Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domkapitlets förvaltning äro ställde: A) de Mornaijska Stipendiifonden 2,400 R:dr; i) Björkmanska d:o 1,175 » A) Sundbergska d:o - 4,375 » Z) Bergströmska d:o 2,000 » to) Wijkska d:o 69,962 » hufvudsakligaste stiftelser af denna art äro följande: n) Lindbäcks ka Stipendiifonden 5,409 R:dr; o) Rothliebska d:o 600 » p) Grotteska fattigfonden ! 500 » jemte åtskilliga mindre stipendiifonder. Domkyrko-Rådet förvaltar följande stiftelser: q) Haneilska fonden 1,900 R:dr i r) Ekmanska d:o 2,500 » I Behållna räntan tilldelas behöf s) Bjeurkmanska d:o 768 » ( vande enkor; t) Scheveska d:o 1,050 » ) u) Grandinska d:o 5,000 R:dr, hvaraf räntan utdelas halfårsvis till orkeslöse tjenare. Under förvaltning af en särskild Direktion: t>) Nobenschöldska fonden 3,000 R:dr till understöd åt behöfvande borgarebarn. Under förvaltning af Magistraten äro ställde: x) Björkmanska testamentsfonden 1,232 R:dr, hvaraf räntan tilldelas trenne fattiga borgare-enkor; y) Ahlbergska testamentsfonden 1,500 R:dr. Räntan tilldelas någon fattig enka eller dotter efter afliden Magistratsperson; z) Schwederska d:o å 180 R:dr till understöd åt fattiga borgarebarn; Tub. Litt. N. Sjöassuransföreningens verksamhet. Försäkrade fartygs Utbetalde sjöskadeersättningar antal. antagna värde. R:dr Runt. för totalt förolyckade fartyg. Stycken. för haverier. Stycken. Sammanräknade ersättningsbeloppen. R:dr Runt. Fattigvård. Bränvinshandel. Helsö- och sjukvård. 2) i Westervik: a) Cederflychtska stiftelsen med en fond af 32,665 R:di\
När då bevillningen bestämmes, den må utgöra 5 eller en proc. i förhållande till utdelningsprocin, så ligger uti sjelfva denna offentlighet en bestämd möjlighet för skattskrifvaren att debitera efter sanna förhållandet. Beträffande Gr. Hamiltons yttrande att det vore enfalldigt af ett bolag att använda sina krafter på ett mindre förmånligt företag, då det skulle kunna röra sig lill större enskild fördel; så får jag förklara, att, ehuru det visserligen kan synas att mången på samma sätt som Hr Grefven föreställt sig förhållandet, jag likväl för min enskildadel aldrig kunnat anse det vara enfalldigt handladt af Svenska medborgare, hvilka ingått uti sådana assosiationer sorn Götha-canal eller Höganäs bolag, der den enskilda uppoffringen befrämjat stora allmänt-ny t tiga företag; men då jag å ena sidan icke anser den enskilda medborgaren häruti hafva handlat oriitt, skulle jag deremot å andra sidan finna det så mycket oriktigare, om Staten ville i beskattningsväg trycka dessa föreningar och behandla dem lika med de bolag, hvilkas företag enskildt burit lyckligare frukter. Om dessa bolag skulle jemföras t. ex. med handelsbolag i allmänhet, hvilka beskattas efter behållna inkomsten, så vore ju äfven ur denna synpunkt tillämpning af den af mig yrkade principen liklig. Jag anhåller om propos. i öfverensstämmelse med det förslag jag redan haft Uran framställa, men får tillägga, att om man skulle anse det vara tydligare att, i stället för den redaction som jag föreslagit, nemi. att å lägre utdelning än feni proc. skulle i be v ilin. erläggas lika proc. som utdelningen gör i fulla proc. af samrnanskjutna actie-capi talet, bestämma att för en utdelning af en proc. erlägges en proc. bevilln., för två proc. utdelning, två proc. i beviltn. o. s. v.; så har jag ingenting deremot, emedan den redactions-föräodringen är likgilltig, enär hufvudsaken förblifver densamma. Hr Tham, Sebastian Mathias: I anledn. af Hr
Förordningen den 13 Juli 1855: att afsöndring i allmänhet ej må ske för alltid under full egande-rätt, om den icke antingen i och för sig sjelf eller, derest sammanläggning med angränsande lika beskaffad äldre jord-besittning inom samma hemman åsyftas, tillsammans med denna må anses kunna bilda enahanda besutenhet, som i afseende på hemmansklyfning är stadgadt; att undersökning om besutenhet skall begäras och verk ställas på sätt om hemmansklyfning är stadgadt, icke allenast när fråga är om jordafsöndring för alltid, utan äfven vid jord-afsöndring för vissa år eller på lifstid; att nämnden skall meddela utlåtande jemväl angående beloppet af den ränta eller afgäld, som dylik lägenhet draga bör; att, sedan afsöndring godkänd blifvit, Konungens Befallningshafvande, uppå skeende anmälan, skall den föreslagna afgälden pröfva och, der den tillräcklig finnes, fastställa; att för jord eller lägenhet, som från hemman afsöndras, må, innan afsöndringen visas vara vederbörligen godkänd, de lagfartseller intecknings-åtgärder, om hvilka i 12 § 2 kap. af Kongl. Förordningen om hemmansklyfning och jord-afsöndring den 19 December 182 7 är stadgadt, icke ega rum. 1 anledning af åtskilliga vid sista riksdagen väckta motioner samt Rikets Ständers i följd deraf den 4 December 1854 aflåtna underdåniga skrifvelse, utfär dades Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den 20 Juli 1855, hvarigenom stadgas: att om delegare i samma hemmans-nummer, som klyfvas skall, vill lösnings-anspråk väcka, skall han sådant anspråk vid domstol anhängiggöra innan laga stånd den utklufna hemmans-delen åkommit, eller, der lagfart ej eger rum, inom natt och år efter det undersökningen blifvit verkställd; att om undersökning cj egt rum, der 56 Sammansatta Lagsamt Allm. Best.- och Ekon.-Utsk. Bet.
— Jo jo men, Anders Barberare, — sade Tistel och drog munnen upp till ett försmädligt grin. — Hon har nog månge, som vilja borga för henne, den jäntan, kan tänka, men gamle Tistel var ingen gäck. — Tro honom icke, — ropade Elsa, då Anders stod tveksam ett ögonblick. — Tro honom icke, i Jesu namn! Hon ryckte med förtviflans styrka i banden. — Det är lögn! — skrek hon, allt ifrigare. — Det är lögn, hvad han säger. Tro honom icke! Men de kringståendes skratt förtog ljudet af hennes röst, och när Anders på nytt ville hindra knektarne att bortföra henne, lyfte en af dessa sin tunga bardisan och lät honom falla tungt på ynglingens skuldra. Slaget fälde sin man till jorden. Härmed var Elsas sista hopp ute, och hon lät hufvudet sjunka. Men detta uttryck af undergifvenhet varade blott ett ögonblick. När hon blickade upp och fick se Anders Barberares blodiga anlete på trappstenen, öfverfölls hon af en häftig skakning. Våldsamma krampanfall följde hvarandra och hennes anletsdrag förvredos på ett vederstyggligt sätt, under det att en hvit fradga frustade ut kring munnen. Långt ifrån att uppväcka medlidande, var detta mer än allt annat, sade folket, som stod och såg på, ett tydligt bevis för, att hon var en farlig trollpacka. Mäster Biervogel och hans gäster hade emellertid icke på långt när fått sin skådelystnad mättad. De ville sjelfve föra henne till häktet, samt anhålla hos höglofliga magistraten, att hon genast måtte aflifvas, utan dom och ransakning. — Om man först stänger in henne och håller långa tal med henne, — sade mäster Biervogel, — får hon tid att yngla af sig, och på det viset blir man aldrig befriad från den förskräckliga trolldomssynden. Andre, der i bland Fibiger, gingo till och med så långt, att de icke ens ville göra denna omväg, utan tyckte det vara bäst, att så godt först som sist steka henne, der hon stod.
Uti de af Kongl. Maj:t 1 nåder fastställda aflöningsoch omkostnadsm. fl. stater för Verket äro åter utgifterna . n ur I©. ar 1S49. beräknade till 821,194: 18. 11. 836,257: 12. 2. hvaremot, enligt räkenskaperna för ifrågavarande år, de verkliga kostnaderna uppgått till 807,210: 43. 4. 876,713: 11. 4. Häraf synes, att utgifterna för år 1847 varit betydligt större, än det föregående årets, samt äfven vida öfvers tigi t de i 1847 års stater beräknade utgifts-summor. Delta förhållande härrör hufvudsakligen deraf, att under sistnämnde år blifvit för byggnadsföretag, reparationer m. m. använda tillsammans 35,271 Rdr 21 sk. 9 rst., dä deremot i samma års omkostnads-stat utgifterna för berörde föremål äro beräk nade till allenast 7,000 Rdr, äfvensom alt under år 184/ nya tullstämplar blifvit anskaffade, hvarför kostnaden uppgått till 13,796 Rdr 29 sk. 7 rst. — 44 — § 2. Med anledning ai hvad föregående Revisorer yttrat, angående behofvet al en vidsträktare kontroll å dispositionen af de till hemliga utgifter vid Tullverket anslagna 6,000 Rdr, få Revisorerne anmäla, att, enligt räkenskaperna bilagda protokolls-utdrag, General-tulldirektören, till följd af Kongl. Majlis nådiga befallning, uti skrifvelse den 26 Februari 1846, efter hvartdera revisions-årets slut, till Chefen för Finans-deparlementet aflemnat redogörelser för de å ifrågavarande medel gjorda anordningar, sedan samma redogörelse blifvit af General-tullstyrelsens Kamcral-departementschel i vanbg ordning granskade. lionel. Öfverintendciits-ciiiilietet.
Län med Uddevalla tili Residens-stad samt alt Gö theborg med dess område förvandlas till ett Ståthållareskap: Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. S. D. Anhöll Prosten Carlander alt, i anseende till en anhörigs inträllade sjukdom, få företaga en resa till hemorten och för sådant ändamål undfå 3 veckors permission, räknad från den 20 dennes: Ståndet fann för godt härtill bifall lemna, och som Ståndets Elec torer till Suppleant i Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet utsett Prosten Lignell, skulle han genom protocolls-utdrag legitimeras att i sådan egenskap i besagde Utskott inträda och fungera under den Prosten Carlander beviljade permission. S. D. Föredrogs ånyo Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående den vid sislförflutne Riksdag bestämda så kallade curluisafgiCtens vidare fortfarande och användande; Gifven Stockholms Slott den 6 Augusti 1844: Remitterades till Bevillnings-Utskottet. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskottet motioner af Herr /Vahlgren, angående tulibestämmelser för jernoch stål-arbeten, och af Herr Boström, angående tullbestämmelser för arbetade metaller, och serskildt deribland Messin". ö S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remilterades motioner: l:o af Herr Paul Berg, angående förflyttning af Landshöfdinge-Residencet i Götheborgs och Bohus Län ifrån Götheborg till Uddevalla,'med hvilken Remiss åtföljer ett af Herr von Kock meddeladt yttrande; och 2:o af Herr Custaf sson, angående förändringar uti Kongl. Förordningen den 16 sisth Januari, om gesällvandringar, jemte hvilken remiss till Utskottet öfverlemnades flere, i anledning häraf, inom Ståndet afgifna yU> randen. Rih.till R. St.
Årligt arfvode — 3o. 16 Eanco-Vtsh:s Memorial, N:o 141» §. 4- Då det funnits icke vara möjligt, hvarken för Banco-Utskottet eller för Rikets Ständer, att, innan de fattade besluten om Myntbestämning samt deraf följande Realisation ocl) Silfverutvexling, äfvensom de beslutade förändringarme, dels med Bankens Sedelrörelse genom Transport-Räkningarnes afskaffande trn 111., oeb dels med Bankens Lånerörelse, hunnit till verkställighet bringas, nu uppgöra en fullständig organisation af Bankens förvaltning, eller definitivt reglera om den Tjenstemannapersonal, som i och för denna förvaltning må vara erforderlig och, i följd deraf, uppfatta en bestämd Afiöningsstat, har den af Rikets Ständer nu medgifna förökningen å Bancostatens Löner af 20 procent, blifvit beviljad endast ad interim, i egenskap af serskildt årligt arfvode, så att tills vidare endast det å Stal förut varande Lönebeloppet, vid någon Tjenstemans eller Betjentes afgång, får tagas till grund vid fråga om pensions beräkning, och det medgifna provisionel arfvode! följaktligen icke komma att belasta Bankens Pensionsstat, hvarjemte, under mellantiden, intill nästa Riksdag, det blifver Banco-Fullmägtige öppet lemnadt, att, utan förnärmande af någon Tjenstemans eller Betjentes rätt, röra de indragningar afTjenster eller förändring gar Banco-Utslcs Memorial, N:o 14 • • 17 gar af göromål och Tjenslebefattningar, söm kunna finnas nödige och nyltige för ti Ilvagabringändet af en önskad, efter sakernas blifvande nya ordning lämpad; definitiv reglering, i afseende på Bänco-Verkels organisation i det bela.
1846 negocierat ett dylikt lån för Östgötha Hypotheks-Förening, under vilkor att Hypoteksföreningen först efter 2 år skulle ega bestämma om man önskade indraga den sista tredjedelen af lånet, utan att detta vilkor, efter hvad mig är sagdt, gjort lånet mera betungande. Men då jag tillhör dem, som önska, att Svenska Staten nu bör kontrahera hela den för .jernvägsbyggnader genom lån kalkylerade summan af 35 millioner, så har jag för detta tillstyrkande äfven en annan giltig grund, nemligen att derigenom begränsa den utländska skuldsättningen, så att man icke ser sig tvungen att äfven vid nästa Riksdag dermed fortfara. Ty om Regeringen nu får allt hvad hon anser erforderligt för de båda stambanornas fullbordan, så måtte vi väl slippa höra talas om något vidare utländskt lån. I annat fall och om äfven vid nästpåföljande Riksdag uptagande af nytt lån blir oundvikligt, så stannar det då säkert hvarken vid 10 eiler 20 millioner. Jag förenar mig således med dem, som yrka att man redan nu skall bestämma sig för det högsta ifrågasatta lånebeloppet. Hr Bildt: Då jag på f. in. hade tillfälle att uttala mina åsigter öfver ifrågavarande ämne, sökte jag dervid ådagalägga att det vigtigaste var att uptaga 25 millioner såsom lån i utländsk myntsort och yttrade på samma gång att det vore önskligt att lånet kontraberades på 35 millioner, allt under förutsättning att StatsUtskrt, — hvilket Bet:t äfven antyder — skulle hafva fullkomlig frihet att sedermera inkomma med förslag, huru det inhemska fondsystemet borde ordnas, utan att någon rubbning i de financiella förhållandena skulle upkomma. Om nu R. och Ad. ej vill bifalla denna åsigt, som flere jemte mig i reservationen uttalat, nemi. att lånesumman skulle bestämmas till 35 millioner, så haiman likväl vunnit hufvudsaken; och då jag lagt särdeles vigt på att få 25 millioner, men mera eventuelt på de 3 5, kan jag ej förbigå några anmärkningar, som blifvit anförde mot uptagandet af 35 millioner.
Sparre hade för öfrigt velat inleda denna fråga i en ännu vidlyftigare procedur, då Hr Gr:n yrkat, att äfven Landshöfd. Emb:na bort höras öfver detta ämne. Jag befarar emellertid, att då det gällde antagandet af ett jernvägs-system för hela Riket, dessa yttranden, om de infordrats, icke blifvit mycket uplysande, och för öfrigt icke ledande till en upfattning af frågan i sitt hela och oskiljaktiga sammanhang. Vidare har Hr Gr. Sparre fästat mycken vigt vid en sats, som Hr Gr:n synes anse som axiomatisk, eller att rörelsen är mycket större norr än söder om Mälaren, hvarvid Hr Gr:n tyckes hafva fästat sig vid trafiken å den stora Stockholmsvägen utmed norra Mälarestranden. Att förhållandet så skall synas på vissa delar af denna väg är naturligt, då hela trafiken emellan Mälare-städerna och Stockholm koncentreras på denna enda väg, hvaremot inom Södermanland finnes fyra para 1 le 11 löpande vägar, som alla leda till Stockholm, å hvilka trafiken är fördelad, under det att den passerar länet. Annorlunda visar sig deremot saken, om man jemför rörelsen vid de närmast Stockholm belägna stationerna, sedan vägarne förenat sig. Man kommer då med all visshet till ett, annat resultat än det Gr:n framställt. Jag kan icke förlika den värde Grins påstående att det skulle vara ändamålsenligt att draga norra banan i den riktning Grin förordat, derför att den berör så många städer, dermed, att Grin straxt derpå yttrade, det dessa städer hade ingen nytta af att jernvägen droges till dem, och att om också så skedde, skulle de i alla fall endast blifva små och obetydliga orter. Bland de satser Grin framställt, är det en som jag icke lyckats fatta, den nemi.: att det skulle vara redan afgjordt, att den vestra stambanan skall dragas norr om Mälaren. Grin har visserligen åberopat Utdrag ur R. Stirs Skrifvelser, men jag har icke kunnat förstå annat, än att de rörde R. Stirs Beslut angide KöpingHult-banan; att för öfrigt icke något beslut i detta afseende är fattadt, måste vara temiigen gifvet, ty hvar skall det sökas?
F e b r u a ri nars grundmura, äfvensom då egaren »lider någor märkeligt besvär af annars mans hus; såsom af takdropp, mörker, fenster, gluggar, vattudrägt, och annat mehn; eller äger ett trångt hus eller tomt.» Häraf synes, att såsom redan är anmärkt, denna rätt är af en helt annan beskaffenhet än bördsrätten. Hr Printzensköld: Jag vet lika väl som både den siste värde talaren och den som näst före mig hade ordet, att del är helt och hållet olika grunder för nabos och viderboendes lösningsrätt än för bördsrätten, och dessa grunder har den sista värde talaren upräknat; men om man närmare skärskådar desamma, så finnér man, att endast i de fall, då nabo har verklig olägenhet af den angränsande egendomen, något giltigt skäl finnes för hans rätt att till sig lösa densamma. Likväl måste de som försvara en sådan hans rätt, medgifva, att om egaren har ett fenster utåt nabons gård, så är det mycket lätt att mura igen detta fenster, och dermed är den olägenheten afhulpen. Om tvenne hus äro upbygda bredvid hvarandra, och det ena af misstag råkat att komma två tum in på det andras tomt, så upkommer en lösningsrätt, likasom skulle det ena huset förnärma det andra. Egaren till det sednare huset kan då väcka anspråk på denna rätt, och han gör det troligen, om derpå är något att förtjena, men icke gör han det i afsigt att rifva huset och befria sin egen tomt genom alt flytta brandmuren en eller par tum. Det är emedlertid just detta som utgjort grunden för lösningsrätten i städerna. Denna rätt begagnas också i allmänhet af samma motiver som bördsrätten och i samma ändamål; och uphäfver man den sednare, så måste man per consequentiam rei äfven uphäfva den förra. Man har försvarat nabos rätt till lösen dermed att den skulle ega likhet med frälseränte-egares rätt att lösa sig det hemman, hvarifrån frälseräntan utgår, men detta kan icke jemföras, ty frälseränte-egaren innehafver verkligen en del af jorden, eftersom frälseräntan betraktas såsom fast egendom.
De vid slutet af 4 §2 mom. tillagde orden: ”dock med undantag af hvad 27 § stadgar, under rubriken inspeclorer”, och 2:o de med hänvisning till handelsexpediler uti if § intagne rubriker ne: ”Bokhållare vid städernes bruk, manufactuvier och boktryckerier”Cassörer vid städernes bruk, manufacturier och boktryckerier”Commissionscontorsf'öreståndare och Commissionär er, som icke äro borgare,” ” Fact or er vid städernes bruk, manufacturier och boktryckerier” samt ”Fältskärgesäller i Stockholm och Götheborg samt första classens städer.” Dessa redactionsförändringar blefvo af R. 0. Ad. bifallne. 3:0. Den i 14 § under rubriken hästhandlare förekommande mening: ”Under sudan hästhandel begripas icke de bylen eller försäljningar, af hvilka en fastighetsinnehafvare, i och för sin rörelse, har behof. Gr. Cronhjelm: Uti betänk, förekommer pag. 17 ett fel, uppkommet genom oriktig utskrifning före tryckningen. Der stå nemi. orden: ”Under sådan hästhandel begripas icke de byten eller försäljningar, af hvilka en fastighetsinnehafvare, i och för sin rörelse, har behof.” Ordet ”rörelse” har här inkommit i st. f. ordet ”fastighet,” hvilket uttryck verkligen var begagnadt uti det exemplar, som af Utsk. godkändes. II. Ex. Hr Gr. 0. Landtm, hemställde, om R. 0. Ad. an såge den af Utsk. föreslagna ifrågavar. redaclionsförändring böra bifallas med den förändring, att ordet ”rörelse” utbytes emot ordet ”fastighet.” Ropades ja. Hr Printzenskjöld, Carl: Jag hade önskat att den redaction, som Utsk. här föreslagit, icke hade blifvit bifallen.
Snart upptäckes Cöln med sina många torn, bland hvilka den berömda Domkyrkan reser sig. Bortom den beherrskas synkretsen af det blå Siebengebirges spetsar. Här är ett herrligt land, men nu härjadt af den långvariga torkan. Bohvetet synes bortbrändt, klöfvern hänger hufvudet, rågen, hafran, hvetet stå tunna, hvita, bråmognade. För hettan måste man hvila midt på dagen. Vi genomforo staden Mülheim, derefter det befästade Deutz. Midt emot ligger på venstra Rhen-stranden det gamla Cöln, dit en på båtar hvilande brygga förer öfver den majestätiska floden, hvilken jag nu från värdshuset Am grossen Rheinberge ser hvälfva sin ljusgröna bölja genom den framför mig i ett bländande solsken hvilande slätten. Cöln d. 5 Aug. Denna stad är en verld af märkvärdigheter och minnen. Men hvar finna en vägvisare i denna för oss fullkomligt obekanta verld? Så tänkte jag, gick in på en Boklåda, fick der namnen uppskrifna på Lärarna i Gymnasium i Cöln och frågade hvem som var den yngste ibland dem; i förmodan att han också skulle vara den villigaste och vänligaste. Namnet var Doctor Smets, katholsk prest, lärare i Theologien, Caplan vid Domkyrkan. Tillika fick jag underrättelse hvar han bodde. Jag sökte upp honom, framställde både min nöd, och den uträkning, som fört mig till honom. Uppriktigheten af denna bekännelse gjorde vår första bekantskap glädtig och förenade genom ömsesidig välvilja två för hvarandra eljest fullkomligt okända menniskor. Jag älskar sådana bekantskaper. Det är ett godt ord, en ljus blick på vägen. Vandraren glömmer dem ej. Ej blott det varaktiga, äfven det tillfälliga i lifvet har sitt behag, ja det senare ett eget, emedan det förefaller såsom ren lycka. Det var en liflig, bildad ung man, son åt Tysklands första Tragiska skådespelerska Sophie Schröder, till hvilken han äfven sedermera gaf oss ett recommendations-bref, i fall vi skulle träffa henne i Dresden.
Skrifvelse, N.o 397 ar 1830, innebära en återgång till större ofullständighet, hafva af sådan anledning icke kunnat detsamma bifalla, helst Rikets Ständer redan i det föregående antagit en vidare utsträckt tillämpning af den princip, enligt hvilken de förvaltande verkens redovisningar i riks-hufvudboken intagas; hvaremot, då verkställigheten af de ofvan fattade besluten angående grunderna för en i framtiden afsedd förändrad uppställning af riks-hufvudboken icke synes kunna ifrågasättas förr än en serskild riks-hutvudbok blifvit uppgjord till formulär för samma principers tillämpning, Rikets Ständer funnit det af statskontoret derom väckta förslag vara ej blott nyttigt, utan äfven nödvändigt. — Af sådan anledning och efter det numera t. f.
Också mjölkade de långsamt, men språkade så mycket fortare. Af det manliga könet fans det bara en representant hemma, en åttioårig gubbe – men han höll sig undan – så ’skavank’ han än var – så man behöfde ej genera sig. Man talade om fisket först och fisket sist eller rättare om bristen på fiske. Försommaren hade gifvit ovanligt litet. Icke så, att det föll någon in att knota, långt därifrån. »O-år måste tagas med go-år», därom voro alla öfverens, och så skedde ju allt som skedde till det bästa. Man bara undrade, om inte oturen skulle bryta sig snart. Åldtmor hade ingen ko, men hennes stäfva blef full ändå, och till tack spådde hon grant fiske, ’bara man hade tålamod att vänta på’et’. Så talade man om båtsmannen, som varit oregerlig kvällen förut. Ingen förstod hur han kunnat smussla åt sig bränvin nu igen. När han var nykter, var han så godhjärtad och munter, att man rakt kunde skratta ihjäl sej, men fick han ett glas för mycket, så var det ingen som gick säker, hustru och barn allra minst – fast han då alltid ångrade sig efteråt. Så var det någon, som hört, att en kolportör skulle komma dit och predika, och en annan kunde berätta något om att Per ... Ja, resten fick bara ett fåtal höra. – Så kom kapitlet om barnen, och det var, som öfverallt annanstädes där mödrar träffas, favoritkapitlet. Magra, seniga, i förtid åldrade af det hårda lif, de förde, voro nästan alla dessa kvinnor, men också välvilliga, hurtiga och förnöjsamma. En idealist skulle kanske ha funnit dem ’grofva i mun’, men hvad gjorde det, när icke tankarna voro grofva? Många barn hörde till, och att »vår Herre tog nå’n, dä kom då aldri’ på fräga», som amerikanskan, så kallad efter mannen, som varit i Amerika, uttryckte sig. Det lät nästan som ett beklagande, men det var nog icke meningen, fast man kunde bli tvehågsen, när man såg hennes sju hvithåriga rustibussar, af hvilka den äldste var nio år.