Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag begärde ordet, var det min afsigt att endast med några ord antyda min åsigt i denna fråga och yttra mig om den så mycket omtalade ställningen. Sedan dess hafva två talare af motsatta sidan underkastat förslaget en så genomgående granskning, att jag anser det vara min skyldighet såsom ledamot af det Konst.-Utsk., som tillstyrkte förslaget, att upptaga och bemöta några af de framställda anmärkningarna och på samma gång visa de skäl, som då bestämde mig att understödja förslaget — skäl, hvilkas vigt senare inträffade händelser icke minskat. Man har mycket ordat om de många, som genom dets. k. strecket skulle vara uteslutna, om striden mellan penningemännen och arbetsklassen, som af förslaget skulle framkallas, om medelklassens regemente, som dermed skälle afses. Då för besutenhet — det nuv:de vilkoret för hemmansklyfning — likväl fordras att till hemmansdel skola finnas så goda egor af åker, äng och betesmark, att med begagnande af tillgängliga odlingstillfällen ett hushåll af minst tre arbetsföra personer må kunna af egornas behållna afkastning underhållas, så lärer väl vara uppenbart, att sådan hemmansdel icke ofta kan hafva ett värde af mindre än 1000 rdr, men om så äfven skulle vara, om äfven genom förslaget ett antal personer, som nu ega valrätt i BondeStåndet, skulle blifva uteslutet, så, hvad mer? Uppoffrar icke, om detta förslag antages, Adeln sin sjelfskrifvenhet, PresteStåndet sin fjerdedel i representationen, många andra korporationer sina rättigheter? Skulle icke en uppoffring då äfven kunna fordras af desse valmän, hvilkas valrätt i alla fall efter nu gällande röstgrund nästan intet väger? Att sjelfva tanken på en viss förmögenhet såsom qvalifikation för valrätt är riktig, kan ej bättre bevisas än med följande, en ädel och snillrik tänkares ord: »Det intellektuella och moraliska kapital, som uppfostran Den ö December. 317 meddelat, måste visa sig i sina frukter, hvartill hörer att af förmåga blifver förmögenhet och af den inre sjelfständigheten yttre oberoende.»
B:ko, har Direktionen anfört, att detta förhållande jemte lånereglementets ovilkorliga föreskrift, att icke utöfver 6,000 R:dr må mot låntagares skuldsedel med borgen eller hypotek af annan namnförbindelse utlånas till en och samma person, gjort det för Direktionen nödvändigt, till förekommande deraf att medlen icke skulle ligga helt och hållet oförräntade att under loppet af nämnde år, för en nedsatt ränta af 4£ procent, dels emot säker inteckning i landtfastighet placera 85,000 E:dr, dels träffa öfverenskommelse om inlösen af 60,000 R:dr i Skånska Hypoteksföreningens obligationer, löpande med enahanda ränta. Derefter hade den under loppet af år 1856 minskade penningetillgången åter beredt Direktionen tillfälle till utlåning emot högre ränta, i anledning hvaraf Direktionen ansett sig böra till betalning upsäga de endast med procent löpande fastighetslånen, dock endast för den händelse att låntagarne icke medgifva räntans förhöjning till 5 procent; och har Direktionen slutligen anmält, att, enligt bokslutet öfver Riddarhusets samtliga Kassor och fonder för år 1855, räntebärande beloppet af de under Direktionens förvaltning stående medel vid samma års slut utgjorde 644,758 R:dr 42 sk. 7 rst. B:ko, deraf voro utlånta: l;o mot inteckningar i fast egendom 376,167 R:dr 27 sk 4 rst.; 2:o emot låntagares personliga skuldsedlar med borgen 191,091 E:dr 15 sk. 3 rst., samt emot räntebärande obligationer 77,500 R:dr allt B:ko. Utskottet, som inhemtat dels att innehafvarne af de i Direktionens berättelse omförmälde med 4tJprocents ränta löpande lån, till belopp af 79,000 R:dr B:ko ingått uppå att efter upsägningstidens förlopp den 1 nästkommande Maj å lånen erlägga 5 procents ränta, hvaremot låntagaren af återstående 6,000 R:dr B:ko med förstberörde ränta antagit den gjorda upsägningen, dels att
Det fans något i hans ton, som stötte henne. »För min egen del är ett förkläde alldeles öfverflödigt; jag är förkläde nog för mig sjelf», svarade hon mulet, »men vill du inte gå och äta frukost först?» »Nej tack. Det är med mig som med Lord Byron», svarade han leende, »jag vill inte vara slaf under någon slags aptit. Kom nu då.» Selma lyfte i sin långa kjol och gick framför honom ned i första våningen. Vid sidan af trappgången vek hon af, tog en nyckel från en liten hylla, öppnade och bad honom stiga in. »Nå?» sade hon triumferande, när hon stängt dörren efter dem. Hon kände sig verkligen stolt. Näst »svarta prinsen» var detta det käraste hon egde. Han såg sig omkring. »Tänk dig, att det här var endast ett slags handkammare eller skräprum, när jag kom hit», sade hon med en viss ömhet, »och jag har så småningom gjort det till hvad det är. Hit går ingen mer än jag, och jag håller det sjelf i ordning.» Det var ett stort rum, med två par fönster, endast en dörr och mycket tjocka väggar. Möblerna voro af mörk opolerad ek, med beklädnad af dunkelgrönt schagg. Allt, från de ogenomträngliga fönsterdraperierna till de mjuka mattorna, tycktes borga för tystnad och ro. Det var ett rum, som kunde väcka afund hos en bokmal. Midt på golfvet stod ett stort bord, öfverfyldt af böcker och portföljer, kring detsamma sågos tre eller fyra högkarmade stolar i temligen vårdslös ordning. Väggarne upptogos af bokskåp och hyllor, som prydnadssaker funnos endast ett par statyetter i brons och några raskt utförda teckningar, alla framställande hästeller hundhufvuden. Från taket hängde en tung bronslampa, som nog ofta fick tjenstgöra, ty till och med nu, i klaraste förmiddagsbelysning, föreföll rummet skumt och dystert. »Nå?» upprepade Selma, då kusinen icke sade någonting. »Tänk, att du aldrig förr visat mig detta!» »Det har ju stått obegagnadt den här tiden, och dessutom ... Jag går sällan hit utan då jag vill vara ensam.
Konsten sammanhänger genom de finaste trådar med karakteren och lifsåskådningen; jag pinas af de konstnärligt fulländade men tomma skapelser, på hvilka man kan märka, att konstnären är etiskt och religiöst indifferent, vackert formade urnor med aska i, fagert skulpterade förvaringsrum för ettdera confetti eller förruttnelse, cicelerade pokaler med gift eller såpbubblor. Om jag i denna uppfattning är gammalmodig, önskar jag att bevara min gammalmodighet; jag tror dessutom, att ni skall kunna sympatisera med denna ståndpunkt, ty om ock den psykologiska analysen i ett par af edra smärre noveller förefallit mig lindrigt färgad af deterministiska oansvarighetsteorier eller skatta nog mycket åt utmålningen af det fula, har jag dock i »Fru Marianne», »Kamrater», »Herr Tobiasson» och ännu andra stycken spårat ett så sundt och kärnfullt betraktelsesätt, att jag erfarit både konstnjutning och verklig högaktning samt hos eder anat ett djupt sinne för lifvets allvar och för de sanningar, hvilka stå högre än begges våra författarpersonligheter, men hvilka det är vår pligt att tjena på det sätt som är för en konstnär naturligt. Man begär ej af oss predikningar och vi skulle kanske ej kunna lemna sådana; men värst af allt vore om vi i förnäm estetisk sjelftillräcklighet ansåge oss upphöjda öfver dessa sanningar. Jag tror icke att det skadar tempelarkitekten, om han är djupt fattad af det religiösa åskådningssätt, som i kyrkoarkitekturen söker sig ett symboliskt uttryck. Och i de fleste moderna framställningar af Kristi person spårar jag, under allt erkännande af tekniska förtjenster, ofta någon brist på personlig beröring med Kristus samt tror denna brist medföra ödesdigra verkningar för sjelfva konstintrycket. Hvad ni talar om oförmågan att sluta eder till något parti, gläder mig; den andliga sjelfständigheten lider af att följa partier och kotterier. Inom Svenska akademien, der man uppmärksamt följer vår nyare svenska literaturs företeelser, har ingen röst höjt sig mot edert anslag, men flera stämmor hafva lifligt förordat eder. Tillönskande eder stärkt helsa och fortsatta framgångar i eder skriftställarverksamhet, tecknar med största högaktning C. D. af Wirsén.
Den 22 Januari 1834 hade Öfverrätten dömt en kronofogde, alt, utom annat ansvar äfven vara tjensten förlustig, för det han i utmätningsmål uttagit 3a sk. Banco så kallad liqvidationsskilling, äfvensom då lian till verkställighet emottagit Domar och Utslag för hvarje sådan handling af fordringsegaren fordrat och uppburit 16 skillingar Banco. Den 18 Oktober samma år biföll Kongl. Majrt If hos hvilken en talrik del af fögderiets innebyggare för den dömde fällt förbön och äfven Högsta Domstolen tillstyrkt hans bibehållande vid tjensten, det firfge han sin tjenst behålla. Sedan anledning förekommit alt innehafvare!) af ett privilegium detsamma förverkat, samt åtal derom emot honom ifrågakommit, liar Kongl. i) I närvaro af Tit. Rosenblad, Mörner, G. Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelsvärd, Poppius, v. Schulzenheim och Skogman. k) I närvaro af Tit. Rosenblad, Mörner, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, v. Schulzenheim och Skogman. I) På tillstyrkan af Tit. Rosenblad, af Wetterstedt, G. Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, Poppius, Bergenschöld och v. Schulzenheim. 14 Bilagor lill Conslitutions-Utskottets Memorial, JV.-o i3. Majit elen i Febr. i836, i enlighet med Föredragandens och Statsrådets /;j) tillstyrkan, tillåtit, all denna person, ulan att åtalet emot honom lomme att inställas, finge på annor man öfverlåta sitt privilegium. Utskottet har anmärkt en Tidnings indragning för år i834, lv‘i för år 1835, sju för år i836, ålla för år 183-y och ellofva för år t838.
Nuvarande anslaget Tillkommer: ny anvisning: i 17,850: — För Veterinär-Inrättningen i Slockholm: Förhöjning i 3 Professors-löner, ä 800 R:dr Dito i Adjunktens lön Dito i Räkenskapsförarens d:o . Dito i Instruktions-smedens d:o . 2,400 300 300 300 ■* Dito i 2 Drängars löner, å 150 R:dr åt hvardera . Arfvode åt en Protokollsförare . 300 150 Transport 3,750 — 17,850: — Expeditions-Utskottets Forsing till underd Skrifvelse J\:o 197. 233 S p an m ål. Penningar maeita xianior, enligt markegång på förslag. Indelt på förslag. Oindelt. Summa. Mått. Värde k 2 R:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis k 2 R:dr kub.-fot. R:dr ö. R:dr Ö kub.-fot k:r R:dr ö. kub.-fot k:r kub.-fot k:r R:dr ö. St. Suppl. 30 ‘234 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 197. Transport 3,750: — 17,850: — Anslag för Dyggnadernas underhållande 1,000: — Tillökning i anslaget för diverse utgifter 1,830: — 6,580: För Veterinär-Inrättningen i Skara: Anslag till fördelning mellan lärarne 2,000: — 8,580: — Vaccinationens befrämjande Farsoters och smittosamma sjukdomars botande, Förslugs-anslag Svenska Läkare-Sällskapet Svenska Akademien: Nuvarande anslaget 2,250: — Tillkommer: För Akademiens Ordboks-arbete 3,750: — Vetenskaps-Akademien Vitterhets-, Historieoch Anliqvitets-Akademien: Nuvarande anslaget 15,700: — Tillkommer:
Mäklaren Sodemans concours Förskott på Chartaj-Sigjllatae-stämpling Förlagsfond till General-Assistanee-Contoret Återstod på Krigs-skuld-liq-uiden Förskott till Hamnstängningskostnaden . - Inlöste f. d. Discont-reverser, enligt dom • Förskott till expenser vid Riksgälds-Contoret Inlöste förfalskade och skadade Sedlar Förskott på Anslag utgående af Bevillningen Förnyelse af en förkommen Crcditsedel Från Kgl. Nlimmer-Lotteriet öfverflyttade tillgångar Actier i Götha Canal, förr tillhörande H:salig II. M:t Drottningen Kgl. Convoy-Comissariatet Behållning på Räkning N:o 1 i Vexclbanken Okade fordringar och tillgångar från d. 1 Jan. R:d. Sylvan. • 'i v. r-, ■, V ' ,-*j — f.000,03£ _ r„_ _ ^ A. i-. ■ 5rc,h ;. ?' f;; , v !- v * m ': •’ *• *>ivji * -i . ,-r -i i • i. <• ; f • St:rs Riksgälds-Contoir för nedannämnde År afslutade serskilda Hufvtidböcker öfver Anslagen till Canal onrlrci IwcronaHpr eomf Hp» f-ill r1p*r*oo Kp*et-rir1anr1p* amricarlp* T^illcrSricrcir Inkomster.' Af Riksgälds-Contoirets enskildta medel, insatte mot 3 p:cts ränta oell, vid årets slat, outtagne > Genom Allmänhetens Insättningar mot Obligationer med 3 p:cts ränta Cajiital-afbetalningar pä utlante medel mot 3 p:cts ränta: till nya Bibliotheksbyggnaden i Upsala „ Staden Ystad för Hamnbyggnad . Borås Norrköping
Då beslutande rätten alltid vore Riksens Ständer definitive förbehållen, har LTtskottet trott, att genom sakens oftare hänvisande till Utskott, genom öfverlemnande åt detsamma att bestämma, hvilka tillägg eller förändringar egenteligen blott skulle tjena att förbättra redaction eller förtydliga stadgandet och hvilka kunde anses såsom egenteligen nya Motioner, som borde till en framtida pröfning uppskjutas, de olägenheter skulle förekommas, både att, genom ögnablickets intryck, beslut skulle tillvägabringas, hvars hela vidd man ej insett, och att förbättringar skulle gå förlorade, hvars nytta af tiden kunde ådagaläggas. Då vid Grundlagsfrågor Riksens Ständers beslut mer än vid alla andra tillfällen äro beroende af inbördes enighet och sammanstämmande, har Utskottet också derpå grundat sitt förslag, att de icke skulle definitive besluta annat än öfver Utskottets sammanjemkade och i möjligaste måtto efter hvars och ens åstundan lämpade förslag; att följakteligen detta ensamt borde tjena till grund för Riksens Ständers sluteliga bifall eller af slag. Uppå dessa anledningar och under förutsättande att detta vilkor om öfverläggningssättet vid Grundlagsfrågors afgörande hlifver det första af dessa ämnen, hvaröfver Riksens Ständer vid nästa Riksdag inhemta Konungens Nådiga Sanction, innan de öfriga af samma slag till öfverläggning företagas, får Utskottet 170 Riksdagen 1810. till nästkommande Ständers vidare pröfning i ödmjukhet föreslå följande: l:o) Att formen för det ofverläggningssätt, som vid Grundlagsfrågors afgörande bör iakttagas, blir vid nästa Riksdag det första föremålet för Ständernas beslut öfver dessa ämnen. Att då dessa frågor första gången uti Ståndens Plena behandlas, kommer 56 §:s föreskrift att tjena till ovilkorlig efterrättelse, så att derest förslaget icke helt och hållit gillas, kommer det att med alla gjorda anmärkningar till Constitutions-Utskottet remitteras.
Men jag tror att äfven den moraliska driffjäder till förtjensters förvärfvande, som man så ofta trott sig se uti det ärfteliga och gränslöst utsträckta Adelskapet, ligger för ett rent hufvuds betraktande icke uti åminnelsen af förfäders Adelskap, utan i den af förfädei-s gerningar. Afkomlingar af personer, lika Sturarne, Gustaf Wasa, Horn, Torstenson, Baner, Axel Oxenstjerna, Skytte, Dahlberg, Fersen, Polheim Linné, Sergel m. fl. — åsyftas desse afkomlingar distinction i Samhället, då är frågan annan — men söka de hos sina förfäder en upmaning till förtjenster värda menniskors högagtning eller välsignelse, är det väl då på dessa Förfäders Adelskap de fästa sitt öga? Och om någon gång en man träffas, som af denna synpunkt hämtar kraften för sin verkning, månne vi ej nästa alltid skola finna honom misstaga sig, och hitta på fåfängans väg i stället för ärans. Jag sjelf, som här talar, har visserligen någon gång till efterdöme påmint mig, att den första jag känner af min slägt under häftiga strider i Skottland om Religions begrepp och rättigheter, för något mer än ett par secler sedan, lemnade detta land häldre än sina. öfvertygelser; att en annan, kort efter Carl den XII :s död, på ogrundade tillmålen blef fängslad, slagen i bojor och när lians oskuld erkändes, vägrade att, utan bestämd frikännelse Dom, lemna sitt fängelse, och emottog ej, utan detta bevis på sin oskuld, sin frihet. Den förre tviflar jag högeligen var Adelsman i sitt land: den sednare var det icke i Sverige: det är då ej åminnelsen af deras Den 20 Juli 1812 279 börd, som på mig kunnat hafva en moralisk inflytelse, ej heller af deras namn, ty ingendera bar det jag bär. Ej heller kommer jag någonsin i hog min egen fars namn, såsom namnet på en Adelsman, men väl såsom namnet på en menniska med en svekfri oegennyttig, ståndagtig själ, och en Embetsman af urgammal redlighet och arbetsflit.
Så har t. ex. den driftige ägaren till Forsse Jernbruk i Långsele socken, Häradshöfdingen Walfrid Enblom, ådel till Bruket hörande hemman, fastän endast utgörande något öfver i mantal, funnit utrymme att under loppet af få år förvandla omkring 300 tunneland mark, förut nästan utan värde, tili fruktbärande åker oell äng. Ett annat af 111ig kändt exempel, företer äfven ett hemman i (lidea Socken, å hvars utägor eli torpare verkställt så betydliga odlingar, att han å den med egna och de sinäs händer upparbetade jorden, för närvarande föder 3 hästar och lii boskapskreatur. Korn utgör ortens hufvudsäde och kan anses uptaga ?:delar af åkern. Dernäst kommer potatis, så råg, grå ärter, bafra, lin, rotfrukter och hamila. Sädesslagen kunna öfver hufvud anses gifvande: horn och ärter 5:te ä 6:te kornet, råg 8:de å 9:de, hafre Tale samt potatis 8:de å 10:de kornet, efter afdrag af utsädet. Å den under Städerne hörande jord dock något högre, i anseende till lättheten för dess brukare att få köpa gödsel. Det lior ock bemärkas, att kornet i allmänhet är af bättre beskaffenhet, än det som skördas i södra orterne, enär man här vanligen beräknar en tunna till 12 å 13 lispuiuls vigt. I den mån tegskiftet upphör, och hemmanens ägor genom Laga Skifte la mera sammanhang, förbättras ock sättet för jordens brukande, sålunda, att den delen som trädes, en åtgärd som man med åberopande af klimatiska förhållanden ansett oundvikligen nödig, allt mer och mer minskas. Förr träddes vanligen l;ten af åkern; nu allmännare hdel oell på flere ställen endast |:del.
De finnas i det Utlåt., som Skattcförenklings-Komitéen afgifvit och hvilket vid 1848 års Riksdag blef R. St:r förelagdl. För att undvika förfrågningar och måhända äfven för att undanrödja all anledn. till misstanke emot StatsUtsk. att vilja undanhålla erforderliga och tillgängliga uplysningar, hade det varit lämpligt, att dessa upgifter blifvit RiksSt:n såsom bilaga till Betänk, meddelade; men dä det nu blifvit meddeladt, hvar dessa upgifter kunna igenfinnas, torde anmärknrn kunna utan någon vidare påföljd förfalla. Hr von Troil: Då ifrågavar:de Belänk. under en ganska rundelig lid legal pä Utsk:s bord, kan det icke annat än förvåna mig, alt höra Hr Bildt nu framställa en betänklighet, hvarmed han haft god tid att framkomma, under frågans handläggning i Utsk. I fall så skett, hade den försumlighet, som Hr Bildt nu säger kuuna föras Utsk. till last, möjligen uteblifvit och de ifrågakomne upgifterne kunnat tryckas. Hvad beträffar den af Utsk. föreslagna, men af åtskilliga talare klandrade förvandlingen af hö och dagsverken, hälften till spanmål och hälften till smör, ber jag att få fästa Ståndets upmärksamhet vid 2:ne omständigheter. För det första har erfarenheten visat, att då spanmålen stiger, faller smöret och tv.ertora, hvaraf följer, att spanmål och smör äro ganska lämpliga persedlar att motväga hvarandra. Det var äfven kännedomen häraf, som föranledde Skatteförenklings-Komitéen att, såsom ett alternatift förslag till förslaget att reducera alla räntor lill penningar, föreslå deras förvandling i spanmål och smör. För det andra skulle en icke ringa olägenhet upkomma deraf, att höoch dagsverksräntan, hvilka utgöra eli betydligt belopp, förvandlades ensamt till spanmål. Då nemi. räntegifvarne under vissa år bibehållas vid rättigheten att upsäga spanmålen till leverering in natura, kunde Kronan komma i ganska stor förlägenhet för magasinerandet af räntespanmålen.
För den sednare, som nedlagt stora kostnader på bruksdriften, hade don 20 November 1649 blifvit utfärdadt Drottning Christinas privilegium, hvarigenom bruket honom uppläts, ”att för sig och arfvingar idka, bruka och fortsätta och sådant allt med största förbättring och ingen försummelse, så framt Barkhausen och dess arfvingar icke ville vara skyldige bruket med alla dess inventariestycken och andra dess pertinentier i 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 202. byggnader oell annat såsom hans svärfader och lian detsamma tillträdt häfver samt andra honom förlänta bencficier till Kronan afstå;” hvarjemte under bruket arrendevis blifvit anslagna Axbergs, Kihls och Hofsta socknar med alla deraf gående vanliga utlagor, äfvensom honom tillåtits att påkalla arbetsfolk från berörde socknar. Yid denna öfverlåtelse hade blifvit uraktlåtet att bestämma eganderätten till den plats, hvarå bruket var beläget, hvilket hade till påföljd, att brultsinnehafvarne sedermera måste med annan dem enskildt tillhörande jord gifva Åbytorps skatteman vederlag för denna plats. Likaledes lärer någon syn och inventering af brukets byggnader och inventarier icke hafva egt rum mellan Kronan och Henrik Barkhausen, hvilken förut såsom arrendator varit deraf i besittning; men deremot hade denne både förut och efteråt af Kronan inköpt sådana. För Henrik Barkhausens son Borgmästaren Hans Barkhausen, bekräftade konung Carl XI år 1680 privilegierna på Dylta bruk, som efter honom öfvergick på hans måg, slutligen Presidenten Friherre Casten Feif, hvilken under sitt vistande såsom Estats "Sekreterare hos konung Carl XH i Bender ingaf underdånig ansökning om förnyelse af privilegierna för bruket, med närmare bestämmelser i vissa hänseenden än som förut vore gifna. I följd häraf utfärdades den 30 September 1712 privilegium för Friherre Feif, hans hustru, barn och efterkommande arfvingar, att bruka och besitta Dylta svafveloch vitriolbruli, så länge han och de deraf till Kongl.
Desse' inta** ga sitt rum uti beskattnings-serien, på det sätt, att kannetalet af hattens rymd, som öfverskjuter det vid husbehofs-bränningen bestämda behofvet (hälften af pannan), förökar beräkningen af pannans rymd till beskattning med like många kannor, som delta öfverskott; alltid iakttagandes att pannerymden, tillsammans med sådant öfverskott, aldrig får öfverstiga go kannor. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 A N G TILL )UmW<W vid Lagtima Riksdagen i Stockholm Åren 184? och 1848. FEMTE SAMLINGEN. IS Afdelningen; B e villn i agsTJ t skol tets Memorial, Utlåtanden och Bet lin ka aden. Bevillnings-Utskottels Memorial, N:o 1. 1 & • © JL Alik. till Exp.-Utsk. d. 8 Dec. 1847, kl. 1 e. m. Memorial, om anlagande af en Kanslist utöfver den i Riksdagsordningens 24 § bestämda Kansli-personal. Bevillnings-Utskottet, som, med stöd af 24 § Riksdagsordningen, antagit 3 kanslister, hvilka, i egenskap af notarier, äro på Utskottets 3 afdelningar till tjenstgöring anställde, liar, för •göromålens behöriga och skyndsamma gång, funnit ytterligare biträde af En kanslist vara af bchofvet påkalladt; med anmälan hvaraf Utskottet alltså hos Rikets Höglofl. Ständer vördsamt anhåller, att det må tillåtas Utskottet att utöfver den, jemlikt Riksdagsordningen, redan tillsatta kanslibctjening antaga En kanslist, med åtnjutande af arfvode från och med den 3 i denna månad, då hans tjenstgöring börjat. Stockholm den 7 December i 847. Tå Högh Ridderskapets och Adelns Ledamöters vägnar: PåHögv. Preste-Ståndets Ledamöters vägnar: Henning Hamilton. ' A. Bruhn. På Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar: På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar: Jacob Weslin. Joh. Persson.