeringens beslut oroat, anhåller jag, att dessa framställningar måtte anses såsom nya Motioner och hvila på bordet, för att nästa plenum remitteras. Jag anser, att de framställningar, som af Friherre Cederström blifvit gjorde, ej förtjena uppmärksamhet. Han har på sitt vanliga sätt sökt återföra oss till den honom kära belägenhet, att vi hvarken skulle kunna besluta eller önska. Då det är fråga om beslut, talar han blott om den ekonomiska sidan; liksom man kunde ålägga någon, att skatta för en handtering, som man ej finge sköta. Det vore likasom om Konungen ville göra Skomakare-embetet till Regalt, och Skomakarne ändå fingo skatta. Vill man åter anmäla något i önsknings vä g, så 46 Den 22 Jun i i f. m. säger lian att 90 §:n RegeringsFormen, att den ekonomiska lagstiftningen, är deremot stridande. Jag liar ej hört Friherre Anckarswärd begära annat, än att man i önskningsväg borde fästa uppmärksamheten vid Bränvinsbränningens vigt för landtbruket.