Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 2 Q Mnj. P. G. Cederschjöld irjgifvet Memorial, om några medel till stadga i myntvärdet och mindskande af penningebfisten ; deruti till ändamålens ' vinnande föreslås: 1:0 Att Bankens Silfverforråd må öppnas, till inlösen af dess sedlar med 50 proCents Rabatt, utan farhoga för Silfrets utförsel, hvilken i alla fall, Såsom bidragande att afbörda utländsk gäld, alltid besparde de derå löpande interesse,ii; och 2.0 Att Bankens ingående rentor sorn till f> proCent bordtf fastställas, skulle, jemte de från Statsverket inflytande afbetalningar, till fyllande af allmänna ILånebehofvet årligen användas, Banco Utskottet, som uti premisserna till berörde Memorial trjott sig finna anledningarme till Sedelmyntets vanvärde och den öfverklagade penningebristen på ett nöjaktigt sätt utredde, samt derjemte olägenheterna å ena sidan af en hastig Sedlajsfias indragning, eller realisation, och å den andra, af en ökad Sedeltillverkning, rätteligen insedde och anmärkte, har ej utan förundran funnit, att af dessa premisser de resultat kunna uppkomma, sorn Memorialet innefattar. Möjligheten och varaktigheten af en sådan operation, sorn Herr Cederschjöld föreslår, om också tiden dertill i allt öfrigt skulle vara för handen, måste alltid bero af en Handelsställning, hvarigenom möjligheten vinnes att återbekomma det uttagna Silfret. 1 annat fall skulle Bankens fond så betydeligen medtagas tili betalning för ut - Dm 29 Maj, 523 Utländsk gäld, att den företagna realisationen af sig sjelf måste upphöra. När derjemte, enligt hvad i Memoriajet åsyftas , ej allenast all verkelig amortissement komme att försvinna, utan ock en ärlig sedelstockens förökning blefve oundviklig; lärer äfven deraf ett betydeligt hinder uppkomma för ett oföränderligt myntvärde och. en oafbruten realisation.
Frihet i handel, skall för den handlande medborgsclassen och för landet i allmänhet, medföra de största fördelar} då en allmäri klädförordning bestämde, hvarmed icke allenast hvarje Svensk borde vara klädd, utan också’ dess boningar vara meublerade, hvarvid, sorii jag förut haft äran nämna, allt utländskt, så vidt möjligt vore, borde vid ansvar förbjudas, så torde någon synnerlig förbrukning af dylika varor icke bär komma i fråga. Handlande Classen skulle derigenom icke finna någön annan afsättning af dylike varor, än den, som genom corhmissionsoch transporthandeln kunde åstadkomma» , hvarigenom en icke obetydlig, men mera redbar förtjenst stadnade 1 dens händer och derigenom vårt jern och andre väre hos Utländska Magter begärlige varor skulle för landet bibringa den största vinst. Vi undgingo derigenom att underhålla en kostsam kustbevakning och en sådan mängd tullbetjening, som tjk, hvilka, enligt hvad allmänna omdömet påstår, icke på det aldra minsta uppfylla ändamålet med deras bestämmelse; tydligaste bej viset härpå är utan tvifvel det, att man i hvilken stad , ja snart sagt i hvilken vrå af riket som hälst, kan få köpa lurendrägerivaror af livad namn det vara må och till öfverflöd, och Den 21 Februariit 'dessa skola aldrig upphöra att hos medborgarbe vara begärlige , så länge icke förbrukningen deraf är förbjuden. Huru mycket smaken för sådane saker inrotat sig hos den ringare folkklassen och hos tjenstehjon i allmänhet, bar erfarenheten tillräckeligen ådagalagdt. Hvad som också icke ringa härtill bidragit, är Gård fari-handeln-, jag är sjelf boende i den ort, hvarifrån dessa personer utvandra och kan sålunda intyga icke allenast oin den lux som råder inom dess egna boningar, utan äfven huru de genom credits lemnande förfört andre dertill. En sådan handlande Vestgöthe medför under ellisi resor vanligen högst litet inhemskt ti 11— tyerkadt gods , hvilket dervid oftare tjenar honom till att dölja det större förrådet af ut ländskt och lur enär eijadt, än inbringande af någon påräknad vinst.
I den enda punkt, hvari sökanderne med en uppställd kalkyl sökt visa befogenheten af sina anmärkningar, under erinran, att nu gällande tullsats utgjorde 13 å 14 procent och den föreslagna endast något öfver sex procent af varuvärdet, nemligen i fråga om nya gångkläder, anmärka sökanderna sjelfva, alt, i följd af resande medgifven rätt att tullfritt medföra kläder, som pröfvas icke öfverstiga deras personliga behof, nu gällande tulltaxa esomoftast, för att icke säga alltid, blifvit kringgången; hvarföre också den inskränkning i resandes rätt yrkades, att tullfrihet endast skulle ega rum för synbart brukade kläder. Den tuiltjenstemännen redan åliggande skyldighet att pröfva hvar och en resandes behof af medförda beklädnadspersedlar skulle otvifvelaktig! både för de resande och för tuiltjenstemännen göras än mera förhatlig, derest närmare undersökning af klädernas beskaffenhet tillika föreskrefves; Och ett sådant lagstadgande kornme antagligen att vid tillämpningen förfela sitt ändamål; men just den omständigheten, att tillförene stadgade införselsförbud, likasom nu gällande införseisafgifter, må hafva befunnits overksamma i afseende å sådane artiklar, som företrädesvis kunna af resande tullfritt införas under föregifvande att utgöra deras behof, just denna omständighet innefattar i min tanke ett kraftigt skäl för tullafgifternas bestämmande till så billigt belopp, att afgiften villigt erlägges; hvarigenom de inhemska näringarnes anspråk på skydd och statens på inkomst, så vidt sådant i förevarande fall kan utföras, bäst främjas. Jag anser mig således icke hafva funnit skäl att i omförmälda hänseenden underdånigt tillstyrka någon afvikelse från kommitterades förslag. Uti kommitterades förslag till förändrade tullbestämmelser för de under bufvudrubriken glas upptagna olika slag, hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen, på ofvan anförda allmänna grunder, såsom öfvergångsafgifter underdånigst tillstyrkt följande förändringar, nemligen: för fönsterglas, alla slag, 3, i stället för 4 öre; och för rubriken »andra slag» 23, i stället för 20 öre skålpundet.
Då, pä siilt lin blifvit anfördt, det ena af de förvaltande embetsverk, hvilka blifvit i ämnet hörde, funnit tillförordnandet af en särskild myndighet lör utförande! af någon del af dessa Verks åligganden ej vara behöflig!; då vidare de personer, sorn blifvit fiireslagne att utgöra besagde myndighet, till hufvudsaklig del tillhört det andra embetsverk»!, hvilket följaktligen icke mindre än del förstnämnda bordt kunna anses medhinna de ökade göromål, sorn af de utomordentliga kreditiv-medlens användande förmentes komma ali uppstå; dä hvarken vid den tidpunkt, när detta ärende lill behandling förekom eller sedermera några större kommenderingar eller trupp-sammandragningar ä aflägsna orter inträffat; då de beviljade kreditiv-medlen egentligen varit afsedda för oell användts lill krigs-materielens förstärkning och försvarsverkets fullständigare ordnande, hvarmed de ordinarie embels-verken rätteligen hade att skaffa; och då slutligen både onödiga omvägar och icke obetydliga kostnader genom den särskilda myndighetens tillsättande bereddes; så vill af allt detta synas, sorn skulle Konstitutionsutskottet hafva egt goda skal att förberörde rådslag hos Rikets Ständer anmäla, och det så mycket hellre, som det på Stals-Rådels tillstyrkan organiserade General-KrigsKommissariatet än i dag lärer hafva sin tillvaro samt någon åtgärd för åstadkommande af denna utomordentliga myndighets upplösning veterligen icke blifvit vidtagen, ehuruväl de krigs-oroligheter, som gilvit anledning till det sä kallade neulrahtets-kreditivets jemte flera höga anslags-summors beviljande, längesedan upphört.'" Med Herr Billström hafva Herrar Brinck och IVahlström, samt Riksdagsfullmäktige P. Sahlström, Johan Persson. Tobias Lind. Lars Magnus Knutsson och P. F. Mengel förenat sig. Af 11 érr /Fahlström:
6o:de punkten Indes till handlingarna Slutligen förklarade Ståndet, att, sedan det nu algjort de i förevarande betänkanden förekommande ämnen, något hinder i anledning af Utskottets praeliminära hemställanden i dess betänkanden, rörande dels beräkningen af stats-verkets inkomster, dels riks-statens hufvudlitlar, å Ståndets sida icke mötte afgörandet af stats-regleringen för innevarande riksdag; och skulle derföre, med afseende på riksdagens långt framskridna lopp och föremodade snara slut, Utskottet anmodas att behandlingen af nämnda statsreglering med första afsluta. Från Vällofl. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades, i helt Lag-utskottets betänkande, N:o 58, i anledning af dels Kongl. Majrts nådiga proposition om antagande af ny strafflag, med flera tillhörande lag-bestämmelser, dels ock åtskilliga serskildt väckta motioner, i afseende på kriminal-lagsiflningen. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-utskottets memorial N:o 32, i anledning al Riks-ståndens skiljaktiga beslut, angående bestäm mandel af en assurans-afgift för summor, som under rekommendation med posten afsändas. Inbjudningen till Borgare-ständet blef antagen, i följd hvaraf voterings-propositionen förföll, och i öfrigt lades memorialet lill handlingarna. S. D. Föredrogos ånyo Statssamt Allmänna Bes värsoch Ekonomi-utskottens utlåtanden: N:o 79, i anledning af väckt fråga, att proste-tunnan i Bohus län måtte godtgöras efter markegångs-pris. Bijölls. Prot.-utdrag den 9 September. 1868. 6g3 N:o 80, i anledning af vackt fråga, att jord-egarna inora hvarje härad och tingslag måtte tilläggas förmånsrätt till skatte-lösen af fjerdingsmans boställen. Bifölls. N:o 81, i anledning af väckta frågor, dels om inrättande af ett serskildt styi else-verk för vården och tillsynen öfver de offentliga undervisnings-verken, samt dels om tillsättande af ständiga revisorer öfver rikets elemenlar-läroverk.
Utdrag af Protocollet, häller i BorgareStändets klenum wid Riksdagen i Stockholm ben 29 Augusti 1809. S. D. Genom ProtocollS-Utdrag af den ir dennes hade Högwdrdige Prästc - Ständet lemnat Bors gare-Ständet del af betz beslut, att, i anledning af Herr Biskopen och (kommcndeuren, Doktor blorstins Memorials bcwilja en wi§ förhöjning af den anstagne Medicinal - afgiftcn , med anbjudande till de öfrige rcspective Ständen akt d/ruti deltaga, och att läta Prvtocolls -Utdrag till Bcwillnings - Utskottet afgä, förakt dcrstädts uti Project till Tewillnings - Förordningen intagas. Som Ständet ansäg, att förut och innan den sörcstagne afgiftens förökande kunde ifrägakomma, or dente - Den i September. gr dcrtteligkki Utredas borde, huruledes Medicinal-Wcrkck lill önstad fördel mä kunna förbättras och hwad bchofwet i sädant afseende fordrar; sä beslöts, att Riksens StändcrS Allmänna Bcswärs - och Ecorwmie - Utstötts utlätande häröfwcr stulle infordras och att Stänket derefter wille härutinnän sig widare utläta; Hwilket genom Utdrag af Protocollet stulle communitcras de respcctive Med-Ständen samt wälbemäldke Utstött» ble fuprs. kx krotocollo. bl. ketsrlas» Utdrag af Hrototollek, häftet i Borgare? Ständcts klenum wid Riksdagen i StoShclm den 29 Augusti 1809. S. D. Wid företagande af ben, i anledning Sf Kongl. Majus Nädfga proposition angäeNde biträZe för Stats-Wcrket af RikSgäldS - Contvircts förräd af Wexlar i Hamburger Banco, frän Högloft.
Åbo, J. C. FRENCKELL & SON 1848. J. W. Lilljas förlag. Imprimatur: G. F. Aminoff. Till allmänheten. Det kan visserligen synas förmätet, synnerligen i vårt land, att ett fruntimmer vågar sig ut på den slippriga författarebanan. Men i förlitande på tidsandan, som förfäktar äfven vårt köns rättighet att deltaga uti andra angelägenheter, än de endast rent materiella, samt i förtröstan på det öfverseende af kritiken, som en nybegynnare torde haft någon rätt att påräkna, har jag vågat detta försök, hvilket jag innesluter i mina värde landsmäns och landsmäninnors gunstbenägna välvilja. Författarinnan. Första Kapitlet. "Som en bölja med den andra, så vi följa må hvarandra." Med dessa trösteord lemnade mig Johanna, med denna öfvertygelse skiljdes jag glad från mamma Segerman, hvilken, sedan jag var frånvarande, endast hade en son kallad Axel, och en enda dotter, som hette Johanna. Sjelf är jag enda sonen till en olycklig mor, som den stränga döden beröfvade mig, då jag endast var femton månader gammal. Öfvergifven och värnlös, upptogs jag af kaptenskan Segerman, hos hvilken jag erhöll all moderlig vård. Men vid uppnådda tretton år, sade hon mig med tårar i ögonen: "min kära August, jag har talt med en kapten Williams, som far ut på en sommarresa, att han ville taga dig med sig i egenskap af kajutvakt. Han är en bra karl och har lofvat mig att faderligen behandla dig. Jag nödgas, ehuru djupt det än smärtar mig, förtro dig, att jag icke längre har råd och tillfälle att påkosta din uppfostran, sedan min son Axels studier vid universitetet, nu årligen betydligt medtaga mina ringa tillgångar. Men skulle du ej tycka om det trolösa elementet, så har du fritt att välja efter behag och böjelse." Jag nödgas bekänna, att denna underrättelse ehuru trösterikt och löftesfullt det än var, att alltid ega ett hem hos mamma Segerman, en syster i Johanna och en bror i Axel, orsakade att jag, för andra gången i min lefnad, gret smärtans bittra tårar.
Förordning den 21 December 1857 i 21 § innehåller förhöjda straff-bestämmelser från 5 till 100 R:dr Riksmynt för åverkan och ohägn å andras egor, lära jemväl det af motionärerna framställde förslag om förhöjdl bötes-ansvar för dylik åverkan icke böra till någon vidare åtgärd föranleda. Vid sådana förhållanden och då särskilde föreskrifter i afseende å tiden för vites-förhudens uppläsande från predikstolarne icke torde vara erforderliga, hemställer Utskottet alt hvad Nils Andersson härom andragil mätte utan afseende lemnäs. Ank. till Exp-Utsk. den 19 Febr. 1858, kl. 12 m. Betänkande, i anledning af väckt motion om stiftandet af en lag, hvarigenom telegraf-depescher förklaras i vissa fall vara gällande såsom vore de skriftligen afgifna. Inom Höglolfiga Ridderskapet och Adeln har Herr von Heland, J. F., uti ingilvet och till Lag-Utskottet remitteradt memorial anfört hurusom, sedan elektriska telegrafen varit här i riket i gång under 3:ne år, man torde hafva hunnit inhemta, Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 5i. 7 att förtroende till innehållet af telegraf-depescher samt deras snabba expedierande, vore de vilkor, förutan hvilka denna inrättning icke kunde uppfylla allmänhetens hilliga fordringar. Då telegraf-depescher vexlades emellan enskilde personer, så egde emotlagaren rätt, att efter eget godtfinnande uppskatta värdet af depeschens innehåll, men så vore ej förhållandet då vigtiga värf skola inför lagen eller myndigheter på grund af telegraf-depescher utföras. Till upplysning härom har motionären åberopat följande två exempel. En myndighet telegraferar till en annan att låta göra husvisitation hos någon misstänkt person, eller gripa en rymmare. Detta verkställes, men den misstänkte befinnes vara oskyldig; och, efter motionärens förmenande, komme den verkställande att i första rummet stanna i personligt ansvar för sin åtgärd, enär han icke hade några skriftliga ordres, utan endast en telegraf-depesch att förevisa.
Hvarjemte Motionairen, under anförande deraf, att församlingarnes själasörjare bäst kände sina åhörares lefnadssätt, och således torde vara da personer, åt hvilka lagstiftaren säkrast kunde anförtro att hafva ett vaksamt tiga öfver föräldrars och förmyndares uppförande emot deras barn och myndlingar, gjort den hemställan, om icke Häradshöf din garne hvarje ding och Stads-Domstolarne tvänne gånger om året, kunde af vederbörande Pastorer, vid de vanliga dödslistornes öfversändande, äfven få emottaga förteckning uppå sådane föräldrar och förmyndare, som, oaktadt af Pastor erhållne varningar, försummade sine barns eller myndlingars uppfostran, eller förslösade deras medel, på det Domstolarne deraf måtte hemta anledning att vidtaga ändamålsenliga åtgärder. Utskottet, som förehaft denna motion, får häröfver afgifva det yttrande, att a) då stadgandet i 20 Cap. 8 §. Ärfda-Balken, angående de omständigheter, hvilka utgöra laga hinder för innehafyaude af förmynderskapu 3» Lag-Utskottets Bet. N:o 78. otvifvelaktig^ på sätt Motionairen äfven sjelf naedgifvit, bör anses ega tillämpning på fader, likaväl sorn på annan förmyndare, hvadan något tillägg derom i 1 §. af nämnde Cap. icke erfordras; b) då, för öfrigt, lagstiftaren icke kan hos någon förutsätta en ömmare förmyndare vård, än hos den omyndiges fader, och förhållandet blifver enahanda, antingen egendom tillfallit den omyndige såsom arf eller gåfva; c') då något skäl icke förekommer, att skilja fader ifrån förmyndarskapet för sina barn derföre, att han ingår nytt gifte; d') då förslaget, att i vissa Härad, Pastorerne skulle hvar 3:dje månad till
MAKTS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskott j med handlingar i frågan om anstalter för Bergshandteringens upphjélpände i Norrbottens Län ; Gifven Stockholms Slott den 26 November 1828. Sedan, till följd af Kongl. Majrts Nådigabefallning, undersökning redan år 1817 blifvit hållen, i afseende å anstalter till Bergshandteringens upphjelpande i Norrbottens Län, och Förslag dervid blifvit Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. ]\i-o1 33. i3 framställdt om inrättandet af en Bergslag i Nord-Östra trakten af Länet, grundad på Malm-transport från Gellivare Malmberg å de derifrån löpande Linaoch ÄngesåElfvarne, hvilka för sådant ändamål skulle göras farbara; men detta Förslag, på sätt vid en, i följd af Rikets Ständers vid 1818 års Riksdag gjorda begäran, året derefter, genom förra Strömrensnings-Comiterades försorg anställd undersökning, blifvit utrönt, befunnits vara förenadt med större kostnader, än sorn svarade mot de deraf förväntade fördelar, i anledning hvaraf ock Kongl. Majrts och Rikets Bergs-Collegium, uti sedermera afgifvet underdånigt Utlåtande, ansett samma förslag böra öfvergifvas, och i stället, såsom till ändamålet närfnast ledande, framställt, att på tjenligt ställe en Masugn blefve på det allmännas bekostnad anlagd; så hade Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag, med fästad uppmärksamhet å de vigtiga fördelar, som Bergslags-näringen i Norrbottens Län skulle medföra, både för Orten och det Allmänna, om, genom Statens biträde, anstalter vidtogos till öppnande af en communication med Gellivare vidsträckta och rika Jernmalms-berg, uti Skrifvelse den 12 December samma år, i underdånighet anmält, att, enär hos Rikets Ständer uppgifvet blifvit, att en communications-led från Gellivare söderut åt Luleå « 14 Kongl. Maj.ts Nådiga Propos.
ÅTTONDE KAPITLET. Det gjordes kalas på kalas för de nygifta i hela orten, och hela Augusti bortlefdes så i sus och dus. Hufvudstationen för det unga paret var numera Tunanäs, derifrån man gjorde sina utflykter till grannarne. Stellan iakttog alltid en viss uppmärksamhet emot sin unga fru, men någon hjertlighet infann sig ej. Nanna var redan alldeles uttröttad af allt det besvär man gjorde sig för hennes skull, och sökte bland alla de främmande ansigtena förgäfves ett föremål för sitt hjerta. Den vackra naturen omkring Tunanäs förblef hennes enda, verkliga vän, och då hon hade någon stund ledig, använde hon den till ensliga promenader i den kringliggande trakten. Så kom hon en dag att gå tätt förbi den stugan, der ryttmästar P. med sin familj bodde. Lydia satt på en bänk ute på gården, omgifven af några flickor, dem hon var sysselsatt att lära ett fruntimmersarbete. Nanna kunde ej afhålla sig ifrån att nalkas, oaktadt hon visste att det ej skulle tagas väl upp på Tunanäs, om man finge veta att hon gjort något besök hos ryttmästarns. Hon hade ej litet besvär att upplåta en grind, som ledde till gården, ty grinden hängde knappast tillsammans, var hopfästad med en segelgarnsstump, och hade ej mer än ett gångjern. Så fort Lydia bemärkte Nanna och hennes bryderi, hastade hon upp och emot henne, och snart hade Nanna presenterat sig sjelf. Ehuru Lydia från första ögonblicket kände sympati för Nanna, blef hon dock djupt förlägen öfver hennes ankomst, ty gästfrihetens lag bjöd henne å ena sidan att bedja Nanna stiga in, men blygseln öfver rummens torftiga utseende hindrade henne återigen derifrån. Men Nanna, som märkte detta, tog henne hastigt ur denna förlägenhet, i det hon bad Lydia ursäkta att hon för denna gång ej hade tid att stiga in, men skulle ha den äran att en annan gång göra en formlig visit. De begge unga damerna satte sig alltså på bänken, och flickorna fingo lof på en stund. Hvad var det nu egentligen, som hade fört Nanna hit? intet annat än hoppet att få träffa någon, med hvilken hon kunde tala några ord om Alexis.
Huru med dessa skall förfaras stadgas i 41 § Riddarh.Ordn. och der finnes ingen tid bestämd, inom hvilken sådana frågor få väckas. Hr Björnstjerna, Oscar Magnus Fredrik: Jag är af samma länka, som de flesta ledamöter, hvilka här yttrat sig, nemi. att motionen är alldeles för sent väckt och att dermed således icke nu kan något vinnas, men att icke remiss kan vägras, tror jag att Hr Bildt med flera talare tydligen bevisat genom upläsning af 41 § Riddarh.Ordn, Jag stödde mig på denna §, då jag anhöll att remiss icke måtte vägras på en af mig väckt motion, men fann då icke något understöd. Det fäguar mig likväl att flera talare nu upfattat denna §:s innehåll, på samma sätt som jag, ibland andra en af de Hrr, sorn då voro mina motståndare, och som då önskade alt remiss skulle vägras. Den slutsats, som Hr Cederschiöld gjort, att en under Riksdagen inträffad men förutsedd händelse, icke kr en händelse, kan jag icke biträda. Det torde väl t. ex. vara en ganska förutsedd händelse för hvar och en, att han skall dö en gång, men när det inträffar, så torde det likväl få anses för en händelse. Den 9 Februari. 457 Jag yrkar således att den ifrågavar:de motionen måtte få till Riddarh.Utsk. remitteras. Hr Cederschiöld: Jag begärde ordet med anledn. af Frih. af Ugglas anförande, deruti han påstod att 56 § Riksd.Ordn. har afseende endast på allmänna frågor. Jag får bedja hvar och en af Ståndets ledamöter, som deruti kan hafva lika åsigter med Frih:n eller sorn kan vara oviss om hvem af oss har rätt, att genomläsa 56 §:n, som innehåller att med undantag af grundlagsfrågor, icke några andra nya frågor få elter motionstidens slut väckas.
St:r förekommit, att ränte-persedlarnes förminskning eller omsättning till antal och beskaffenhet, ej allenast skulle tillvägabringa större reda och enkelhet i Kronans räkenskaper, samt lätthet för de skattskyldige att sjelfve beräkna sina utskylders belopp efter Markegångarne’ utan äfven i betydlig mon bidraga till en önskad förminskning i antalet af de Tjenstemän, hvilka nu för uppbörden och redogörelse-verket erfordras; hvaremot R. Sttr, å andra sidan jemväl insett, att svårigheter möta vid verkställigheten af en sådan förändring, dervid den noggrannhet måste iakttagas, att ej mindre Statens än de Skattdragandes ömsesidiga rätt bevaras uti de fordna skattläggnings-grundernas oförkränkta bibehållande. Då likväl, enligt hvad den år iy53 tillförordnade Commission, samt KammarCollegium uti dess den 16 October 1810 i detta ämne afgifna underd. Betänkande upplyste, dessa svårigheter mÖjeligen stå att öfvervinna, samt det synes otvifvelaktig!, att endast farhå - 2 S t a t s - U t s k o 11 e t s gan för en ökad tunga af beskattningen vallat, det Räntegifvarne i allmänhet önskat förblifva vid nu gällande beräkningsgrunder, hafva R. St:r, med jemväl hämtad anledning af den omständighet, att den ena ränte-persedlens pris kan ersättas hvad å en annan förloras, ansett någon förändring icke böra äga rum, förrän genom upprättadt förslag blifvit ådagalagdt, att vid uträkning af både de gamla och blifvande nya eller förre Ränte-persedlarnes värde efter Markegångspris för tio år, någon skillnad i Skattens belopp ej uppstår; och då, enligt R. St:rs öfvertygelse, en sådan uträkning kan verkställas och äfven blifvit försökt uti ett af trycket utkommit arbete, benämndt Statistisk Calcule olver Skaraborgs Län, hafva R.