Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial med förslag till sam man/enik ning och Votering, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga heslut öfver Utlåtandena Altris 170 och 326. (I. A.) Sedan, vid slutlig pröfning af Slats-Utskoltels Utlåtanden N:ris 170 och 326, angående frågor om förändringar uti gi undskatterne och sattet för deras godtgörande, indeldle räntornes och tionde-spanmålens indragning till Statsverket m. m., Riks-Stånden stannat uti skiljaktiga beslut, har Bill. till R. St. Utskottet härmed skolat göra de frarnsIä 1 Iningar om sammanjemkning eller votering, i de delar, der sådan bör ega rum, hvartill berörde beslut finnas föranleda. 1:0 Hvad Utskottet uti aldra punkten hemställt, angående indeldta räntbi nes indragning lill Statsverket, emot anvisning af motsvarande conlanla Siats-anslag, har blifvit afslaget af Ridderskapet och Adeln samt PresU-Ståndet, hvilket sistnämnde Riks-Slånd derjemte förklarat, all förslaget, så vidt del gier' inbegripna Stater' och Inrättningar, enligt xr4 §■ Regérings-Formen, icke karr, -ulan alla Riks-Slåndens öfverenskommelse och Kon ungens bifall, blifva gällande. Deremot har Utskottets uti N:o 170 framställde förslag med de uti Utlåtandet JN’:o 326 tillstyrkte rättelser blifvit bifallet af Eorgareoeb Bonde-Stånden, endast med de af förstnämnde Rrks-Stånd beslutade för ändringar , att, uti litt. c., de å första raden förekommande uttryck, ”enligt Fullmagler eller ConstitutoriaI,” utbytas emot ”i följd af Fullmagler eller' Constitutorialsamt att vid slutet af framställningen, angående Riksgälds-Conlorcls förskott lill Statsverket för löneliqvidernes besörjande, tillägges: ”äfvensom i öfrigt företaga, hvad lill verkställighet af Rikets Ständers beslut erfordras.”
Men mången tår föll på hennes palett, och hennes vackra sång fick hädanefter en så dyster tonklang, allt för den sakens skull. Men hon var och förblef lydig, dock med vilkor, att hon aldrig skulle behöfva gifta sig med någon annan. Och det behöfde hon ej heller; ty sedan de unga modigt kämpat, fast utan framgång, för att glömma hvar andra, inträffade en dag en händelse, som gjorde, att solen bröt fram ur molnen. Nog af, några tunnor guld, som den unge mannen numera förfogade öfver, tjenstgjorde som sprängbomb mot fördomarnes förskansning. De gamla gåfvo alltså med sig, » ty äro de bara förmögna, så må de gerna sitta der och måla till sammans », hette det nu. Och kort derefter stod bröllopet. Aldrig har jag sett en ljufvare brud eller lyckligare brudgum. De voro så ödmjuka och genom den sanna kärleken luttrade från all slagg. A f den yttre ståten och flärden om kring dem märkte de föga, endast ett var dem klart, de hade funnit hvar andra, och nu skulle ingen dödlig kunna skilja dem åt. År hafva kommit och flyktat sedan den dagen. Vår Annie är fortfarande lika älsklig och ljuf, älskar hela verlden på sitt eget tilllitsfulla — kanske okritiska sätt. Och sjelf är hon — den sällsamt begåfvade qvinnan — fortfarande lika afhållen af alla, unga och gamla, men mest dock af honom, med hvilken hon har gemensamt alla de egenskaper, som utmärka äkta konstnärssjälar. Ja, de tu äro ett, ej minst i sin trånande längtan, att en gång få skåda det oupphinneliga idealet, som deras skönhetsälskande andar törsta efter. Floras barn. Från italienskan af Gudrun. Liljan. rån den öppna kyrkan strömmade en bländande ljusstrimma ut på den halfmörka gatan; folkmassan inträngde, pyntad, högtidlig och tyst bredde den ut sig under sidoskeppens majestätiska hvalf.
Månne ej sådant skulle kunna leda till en minskning i de särskildta Stats-anslag, som genom Bevillning måste fyllas? Jag kan ej fatta, att Revisorerne härigenom skulle tillvälla sig rättigheten, att gifva föreskrifter om användandet af de bidrag, som från StatsCassan utgå, men jag tror, att Riksens Ständer kunna förordna, huru man bör hushålla med Statens medel. Om framfarne Konungar gjort donationer till Hospitalerne, har sådant troligen skett af Statens och icke af enskjlte medel, och om Konungen den tiden efter eget behag kunde disponera Rikets inkomster till de ändamål han fann för godt, så hade dessa inkomster likväl ej derigenom förlorat egenskapen af Statsmedel. Det har blifvit nämndt, altför bedömmandet, huruvida ifrågavarande Inrättningars inkomster Ridd. o. Ad. Troi. I Afd. I*. 162 Den 5 Junii. böra anses som Statens medel, man måste förnämligast göra afseende på sältet, huru dylika medel hittills blifvit förvaltade. Härvid torde jag få erinra, att före 1809 års Regementsförändring hade icke Riksens Ständer rättighet, att ens taga kännedom om StatsVerkets förvaltning, ehuru utgifterne derifrån bestriddes genom Bevillning, som folket utgjorde. Jag ti’or således, att det nu uppgifne förhållandet, med tillkomsten af Hospitalernes inkomster eller den längre tid, som dessa inrättningar ägt en särskild Styrelse, icke bör hindra Ridderskapet och Adeln, att fatta det Beslut, som Utskottet i dess Betänkande tillstyrkt. De få medel, som tillflyta dessa Inrättningar genom enskilta personers donationer, tror jag icke skola löpa fara att rubbas från deras ändamål, om förvaltningen deraf underkastas Riksens Ständers granskning. Mig vetterligen bar icke någon Testator gjort förbehåll, som hindra Riksens Ständer, att tillse och controllera, huru de donerade medlen användas. Beträffande det Creditiv som är lemnadt åt MagazinsDirectionen, så bestämdes det vid 181 o års Riksdag i Örebro till 3oo,ooo Riksdaler om året.
Om de val sorn derunder böra af Ridderskåpet oeh Adeln verkställas, samt om RiddarhnsUtskottet och dess göromål• hvilket allt innefattas i 19 till och med 50 §. i slutet af 51 Den 3 Junii• *5 samt i 52 till och med 55 §. §. och borde å den* na Riddarhusordning, sålunda intcättad, Kongl. Maj:ts nådiga sanciion i underdånighet sökas. Att i den nu varande ordningsstadgan* hvilken finnes anslagen i Riddarhussalen och icke är i behof af någon annan fastställelse , än den Ståndet sjelf meddelar, borde upptagas de Reglemeotariska föreskrifter, som, under Ridderskapets och Adelns sammankomster, borde följas 3:0. Att i de fall der RiksdagsOrdningens stadganden borde intagas i Riddarhusordningen, sådant skulle, så mycket möjligt vore, ske genom hänvisning till det stadgande som skulle anföras, hvilket medförde både tydlighet och korrthet, samt att, der enahanda grundsatser för utöfningen af de 3:ne Ofrälse Ståndens representationsrätt kunde å Ridderskapet och Adeln tillämpas, utan rubb ning af de grunder hvarpå Adelskapet i Sve rige hvilar, samma grundsatser jemväl borde vid RiddarhusOrdningens författande följas. Och då Utskottet efter denna allmänna plaa gådt till väga, har Utskoitet trott, att derige-s nom skulle vinnas den dubbla fördel, både att Utskottet med mera sammanhang kunde utarbeta hvarje serskild del, och att Ridderkapet och Adeln kunde med mera noggrannhet föret >ga granskningen deraf helst om hvarje afdelning i den mohn densamma hunne utarbetas blefve Ståndets skärskådande underställd; och det är af sådan anledning som Utskottet, *4 Den 3 Junii. under anmälan, att Herr von Qvantens ofvan® berörde motion tillhör senare afdelningen, nu får till Ridderskapet och Adeln vördsamt öfverlemna ett härjemte bifogadt Förslag till RiddarhusOrdningens första Afdelning, eller stadgan om Ridderskapets och Adelns representation.
Han lär hafva varit en välvillig, i tidens anda öfver korporationens intressen vaksam styresman, frikostig efter sina förhållanden och ordningsälskande, ehuru hans bemödanden i detta afseende på grund af den olydnad, han mötte, stundom ej kröntes med framgång. Olof Gyllenborg (1676 –1737) känd som vitter författare, var rector illustris vid Upsala universitet vårterminen 1696. Karl Gyllenborg (1679 –1746) den bekante statsmannen och dramatiske skriftställaren, innehade samma värdighet 1698–99 och Henning Adolf G. (1713–75) som på hattpartiets sida verksamt deltog i de politiska stridigheterna, var 1731 den siste rector illustris, Upsala universitet haft. Enligt kgl. brefvet af 1810 bestämdes, att rektorsombytet skulle försiggå vid vårterminens slut. Johan Engeström 1699–1777, biskop och berömd orientalist, stamfader för adliga och grefliga slägterna von Engeström. Han var prokansler 1748–77. Till biträde åt en rector illustris skulle förordnas en prorektor, hvilket ämbete skulle beklädas af den professor, som annars efter ordningen skulle varit rektor. Prorektor 1750 var icke teologie professorn doktor Vestring, såsom Gyllenborg uppgifver, utan Sven Johan Munthe, professor i österländska språk och grekiska. Antagligen David Fredrik Hummelhjelm, sedermera lagman. Johan Ihre (1707–80) den berömde språkforskaren. Magdalena Ulrika Hellichius, syster till kommendanten i Kristianstad (sedermera adlad Gustafssköld) hvilken af Toll förmåddes att börja en resning och därigenom understödja Gustaf III:s revolution. Erland Junbeck, akademisekreterare 1743–62. † som Hofrättsråd i Jönköping 1767. Ebba Maria Bergman. Hon hade varit gift 2 gånger förut och hade med Vestring 10 barn. Vestling blef domprost 1748 och dog 1762.
Huru förhålles då Elector kallas till Le» damot i Utskott, 27 §, Pä huru lång tid Elector må erhålla tillstånd att från Riksdagen afresa. a8 §. Om ordförandeskap i Utskott. 29 §. Huru Ledamot i Utskott må kunna en sådan befattning afsäga. 30 §. Ont Elector eller Utskotts Ledamot ute blifver utan att anmäla förfall. 31 §. Hvad med laga förfall förstås. 32 §• Om anslag till Pleoum, Electorers och Utskott* sammanträden. 33 §, Huru förhålles då LandtMarskalk dör eller är hindrad, att i Plenum vara närvarande, 34 §. Om LandtMarskalkens åligganden. 35 §. Om Diarium, föredragningslista och bördts lista. Den 4 December e. m. 41 36 § Inom hvid tid muntligen gjorde Motioner eller anmärkningar vid Utskotts Betänk andeli skola till Protocollet aflemnas. 57 § Huiu förfires då någon tillåtit sig personligen lörolämpande uttryck. 38 §• Om jäf för skyldeman i vissa mål. 39 §. Om propositioner och måls sluteliga af görande. 40, 41 och 4 a §. §■ Om votering och val. 43 § Om lottning emellan personer, som er hållit lika antal röster^ samt om val till Suppleanter. 44 §. Om röstberäkniog och omröstningsPro tocoll. 45 §. Om val af fullmägtige och revisorer. 46 §. Om en särskild ordningsstadga. 47 Om Riddarhusutskott^ och dess ålig ganden. 48 §• Om RiddarhusDirectionen och dess gö romål. 49 §. Om RiddarhusSecreteraren. 50 §. Huru rättelse eller ändring i Riddarhus; Ordningen må kunna tällvägabringas. 51 §. Om de ceremonier, som vid Ridderskapets och Adelns åtskiljande böra iakttagaa. 42 Den 10 December e, m'. Bilaga till PleniProtocolIet för den 10 December, eftermiddagen. N:o i. Herr Rosenblad, Bernhard:
Dels saknas å Riddarhuset nödigt utrymme för förvarandet af Ridderskapets och Adelns tryckta Protocoll, hvilka vanligen till arktalet öfverstiga de öfrige 3:ne RiksStåndens Protocoll tillsammanstagne, samt vid sistförflutne Riksdag uppgingo till 104.0 tryckta ark; dels medgifva RiddarhusCanzliqts, under Riksdagens lopp, vanliga mångfaldiga och trägna göromål icke, att behörigen genomräkna och dymedelst controllera de från Boktryckarne tid efter annan aflemnade serslulta packor af tryckta exemplar, hvarigenom ofta ansvar och äfventyr för RiddarhusCanzliet oundvikligen måste uppstå. Jag hemställer således, att Ridderskapet och Adeln täcktes anmoda StatsUlskottet, att i denna omständighet jämka Utlåtandet, till närmare öfverensstämmelse med de af mig omförmälte 3:ne RiksStånds derom redqp fattade Beslut; och torde i sam10 It. 26 Den 3o Januari!. manhang härmed, den Tjensteman i RiksgäldsContoiret, som varder utsedd att emottaga upplagan af Ridderskapets och Adelns Protocoll, jemväl böra få sig uppdragit, att, i likhet med hvad i afseende å Bihanget redan lärer vara förordnadt, föranstalta om prenumeration på Ridderskapets och Adelns Protocoll, samt öfver försäljningen i Boklådorne hafva vederbörlig uppsigt. I anledning af hvad jag nu haft äran yttra, torde Ridderskapet och Adeln finna nödigt, att ifrågavarande Utlåtande till StatsUtskottet återremitteras. Herr von HartmansdorffAugust:
Preste-Ständet. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets Utlåtande N:o 4, i anledning af väckt motion, angående utfärdande af en författning i afseende på tjenstförrättande pastors i prebende-pastorat bonings-ort, fann Ståndet för godt att, med vidblifvande af förut fattadt beslut, återförvisa ifrågavarande motion till Lag-Utskottets handläggning. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Stals-Utskoltel en af Professor Lindgren, med stöd af 56 § Riksdags-ordningen, i Ståndet den 6 innevarande månad väckt motion, angående tryckning af kartor och handlingar rörande de till utförande på allmän bekostnad föreslagna jernvägs-anläggningarne i riket. S. D. Remitterades till Slats-Utskotlet ett af Professor Agardh denna dag afgifvet anförande med anledning af Kongl. Maj:ts, till sagde Utskott remitterade, Bih. till R. St. Nådiga Proposition, angående utförandet af de större jernvägs-anläggningar inom riket, hvilka böra af allmänna medel bekostas, äfvensom hvad, med föranledande af berörde anförande, blifvit af åtskillige Ståndets ledamöter yltradt. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo följande bordlagda motioner: Herr Lundäs, N:o 259, om förändring i föreskrifterna, enligt Kongl. För ordningen den 4 Maj 1855, angående handelsböcker ocb handelsräkningar. Remitterades till Lag-Utskottet. Herr Hörnsteins, N:o 260, angående utvägar dels till förstärkning af Bankodiskontens och Låne-kontorens fonder, dels till försträckning åt Filial-banker. Remitterades till Banko-Utskottet. Herr Hörnsteins, N:o 261, angående medel till förstärkning af Bankens fond för belåning af jern, koppar och andra vågförda effekter. Remitterades till Banko-Utskottet. Herr Hörnsteins, N:o 262, angående inköp för Tumba bruk af erforderlig jord och skog. Remitterades till Banko-Utskottet.
Utlåtande, angående ersättning för utgifna samt i Götheborgs och Holms Läns ränteri-räkenskaper balanserade förskotter till kostnader i anledning af kolerafarsoten. (Rglds Afd.) Genom nådig skrifvelse af den 7 December nästlidet år (införd under N:o 68 i Usta samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoller vid denna Riksdag) har Kongl. Majit till Stats-utskottet öfverlemna! att vidtaga sådan åtgärd, hvarigenom de förskotter, som, enligt 2:ne af Lands-kontoret i Götheborgs och Bohus län upprättade slut-liqvider öfver 1831-—1834 års utbetalningar, i anledning af kolerafarsoten, blifvit utgifna samt bestodo af Landtränteriets fordran R:dr 1,823: 13. 6. äfvensom vederbörande redogörares d:o „ 111:1.2. och alltså tillsammans utgjorde R:dr 1,934: 14. 8. måtte varda i behörig ordning ersatta. Utaf högstberörde nådiga skrifvelse och dervid fogade handlingar har Utskottet inhemta!: att, sedan åberopade, under den 6 December 1844, uppgjorda liqvider blifvit af Kongl. Maj.ts befallningshafvande till Kongl. Kommerskollegium öfverlemnade, med begäran, att Landtränteriets och vederbörande redogörares, enligt dem egande fordringar, måtte med ofvannämnde belopp ersättas; så har bemälte Kongl. Kollegium till svar härå meddelat, att som den återstående behållningen af f. d. Karantäns-kommissionens medel redan Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 65. 3' den 6 December 1842 aflemnats till Kongl. Stats-kontoret, vore Kongl. Kollegium icke i tillfälle dessa fordringar godtgöra; att Kongl. Maj:ts befallningshafvande sedermera, i öfverensstämmelse med Kongl. Kommers-kollegii tillika meddelade anvisning, vändt sig till Kongl.
Chrestomathin hade han lagt åt sidan, och jag kom ej ihåg lexan mer. Jag gick in uppå hvad jag icke för eller vill återtaga, men säkert måste ångra. Jag skulle likväl icke vilja tro, att min nyaste dukamrat har något välde öfver sin lärarinna. Det måtte väl aldrig vara så! Men mycket intresserad af den lilla varelsen är jag, det är sannt. d. 20 Dec. I dag fick jag den underrättelsen, att min principale icke plägar tillbringa jularna i staden, utan på landet. Hon äger, hvad jag icke förut vetat, en rätt stor landsgård, belägen, jag vill minnas, i Somero socken, ungefär sju mil ifrån Åbo. »Societeten i denna och nästgränsande socknar är icke att förkasta sade hofrättsrådinnan och jag hoppas du, min snälla Celia, icke skall finna dig obelåten med en liten sejour på landsbygden.« Jag svarade naturligtvis ja, och är rätt belåten med att komma på landet, ehuru det är vinter och stadsbullret nu icke är så i öronen skärande, som den tiden kärrorna och vagnarna låta höra sina disharmoniska ljud. Det förvånar mig emellertid att min principale, som är eller tyckes vara så road af stadslifvet och »den finare societeten,« har mod att slita sig derifrån just den tid, stadslifvet söker visa sig från sin mest lysande sida och verkeligen innebär så mycket lockande. Jag är färdig att kalla det vackert, att ifrån staden och fåfängan fly till landet och oskulden just då, när våra sinnen som mest böra vara öppna för heligheten och friden. Julklockorna på landet har jag alltid tyckt äga en högtidligare klang, än julklockorna i staden. Månne det är derföre att de, som på landsbygden samlas till Herrans hus, oaktadt de äro till antalet färre, göra det mera omedelbart, och mindre ledda af flärden? Allmogen följer sin barnatro, de bildade eller förbildade äro så sällan barnsligt rena. »O, det är visst, att i qväll, i qväll, I qväll vill ett barn jag vara, Så glad och säll I gladaste syskonskara,« står det i Topelii Ljungblommer. Gerna lemnar jag staden emot landet, när julen stundar. d. 26 Dec.
Sjelfva uttrycket matlag kunde knappast nu mera återgifvas i en definition, som icke innebure en orimlighet i afseende på skyldigheters utgörande derefter, enär possessionaten med många hemman under eget bruk och den fattigaste backstugusittare kommo under samma benämning. I {'ordna t idei jemnades dock förhållandena derigenom, att den större godsegaren i allmänhet bestod den contanta kostnaden för kyrkobyggnaden och skänkte kyrkans prydnader; men förändrade tänkesätt hade under tidernes lopp inträdt och berörde förhållande egcle nu mera icke rum. Då emedlertid en Lag-Utskottets Betänkande, JY:o ^.1. 7 noggrann efterlefnad af ifrågaställde lagbud skulle medföra den högsta obillighet, och således troligen icke någorstädes kunde iagttagas, ansåg motionären detsamma ej eller böra qvarstå såsom ett tvisteämne och ett skrämskott för alla mindre hushåll i en församling. Af sådan anledning har motionären föreslagit, att, med förändring af berörde lagbud, stadgas måtte, ‘”att, vid kyrkobj^ggnad äfven dagsverken skola utgöras efter hemmantal, och alla torp, utjordar och mindre lägenheter, utan åsatt mantal, classificeras efter deras godhet, jemförd med hemmantal, till utgörande af visst antal dagsverken under samma tid, sonr ett bestämdt antal utgöres af ett hemman eller mindre hemmansdel.”
Krigs-administrationen är i tillfälle alt af under händer hafvande medel bestrida de kostnader, som äfven framdeles för samma ändamål kunna blifva erforderlige, afstyrker Utskottet den af Grefve Mörner väckte motion om ett anslag af 20,000 R:dr till skjutningsföfsok med slagkruts-gevär. Anis. till tixp. Utsk. den 7 Oct., kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af erhullne återremisser « Stats-Utskottets Memorial, N:o 253. <U. A.) Slats-Utskottefs Memorial N:o 253, hvarigenom Utskottet, på grund öf 56 § Riksdags-Ordningen, hemställt, alt en af Herr Dalman, TU. F., väckt motion om elt anslag för en gång, stort 4,000 R:dr Banco till Sjö— manna-Sållskapet, alt användas på det sått, som Sällskapet kunde finna ledande till det ändamål, för hvilket detta Sällskap var inrättadt, icke matte af Rikets Ständer vid denna Riksdag till pröfning upptagas, har af Bonde-Ståndet blifvit, bifallet, men deremot åtterremitteradt af Riddcrskapet och Adeln, med föreläggande för Utskottet att motionen i Grundlagsenlig ordning handlägga; al Préste-Ståndet, på grund af det lörekomfte yttrande, att ifrågavarande memorial innehöll samma motion, som Utskottet förut besvarat, ehuru i en annan form, och att Utskottet således bordt svara, att saken redan förut var afgjord och ingen vidare åtgärd att dermed vidtaga; och af Borgare-Ståndet, med anmodan till Utskottet att till pröfning upptaga den i memorialet omförmålde motion. Då frenne Riks-Slånd sålunda ansett den al Herr
När han är anklagad för att ha seglat under falsk flagg, förstår han skickligt att undanskylla sig och spela den oskyldigt förföljdes roll. Hvarför tog inte svärfar reda på hans ställning, innan han trugade på honom sin dotter? Han ser hela historien från den komiska sidan — för att roa sig åt sina nya släktingar skall han på handlingar ha skrifvit: » Jag Er icke Gyllenstjerna, » hvilket de läste: » Jag Erik Gyllenstjerna » — oeh han anser sig ha varit i sin goda rätt. En af sina inlagor till domstolen undertecknade han: » Lars Wivol uti den förhoppning att jag Guds tjänare är. » Bååth låter honom en gång yttra: » Lea mer lycklig i världen gick än Rakel, som herden redligen fick: så måtte vår Herre väl finna behag i svek, som kan skapa en bröllopsdag. » * A. U. Bååth har naturligt nog sett Wivallius med den lyriske skaldens ögon, hållit sig till den episod af hans lefnad, som lämpar sig bäst för poetisk behandling och för sitt ändamål modifierat hans personlighet. Hjälten i » Kärlekssagau på Björkeberga » är vagabonden, som kan begå pojkstreck och som i lag med en och annan kamrat kan rosa sig af sina » behändigheter », men som har ett ädelt sinne, i andligt afseende är jämlike och öfverman till de dryge adelsmännen och som därtill älskar skön Gertrud så ungdomsfriskt och äkta, att han knappt har en tanke på det falska i sin ställning. Han tillägnar sig inga kistor med dyrbarheter från sin svärfar och resonnerar ej öfver, att han genom sitt giftermål skall » vinna stor rikedom och ära ». För honom är kärleken nog, han är sagoprinsen, som vinner borgfrökens hjärta och drar bort med henne till fjärran land. Han är den ungdomliga tanklösheten, men också ridderligheten i egen person — han är den historiske frän och med 1893 års början och kostar med ett 8-sidigt n u m m e r af Iduns format hvar 14: de dag endast 3 kr.
Fru Moss tog Sigrids båda händer i sina och betraktade henne ängsligt forskande. — Hvarför önskar du det, mitt barn, har du något särskildt skäl? — Jag vill att mamma skall bedja för mig, — utropade Sigrid bevekande och slog sina armar om modern hals. — Säg mamma, vill mamma icke det? — Ah, mitt älskade barn, så du kan fråga! — Mamma går således? — Ja, jag skall gå. Och så blef blef Sigrid ensam hemma med gamla Lotta. På slaget älfva ringde det på dörren; det var Isidor som kom. Sigrid satt inne i sin mors rum, dörren till hennes egen lilla helgedom var stängd. Isidor kom stormande emot henne och slöt henne kärleksfullt i sina armar. — Hvad är det, min älskling; o, min Gud, hvad du gjort mig orolig! Sigrid ryste vid hans famntag och hennes hufvud sjönk ned mot hennes händer. Han tog dem båda i sina egna och då lyfte hon sitt ansikte emot honom. Han vek förfärad tillbaka för den stela blick, som mötte hans egen. — Jag har något att säga dig, — hviskade Sigrid, under det hennes bröst våldsamt häfde sig. Isidor betraktade henne dystert. — Hvad då? — frågade han tonlöst. Sigrid tvekade ett kort ögonblick. Hon tycktes kämpa en sista strid med sig själf, men så kornmo orden till slut, lugna och klara, öfver hennes läppar: — Isidor, du hade icke rättighet att begära mig till din hustru. Han ryckte till liksom träffad af en dolkstöt. — Hvad i Guds namn menar du? — utbrast han hest. Sigrid reste sig hög och stolt framför honom. — Jag menar, att det finnes en annan kvinna, som har äldre och större rättigheter till ditt namn än jag. — Det är icke sant! Nej, nej, — o Gud! Han for med handen öfver pannan. Tunga svettdroppar bröto fram vid hans tinningar. — Du har således glömt henne; glömt, så att du icke ens minnes hennes namn, kanhända! Men jag skall påminna dig, jag, ty jag känner henne, den lilla obetydliga sömmerskan! Hilma Ström, så heter hon, och jag har sett hennes lilla barn, som du aldrig sett. Jag har hållit det i mina armar och kysst det utan att veta hvem som var den lillas far.