Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nämnden höjde ersättningsbeloppet utöfver hvad ersättningstagande yrkat, gäfle ej heller beslutet för mera, än äskadt varit, såvida ej jord eller lägenhet, som afstås skall, är besvärad med inteckning, öfverstigande den fordrade summan; i hvilket fall Nämnden må, utan afseende på ersättningstagandes anspråk, utsätta löseskillingen så högt, som den finnes, enligt här ofvan stadgade grunder, böra uppgå. § 21. Vill egare af jorden eller lägenheten klaga deröfver, att han icke varit i målet stämd, eller vill annan klaga på den grund, att ärendet icke blifvit, enligt § 2, från predikstolen eller genom allmänna tidningarne rätteligen kungjordt, eller vill någon klaga öfver Rättens pröfning af jäf emot den, som i Nämnden sutit, eller påstår någon eljest, att vid Nämndens sättande ej så tillgått, som nu föreskrifvet är; den talan må, sedan Nämndens beslut är, efter § 19, parterne meddeladt, i Hof-Rätten föras, genom besvär, inom den tid, som i 25 Kapitlet 5 § Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N;o 34. 7 Rättegångs-Balken sägs. Varder den talan gillad, förfalle all verkan af Nämndens beslut, såvidt det klagandens rätt rörer, och förordne Hof-Rätten, att Nämnd ånyo sättas skall. Ej må Hof-Rätten till pröfning upptaga jäf, som icke vid UnderRätten yppadt varit, då Nämnden sattes. Öfver Hof-Rättens beslut må klagan föras i den ordning, 30 Kapitlet 18 § Rättegångs-Balken förcskrifver. § 22. Var part från Rätten borta, när Nämnden valdes, och vill han sedan visa, att han då hade laga förfall, och att han ej kunde gifva det Rätten tillkänna, stånde honom fritt att, inom en månad derefter, å sin vederpart till samma Rätt uttaga stämning: gitter han, sedan så stämdt är, bevisningen fullgöra, förfalle Nämndens beslut, såvidt det på kärandens rätt verkar, och läte Rätten Nämnd ånyo väljas. § 23.
Genom sadant knep skulle således, om Grefwe l^v6ni,^lm5 Förslag anrages, hwar och en som sitter för Fullmagt kunna tleplacei-ciL. Bästa medel är Utan twifwel at de samt och synnerligen casserss. Efter en korrt öfwerläggning gillades den 20 med den förändring, at om wid första anteckningen af hwarje Nummer 2-.neFullmagter xrrxsenlsrris, begge skulle 03386738. Men om de pä olika tider anmältes, den som först blifwit upwisad och wore af äldre cl.-uum ssulle blifwa gällande. 2l. §. Herr Lergkman, ^ mdro 81 u 3 l^LANus , erindrade, at det i alla tider warit brukeligt, ar Grefwar och Baroner sutit pa Landrmarstalkens högra sida. Han sage ej någon orsak at häri nu göra någon ändring. Han fragade om det wore billigt at de nu skulle flytta. Al wänster af Landtmarstalken hade af alder, den Aldsta Adel pa den sa kallade Finsta flygeln, haft sit sate. Han tilstyrkte at i denna xlacermZ ingen förändring matte göras. Herr kol Kl i ed förenade sig med Herr Leckman. Grefwe ve la 6 a röle erindrade at Utffottet tydeligen sagt stäket til sit förslag. Saken wore högst obetydlig, och ingen person genom om flytt - r64 Den Z Mars. flyttningen förnärmad, hwarföre Herr Grefwe» e; sage nägot hinder at bifalla denna §. Fri herre cederström, sacob, trodde sig harrit allenast böra tillägga, at sedan cigssiilcationen ä Riddarhuset uphört, borde 2:dra classen ej åberopas, säsom ssäl emot denna §. Herr Lergkman ansäg den förestagne flyttningen icke rättwis. Han ftägade om der wore billigt, ar flytta den som sedan äldsta tider innehaft sina rum, hwilket allt Herr
De lära vara nog oförskämda, att påstå, att mitt vanvettiga beteende bevisade en slik sinnesfrånvaro. Hvad? Kunde jag förutse, att det skulle falla den gamle, halfblinda mannen in, att tvertemot sin vana, inventera sina reverser på egen hand; att sedan visa en annan mina omskrifna förbindelser, då han annars uteslutande i allt höll sig till mig. Och kunde jag gissa till, att Hedda Häger skulle vara så fördömdt misstänksam, hafva ett så hundiskt väderkorn, samt att billetten till Amanda Brandt icke skulle taga skruf? Nej, påstår jag, planen, fastän något för djerf, var fint, konstrikt, rigtigt artistiskt anlagd: mången romanskrifvare skulle afundas mig den: det förtryter mig, att jag ej sjelf förr påhittade och begagnade den i en af mina romaner. Man får icke bedöma förtjensten af ett genistreck i praktisk väg efter den misslyckade utgången. Sannt är, att jag bar mig litet klumpigt åt med bränvinet och hafresoppan; men det var handlaget som felade, icke hufvudet. Sannt äfven, att jag för hastigt, för brådstörtadt måste gå på med mina experimenter, hvarigenom misstankarna ökades; men tiden tillät icke annat. Man har ock som prof på min förmenta förryckthet anfört den fatala ProMemorian. Min blod kokar öfver en sådan dumhet. Tisdagseftermiddagen får jag veta, att jag är angifven och innan nästa morgon kunde jag bli gripen. Förut måste jag uträtta hundra ting ute, och ett tjog hemma, skrifva bref och fullmakter, taga afsked af de mina, packa in, rifva sönder papper. Store Gud! är då så underligt, att man i denna hast, denna något upprörda sinnesstämning ej sköter sina göromål med vanlig ordentlighet, qvarglömmer eller ej hittar en papperslapp? Må hvar och en, som så orättvist klandrar mig, komma i samma läge! – I alla fall, månne det kan förnekas, att jag rätt klippskt och fintligt praktiserade mig ur landet? Bed mina belackare, de fordom förtjuste, litet tänka efter om en vettvilling bär sig åt på det viset.
Sjelfva hr Sjöblom dansade ej Vermlandspolskan riktigt förrän en genuin landsman dresserade honom dertill. Föröfrigt har vår Stockholms balettkår i februari satts på det hala — så att säga. På Operan har varit mindre att se — men på Nybroviken, hvilka pas, hvilka valser, solo-mazurkor, hvilka » figurer ». En sådan primadonna, sådana primi uomi, graciösa herrar och starka karlar! Sannerligen vi undra på att recensionerna öfver dessa prestationer i våra stora blad rakat spalt upp och spalt ned, med en intensitet och en talang att länge orda om ett och samma, som gjort att man ogeneradt kunnat läsa tvärsöfver spaltstrecken, utan att råka på något nytt. Ack du vår stackars lilla opera-balett! I allt är du denna din rival underlägsen, till och med i den ädla, medaljerade konsten att med abandon sätta oupphörliga — rofvor! Onsdagen den 31 Januari 1827 * hade Stockholms k. Opera fullt hus. Redan vid 3-tiden på eftermiddagen hade gamla mamseller och andra menskor begifvit sig till Operan, in genom lilla dörm åt Arsenalsgatan, upp for den trånga, krokiga, långa, doftande trappan till 3: dje raden, denna trappa, hvars olämplighet harangerades redan i den tidens press och som den dag i dag är ser — likadan ut. Och måste så göra, enligt teaterns byggning. I kolmörker tra * 1827 — icke 1837, som k. teaterpraeparationsnotiBen falskligen upp * gaf i våra oskuldsfulla dagblad.skade dessa stackars gamla mamseller m. il. upp för dessa trappor, skuffande och nypande hvarandra att hinna forst upp till logedörrarne, der de troget stodo och väntade till spektakeltiden 1 / 2 7, då de ifrigt praktiserade sig in och satte sig med lättnad ned å första bänken, ty den var deras mål, derför hade de utstått all vedervärdighet och försmä-delse och andra bänken — kostade lika mycket.
‘ Se bara, jag kan få båda händerna in under snörlifvet! ’ - och en G i n moder håller med hennc och försätrar, “ att man verkligeii kan f i begge händerna under snörlifvet ‘, ocli den unga flickan gräter öfver en så orattvis beskyllning, och modern ä r förolSmpad på dotterns vägnar. Mödrarna hafva nämligen sjelfva tillbragt sin ungdom utan att kunna andas ordentligt; och da ingen kan bevisa dem, att kanhända mycket af deras sjuklighet kommit af snörlifvet, s&amp; tro de helt enkelt icke p2i någon snörlifvets skadliga inverkan. Xu är det si, att de unga flickor, som till sitt lifs mril endast hafva att se så söta ut som möjligt och till sin dagliga gerning endast att t. ex. servera te åt far och mor och att tvätta tekopparna, de kunna nog fullgöra dessa pligter. i trots af den försvagade helsa, som saiumanpressningen af deras kropp förorsakat. Men det finnes andra unga cpinnor, energiska, dugliga unga yvinnor, som icke nöja sig med en SAdan tillvaro, som hafva tagit ihop med ett allvarligt arbete, och hvilkas inål är ett verksamt lif, till gagn och lycka för sig sjelfva och andra. Det är för sadana, som bruket af det till utseendet s i oskyldiga snörlifvet ä r en olycka. Utan god helsa är det icke sannolikt, att. de kunna nå ett föresatt mal, ocli god helsa kunna de icke få, när de dagligen misshandla sin kropp. Om det lönade mödan, skulle jag bedja dessa unga [lickor göra ett experiment. De kunna göra det i all lieiidighet och betiöfva icke för någon omtala resultatet. Tag ocli lägg om morgonen, nür kroppen under flere timmar varit befriad från sin tvångströja, ett metermitt on1 lifvet på bara kroppen. Lat oss antaga, att du håller t. ex. 64 crn. Tag SA p&amp; linnet och ett reformlifstycke - och mät om igen. Kläderna 270 taga naturligtvis något rum, olika efter tygets olika tciocklek. Låt oss antaga, att du nu håller 66 crn.
P eh r: I i 2 § Riksd.Ordn. stadgas: ■”R. o. Ad. infinner sig till riksdag och representeras enligt Ridd.Ordn., hvilken, lika som öfriga Stånds-ordningar, bör vara i öfverensstämmelse med grundlagarna författad.” I Ridd.Ordms 18 § säges: ”Sedan riksdagen blifvit af Konungen å Rikssalen öppnad, böra nästa söcknedag derefter, ■så vida plenum plenorum icke å samma dag är anbefaldt, bänkm:soch electorsvalen verkställas, Med dessa val förhålles sålunda, att, enligt antecknings-listan, samtlige R. o. Ad:s närvar, hela antal delas uti 25 särskilda, men till beloppet lika, delar, hvarvid, om något mindre antal skulle öfverblifva, detsamma på de sista afdelningarna med en peri H. 3 i8 Den 20 Januari. son på hvardera fördelas bör.” Här står tydligt, att liela antalet skall delas i 25 delar; och att bifalla någras uteslutande, förutsätter således en förändring af §:n. Den af mig nyss åberopade 12 § i Riksd.Ordn. innehåller derjemte, att Ridd.Ordn. skall vara i öfverensstämmelse med grundlagen. Jag vill ej ingå i någon discussion om denna öfverensstämmelse finnes eller icke, men påstår, att 1111 discussion uppstått, huruvida man må förklara en 5 i Ridd.Ordn. för noll, och då måste man ändå komma i det olösliga förhållande, att nödgas begära propos. af Landtm, för frågans redande; vid hvilket förhållande jag, då ett Const.Utsk. ej finnes, ej ser, huru frågan skall kunna lösas. Jag vågar derföre föreslå, att R. o. Ad. måtte förblifva vid förra praxis, i hvilket fall vi komma att handla i öfverensstämmelse med Ridd.- Ordn. Gr. Horn: Den siste värde talaren har så vida rätt, att, enligt Ridd.Ordnrs föreskrift, de ifråga v ar. personerne måste intagas i bänkmts-afdelningarna; men det hindrar icke, att de vid upprop lill val uteslutas.
St:r måtte hos K. M:t anhålla, alt frågan om provinsbankers bildande mätte varda öfverlemnad till utredning af en utaf K. M:t i nåder utsedd komité». Det är följaktligen i denna motion en sammanblandning af dels ett förslag att R. St:r måtte inrätta sedelutgifvande Provinsbanker och dels en anhållan till K. M:t om nedsättande af en komité för samma ändamål, och som de begge alternativen hafva samma syftning, böra de val ock remitteras till samma Utsk. Som sagdt, ifrågavarande motioner sammanfalla alla deri, att de söka afhjelpa de brister och olägenheter, som äro en följd af att jordbrukskrediten icke är riktiat ordnad, och jag vet, att såväl landtbruksmöte! i Malmö till K. M:t inkommit med en anhållan i detta sylte, som äfven alt Hypoteksbanken beslutat att göra hemställan om förändring i de författningar, som angå den. Dessutom har jag mig med visshet bekant att ett förslag härutinnan är under utarbetning i Fii am-Dep:t, och att en framställning kommer att göras. När det är på detta sätt och saken rörer en fråga af aldra största vigt, samt den svårligen kan behandlas nied någon framgång Den 13 December. 477 utan att handläggas i sin helhet inom ettUtsk., och Banko-Utsk:t dertill synes mig vara lämpligast, så får jag påyrka, att de af Banko-Utslc.t till R. St:r återlemnade motionerna målte, i likhet med hvad hos Bonde-St. redan skett, blifva till Banko-Utsk:t återremitterade. Frih. von Schwerin, Jules: Jag instämmer visserligen med Hr Mannerskantz i så målto, att jag önskar det Banko-Utsk;t vore befogadt att upptaga dessa motioner, men då Utslcts instruktion lägger klara och tydliga hinder i vägen härför, lår jag anhålla om propos. på bifall till Utsk:ts hemställan.
Ad., som frälsegods i Skåne ega, kunna bringas till ett sådant besvärs villiga antagande, så skola de ej vara obenägne för sitt utsockne frälse i Halland dem i det mål att efterfölja”. Nu känna vi, alt endast med undantag af ett par Herregods i Skåne har R. o. Ad. i hela den öfriga provinsen visat sig villig att antaga en sådan rotering. Jag tror, att om dessa dokumenler varit kände vid sista riksdagen och i synnerhet landtdagsbeslulet af år 1669, hade StatsUtsk. sannolikt icke tillstyrkt den lindring K. M. föreslagit utan i stället stadfästande af den rotering, som roteringskommissionen upgjort. Jag anser mig icke böt a vidare uptaga R. o. Ad:s tid med genomgåendet af ettämne, hvarom hvar och en, som af Ulsk. betänk, velat antaga del, kunnat erhålla alla de uplysningar, som erfordras, utan förnyar min anhållan, att 554 Den 21 Juli. R. o. Ad., med vidblifvande af dess 2:ne gånger i ämnet fattade beslut, måtte lägga BondeStrs inbjudning till handlingarna. Frih. Klinkowström, Rudolf Mauritz: Jag skall icke länge uptaga R. o. Ad:s lid med en fråga, som jag anser vara långt för detta afgjord, och icke eller skall jag vidröra det historiska af frågan, hvilket jag anser vara till fullo utredt uti Ctsk:s utlät. Deremot ernar jag yttra mig om den här omordade billigheten, för hvilken man här synes kämpa, ända derhän, att man velat befria utsockne frälsehemmansegarne inom Halland från den lindriga roteringsskyldighet, som dem genom R. Si:s vid sista riksdag fattade beslut blifvit ålagd. Jag anser desse hemmansegare hafva tinder århundraden åtnjutit sådan lindring, att det dem nu ålagda roteringsbesvär icke kan vara numera serdeles betungande.
I vårt grannrike Danmark, har Ständerne beviljat ett årligt anslag af 6000 r:dr endast till inköp vid museum af lefvande konstnärers arbeten; äfven detta bevisar att Danmark, som äger en mängd konstalster och en utmärkt väl organiserad målareoch bildhnggare-akademie, hvarest målarekonsten tillika låres praktiskt, i konstbildning och intresse på intet vis står efter andra länder. Afven hos oss i Sverige har sedan några år visat sig ej ringa spår till intresse för konsten och dess idkare, synnerligast genom Konstföreningens vackra sträfvan att genom inköp af yngre konstnärers arbeten bidraga till deras existence och upmuntran, och om än en konstnärs lif icke helt och hållet derigenom kunnat försäkras för brist, synes man nu ej mera böra frukta för dess ålderdom, aldenstund väre konstnärer, inseende behofvet af understöd pä ålderdomen, af egen drift för artister och litteratörer bildat en pensionskassa, som torde förtjena II. St-.s upmärksamhet och bevågenhet. Men då jag anfört huru man i utlanden anser nödvändigt att konstbildningen, som eger sin djupaste källa uti konsthistorien, går i jemnbredd med den allmänna, anser jag mig tillika böra fästa upmärksamhet på artisten Mandelgrens konsthistoriska forskningar och åberopa ett af 2 II. 16 242 Den 28 December e. m. honom i April månad 1849 inlemnadt anderd, mern. rör:de konserverandet af målningar och andra konstverk, tillhörande K. M. och Staten. I detta mern., H. M. Konungen föredraget af Statsrådet för Finauce-ärenderna, meddelar Mandelgren de erfarenheter han gjort under sin å egna medel företagna utrikes resa i Europas civiliserade länder från 1838 till 1843 och under hvilken tid han hufvudsakligen studerat restaurations-konstens flere blancher äfvensom vården af konstsaker i allmänhet.
Gifwen (örebro Slolt den 8 Maji 1312. ^§edan, i anledning af Riksens Ständers underdåniga tillstyrkande, KonglMajus den 20 October 1756, under perpetuel Arrende-rättighet upplåtit till nu mera aflidne öfwer-Jägmästaren Anders Gyllenswärd och betz efterkommande Ollestads KronoSateri med underliggande Hemman och lägenheter uti Hofsoch Hudene Socknar af Geseneds Harad och Elfsborgs Län, med wilkor, att han och de ärligen skulle utgöra den ränta, som af Egendomen efter Jvrdeboken borde utgå; hwaruti sedermera, äfwen pä Riksens Ständers underdåniga tillstyrkande, genom Kongl. Brefwet den 7 September 1762 den lindring bliswit öfwer-Jägmästaren Gyllenswärd förunnad, att alla Rantepersedlarne skulle fa betalas efter l?Zs ars ständiga Markegång, utom Asraden 15 Tunnor 4 fjerdingar ^ kappar som borde in natura utgöras; Sa har, uppå Jnnehafwarcns af Ollestads Säteri derefter gjorde anhållan, att, emot räntans utgörande ester Jordebok och förwandling, med grund af ärlig Markegång samt särskildt erläggande såsom Skatle-köpeskilling af Tio ärösammansiaane Grundräntor efter Kronowärdi, pä sättFörWningarne om Skatteköp i allmänhet stadga, fä Den 8 Majk. 219 Ollestads Lägenhet under Skattemannarätt ät sig upplåten, Kongl.
Ständer hafwa deraf funnitatt werkställigheten af de wid Allmänna Magazins, Inrättningen nödige befundne förändringar frän och med innewarande är rzr» tagit sin början; attHufwudböckerne öfwer Contanta medlen och persedlarna, frän och med är 1804 till och med 1807 i ststledne Mars manad bliswit till Kongl. Kammar, Colle gium - »886 Den 20 Julik. gium aflemnade, att »8->8 och 1829 arens Hufwudböcker likaledes inom Junii manads slut stulle färdige lefwereras, samt att »8»o ars Hufwudbok jemee Calculationsböckerna för alia nu uppräknade arén stulle inom nästa ars stut hinna författas. Da Riksens Stander derjemte funnit att Landets behof genom denna inrättning under sistförflutne tiden blifwit betydligen understödt, hafwa de beflutit, att till allmänhetens upplysning om det förbättrade stick denna Inrättning wunnit, laka till trycket särskildt befordra Eber Kongl. Maj.ts vfwanberörde Nådiga Bref af den 17 November i8n; och i öfrigt, da Eder Kongl. Majtt ej astat någon förhöjning i denna Inrättnings Fond, samt de gjorde för, öndringarne sa nyligen tillkommit, att följderne deraf ännu icke kunnat urstiljas och bedömmas, ansett stg endast böra hos Eder Kongl. Mant i underdånighet hemställa, om icke den i z:dje Afdelningen af Eders Kongl. Majus Nådiga Bref omförmälte Panneafgift, som Eder Kongl. Majit funnit böra lemnäs vliquiderad, intill dest Riksens Ständer närmare bestämt dest belopp, ma förklaras ej kunna här äga rum, hälst en sadan afgift, efter de i Kongl. Kungörelsen den i z Junii »8 »o stadgade grunder, skulle blifwa större än Magazins-Inrättningens hela Fond. Riksens
Vid remissen häraf är af Herr Contractsprosten Östberg samt Herr Biskopen Doctor af JVingård föreslaget det tillägg, att, i händelse den Prest, som förrättat Gudstjensten, vore hindrad af socknebud eller ändra embetsgöromål, hvilka ej tålde uppskof, t. ex. ännu en Gudstjenst på annat ställe, det måtte tillåtas någon annan, såsom klockaren, att uppläsa kungörelserna och deröfver meddela bevis; —- och hafva med Bih. till R. St. Herr Contractsprosten Östberg samt Herr Biskopen Doctor eif PFingård sig förenat Herr Professoren Doctor Bexell, Herr Prosten Lyth och Herr Doctor Grewillius; äfvensom större delen af Ståndet förklarat sig uti motionen instämma. Hvad sålunda förekommit har Utskottet i betraktande tagit; och då del ifrågavarande uppläsandet af kungörelser å predikstolen, innan Gudstjensten ännu är slutad, onekligen skingrar uppmärksamheten från de höga ämnen, som utgöra Gudstjenstens föremål, och för månget ömt sinne kan förefalla anstötligt, samt den af Motionairen i stället föreslagna utväg, hvarigenom afbrottet i Gudstjensten kunde undvikas, icke synes medföra någon anmärkningsvärd olägenhet, eller innefattar förändring uti sjelfva publications-sätlet, tror Utskottet sig hafva orsak, att motionen med sitt tillstyrkande beledsaga; hvaremot Utskottet anser betänkligt, att, på sätt andra Ledamöter jnom Högvördige Preste-Ståndet föreslagit, låta kungörandet ankomma på klockaren eller någon annan än Prest, eller medgifva, att det må ske annorlunda än fran predikstolen; i följd hvaraf Utskottet härmedelst vördsamt hemställer, att, med ändring af hvad 2 Cap. 5 $.
Dessa omständigheter i förening dermed att år 1840, då K. M. gjorde Sin propos., med anledn. af de framställningar, som från innebyggare i länets norra del gjordes om delning, fans i trakten af Westervik en hög afskedad Embetsman, som man i orten deromkring önskade till höfding. Detta påskyndande föråniät då frågans väckande, ty förut hörde man föga eller intet talas derom. Min öfvertygelse är den, att derest landshöfdinge-residenset förflyttades till Döderhultsvik och Landshöfd:n reste lika mycket till länets norra del, som till den södra, så skulle klagomålen uphöra. Kostnaderna för upbyggande derstädes af residens och fängelse m. m. mäste äfven utgå i händelse länet skulle delas och residenset förläggas i Westervik, men om ingen delning sker, utan residenset endast flyttas till Döderhultsvik, så kunna dessa kostnader betydligt nedsättas genom försäljning af de gamla byggnaderne i Calmar, hvaremot om delning egde rum, dessa kostnader måste oafkortade utgå. Dertill skulle i sådant fall ytterligare komma aflöningskostnaderna för Landshöfd:n och haus underlydande. Sedan jag lemnade länets styrelse har ett nytt fängelse blifvit bygdt i Calmar. Detta, torde man säga, blifver öfverflödigt, i händelse ett nytt bygges i Döderhultsvik, men landets behof kan icke i längden tillfredsställas genom ransakningsfängelser allena, utan här måste äfven linnas bestraffningsfängelser. I sådan händelse kunde det i Calmar befintliga dertill begagnas. Man säger att i händelse residenset skulle flyttas till Döderhultsvik, så skulle afståndet för Öländningarne till residenset blifva nog stort och öfverfarten alltför besvärlig, men de södra Öländningarne finge då icke längre till Döderhultsvik än de norra länsboerna hafva dit. De norra Öländningarne finge närmare till Döderhultsvik än de nu hafva till Calmar.
Men snart började Sveiiskw Tidningen ett förbittradt anfall mot den nye boken, understöcld af en mä1lg.d m d r a tidningar d olika kaliber s m t en massa i.iisäilclac ?re, tills ett formligt krig utbröt mot Hertha och dess försvarare i Aftonbladet. Under tiden hade Fredrika Bremer, hyllad vid välgörenhetskoiigresseii i Brussel af tidem förnämsta filantroper, deltagit med dem, såsom kongresseiis enda kvinliga ledamot, i öfverliiggriiugea om förbiittring af den fattiga arbetsklasseiis stiillning, i hviliceu fråga ho11 skrifvit ett föredrag, som upp1Sistes. Hon hade inbjuclits iifvell af landets konnng att medclela hoiiom siila, åsikter m. ni. Dil inträffade, att medan den sålunda i fr&amp;mmande laii.cl firade Fredrika Brerner mot hösteii befann sig i Lausailne, » i djupaste lugn med sinsr böcker och s i m tysta taiikm B, höljdes i hemlandet heiiues 1in.m.n och Iien11 es verk med srniidelser. Men samtidigt upptog koi~.uiig Oscar I i sitt trontal frigan om Irvinnaiis myndighet, hvilken vid föregående riksdag icke vuiinit regeringens bifall, och frainlade för rikets ständer sin proposition-om ogift lrviaiias ~nyncliglietsblif vande vid 2 5 kr. Att redogöra för romanen Hertha, slrulle för oss vara iindamålslöst. Bokens hela värde för v&amp;rt syfte ligger i dess sti-irlra, ofta till formen miisterliga och af en briniian.cle san' niiiigskiirlek iippbiiriia uttalaiideii om hvad kvinmn kunde och borde m r s, om ho11 tilliites i frihet utvecklit siiia ' gåf~or.