Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med undantag af de i ofvannämnde måtto försporda, på det stora helas skick mindre verkande afvikelser, har Constitutions-Utskottet, sorn öfver hufvud i rådslagen om Regerings-Ärendena tydligen röjt det upplysta nitet och den oaflåtna omtankan. för Statens gagn, icke ägt skäl att, under granskningen af Stats-Rådets Protocoll, dervid något anmärka; hvarför ock Utskottet får tillstyrka Hiksens Ständer det förklarande, att de i allt öfrigt anse, med stöd af Riksdags-Ordningens yö Stats-Rådets Ledamöters och Föredragandes ansvarighet för deras rådslag och för utöfningen af deras Embeten, intill den dag då detta nu snart öfverståndna Riksmöte börjades, hafva fullkomligen upphört. Under denna frikallelse tror Utskottet jemväl Konungens Rådgifvare i Conunandomål för Armén böra ipbegripas. Hvad åter angår Konungens Rådgifvare i Commandomål för Flottorna; så, enär Utskottet sett sig befogadt, att, enligt dess under den 2 nästl. April fattade och samtliga Riks-Stånden communicerade beslut, ställa General-Adjutanten Herr Friherre R. Cederström under tilltal inför Riks-Rätt, är Utskottet satt ur tillstånd Cons t. Utsk. Betänkanden. 107 att om förbemälte Embetsmans ansvarighet i och för denna sak algifva ett utlåtande, som det numera tillhör Domstolen att meddela; hvaremot Utskottet anser honom i allt öfrigt under déchargen innefattad. Då, genom 57 §. Riksdags-Ordningen, Constitutions-Utskottet berättigas att väcka frågor till afgörande in Plenis, och då, jemlikt 60 §. af samina Grundlag, Riksens Ständer är öppet lemnadt att till Konungen framföra deras allmänna önskan i hvad ämne som hälst, betjenar sig Utskottet af detta tillfälle, för att hos Riksens Ständer anmäla några med Stats-Råds-Protocollens granskning gemenskap ägande ämnen.
Deri enda invändning af vigt, som förliden riksdag gjordes mot nedsättning i kopparhalten, bestod deri, att något litet af hårdheten eller uthålligheten förloras. Men då erfarenheten ännu icke hunnit afgöra denna omständighet, vill det synas obestämdt antingen större förlust uppkommer genom bortslitningen af den mer upphöjda prägeln å det hårdare, kopparhaltigare myntet eller genom prägelns nedplattning å det ined svagare koppartillsats. Alla anledningar och närmast den uedsmältning, hvarför Svenska silfvermyntet är vida mer blottstäldt än det Norska och Danska, synas vara för handen, att det Svenska silfvermyntet i högre valörer utpräglas 14-lödigt till 90 % silfver mot 10 % koppar, hvilket har jemnare kurs, vackrare utseende och ej lönar mödan att nedsmälta, hvaremot den 12-Iödiga halten med nuvarande proportioner emellan koppar och finsilfver torde bibehållas för mynten å 50 ören och derunder.” Af Herr A. O. Wallenberg: ”Den egentliga invändning, som mot mitt förslag om förändrad legering af det större silfvermyntet blifvit af Utskottet framställd, består deri, att genom nedsättning i kopparhalten något litet af hårdheten eller uthålligheten mot nötning skulle gå förlorad. 14 Banko-Utskottets Utlåtande JW 15. Då likväl för den åsigt, att silfvermynt af finare halt än den här i riket begagnade, i erforderlig grad motstår nötningen, det kraftigaste stöd är att hemta af erfarenheten i åtskilliga andra länder, hvarest, oaktadt silfvermyntets ojemförligt större cirkulation, lör sådant rnvnt blifvit antagen och oförändradt bibehållen en högre silfverhalt än härstädes, anser jag ofvannämnde invändning ingalunda förtjena det afseende man tillförene och äfven nu velat dervid fästa. Deremot får jag, såsom skäl för förändringens vidtagande, i främsta rummet fästa uppmärksamhet å den betydliga kostnad, som af den stora koppartillsatsen i myntet uppstår, utan att dess värde i samina förhållande förhöjes.
N:o 104, om ändring i K. förordningen d. 27 April 1846, ang:de kolhandeln; N:o 105, ang:de embetsoch tjenstemäns rätt till lön under tjenstledighet; N:o 106, ang:de rotehållares skyldighet, att infinna sig vid roteringsliqvidationsmöten, samt N:o 107, ang:de upphörande af bergsfogdarnes befattning med uppskattande af fast egendom i Bergslagen. Äfvenledes upplästes till justering och godkändes Exped.Utskis nedannämnde förslag till §§ i riksdagsbeslutet: N:o 7, ang:de tiden för nästa revision af statsbankooch riksg:sverkens förvaltning och räkenskaper; N:o 8, ang;de tiden för nästa lagtima riksdag. Öppnades Hrr Electorers listor vid val af 2:ne ledamöter i Bevillmssamt en ledamot i Ridd.Utsk.; och hade dertil blifvit utsedde i Bevillnings-Utskottet: efter N:o 242. Hr Philp, fullm. Hr Munck, Bror Gustaf Reinhold; och N:o 2090. Ar Adelborg, Anders Otto; N:o 912. Hr Apolloff, Carl Jacob, och N:o 2147. Hr af Christiernin, fullm. Frih. Åkerhjelm, Carl Axel. Riddarhus-Utskottet: efter N:o 749. Hr von Gerdten, fullm. Hr von Axelson, Georg Julius; N:o 2025. Hr von Heidenstam, Nils Gustaf. 13* 196 Den 31 Maj f. m. Öppnades jemväl Hrr Electorers lista vid val af en suppleant i Const.Utsk. efter N:o 2093. A. Hr af Wetterstedt, Nils Joachim; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 408. Ilr Dankvardt Liljeström, fullm. Hr Elgenstjerna, Carl: Hr Coijet, Carl Aug. Julius:
Den 29 Juni f. m. 521 Slutligen vänder jag mig emot en anmärkn., gående derpå ut, alt det vore mindre lämpligt, att alla anslag lill ifrågavarcde företag begärdes af Regeringen, derföre att summorna skulle blifva så betydliga, alt Regeringen icke ansåge sig böra framkomma med en så stor budget. Della skäl förefaller mig vara af temligen underordnad beskaffenhet. Det vore i sanning ganska bedröfligt, om Regeringen ej skulle äga mod att inför representationen framlägga hela den summa, som anses erforderlig för stals-machineriets gång och landets utveckling. Om man betraktar hvarje utgift som en fiende, så tror jag att det är mycket bättre att se fienden i ögat, än att låta densamma smyga sig på en. Hvad nu särskildt beträffar den ifrågavaride punkten, så har jag redan förut tillkännagifva, alt jag icke hyser någon ovilja emot Ystad, utan tvertom önskar att stadens hamn-anläggning måtte erhålla anslag; men jag anser mig i formelt hänseende böra yrka ålerremiss å denna punkt, för att kunna i sinom lid yrka återremiss å de efterföljande.' Med detta yrkande förenar jag det förslag, att Disk., i st. f. att tillstyrka särskildta anslag åt alla de orter, som kommit i Diskis åtanka, måtte tillstyrka beviljandet af en större rund summa för att ställas till K. M:s disposition, att till dylika företags understödjande användas, dervid isynnerhet de företag böra komma i fråga, som erhållit Ulsk:s förord. Jag ber hr von Hartmansdorff fästa uppmärksamheten vid detta förslag, så att vi må kunna derom oss förena. Hr Ribbing: Det är ledsamt när frågor om sak öfvergå till personligheter. Så har här skett. Af de yttranden, som under denna diseussion blifvit afgifna, har man velat sluta dertill, att den ena ledamoten skulle hafva mera benägenhet att lemna anslag till löner än till industriella företag. Orättvisan af en sådan beskyllning torde icke behöfva bevisas. Här har icke blifvit fälldt något yttrande emot anslaget, utan blott emot formen, hvarunder det blifvit tillstyrkt.
Icke kan jag tro, att han är en sån stackare, att han vill öfverge dig för det dina föräldrar blifvit fattiga. Skall han ej begripa, att sedan han en gång fäst dig, är sådan motgång icke skäl till att bryta. Med den man engång fäst, delar man ljuft och ledt, liksom man och hustru. Det skall jag väl visa honom, det. Nog berättade fru Hellevi om hvad det hördes om honom från Warschau. Nåh, hvad skulle Siri tro något! Nej, hon trodde på ingenting; men jag tänker det väl allt kunde vara sannt, ty icke aktas ju en ung karls ära att lida af såntder. Men icke plär sådant fjesk hindra dem, att hålla sitt gifna ord." Hon vandrade härunder fram och åter på golfvet, och såg ut som om hon velat bjuda Enevald på duell. "Är det ej nog af, att herr Erik skall måsta gömma sig och lefva som en bonde i ödemarken, och i jemn fruktan för fara, skall man nu få detta till att sörja öfver!" Sigrid teg, och spann blott stilla. Veckar gingo allt flera, Sigrids kind blef blek, hennes öga matt. Vinterns sol skimrade mot trädens snökristaller, men allt satt Sigrid i kammarn och spann, och ideligen spann. Icke grät hon, icke klagade hon, men hon var färglöst blek och hon spann, såsom århundraden sednare, en maschin fortfar att spinna, äfven sedan ingen mera vakar öfver den. Ett bref till fru Metta anlände ändtligen från Åbo. Deruti låg den förlofningsring, Enevald emottagit af Sigrid. Brefvet innehöll endast få rader. Enevald ville, skref han, till fru Metta återställa ringen, då numera ingen närmare förbindelse kunde komma i fråga, och Sigrid förmodligen längesedan önskat sig vara fri. Ehuru beredd härpå, drabbade dock detta bref Sigrid, som ett nytt slag. Och när fru Metta utgjöt sin harm öfver "den löftesbrytarn" och talade om, att han ej skulle tro sig slippa så lätt, då steg Sigrid tyst opp från sin plats, gick långsamt åt skogen och återkom först sent. Följande morgon satt hon dock åter och spann, om möjligt, än mera stilla än förr.
Göra de det icke: så är det ju vida enklare att sälja en Hypotheks-förenings obligation, som löper med fyra och en half proc:s ränta, hvarigenom Riksg:s - 236 Den 15 Mars f. ni. kont. sedan för den summan hvarken har fordran eller skuld, > än att, t. ex. behålla en sådan fordran på ena sidan och på andra göra en lika stor skuld. Till denna dubbelhet i förhållande skulle Riksg:s-kont. naturligtvis komma om Fullmäktige ' underläte att försälja Hypotheks-föreningarnes obligationer, i hän| delse de kunde säljas till pari, och i stället tillgripa utvägen att göra uplåningar. Får nu Riksg:s-kont. icke uplåna penningar till C proc. ulan måste t. ex. gifva 5 proc., så är det klart att Riksg.-skont. utlånat sina penningar till Hypotheks-föreningarne för billigare vilkor än dem hvaremot det sjelft måste uplåna penningar af allmänheten. Riksg:s-kont. måste då på sin rörelse, sätta till skillnaden af Statsmedel. Men detsamma är tydligt, såsom Frih. Stjernstedt sagt, att Riksg:s-kont. blir förläggare åt Hypotheks' föreningarne till Statens skada. Nu säger man att det är möjligt | för Riksg:s-kont. att erhålla, penningar pä bättre villkor än det i skulle få om det försålde Hypotheks-föreningarnes obligationer samt att Riks-kont. derföre icke borde draga i betänkande att sätta sig i skuld. Man måste vid detta tillfälle erinra sig det fransyska ordspråket: ”c’est le bon marche, qui m’a miné”, och ^ försöka onödiga upköp. Det är i min tanka just felet hos både Fullmäktige och StatsUtsk. att de icke hafva satt i fråga Hy> potheks-förenings-öbligatiönernas försäljning framför penningarues uplåning af allmänheten. Man bör icke gå öfver ån efter vatten., Skulle man nu icke kunna sälja sådana Hypotheks-föreningst obligationer som löpa med 4' proc. ränta: så bör man söka att sälja dem, som gå med 5 proc. ränta, ifall sådana finnas i Riksg:s1 kont:s förvar.
Propositionen grundlagsvidrig, så är det Ståndet öppet, att ändock äska proposition, och att votera deröfver, för att se, om Pluraliteten instämmer med Herr Grefven och LandtMarskalken, eller icke. I förra händelsen förfaller frågan; i den sednare öfverlämnäs hon, såsom j;ig nyss erindrat, till ConstitutionsUtskottet. Jag instämmer för öfrigt med Herr Cederskjöld, att det skulle vara orätt behandla denna fråga såsom Ståndsfråga. Den rörer grundsattser af förmycket allmän natur, för att icke hänskjutas till de öfrige MedStånden. De skola säkert vara lika noggranna att bevara vår rätt, som deras egen, emedan allas gemensamma eljest äfventyras. Friherre Cederström: Då jag nyss yttrade mig, underlät jag att besvara Herr Cederskjölds hemställan om communication i ämnet med MedStänderne och Remiss till ConstitutionsUtskottet. Enligt 81 § RegeringsFormen, kan jag ej tveka, att anse en sådan Remiss från Stånden vara olämplig, och icke lagligen kunna ske. Om Herr Cederskjöld anser förklaring af Grundlagen nöi H. i* T)en iS November f. m. dig, kan lian sjelf vända sig till ConstitutionsUlskoltet. Jag tror ej, att Ridderskapet och Adeln, i afseende på sin Riddarhusordning, kan anse sig ansvarige inför de öfrige Stånden, eller uppdraga (leni, att i del afseendet utreda misstag. Ridderskapet och Adeln bör anse frågan såsom Ståndet enskildt rörande. Herr Cederskjöld: Den sista värda talaren förmente, alt Ständerna ej kunde remittera detta mål till ConstitutionsUtskoltet, såsom ieke hörande dit. Jag får derföre blott påminna, alt örn Ständerna finna et! mål ej böra till något bestämdt Utskott, kunna de, enligt RiksdagsOrdningens 34 §, hänvisa det till hvilket Utskott, de behaga; och hvad detta mål beträffar, ligger det väl ConstitutionsUtskottet åtminstone närmast. Grefve Gyldenstolpe , hilton Gabriel:
Ridderskapet ocb Adeln, samt Riksens nu församlade Ständer. f Det är egenteligen de SubaUerftOfficerare, sorn i anseende till Regementernes förstärkande med Beväringsmanskap och i följd deraf tillökte Befäl för 3:ue Batailloner äro aflönte med Underofficers Indelningar, hvilka aro de vanlottade. Sådane finnas 12 vid hvarje InfanteriRegemente. De fleste måste nu åtnöja^ med 120 i 130 R;dr Banco årligen, och dec Den 5 Mcirtii, finnas flere, åtminstone vid det mig Nådigst anförtrodde Kronobergs Regemente, sorn ej kunna påräkna mer än So å 90 R:dr i lön. Ea inkomst ej svarande mot en Vagtmästares, eliar den ringaste publique Embetsmans. Följden deraf att desse Officerare måste tjena flere år innan Befordran eller Transport erhål]es till den rätta Officerslön kan lätt inses. Deras framtida bestånd skall undergräfva®. Månne ej högsta rättvisa och billighet fordra, att de blifva förhulpne till lika lönebelopp, som är stadgadt för färsta Officers-graden vid alia Regetnenter och Co’p«er i Arméen i Contant lön, som är coo R:dr Banco. Jag vågar i sådant afseende föreslå och anhålla, att en fyllnadssumma blir anslagen, så att efter inlemnad verificerad uppgift ^årligen ifrån RegemenfsskiHvare-Contoireri , desse löner erhålla förenämnde belopp af 200 R;dr Banco. Vid Kronobergs Regemente sorn med visshet har af de svagare Indelningar vid Indelt© In fanterier, skulle denna fyllnadssumma ej öfverstiga 7 å 800 R dr åf ligen. Då vid andra Regemenfer den blir mindre, kati ej totala beloppet för hela arméen blifva högst betydligt.
Palmstjernas förslag med alla de tillägg, som dertill blifvit gjorde, att de mer och mindre närma sig till det förhållande, som existerar, under det att Utskrs förslag derifrån helt och hållet afviker och ger ett helt annat resultat. De nyssnämnda förslagen bryta icke i någon väsendtlig mån det närvartde förhällandet, hvaremot Utsk:s förslag skulle åstadkomma en total förändring derigenom alt inga persedlar skulle utgå, utan alla förvandlas i penningar. Det faller sig då klart, att under behandlingen af frågan, gör det icke något hinder att man har alt framdeles taga i öfvervägande Frih. Palmstjernas förslag med de tillägg af Hera persedlar, som dertill kunna komma. Vill nu Frih. Cederström afstå ifrån sin bordläggning, så kommer frågan uti det skick, som är det vanliga, och hvarpå Frih. Tersmeden har fästat uppmärksamhet. Då man skiljer emellan flera olika contrapropostr och får en af dem antagen, samt vidare emellan Utskts betänk, och densamma; men när vi icke kunna tvinga Frih. Cederström ifrån sin rätt ali fä frågan bordlagd, om han vill den begagna, så hafva vi icke skäl att uppskjuta afgörandet af frågan, helst det öfverensstämmer bäst med grundlagarna att när en fråga förekommer all discuteras, så skall den äfven afgöras. Olägenheterne deraf ligga icke på deras sida som vilja bifalla, ty de som vilja hafva allt i penningar, de veta genast hvad de vilja. Det är således endast hos dem, som vilja hafva frågan afgjord på annat vis, som olägenheterna ega rum. Jag förblifver vid hvad jag först yttrat och yrkar att 3:dje punkten mål te nu först afgöras, emedan grundlagen så bjuder. Hr Printzensköld: Hr von Hohenhausen har visat att Gr. Sparres framställning utgår icke blott ifrån ett misstag om grundlagens rälta mening och lydelse, utan jemväl ifrån en alldeles origtig uppfattning af Frih. Palmstjernas förslag. Mig återstår således ingenting annat än att i detta hänseende förena mig med Hr von Hohenhausen. Frih. Tersmeden har sökt understödja Hr Sandströmer genom det förklarande, att Frih.
Vid beviljandet af remiss å förrberörde Motion, har Hr Hjerta^ Gustafa yttrat, det han ansåge den föreslagna inventeringen af Meubler och Husgeråd å K. Slottet ej vara passande, och att han vore öfvertygad, det all nödig eftersyn och controll i detta hänseende ägde rum. Utskottet, som i detta ämne sökt förskaffa sig nödiga upplysningar, har inhemtat: att ifrån och med 1816, eller det år då det serskilta anslaget för möblers inköp och reparation vidtog, till K. K arn ma rRättens granskning till ziffran årligen aflemnats en serskilt Cassa-räkning öfver anslagets användande samt dessutom redogörelse för derför inköpte nya meubler eller materialier dertill, m. m.; att denna granskning likväl sedermera upphört till följd af K. Br. den 27 Januari 1825, hvarigenom K. M:t, i sammanhang med pröfningen af en utaf vederbörande RevisionsContoir gjord anmärkning dervid, att någon redogörelse för de genom försäljning af gamla inventarier influtne medel icke på flera år aflemnats, rörande framtida förvaltningen af det till meublers underhållande vid K. Slotten uppförde Anslag i Nåder förordnat, att Hr RiksMarskalken, till hvars disposition anslaget utbetalas, borde vid hvarje års slut till K. M:t öfverlemna 626 Stats-Utskottets Förtekning på de under loppet af året för anslagssumman inköpta meubler och inventarier samt kostnaderne dervid, jemte uppgift om det belopp, sorn till reparationer åtgått; att K. M:ts gillande påskrift å denna förtekning skulle utgöra RiksMarskalkens decharge, utan att någon annan eller vidare redogörelse kunde komma i fråga; att hvad som inflyter genom försäljning af obrukbara meubler och inventarier, skulle ibland tillgångarne för nya meublers anskaffande upptagas, och användandet deraf på samma sätt, som om den årliga anslagssumman är förordnadt, bos K.
Deremot om Rikets Högste Embetsman, Justltise-Stats-Ministern äfven samma år erhållit afsked med bibehållande af sid 137$ Stats-Ulskottets Betänianderil Lön, hade den ej uppgått till mer än 4,345’ Rldr 24 sk* 2:0 Om Lartds - Kamereraren i Stockholms “Län likaledes 5r 1S16 undfått afsked med bibehållande af hela Lands - Kamererare-Lönen, hade den Utgjort efter samma års Markegång 1,560 R:dr 35 sk. Deremot om ett KammarRåd, efter uppnådde 70 år, hade vid samma tid fått afsked, har hans Lön ej uppgått till mera än 1,390 R;dr. Ett Kammar-Råds Embete och en LandsKamererare-tjenst äro visserligen hvar i sin väg vigtige och rnagtpåliggande. Men vid primitiva Löneregleringen har likväl Staten bestämt en betydlig skillnad dem imellan uti Lönevillkoren, förmodeligen icke utan afseende på de högre pligter och den Vidsträcktare omfattning, som ansetts åtfölja den enas Embetsmanna - åtgärder, emot den andras. Ett sådant olika och mindre lämpligt förhållande, som de ofvananförde Exemplen ådagalägga, visar sig öfverallt imellan den indeldte och Penninge - Löntagaren när jemförelsen sker imellan vederlikar. Det är icke blott med afseende på någon besparing för Stats - Verket, ehuru äfven den i dess närvarande belägenhet och knappa tillgångar måste sökas, hvar den med rättvisa och billighet skäligen kan vinnas, som 5tats-tJtskot« tet trott sig böra å detta ämne fästa Riksens Höglofl.
Betyder det åter nå«j got, så innefattar det en eftergift af de förmoJ ner Staten förbehållet sig för sine bidrag till Canalen, och då hemställer jag, om det finnes något skäl, att eftergifva dessa förmåner i etl 6tund, då nya bidrag af Staten tili Canalarbetet fordras. Man talar om den förlust, CanalBolaget gjort derpå, att det förlorat rättighet till Disconts drifvande, och kallar denna rät - 3o8 Den 6 Augusti e. m. tighets återkallande ett Contractsbrott å Statens BidaJag får härvid erindra, att det contract, som med Bolaget blifvit ingånget, eller octroijen innehåller, att Canalen skulle byggas af Bolaget med dess egne medel. I samma stund detta af Bolaget icke fullgjordes, isamma stund var äfven Contractet å Bolagets sida brutet, och Riksens Ständer hade kuonat återkalla alla de förmoner som blifvit Bolaget beviljade. Det var redan år 1815 , som Bolaget fanns oförmöget att sjelf fortsätta Canalarbetet, utan Statens hjelp påkallades och erhölls. Det oagtadt fick Bolaget icke allenast bibehålla sina förmoner, utan erhöll äfven nya genom ökadt Discontcredit. Likväl biet Bolaget, utan att någon åtgärd af Riksens Ständer finnes vidtagen som dertill föranledde , satt utur stånd att sjelf göra rätt för sig. Nu tyckes man vilja låta förstå, att om Riksens Ständer icke indragit Discontoctroijen, hade Bolaget sjelf kunnat utreda sina afiairer. Jag får härvid erinra, att Discontens skulder utgjorde 4,563,551 Rtdr 34 sk. 3 r:st, och att dess säkra tillgångar, dertill Discontens förskotter till Canalarbetet aldrig lära kunna hänföras, endast voro 3,579.139 R:dr 26 sk. ir r:st, så att en bestämd brist af 984,412 R:dr 7 sk. 4 r:st yppades.
Motionen föll vid 1856 års riksdag, emedan somlige tyckte, att den föreslagna förändringen var för stor, andre att den var för liten. Dels af öfvertygelse om sakens vigt, dels på uppmaning af flere aktningsvärde prester, förnyade jag vid sistlidne riksdag mitt förslag, hvilket föranledde en motion af Biskop Anjou, åsyftande att bereda församlingarne en ännu större valfrihet. I Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blef min motion med temligen stor pluralitet antagen; men det skedde så sent, att Utskottets betänkande icke före riksdagens afblåsaude hann tryckas och till de respektive Stånden utdelas. Uppmuntrad genom det bifall motionen rönte i Utskottet och öfvertygad om den fortfarande nödvändigheten af en förändring i befordringslagarne, vågar jag derföre ånyo framlägga följande förslag till författning i afseende å befordran till Konsistoriela pastorater och sacellanier: Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 27. 47 Sedan Domkapitlet, enligt nu gällande eller framdeles blifvande befordringslagar, uppfört 3:ne prestman å förslag och desse sina prof aflagt, skall valförrättaren å frågodagen tillspörja församlingen, om hon, änskönt intet vore att emot de föreslagnes lära och lefverne anmärka, ändock vill hafva ännu en profpredikant. Besvaras denna fråga med ja, så skall valförrättaren uppskjuta förrättningen och anmäla församlingens önskan i Domkapitlet, hvilket då, oberoende af andra lagar än dem, som bestämma kompetens, eger att å förslaget uppföra den prestman, som anses bäst kunna motsvara församlingens behof. För utrönande af församlingens vilja i fråga om fjerde profpredikant iakttages hvad Kongl. Prestvalsförordningen af den 1 April 1843 i 30 §:n föreskrifver. Domkapitlets val af fjerde profpredikant må ej öfverklagas. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 19 November 1862. P. J. Emanuelsson. Xo 27. Af Doktor P. J. Emanuelsson: