Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna nådiga framställning hafva Rikets Ständer tagit i behörigt öfvervägande; och enär Staten allt hittills, utan någon kommuns deltagande, vidkänts utgifterna för byggandet och underhållet af de på vägen mellan hufvudstaden och Drottningholm befintliga broar, sednast'för den ombyggnad af Trallebergs bro, hvartill medel vid förra riksdagen anvisades, hafva Rikets Ständer ansett Staten icke heller nu böra undandraga sig att bekosta den ombyggnad af Nockeby bro, som kan finnas behöflig. Som i detta afseende förekommer, att den vestra delen af ifrågavarande bro är i det förfallna skick, att densamma oförtöfvadt behöfver ombyggas, och att å östra delen af bron, derest densamma vidare skall kunna begagnas, en alltför kostsam reparation erfordras, genom hvilken likväl brons bestånd endast kan för en kortare tid betryggas, hafva Rikets Ständer, lika med E. K. M:t, funnit ändamålsenligast, att bron i hela dess sträckning med ens ombygges; hvadan Rikets Ständer, då kostnaden härför, enligt upprättade kostnadsförslag, uppgår till en jemnad summa af 83-,000 R:dr, beviljat det af E. K. 31:t till förevarande ändamål begärda anslag af 83,000 R:dr, alt från Riksgälds-kontoret utgå. I sammanhang härmed och då, i likhet med hvad Rikets sednast församlade Ständer, vid anmälan om beviljandet af anslaget för ombyggnad af Trallebergs bro, i underdånighet hemställde, Rikets Ständer anse, att, för nu ifrågavarande bros begagnande, sådan afgift bör bestämmas, hvarigenom en fond kan bildas för brons framtida underhåll och ombyggnad, men Rikets Ständer af den Nådiga Propositionen inhemtat att, i anledning af berörda underdåniga framställning och sedan E. K. Mits Refallningshafvande i Stockholms län till E. IL M:t öfverlemnat underdånigt förslag tili förändring och förhöjning af gällande taxa för bropenningarne vid så väl Tranebergs som Nockeby och Drottningholms broar, E. K.
Å den sålunda utsatta dagen tillstädeskommo Jurymännen och 18 Åklagaren; , men icke Munck af Rosenschöld. Jurymannaeden aflades och den fråga framställdes: »Ar skriften brottslig efter det lagens rum, — 3 § 9 momentet Tryckfrihetsför»ordningen samt 6 Kapitlet 5 § Missgernings-Balken, sådan denna § lyder i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, — Åklagaren åberopat?» hvarjemte till Juryn öfverlemnades protokollerna i målet, en kort sammanfattning af sakens beskaffenhet och skick, samt det tidningsblad, deri åtalade skriften blifvit införd. Juryn besvarade den framställda frågan med Ja; men Rätten fann Svaranden böra lemnäs tillfälle att yttra sig öfver de ersättningspåståenden, som blifvit af Åklagaren så väl för egen som Kronans räkning framställda samt uppsköt för sådan orsak målet till den 27 Juni, dä Munck af Rosenschöld, som med afseende å Juryns utlåtande och målets urbota beskaffenhet skulle häktas, borde för Rätten inställas. Sist omförmälda dag blef äfven Rosenschöld för Rätten instäld. Han beslred de af Åklagaren framställda ersättningspåståenden, och fordrade för egen räkning 2000 Rdr Banko i skadestånd jemte ansvar å den eller dem, som vederborde, för det våld, hvilket genom och under rättegången blifvit honom tillfogadt, hvarjemte han yrkade att varda å fri fot stäld emot borgen, äfvensom att en af Rättens ledamöter skulle för jäfvig anses derföre att Rosenschöld, såsom Ombud, angifvit honom hos Kongl. Hofrätten för förmenta embetsfel, i en annan sak och annan Rätt begångna. Rådstufvurätten dömde Rosenschöld, enligt förut omnämnda 3 § 9 mom. Tryckfrihetsförordningen samt (i Kap. 5 § Missgernings-Balken och Kongl.
Brot. 1865 & 1866. 5 Sami. 1 A/d. 6 Haft. 1 2 Bevillnings-Utskottets Betänkande JYi 8. att Kongl. Maj:t, vid underdånig föredragning af ett den 22 Juli nästlidna år 1865 utaf särskilda af Kongl. Maj:t, med anledning af Rikets Ständers nyssberörda underdåniga begäran, den 6 November 1863 i nåder tillförordnade komiterade afgifvet betänkande med förslag till ny tulltaxa, jemte underdånigt utlåtande deröfver af Kongl. Maj:ts och Rikets Kommers-kollegium, samt Kongl. General-tullstyrelsen, funnit Sig, med afseende på den långt framskridna tiden för detta riksmöte, icke böra till Rikets nu församlade Ständer aflåta nådig framställning i ämnet, men deremot täckts förordna, att såväl komiterades berörda betänkande som omförmälda deröfver afgifna utlåtande skulle tillställas Utskottet för att vara tillgängliga vid den behandling af frågan rörande tullbevillningen, som vid innevarande riksdag förekomme, för sådant ändamål öfverlemnat nyssomnämnda betänkande och utlåtande. Vid häraf tagen kännedom har Utskottet inhemtat, att Kongl. Maj:t, som väl behagat anbefalla bemälde komiterade att taga i betraktande, huruvida den af Rikets Ständer ifrågasatta förändringen i förtullningssättet af bränvin lämpligen kunde ega runi, deremot, i fråga om de allmänna grunderna för tullregleringen, meddelat komiterade nådig föreskrift att, under fortsatt tillämpning af handelsfrihetens grundsatser, visserligen iakttaga, att författningen måtte vinna erforderlig enkelhet och tydlighet till lättnad och säkerhet vid tillämpningen, men jemväl att införselstullarna för fabriksoch handtverksvaror, hvilka utgöra föremål för tillverkning inom landet, måtte i de fall, der det funnes erforderligt, så jemkas, att dessa förbrukningsartiklar icke blefve öfver höfvan fördyrade.
Ej må Riksdagsman häkEj må Riksdagsman under Riksdag häktas för mindre förbrytelser eller för skuld tas för mindre förbrytelser eller för skuld insättas; insättas; tjenstehjon. tjenstehjon, § 80. Riksdag må ej räcka längre, än Tre Riksdag må ej räcka längre, än Fyra månader från den dag, då Konungen låtit månader från den dag, då Konungen om Stals-Verkets tillstånd och behof Riklåtit om Stats-Verkets tillstånd och hesens Ständer eller deras Siats-Utskott hof Riksens Ständer underrätta. Skulle, underrätta. Skulle likväl, vid nämnda vid nämnda tids förlopp, ärendena ej vara tids förlopp, ärendena ej vara algjorda, afgjorda, gånge som i Regerings-Formens anmäle Riksens Ständer det hos Korum109 § stadgadt är. Riksdag må äfven gen, och aske. att Riksdagen mätte fortslutas innan Fyra månader till ända fara någon viss tid af högst en månad gått, enär samtliga Stånden sådant be derefler; börande minst 'frenne Riks-Stånd gära. hafva sig örn denna önskan förenat. Bänder sig, att, vid den sålunda förlängda Urtima Riksdag md af Konungen tidens utgång, mulen ändå icke blifvit afupplösas, när Ilan sä för godt finner, slutade, gånge som i Regerings-Formens lith. till !i. St. Prat. I Höft. 5 34 Konstitutions-Utskottets Memorial M 2. 109 § stadgadt är. Riksdag må äfven slutas innan Tre månader till ända gått, enär samtliga Stånden sådant begära. § 81. Då Riksdag RiksdagsDå Riksdag — RiksdagsBeslutet. Deruppå fork lare Konungen Sjelf, Beslutet. Deruppå förklare Konungen Sjelf, eller genom Stats-Ministern för Utrikes eller genom någon af Stats-Ministrarne, ärendena, Dess bifall till Riksdagens s'uDess bifall till Riksdagens slutande och tande och hemförlofve Ständerna. hemförlofve Ständerna. § 82.
Jag kan icke instämma deri, att denna punkt kan uteslutas, Den torde vara nödig för sammanhanget i det hela, och det är ett väsendtligt stadgande, som tilj slutet är intaget, nemi, att Bancostyrelsen hör vid hvarje års ingång beräkna tillgångarna för cassacreditiven; ty det visar, att Bancostyrelsen icke för hvarje dag skall uppgöra en sådan beräkning, utan vid hvarje års början på grund af förhållandet under det föregående och de medel, som vid årets slut finnas, hvilket allt synes mig vara ganska riktigt, Hvad som må till cassacreditiv användas, om det blott är den tillgång, som skulle vinnas genom en tillräcklig proportion emellan silfver och sedelstock, eller om dertill äfven hörer Bankens behållna räntevinst, det har B. o, Ad, ännu icke afgjort, och det blir föremål för ett senare beslut. Au talas, enligt Hr v, Troils förslag, endast om de tillgångar, sorn för cassacreditiv ära bestämda. Jag tror derföre, att punkten bör bibehållas med den redaction, som Hr v, Troil uppgifvit, och hvilken, om jag rätt minnes, innehöll, att a 11 nödig varsamhet bör användas, så att de till cassacreditiv anslagna tillgångar ej må öfverskridas. Den af Hr v. Troil föreslagna redaction upplästes, så lydande; att ali nödig varsamhet användes, sä alt de för cassacredi tiven befintliga tillgångar ej öfverskridas, samt att Bancostyrelsen vid hvarje års ingång uppgör beräkning af hvad som till cassacreditiv kan blifva för året disponibelt. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle, för min del, blott tillstyrka, att man i stället för: ”befintliga tillgångar,” mätte införa; ”användbara tillgångar,” samt att ordet: ”ia k ttages,” må nyttjas i stället för: ”användes.” Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. den sist upplästa redactionen med den af Hr v. Hartmansdorff föreslagna förändring, att i stället för ordet: användes, skulle insättas ordet: iakttages, och i stället för ordet: befintliga, skulle sättas ordet: användbara.
Hwad angar upbörden af Conwirets Fonder och Inkomster, sä mäste harwid tillses, akt de medel, hwit' ka uti Lmdt.Ränkeriecne och andra Ilpbdrdsstälien inflyta, Uti »vederbörlig ordning warda lefmererade, i hwilket afseende nödigt är arr de förflag ölwer upbörden, hwilka ifrån LanLt-Ränkerierne kill Contoiret stola afgifwas. vrdenleligen inkomma, sä att tidigs påminnelser om Upbördrns insändande mage kunna 642 Den 14 Februari!. göras och dynast, att sedan penningarns till Con» toiret inkoinmit, de fattima noga och med säkerhet wärdas, sam: sa fort 6g göra later för RiksgäldsContoirets räkning i Bananen eller Deposirions-Conrviret insarras. Det hander ganska ofta att sä berydeliga remisser pä en gäng sammanstöta, att någon tid ätgär innan de kunna npräknas och ä »vederbörliga ställen insättas; Och Contoirets Castello är nu den enda person som nr,der liden har penningarne under sin wärd. Om någon stada härigenom hilli,ls ieke stedt sä bewisar icke det a att Controllen är nog pälitejig. Alt gnförrro ät en enda person, hwil.en hänseende till uxbördens bestaffenhet icke kan älaggas att ställa någon borgen för sä högst betydeliga Summor, som ofra kunna komina uti fräsa, torde i sjelswa principen wara gansta wädligt, Wid igoo ärs Riksdag blef wäl förordnadt, att en ibland Fullmägtige i sänder skulle föra anno* ration öfwer alla ifrän Ränterierne ankommande penmnge-remister, samt kontrollera att Insättningsattesterne blefwo ordenteligen upwisade; och hwarwid tillika stadgades att, om hinder med penningarnes upräknande och infattande skulle möra, borde sädans till Fullmägriges Protokoll anmälas.
Nämnde förbud, som tillkommit under det bergsbruk vid Stora Kopparberget drifvits för Kongl. Maj:ts och kronans räkning och sedermera, när bergsbruket öfverlåtits till ett bolag, blifvit till dettas förmån förnyadt, hade, så länge Stora Kopparbergets grufva var af vigt för hela Riket och skogarne utgjorde Kongl. Maj:Ls och kronans samt skattejords-egarnes gemensamma tillhörighet samt under det allmogen uti Bergslaget kunde påräkna en säker och redbar afnämare af sina skogseffekter, mot skäligt pris, efter motionärens tanka, varit i stats-ekonomiskt hänseende nödvändig, i rättsenligt försvarlig, samt dessutom för allmogen föga betungande; men numera, sedan tillverkningen vid grufvan nedgått till en obetydlighet emot hvad den fordom utgjort, hade ett motsatt förhållande inträd t. Grufvan vore icke mer för landet af den allmänna vigt, som tillförene; den Bergslaget tillagde förmån vore icke för detsamma erforderlig, utan begagnas jemväl för afsalu, och betalningen vore vanligen så ringa, att då t. ex. på Klar-elfven och dess tillflöden en tolft sågstockar betalts med 26 r:dr 32 sk., Stora Kopparbergs Bergslag åter icke beviljat mer än, år 1848, 4 r:dr och sedermera 6 r:dr allt banko, per tolft, oaktadt säljaren måst bekosta flottningen af timret ända till 3 å 4 mil. Betydlig skiljaktighet förefunnes jemväl emellan de i markegångs-taxan och af Bergslaget bestämda pris, enär, under det markegångs-laxan upptoge priset å en stock till 1 r:dr 24 sk. och ett stafrum ved lill 2 r:dr, den förre af Bergslaget betalts med blott 28 sk. och det sednare med endast 32 å 40 sk., allt banko, inberäknadt flottningsbesväret. På grund häraf och då dessutom genom de bommar,’ som, lill förbin - Lagtamt Allm.
» Kungsgården Billesholm i sistnämnde härad och Wrams socken, in delad först till Ryttmästare-boslälle vid Billesholms kompani, men numera till andre Majors-boställe vid Skånska Hussar-regementet. » Årup i Billeberga socken af Rönnebergs härad, indeladt till Säteshem man för Ryttmästaren vid Landskrona kompani af f. d. Norra Skånska kavalleri eller numera Skånska hussar-regementet. Inom Kristianstads län: » Sandby kungsgård i Sandby socken af vestra Göinge härad, indelad till boställe för Ryttmästaren vid Sandby kompani af f. d. Norra kavalleri-regementet. » Svabesholms kungsgård i Mälby socken af Allbo härad, förut indelad till boställe åt Ryttmästaren vid Svabesholms kompani af f. d. Södra kavalleriet eller det nuvarande Skånska dragon-regementet, men numera anslaget till andre Majors-boställe vid samma regemente. » Kungsgården Bäckaskog, hvilken, belägen i Kiaby socken af Willands härad, förut varit anslagen såsom boställe dels å Staten dels å Ryttmästareskapet, vid Lifkompaniet åt Öfversten vid f. d. Södra kavalleri-regementet, men numera innehafves, enligt särskild öfverenskommelse med Regementet, af Hans Maj:t Konungen. » Lillö kungsgård i Åsums socken och Gärds härad, förut indelad till boställe åt Majoren vid f. d. Södra kavalleri-regementet, men numera anslagen till chefen för Skånska dragon-regementet. » Herrevads-klosters kungsgård i Riseberga socken och Norra Åsbo bär rad, förut indelad till boställe åt öfverste-löjtnanten vid Norra kavalleri-regementet, men numera indragen och utarrenderad för gamla passevolans-kassans räkning. » Tomarps kungsgård i Qvidinge socken och Södra Asbo härad, indelad till boställe för Öfversten vid Norra kavalleriet eller numera Skånska hussar-regementet; och 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 93.
Myntet nu är sämre , än det var 1774* När nu således Hennes Majits redan bestämda rätt uppgår lill 70,^00 R:dr B:co i Penningar; sä har ju Stats-Utskot-ut , oj allenast, icke föreslagit någon ersättning för Wadstena Slotts iståndsättande och roeublerände samt för utstyret, utan äfven fråntagit Hennes Majit den fria dispositions-rätt af Starby Kungsgård, som Hennes Maj:t lagligen tillhör. Denna" förminskning i Hennes Maj:ts rätt, anser jag obillig , samt begär; derföre en sådan ändring , att en ersättning för Hennes Maj:t i Giftermåls-Contractet lofvade serskilta förmohner ma anslås Hennes Majit med to,000 R:dr Bico; så att Appanagen inalles blir 80,000 R:dr, dä all fråga om Starby Kungsgård torde få förfalla. Ehuru jag, icke anser rättsbegrepp böra vika för considerationsr; utber jag mfg likväl att nu få bemöta de, som man framställt till försvar för Betänkandet. Man har jemfört den föreslagne Appanagen med den, som vår gist afledna Enke Drottning hade; men jag frågar, är en sådan jemförelse i något enda afse. ende grundlig? Den en3 började år 1792 och slöts 1813; och var väl vid medeltalet af samma tid, Myntets varde så fallit, som det na 42 Den 18 April, är, då den andra först börjar? Den förra Enke Drottningen var Personligen rik, då deremot Vår nu varande Enke-Drottnings enda Rikedom består i Hennes Dygder och Hennes 40-åra rätt till Svenska Folkets kärlek. — Man har nämnt Hennes Maj:ts Appanage från Norrige; men har väl framställaren af denna hänvisning sjelf varit okunnig derom, att Norrige ingen ting er lagdt till Hennes Maj:t såsom Regerande Drottning oell således troligen ännu mindre gör det hädanefter?
Detta antal har jemväl i andra länder med ett ordnadt rättegångsväsende ansetts nödigt. Ett undantag finnes dock, och det är England; men äfven der har man genom införandet af den så kallade ”new trial” erkänt behofvet af en andra instans för bevisningars kompletterande. Öfverallt har således principen af tre instanser blifvit iakttagen. Minst skulle dessa kunna umbäras i Sverige, hvarest, på sätt Utskottet förut anmärkt, folket, som nemligen vid första instansen sjelft utför sina angelägenheter, de der oftast, till följd deraf, icke fä tillräcklig utredning, blifvit vandt att, utan allt för dryga kostnader eller för stora svårigheter, få utredningen fullständigad vid en högre domstol. Skulle de för sådant ändamål städse behöfva vända sig till rikets Högsta domstol, blefve följden den, att man nödsakades göra denna domstol lika tillgänglig, som Hofrätten för närvarande är; men deraf blefve åter den följd att domstolens göromål komme att så ökas, att de ej kunde medhinnas, utan mångdubbling af arbetsstyrkan, hvilket sannerligen ej vore välgörande, serdeles för statens tillgångar. Att åter bibehålla de vilkor, som gällande lagstiftning bestämmer för rätt att påkalla Högsta domstolens pröfning, och ändock minska instanserne till två, skulle ej fördragas af ett folk med den vana som nyss är nämnd; ty det tvingades nära nog derigenom i allmänhet att åtnöjas med underdomstolens beslut. Man kan väl invända att dessa beslut, om de voro produkter af flere lagfarne mäns gemensamma öfverläggning, skulle hos folket vinna större anseende, än om blott en lagfaren med icke lagfarne ledamöter deri deltagit; men på föreställningen om en sådan opinion torde man ej böra bygga, isynnerhet som erfarenheten ådagalagt att, i förhållande till de vid Rådhusrätterna handlagde mål, antalet af de i Hofrätt fullföljda icke varit mindre frän de Rådhusrätter, sorn utgöras af endast lagfarne ledamöter, än från dem, bland hvilkas ledamöter blott funnits en lagfaren. Det är ej eller alltid blott önskan att erfara en högre domstols omdöme, tv idet om lagligheten af underdomarens beslut, som föranleder måls fullföljd.
Af våra Kameral-författare, hvaribland jag vill särskildt nämna Rabenius, veta vi, att förhållandet med bergslrälsejorden icke är detsamma som med det Adeliga frälset, nemi. att frälserätten beviljades genom privilegier, utan att bergfrälsejorden fick sin frihet emot åtagande af andra skyldigheter till bergslagen. Då K. M. vid sista Riksdagen till R. St:r gjorde framställning om dessa skyldigheters uphörande, så voro de jemväl af R. St:r godkända ordalagen sådana, att Statsmakterna skulle vara oförhindrade att ställa dem från sina skyldigheter till bergslaget befriade bergsfrälsejorden i samma kategori som den öfriga skattejorden. Då det tillika är en känd sak, att skjutskyldigheten i Dalarne är särdeles tryckande, anser jag det vara med billigheten öfverensstämmande, att R. St:r hos K. M. begära en undersökning, huruvida icke bergsfrälsehemmanen borde i skjutsningsbesväret deltaga. En sådan förändring har länge utgjort föremål för provinsens önskningar, och jag får derföre, med stöd af hvad jag nu i korthet anfört, anhålla om bifall till Betänk. Sedan härefter lindert. RiddarhusSekret. på förfrågan af Frih. Alströmer, uplyst att förevide Betänk, blifvit afslaget af Borgare - m D«n 28 November. St. och bifallet af BondeSt. men att underrättelse om PresteSt:s i ämnet fattade beslut icke ännu till R. o. Ad. inkommit, yttrade Frih. Alströmer: På enskild väg har mig blifvit meddeladt, att äfven PresteSt. afslagit Betänk, Härmed må vara huru som helst, anhåller jag fortfarande, att R. o. Ad. måtte förkasta förslaget. Det är visserligen sannt hvad Gr. Sparre sagt derom, att en kameral-lorfattare framställt den åsigt, att det skulle bero på K.
Garat, hvilken lika väl som den öfriga verlden kände till de husliga förhållandena i Tuilerierna, hade sinnesnärvaro nog att låtsa, som om han ej märkte de inträdande, och fortsatte att sjunga. De öfriga gästerna började oroligt flytta sig på stolarne, damerna hviskade bakom solfjädrarne och vexlade betydelsefulla blickar. Joséphine hade blifvit helt blek — hon reste sig halft upp och gjorde min af att gå sin man till mötes. Han tycktes emellertid ej taga någon som helst notis om henne. Utan att helsa på någon särskildt, blott med en tvär, högmodig hufvudböjning, gick han, med rynkade ögonbryn och utskjuten underläpp, långsamt fram i rummet och tog plats — beständigt med Duroc bakom sig — i en högryggad länstol, som stod i närheten af Joséphines soffa. Garat fortsatte ogeneradt sin sång — det såg nästan ut, som om han inte alls hade lagt märke till de nya åhörarne. Aldrig hade den skälmskt-sentimentala visans sista strofer åhörts under en så ohygglig spänning. Ett par af gästerna, som voro placerade närmast dörren, smögo sig ut så obemärkt som möjligt. Hortense de Beauharnais följde med ångest enhvar af styffaderns rörelser. Strax hon såg honom i dörren, blef det henne klart, att han blott var kommen hit för att med en eklatant scen göra slut på förhållandet till Monsieur Charles. Hon hade så ofta — ung, som hon var — blifvit brukad som medlare mellan modern och hennes man, att de inga hemligheter hade för henne, och hon gjorde sig inga illusioner om sin moders oskuld. Hon såg gästernas halft ängsligt nyfikna, halft ironiskt skadeglada blickar — de väntade med spänning på skandalen, den måste förekommas. Hon steg upp, och i samma ögonblick Garat slutade, lade hon sin hand på styffaderns skuldra. Han vände sig om och mätte henne med en så isande kall, barskt förvånad blick, att hon strax modlös lät handen sjunka och vände sig bort. När han såg sådan ut, visste hon, det tjenade till intet att försöka inverka på honom. Han reste sig upp:
Commerce-Collegii Advocat-Fiscal, i egenskap af Fondernes Ombudsman, förda Diarium, inhemtat, att lagsökningsärenderne blifvit i vederbörlig ordning utförde och bevakade. Slutligen få vi anmäla, att, med undantag af hvad här ofvan blifvit uppgifvet, icke något varit att erinra, hvarken vid förvaltningen af de under Kongl. Commerce-Collegium ställde Fonder och medel, eller vid de deröfver för åren 1820 och 1821 upprättade böcker och räkenskaper, hvilka vi funnit vara med utmärkt ordning och redighet förde. Till upplysning om Manufactur-Discontöch Ull-Discont-Fondernes behållningar, inkomster och utgifter för åren 1820 och 1821, bilägga vi de öfver dessa Fonder för nämnde år författade Capital-slut; äfvensom ett utdrag 5 6o Riksens Ständers af räkenskaperne öfver Manufacturoch Eskilstuna Fristadsmedlen samt Spinnhusoch Arbetshus-Fonderne härjemte bifogas. Stockholm den i3 December 1822. På Höglofl. Ridderskapets och Adelns vägnar: Joli. Heim. Gyllenborg. Gust. af Ugglas. C. J. af Nordin. A. TV. Riben. D. af Uhr. Carl Magn. af Robson. På Högv. Preste-Ståndets vägnar: Sv. TVijknian Gasp:son. Magn. Fr. Forssander. M. Sundius. G. L. Sivertson. Matth. Jacobson. P. Kölmark. På Yällofl. Borgare-Ståndets vägnar: And. Svedelius. B. J. Kursell. Fr. Langenberg. F. Lake. J. A. Carelli. På Hederv. Bonde-Ståndets vägnar: Joh. L. TViklund. Pehr Nilsson. Anders Nilsson. Pehr Olsson. Carl Bergman. Samuel Andersson. J. H, v. Sydov. Capi - . a Samt. 3f> 563 Riksens StänderS Capital-Slut öfver Manufactuf D eb et. Balance från År 1819.