Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti 8 § af nästlidet års revisions-berättelse hafva Rikets Ständers då församlade Revisorer, jemte omförmälan af de anmärkningar, som vid flera föregående stats-revisioner blifvit framställde deremot att utbetalningar från allmänna indragnings-staten, till belopp af 1,000 R:dr B:ko årligen, under en mängd af år egt rum till hyra för de af Ofver-ståthållare-emhetets Kansli begagnade embetsrum uti den s. k. Westinska egendomen, msddelat upplysning om de åtgärder, hvilka i anledning af berörda anmärkningar blifvit af Rikets Ständer vid 1844 och 1845 årens riksdag vidtagna. Kongl. Majits deraf föranledda nådiga beslut samt Stats-Utskottets viel 1850 och 1851 årens riksdag i samma ämne gjorda framställning, hvarjemte och enär vid granskning af räkenskaperna för år 1857 befunnits, att under sagde år fortfarande för berörda ändamål enahanda belopp från allmänna indragnings-staten utginge, bemälde revisorer, som ansågo nödigt att rättelse i ofvananmärkta hänseende vidtoges, hemställde att, derest tjenlig lokal till embetsrum för ofvannämnda Styrelse ej kunde uti något Kronans hus upplåtas, derom förnyad framställning, enligt Revisorernes tanke, borde hos Kongl. Majit i underdånighet göras, eller hyresmedel på annat sätt, än hittills skett, beredas, Rikets Ständer måtte å riks-staten låta uppföra ett särskildt anslag till det belopp, som för ändamålet kunde anses behöfligt.
M:s förslag till ny lönereglering för landsstats-personalen, men att Hr Landtm., vid uppläsningen af detta anförande, icke uppfattat huruvida detsamma innehöll något yrkande, som kunde föranleda till särskild åtgärd, blef berörde anförande lagdt på bordet, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gust., m. fl. ledamöter. 8:de punkten, ang:de gästgifvares friheter. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt yttrat. 9:de punkten, ang:de det till löneförhöjning för landsstalerne beviljade reservalions-anslag. Vid hvad Utsk. i denna punkt yttrat, lät R. o. Ad. bero. 10:de punkten, ang:de skiften och afvittringar; och lide punkten, ang:de Ulltuna landtbruksinstitut. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat och hemställt. 12:te punkten. l:sta mom. ang:de Sjögestads landtbruksskola. Frih. Palmstjerna: Ehuruväl jag förutser det vara fåfängt, alt söka till att utverka något större anslag för landtbruksskolan vid Sjögestad, kan jag dock icke undertrycka den öfvertygelse jag hyser, att detta anslag borde förhöjas, ty för närvar, kan skolans ändamål ej vinnas med blott de 1000 r:dr, som nu äro anslagna. StatsUtsk. säger visserligen, ”att de för dylika lillämpningsskolors anläggning och underhäll erforderliga utgifter hittills ansetts böra af kommunerna sjelfva i hufvudsakligaste mån bekostas” ; men dervid får jag dock göra den erinran, att föreg:de Ständer Den 24 Mars. 365 hafva sagt, det kommunerna eller orterna blott skola bekosta lika mycket som statsverket, men alldeles icke mera, så att i det hänseendet torde StatsUtsk. hafva förbisett hvad föreg:de Ständer stadgadt.
Bondeståndet till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterad motion, har riksdagsmannen Nils Jeppson från Malmöhus län anmärkt, hurusom underhållet af den invid staden Christianstad öfver Helgeå gående Långebro bestrides af endast sju härader, nemligen fem i Christianstads län och tvä i Malmöhus län, ett förhållande, som fortfarit, alltsedan dessa begge län utgjorde ett höfdingedöme, men hvilket numera, sedan länen blifvit åtskiljda och hafva hvardera sin länsstyrelse, syntes motionären naturoch rättsvidrigt 5 hvarför motionären föreslagit, att Färs och Frosta härader i Malmöhus län, såsom belägna aflägse från den nämnda bron, måtte befrias från skyldigheten att till densammas underhållande bidraga, och underhållskostnaden i stället bestridas af staden Christianstad och Christianstads läns alla härader, hvilka af bron hafva största fördelen. Vid föredragningen af denna motion hos Hederv. Bondeståndet, yttrade förre Talmannen Anders Eriksson och Riksdagsmannen Lars Larsson från Elfsborgs län, att de ansågo motionen, såsom angående en rättsfråga länen emellan, icke tillhöra Rikets Ständers pröfning; hvaremot Riksdagsmannen Per Nilsson från Christianstads län förklarade sig icke finna någon olämplighet deri, att detta ärende komme under Rikets Ständers pröfning; tilläggande derjemte, att han väl icke kunde biträda motionen, i hvad den anginge de 2:ne häradernas af Malmöhus län befriande från underhålls-skyldigheten, men deremot, i fråga om staden Christianstads förpligtande att deri deltaga, vore af samma tanka, som motionären.
Memorial, i anledning af åter remiss å Betänkandet N:o SO, i fråga om den varning, som oeniga makar skola undergå, innan de för oenigheten vid verldslig räll tilltalas. Detta Betänkande, hvilket Högvördiga Preste-Ståndet, på grund af framställda anmärkningar, till Utskottet återremitterat, har deremot, enligt ankomne protokollsutdrag, blifvit af de öfrige Riks-Stånden bifallet; och då, i frågor af den beskaffenhet, som den, hvarom omförmälde Betänkande handlar, tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet förenämnde anmärkningar någon åtgärd ej föranleda; hvilket för Högvördiga Preste-Ståndet härmed vördsamt anmäles. Slockholm den 13 November 1854. tilli. till Ii. St. Pret. 1853 & 1854. 7 Sami. 1 A fä. 32 Helft. ■> t) rv.Vi »ViW * ■v abolon I v >B’rt!in>l' m abiam Inio iojj.Jal * ivn ir.Al wluvrtv'/. n >" I' STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 185a, Lag-Vtskottets Betänkande, N:o 61. 1 \:o 61. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Nov. 1854, kl. n m. Betänkande, i anledning af väckt motion angående den vätt, hvarmed de utaf allmänna medel, lill vatten-aftappa inga r och andra förberedande åtgärder för större odling-f öretag, beviljade lån böra utgå. Denna lill Lag-Utskottet remitterade motion är väckt hos Höglofl.
Ropades äfven Ja och Nej. 6a Den 9 November e. m. Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel: Jag får hemställa, om det ej vore bäst förblifva vid det redan fattade beslutet, hvarigenom 20 års besittning endast af lägenlieterne Wallaslätten och HerrsjöÄngen blifvit Major von Steijern tillerkänd. Friherre Boje, och Herr Hjerta_, Gustafj förenade sig med Grefve Gyldenstolpe. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln, med afslag å Utskottets ifrågavarande Utlåtande, behagade förblifva vid dess den i3 sistlidne Julii e. m. fattade beslut, hvarigenom Utskottets under N:o iSi afgifne första Betänkande blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit. Ropades Ja. Föredrogs å nyo Vällofl. BorgareStåndets den 28 sistlidne September aflåtne, och den 4 dennes på bordet lagde, ProtocollsUtdrag, innefattande bland annat BorgareStåndets beslut, att i den nya redactionen af Förordning, angående BränvinsBränningen, borde, till undanrödjande af tvetydighet, intagas följande Beskrifningar.af dubbla, enkla och half-Pistoriska Bränneri Verk, nemligen: att ett dubbelt Pistoriskt Verk utgöres af 2:ne Afverkningspannor, jemte 2:ne så kallade förste Mäskvärmare eller Förpannor, samt dessutom af 2:ne Mäskvärmare, Den 9 November e. m. 63 hvardera af de sednare, försedd med sitt Klar-apparat eiler så kallad Rectificator, med tillhörande afkylningsanstalt; att ett enkelt Pistoriskt Verk består af en Afverkningspanna med sin tillhörande förpanna, jemte Mäskvärmare, Rectificator och Kyl-apparat; och att ett half-Pistoriskt Verk består af en Afverkningspanna utan Förpanna, men försedd med Mäskvärmare och Rectificator; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att sig med BorgareStåndet förena.
Det behövdes inte mer, för att jag skulle förstå. Olof var en slö, en som alltid började med det minst viktiga, när han skulle berätta något. Naturligtvis hade han börjat med att beskriva var genvägen gick fram i stället för att säga, att den bar till död för en och var, som inte kände till varje tuva, varje strå, varje skiftning. Men nu var inte tid att harmas! Jag ropade till Olov att skaffa rep hos torpar Karl, och så störtade jag ut på myrn, som glödde blodröd i kvällssolen och var lockande och fager som en kvinnas blomsterprydda barm. Gud, Gud, varför tillstadde du det ...! Aldrig ha fötter flugit snabbare än mina gjorde den gången, och ändå beräknade jag fortfarande varje andetag, varje steg. Jag måste orka hinna upp honom. Jag måste! Till ropstenen var faran inte så stor; dit gällde det bara att följa stigen. Äntligen fick jag långt borta se en skugga, som växte och krympte ihop och hade som tre rörliga armar. Det var han med sin höga stav. Han gick så lätt, att själva gungflyn tycktes säker under hans fot. Jag vågade inte ropa, förstår du, av fruktan att ... Ett enda falskt steg kunde ju vara nog. Myrn glödde allt blodrödare, och dess tusendetals små vattenpussar började glindra som grymma, sugande ögon. Om han bara vid ropstenen vek av till höger, där vägen gick i en stor kurva, då vore han räddad. Men myrn bredde ut sig så fager och lockande just mot vänster — och gångstigen syntes just där så säker och fast. Nu fick jag se att korset, eljest uppsatt till varning, blåst ned — kanske för längesedan. Hit kom ju nästan aldrig någon. Jag hade inte tid att följa stigen längre, jag sprang i snedd, sprang på dödens utsträckta händer, men jag var honom för snabb, alldeles för snabb. Sol-Hans var nu vid ropstenen. Han stannade, tvekade ... Bönen hann inte lämna mina läppar, men den satt i mitt hjärta. Ramlade himlen, föllo stjärnorna ned, blev jorden till spillror och flammande eld! Så kändes det för mig, han vek av till vänster! Nu ropade jag. »Hans, Sol-Hans, hjälp, hjälp, gubben dör! Hans — Hans, hjälp! Gubben dör!»
Han erhöll i anledning häraf monopol att der insamla mammuttänder, en förvärfsgren som sedan dess en tid bortåt tyckes hafva idkats med ej obetydlig vinst. Upptäcktens vigt föranledde regeringen några år derefter att ditsända en landtmätare Chwoinow77, af hvilken öarna kartlades och några ytterligare upplysningar erhöllos om de märkliga naturförhållandena i denna trakt. Enligt Chwoinow utgöres marken der flerstädes utaf en blandning af is och sand samt betar af mammut, ben af en fossil oxart, af noshörningar m. m. På många ställen kan man från marken bokstafligen afrulla den mattlika mossbädden, och man finner då, att den täta grönskande växtbeklädnaden har klar is till underlag, ett förhållande som äfven jag iakttagit flerstädes i polarländerna. De nya öarna voro rika ej allenast på elfenben, utan äfven på räfvar med dyrbara pelsar och annat jagtbyte af mångahanda slag. De utgjorde derför en tid bortåt målet för åtskillige fångstmäns färder. Bland dessa må nämnas Sannikow, som 1805 upptäckte öarna Stolbovoj och Faddejew, Sirowatskoj, som 1806 upptäckte Novaja Sibir, och Bjelkow, som 1808 fann de efter honom nämnda små öarna. Emellertid uppstod tvist rörande fångstmonopolet, i synnerhet sedan Bjelkow m. fl. anhållit om tillstånd att på Kotelnoj-ön få anlägga en jagtoch handelsstation (?)78. Detta föranledde Rysslands dåvarande kansler Romanzow att ännu en gång låta närmare undersöka denna aflägsna landsdel genom Hedenström, en till Sibirien förvist person, som förut varit sekreterare hos någon förnäm man i Petersburg79. Han afreste i slädar dragna af hundar den 19/7 mars 1809 från Ustjansk öfver isen till Ljachows ö och derifrån till Faddejew-ön, hvarest expeditionen delade sig i tvenne afdelningar. Hedenström fortsatte vägen till Novaja Sibir, hvars sydkust han kartlade. Här upptäckte han bland annat de märkvärdiga »träberg», hvarom jag förut talat.
Till gödning på dessa strand-åkrar begagnas sjötång med mycken fördel då vid stränderne derpå är tillgång. I afseende på sädens ansning klaga köpare icke utan skäl att dervid bafves för ringa omsorg till dess befriande från svingel, tranärtor, åkerlök och annat ogräs. Ehuru kastmacliiner de sednare åren börjat af allmogen begagnas, är dock ännu icke deras bruk så allmänt, att det hunnit visa särdeles inflytande på sädens renbet. *— Väl rengjord Gottlands-råg och korn äro till vigt och öfrig beskaffenhet fullt jemngoda med de bästa i andra provinser. Utom vid Wisby Stad som äger betydlig jord och hvarest idkas ett stort och väl vårdadt jordbruk, samt af en mindre del jordbrukare på landet, är i allmänhet ingen särdeles ansträngning gjord till gödningsämnenas förökande. Sedan bränvinsbränning af potatoes blifvit allmänt känd på landet, bar odlingen af denna rofväxt äfven under desse Fem åren betydligt tilltagit; synnerligen under de år då det var brist på råg, användes potatoes af allmogen flerestädes med framgång till blandning vid bröd-bakning äfvensom potatoes tillsattes vid bryggning af dricka, hvilket sednare användningssätt fortfar ännu med mycken fördel, särdeles vintertiden, då drickat. icke år bloitställdt för att surna. Brän - “ 9 — Brännvinstillverkningen inom provinsen fortfar att vara betydlig och exporteras deraf årligen betydliga qvantiteter, förnämligast på Stockholm. Odlingen af Lin och Hampa är ganska inskränkt och på långt när icke svarande emot länets behof. De ofta nog inträffande strandningarne af fartyg» lastade med desse artiklar, hvilka till lindriga priser på auktioner blifva föisålde, torde i sin män hafva bidragit till att minska bågen för denna odling. Humlan, som här vexer, är af utmärkt god beskaffenhet och torde, då årsvexten deraf är ymnig, afkastningen vara tillräcklig för landets behof; odlingen deraf synes vara något i tilltagande.
När han dyrkar Napoleon, så är det derför att han är kouun-garnes och den gamla verldsordningens tuktomästare och när han förbiser allt det frihetsfiendtliga hos honom, så är det derför att Napoleon står inför honom som folkets representant, fri från hvarje anstrykning af demokratisk medelmåtta. Det är alltså blott en enstaka gång i misstämning, då han icke är sig sjelf, utan talar i utifrån hem tade formler, Heine kan inlåta sig på att uttala den plebejiska dumheten, att de stora individernas betydelse är förbi, ett påstående, som i grund och botten blott är ett klassiskt uttryck för den kälkborgerliga afundsjukan. På botten af sitt väsen är Heine så öfvertygad om motsatsen att han kan gå till den barocka ytterligheten att i Nicolai, allt tvångs förstockade representant i dåtiden, se frihetsmanuens höfding i Europa. Men Nicolai var åtminstone en personlighet, en kraft, och Heine var geni nog för att känna att det i sista instansen endast och allenast berodde på personligheter och krafter. Det är icke på antalet det beror, icke heller på monarker, icke ens monarker i talrik mängd; deraf Heines evinnerliga gyckel med de tre dussin tyska monarkerna. Hvad Heine i främsta rummet fruktade var måhända ett lif utan skönhet. Den Fourierska Phalanstfcren, det stora arbetshuset utan öfverflöd, der allt är ett och detsamma ända till ölet och der det icke fins någon plats för det öfverflöd som konsten utgör, syntes honom alldeles oundviklig för framtiden, men tillfredsstälde honom icke. Men hvad som ännu mera väckte hans ovilja var ett lif utan storhet, med likhet i medelmåtta till religion, med hatet till geniet, till de sökande andarne och till dem som öppet förkasta nazarenisk askes till enda verkliga moral.
1 Anspelning på Karl X Gustafs belägring af Köpenhamn, dä svenskarne uppträdde i hvita skjortor, för att sålunda erhålla hvad man kallar en &gt;skyddande likhet » med snön.den långsträckta allén, som i en båge slingrar sig ikring slottet och, med ansigtet oföränderligt vändt mot detta, af-vakta hvad som skall visa sig. I spetsen trippar gema en liten gammal och erfaren dam med framsträckt hals och vädrande näsborrar. Hon spårar villebrådet på långt afstånd och varskor de andra. Efter henne följa truppens manliga medlemmar, två medelålders herrar med utseende af skol-adjunkter, med svarta klädesrockar och panamahattar. De blänga öfver glasögonen på de latinska inskriptionerna på de obegripliga monumenten och fördjupa sig i konversation om Fredensborgs gamla minnen. Deras åstundan är att blifva ögonvittnen till, hvad de kalla en historisk genretafla, det vill t ex. säga, att se den danske kungen stå på terassen efter lunchen och bjuda kejsaren af Ryssland en cigarr, som denne derefter tänder hos prinsen af Wales. Efter dessa lärda svärmare uppträder hufvudstyrkan, ett halft dussin tungt väpnade damer, af hvilka två äro puckelryggiga, en haltar starkt och resten äro utstyrda med skärm för ögonen eller ock respirator. De samtala icke synnerligen mycket, marschera blott i väg med af väntan spända fysionomier, orubbligt vända mot slottet, så tappert deras respektiva skavanker tillåta. Sist traskar en olycklig ung student, lastad med ytterrockar och parasoller. Han är invändigt alldeles rasande, gör sig omak för att låtsa som om han icke hörde till sällskapet, känner sig nervös af hunger och sjuk af de cigarrer, som onklarne trakterat honom med ända från tidigt på morgonen. Nu söker han att lista sig bort till en bänk, der han har uppdagat en ledig plats, men blir sjelf ögonblickligen uppdagad af den gamla » blänkaren » i fruntimmerskläder: — Fredrik lille, du har så goda ögon, kom hit och titta; jag tycker alldeles bestämdt att det är kungen af Grekland, som står vid fönstret der till venster i första våningen.
Af kyrkans penitentiär-system, vid reformationen renadt från aflatskrämeriet, bibehölls emellertid ännu kyrkoplikten, sorn i vår ännu gällande kyrkolag af år 1686 förklaras vara ”den syndabekännelse, som en syndare, lagvunnen och sakfällter, gör inför församlingen, då lian tillstår sig vara uti den sak brottslig, för hvilken han uppenbart 488 Den 29 December f. m. skriflas, och betygar sin ånger öfver bemälde synd, beder Gud om förlåtelse, samt ullofvar bot och bättring”; hvarefter predikanten skulle ”varna folket, att icke vara så obetänkt och förevita den botfärdige syndaren det han kyrkoplikt utstått, och sig såmedelst för Gud ödmjukat häfver”. Från delta kyrkopliktens afsedda ändamål alt vara, icke straff, ulan rehabilitalion efter straff, afveks dock snart genom stadgandet år 1714 att, ”vid lagbundna tjufvars skriftermål”, den omförmälda varningen skulle ”med tysthet förbigås”; och sedan sjelfva syndabekännelsen, då den efter ritualen atlägges och aflösning derefter meddelas, urartat till en tom ceremoni, och dä den vägras, lill en verklig skandal, återstår af hela den vördnadsvärda och sanni chrislliga inrättningen intet annat, än den inom sjelfva helgedomen uppresta schavotten. Jag har ansett mig böra i korthet framställa dessa våra nuvar. straffsätts historia, för att visa att de, icke såsom man velat antyda, i någon mån tillhöra de nationela egenheter, som böra vid lagförändringar afses. Från sjelfhämden i råhetens tillstånd, lika för alla nationer, härleda de afflictiva kroppsstraffen ytterst sitt ursprung; råheten tillhöra och uppehålla de ovillkorligen, och endast med dem kan råheten möjligen försvinna.
Prog. Ni 1, om Statsverket 1856. men att frågan om denria utgifts godtgörande för framtiden komme att upptagas tili pröfning i sammanhang med propositionen till nästa riksdag om Statsverkets tillstånd och behof, hemställde Statsrådet nu, det Kongl. Majit måtte täckas föreslå Rikets Ständer att, för bestridande af nämnde årliga utgift, 1,800 R:dr Riksmynt, måtte från anslaget till »befrämjande i allmänhet af bergsbruket» på anslaget till »undervisnings-anstalter för bergsbruket» öfverflyttas, hvarigenom detta sednare anslag, nu utgörande 5,700 R:dr Riksmynt, komme att höjas till 7,500 R:dr, då deremot det förra, nu utgörande 7,500 R:dr, dels genom berörde öfverflyttning, dels genom den indragning af 2,000 R:dr Riksmynt, som i sammanhang med frågan om Rergsoch Konmierse-kollegiernas förening föreslagits, komme att nedsättas till 3,700 R:dr. I afseende å alla öfriga delar af Sjette hufvudtiteln, hvaruti någon förhöjning eller nedsättning nu icke blifvit af Statsrådet ifrågaställd, tillstyrkte Statsrådet att riksstaten måtte förblifva oförändrad. Kongl. Majit täcktes till alla delar gilla Statsrådets här ofvan förekommande underdåniga yttranden och tillstyrkanden; i följd hvaraf Kongl. Majit befallde, att utdrag af protokollet skulle afgå till FinansDepartementets Expedition, på det att de nu af Kongl. Majit beslutade framställningar till Rikets Ständer måtte varda i Kongl. Majits nådiga proposition till Rikets Ständer om Statsverkets tillstånd och behof intagna. Derefter föredrog Herr Departements-chefen, Statsrådet Fåhraeus, följande frågor om anslag utöfver ordinarie Statsbehofven, nemligen: a) Styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader underdåniga memorial af den 15 nästlidne September, hvaruti, jemte meddelande af en öfversigt angående fördelningen af de medel, hvilka af Rikets
Öfver dessa besvär hade Stats-kontoret inkommit med underdånigt utlåtande och dervid anfört, att då klaganden, som, för bestyrkande af sina anspråk, vid de underdåniga besvären icke fogat andra handlingar än dem, som vid frågans afgö - 4 Stats-LJtskottets Utlåtande JV*> 171. rande hos Stats-kontoret varit företedda, ej heller sedermera ådagalagt de förhållanden, hvilka det, jemlikt ofvanberörda nådiga Bref, och Ståts-kontorets derpå grundade kungörelse, ålåge klaganden att, för utbekommande af ifrågavarande medel, behörigen visa, Stats-kontoret, som vid anställda förnyade undersökningar icke kunnat ur tillgängliga handlingar vinna någon upplysning i berörda hänseende, funne sig böra hemställa, att de underdåniga besvären måtte lemnäs utan nådigt afseende; men som klaganden vid långt framskriden ålder syntes befinna sig i torftiga omständigheter och den henne åliggande bevisningsskyldighet varit desto svårare att fullgöra, som upplyst vore, att lMlO års handlingar i Chefsembetets vid f. d. Mörnerska husar-regementet arkiv saknas, hade Stats-kontoret öfverlemnat till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, om icke någon gratifikation kunde enkan Lindman tilläggas, hvilken, i sådant fall, enligt Stats-kontorets åsigt, borde utgå af 4:de eller 7:de Ilufvudtitelns anslag till extra utgifter, enär det för ofvanberörda ändamål anvisade särskilda förslagsanslag, hvarå besparingarne i 1860 års Rikshufvudbok måste tiligodoföras Riksgälds-kontoret, icke vidare vore för ändamålet tillgängligt.
Jag vill icke vara vidlyftigare, utan ber att få förena mig med Hr von Troil och de flera talare, som understödt Utsk:ns förslag i fråga om de fasta skolornas oumbärlighet. Gr. Taube, Gust. Joli.: Uti t §:n och i mom. synes mig i redactionen ligga ett slags motsägelse. Der står nemi.: Den 10 Februari e. m. i Gg nemi.: ”nit minst en lärare bör anställas i hvarje socken; ilock må (vänne eiler flera socknar om en lärare sig förena.” Det är möjligt att jag misstager mig, men sorn sagflt är synes mig en contradielion varu i denna redaction. Jag hem stället' derföre, om icke R. o. Ad. ville hellre antaga denuf K. M. i Dess nåd. propus. begagnade redaction i 5 morn.: ”1 hvarje socken skall vara minst en skollärare, som antingen i tast skola eller ambuiatoriskt meddelar undervisning; smärre socknar dock obetaget alt om en folkskola sig förena. Der står således att de må förena sig, icke om en lärare, utan om en folkskola. livad 2 mom. vidkommer, så förenar jag mig i Contractsprosten Björkmans reservation och önskar alt Ståndet ville antaga den redaction han deruti föreslagit, i stället för orden: ”minst en fast skola bör finnas i hvarje pastorat.” I parenthes sagd t önskar jag alt de fasta skolorna måtte framför de ambulatoriska komma till stånd; men jag vill icke att de skola vara bestämdt föreskrifna. Jag får således tillstyrka hvad Prosten Björkman föreslagit, nemi alt ”uti hvarje pastorat skall finnas en mot pastoratets locala behof och nedan stadgade ändamål svarande, af stiftets domcapitel fastställd, skolinrättning.” Hans skäl, som uppgifves i hans reservation vid betänk. N:o 5, är, att han förmodar att kanske till och ined -J:del af Sveriges församlingar skall åtminstone till en början finna svårighet vid att bilda fasta skolor; och då jag hyser samma öfvertygelse, kan jag ej annat än önska, ali denna redactionsförändiing måtte antagas.