Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utdrag af Protocollet , hältet uti Borgare-StändetS Plcnmn wid Riksdagen i Stockholm den ;cr Mars 1810, . S. D. Dä de till Riksens Ständers ätgärd hörande mäst wigtige ärender äro hos Borgar e-Ständet dels fullkomligen afgjode och dels nu under flutelig öswerläggning, samt Ståndet förmodade, att äfwen för dest Respcetive Med-Ständer samma förhållande inträffar, förklarade Ständer enhälligt sin önffan, ati wid näsa wcckas utgång, hwarförinnan de afgjwde och äterstäende mälen otwifwelagtigt döra hinna expedieras, denna Riksdag mä, med Kongl. Majus Nädiga tillåtelse, ivarda afflutad; I hwilkct afsee> da och »ned anledning af 8r Z Riksdags Ordningen, Ständet aninodade sin Taleman, att hos Kongl. Masit denna desi önskan i underdånighet anmäla, samt beflöt att genom Protocolls-Utdrag wördsaint och manligen inbjuda de Respective Med-Ständen att härutinnan »ned detta Ständ benäget sig förena. Or sup-s. S. D. Ibland det som förekommer uti Riksens Högloft. Ständers Biwillnings-Utstottts aflämnade Project till jämkning af Riks-Ständens ffiljagtige m ni gar, i frägan 0 a den Allmänna Bewillningen och desi fördelande, war Utskottets fö-flag till en wist
Äfvenledes föredrogs och bordlädes ånyo RiddarhusUtsIcs den 17 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 28, i anledn. af RiddarhusDirektionens Mern. om förändring af sittplatserne i Riddarhus-salen. Anmäldes och lades på bordet ett från Bevilln.Utsk. under N:o 33 afgifvet Betänk., ang:de beräkningen af Tullmedlen, Saluaccis, Postmedlen, Karta-Sigillata-afgiften och Bränvinsbränningsmedlen. Uplästes till justering och godkändes Exped.Utskts under N:o 222 afgifna Förslag till R. St:rs underd. Skrifvelse till K. M., ang:de utgifterne under Riksstatens Åttonde Hufvudtitel. Justerades ett protis-utdrag, ang:de remissen af Ur Åkermans denne dag väckta motion. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att sedan numera alla å föredragningslistan upförde mål blifvit behandlade, något plenum på e. m icke erfordrades, utan det derom utfärdade anslaget komme att nedtagas; hvarefter H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munck. Måndagen (leii 22 Februari 1858. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 2:ne prot.-utdrag för d. 20 dennes samt pleni-prot. för den 7 sisth December. Uplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.- Utsk. inkomne Förslag till IL Stms underd. skrifvelser till K. M.: N:o 228, angide förbättrade aflöningsvilkor för Aiméens och Flottans Läkare samt ProvinciaiLäkare; Peil 22 Februari.
Den första innehöll ett klander mot den form, Gr. von Platen iakttagit vid öfverlemnande af sitt förslag till K. M., den andra ett ogillande af hvad jag anförde i sista plenum ang:de flottans fordna tillstånd, och den tredje var rigtad mot hela det förslag till sjöförsvarets ombildning, som Gr. von Platen uppgjort och K. M. genom sin Nåd. Propos. gillat. Företrädesvis torde jag fästa mig vid den sednaste delen, men ett par ord må tilllåtas mig att yttra äfven om hvad Hr Skogman framställt i de båda första. Hr Skogman bar sagt, att den enda ändring Gr. von Platen gjort med anledning af den förberedande rådplägningen vore, att antalet af skärgårds-artilleriets officerare, som i »Grunderna» upptogs tili 86, i K. M:ts Propos. upptoges till 76, således en minskning af endast 10 officerare, men delta är icke rätta förhållandet, ty i »Grunderna» upptogos skärgårdsartilleriets officerare att blifva 86, af hvilka 9 platser skulle Den 11 November f. in. 87 tillsvidare hållas vakanta, då deremot i K. M:ts förslag samma befäl upptoges till 76 med 21 vakanser. Den betydliga skillnaden är således den, att enligt »Grunderna» skulle första uppsättningen af officerare hafva blifvit 77, då den deremot enligt K. M:ts Propos. skall blifva endast 55, hvilket är en skillnad af 22 officerare i stället för 10, såsom Hr Skogman så missledande uppgifvit. Detta ang:de första delen af Hr Skogmans anförande. Hvad åter angår de af Hr Skogman mot mitt förra anförande i denna fråga framställda anmärkningar, så bestyrka dessa just hvad jag yttrat.
Nu har jag börjat med, att hvem som helst måtte få belåna sitt fideicomraiss och icke, såsom hittills, sådant endast tillåtas för vissa personer; och för det jag i denna ordning framställt mitt förslag, talar Hr von Hartmansdorff nu ernof mig, oaktadt hufvudändamålet för motionen är, atf lånen må blifva amorterade. Den a Maj f. m. 39 Jag beder att få återkalla i R. o. Ad:s minne, hvad som passerade i sista plenum. Då yrkade jag bifall till etf betänk. och begärde Hr von Hartmansdorff dess återremitterande, utan att kunna framställa sådana skäl, som af R. o. Ad. godkändes. Samme talare yrkade då en ytterligare undersökning om sterbliusafgifterna i Stockholm och hotade med votering, i fall hans begäran om återremiss icke bi fölJes, samt förmådde derigenom flera ledamöter att icke sätta sig emot återremissen, fastän de förut talat för bifall å betänk. Jag reserverade mig då emot detta förfarande, att man genom yrkandet på votering söker genomdrifva sin mening och af fruktan för derigenom uppkommande tidsförlust afstår från sin tanka. Nu ämnar jag icke låta skräma mig genom den begärda voteringen, utan förnyar min anhållan om återremiss å detta betänkande. IJ. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid LagUtskrs betänk. N:o 35 gjorda anmärkningar hindra dess antagande och detsamma således böra återremitteras. Ropades starka ja, blandade med nej. Hr von Hartmansdorff begärde votering. Hr Dalman: Jag påminner mig just nu ett annat skäl emot 1810 års förordn., nemi.: att, då ansökningar göras bos Konungen om belåning af fideicommiss, afgörandet oftast och hufvudsakligast beror på det yttrande, som familjens öfriga medlemmar afgifva öfver ansökningen.
Kammar-Kollegium i föreskrifven ordning fastställt maximioch minimi-arrendet för nämnde laxfiske till de af motionären här ofvan uppgifne belopp, Norrforss byamän i underdånighet sökt nedsättning af berörde belopp, hvilken anhållan Kongl. Maj:t likväl funnit icke förtjena afseende; att motion vid nästlidne riksdag blifvit väckt derom, att stadgandet om ett minimi-arrende-belopp måtte till 44 Slats-Ulskotlets Utlåtande N:o 90. ali kraft och verkan upphöra och den årliga räntan blifva hvad vid arrende-auktionen för hvarje arrendeperiod högst erbjudes, men af skäl, som omförmälas i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 26 vid nämnde riksdag, hemställde Utskottet att berörde motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, hvilken hemställan af samtlige Riksstånden bifölls. Ehuru frågan nu åter blifvit föremål för Rikets Ständers pröfning, har motionären likväl icke företett några nya skäl för sin förnyade framställning utan befinnes frågan i samma ställning, som då den förut tagits i öfvervägande. Väl har motionären velat ådagalägga, att arrendeupplåtelsen af den 5 Oktober 1631, hvilken befinnes vara densamme som vid frågans behandling förut blifvit företedd, men då uppgifvits hafva blifvit verkställd af Kongl. Kammar Kollegium, skulle hafva afslutats af Pfaltzgrefven Johan Kasimir i »Konungens stad och ställe» och att Norrforss byamäns påstådda rätt skulle grunda sig ä en Konglig försäkran: men denna uppfattning synes vederläggas af innehållet utaf berörde Resolution, hvars ingress lyder sålunda »Wi Johan Casimir etc. sampt Underskrefne Sveriges Rijkes CamarRåd»; och finnes resolutionen underskrifven jemte Pfaltzgrefven af Kammar Råden Pär Ärlandsson och Carl Sparre.
Lika med hvad jag då anförde, finner jag ännu det vara inconsequent, att sedan man vid den större Tull-Uppbörden ally st all beräkning i annat mynt, än det i Riket gångbara Banco-Sedelmyntet, man vid erläggandet af 384 Bevillnings-Utskottets en vida mindre intrade vill, medelst beräkningen i Silfver-Specie, i detta fall bibehålla det förra beräknings-sättets alla omgångar och besvärligheter, varierande cours-bestämmelser o. m. d., och dymedelst i så måtto frångå hvad man vid förkastandet af det förra förtullnings-sättet tycktes som grundsatts hafva antagit, att nemligen, Statens inkomster måste i Statens gångbara mynt beräknas. Man har åberopat andra Länders exempel och Svenska Fartygs skyldighet, att i fremmande hamnar klarera Skepps-umgälderne i Silfver; men 1:0 utgöres derstädes ej allenast Skepps-umgälderne, utan alla Tull-afgifter i så beskaffadt mynt, och 2:0 är sådant mynt derstädes gångbart och kan in natura presteras. Begge händelserna inträffa nu mera icke hos oss, hvarföre någon jemnförelse i detta fall emellan oss och Utländningen icke är på sitt rätta ställe. På dessa skäl förblifver jag vid min förra sats, hvaruti det Stund, hvaraf jag har äran vara Ledamot, äfven instämt, att Läst-afgiften bör lika med all annan Tullintrade i Svenskt Banco-Sedel-mynt beräknas. Hvarken har det varit det Vällofl. Borgare-Ståndets ej eller min mening, att i någon mån förändra hvad nu mera genom Förstärkta Stats - Utskottets votering blifvit afgjordt och stadgadt, rörande varors värdering och deras förtullande efter värde.
N:o 29. eller ytterligare stadganden härutinnan, som omständigheterna kräfva, samt desamma, jemte alla öfriga Förpassningsväsendet rörande, i en Författning utfärda.” Innan någon framställning i afseende på Tull-Domstolar göres, anser jag, för min del, Rikets Högloflige Ständers beslut, angående fora privilegiata böra afvagtas. 2:0 Af Herr Leffler: Jag reserverar mig emot de Högloflige Utskottens beslut, i så måtto, att jag, för min del, anser: att den Forman, som en gång pliktat 3-3- Rdr, derföre att han icke tagit Tullpass å varor, derefter icke längre kan anses vara okunnig om denna sin skyldighet, och derföre, om han andra, gången uraktlåter att taga Tullpass, bör plikta lika mycket, som om han icke åtlyder den anmaning honom af Varuafsändaren uti förpassningen lemnäs, eller 20 Rdr. STOCKHOLM, hos Carl A b. Pihjc., i83o. Eev.-Lags.Allm.Besv.o.Oec.Utsk.Utl,N.'o 30. Antom till Exped, Utskottet den 3 Januari! 183°. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 18, angående väckta motioner, i afseende på Kongl. Majrts Nådiga Förordning emot oloflig införsel eller utförsel af varor, af den 23 Junii 1525. Förenade UlskottenS ofvannämnde Betänkande, N;o 18, har blifvit bifallet af Högloft, Ridderskapet och Adeln, under den a sisth November, men från de öfrige respective Riks-Stånden , i grund af dervid skedda anmärkningar, återremitteradt; och då förenade Utskotten nu häröfver afgifva yttranden , få Utskotten sammanföra dessa anmärkningar vid de Lagställen, hvarpå de hafva afseende efter Författningens uppställning. Herr Winbladh har äfven i förevarande fråga hos Vällofl.
Riksg.cont. skulle då befinna sig på samma punkt som förut, nemi. den att ej hafva större tillgångar än eljest. Detta bestrides utan tvifvel af StatsUlskis medlemmar, med påstående af motsatsen. Men jag har haft tillfälle att se beräkningar öfver räntekammarens behållningar ifrån sista riksdagen och intill den närvar., för den tid af året, d. v. s. vintermånaderna, då ingen tull inflyter och innan den allmänna uppbörden äger rum. Deraf synes alt med alla de tillgångar, Stats-cont. kunnat påräkna, bar likväl behållningen varit så liten, att år 1835, i början af December, funnos endast 10,000 r:dr i räntekammaren. Det är väl den ringaste contanta behållning, som ett sådant verk någonsin bör innehafva, om det skall kunna bestrida sina utbetalningar. Den högsta behållningen har varit 344i000 r:dr, i Januari detta Sr, då tillgångarne varit större än någonsin tillförene. R. o. Ad. täcktes deraf finna, huruledes Stats-cont., oaktadt alla dessa öfverskott, likväl icke haft mera än som behöfts. Skälet dertill inses lätt; det är nemi. att skatterne till en stor del icke inflyta förr än året efter det för hvilket de betalas. Statsverket måste följaktligen ligga i motsvarande förskott för utbetalningarna. När nu dertill kommer att åtskilliga förslagsanslag blifva betydligare i verklig utgift, än de äro i beräknad statsreglering, så föranleder detta ett ytterligare behof för Stats-cont. att hafva penningar till hands utöfver 47» Den 28 November c. m. de netto beräknade utgifterna. Ihågkommer man derjemte att Kronans jerneffecler och behållningar af spanroål skola försäljas, att den sednare afyttringen ofia är mångfalldiga dröjsmål underkastad, samt likväl slutligen blifver illa betald och sent liqviderad; <å visar sig ögonskenligen behofvet för Stats-cont. att hafva dessa medel om händer. Det är nödigt äfven för det allmänna omdömets skull, att man icke må tro Stats-cont. vara i någon förlägenhet, utan alltid kunna betala hvad som detsamma åligger.
I förgätenhéteb, ellet iagttagandet af denna grundsats består en beskattnings jemnhet eller ojemnhet,’’ 18 lo års Bevillnings-Lag Var till sin hufvudgrund bygd på dessa rättsenliga st rid för Statsbördornés jemna och billiga fördelning. —• Hvilande på den grundsats, att hvarje Medborgare bör deltaga i beskattningen, endast i den mårt och växande progressiv-förhöjning, som han har inkomst att lefva af, skall såsom man med sann åsigt af detta lleskattningsSätt yttrat, denna jLag i tillämpningen icke tued mera skonsamhet behandla den rikes öfverskott och representationskostnad, än den mindre bemedlades arbetsförmåga och nödvändiga lifsbärghing; och en Stor mängd, sorgfälligt undangömda tillgångar, torde då hinna upptäckas, nog rikhaltiga, för att gifva det tillskott, hvaraf Staten är 1 behof, i förening med den lättnad i tryckande bördor, som för visså behöfvande Samhallsclasser är så aldeles ortm* gängelig. Men om denna författning, så rättvi» till Ftvilhängs ZJtsiotttTt Eetiinianfrrii 4 g lill s'n grund, dt lade elei gemensamma ode med nya, af eifarcnheteti icke ring pröfvade läror. att den töjde f l och krister, hvilka i snid med grunddragen, motarbetade, i stallet för alt medverka till ii lid arn It t, så h!ef det ock dess lott, art, efter dt t fdrst 1 omogna försökt t, blifva förkn-ltd, mm alf man ens solle afhjelpa felen och brixterne. Hind var uppfört, som »let tycktes, på en fast och snitt r grundval, men byggningsmännen öfverg; Ivo det, förr än dess inre skick blifvit be tryggad t. En lika sa träffande, som okonstlad lockning derpå lem nar en Ledamot i »Ht* ars Hevi Ilning* Utskott, den aktningsvärde II kan Pehrsson f.fm Jönkopings l än, uti följande ord:
Då skulle väl icke den våda inträffa, sorn Frih. Cederström förespeglat, alt flera års skatt, bestående af några tooo tunnor spanmål, skulle på en gång Den 8 Augusti f. ra. '47 drabba Öland. Allt hvad som kunde hända, vore, att sädana enskild la hemman, som under skattläggnings-liden blifvit befriade från skatt, sedermera med rätta komme att återbära hvad dem ålegat. StatsUtsk. trodde äfven, att, då innehafvare af sådana hemman på ett eget sätt och genom den besynnerliga skattläggning, som skedde ulan fullt lagliga former, kommit i besittning af denna jord, del vore af ingen betydlighet, om dessa hemman verkligen skulle komma att återbära till Kronan för i eller flera år den skatt, som skäligen kunde dem åläggas; och ehuru StatsUtsk. trott, att, om R. St. samtycka till Utsk:s begäran, K. M. äfven skulle ålägga vederbör, alt denna förrättning skyndsamt företaga och afsluta, så skulle dock de uppkommande ersättningarna blifva ganska få och icke uppgå till några större och betydligare summor. På de skäl, som af StatsUtsk. blifvit utvecklade, får jag derföre tillstyrka, alt detta sednare betänk, måtte i allo bifallas. Frih. Cederström: Jag anmälte mig med aniedn. af den siste värde talarens yttrande, röride sältet för skattläggning af ifrågavar. utmark. Hans beskyllning mot skattläggningsmännen, att de icke gjort det uti laglig ordning, lärer icke kunna i bevis ledas, och skulle haft en ganska svår påföljd för dessa personer, i händelse, vid den undersökning, som redan en gång skelt på R. St:s begäran af en för Ölands hemmansägare högst välvillig person, och som tillstyrkt eftergift af denna Statens inkomst, något sådant hade kunnat utrönas, hvilket ej varit fallet. Således, med förutsättning att skattläggningsmännen efter deras bästa velande, vid denna skattläggning såsom vid alla andra, tillämpat metod och undervisningar, begär jag, att man måtte rätta beslutet på det sätt, att R. St. hos K.
I Japan finnes mycket godt, gammalt och nationelt att taga vara på, kanske mer än japaneserna sjelfva för det närvarande hafva någon aning om, och helt säkert mer än mången af de europeiska »residenterna» vill medgifva. ADERTONDE KAPITLET. Afskedsmiddag i Jokohama. – Kineserna i Japan. – Resa till Kobe. – Inköp af japanska böcker. – Färd på jernväg till Kioto. – Biva-sjön och sagan om dess uppkomst. – Draggning derstädes. – Japanska danserskor. – Kiotos märkvärdigheter. – Kejserliga slottet. – Templen. – Svärd och svärdbärande. – Sintoismen och buddismen. – Porslinstillverkning. – Japansk poesi. – Fest i ett Budda-tempel. – Segling genom Japans Inhaf. – Landstigning vid Hirosami och Shimonoseki. – Nagasaki. – Utflygt till Mogi. – Insamling af växtförsteningar. – Afsked från Japan. De sista dagarne i Jokohama upptogos af afskedsbesök derstädes och i Tokio. En eftermiddags ledighet under den sista dag jag tillbragte i Japans hufvudstad, begagnade jag till en utfärd för att från en japansk båt dragga i den vid staden utmynnande floden. De japanska båtarne skilja sig från de europeiska derigenom, att de ej framdrifvas genom rodd, utan genom vrickning. De äro vanligen försedda med ett öfver vattenytan beläget däck, bländande hvitt och rent samt belagdt med rörmattor, alldeles som rummen i japanesernas hus. Draggningen lemnade en massa Anodontor, stora Paludinor samt några mindre snäckor. Under vistelsen i Japan bemödade sig löjtnant Nordqvist att göra en så fullständig samling, som vårt korta uppehåll medgaf, af landets landoch sötvattenssnäckor. Till följd af landets ovanliga fattigdom på dessa djurformer blef dock utbytet vida mindre än vi hoppats. Under en föregående resa till Ishafvet har jag varit med om att insamla landsnäckor vid Renö, norr om skogsgränsen i nordliga Norges ytterskär. Man kan der på några timmar insamla lika många djur af denna grupp, som i det bördiga Japan på lika många dagar.
Ofta föreskrifver nog läkaren, för att ställa den inbillningssjuke tillfreds, något sockradt eller med en oskadlig saft tillsatt vatten, och man får kanske på apoteket betala flere kronor för en medicin, hvilken man gratis kunnat tappa från närmaste vatteuledningsrör. Sedan återstår ännu en fråga: är det verkligen skäl att vid första lilla illamående vända sig till läkare? Hygienikern och lä- karen skulle väl obetingadt svara: ja; men vi få lof att taga hänsyn till ekonomi och den praktiska erfarenheten. H v a d skulle man säga, om en m a s k i n — v a r e sig symaskin, slåttermaskin eller hvilken annan maskin som helst, som skall användas i det d a g l i g t lifvet — om den vid minsta lilla motighet råkade så i olag, att den måste sändas till reparation? H e l t visst skulle man fördöma både maskinen och maskinbyggaren. Men Gud är en bättre maskinbyggare än någon annan i hela världen, och han har nog inrättat det mänskliga maskineriet så, att det själft öfvervinner små missöden eller åtminstone med helt enkla medel kan ställas rätt igen. Man behöfver ej beskyllas för kvacksalfveri eller lättsinnig lek med hälsan, om man dels gifver naturen litet tid att reda sig själf, dels ock försöker några enkla husmedel, innan man vänder sig till läkaren. Särskildt hvad barnen beträffar är det ej alltid nyttigt att oupphörligt anlita läkaren, ty erfarenheten visar (man behöfver knappt gå utom sin egen umgängeskrets för att fin311 na något exempel), det sådana barn oftast blifva pjunkiga och klemiga. Detta är helt naturligt, ty barnet lär sig då att, i likhet med sin oroliga mamma, gifva akt på hvarje obetydlig liten störing i dess välbefinnande. A t t man ej genast, då barnet är sjukt, skickar efter läkaren, är hvarken bevis på likgiltighet eller vårdslöshet hos föräldrarne. Tvärtom fordrar denna sjukvård utan läkare en allvarlig uppmärksamhet af föräldrarna, på hvilka hela ansvaret, hvilket annars delats af läkaren, då faller.
Anckarsvärd har yrkat, att saken måtte läggas till handlingarne, derföre att hon ej är behörigen behandlad — en rättighet, hvilken jag visserligen tror tillkomma R. o. Ad. — men då måste man taga i öfvervägande, huruvida denna rätt kan af R. St. utöfvas nu genast, eller först när saken varit till Utsk. återremitterad. Om Hr Gr. o. Landtnäs samvetsgrannhet om grundlagens iakttagande, hvarå vi sett så många prof, gör att Hr Gr. o. Landtm, anser denna fråga, ehuru hon väl icke rörer statsregleringen vid denna riksdag, likväl, emedan hon angår en Statens utgift för framtiden, böra anses såsom en statsregleringsfråga; så blir följden, att Hr Gr. o. Landtm, linner sig af 69 § Reg.F:n förhindrad att nu genast meddela propos. på afslag eller på betänk:s läggande till handlingarne, Hr Gr. o. Landtm, torde dä pröfva nödigt, att först låta det återremitteras till SiatsUtsk., och att sedan, till följe af den bristande formaliteten lägga det till handlingarne. Om det ej anses vara för mycket begärdt, skulle jag önska, att Hr Gr. o. Landtm, derom ville uttala sin mening, på det att vi ej måtte förspilla tiden med en öfverläggning, som slutligen strandade emot Hr Gr. o. Landtnäs tanka.
Då fäderneslandets historia just aldrig varit tante Aurores starka sida, så undrade jag nästan öfver, att hon kunde gissa sig till personerna i min förolyckade tragedi, om än hon just ej syntes särdeles hemmastadd i tidens kostym. Jag frågade henne derföre huru allt detta herrskap vore för henne så väl bekant. Hon log ett litet satiriskt leende och sade: ”I mina föräldrars hus bodde en man, som var – huru bör jag uttrycka det – un peu hors du monde. Ser du, jag var ung då och gjorde i honom en lysande eröfring. N’ est-ce-pas? Nåväl, han intresserade sig för alla gamla enfaldiga sägner, käringsagor enfin. När han dog, hade han testamenterat mig hela sin förmögenhet, och så kom jag äfven i besittning af hans luntor. Papillotter för hela min lifstid, tänkte jag då. Men nu ser jag redan le commencement de la fin af de skrifna papperen, och begagnar derföre stundom bladen ur en tryckt lunta, en gammal histora öfver ett par gamla kungar, ehuru tryckpapper är mera fragilt, än rätt lämpligt skulle vara. För att döda tiden, medan Lisette fäster opp mitt hår i papillotter, kastar jag stundom ögonen på de framför mig liggande bladen. Jag har sålunda kommit att läsa om den obstinata riksmarsken, ståthållaren. I sanning, han blir charmant. Du vet ej, chère petite, huru nödig en tyrann är för effekten. Det hörde jag sjelfva Leopold säga. Låt, till exempel, tyrannen utbryta: ”Min nedrighet den vill jag klart i dagen ställa, Med usla nidingsdåd vill jag hvar dygdig fälla.” Ah, kom till mig i morgon, ma chère, jag blir helt lifvad vid minnena från den tid, jag dröjde i min oncles hus i Sockholm. Du vet att jag växte opp der; och ehuru jag mången gång der fick bära opp ett badinage såsom ”Tavastfröken”, så beredde mig dock min lilla mine ett icke så ovänligt emottagande, äfven i de höga kretsarna. På begäran fick jag tillbyta mig det lilla som fanns qvar af tantes papillottepapper.