Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utskottet äger tillförlitlig kännedom derom, att på flera orter i Riket Ekbarken är så litet efterfrågad, att Garfrerildkaren ej en gång vill antaga Jordbrukarens anbud, att utan pen minsta afgift erhålla barken lill fri disnosition, om han endast åtager sig afskalJingsbesväret; och enär i sådan händelse ordbrukaren ej mindre ser Ekbarken onyttigt bortruttna, utan ersättning för arbete och möda, än äfven sig sje,lf blottställd för BeSV. och Ekon. TJtsk. Betankanclcn. 517 Rättegångar och böter, i händelse han *j till alla delar skulle uppfylla Författningens, för ingen nyttiga, men för honom högst skadliga föreskrift,- så tror Utskottet sig äga full anledning, att i dessa fall anse ifrågavarande skyldighet såsom ej i ringa nion betungande, och hyser derföre den öfvertygelse, att Riksens Högloft. Ständer finna den lättnad, Utskottet nu föreslagit, vara både med billighet och rättvisa öfverensstämmande 5 Hvilket dock, jemte tvänne I_.edamöters i ämnet afgifna serskildta utlåtande, till Riksens Högloft. Ständers egen pröning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 2 Aprill 1818. Transsumt af Protocollet hållet uti Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskott den 2 Aprill 1818. § 4- ' —■ RiksdagsFullmägtigen Berg i från Bohuslän reserverade sig, såsom bibehållande samma öfvertygelse om nyttan af Ekbarkens expoiträttighet, hvilken Utskottet i sitt förra Betänkande, som alternativ, framställt. Herr Friherre Edelcrnntz A. N. framförde den anhållan, som bifölls, att till Respective RiksStånden måtte, såsom dess serskilda tanka, få åtfölja Friherrens den 21 sistlidne Januari till Protocollet i detta ämne afgifna anförande, så lydande : Den allmänna författning, som ovillkorligen föreskrifvec bar - 518 Besv' och Ekon. UtsJc.
Skulle det vara för att inleda stiftandet af ett bolag, likasom år 1809, och inleda det i den tanken, att när Ständerne beviljat 23o,ooo r:dr och kändt är alt det fordras 4 mil - Den 2/J Mars e. m. lioner, så måste deras afsigt vara att äfven gifva det återstående koslnadsbeloppet: hade man då icke tagit på hand att man vill gifva 3,700,000 r:dr lill. Vill man det, så aidel bättre att nu rakt och öppet åtaga sig en sådan förbindelse, om den också ej skulle kunna uppfyllas förrän i en framtid. Men att nu lenina 23o,ooo r:dr till ett arbete som fordrar minst 20 gånger denna summa, det tror jag verkligen vara att kasta dem i hafvet, och anser jag vara ett beslut, som skulle vara mindre passande för R. St. Men deremot, då frågan i hela sin vidd är af största värde, äfven om det måste öfverlemnas åt våra barn att fullborda den till större delen, och den mindre delen icke är större än att jag hoppas att i vår närmaste framtid, d. v. s. vid nästa riksdag, tillgångar dertill skola kunna beredas; så instämmer jag med PresteSt. att man icke bör vara nidsk med de anslag, som lemnäs lill undersökningar. PresteSt. har dertill beviljat 20,000 »':dr. Detta är en temmeligen vacker summa, men vill man gå till 40,000 r:dr för undersökningar, så alltför gerna. Men alt bevilja 280,000 r:dr för ett arbete, som minst fordrar 4 millioner, det anser jag, på sätt jag nyss haft äran yttra, vara till intet ledande. °Jag anhåller om propos. till instämmande i H. PresteSl:s beslut. Ilr Lagergren, Anders:
Jag utsäger denna mening ej utan hopp, att af dem, hvilka värdigals med någon fördragsamhet läsa el - Den 25 Januari i f. m. 235 ler höra mig, dock icke blifva dömd såsom tryckfrihetens ovän, såsom tidnings-publicitetens vedersakare. Men dårades olyckligtvis denna förhoppning, återstod likväl för mig intet val. Jag kan icke tveka i det jag redan gjort, som är och förblifver, att heldre söka gagna än behaga; heldre sluta mig till gemensamma, och derföre stadigvarande intressen, än hylla exclusiva och derföre öfvergående opinioner; heldre mödosamt sträfva på samhällsordningens enformiga men af seklers erfarenhet banade stråt, än låta svindlande vindföra mig på tidsandans rörliga böljor. Herr Bruncrona^ Gustaj Adolfa anförde skriftligen: Icke ännu invald till Ledamot af ConstitutionsUtskottet, då hufvudgrunderne för en förändrad TryckfrihetsFörordning af detta Utskott bestämdes, har jag icke deltagit i öfverläggningarne och beslutet derom. Då jag således blolt öfvervarit behandlingen af detaille-frågorne, är det i en ganska obetydlig mon hedern af förslaget mig tillkommer i händelse det är godt, hvaremot, om det skulle förtjena klander, jag mycket väl kunde frigöra mig från all förebråelse. Men då jag icke gör någon hemlighet af mina tänkesätt, och såsom nu mera Ledamot af Utskottet, anser mig moraliskt förbunden, all öppet bekänna dem, har jag, uppmanad af de stridiga och ända lill ytterlighet brag - 236 Den 25 Januarii f. m. te åsigter af ämnet, hvilka på förhand varit uttalade och jag föreställt mig äfven i dag skola söka göra sig gällande, trott mig höra bryta den tystnad, hvilken jag i allmänhet, af god anledning, pålagt mig. Jag instämmer med Utskottet i dess grund-ideer, och tror mig icke derigenom biträda den fria yLtrande-rättens undertryckande, Den, som känner mina tänkesätt, känner ock, alt desse gynna tidens verkligt liberala idéer.
Är det frihet, att en får supa som en tratt för att tio andra ska bli olyckliga? att en får stjäla och skoja fritt för att hundra andra ska gå miste om allt, som hör fria människor till? Det är tyranni det, min herre inte frihet ... Och gunås, tyranniet importeras i det här landet mer för hvar dag ... Men ni germaniska folk vet ni hvad felet är? – ni är en afundsam race, därför unna ni inte hvarandra friheten. – Ser ni – amerikanen har många sidor, men det är en sak han rakt inte är: han är inte afundsjuk! Det är hans kungliga racemärke, herre ... Afunden däröfver hos er, den kallas så ofta för samvetsgrannhet den – ah ... jag har känt mycket folk i mina dagar, och själf har jag färskt europeiskt blod i ådrorna ... men vet ni, mister Hultman – aldrig såg jag så ofta afunden få namn af moral som hos nordeuropeiskt folk ... I herr Mac Loughlins skelettmagra ansikte, som nästan åldrats under allt upphetsadt allvar, kom åter ett godmodigt sorglöst sken. Han lade sin hand kamratlikt på Tores skuldra. – Well, mina herrar, det vill inte bli arbete af i dag – ligger något af fest i luften – kasta så godt af er öfverdraget, Hultman, så gå vi ut och ta oss en kotlett och ett glas golden sherry – helgonet till ära. Litet senare, då solen redan kastade sneda strålar öfver State Streets hundra spegelfönster, sutto arbetschefen och hans underordnade i ett ensamt hörn på en restauration vid den vårdade Wabash aveny. Det var en af Chicagos få platser, som erinrade om Östern; i den ljumma förstugan grönskade palmer och blommade kamelior, och inne på de sammetsmjuka mattorna tassade negrer i frack, tyst som i ett likrum; gästerna talade ytterligt dämpadt eller serverade sig fullständigt tysta från fat med lock af silfver. – Mister Hultman, sade amerikanen sakta och höll tankfullt sitt guldgula glas mot eftermiddagsljuset, som i en smal bländande stråle sköt fram ur den ofärgade rutan på ett måladt fönster – gör er inte brådt i kväll.
Instructionen för Rikets Ständers Revisorer; anser jag, sorn deltagit i Instruclionens ogillande, mig pligtig förklara, hvarföre jag icke kan biträda den nu ifråga varande motionen. Om Ständerne, vid en påföljande Riksdag, godkänna Revisorernes åtgärder, synes mig bästa uttrycket af en sådan mening vara stadfästelsen af de anmärkningar Revisorerne gjort, och samma Revisorers förnyade utväljande. En sådan hyllning hafva ock utmärkte Revisorer tillförene rönt. En hvar påminner sig den veteran bland Ridderskapets och Adelns, hvilken, till följd af förnyade val, deltagit i alla revisioner, sorn ägt rum, jag tror, allt ifrån 1786 ända till och med i8a5, hvarefter åldern hindrat honom att fortfara lika länge, som Ridderskapets och Adelns förtroende. På sådant sätt röner en Revisor lämpligast Sländernes erkännande af hans nit och skicklighet; men alt annorledes uttrycka sitt bifall, anser jag lika orådligt, som att Rikets Ständer skulle särskildt uttrycka något klander af Revisorernas förfarande. Man vet, att de rådande meningarne ofta äro olika vid Revisionerne och Riksdagarne, ofta olika i början och slutet af samma Riksdag. Följden skulle lätteligen kunna blifva, att efterlålne Revisorer berömdes, eller att de, som allvarsamt utfört sitt uppdrag, klandrades. Folkets högsta myndigheter böra icke utsätta hvarandra för opinions kastningar. Må saken tala och historien låta en lugnare ef - 72 Den 22 Januarii f. m. terverld döma; men man bör icke onödigtvis vädja till voteringsmassorne för ögonblicket. Jag anser i allmänhet onödigt, att meddela så kallad decharge åt sådana Rikets Stvnders Ombud, hvartill valen ofta förnyas, ty bästa omdömet uttrycker sig genom samma persons återväljande eller uteslutande. Såsom Ledamot i BancoUtskotlet, har jag i början af denna Riksdag deltagit i det omdöme öfver BancoFullmägtige, som det åligger BancoUtskottet att meddela. Första öfverläggnings-ämnet var då, om icke dechargen borde utfärdas efter ett slags formulair, det vill säga, medelst afskrifning af den decharge, som gafs vid Riksdagen förut.
Ständers Allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utskott i Betänkande af den i6 nästledne Oktober yttrar och! hcmstäldt, rörande ätftkillige förän - ritz Den 14 November ändringar uri Kougl. Förordningen af den 24 Februarii 1748 om Förslag tvid Bergs och Brukshandteringen; och skulle de Refpective Med-Skä„dcn Wördsamb och »vänligen härom underrättas. kupra. V, D° Alt Borgare-Standet, i anseende till förekon,ne anmärkningar och Constiturions-UtssottekS Betänkande och sörsisg till Instruction för Riksens Ständer blisryande Hnstit«e Ombudsman, samma för, stag till wäibemäkdle sjkstott äterförwifat, skulle rvördsamt och »vä,stigen lili de Rlepective Mcd-^täaden härigenom inberättes. fät supra. dD. I anledning-af Niksdags-Fnllmägtigens för Cristianstad Herr kicrriinZs till Högloft, Lag-Utskottet remitterade memorial, hwari förestäs, att alla de brott, som af dr i Städprue Garnisonerande Soldater, Artillerister och Ryttare begqs, utom Cahernrr och Baugner, samt ej heljer kunde fä namn af subordinations - brott, matte tvid ordina, jre Domstolar upptagas, undersökas och dömas, ha, de wälbemäldke lliskott i Betänkande af den litte nästledne Oetober sig yttrar, och als ändring i hwad 1798 ars Krigs-Artiklar härom stadga, pq anförde stkal afsiyrkt; hwilkct yttrande Ständer äfwen för sin dej gillade. supra. S, D. Högloft' CoirstitutionS-Utsköttels yt, frgnde, uti memorial af den 23 nastl. Oktober, i ankel).
Emb.-Berättelse för år '1849. utsäga denna sin vilja — icke tillåta ”hvarje författare att öfver allt hvad ”sorn är eller kan blifva föremål för mensklig kunskap, genom tryck sina ”tankar kungöra”, *) utan härifrån stadga det undantag, att prest eller folkskolelärare, änskönt han i tryck ej yttrar annat, än hvad författare i allmänhet kan strafflöst yttra, dock skall vara derföre straffbar, derest det icke öfverensstämmer med kyrkans antagna dogmer. Och vill lagen icke, att prest, såsom författare, skall vara fri från inseende af förmän och från deras domsrätt; gore då lagen undantag från det budet, att ”lagligheten af ”åtalade tryckta skrifters innehåll alltid skall pröfvas af en jury eller nämnd **) ” som sammanträder vid allmän underrätt i den stad, der boktryckeriet — •— anlagdt är eller anmält blifvit”, oell förordne, huru i hvarje fall, der ett af Rikets Domkapitel anser irrlärighet linnas i utgifven tryckt skrift, som ej blifvit inom föreskrifven tid hos allmän tryckfrihetsdomstol åtalad, detta Domkapitel må kunna infordra och öppna namnsedeln och, i händelse deraf yppas, att författaren är någon under dess förmanskap börande prestman eller folkskolelärare, då ställa honom till ansvar för irrlärigheten, såsom hade han dertill i utöfningen af sin tjenst gjort sig skyldig. Och i de fall, då tryckfrihetsåtal varit anstäldt, och prest elier folkskolelärare ej blifvit fälld till sådant ansvar, hvarigenom lian förlorat sin tjenst, bör då äfven Jernnäs Domkapitlet öppet att särskildt ställa honom tili ansvar för dess meningar, såsom vore de i tjenstutöfningen yttrade. Härtill fordras dock, enligt hvad ofvanför blifvit visadt, ej blott förändring i Tryckfrihetslagen, utan ock återställande af en förut afskalfad domsrätt hos Domkapitlen öfver religionstvister, hvilka nu omedelbarligen tillhöra Hofrätterna.
St:s Bank skall äga tillfälle att göra sig underrättad om ett större antal creditiv-sökanders ställning lill lika grad som en privatbank, och huru skall R. Sl:s Bank kunna af verkställde lyftningar och insättningar å creditiven bedömma hvar och en creditiv-tagares rörelse, hvilket nu ganska beqvämt sker i hvarje privatbank? Privatbankerna i vårt land äro icke annat än en afbild af de Skottska, hvilka man så mycket berömmer. Jag anser mig i della fall höra åberopa hvad en aktad 480 Den 25 Januari f. m. ledamot af detta Hus för fjorton år sedan anförde om privatbankernas crediliv-rörelse. Han säger, i dess afhandling om banker, åberopande ett yttrande af en Skotlsk comité': ”Comiteen kan väl icke förmoda, att delta steg skulle verka menligt på cassacrcditiverna, till den grad, som åtskilliga vittnen befarat, men comiteen är obenägen att, ulan desto starkare bevis för nödvändigheten deraf, råda lill en åtgärd, som skulle kunna åstadkomma rubbning, på hvad sätt som helst, uti ett system, hvilket, efter eomiteens tanka, är så beundransvärdt väl beraknadt, för att befrämja hushållning med bruket af capitaler, väcka och underhålla hågen för gagneliga förelag, och hos folket grundlägga moraliskt värde, genom den uppmuntran det lemnar ät flit, redlighet och försigtighet.” Jag anser mig vidare böra upptaga eli annat yttrande, sorn blifvit fälldt på detta rum, nemi. att det icke vore betänkligt att sälta minimibeloppet för privatbankerna så lågt som 200,000 r:dr, oell samme talare åberopade i detta afseende Englands exempel. Jag skulle tro, att detta går an i England, der man har ett metalliskt mynt, men här skulle det vara mindre försigtigt. — Jag har väl i detta ämne skriftligen uppsatt mina tankar, men då jag redan i flera delar blifvit af andra talare förekommen, vill jag inskränka mig till en enda punkt, och får, under förklarande, att jag i hufvudsaken instämmer i de åsigter Frih.
Utskottet kan. ej; finna, att detta: stadgande innebär den minsta tvätydighet, , enär. föreskriften om, en, Förenings utredning: icke lärer kunna innefatta annat än hvad som med detta, ord förstås, i fråga om ett Bolags utredning, , att nemligen, både uppoch; utlåning inslälles, samt alla; skulderså fort ske kan: betalas-; och anser Utskottet sig af. denna, anledning ej kunna, föreslå någon ändring i 1.6; de.- punkten. Inom Borgare-Ståndet har Herr. Holm gjort deni hemställan, att, såsom ett tillägg: uti: de af. Utskottet, uppgjorda hufvudgrunder, borde stadgas, aLt Hypotheks-Foreningar icke, få. bilda sig på annat ställe, än i de städer, der Landshöfdingesäte finnes;: och att reserv-fonden mätte förvaras under KonungensBefallningshafvandes och Förvaltande Directionensgemensamma, ansvarighet.. Utom; det att , genomett: sådant stadgande, sorn Herr Holm föreslagit, , det blefve ett åliggande för hvarje delegare uti Hypotheks-Förening,. att lemna serskild inteckning», uti sini egendom för reserv-fonden, och serskild; för det lånebelopphan komme att hos. Föreningen, upptaga, och. hvilket Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 447' skulle för delegarne medföra stora kostnader oell besvär; — tror Utskottet så väl detta, som hvad Herr Holms framställning i öfrigt innehåller, tillhöra det reglementariska, hvilket, sedan Utskottet emot missbruk deraf stadgat controler, bör öfverlemnas till Hypotheks-Föreningarne sjelfve, att derom efter egen beqvämlighet förordna; och får Utskottet, på sådane skäl, afstyrka ofvanberörde stadgandes införande.
Herr «?/ Uhr; Då jag v.et, att BondeStåndet på det af mig anförde skäl, återremitterat Betänkandet, samt frågan , af enahanda orsak , äfven kommer att återremitteras af BorgsreStåndet, förnyar jag min förut gjorda begäran om §terren)iss tili de förenade Utskotten, hälst Stats-Utskottet, i, förening med O.ecQnomie-fJt i'.kottet, bör utlåta, sig i det.ta ämne. Uppå derefter af Herr, Grefven, och Lapdtr 'Mnrfkalken gjord proposition, biet Statsoch-, Bevillnings-Utskottens förevarande Utlåtande, yrå grund af Harr af Uhrs, dervid g jord,q anmärkningar, till UtskotteD åfeuemitteradt. Den i September f, ni. «5 * Herr Grefven och Landtatt, sedan Ridderskapet och Adelö med bifall till Herr von Hohenhausens motion, angående utseende af Suppleanter till Ridderskapetsoch Adelns Fullmägtige i Banken och RiksgätdsContoiret, redan bestämt morgondagen till företagande af båda dessa val, ansåg Herr Landt - Marfkalken sig böra hemställa, om icke valet af Suppleanter till BancoFullmägtige finge genast vid Pleni början i morgon förmiddag, samt valet af Suppleanter till Fullmägtige i RikggäldsContoiret, genast vid Pleni början på efi termiddageo förrättas, Bifölls. Herr Bergman, Ambrosius Magnus: Det torde vara nödvändigt, att Ridderskapet och Adeln fastställer i hvad ordning Suppleant.erne skola inträda. Herr Grefven o.ck Landt-Marskalken erinrade, att denna ordning redan blifvit uti H.err von Hohenhausens af Ridderskapet och Adeln bifallne motion bestämd, på det sätt, att den enligt Matrikeln äldste Suppleanten endast borde inträda efter den enligt Matrikeln äldste Fullmägtigen, och så vidare* / Herr Cederschjöld, Pehr Gu fia f:
Sedan i anledning af yrkadt öfwerseende af Kongl. Förordningen den 29 October i?98, rörande Lorsoch Bäk-Jnrärrningarne i Riker, detta amne blifwir hos Riksens Srander under öfwerwägande tagit, hafwa Riksens Ständer af de Handlingar och Uplysningar, som derom kunnat arhallas, funnit fullkomligen styrkt, at de Medel, som under tirul af Lorsoch Bak-Afgift til Staten influtit, blifwit til ett icke obetydligt belopp dragne fran deras primitiva bestämmelse. nos Den 27 Mars. oaktadt samma Afgift tid efter annan för sjöfarande ökats under den förevändning, at sädanr för Lorsoch Bak-Jnrättningarnes underhall ansetts oumgängeligt, och dä harti! kommer ar, enligt oparriffe, uplyste Sjöfarandes enhälliga pästaende, Lots-Jnrättningarne pä de flasta Rikets Kuster, i synnerhet pa den Bohuslaiidste,-ar 0 wida under hwad de för andamalet borde wara och hwad i andra Lander derwid längesedan blifwit tilgjordt, hafwa Riksens Ständer, til winnande af nödige förbättringar deri, ansett följande nya stadgande» i ämnet tjenlige, och anhalla derföre i underdånighet, det täcktes Eders Kongl. Maj:t lil dem dest Nådiga Bifall lemna. i:o At Lotsoch Bak-Inrättningens koncl, egenteligen bestämd at bestrida kostnaderne wid Bakars och öfrige Sjömärkens underhallande, nyas upbyggande, Krono-Lorsarnes aflöning, flere sadanes antagande och nye Farwaltens eller LotsLeders
Därför gifves eder här, samvetsgranna husmö- drar, blott det rådet: lären er hushålla, lären det genom hela ert lif, af edra föräldrar, af väninnor, ur böcker och öfverallt, där tillfälle erbjudes; sen er om i världen; hållen ögonen öppna öfverallt och använden, hvad I sett, på ert sätt för edra egna egodelar och förhållanden. Men för att återgå till vår » skräpi-revy — huru lämpligast åstadkomma någon ordning bland de föremål, som äro utgallrade till ytterligare bruk? Alldeles utan besvär och kostnad låter detta sig visserligen ej göra, men med god vilja bör det ej falla sig svårt. Af gamla bräder kan man i hörnen af ett rum lätt inrätta klädställningar, som kunna förhängas med helt billiga tyger, likaledes kan man utan snickarens hjälp, nästan utan all kostnad, anbringa hörnhyllor och klädhängare. Har man tillgång till något gammalt klädskåp, någon kista eller dylikt, är det så mycket bättre, emedan föremålen däri ligga torrare och mera dammfria. Vid inhängandet af gamla kläder, lagar man om möjligt, att hvarje enskild familjemedlems saker komma på ett ställe, så att hvarje person utan vidare kan finna sitt äfven i mörkret. Kan ej ett sådant afskiljande gå för sig, lägger eller hänger man åtminstone herroch fruntimmerskläder skilda från hvarandra. Äfven därigenom underlättas framletandet. Till bortlagda hattar, band, linne, skodon o. s. v. använder man lådor, askar, små kistor, korgar o. d. Har man ej sådana till sitt förfogande, så klipper och snickrar man sig dylika af papp och gamla tomma packlårar, som kunna fås i alla större affärer för måttligt pris. Man ställer sedan de nedpackade sakerna på golfvet i skåpet eller ofvanför detsamma, så att de saker, som tillhöra en och samma person, få höra tillsammans. På samma sätt förfar man med lappar, hvilka böra förvaras i askar och lådor. Man skiljer likaledes på de, som höra Ull herroch fruntimmerskläder. I en större familj kan man äfven skilja lapparne efter tygsorten. Allt undanstäldt glas, såsom t. ex. öfverflödiga vinoch ölbuteljer, kan man mot inköpspriset återlemna i respektive affärer, medikamentflaskor på apoteken.
Vi hafva helt oförväntadt återkommit till en strid, sorn VS Den 12 Mars c. m. jag trodde längesedan var afgjord. Jag vill icke deltaga deri, utan endast, i afseende å sjelfva saken, erinra, att Ridderskapels och Adelns beslut i denna fråga nödvändigt måste varit grundadt derpå, attén inbjudning skulle ske, emedan det i annat fall tjenade till intet, och hvar och en, som deltog i beslutet, visste alt förslag om inbjudning skulle göras. Jag hoppas derföre, alt de Herrar, som här bestridt inbjudningen, och på hvilkas financiella kunskaper man allmänt sätter ett tillbörligt värde, måtte afstå från sitt bestridande. För min del tror jag, att ritorr spannmål är en så god pant, att den tål jemförelse med hvilken annan som hälst, och jag hoppas derföre, alt Ridderskapet och Adeln beslutar inbjudning, för att kunna göra dess beslut grillande, ty utan inbjudning kunna icke de öfrige Stånden ändra sina en gång fattade beslut, och frågan skulle då komma att förfalla. I anledning af Herr Munck af Rosenschölds under loppet af discussionen gjorde begäran, upplästes å nyo BondeStåndels redan den 8 dennes e. m. uppläste ProlocollsUtdrag i detta ämne. Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af Grefve von Fersens ofvanbeiotde nu föredragne hemställan. 65 H. 26 Den 12 Mars e. m. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Ådeln behagade afsfii berörde hemställan. Ropades äfven Ja och Nej. Hans Excellence förklarade, det han icke kunnat tillförlitligen utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet. Herr Rosenblad begärde votering. Hans i Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde derefter följande voteringsproposition:
De hafva icke öga för Gud uti historien; de se intet gudomligt i det menskliga framåtskridandets lag; de tillsluta ögonen för det faktum, om hvilket filosofiens, religionens, hela kulturens häfder bära vittnesbörd, att det gifves en verldsekonomi, i enlighet med hvilken folken af hvarandra mottaga idéer, för att, sammansmältande dem med sin förra idéegendom, på sjelfständigt sätt bearbeta dem till något högre och då åter föryttra dem. Idéen utgår som ungmö ur föräldrahemmet, föres till en främlings hus och förmäles med en älskling, för att alstra nya idéer: den lag, genom hvilken slägtenas kedja bildas, råder äfven här. Hvad särskildt angår den transscendenta messiasidéen, torde icke heller den hafva utvecklat sig ur sin nationella politiska kärna, utan att zoroasterläran dertill i någon mån medverkat. I persernas religionsurkund finner man läran om Mithra, Ormuzds son, som i tidens fullbordan skall nedkomma till jorden och störta Ahrimans välde; i den äldsta rabbinska och kabbalistiska litteraturen omtalas en engel vid namn Metatron såsom varande det första af Gud skapade väsen, en furste öfver alla englar (likasom Mithra är furste öfver Izeds), Satans förnämste bekämpare (likasom Mithra är Ahrimans), mensklighetens förespråkare hos Gud och öfverbringaren af dess böner (likasom Mithra frambär Ormuzdtjenarnes böner), samt slutligen (alldeles som Mithra) regnets och fruktbarhetens gifvare. Denne Metatron säges af de rabbinske kommentatorerna vara åsyftad, der det talas om förlossaren (Gen. Innan rabbinernas kommentarier gjorde namnet Metatron bekant, synes det hafva varit ett bland de englanamn, som bevarades inom esseernas slutna sekt och i kabbalisternas mystiska skola. Kabbalisterna begagnade det, likasom andra namn, för sina uträkningar.