Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Kongl. Maj;t i detta ämne i Nåder infordrat Kongl. Stats-Gontoirets underdåniga yttrande, har Kongl. Maj:t under den io;de October 1821, uti Nådigt Bref till Kongl. Stats-Contoiret, förklarat sig vilja till nästkommande Ständers pröfning öfveilemna % huruvida någon lämplig summa kunde å Stat Sia t s-Ul skolla ts Ti e länkan den, 1463 för Akademien anslås, samt i Nåder funnit godt, att såsom understöd för år 180;a tillägga Akademien 1000 R:dr af Extra Utgift-medlen. Betragtad i sitt allmänna ändamål, att utbreda Musikalisk kännedom och smak, och såsom en Läroanstalt, der den medellösa utan omkostnad kan erhålla naturliga anlag utvecklade, samt hvarest examen förrättas med dem, som skola förestå Kyrkosången, har Musikaliska Akademien utan tvifvel samma anledning att påräkna det allmännas uppmärksamhet, som öfrige dylike slags inrättningar i Riket, utan att likväl af Staten hittills hafva åtnjutit annat biträde ån de å Lotterie-medlen anviste 200 R:dr årligen, såsom ersättning för Akademiens indragne Lotteri, samt förenämnde från Extra utgifts medlen erhållne 1000 R:dr, utan har tillfället till en utvidgad verksamhet blifvit beredd genom Kongl, Maj:ts personliga frikostighet och Ledaméternes enskilda uppoffringar, men, enär sådant icke kan påräknas allt framgent, anser Stats-Utskottet det vara en billig fordran, att Staten skall vidkännas den oundvikliga kostnaden för en undervisnings-anstalt, hvarifrån i Choral-Musik utbildade personer utgå till alla orter af Riket, och kännedom om Orgelbyggerikonsten bor meddelas och spridas; och då till åfventyrs i4G4 Stats-Utskottets Hetänkanden. någon inskränkning i utgifterne emot hvad uppgifvit blifvit må kunna tillvägabringas, har Utskottet trott sig bora tillsyrka Riksens Hoglofl. Ständer, att för Musikaliska Akademien anslå en Summa, som, efter behofvet någorlunda afpassad, må uppfylla ändamålet.
Sedan, uppå Utskottets hemställan i Memorial JV2 106, Högvördiga PresteStåndet fattat beslut öfver ofvanberörda Betänkande och detsamma bifallit, åligger det Utskottet att, i anledning af Vällofliga Borgare-Ståndets återremiss af Betänkandet och till sammanjemkande af de skiljaktiga besluten, afgifva nytt utlåtande i ämnet. Betänkandet innefattade svar dels å Herr Bovins motion om utfärdande af en förordning, hvarigenom grindars eller annan stängsels anbringande öfver landsvägar förbjudes, dels å en af Herr O. Thorell från Elfsborgs län väckt motion derom, att afgörandet, hvarest grind får finnas eller oj, måtte öfverlemnas åt kommunalstyrelsen, eller åtminstone att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ej i delta hänseende må ega att besluta förr, än kommunalstyrelsen i frågan blifvit hörd. Beträffande den förra motionen, har Utskottets yttrande blifvit af tre Riksstånd godkändt; och kan alltså Borgare-Ståndets återremiss i denna del ej till vidare åtgärd föranleda. I fråga åter om Thorells motion och den hemställan, hvartill Utskottet af densamma hemtat anledning, har Utskottets förslag blifvit af Höglofliga Ridderskapet och Adeln afslaget, men af Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda BondeStåndet bifallet; hvaremot Vällofliga Borgare-Ståndet jemväl i denna del återremitterat ärendet. Aterremissen synes dock vara att hufvudsakligen tillskrifva den omständigheten, att den förra delen af Betänkandet ledt till ett sådant beslut; och Bih. till R. St.
Undantagno, att de icke bortlade höjderna; ty folket offrade och rökte ännu på höjderna. Men Herren plågade Konungen, så att han var spitelsk allt intill döden, och bodde uti ett fritt hus; men Jotham, Konungens son, regerade huset, och dömde folket i landena. Hvad nu mer af Asaria sägandes är, och allt det han gjort hafver, si, det är skrifvet i Juda Konungars Chrönico. Och Asaria afsomnade med sina fäder, och man begrof honom när sina fäder uti Davids stad; och hans son Jotham vardt Konung i hans stad. Uti åttonde och tretionde årena Asaria, Juda Konungs, vardt Zacharia, Jerobeams son, Konung öfver Israel i Samarien, i sex månader; Och gjorde det ondt var för Herranom, såsom hans fäder gjort hade. Han vände icke igen ifrå Jerobeams synder, Nebats sons, den Israel kom till att synda. Och Sallum, Jabes son, gjorde ett förbund emot honom, och slog honom för folkena, och drap honom; och vardt Konung i hans stad. Hvad mer af Zacharia sägandes är, si, det är skrifvet uti Israels Konungars Chrönico. Och det är det som Herren till Jehu talat hade, sägandes: Din barn skola sitta på Israels stol, allt intill fjerde led. Och det skedde så. Sallum, Jabes son, vardt Konung uti nionde och tretionde årena Usia, Juda Konungs, och regerade en månad i Samarien. Ty Menahem, Gadi son, drog upp ifrå Thirza, och kom till Samarien, och slog Sallum, Jabes son, i Samarien, och drap honom; och vardt Konung i hans stad. Hvad nu mer af Sallum sägandes är, och om hans förbund, som han gjorde, si, det är skrifvet uti Israels Konungars Chrönico.
En af staten inrättad normalskola skulle jemväl kunna blifva ett verksamt medel att befordra lämpliga läroböckers författande. Frunlimmersundervisningen i vårt land är ännu i nästan fullkomlig saknad af sådana läromedel. De flesta, som begagnas, äro skrifna för goss-skolor och hvarken afpassade efter flickans behof eller för henne af intresse. Ingen skicklig lärare vågar försöket att afhjelpa denna brist, emedan han för en sådan möda icke kan påräkna någon uppmuntran; men inrättades en normalskola, så 33 så kunde lärare och lärarinnor vid densamma förbindas att utarbeta lämpliga läroböcker och derför tillförsäkras vissa förmåner. I flera andra stater bar ock behofvet af dylika mönster-skolor för de bildade samhällsklassernas döttrar länge varit insedt. Rysslands och Preussens hufvudstäder ega sådana inrättningar. I Schweitz finnes en uppfostringsanstalt för fruntimmer, hvarifrån lärarinnor utgå till flera Europas länder, och i Frankrike stadgar en lag, att den, som vill inrätta pensionsanstalt för flickor, skall förut skaffa sig tillståndsbref af vederbörande myndighet. Det är tid, att äfven vårt fosterland söker tillegna sig en förbättring i undervisningsväsendet, hvars vigt och gagnelighet andra stater länge erkänt.
Utskotten att uti förslaget göra annan ändring, än att förra delen af ifrågavarande mom. erhåller denna lydelse: alt Rikets Ständer hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att, i afseende på den Författning, som Utskotten förmoda komma att angående folkskolorne utfärdas, Kongl. Majit täcktes vidtaga nödige åtgärder, till undanrödjande af de hinder, som nu gällande Kyrkolag och öfrige Författningar innebära för ifrågavarande tjensters ändamålsenliga förening. I afseende å ofvanberörde erinran, att Utskotten måtte föreslå sättet för oskicklige och oduglige skol-lärares afskedsnde och skiljande från deras lärare-befattningar, komma Utskotten att vid 16 §. sig utlåta. Mot Utskottens hemställan i 6 §. rörande bildandet af pensioner för (§ 6.) afskedstagande utt jente skollärare, har blifvit in vändt, alt beloppet af de löner, dem Utskotten föreslagit, vore så ringa, att dessa ej medgåfve det afdrag, som för pensioners bildande vore af nöden, och att således det icke skulle vara lämpligt att af dessa löner för sagde ändamål göra afdrag? hvarjemte det förslag blifvit framstäldt, att Staten måtte pensionera eller underhålla gamle och orkeslöse lärare; och har dessutom erinrats, att Utskotten förbisett ej mindre rättvisan deraf, alt pensionerne för lärarne borde vara lika stora å alla ställen, dels ock att lärarnes efterlefvande enkor borde tillgodonjuta nådår. Utskotten kunna icke bestrida rigtigheten af den gjorda anmärkningen, att de föreslagna lärare-lönerne endast äro beräknade att förskaffa innehafvarne de oundgängligaste lefnadsbehofven, och att de derföre i de flesta fall ej torde lemna något öfverskott derutöfver, och således ej eller böra minskas med ett afdrag, lill bildande af en fond för afskedstagande skollärares pensionering, som skulle ofta nog göra det till den tjenstgörande skolläraren anslagne lönebelopp otillräckligt.
Den förra, sorn i visse orter kallas Lagmans-marker, och har sin upprinnelse från allmogens skyldighet i äldsta tider att underhålla Lagman och Häradshöfding, genom gård, utgöres af hvarje Matlag på Landet med de undantag 1741 års Kongl. Reglemente samt andre sårskildte Förordnanden 7 12 StcdsUtskottets Betånkanden. medgifva och hvilka undantag hufvudsakligen afse Ridderskapet och Adeln får deras då ensamt egande Säterier jemte Ecclesiastiqve personer m. fl. Inberåknadt de så kallade Tingsgåstnings-penningarne, hafva Lagmans-markerne, likmätigt Kongl. Brefven d. 21 Julii 1752 och 20 Jan. 1753 bordt af Allmogen utgåras med 24 åre eller 12 sk. af Matlaget; men , enligt Råkenskapernes föranledande, hafva de utgått i så måtto olika, att i de fleste Lån erlagts 12 sk. derunder inbegrepne 3 sk. Tingsgåstnings-penningar: i Leke och Carlskoga Fögderier af Nerikes Lån endast 10 sk., hvaraf 3 sk., utgöra Tingsgästningspenningar; i Vermlands Lån åter 8 sk., deraf 2 sk. räknas för Tingsgästningspenningar, utom i Öster-Sysslets Fögderi, eller Philipstads Bergslag, der dels 9, dels 10^ och dels 12 sk. af Matlaget betalas, och hvaraf 6 sk. anses utgöra Lagmans-Råntan, hvaremot i Stora Kopparbergs Lån några Tingsgästningspenningar till Stats-Verket icke ingå, men Lagmans-Råntan erlägges med 3, 3| ä 4 sk. Sterbhus-afgiften utgår med |:dels procent af behållne Summan i Adelige, Presteoch Borgare-Sterbhus i allmänhet, men ej uti Ståndspersoners på landet och Stats-Utskottets Betänkanden. 713 Allmogens, samt med undantag för öfrigt i Stockholm och Götheborg af Borgares och ofrälse Ståndspersoners, hvaremot uti desse 2:ne
No 3j. 3 scals-Embetet till antingen formlig bevakning, eller blott reservation, under farhåga , att Dornstolarne, hvilka icke i vanlig ordning blifvit kungjorda om nämnde af Rikets Ständer allena meddeladeLagtolkning, möjligen kunnat hysa andra tankar uti ämnet, och Banken, i följd deraf, äfventyra sin panträtt/’ ”Banken, som efter sin Lagstiftning emottager pantgodset, utan ringaste förbindelse eller bevis om fordran afpant-egaren, är väl icke dessmindre långifvare, men äfven under denna egenskap verkligen utur stånd att anmäla någon fordran, med annat vilkor, än att Domstols-kallelsen banar väg dertill genom uppgift af Sedelhafvarens namn, utlåningstiden, och sedelns numer, eller allt hvad som behöfs för en pålitlig bevakning. Vid detta förhållande, oberäknadt att sedeln kunnat löpa i flere bänder från pantsättaren eller Bankens rätte Gäldenär, blir borgenärs-eden, så helig den borde vara, en besvärjelse på Domarens blotta uppgift i kallelsebrefvet, — och följden af hela bevaknings-anstalten endast en belastning å panten med kostnader, hvilka alls icke togos i beräkning vid pantsättningen. Härigenom kan ock, i fall äf transport, pantutlösaren blifva narrad, emedan någon anledning till låns-påkostnad icke röjes af pantsedeln.” # 4 Banco-Utskottet t Memorial N.-o 3~. Baneo-Utskotttts Memorial N.o 3j. ”Detta Fiscals - Embetets andragande beledsagas nu af hemställan, om icke Höglofl.
R:dr mer än Ständerna ytterligare beviljat, har Constitutions Utskottet funnit skäligt, att, i och för omförmälta åtgärder, ställa Herr StatsSecreteraren Quiding under tilltal inför RiksRätt; i hvilket afseende Utskottet nu anmodar Riksens Ständers Herr JustitiaeOmbudsman, att, efter äskande af behörig kallelse, denna sak i laga ordning utföra. Hvad slutligen vidkommer de öfriga omständigheter, som i sammanhang härmed förekommit, ej mindre mot StatsRådet och föredraganden af Krigs-Ärender, i anledning af Protocollet den 27 Maji 1819, och särskildt mot StatsRådets, den 6 Februarii och 20 Martii 18-1 samt den 19 Februarii 1822, i rådslagen deltagande Ledamöter, än äfven mot StatsRådet och föredraganden af Handelsoch FinanceÄrenden, i följd af Protocollen den 9 Januarii och 15 Junii 1822, anser Utskottet samma anmärkningar, hvilka dessutom icke ingått i Remissens egentliga föremål, böra förfalla. Stockholm den 26 Maji 1823. ao8 Constitutions-Utskottets betänkanden. Ankom d. 2Q Junii 1825. Memorial, till Riksens Ständer, rörande StatsUtskottets anmärkningar mot disposition af Stat sränt em edel för Kongl. Jheaternes understöd.
Så kommer KammarColhm, hvilket embetsverk, såsom vi känna, i andra instansen pröfvar och afgör alla de ekonomiska målen samt ofta uphäfver de beslut, som suveränen fattat, med all den kännedom om speciella och lokalförhållanden inom länet, som står honom till buds. Gå vi vidare till StatsKont., så finna vi att detta verk, enl. dess i år utfärdade instruktm, äger rätt att ålägga suveränerne vitén. Gå vi ännu längre, eller till embetsverk, som icke kunna göra anspråk på alt utöfva något slags förmanskap 490 Den 6 December e. m. eller beväringsskyldighet öfver Landsh:ne, så träffa vi Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar i Riket, uti hvars år 1846 utfärdade instrukt:n det heter: »Länsfängelserne förblifva hädanefter såsom hitintills under K. M:s Bef:b:des vård och ti 1 Isyn», men icke desto mindre förhåller det sig verkligen så, att Landshagen icke kan tillsätta en fångknekt utan att samråda med Fångvårdsstyrelsen. Gå vi derefter till ÖfverlntendentsEmbetet, så finna vi, att Landslune icke kunna låta laga ett trasigt ben på en stol, utan att först vända sig till nämnde embete och erhålla dess tillstånd. Lägga vi till allt detta, att Landsh:ne icke, utan menigheternas och enskildtas väl v isa nit och beredvilliga deltagande, kunna uträtta något inom länen, så borde till och med motionären medgifva, att den utpekade suveräniteten är så beskaffad, att om den äfven blefve honom erbjuden, skulle han hafva föga håg att emottaga den, så vida han icke hyste den förhoppning att kunna, som man säger, uparbeta platsen. Då denna förfärliga suveränitet först började att omtalas, d. v. s. i början af innev:de år, förekommo i en af landets mest lästa tidningar artiklar, som hade ett ogement slägttycke med motionärens framställning. Då voro de ifrågavrde embetsmännen ännu icke suveräner, utan endast paschar. Men jag tror mig hafva ådagalagt, att både den ena och andra benämningen är lika olämplig.
Hans snille, om han har något, vänder sig kring den frågan, huru största ränta kan med största säkerhet dragas af penningen, det vill säga huru han må kunna utan något arbete, högst beskatta de närande Statsborgarne. Han är blott half med* borgare, ty haus interesse är vändt blott åt ett Den l Martil. XI håll och lian äger ensamt hvad den nyttige medborgaren alltid bör äga förenadt med idoghet, nemligen capital. En aflagd fond, ett eapitalöfverskott är nödigt för all näring och production, om den skall bringas till någon fullkomlighet och fasthet; men denna fond hör finnas hos just den, som sjelf producerar och förädlar; finnes den isolerad hös någon annan så är Näringsidkaren ingen ting annat än dennes dagsverkare. Af allt detta, är jag förd till den öfvertygelsen, att personer, som endast äro Capitalister och draga ränta af penningar (om ock denna vore måttlig och laglig) försvara ett ganska underordnadt interesse i samhället, och att alla åtgärder, som föranleda dylika personer till deltagande i productiva näringar, äro högst att recommendera. Här finnes en annan invändning att besva; ra, som har mera Auctoritet med sig, och genom sin skenfagerhet vunnit anseende. Man vill realisera, fixera myntvärdet, göra sedlarne svarande mot ädla metaller, o. im s, och detta mål kommer man ej blott icke närmare, utan till och med längre ifrån genom mera penningars utsläppande. Men har väl någon gjort sig klart begrepp om fördelen af en dylik realisation? Jag har aldrig kunnat fatta huru production, rörelse, välmåga skulle kunna ökas derigenom, att hvarje Jiancosedel när som hälst finge utbytas mot U2 Deri x Martti, silfver. Vi hafva sett länder, der Guld och Silfver öfverflödat och der ingen underhaltig sedel funnits, likväl sjunka i vanniagt och näringslöshet.
Maj 18/ju 463 föreslagen lagstiftning om fattigvården i Riket, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: ilo 1 afseende på i go ikände Ridderskapet och Adeln icke Utskottens förslag utan vid biet' sitt förut fattade beslut och ansåg frågan böra afgöras genom voteiing i Förstå'kt Utskott; a:o Utskottens yttranden, i afseende på 2, 8, 9, 1/^ i5, 16,19,21, 22, 23, 25, 26, 28 och 29 §§., ansågos icke erfordra annan åtgärd, än att låggas till handlingarne; 3:o Utskottens hemsläbanden, rörande 3 och 4> 5 och 6, 7 och 30 §§, biföl los; 4:o Hvad Utskotten yttrat, i afseende på 10 Ridderskapets och Adelns samt Preste-och Bonde-Ståndens beslut, angående serskildta föreskrifter, dels otn giltighet af enskilda faltigvårds-anstalter, dels om ökadt fattigv&rds-ansvar i vissa fall, då fattigvården ovanligt betungas, samt 11, 12, i3, ij, 18, 24 och 27 SSgodkändes. S. D. Ånyo föredrogs och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den i5 och ig dennes på bordet lagde Betänkande J\;o 77, om bvad som bör iagttagas, då delegare i tackjerns-hylla ä skar att få idka stångjernssmide och deremot afstå från de i och för tack jerns-blåsningen beviljade friheter, men andra delegare i bytte-bolag vägra alt d< rpå ingå. S. D Vid förnyad forediagning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotleiis den 17 och 19 dennes på bordet lagde Memorial K» 1 g5-, med förslag till votering i Förstärkt Stats-Utskott, i anledning af Riks-Slöndens skiljagliga beslut öfver Utlåtandet N:o i35, blef den föreslagna volerings-proposilionen af Ridderskapet och Adeln godkänd.
Giftcrmäls-Balken, om wista i afseende pä Ägtenstaps ingäende förbudne Swägerstapsleder. 2w Stadgande af nägon Lag i afseende pä tiden inom hwilken häktade personer böra ställas för Rätta 3:o Afgärd-Vps rätt att söka och erhälla Skifte i Skog och Utmark. 4:o Erinran till Allmänheten om hwad wid Boupteckningar iakttagas bör; Uplästes och remitterades till Riksens Högloft. Ständers Lag - Utstött; Hwilket ffulle de Respective MedStänden samt bemäldte Iltstott wördsamt och manligen tillkännagifwas. Tit rupra. prntocoll» ll. TI. ^.Imgvist. Utdrag af Protocollek, hållet hos Högwördige Preste-Ständet Len 5 Februarii 181O. SD. tofter upläsande af Riksens Högloft. Ständers Stats - samt Allmänna Beswärs - och Oeconomie, Utstötts Betänkande, angäende Allmänna MagazinsJnrättningen, , beflöt Preste-Stänoet, att i frägan om Utstottens häruti upgifne Fbrflag, det Magazins-Stprelftn mätte fä begagna Discont-räktighet uti Riksens Stäns ' Ridö. och 2ltz. Pros. 6:te Band. Lidra Aftz. Ständers Banque upp8 ZOo,ocv Rd. Specie, detta Betänkande till Riksens Högloft. Ständers Banco-Utstott remittera; Hwarom wördsam och wänlig underrättelse ffulle de Rcspective Med-Ständen samt bemälts Utstött lemnäs. lie suprs. S. D. Sedan Riksens Högloft.
Har icke mången af Eder, som vid något valtillfälle fört prot. vid Landtmarskalksbordet, varit vittne till att lottning måst anställas mellan två eller flera till olika partier hörande personer, som fått lika röstantal. Jag är förvissad om, att det ej finnes någon representantförsamling i verlden, der icke på enahanda sätt slumpen understundom måste verka på utgången af ett val. Ett ytterligare skäl, som man anfört tili stöd för Hr Brakels motion, har varit det, att man ansett, att intresset för valen skulle höjas i och med detsamma de blefvo omedelbara. Erfarenheten bevisar dock motsatsen. Vi se t. ex. i landsorten inom kommunerna, der valen skola ske direkt, ja äfven inom stadsförsamlingarne, vid utseende af personer till åtskilliga befattningar, huru ofta det händer, at , utom kyrkoråden och de personer, som äro absolut nödsakade att vara närvide, knappast någon är tillstädes. När dessutom erfarenheten visar, att i främmande länder intresset är ganska ljumt vid de direkta val, som der ega rum till ledamöter i representantförsamlingarne, så att vid dylika tillfällen knappt V4-del af valmännen infinna sig vid valurnan, tror jag, att man ej at' den orsaken bör förkasta nuv:de valsätt. Såsom ett talande bevis på olägenheterna af bänkmansinrättningen har Gr. af Ugglas anfört, att den pluralitet bland Bänkmännen, som tillsatte Elektorer vid denna Riksdag, tillkom derigenom att vid Elektorsvalet en sedel kasserades och att lottningen mellan dem, som erhållit lika mångå röster, utföll mot beräkning. Om nå. got sådant inträffade, hvilket för mig är obekant, så har detta skett ingalunda af en slump, utan af samma orsak, som lika väl kan upkomma vid de direkta elektorsvalen, att nemi. oriktigheter förefinnas uti en eller annan vallista, hvarigenom denna måste kasseras; och inträffar då detta tned flera listor, så bänder lätt, att en minoritet förvandlas till pluralitet. Likaledes har den värde Grin ansett, att under nuvide förhållanden man går origtigt tillväga i afside på de under Riksdagens lopp ankomne ledamöternas placerande inom bänkmansafdelntne.
Det är sagdt, att det blott år ^:del af de fartyg, som segla på de aflägsnare håfven, som komma hem och begagna sig af tull-lindringarne; jag tackar Gud att det blott är ^:del och skulle vara nöjd vore det blott Tj,j:del ty det bevisade att fraktfarten derute vore lönande och att just dessa tull-lindringar upmuntrst lill en fraktfart som bedrifves så raskt att blott en T^-fl:del af fartygen behöfver gå hera med retour-last af de ländernes varor. Funnos icke dessa tull-lindringar, så vågade icke vederhult' skeppsredare utsända sina fartyg på dessa långväga resor och landet ginge således miste örn den större vinsten, som består deruti att vara sysselsatt i förenämnda farvatten, än den mindre att få kolonialvaror från första hand. Här har blifvit mer än tillräckligt utredt af en föregående talare, att dessa tull-lindringars borttagande skulle vara skadlig för Sveriges större handel och för dess skeppsbyggerier, jag tror att de haft rätt, sora yrkat della, och det är märkligt nog, att män, från begge de städer, der egentligen den större handelsnäringen drifves, hafva afrådt från afskaffande af dessa lull-lindringarne. Man säger: detta sker kanske af egennytta, ja, en köpman måste se på sin vinst, men jag påstår att del är landets nytta som i detta fall förenar sig med dennes. Det vore i högsta målto oriktigt alt man, af afundsjuka, derföre att handelskorpsen har nytta af en sak i och med detsamma skulle frånrycka Staten det gagn, som kan förenas med intresset hos denna korps. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 11 Februarii.
Cederström har sagt, att den, som yrkar, att iBJo års lag icke behöfver förändras, ej kan bedöma tillståndet efter realisationen. Denna förebråelse skulle då troligen komma att träffa ganska många, när man påminner sig, alt denna lag var skrifven och beslutad just för samma realisation, för hvilken vi ännu strida. Var lagen lämplig, då den beslöts, så måste den äfven vara det nu, med obetydliga förändringar. Men det är på denna oupphörligen repeterade och besvarade sats, att nemligen de lagar, vi för Banken äga, icke gå an, hvarpå bela orsaken till uppskof med den afsedda ordningen grundar sig. Jag anhåller oin återrerniss af mentor.; och Utsk. lärer troligen inse, att sådant innebär ett ogillande af Utsk:s föregångna åtgärd. I afseende å hvad den siste talaren nämnt, får jag äran anmärka, att då denna fråga skall behandlas enligt 87 §. Reg.F., har Utsk. tillräcklig latitud att afskilja, hvad det ej anser vära lagligt eller nyttigt, samt åliggande att inkomma med contraförslag, hvilket, i fall det af Stånden godkännes, derefter i ordentlig form underställes K. M:s sanction. Fråga, huruvida alla de §§., hvilka finnas stridande mot grundlagen, böra helt och hållet afskiljas från förslaget, behöfver ej i Utsk. uppstå; ty örn Utsk. ej iakttager, hvad. grundlagarna föreskrifva uti dess utlåt, i ämnet, så återremitterar Ståndet betänk, ånyo och föreskrifver Utsk. att uppgöra ett lagligt contraförslag. Jag anhåller om återrerniss. Ilr Rosenblad, Bernh.: Jag har vid en föregående discussion i detta ämne med vilja undandragit mig att deri deltaga, enär jag flera gånger yttrat, huru jag förstår 72 (j. Reg.F.; och äfven med det misstroende till denna tanka, som de motsatta åsigterna hos mig kunnat väcka, har jag likväl trott mig finna någon ledning för mitt omdöme, icke blott uti det förhållande, alt fyra JliksSt. vid ett tillfälle