Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B. tecknade lägenheter, måtte vid nuvarande boställsinnehafvarens afgång, då bostället skulle för löningsfondens räkning utarrenderas, få ifrån bostället afskiljas och med korpsernas mötesplats sammanläggas, dels ock att för den minskning i jord och afkastning bostället sålunda finge vidkännas, ersättning mätte af allmänna medel varda anvisad; — och hade Kongl. Ma:jt, som funnit behofvet att utvidga Frösö lägerplats vara ådagalagdt och det i sådant afseende framställda förslag jemväl vara ändamålsenligt, medelst nådigt Bref den 26 Januari 1858 uppdragit åt Kongl.
I brutna och spridda skärfvor hafva deras lifs lysande äfventyr nått fram till mig. Jag vet ju intet, så godt som intet, om det, som bodde innerst i deras själ. Hvad kan jag säga om bevekelsegrunden till deras handlingar? Jag vet blott, att den natten vågade en ung skön kvinna sitt lif, sin ära, sitt rykte, sin hälsa för att återföra en stackars usling på rätta vägar. Jag vet blott, att den natten lät Gösta Berling den älskade gårdens makt och glans falla för att följa henne, som för hans skull öfvervunnit dödens fruktan, blygselns fruktan, straffets fruktan. Ofta har jag i mina tankar följt dem öfver isen denna förfärliga natt, som dock för dem hade ett så godt slut. Jag tror ej, att det i deras själar finnes något doldt och förbjudet, som måste kufvas och undertryckas just då, medan de vandra öfver isen, muntra och pratande om allt, som händt under denna söndringens tid. Han är återigen hennes slaf, hennes page, som ligger för hennes fötter, och hon är hans dam. De äro endast glada, endast lyckliga. Ingen af dem talar ett ord, som kan betyda kärlek. Skrattande plaska de fram genom strandvattnet. Skratta göra de, då de finna vägen, då de förlora den, då de halka, då de falla, då de komma upp igen, alltjämt skratta de. Det är åter en lustig lek, detta välsignade lif, och de äro barn, som varit stygga och grälat. Ack, hvad det är godt att vara försonade och få börja leken på nytt. Ryktet kom, och ryktet gick. I sinom tid fördes berättelsen om grefvinnans vandring öfver till Anna Stjärnhök. »Så ser jag,» sade hon, »att Gud har icke blott en sträng till sin båge. Jag skall lägga mitt hjärta till ro och stanna, där jag behöfs. Han kan göra en man af Gösta Berling mig förutan.» TREDJE KAPITLET. Botgöring.
Troman, Herr Fri. herre, Landt. Marskalk, Riddare och Commen» dcur af Wäre Orden. Genom Riksens Stän» ders underdäniga Skrifwelse af den 11 i denne mänad, hafive Wi blifwit underrättade om det, i anledning af Wär enskilda Nädiga Skrifwelse tilt Eder af den Z innewarande fattade beslut, rörande Riksdagens snara afslutande, och dä Wi i detta beslut igenkänt ett förnyadt prof af Riksens Ständers tiligifwenhet för Wär Person, hafwe Wi ej kunnat neka Ost den till, fredsställelsen, att uppdraga Eder, ä Wäre wägnar, betyga Ridderskapet och Adeln Wär listiga och utmärkta tacksamhet. H. k Regcrings.Formen redan tillägger Riksens Ständer vwillkorlig rätt att till den zo. i innewa. rande mänad, om de sä ästunda, wara församlade, Den iz October. 191 lade, hafwe Wi endast ansett Ost, till följe af Riksens Ständers gjorda underdäniga anhällan böra, wid detta tillfälle förklara, att, i händelse Hans Kongl. Höghet Kronprinsens ankomst till Hufwudstaden ej inom denna tid skulle äga rum, Wi med nöje samtycke dertill, att pä sätt Rik. sens Ständer sjelfwe beflutit, Riksdagen derstädes mä räcka till den dag, dä Riksens Ständer fä aflägga deras Hyllnings Ed ät Hans Kongl. Höghet Kronprinsen, och strax derefter ätskiljas. Wi hafwe äfwen härmedelst welat underrätta Eder, för att derom Ridderskapet och Adeln bs. hörigt meddelande göra, att Wi, i anseende till den längt framlidna ärstiden, nästkommande Tisdag den 16 innewarande ämne Ost härifrän till Stockholm begifwa. Wi befalle Eder Gud Allsmägtig synnerligen Nädeligen. Örebro Slott den 14 October 1810. O ä k I.. 6. sk 'Wetterstedt. VppIM Kor »II» SlLnöeii -lea 14 Octok. 1810.
”Det är icke alldeles säkert, åtminstone icke riktigt att lita på,” försäkrade mamma, som nu kommit i riktigt briljant lynne; ”men lika godt, hvad har du åt din fästman? Kan man få veta det?” ”Just ingenting så egentligen åt honom sjelf,” svarade Rosa, ”men i alla fall något, som han ofta önskat ega, nemligen ett nät åt hans vackre trafvare. Och jag tror verkligen, att detta skall bli präktigt. Småflickorna hjelpa mig flera timmar om dagen dermed.” ”Icke så illa,” anmärkte kommerserådinnan, med ett serdeles eget leende. ”Vet du, apropos deraf, hvad jag ernar gifva honom? Det lärer du svårligen kunna gissa.” ”Nej, i sanning, det medgifver jag gerna! Hvad kan mamma hafva tänkt på? Jag är riktigt nyfiken, det bekänner jag.” ”Jo, Rosa lilla,” utbrast kommerserådinnan, med ett just icke alltför grannlaga flatskratt, ”efter du är betänkt på nätet, så skall jag tänka på sjelfva hästen. Men, utan skämt, det är just icke så roligt heller. Jag fick i dag på morgonen, vid ett af mina besök, i allra största förtroende och hemlighet veta, att den stackars kaptenen pantsatt sin häst hos den gamle, rike färgaren Bränner, för att erhålla – hvad menar du, kära barn – en lumpen summa, till inköp af de småsaker han lemnade dig på er förlofningsdag. Sådant går för ingen del an. Jag ernar derföre låta lösa in hästen, och skicka honom den jemte förbindelsen sjelfva Julafton. Förstås likväl innan han inträffar här; ty sådana julklappar få vara undantag från regeln, de kunna icke kastas in.” ”Min Gud, den stackars Ferdinand, så ondt det gör mig om honom!” suckade Rosa. ”Att han för sin oförsigtighet satt sig i sådan förlägenhet!
Uppå Militär-befälhafvarens på Gottland underdåniga framställning och på de i närlagde protokoll förekommande skäl, begär Kongl. Maj:t, att följande anslag må af Rikets Ständer beviljas, nämligen: för de 2:ne Batteri-cheferne vid nämnde Beväringsartilleri, arvodesför höjningar å 100 rdr med tillhopa 200: „ Sekreteraren vid samma beväring, lönetillökning. 33: 16. „ Fält-kamereraren d:o Sjukhus-inspektoren d:o 33: 16. „ lega för Exercis-hästar åt Beväringens artilleri 294: eller tillhopa rdr Mäter ielen. Lifmundering för indelta Infanteriet. Enär å 4:de Hufvudtiteln medel ej finnas anvisade till bestridande af beklädnads-slitnings-ersättning för de kommenderingar utur indelta Arméen, hvilkas underhåll af nämnde Hufvudtitel bekostas, nödgas Kongl. Maj:t nu ånyo begära Rikets Ständers medgifvande dertill, att, så länge anslaget till Lifmundering för Indelta Infanteriet lemnar behållningar, desamma må användas till godtgörande af omförmälda beklädnads-slitning, äfvensom hvad derefter kan öfverblifva, till fyllande af andra beklädnads-behof, som för Indelta Arméen kunna yppas. Diverse Anslag. Durch-marche-kostnader. Af besparingarne på detta ReservationsAnslag hafva, med Rikets Ständers bifall, sedan längre tid tillbaka, medel Transport Rdr 87,275: 40 — 829: 694: 88,798: 40 — Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. 37 Transport
Jag anser deremot liberalt, att understödja en fattig Adelig Yngling, på den bana, som han sjelf med förkärlek väljer, men ej af egna medel förmår fullfölja. Om denna bana är Statens tjenst, så är det ej en fördom, utan en rigtig tanka af Adelsmannen att företrädesvis vilja tjena Fäderneslandet. Genom sjelfva födseln är Adelsmannen kallad till deltagande i Lagstiftningen, till det högsta uppdrag en Medborgare kau äga. Dertill böra ock Adelns söner bildas; och huru skall det bättre och säkrare ske, än derigenom, alt de i statens tjenst lära både att lyda och befalla, att i sjelfva verket se, huru statens författningar utföras, och huru dess krafter ledas antingen i Militaire eller Civil väg. Om icke denna rigtning redan vore rådande bland rikets Adel, så borde den befrämjas och ingalunda motarbetas; ty hvarmed skulle vårt fattiga rike betala, om de uppoffringar fäderneslandets tjenst kräfver, skulle gäldas med lönen allena. Ingenstädes är Militairen måhända så illa lönad, som i Sverige; huru skulle man då kunna hoppas, att mängden af adeliga ynglingar ville inträda i detta yrke, om ej Förfädrens exempel, och den 3ia Den s3 Mats e. m. gra, krigets bragder fästat vid deras namn, föranledde dera dertill? Huru begära, att så mången skulle flere år tjena lönlös i civila Embetsverk, utan att dertill vara föranledd af andra bevekelsegrunder, än uppehället, det han förr oeh lättare kunde förvärfva på andra vägar? Huru hoppas, att åtskilliga Adeliga ynglingar, sora alldeles icke behöfva statens lön, ändock skulle, såsom man oupphörligt ser, egna sina bästa år och en del af sin förmögenhet åt fäderneslandets allmänna värf? Dess tjenst blifver ätterna kär äfven genom de uppoffringar, den kostat och kostar dem. En af vårt Stånd har visat mig kulor, som träffat hans Far, Farfar och Farfarsfar, och likväl håller han nu 2tne söner, vid Krigs Akademien, Jag skulle beklaga mitt Fädernesland, om sådane tänkesätt ansågos för fördomar, hvilka borde utrotas genom den låga egennyttans retelser.
Och det för (jag skäms att säga’t) för att ho’ ä’ beskedlig och from! Jag hörde aldrig maken! Nej, min kära gosse! Du ska’, som en bra karl egnar och anstår, stå vid dina ord och försöka att öfvervinna den der le’a afsmaken till Lena, när ho’ ä’ folklik och bra; och du ska’ gå din väg framåt, såsom Gud styrt till det åt dig, och intet sätta dig opp mot hans vilja, för då går det dig så säkert illa i all din tid. Och hvad i all verld är det du pratar om att presten än ej läst Guds ord öfver dig och henne? Du talar alldeles, som skulle Gud än intet haft med saken att göra! Hvad är det för dumt och enfalldigt tal? Kan du eller någon företaga något, som Gud ej har med att göra? Berättar du icke menniskorne just i lysninga, att du är sinnad äkta Lena? Nå, ä’ke det med andra ord, att du talar om för dem hvad du lofvat Gud, henne och dig sjelf, och derför välsignar ock presten frå’ predikestolen detta heliga äkta förbund. Minns du intet detta? Och minns du ’et intet, så minns jag ’et, och påminner dig om ’et nu, när tia är inne. Kors! – fortfor hon efter ett litet uppehåll, och då Gunnar fortfor att tiga – jag trodde aldrig, att tockna tankar skulle få makt med dig! Villrådighet, tvekan och vankelmod, s’en du en gång beslutat! Se det var likt Jonas, bror-din, den stackars förtappade gossen, som jag dag och natt ber Gud förlåta, men intet dig, som jag alltid trott så väl. – Ack ja, käraste mor! tro mig väl, jag vill intet annat, det bedyrar jag – sade Gunnar, och stora tårar perlade i hans öga. – Det är just för att jag intet rätt visste, om jag gjorde väl eller illa, när jag gifte mig med Lena, som jag ville fråga er. Men nu vet jag ’et, för nu har j sagt mig ’et, och nu tror jag er, och nu vill jag gå mitt öde rakt emot, det må sedan bli sånt det kan, jag tröstar på Gud och er.
Riksmynt. 486: - anslagne 324 och från den 1 Januari 1854 skulle ytterligare erhålla 606 och borde återstoden 200 utgå från den tid, som efter Landshöfdinge-ledighet i Jönköpings län komme att bestämmas; 909 300 tillsammans 1,130: — 1,695: — 15 — samt slutligen, att, sedan Landshöfdinge-ledighet i sistnämnde län inträffat, det genom nådigt bref den 23 Januari 1856 blifvit förklaradt, att berörda återstod skulle få af Landshöfdingen i Hallands län från midfastan år 1858 uppbäras, i följd hvaraf hans aflöning komme att, efter uppskattning, utgöra 4,506 ' :dr Banko eller 6,759 K:dr R:mt, i stället för i 1837 års nådiga bref upptagna 4.500 R:dr Banko eller 6,750 R:dr liimt. Under åberopande af dessa i afseende å löneregleringen för Landshöfdingen i Hallands län tid efter annan meddelade nådiga beslut, hade Kongl. Kammar-kollegium, ufi underdånig skrifvelse den 25 Februari 1861, förmält att, sedan Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Hallands län, genom skrifvelse från Kongl. Stats-kontoret. under den 21 Februari 1856 undfått del af Kongl. Maj:ts ofvanberörde nådiga bref den 23 Januari samma år, hade det, jemlikt föreskrifterna i berörda bref samt i nådiga brefvet den 25 Juli 1844, ålegat
Una senum facies, cum voce trementia membra, Et jam læve caput Frangendus misero gingiva panis inermi: Usque adeo gravis uxori, gnatisque, sibique, Ut captatori moveat fastidia Cosso. Non eadem vini atque cibi, torpente palato, Gaudia — Adspice partis Nunc damnum alterius: nam quæ cantante voluptas, Sit licet eximius, citharœdo Quid refert, magni sedeat qua parte theatri, Qui vix cornicines exaudiet, atque tubarum Concentus? Præterea minimus gelido jam in corpore sanguis Febre calet sola: circumsilit agmine facto Morborum omne genus, quorum si nomina quæras, Promtius expediam, quot amaverit Hippia mœchos; EMBETET ATT VARA HUSMODER – 1887 – Vi ha lyckligtvis kommit så långt, att de flesta af oss inse det stora missbruk, som under årtusenden herskat i mänskligheten, i det att så många värdefulla, fruktbärande anlag legat oanvända på kvinnosidan. Man har icke råd numera att låta alla de krafter gå förlorade, som kvinnorna kunna erbjuda till det stora samarbetet. De flesta tänkande och förnuftiga människor äro numera ense om, att så snart en kvinna har en särskild begåfning och därtill lust och energi att utveckla denna begåfning, är det icke endast hennes rättighet att försöka det, utan samhället måste vara henne tacksamt för det plus, hvarmed hon vill medverka till detta samhälles utveckling. Mot dem, som ännu verkligen på allvar vilja förneka kvinnan rättighet att egna sig åt ett särskildt studium och själfständig verksamhet, tyckes mig, att ett enda af Stuart Mill’s bevis för kvinnans rättighet är nog till att göra dem svarslösa. Han säger på ett ställe, att, för att bevisa det rätta i att männen framdeles skola behålla sina gamla privilegier, måste man först kunna bevisa, att till och med de dummaste och obetydligaste män kunna sköta ett ämbete bättre än de klokaste och mest begåfvade kvinnor.
Sedan dess hatar han af hela sin själ äfventyraren som dragit honom vid näsan och som icke har försyn för någon annan än sin stallbroder Brandt! Aldrig kan en Rantzau finna sig i, att dessa båda personer topprida honom! Maitre des requêtes! Det låter blygsamt. Ämbetet har också hittills icke haft någon betydelse. Men nu, sedan geheimekonseljen upphäfts, är denna monsieur, som det åligger att muntligen föredraga regeringsangelägenheterna för kungen, faktiskt den enda föreningslänken mellan statens öfverhufvud och de olika departementen. En ensam person har sålunda öfvertagit hela statsrådets funktion, med undantag af utrikes angelägenheterna. Dem har stadsläkaren tydligen icke vågat sig på – hvadan alltså monsieur Osten, den pudrade räfven, som händelsevis befann sig i staden, på genomresa till sin nya post i Haag, hux flux erbjudits anställningen som solo-minister – och accepterat den. Ju mer Rantzau tänker på allt, som händt, dess hetare sjuder hans förbittring. Omöjligt kan han uppfatta detta annorlunda, än som en skymf, medvetet tillfogad honom personligen. Och anledningen kan icke vara mer än en! Af vanvettig svartsjuka om makten har Struensee uppoffrat allt, svikit sina löften, dagtingat med sin öfvertygelse! Därför äro nu de politiska signalerna ändrade, och för att vinna Rysslands vänskap har danska drottningens galan utnämnt den krönta ryska kurtisanens förre kopplare till utrikesminister! Denne listige och smidige Osten med den tvifvelaktiga grefvekronan och de perversa erotiska instinkterna är kanske också en mera passande ackvisition för detta hof, än en Rantzau! Rundt omkring honom hurrar och jublar folket; och en borgersman står stödd mot midtfontänen och läser med lallande röst den underdåniga lyckönsknings-artikeln i dagens nummer af Adresse-avisen: — en furste, som är halfva jordklotets skräck, sina undersåtars afgud och alla tiders beundran, en sådan furste framställer den lofprisande historien mer än en gång.
Emot hvad Utskottet uti denna punkt föreslagit, har blifvit anmärkt, dels Stals-Utskoltels Utlåtandej N.o 22/. j^ dels att, då Ständerne ega beslutande rätt i Stats-reglerings och anslagsfråg°r, det icke vore lämpligt, att Ständerne såsom en underdånig anhållan framförde, hvad Utskottet hemställt, utan borde derom meddela bestämdt beslut, dels af en ledamot utaf Preste-Ståndet, att den af Utskottet föreslagne hemställan skulle blifva mera omfattande, än Ständernes underdåniga skrifvelse vid förra Riksdagen, som endast afsåg, att Kongl. Maj:t icke skulle fastställa nja lönings-stater, såvida dertill erfordrades högre anslag, än Rikets Ständer beviljat, hvadan samma ledamot yrkat, att den åsigt borde uttryckas, alt Kongl. Maj:t ej är förhindrad företaga organisation af Embetsverk," när den kan med för handen varande medel utföras. Då emedleitid Utskottet, för dess del, anser den fråga, sorn förevarande punkt innefattar och hvilken angår åtgärder, som af Kongl. Maj:t skulle vidtagas, icke lämpligen kunna behandlas annorlunda, än i den form, som blifvit föreslagen, finnér Utskottet sig böra dess förut gjorde hemställan vidblifva. 6:0
Danviks hospital, » Kongl. Landtbruks-akademien. från Direktionen för Kongl. Hof-kapellet och spektaklerna, » » för Teknologiska institutet, » Chefen för Topografiska korpsen, » Chefs-embetet för Élektriska telegraf-verket, » Direktionen öfver Amiralitets-krigsmans-kassan, » Chefen för Statens jernvägs-bgggnader; hvarförutan till Revisorerne blifvit öfverlemnad dels den berättelse, sora särskildt i nåder förordnade Revisorer afgifvit, angående manufakturoch ull-diskont-fondernas förvaltning år 1857, dels ock sammandrag af räkenskaperna för berörda år öfver de under Kongl. Kommerse-kollegium ställda fonder och medel. Lika med hvad vid föregående stats-revisioner egt rum, upptages det befunna förhållandet särskildt för hvarje verk. Kong!. Stats-kon torek § i. Detta embets-verks förvaltnings-åtgärder stödja sig på Kongl. Maj:ts nådiga bref och de fastställda riks-staterna samt redovisas specielt genom verkets protokoller, registratur, special-stater och memorial-böcker, Kongl. Ränte-kammarens hufvudbok jemte riks-hufvudboken, hvilken sednare utvisar förhållandet emellan stats-regleringen och det verkliga resultatet af inkomster och utgifter. Kongl. Ränte-kammarens hufvudbok, grunskad i Kongl. Kammar-rätten för det åf denna revision omfattar, utan att någon anmärkning dervid förekommit, har icke heller föranledt till någon erinran af Revisorerne, hvilka icke kunnat underlåta att vitsorda, att såväl nämnda hufvudbok, som Kongl. Stats-kontorets öfriga räkenskaper fortfarande äro förda med synnerlig noggrannhet och ordning. § 2. I afseende å fortgången med det utaf Kongl.
Beträffande ^uppbörden genom försålda kartor under revisions-året, inhemtas af riks-hufvudboken, att hela beloppet deraf utgjort 1,547,978: 94. och då i riks-staten beräknas 1,300,600: — visar sig ett öfverskott af 247.978: 94. Karta-sigillata-omkostnaderna för samma år hafva deremot uppgått till 178,090: 62. hvilka, jemförda med riks-statens förslags-anslag, 105,000: utvisa en brist af 73,090: 62. Om nu från hela uppbörden, 1,547,678: 94. afdragas omkostnaderna, 178,090: 62. så uppkommer stats-verkets egentliga behållning 1.369,888: 32. Då. enligt ofvanstående redogörelse, summan för under revisions-året försålda kartor uppgått till 1,547,978 R:dr 94 öre, men karta-sigillata-omkostnaderne till 178,090 R:dr 62 öre, deraf omkring 130,400 R:dr eller nära 81 procent utgjort vederbörande försäljningsman tillkommande provision å karta-sigillata-medlen, synes det Revisorerne, som vore denna provision väl hög i förhållande till försäljnings-beloppet. B) Allmänna magasins-ärendena, hvilka omfatta: l:o Redovisningen af stats-verkets spanmåi in natura. Denna spanmåi redovisas i krono-magasinernas räkenskaper, hvilka för revisionsåret. blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade med anmärkning. Till upplysning om förhållandet med stats-verkets spanmålsrörelse, hafva Revisorerne låtit uppgöra följande sammandrag af de särskilda krono-magasinernas redogörelser för år 1858: - 50 — D ebet. Balans från år 1857: Uppbörd: Arrende-medel och diverse inkomster 4,335. 31. Levereringar: Från Kongl. Ränte-kammaren och länen 304,918: 91 Balans till år 1859.
N:o 243, innefattande såväl nämnde Riks-Stånds beslut öfver Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 31, i ani. af dels K. M:s Nåd. Propos. om antagande af en författning ang:de allmänt kyrkomöte, dels ock enskild motion i enahanda ämne, som ock inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att i samma beslut instämma. Detta prot.-utdr. begärdes på bordet, hvarjemte anmälte sig och yttrade Frih. af Ugglas: Jag hemställer att den nu upplästa inbjudningen måtte upptagas näst efter Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 31, samt att detta Betänk, och ifrågavide inbjudning måtte gemensamt föredragas. Detta förslag ,blef af R. o. Ad. bifallet. Anmältes och bordlädes: Banko-Utsk:ts Mern. N:o 31, med hemställan att vexlar å Pund Sterling samt depositioner i London må såsom metallisk kassa anses och beräknas; Utlåt. N:o 109, i ani. af återremiss till viss del af Utsluts Betänk. N:o 71; och Betänk. N:o 110, i ani. af väckt motion ang:de en underd. anhållan hos K. M. om vissa ministerieiia ärendens meddelande till R. St:rs kännedom. den det ej vill, röstar samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 e. m. In fidem, 0. Brakel. 398 Den 30 Mars. Måndagen den 30 Mars 1S63. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 2 prot.-utdrag för den 28 dennes. Föredrogs ånyo Exped.-Utslcts den 26 och 28 dennes bordlagde skrifvelseförslag N:o 67, ang:de regleringen af utgifterne under riks-statens första hufvudtitel. Frih. af Ugglas, Gustaf: K. M. hade i Sin Nåd.
x 4:0 Angående liqvidadomsältet och ansvarigheten för lån till communicalionsanstalters och odlings företags befrämjande. (i843 års Revisions-Berättelse, sid. 38, 3g). Sedan Rikets Ständer vid denna Riksdag fått emottaga enKongl. Proposition, rörande sättet och ordningen för dylika iåns återbetalande, torde Revisorernes, angående enahanda ämne, framställda förslag böra tagas under öfvervägande, i sammanhang med denna till Utskottets utlåtande remitterade Proposition; skolande Utskottet i detta utlåtande jemväl yttra sig öfver hvad Revisorerne i berörde hänseende föreslagit. Stats-TJtskoltcts Utlåtandej IV.-o 21, 11 15:o Angående kostnciderne för den särskilda tryckningen af Bondeståndets förhandlingar i Representationsfrågan. (i843 åi’s Revisions-Berättelse, sid. 49> 3o). Utskottet anser sig i afseende härpå endast böra förklara, att Utskottet instämmer uti Revisorernes yttrade åsigt, att Fullmäktige, vid de i Revisions-Berättelsen uppgifna förhållanden, rätteligen bifallit omförmälde, behörigen verificerade, kostnaders godtgörande, fastän den verkställda tryckningen blifvit utsträckt utöfver livad Rikets Ständer vid sednasle Riksdag medgåfvo. 16:0 Angående iståndsättandet af Kongl. Sundhets-Collegii förra embetshus och dess inredande till local för Riksgä/ds-Contoret. (1843 år Revisions-Berättelse sid. 5o—53. Fullmäktiges samma Berättelse bifogade, Utlåtande sid. 6g—76.)
Emot Utsk:s förslag yrkades, dels att samma tullbestämmelser, som 1835 års taxa innehåller, äfven hädanefter måtte blifva gällande; dels att Parmesanoch Piochefortsost måtte skiljas från sötmjölksoch surmjölks-ost, hvilka deremot borde vara under en gemensam rubrik med ett medeltullvärde af 3 r:dr 36 sk. och en medeltull af i r:di-42sk.; dels alt Utsk.s förslag måtte bifallas. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifa!la'Utsk:s förslag. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg alt Parmesanoch Rocheforts-ost borde till tullbehandling skiljas från andra slag af ost. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg att sötmjölksoch surmjölks-ost borde sammanslås under en rubrik med samma tullbestämmelser. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade lill tullvärde för denna sammanslagna rubrik antaga ett medium af de tullvärden, som i i835 års taxa varit bestämda för sötmjölksoch surmjölks-ost, eller 3 r:dr 36 sk. Bifölls. Uppå derefter framställda propositioner å införselslullens bestämmande för den sammanslagna rubriken af sötmjölksoch surmjölks-ost antingen till i r:dr 42 sk. eller till i r:dr 24 sk. lispundet, blef sistnämnda tulibelopp af R. o. Ad. bifallet. Då nu äfven beslut skulle fattas, huruvida Parmesanoch Rocheforts-ost, samt i allmänhet finare ost-sorter, borde under en särskild rubrik upptagas, föreslogs, dels att en sådan rubrik skulle benämnas ParmesanRochefortssamt andra med dem j e m f ö r I i g a finare o s t s I a g , eller blott Ost, andra slag, dels ock alt ingen särskild rubrik borde upptagas för de finare ostslagen.