Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som bifaller, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att, då lindring för poslhemmanen uti det tryckande postföringsbesväret vore af behofvet påkallad, Kongl. Maj:t täcktes i Nåder bereda densamma genom förhöjning i postskjutslegan, på det sätt, alt för de 4'6 mil, som ett posthemman är för bundet att skjutsa posterne, i enlighet med hvad Kongl. Maj-.ts och Rikets Kamruar-Collegii Kungörelse den i5 Februari 1822 samt Kongl. Brefvet den 27 Mars i83o omförmäla, måtte beviljas ersättning med 5o procents förhöjning utöfver det belopp, hvarmed den nu utgår, samt för det öfverskjutande miltalet af postskjuts, som från ett sådant hemman kommer att bestridas, och hvarför nu betalas vanlig skjutslega eller 16 sk. B:co för milen, måtte erläggas hädanefter samma lega, som för gästgifvarskjuts i allmänhet, och med den förhöjning, söm derför kan varda bestämd, röstar Ja; 4 Statssamt Allm. Bese.- och Ebon.-Utskottens Utlåtande, N:o 202. den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bi (alles Preste-Ståndets ofvanberörde beslut i frågan. Stockholm den 28 Maj 1841. Ank. till Exp-Utsk. den 29 Maj 1841, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående till stånd för Rotehållare att å Kronomark er eller jillmånningar taga virke till sine Kneckte-stugors uppförande. Sedan, uti underdånig skrifvelse af den 10 sisi li Ine Oclober, Rikets Ständer hos Kongl. Majit anhållit, att, derest, i följd af Krono-parkerne HaUeoch Hunnebergs nya reglering, en del Rotehållare i Skaraborgs
Beloppet af detta kapital, oftast beroende af del mer eller mindre rationela sätt, hvaipå jordbruket bedrifves, torde icke efter någon allmän grund kunna beräknas till viss proportion af egendomsvärdet; och att bevilja afdrag för ränta å all den intecknade skuld, hvaraf jordegendomarne äro graverade, synes så mycket mindre kunna medgifvas, som inteckning i fastighet Bevillnings-Utskottets Betänkande M 20. 2.3 icke ovilkorligen kan anses innefatta bevis på tillvaron af motsvarande skuld. En stor mängd inteckningar äro nemligen dels obegagnade, dels af egendoms-egare sjelfva inlösta, ehuru icke dödade, dels belånade endast till en del af den intecknade summan. Ett annat skäl, som synes tala derför, att afkastningen af jordegendom icke beräknas allt för högt, kan hemtas från den omständigheten, att dylik egendom i allmänhet förvärfvas mindre i beräkning att å köpeskillingen erhålla en hög ränta, än för att af en redan förvärfvnd förmögenhet med trygghet kunna påräkna en stadigvarande, om än måttligare inkomst. Med en tilltagande folkmängd, blifva ock de mindre jordpossessionerna, hvilka sammanräknade utgöra största jordrymden, mer och mer eftersökta och vid deras inköp lästas ofta ännu mindre afseende vid den afkastning, de lemna, då köparens behof och önskan att förvärfva egen bostad härvid hufvudsakligen bestämma försäljningspriset. För städernas invånare är deremot behofvet af egen gård icke på långt när så allmänt, som för landets. Tillfällen att mot hyra få bebo annans egendom i stad saknas i allmänhet icke. I följd häraf rättar sig ock köpeskillingen för stadsfastighet i allmänhet mera efter den afkastning sådan egendom lemnar. Af alla dessa skäl har det synts Utskottet lämpligast, att årliga afkomsten af jordbruks-fastighet icke antages till högre belopp, än tre procent af det uppskattade värdet; men att för annan fastighet, i afseende hvarpå nu antydda förhållanden icke inträffa, densamma antages till fem procent af uppskattnings-värdet.
Och han ägde ännu det stora huset vid corson, som tillhört hans förfäder. Hon hade icke bort säga nej till honom. Medan don Matteo talade, såg han hur signorinans ansikte blef alldeles stelt och blekt. Han var nästan rädd för att tala ut. Han fruktade, att hon skulle svimma. Det var också endast med den största ansträngning hon kunde svara honom. Orden ville ej komma öfver hennes läppar. Det var, som hade de varit för afskyvärda att uttalas. Hon kunde ju väl förstå, sade hon, att don Ferrante ville veta hvarför hon afslagit hans frieri. Hon kände sig oändligt rörd och tacksam öfver det, men hon kunde ej bli hans hustru. Hon kunde ej gifta sig, ty hon förde vanära och smälek med sig som hemgift. »Om ni gifter er med en Alagona, kära signorina,» sade don Matteo, »behöfver ni ej frukta för att man skall fråga, af hvilken släkt ni själf är kommen. Det är en ärofull gammal ätt. Don Ferrante och hans syster, donna Elisa, räknas alltjämt som de yppersta i Diamante, fastän de förlorat alla ättens gods och måste drifva handel. Don Ferrante vet väl, att det gamla namnets glans ej skulle fördunklas genom ett giftermål med er. Gör er ej betänkligheter för detta, signorina, om ni eljest skulle vilja gifta er med don Ferrante.» Men signorina Palmeri upprepade hvad hon sagt. Don Ferrante skulle ej gifta sig med dottern till en brottsling. Hon satt där blek och förtviflad och tycktes vilja öfva sig att säga dessa förfärliga ord. Hon talade om att hon ej ville tränga sig in i en släkt, som skulle förakta henne. Hon lyckades säga detta hårdt och kallt, utan att rösten darrade. Men ju mer hon talade, dess starkare blef don Matteos lust att hjälpa henne. Det var, som hade han träffat en drottning, som blifvit vräkt från sin tron. Det kom en brinnande lust öfver honom att åter sätta kronan på hennes hufvud och fästa manteln vid hennes skuldra. Därför frågade don Matteo henne om ej hennes far snart skulle komma ut ur fängelset, och han undrade hvad denne då skulle lefva af. Signorinan svarade, att han skulle lefva af hennes arbete.
— Att England nu, och Sverige, ingalunda kunna förliknas i allt hvad som rörer industri och rörelse, det medgifver jag visserligen, men skillnaden mellan Sverige nu och England, då första Canalen anlades i detta land, eller år 1756, tror jag icke skall vara särdeles stor, utan att vi stå ungefärligen på samma punkt af upplysning, som England då. Jag är likväl öfvertygad, att England har att tacka sina Canaler för den hastiga tillväxten i sin industri och rörelse. Delta insåg ock Engelska folket, hvilket synes af det monument det uppfört åt Chatham i Guild Hall i London, å hvars piedestal läses: Ät den Minister, som först upptäckte medlen att komma handeln och industrien att blomstra under kriget ännu mer än under freden. För öfrigt tror jag, att den patriotism, som lifvade Hertigen af Bridgewather, var just densamma, som den värda Talaren sagt lifvade CanalBolagets Actietecknare, nemligen förenandet af fäderneslandets interesse med utsigten till egen förmån; åtminstone berättigar utgången lill detta omdöme, ty Hertigen af Bridgewather depenserade på Canalen 3oo,ooo £ Sterb, och erhåller nu i årlig inkomst 60,000 £ Den 26 Mars e. m. »65 Sterb, sedan alla kostnader äro afdragne. Jag tror för öfrigt, att så1 länge man minnes namnen Ruuth, Hermelin, Ahlströmer, Maclean m. fl., skall man ej med fog kunna förebrå fäderneslandet och denna församling, att icke patrioter kunna uppstå i Sverige, hvilka äro färdige att uppoffra allt för fäderneslandet. Då emellertid den värde Talaren ansett England och Sverige icke kunna jemnföras, vill jag öfvergå till ett annat Iand, hvilket, af alla jag sett eller hört omtalas, torde vara det, som har största likheten med Sverige, jag menar Skottland. Ingen, som läst Scottska Historien, lärer neka, att icke Sverige nu står högre än Skottland, då, efter 1707 års rebellion, Martial-lagen blef derstädes proclamerad. Regeringen ville då företaga åtskilliga mått och steg, för att lifva industrien samt underlätta communicationerne.
f . 32 Varfs-Cheferne vid Arméens - Flotta, arfvode å z5o R:dr 5 00 280 — Constructions-Corpscn 2,5oö 3,082 3,o32 _ 441,886 32 3 i4>63; 8 8 9,549 50,928 507, 4° 11 Af Allmänna Anslaget, i,3oo,ooo R:dr, hör Försvars-Verket till Sjös erhålla 585,000 R:dr hvaraf på Öfverskotterne å Stats-Verkets Inkomster anvisas 100,000 R:dr och här utföras .. 485,ooo Af Anslaget för Spannemåls* Upphandling och Bageri - kostnader . Tabell öfver Stats-Verkets Inkomster oell Utgifter, enligt de sedan År 1809 verkstälde Stats Regleringar. 1810 Års Stats-Reglering 1812 Dilo i8i5 Dito 1818 Dito Ut - Första Hufvud Titteln. Andra Hufvud Titteln. Tredje Hufvud Titteln. gif Fjerde Hufvud Titteln. Indelda Spannemål. Indelda Spannemål. Spannemål. Indelda Räntor efter Kronovärdi. Spannemäl. Penningar. Räntor efter Kronovärdi. Efter Slatspris å 4v tt dr t:n. Summa. Penningar. Räntor efter KronoEfter Krono-värdi å 36 sk. T:n. Efter ä 4i Statspris Ridr Tin. Summa. Penningar. mackia Kantor cfler Krono-yärdi. Efter Krono-värdi a 36 sk. Tin. Efter å 4t Statspris Ridr Tin. Summa. Penningar. Efter Kronovärdi å 36 sk. Tin. Efter Statspris ä 4-5- Ridr Tia. Summa. Mätt. Värde. Mått. Värde. Matt. Värde. Mått. Värde. Mått. Värde. Mätt. Värde. Mått. Värde: R:dr sk r. R:d sk r. T.r k. R:d sk r. Ridr sk r. R:dr sk r.
1852, delgifven stormakterna i depescher d. 29 samma månad). Först sedan dessa förklaringar blifvit gjorda, afmarscherade österrikame ur Holstein. Danmark hade råkat i ett bakhåll, från hvilket vägen gick till 1864 års krig. 1 Depesch till svensk-norska sändebudet i London d. 29 mars 1S61.vi^s särskilda lagstiftande församlingar », men att, utom det att ett sådant sönderstyckande af den lagstiftande makten, när det rörde för Konungariket och hertigdömet gemensamma ärenden, utan tvifvel komme att försvåra frågornas lösning, skulle » riksrådets indragning icke blott vara en i Danmark ytterst impopulär åtgärd, utan äfven diametralt korsa de önskningar, som på senare tiden kraftigt nog uttalats för en innerligare förening Konungariket och Slesvig emellan ». Hvarefter han tillägger: » Svårt är det också att antaga, det danska regeringen någonsin skulle kunna af fri vilja samtycka till undertryckandet af en institution sådan som denna. » 1 Men vid alla dessa så bestämda uttalanden gör ständigt Manderström äfven å sin sida ett förbehåll, åt hvilket han ger en så kraftig betoning, att det nästan ser ut som ville han derigenom afleda uppmärksamheten från det ursprungliga förbehållet och få verlden tro, att hans vilkor är sjelfva hufvudsaken. » Ett råd », skrifver han, » hvartill danska regeringens heder bjuder henne att lyssna och som hon i handling ovilkorligen måste följa, så vida hon för uppgörelsen af tvistigheterna med Tyskland vill påräkna de för henne vänskapliga makters bistånd, är framför andra det att icke med Konungariket inkorporera Slesvig »; 2 samt: » Slesvigs provinsiella autonomi synes tillräckligt betryggad genom vidmakthållandet af hertigdömets särskilda riksdag ». 3 I oktoberdepeschen n: r ioi vänder han sig i denna punkt direkt mot danska kabinettet, tillläggande: » Hvilken än den tydning må vara, som man vill gifva åt de förbindelser, hvilka Danmark iklädde sig år 1852, finnes likväl en punkt med afseende hvarå de äro 1 Memorandum rörande danska monarkiens ombildning, maj 1861. st.
Jag anser således för ruin pligt såsom representantförklarande alt jag icke ärrepiesenlant af den ätt, hvilken jag representerar, utan att jag kallar mig representant af Svenska folketjag anser, säger jag, för min pligt såsom Svenska folkets representant, att inora detta Stånd och för Svenska folket redogöra för det votum till bifall till Utskts belänk., sorn jag afgifvit. Jag får då börja med att öppet förklara, alt jag med mycken ledsnad såg K. M:s ifrågavar. skrifvelse ankomma. Jag harle önskat att den aldrig framkommit, och jag får tillika förklara, att denna fråga icke blifvit så behandlad, som jag hade trott att den hade bort behandlas. Men då detta nu inträffat, så tillstyrkte jag, när frågan första gången inom TJtsk. förevar, det svar, sorn Utsk. gaf till 11. St. Jag gjorde det i den goda mening, att dermed skulle blifva slut. Jag ville lemna rådrum för Statsministern att besinna sig; det var min hjertliga mening, då jag deltog i detta Utskts betänk.; men beklagligen såg jag under discussionen bär, att det ej var andras mening, utan att de ville drifva det längre. Då frågan återkom till Utsk., så gjorde Utsk. sin pligt i öfverensstämmelse med de discussioner, hvilka både inom detta och inom de andra Stånden ägt rum, hvarunder yrkades, att frågan borde närmare utredas. Utsk. har sökt alt tillvägabringa en sådan utredning. Detta har likväl icke lyckats. Första gången, dä Utsk. fick handlingarna, protesterade jag emot deras utlemnande, då de ansetts böra hemliga hållas; iag ansåg nemi. StatsUtsk. icke äga rätt att meddela sådana handlingar, hvilka blifvit til! TJtsk. med grannlagenhet öfverlemnade. Genom denna min nedlagda protest ägde jag således rättighet att icke hålla ifrågavar. handlingar hemliga, ehuru jag af grannlagenhet ansett mig böra göra det och ej befordrat dem till offentlighet, hvilket jag eljest ansett böra ske.
Belöpattbe fo|tnabS*erfättniugar. ©enom be 2,000 0l:br, forn SKifetS 0tänber för grobin* erfra.*** cial>£äfare*mårbenS förBättranbe Bemiljat, ifrån ftjta SvifSbag eÄ i6 intid beit nu iitträffabe, fjät kongl 2Dlaj:t ^aft tidfäde att, i fåbane otter, forn förut på närmare fjäll fafttat £äfaremårb, för* orbita 8 ertra 95ropinciaI*£äfare, meb a5o 0i:brö arfmobe fjtparbera, nemligen: i öpefftngborg, 0öIfmttöborg, Söäritamo 10må* fanb, Sfltngöåé, 0igtuna, £juöbal i 3?orra öpefftngfanb, öper* nöfanb, otfj £pcffele i SSeflerbotten. 3)ien forn ingen föfaitbe tid ben ftflnäntba beflädningen fig anmäft, bär kongl 3)?aj:t i jlället bemifjat betta arfmobe åt en, mib Söeffra Söingåferé kptfa i 0öbermanfanb, för n fringliggattbe förfamliitgar, an* jfäflb ertra ^prooincial*£äfare. sr«a i»ofarc SörönfeMbe g>rooincial*£äfare*£Mflricten i Upfafa £än bafroa, efter ti d* vfr«e'bifWct fomften af ben ertra Q3robinciaf'£äfaren i 0tgtuna, bfifmit öfa* o* jtofioner. ' c „ „ be fran 2 tift 3; ocf) flationeit för <jprootncial£afarett t
En fin de s * ec ?e-pendant till » Vindrufvor » utgjorde, o m man så vill, Ernst Landquists därpå följande enaktskomedi » Kardborrar », där fortfasom varit i min tjänst anställd * I stället att direkt utsätta » C » torde vara lämpligt att endast stryka den punkt, bvarorn fråga är. rande det naiva svärmeriet tolkades af fortfarande fru Hartmann, nu i skepelsen af en brådm o g e n Stockholms-backfisch, s o m » afgudar » sä- songens hjältetenor. Det lilla stycket hade många lustiga pointer — fru Fahlman, fröken ÅMander o c h hr Hedlund gåfvo ypperligt fyllnadsrollerna — o c h väckte m y c k e n munterhet. Den angenäma stämningen mattades ingalunda i så klassiskt sällskap som August Blanches » Ett resande teatersällskap », s o m afslöt programmet. Den odödlige Sjövall hade en förträfflig representant i hr Grunda-; » dyrbarare » ännu var d o c k hr Backströms garfvar Gråström och allra » dyrbarast » hr Personnes Öländer — en sublim prestation I D e t o m v ä x l a n d e o c h glada programmet förtjä- nar att bli långlifvadt. Premieren bevistades af konungen o c h prins Karl m e d svit. Vasateatern har öppnat sin nya säsong m e d ett lustspel i tre akter af Alexandre Bisson, benämndt » Generaldirektören », en bitande kvick satir öfver fransk byråkratism, hvilken — vi må lifligt hoppas det — har så liten tillämplighet som möjligt på svenska förhållanden. D o c k äfven en g o d portion fransk » fördomsfrihet » mänger sig in de delikata mottagningsscenerna på generaldirektörens ämbetsrum, från hvilket han protegerar eller tyranniserar sina underlydande allt efter deras uppvaktande unga fruars behag och " medgörlighet, o c h det vill sannerligen den utsökta o c h elegant öfverglidande konst till, hvilken fru Håkanson o c h hr Svennberg prestera i hufvudrollerna, för att göra den starkt parisiska anrättningen något så när smältbar för Stockholmsk digestion.
Riksgälds-Contoiret äger, att med discontvilkor och mot Två procents renta, i Riksens Ständers Bänk begagna en summa af Två Millioner R;d; och derest till Credit-Sedlars inlösen ytterligare biträde skulle tarfvas,bör det, mot enahanda vilkor, af Banken meddelas, sedan vid hållet sammanträde imellan Fullmägtiga i Banken och Riksgälds-Contoiret behofvet blifvit uppgifvet. 3. År t. Avgående Uppbörden af Riksgälds-Contoirets Fonder och hvad dervid bör iakttagas, 1. §. Uppbörden i Orterna af Allmänna Bevlllningen förrättas på lika sätt, som hittills, af Kronans vanliga Uppbörds - Betjente, hvilka härföre äro till Redovisning förbundne, utan •särskildt. Arfvode. UandsrKammererac.e» Kr,a-, S 84 Dm 4 Augusti »o-Fogdar oell Härads-Sk rifvare samt andre Vederbörande, hvilka med Bevillnings-Taxertngen äga befattning, njuta derföre Arfvode, p| sätt Bevillnings - Förordningen stadgar; äfvensom Uppbörds-mänren i Eandsorterna och, Lands-Contoiren bibehållas vid det Arfvode af Två (2) Procent, som genom Kongl. Kungörel-' Sen af den 38 Januari 1S04 är dem tillagdt för deras befattning med uppbörden af och redovisningen för den Bevillnings-Afgift, sorn skall erläggas af testamenterad Egendom samt behållna förmögenheten i Sterbhus, Samtlige Landt-Rent. mästarena i J,irnen få ifrån innevarande års början sig tillgodo beräkna Tre åttondels (|) procents Remisse-Eage å deras lie ver er ingar af Biksgälds-Contoiréts medel, med undantag af Randt - Rentmästaren i Stockholms Län, sorn får afföra blott En atttondeis (*6) procent såsom Remisse-Eage.
Hr Gr:n klandrar Dep:sChefen derföre att han med afseende å roddfartygen förordar: alt ali nybyggnad af sådane skärgårdsfartyg, l. v. borde upskjulas och f n. stå tillbaka för andra, mera vigliga och större arbeten m. m., och Hr Gr:n tror att allmänna meningen inom Sverige är af en helt och hållet motsatt åsigt. Då de skäl Dep:sChefen anför för detta sitt förslag, grundar sig hufvudsakligen derpå, att efter all sannolikhet, ångkraften äfven på mindre skärgårdsfartyg, snarligen kan komma att användas, hvartill kommer att han föreslagit 22 ångkanonslupars nybyggande, anser jag för min del Dep:sChefens förslag, härutinnan vara väl grundad!, och icke heller kan jag dela Hr Gr:ns tanke, att Svenska folket är af en motsatt åsigt. Bedröfligt likväl, om så vore, ty man hade då icke gifvit akt uppå de omätliga förändringar sjövapnet under sednare tider undergått genom ångkraftens användande på alla certer krigsfartyg, och den högst betydliga besparing af menniskokraften som härigenom vinnes. Redan vid 1847 års Riksdag, då jag såsom ansvarig Rådgifvare och Chef för Sjöförsv:sDep:tet, författade det betiink:de som åtföljde den Kongl. Propos:n yttrade jag dessa ord: vingen voväldig, lian må vara. sjöman eller ej, lärer yrka, hvarken att ren seglande eller en roddflotta skall blifva hufvudförsvarel till vsjöss för fäderneslandet. Del är ångkraftens användande på vkrigsfarlygen. och sednast skoftelbjulens utbyte mot propellern, vsom åstadkommit denna utomordentliga revolution i sjökrigsväsenvdet, och del kan ej mera bestridas alt ju ångfartygen redan till »stor del är och snart nog blifva del egentliga sjöförsvaret för alla v sjömakt er.v Redan vid denna tidpunkt hyste jag således den öfvertygelse att inom allt för länge, ångsystemet uteslutande af alla sjömakter skulle blifva antaget.
Feronia borealis Ménétr., F. gelida Mäkl., Amara alpina Fabr., Agabus subquadratus Motsch., Homalota sibirica Mäkl., Homalium angustatum Mäkl., Cylletron (?) hyperboreum Mäkl., Chrysomela septentrionalis (?) Ménétr., Prasocuris hannoverana Fabr., v. degenerata. Från Waigatsch-ön hemfördes ytterligare sju arter, som ej träffades på Novaja Semlja. Insekterna förekommo dels under stenar, i synnerhet på ställen med ymnig lemmelspillning eller i trakter rika på fogelbon, dels under varma dagar på salixbuskar. Sjöborrar förekomma endast ytterligt sparsamt i Kara-hafvet och det sibiriska Ishafvet, men vester om Novaja Semlja på vissa ställen i sådan mängd, att de nästan tyckas täcka hafsbottnen. Jemför Malmgrens lärorika afhandlingar i Kongl. Vetenskaps-akademiens skrifter och Scoresby, Arctic regions, Edinburgh 1820, I s. 502. Att hvalrossen spisar musslor, antydes redan på nedan (s. 153) återgifna holländska teckning från början af 1600-talet. Redskap af hvalrossben förekomma bland nordiska graffynd. Jemför noten på s. 46 här ofvan. Jag har 1858 sett en Phoca barbata med af ålder bortnötta tänder, hvilken till sin rödbruna färg ganska mycket liknade en hvalross och eftergaf den föga i storlek. Albertus Magnus, De animalibus. På samma ställe gifves dock en på verklig erfarenhet grundad beskrifning af hvalfångsten, med det förståndiga tillägg att det, som de gamle skrifvit härom, ej öfverensstämmer med erfarenheten. Denna bild är utförd efter ett af Frederik Muller lemnadt facsimile ur Hessel Gerritz., Descriptio et delineatio geographica detectionis freti etc. Samma bild återgifvas färglagd i Blavii Atlas major, Del I 1665, s. 25, med påskrift:
Det törde synas förmätit, alt efter en hastig uppläsning vilja göra anmärkningar vid ett ExpeditionsTJtskottets Memorial, än mera vid ett sådant förslag, som nu är i fråga; men för min del skulle jag anhålla att, som Adressen icke torde hehöfvas förr än oin Thorsdag, få genom en återremiss fästa ExpeditionsIJtskottets uppmärksamhet hufvudsakligen på det 3:dje af de upplästa förslagen, eller adressen till Hans Kongl. Höghet Kronprinsen. Genom striden i vår litteratur stå vi visserligen på den punkt, att det är obestämdt, hvilken smak som hör råda i vår vältalighet, antingen den nya eller den gamla; men jag tror hela förslaget så nära nalkas hvad man med ett enkelt namn kallar phosphoristisk!, att det förtjenar en omarbetning. Detta angående tredje förslaget. Hvad det första förslaget beträffar, torde det lätt vara hjelpt, om man endast ändrar början. Der står: att Rikets Ständer skola med glädje omfatta hvarje tillfälle att få nalkas Thronell. Det måtte väl ej vara meningen, att härmed uttrycka, att Rikets Ständer önska Riksdag oftare än hvart femte år. Detta är dock af mindre vigt; men hvad den tredje Adressen angår, är det både början och slutet, som bör förändras. Jag anhåller, att Herr Grefven och LandlMarskalken täcktes låta å nyo uppläsa första perioden af Adressen till Hans Maj:t Konungen. 0 . 2IW 3*4 Den 26 J a n u a r i i e. m. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: Utan att ingå i den af Herr Hjerta uppgjorda distinction emellan den nuvarande tidens litteratur och den phosphoristiska, får jag till Ridderskapets och Adelns pröfning blott hemställa, huruvida de orden, ”att Rikets Ständer med ”glädje omfatta hvarje tillfälle att få nal”kas Thronell,” kunna tolkas derhän, sorn. om Rikets Ständer skulle önska Riksdagarne tätare än hvart femte år. Det kan åtminstone icke jag för min del finna, och får således hemställa, om icke åtminstone detta förslag kunde af Ridderskapet och Adeln bifallas. Herr Hjerta:
Han har nemi. sagt, att theatern bör vara en moralisk bildningsanstalt. i3 H. Ji 82 Den 8 September. Nå väl! För att åstadkomma sådant, måste man först oell främst bilda correctiver, som hindra theatern att blifva motsatsen af dess bestämmelse; och jag begriper icke, huru dessa skola kunna skapas, örn icke i säkerheten, att allmänheten förvaras emot osedliga representationer. Hr Dalman: Ur samma synpunkt, som Gr. Horn velat upptäcka medel till förekommande af osedliga representationer, borde man äfven införa censuren i afseende å alla tryckta skrifter, hvilka jag anser kunna innefatta större fara för sedligheten än något spectakel, så vida nemi. massan af folket har håg för det osedliga. Man såg i Paris, der man efter revolutionen i början uppförde osedliga pjeser, att de blott verkade derhän, att folket icke ville se dem. Sådant torde bevisa, att sedligheten har en helt annan grund; och jag tror, att lasten väcker större afsky, då den skådas i dess hidösa form från theatern, än då man endast derom läser eller föreställer sig den. Yi hafva hos oss sett en pjes af den nyare Franska skolan: Trettio år i Paris. Man kan icke neka, att den är ohygglig, men jag är öfvertygad, att en spelare ej ser den utan nvtta; åtminstone väcker den visserligen icke någon till passion för spel. Man öfverskyler lasten och säger, att man gör det för alt icke såra sedligheten. Jag tror icke, att man häri har rätt; och då jag ar öfvertygad, att om ock censuren komme att undanhålla en eller annan grof scen, den säkerligen komme att approbera de mest omoraliska och i deras inre osedliga stycken, endast handlingen vore insvept i granna och oanstötliga ord, och jag tillika tror, att sådant vore af ett vida mera menligt inflytande på den verkliga sedligheten, kan jag icke annat än finna förslaget skadligt, och det är mig obegripligt, huru någon kan försvara en censur.