Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
hade lart mig att med vissa förbehall lyssna till dessa hans glansnummer, " ty, " hade han en gAng anförtrott mig; " har var en gAng en fru frk ' Helsingbörg, som reste omkring och ville ha historier - jag visste inte, jag skulle hitta pi, och SA matte jag ljuga ' na s8 full .med historier - och se ' n har jag last deni tryckta i bok! n. Vanskapen mellan mig och Knut Laveson stadfastes &amp; n ytterli.gam under de följande dagarna geuom nAgra rullar tobak till hans vinterförrAd och en och annan flaska ö1 hos mor Cilla, Ofta nog vankade gubben.ovanligt fundersam omkring; brehet., som skulle skrifvas - och sändas med mig till B. , 18g honom i tankarna: " han ska ' nock ble, gla9 och f&amp; bref frA7 mig, " sade gubben med tillförsigt, hvarje ging vi. möttes i nilgon af lagets smA tr8nga gator. Dagen f&amp;e min afresa tittade jag tidigt p8 morgonen in i Knuts stuga för att f&amp; det markvardiga brefvet; han satt vid det öppna fönstret, med glasögon p8 niisan och fördjupad i sin skrifning. Stugan var s8dan han innehaft den jämt i 60 Ar; liten och trilng, med en tyrspis, en bank, en sang och ett slagbord vid fönstret, som stod öpget, s&amp; att den friska hafsvinden flagtade in i rummet. Fiskare eller kustbefolkningen i allmanhet skiljer sig fr8n den öfriga allmogen ej minst .deri, a.tt de veta satta pris p&amp; den friska luften, och d8 man eljes p8 landet sallan om ens nhgonsin ser ett öppet fönster, s8 ä r förh8llandet - ett annat i lägena. Sjöfolk, som aro vana att fylla sina lungor med .den friska hafsluften, tycka sig i fara att kvafvas i den intapta stugan, derför: upp med fönstren och vinden in!
I dessa ämnen hafva motioner blifvit inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln, Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet väckta samt dels till Statsoch dels till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade, nemligen: af Erik Johan Rudberg från Calmar län (N:o 104), som föreslagit, att Staten måtte öfvertaga båtsmanstruppens uppsättning och underhåll samt rotehållarne befrias derifrån mot erläggande af vakans-afgift, emedan, om Staten sjelf besörjde flottans bemanning, mera passande och dugligt sjöfolk skulle erhållas, än som nu vore förhållandet, då rotehållarne sjelfve anskaffade båtsmän, dertill mången gång antages personer, som, uppfödde vid jordbruket, hvarken hade vana vid sjön eller fallenhet för sjömansyrket, utan egnade sig åt detsamma endast af ekonomiska skäl; hvarjemte Erik Johan Rudberg påyrkat, att rotehållarne måtte befrias från bekostande af båtsmännens kappsäckar och småpersedlar samt statsmedel dertill anvisas; och har med motionären instämt Carl Johan Svensén från Calmar län; af Petter Andersson, Per Andersson, Andreas Eskilsson och Nils Svensson från Blekinge län (N:o 91), hvilka, jemte erinran derom, att Rikets Ständer vid sistlidna riksdag, med anledning af då väckta motioner, hos Kongl. Maj:t hemställt, att Kongl. Maj:t måtte taga i öfvervägande, om icke någon del af båtsmanshållet kunde hållas vakant, och de derför inflytande medel användas dels Bih. till. R. St.
S. D. Föredrogs och bifölls Sammansatta BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 20, i fråga om arfvode åt den per son, hvilken i egenskap af Sekreterare biträdt Utskottet. S. D. Föredrogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 189, i anledning af väckta motioner om indragning af Biskops-embe tena, med undantag af dem i Upsala, Lunds och Hernösands stift; bifölls; N:o 190, i anledning af väckt motion om ändring af föreskriften i Kongl. Brefvet den 15 Augusti 1829 om den lill svaga rotars understöd bestämda er sättning; bifölls; N:o 191, i anledning al väckt motion om åtgärders vidtagande för bättre ordnande af Institutet för Döfstumma och Blinda: bifölls; och Prot -Utdrag den 19 Oktober 1860. 865 N:o -192, i anledning af väckt motion om ny uppskattning af civilaoch militära boställen, hvilka af embets oell tjenstemän innehafvas; bifölls; samt Memorial N:o 194, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid behandlingen al Utskottets Betänkande N:o 161 ifråga om det af Kommitterade uppgjorda förslag till förordning om Kommunal-styrelse i Stad. Med frånträdande af sina i dithörande ämnen förut fattade beslut antog Ståndet samtlige de af Utskottet framställda inbjudningar, samt lät bero vid Utskottets yttranden, rörande §§ 45, 48, 73 och 74 första punkten, hvaremot ingressen jemte yttrandena i afseende å 10 §:s lista och 2:dra morn., 11 §:s lista och 2:dra morn., 16 §:s sednare del, 41 §m 1, 2, 5 och 4 morn., 75 §:n, 78 §:s lista och 2:dra mom. blifva såsom icke erfordrande någon Ståndets åtgärd lagda till handlingarne.
Uti 23 § föreslås en preskriptions-tid af fem år, inom hvilken bank-bolag, som upplöses, bör hålla kassa till inlösen af sina utelöpande sedlar. Denna tid finner jag vara för lång, hinderlig för bolagsmännen att placera sina penningar i andra företag, och äfven för dem kostsam, då invexlings-kassan under samma tid ligger räntelös. Tre års preskriptions-tid, vederbörligen kungjord, torde för ändamålet vara tillräcklig. Att uti förslaget något annat stadgande ej förekommer rörande enskilda Banker, som icke utgifva sedlar, än om bolagsmännens solidariska ansvarighet, anser jag vara en brist. Jag tror ock, att dénna ansvarighet ej behöfde vara uteslutande solidarisk, utan torde äfven principen för kommandit-boläg på dem kunna tillämpas. Nödigt synes ock vara, alt hafva bestämdt, huruvida sådana bank-bolag må anses berättigade att öppna sin bank-rörelse, utan att någon officiel granskning af deras bolags-reglemente eller sanktion deraf egt ruin. Då man betänker, att skillnaden emellan dessa bankbolag och de sedel-utgifvande väsendtligen ligger endast deruti, att de förra icke få utgifva tryckta eller graverade sedlar, men deremot ej äro hindrade att utgifva en massa handskrifhä sådana, torde den anmärkta omständigheten befinnas förtjena uppmärksamhet. Jag finner mig, slutligen, ock böra anmärka att, ehuru Finans-kommittéen tydligen föreslagit ett moment om sedel-utgifvande bank-bolags rätt till förlängning af sin oktroj för tio år hvarje gång, Utskottens förslag likväl förbigår denna fråga. Det synes mig alldeles ostridigt, att det för personer, som inträda såsom bolagsmän i en sedel-bank, under full ansvarighet för risken, är af stor vigt, att på förhand vara förvissade om, att deras oktroj, vid första periodens slut, kan förlängas, och att Lagen bör gifva ett bestämdt svar derpå. Utskotten blefvo ock erinrade om angelägenheten häraf och om förbiseendet af Finans-kommitténs förslag.
Lilla Mea hade, under det examen pågått, varit mycket yr i hufvudet och svarat allt hvad galet var; men detta bekymrade henne ej, ty fadren hade ej haft tid att vara närvarande, och hvad de andra tänkte, var henne likgiltigt. Hon visste att det pris, hon eftersträfvade, och kring hvars möjliga vinnande hela hennes själ, hvarje hennes tanke och önskan koncentrerat sig, ej var beroende af de kunskaper, hon utvecklade på examensdagen, men af den flit hon visat under terminens lopp; och som lilla Mea varit utomordentligt flitig, åtminstone de sista veckorna, så vågade hon hoppas på detta pris. Hon gick oupphörligt i tankarna igenom den öfversvinnliga glädje hon skulle känna, då hon med sitt pris i handen fick störta in till fadren, läsa ett belåtet leende i hans ansigte och höra honom säga, att han var nöjd med sin lilla flicka. “Brukspatron Högfält, eder lärarinna och jag“, började pastor Klint, “äro alla af den meningen, att Laura och Märtha stå på alldeles samma kunskapsgrad, ehuru Lauras rädsla gjort, att hon i dag ej svarade med fullkomligt samma säkerhet, som Märtha. “Men som de pris, brukspatron Högfält utlofvat, ej voro ämnade att sporra till falsk ärelystnad eller fåfängt begär att lysa med sina kunskaper, hafva vi ansett rättast att tilldela Laura, som visat den största blygsamheten af eder båda, priset för kunskaper.“ En mörk, förtrytsam rodnad färgade Marthas kind; detta var en hård stöt för hennes högmod. “Af samma skäl“, fortfor pastorn, “hafva vi ej ansett rätt att gifva det andra priset åt den af eder, som under de sista veckorna onekligen visat den största flit, emedan vi tro oss hafva skäl att frukta, att äfven hon manats härtill af en origtig bevekelsegrund; utan tillfaller i stället detta pris Nanny Högfält, som under hela terminen visat en mera jemn flit och ihärdighet.“ Nu följde en lämplig förmaning till flickorna att arbeta för arbetets egen skull och för att glädja sina föräldrar och sin lärarinna samt en gång kunna blifva nyttiga och dugliga medlemmar i samhället och ej af ärelystnad och fåfänga.
Ragnar diktat på den tid, då han gick i älskogsärender utanför länsmannens gård och skymtade skön Magda i vindsgluggen, från hvilken hon då och då gaf honom en liten vink om ett efterlängtadt mellan-fyra-ögon. Som Magda ännu älskade sin Ragnar öfver allt annat i verlden, så hade hans visa icke blifvit gammalmodig och aldra roligast var det att sjunga den, då hon befann sig ensam och under det mekanska arbetet fritt kunde tänka på honom och skapa sina drömmar om den tid, då Ragnar skulle heta kapten och föra en vacker galeas eller skonert, der han kunde ta emot sin hustru, som enkom en gång skulle följa med honom till Göteborg för att få dricka té i kapten Ragnars kajuta. Vid detta märkvärdiga tillfälle borde naturligtvis äfven en stor beställsamhet råda bland manskapet. "Kors, du", säger den ene till den andre, "sådan hygglig menniska kapten har till fru!" "Jo, du, kapten är allt en man, som har smak: kapten" (alltid kapten, förstås) "kapten är också bra kär i henne: han tar aldrig ögonen ifrån henne ... och så vänligt hon ser på honom igen ... det är lyckosamt att vara gift på det viset!" Just under det Magda nu väfde på en gång lärft och framtidsdrömmar, och derjemte ändå sjöng Ragnars visa, började det rassla på dörrklinkan och straxt derefter gled dörren långsamt upp. "Jesus", ropade Magda till, "hvad vill patron här?" "Åh, bli icke så altererad, fru Lönner jag hoppas att hela saken skall kunna ställas till rätta ... derföre kom jag sjelf hit. Jag är icke den som vill skada min nästa." "Hvad för en sak, hvad för en skada?" utbrast Magda i det hon af bestörtning släppte skytteln, som halkade ned på inre sidan af väfstolen. Patronen hade emellertid nalkats allt närmare och närmare, men med en försigtighet, som lifligt erinrade om katten och råttan.
Hus och Tomter Jord Qvarnar, vattenI)ito väder Klädesfabrik Garfveri-fabriker Färgerid:o Spegeld:o Kammakerid:o Urd:o Bryggerier Apothek ... Artilleri-Tyghus samt Gevärs-Förrå( Utrednings-Departementets Förråd Wendes Artilleri-Regementes Manege och Kokhus Kronans kaserner inom staden Kong!. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge Landshöfdinge-Embetshus Landsböfdinge-residens Trivial-Skolhus med boställe för Lärarne I.ankasterskola Flickskolor Läsesällskap Länslazarett Friinurarehus Sparbank . Rådhus Stadsvåg . fattighus med dermed förenad Arbetsinrättnin Cellfängelse . Ctmbriåliamng stad. Hus och tomter Jord ... Tegelbruk . Garlverier . Qvarnar med ett par stenar Dito med tre par stenar Engelholmg stad. Hus och Tomter Sädesparter Gatehus oeh Laxfiskpn . T:r. 10 T:r. R:dr. 245,020 sk. 29 Bruk och Manufakturer, Qvarnar. Fabriker rn. m. 10 R:dr. 5,822 sk. 10 Summa. C It ristia it starts L ä it. Christianstads Landskontor den 25 November 1849. GEORG von ROSEN. O. Beckman. St. 250 St. Hus och Tomter, R:dr. sk r. 989,998 27 Jord. R-.dr. 245,020 sk. 29 10 Rruk och Manufakturer, Qvarnar, Fabriker rn. in. R.dr. 5,522 sk. 10 Summa. I I n i n Efter lista Art. För lön. R:dr. Jord, hus, tomter, verk och inrättningar. Rtdr. 2,477 sk. Borgerlig rörelse. Af gåfvor och testamenten. R:dr. 17 sk. Personer, ej hörande till viss näring. R:dr. sk. Bränvins brännings afgift. Kronotionde.
Sedelstocken hade val blifvit ökad från 14 till 27 millioner; men då alla Näringsidkares förlag, alla dagsverksoch körsle-värden uppstigit till dubbelt belopp, hvarigenom ali Gassa så väl hos Närings-idkaren , som handlanden måste fördubblas, så behöfdes naturligtvis hela sedelstockens belopp i allmänna rörelsen sedan hvarje R:drs värde fallit lill hälften; ty rörelsens behof rättar sig efter penningens reela värde. Den var ändock vid denna tid (1813) så mycket otiliräckligare, än då dess belopp endast var 14 millioner, som många omständigheter omkring år 1813 bidrogo att minska förtroendet, man och man emellan, samt nya Handelsgrenar visat sig, nemligen fastighetsoch vexel-vingieri. Nu blef Englands handel öfver Sverige en hufvudsaklig afsältnings-méthod , under det att Continentalsystémet herskade, och Nederlagsfrihetens meddelande gaf fritt spel åt handelsintresset. Uti ett Capitalrikt land hade detta tillfälle varit att högt värdera, och äfven här kan det ej nekas, att förtjenst stannade härigenom hos många individer. Men enär möjligheten af sådan enskild vinst, förutsatt, att Capital skulle tagas ur allmänna rörelsen; enär Discon - cxiv Siatsoch Banco-Utskottens IJtl&tandtn, ternes utlåningar utsträcktes till obegränsadt belopp på pantsättning af varor, hvilka icke kunna tillerkännas ett nyttigt rum i allmänna rörelsen, ehuru samma Disconter genom enskildte Creditens försvinnande blifvit försträckare åt Näri ngarne , då uppstod en fråga huruvida ej Rörelse-Capitalets dragning från Producitva Näringarne till en handel, som egentligen befordrade fremmande Nationers köpare och säljare , mångdubbelt mera skadade det allmänna genom förlägenheten i allmänna rörelsen, sorn härigenom skulle uppkomma, än den ringa vinst kan vara, som enskilde köpmän draga af Conjunkturen, hvilken vinst dessutom ej; alltid stannade qvar i landet, utan följde egaren bort, sedanej mera var att förtjena, eller också användes på ett öfverflöd eller en Consumtion, som skaffade afsättning endast åt utländska Näxingsidkarn.
Rtt bestämma ansvaret för mord, kunde jag ej dela de åsigter, Gr, Den 18 Juli e. m. 189 Sparre framställde, att det nemi. skulle blifva domaren updraget att pröfva mildrande omständigheter och att förmildra straffet. Helt annat anser jag förhållandet nu vara i fråga om dråp. Der kunna nemi. förmildrande omständigheter förekomma och äro icke sällsynta. Jag skulle således vilja instämma med Gr. Sparre i hans lörslag, hvars antagande jag anser lämpligare än de andra redak tionsförslag, sorn här blifvit framlagda. Hr Carleson: I ani. af den siste värde talarens yttrande ber jag att få erinra derom, att alldeles samma skäl, som af ho nom blifvit framställda för nedsättning af straffet till följd af mildrande omständigheter, kunna åberopas vid hvilket annat brott som helst. Det är visserligen sannt att enl. de nyare åsigterua i kriminal-lagstiftningen domaren eger att vid synnerligen mildrande omständigheter nedsätta de i allmänhet stadgade straffen; men detta inträffar först, då straffskalan kommer så långt ner, att benådningsrätt icke kan komma i fråga. Jag anhåller fortfarande om bifall till K. M:s Propos. i denna del. Gr. Sparre: Då förmildrande och försvårande omständig heter förekomma såväl i denna som i nyare lagar, ser jag icke hvarföre det skulle vara mindre välbetänkt att här insätta synnerligen mildrande omständigheter än i andra stadganden. Det torde också böra nämnas, att uti 3:dje och 4:de §§:ne i K. M:s Propos. förekomma stadganden om synnerligen mildrande omständigheter vid dråp. Nu är min mening den, att då dråp är ett i hastigt mod begånget öfvervåld, hvilket icke sker efter öfverläggning, böra förmildrande omständigheter i ett dylikt fall väl förtjena afs:de. Jag kan för öfrigt så mycket mindre afstå från mitt yrkande, som, på sätt Gr. Mörner visat, det är det enklaste bland de många propos:r här yrkats. Hr Carleson: Jag hemställer till Gr.
D:o KronoTionden d:o 4?8,544: T • 4- Tills. 1,877,717:13.10. nu deremot upptagas till Indelta Räntor 1,389,172:18.6. d:o Kronotionde. 542,935: 3o. - d:o d:o lösen . 3,994: 23. - Tills. 1,936,102:23.6. 164 Stats-Utskottets Rilference 58,385: g. 8. Stat och Utgifter, som nu upptagas, hafva', mot 1823 års StatsReglering, blifvit ökade: för Häradshöfdingar och Nämnd, af Lagmansoch Häradshöfdinge-Räntan i,ooo. — - för TullYerket 6i,6ii:32. - för Postverket 46,322:33-4- Tills. io8,g34: 17. 4- samt minskade: för Num merLotteriet med 3,56o. Difference io5,3y4: i7’4- Derjemte äro Krutoch Salpeterför säljnings-medlen 70,000. samt Råk-och Lots-medlen 5o,ooo. 120,000. - bestämde till särskilta ändamål, och ut^ göra således icke disponibel tillgång vid StatsRegleringen. Tills. 283,759: 27. - hvarifrån afgår den förminskning i Utgifts-Summan som uppkommer genom Spannmålsprisets nedsättning från 5Jtill 5 R:dr per Tunna, och hvilken skillnad belöper å 2g,4g3 T:r Spannmål som in natura utgå g,83i, — - Summa 273,928: 27. - Betänkande n. i65 och när den afgår från ofvanstående 543,742: 18. 2., så återstår det disponibla beloppet af de högre beräknade Inkomsterne, med 274,B13: 3g. 2.
— Afskyvärde narr, sade Hugues, och i det han släppte Bobino, gaf han honom två örfilar och två sparkar och frågade sedan: Hvar bor hon? Bobino berättade nu, att han förra torsdagen af flere skäl antagit, att hans herre skulle ut på äfventyr. Bobino hade följt efter, i händelse han skulle bli utsatt för obehag, hade på afstånd varit med om promenaden bakom Invalidhotellet, hade sedan följt Justine och sett henne gå in i N: o 140 Chevertgatan. Hugues lät ofördröjligen föra sig till det angifha stället och frågade Blache utan omsvep: » Mademoiselle Justine? » Han svarade helt kort: » hon är död! » — Hugues vacklade under slaget, tankame dansade omkring i hans hjema och han bemäktigades af en sådan känsla af för-tviflan, att han utropade: » Det vore för ohyggligt, det är inte möjligt. » Han försökte få Blache att tala, men det var omöjligt. — När dog hon? — I förra veckan. — Hvar? — Det vet jag inte. Man har skrifvit det till mig. — Det är inte möjligt. — När jag säger er, att hon är död, vet jag hvad jag säger, alldenstund fredsdomaren har varit här och förseglat dörrame. — Gif mig dens adress, som skrifvit till er. — Det har ingen sagt till mig att göra. Hör ni till familjen? Vicomten lemnade honom ett guldmynt och räckte honom sitt kort. Blache tog emot kortet och vägande guldmyntet i handen sade han: Ack, min herre, det var en bra hygglig varelse och man kunde inte tänka en sådan olycka. Hugues försökte att få veta mera, men Blache visste ingenting. Han anade en motståndare i denne fremling, som icke tillät att Justine var död. Hugues gick till fredsdomaren och begärde upplysningar, men han visste ingenting mer, än att han förseglat rummet, emedan möblerna voro öfvergifha, och portvakten sade sig hafva anspråk på dem, men det var en sak som tålde att undersökas. — Nåväl, herr domare, sade Hugues jag har mina skäl att tro, det hon lefver ännu, och jag motsätter mig sigillemas öppnande.
S. D. Vid föredragning af Konstitutions-Utskottets i gårdagens plenum på bordet lagda Memorial N:o 31, med voterings-propositioner i anledning af Riks-ståndens olika beslut rörande Memorialet N:o 19, med förslag till ändring i 1 mom. 14 § Riksdags ordningen angående representationsr-ättigheten för Stockholm, blefvo de ifrågavarande voterings-propositionerne af Ridderskapet och Adeln godkände. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets i gårdagens plenum på bordet lagda Memorial N:o 336, med förslag till sammanjemkning eller voterings-propositioner, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, angående bildandet af en fond till understöd för afskedade Folkskolelärare, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut i ämnet fattade beslut, samt blefvo ifrågavarande voterings-propositioner godkände. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 16 och 19 dennes på bordet lagda Memorial N:o 133, i anledning af Riks-ståndens olika beslut, angående Utskottets Utlåtande N:o 131, i fråga om förändring af mått, mål och vigt samt mynt, ansåg Ridderskapet och Adeln, att sedan Vällofl. Borgare-Ståndets inbjudning till instämmande uti dess i 520 Prot.-Utdrag den 20 Augusti 1851. i ämnet fattade beslut blifvit af Ridderskapet och Adeln antagen, de uti förevarande Memo rial serskildt omnämnde delarne af det i Utlåtandet N:o 131, framstälda förslag, blifvit hvardera genom 3:ne Stånds beslut afgjorde, och att den föreslagna voterings-propositionen i följd deraf borde förfalla; och skulle Vällofl. Borgare-Ståndet samt Hederv. Bonde-Ståndet genom utdrag af protokollet inbjudas att instämma i denna Ridderskapet och Adelns mening, som äfven hos Högv. Preste-Slåndet gjort sig gällande.
(Stats-Utsk, Uti. Mern. N:ris 506 och 570.) S. A. K. Uti Nådig Proposition af den 27 Juli sistlidet år, har E. K. M., till Riddarholms-kyrkans och dess graf-chors med dithörande torns utvändiga reparation samt taktäckning, äskat ett anslag för en gång af 52000 R:dr, eller ock att Rikets Ständer måtte medgifva, att ett lån till samina belopp finge upptagas. Vid öfvervägande häraf hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med hvad E. K, M. i Nåder föreslagit, funnit godt att till Riddarholms-kyrkans reparation bevilja ett anslag af R:dr 52,000: Med föranledande af serskilde inom Ridderskapet och Adeln Väckte förslag om medels anvisande för reparation af Konungagrafvarne i Wreta ooh Warnhems kloster-kyrkor, hafva Rikets Ständer velat medgifva, att till E. K. M:s disposition må ställas den summa, som, efter anställd undersökning, finnes vara erforderlig för iståndsättande af Konunga-grafvarne vid Wreta klosterkyrka; dock att beloppet ej får öfverskjuta R:dr 500: och att hvad deraf ej åtgår, varder Stats-verket reserveradt; äfvensom Rikets Ständer, för iståndsättande af Birger Jarls, Inge den Tredjes, Knut den Heliges, Eric Knutsons och Eric Läspes samt Biskop Svedbergs grafvar vid Warnhems kyrka, funnit skäligt bevilja ett anslag af R:dr 1,500: under enahanda vilkor, som för ofvannämnde anslag till reparation af Konunga-grafvarne vid Wreta kloster-kyrka blifvit stadgadt; och få Rikets Ständer derjemte hos E. K. M. i underdånighet an - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse } N.o 2’}5. 855 hålla, att vid reparations-arbetet hufvudsakligt afseende må fästas dervid, att monumenten bibehållas vid deras ursprungliga byggnadsstil, samt att E. K.
Vill man åter, såsom jag tror Hr Printzensköld yttrade, alt Konungen skall kunna inträda i Regerings-R:n och der afgöra målen allena, hvad blefve då Regerings-R:n annat, än en dupplett af StalsRådet, afsedd endast för besvärsmålen eller, rättare sagdt, efter som det gamla StatsRådet har annat att göra, ett nytt StatsRåd för besvärsmålen. För min del tror jag, att hvad man här åsyftat, kan på annat sätt vinnas. Jag anser mig icke berättigad att här föreslå någon grundlags-ändriqg, emedan sådant tillkommer Const.Utsk. allena. Men jag anser mig behörig anvisa utvägar, på hvilka den goda afsigt Const.Utsk. haft, bör kunna lämpligare ernås. Första medlet är att ifrån StatsRådet aflägsna en mängd obetydliga ämnen, som nu gå Collegierna förbi omedelbart från Landshöfd:ne till Konungen, samt dernäst, att [Ian och StatsRådet icke draga på sig ärenden, hvilka de icke behöfva omedelbart uptaga såsom de 1847 gjorde med Fatligvårds-målen, hvilka förut från landet gingo till KammarColhm. Men de blefvo snart så öfverhbpade i StatsRådet, att man icke stod ut dermed, utan hänsköt dem till föreg:de behandling i KammarR:n. Om man vill undersöka, så finnes det, enl. min öfvertygelse, mångfaldiga mål, som komma ifrån LandshödingeEmbetena och andra civila myndigheter, hvilka först borde gä till Collegierna, och dymedelst skulle till största delen stanna der, utan att vidare fullföljas. Detsamma blefve förhållandet med åtskilliga Ecklesiastika mål, om ett Collini för dem funnes, hvarest de kunde pröfvas, på samma sätt som näringsoch krigs-ärender underkastas en föregide behandling i Commerce-Colbm och de militära Collegierna, hvart för sin styrelsegren.