Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under sådana omständigheter anhåller 108 Den 8 Augusti. jag, att R. o. Ad. behagade, med ogillande af Utsk:ts förfarande i detta fall, lagga Betänk:t till handlingarne. Frih. von Paykull, Johan Gustaf: Jag har visserligen icke varit närv:de inom Utsk:t, då detta ämne der förevar; men jag tror likväl att Utsk:t förfarit vid detta tillfälle påsömma sätt, som flere gånger förut, och särskildt vid förra riksdagen minnes jag, att Utsk:t lemnade R. St:r kännedom om de anmärkn:s-anledn:r, som blifvit framställda mot Konnngens Rådgifvare. Det tyckes också som om 29:de §:n R. 0. skulle gifva anledn. dertill; ty då en anmärkms-anledn. göres hos R. St:r, så få de sjelfva icke afgöra den förr än Konst.Utsk:t deröfver yttrat sig, och då måste det väl också vara Utsk:ts pligt att anmäla hvad det haft att i frågan yttra. Hr Printzensköld: Om man vid läsningen af en § styc kar sönder den punkt för punkt, kommer man visserligen till det resultat, som Frih. Paykull gjort i afs:de å 39:de §:n 2:dra mom. R. O. Men läser man den i sin helhet, skall man finna, att Utsk:t endast i det fall, att detsamma finner anledn. till anmärka, emot någon Konungens Rådgifvare, eger att sådant hos R. St:r anmäla. Jag må visserligen medgifva, att missbruk i detta fall egt rum, men derföre kan jag för min del ingalunda erkänna, att de böra vinna någon slags häfd, utan jag skall åtminstone, så länge jag har äran deltaga i R. o. Ad:s öfverläggningar, med all makt bestrida att sådane missbruk må ega rum, hvadan jag fortfar i mitt förut gjorda yrkande. Frih. Raab, Adam Christian: Då Frih. Paykull redan i liberal riktning bestridt Hr Printzenskölds yrkande, torde ingenting mera vara att tillägga.
För att icke gifva anledning till denna anmärkning, och då under nuvarande klimatförhållanden den verkliga hösttiden icke kan anses taga sin början vid medlet af September månad, hade, efter min åsigt, Comiterade bordt föreslå, att höstuppbörden i allmänhet mätte förrättas under October månad, dock alltid före den under sednaste delen af samma månad inträffande flyttningstid; men att, om i ett eller annat Fögderi uppbördsstämmorna icke skulle kunna hinna att dessförinnan afslutas, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i sådant fall måtte äga att redan under September månads lopp låta börja desamma.” Herr MbantlsHamreraren F. MM. Gasslander, Herr HammarMtådel J. Falkman och Herr MLandshöfdingen A. JP. Sandström förenade sig derefter om följande anförande : ”Då de uti Herr Secreteraren Sluarts reservation förekommande anmärkningar emot det i Comiterades underdåniga Betänkande, i öfverensstämmelse med vår mening, framstälda alternativa förslag till ordinarie räntans förvandling i lärre persedlar, påkalla några ytterligare upplysningar i ämnet, som numera icke kunna i det redan justerade Betänkandet intagas, anse vi sakens vigt fordra, att de uti Comiterades protocoll nedläggas, för att sålunda Betänkandet åtfölja. Vid fråga om sättet för ordinarie räntans förvandling hafva samtelige Comiterade varit ense uti underdånig tillstyrkan, att den måtte till visst penningebelopp bestämmas, och dervid har uttryckligen blifvit anmärkt, att de nu befintlige mångfaldige räntetitlarnes utbytande emot färre persedlar skulle medföra den olägenhet, att de sistnämndes värde möjligen kunde i framtiden förändras i annan proportion, än om de förra bibehållits. Men, ehuru Comiterade, för sin del, föredragit lörstniimnde förvandlingsprincip, hafva vi likväl, vid det förhållande, att den sednare lörut tillvunnit sig både Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers bifall, samt att Ständerne vid sistlidne Riksdag serskildt begärt, att förslag i denna syftning måtte uppgöras, ansett Comiterades pligt fordra, att, för den händelsen alt Kongl. Maj:t och Rikets
”Nu varder Lekare dräpen, då böte (dråparen) åt hans arfvinge en tre års gammal quiga och köpe honom nya handskar och nya skor och smörje båda; då skall man taga quigan och leda henne upp på en hög och sätta svansen Lekarens arfvinge i handen; då skall bonden slå till med en gissel tre hugg; kan han (Lekarens arfvinge) hålla, hafve (quigan) såsom sina böter; undslipper honom quigan, då undslippe honom all fägnad.” Här är det icke ens ”skuggan af en man,” det är skuggan af en tre års gammal qviga, som bjudes lekarens arme arfvinge i mansbot! Men dessa båda lagstadganden kunna dock icke anses som fullgiltiga intyg om folkets sätt att betrakta lekarena under 13:de århundradet. De tillhöra tydligen en äldre tid och hafva fått stå qvar uti de under detta sekel omredigerade lagarna, emedan ännu ej fördomen mot lekare varit alldeles försvunnen. Andra tecken tyda på, att under folkungatiden lekare vunnit i anseende. Vi fästa oss ej dervid att de kring slutet af 13:de seklet omskrifna Uplandsoch Södermannalagarna ingenting om lekare innehålla; vigtigare är, att Magnus Eriksons landslag, som under nästa sekel (1347) skrefs och hvilken derföre om dåtida tänkesättet eger bättre vitsord, långtifrån att upprepa de gamla gäckerierna, icke om lekare innehåller mer än följande tvenne stadganden. I Giftermålsbalken 7 Cap. 1 §. heter det: ”Vill bruthen sin klæthe giva, tha skal hon them klostrum ællæ kirkium givæ, ok ei lekarum.” Det var nemligen ett bruk, att bruden som lön gaf lekaren sin brudklädning, och, som stora Rimkrönikan berättar, skedde detta till och med vid konung Birgers bröllop 1298.
Utestående lån, emot reverser med hy pothek 1,333,373: 43. 7. samt inneslående odisponerade 39,938: 3. 6. 2 863 700- Inkomsterne under förlidet år hafva utgjort: af Vexel-diskonteringen: Inbetalningar å inom linien förda lån 588: 7. 11. 7. så att inkomsten af låne-rörelsen för året utgjort 62,094: 42. 1. och till Banken levererade vinsten för begge rörelse-grenarne uppgått till B:ko R:dr 114,811: 25. 6. Enligt bokslutet för år 1855 utgjorde beloppet af diskonterade, dels då ännu icke till inkassering förfallna vexlar 1,395,405: 4. 8. och dels en, på utsökning beroende, år 1852 till betalning förfallen vexel . 2,790: 19. 2. 1398195- 23 10 Under nästlidet år hafva blifvit diskonterade 1,506 st. vexlar å ett sammanlagdt belopp af 3,678,563: 42. 7. Härå har under året influtit, hvaribland äfven beloppet af ofvannämnde, på utsökning beroende vexel 3,608,371: 21. 6. och balancerades vid årets slut B:ko R:dr 1,468,387: 44. 11. af hvilket belopp icke någon vexel var tili inkassering förfallen; och bör ej lemnäs Banko-Utskollels Berättelse JYs 63. oanmäldt, att protest mot acceptant, eller annan person, hos hvilken vexel eljest varit betalbar, icke under revisions-året behöft verkställas. Summan af utestående lån från fonden till diskontering och utlåning för handel och näringar vid 1835 års slut uppgick, enligt bokslutet för samma år, till 1,004,791: 10. 1.
HäradsRätten, hvilken sammanträder 2 lill 3 gånger om året, innebär uti dess inrättning och Rättegångssättet dervid hinder för Rättegångars rediga och skyndsamma gång. Då flera Tingsställen finnas uti Domsagan, mäste Häradshöfdingen, öfverhopad aF göromål, ofta skynda sig ifrån det ena Tingsstället till det andra, och det är ick« tvifvelaktigt, att målens mindre noggranna behandling i allmänhet blir en följd både af nämnda förhållande och af deras mängd och sammanhopande inom en kort tid vid ett Ting. Det händer icke sällan, antingen att Domaren begagnar den på dess välbehag nu allt för mycket beroende utvägen att uppskjuta eller ock att målen komma illa beredda till högre rätt. Om det, på sätt flera tro, verkligen inträffade, att Rättegångars antal ökades vid HäradsRätterna genom dessas tätare sammanträden, så vöre denna följd egentligen icke menlig för allmänheten. HäiadsRätt kan anses såsom förliknings Domstol i de flesta mål. Parter, tyifvelaktiga uti sina begrepp om det g5» De* 20 Juli. 9. m. rätta, gå att söka upplysning och råd genom det beslut som der meddelas och hvarvid de liesta låta bero. Erfarenheten visar derföre, att Rättegångars antal ofta är stö-re vid en HäradsRätt, som bar förtroende, sn vid den, hvarest detta saknas. Jag kanner exempel, atl Rättegångar nästan aldi ig afstadna uti orter, der man icke ägt förtroende till Domarens oväld. Den slutsats lärer icke deraf kunna ledas, att en sådan rt varit i delta afseende lycklig. Svårligen lärer någon större olägenhet kunna finnas uti ett land, an den att icke kunna fä rätt. Möji igheteu att ett och annat obetydligt mai skulle k anina till Domstolen, som aistad Iia. t i händelse en Jängre besinningstid ägt runi, skadar icke på långt när så mycket, som uppehålt uti alla Rättegångar som angå A rf, Testamente, Börd och Jord i allmänhet m. fl-, der uppskof nästan alltid å någondera sidan medför en verklig förlust.
Majit af de, angående Bankens rörelse och förvaltning, blifvande Stadgar och Reglemente , , , , , Svar på återremiss ,,,>>>>’>> Ytterligare i detta ämne , , ,,»>> 3j.0 tiden för tillämpningen af föreskrifterna angående Bankens läne-rörelse ,,>>>>> Svar på återremiss 32;0 en gratification till delning emellan Bankens Yaktbetjening ,,,,, , > > > > > » > Banken; se Regerings-Formen §. 72; Riksdags-Ordningen §. 75; Brandförsäkrmgs-Bolaget; old och Silfvermynt; Inteckningar; Sedelstocken; Utrikes Creditiv. Banker; se Bolags-Banker. Barn; se Åklagare, allmän. om deras skyldighet att svara för föräldrarncs skulder, dä dc i dessas lifstid emottaga deras egendom > * > Barnamord: om upphäfvandc af Kongl. Brefvet, angående dess förekommande, af den 7 October 1778 Barnarps Pnebende-pastorat; se Elementar-LäroYerkcn. Barnbördshuset; se Anmälan 90. Barnhus, Stockholms Stora; se Granskning 55. Barthelemy-Yoru\cn: om ersättning till densamma, se Anmälan 64* om handelsställningen derstädes, inkomsterna af denna Coloni m. m. , , , , , Zta*/er/-handtverkare vid Artilleriet; se HufvudTitcl, Tredje, pag. 8~12. Befordringar; sc Banken; Banco-Reglcmentet; Com missarie-heställning. Befrielse från erläggande af tionde-tack jern för Immetorps hyttelag i Carlskoga Hårad , , , Svar på återremiss , , , , » »,>->>> n om den Landshöfdingen af "Wingård vid sista Riksdag förunnade, ifrån ersättning i Rlcmanskn balanccn >>,,>> j > > Begrafning; se Sjelfspillingar.
Louise låtsade om ingenting utan satte sig ute på fronttrappan med ett fång trasigt linne. När gumman såg Louise sitta där bekvämt med sin eviga lappning, som icke kunde kallas för göromål, rann ju alltid sinnet på henne. Men det var ändå bäst som det var. Louise visste, att hon besparades en hel del genom att slippa eget hushåll. Men slutet? slutet? Hur – hvar – när? Hennes trötta, svårmodiga ögon försjönko någonstädes långt ut på prärien ... År från år ... åldras – gå så här – det var ju något absolut omöjligt. Men på det hela kände hon ingen sorg, snarare en viss föraktfull likgiltighet. Hon följde sina nycker med en frihet, som hade något lockande vid sig. Hon hade börjat förlora smaken för allt, som ville lägga tygel på hennes infall och begär, och civilisationen var otvifvelaktigt en tygel. Ibland kunde hon gå och tiga i flere dagar, det pinade Tore, men hon förmådde icke göra något vid det. Så, med ens, lättade det i bröstet, och fåordigheten efterträddes af en lösmynthet, som blottade hennes kaotiska inre för dessa oförstående människor. Stundom gick hon slö och slapp, utan att kunna förmå sig att taga i ett arbete, och döf för alla faster Ullas pikar. Men dagen därpå kunde ett rent animaliskt begär efter verksamhet gripa henne. För länge sedan hade hon öfvertagit tvätten, det blef för dyrt att leja, och numera fick hon också tura om med golfskurningen. I början skämdes faster Ulla och prutade emot att se en fin flicka ligga där på sina knän och gno de svarta bräder, hon trampade. Men då hennes pikar växte i kapp med undseendet, gjorde Louise allvar af saken. För resten rättvist – gumman var gammal och utsliten. När Louise kom i stämning, gick allt, ehuru ryggen värkte, så att hon fick krypa fram och fatta i en stol, innan hon mödosamt kunde resa sig, men det förfärliga vid dessa ting var, att hon måste däran, antingen hon kände lust eller ej. Då blef det gräsligt – outhärdligt. Då myllrade trötta, pinande tankar i hennes hufvud, de stulo den fysiska kraften och komma henne att förlora hvarje spår af hänsyn.
Till vänster ingången, till höger korridorens fortsättning inåt hvalfven, hvarifrån en sidokorridor löper inåt fonden och bildar sålunda en mörk fördjupning åt höger i fonden). Första scenen. Fångvaktaren (ensam). När jag var ung i världen, då var jag en lustig ture. Hejsan! Då var det muntert lif, när hertig Johans öltunnor runno, och slottet genljöd af drickspengar, och jag var en ung och behändig slottsdräng med en flicka på hvart finger. Jag hade inte väl hunnit gifta mig, så kom där ett bref från kung Erik i Sverige, hertig Johans bror, och hertigen kom bak lås och bom. Knapt skrek min första gosse i vaggan, så kom hertigen ut och satte in sin bror kung Erik i stället och blef själf konung. Så fingo vi rast en tid, tils kung Johan flyttade bort sin bror, litet längre än tillåtet var, om det icke är rätt att skicka sin bror med en ärtsoppa till andra världen. Besynnerligt, att min hustru och kung Johan dogo på samma natt, så jag inte riktigt vet, om det var för hans eller hennes skull, som det spökade här hela natten. Men en from och gudfruktig menniska var hon ändå, så nog gälde det kung Johan, ty han hade ett brodermord på samvetet, han. Så gifte jag om mig den dag, Sigismund, Johans son, blef kung. Han hölls där icke länge han, så hårdt än Klaes Fleming höll honom fast därvid. Från den tiden har jag haft mycket folk här, än af hertigens vänner, än af Sigismunds och nu? så går det, så går det! Jag skulle säga, som det står i psalmen: Alt hvad vi på jorden äge, det är alt förgänglighet. Hvad vi timligt öfverväge, är ostadig stadighet. om jag icke själf varit en ostadig krabat i min ungdom. Men nu tror jag hvarken på den ena eller andra myndigheten. Jag gör min plikt och har inte respekt för någon annan än dödgräfvaren, ty han öppnar porten till ett fängelse, hvaraf mitt endast är en underafdelning. Andra scenen. Fångvaktaren. Olof Klaesson (inkommer förklädd från vänster). FÅNGVAKTAREN. Ni, herr Olof Klaesson? Ni lefver?
Dess öfvertygelse vore, att innan bägge Magterne öfverenskommit om beslutet, vore detsamma icke något fullständigt beslut5 och att således detsamma icke kunde blifva gällande förr än Riksdagen efter den dä Kongl. Majit, genom sin stadfästelse, gjort detsamma kraftägande. Föröfrigt kunde ingen tid bestämmas tor Kongl. Majus Nådiga Sanction ;• men om ock Hans Majit skulle å första dagen af Riksdagen behaga meddela densamma , kunde likväl Herr Friherre af Wetterstedt icke frångå den tankan, att detta då fullständiga beslut icke kunde, emot den upplästa §:ns lydelse, vid samma Riksdag blifva gällande. Friherre Boye: Äfven med uppmärksamhet år den upplästa §:n, kan jag icke finna annat an att, genom frågans afgörande nu , kommer man ändamålet en Riksdag närmare. Om jag kunde, lika med hvad en Ledamot sig yttrat, antaga det Representationssättet blef förändradt vid nästa Riksdag, så skulle jag deri se ett fullkomligt skäl för uppskof i nu förevarande ämne; men då jag påminner mig det sätt, hvarpå Representationsfrågan blifvit afgjord, och således icke föreställer mig möjligheten att samma fråga kan blifva färdig till afgörande på länge,— kanske icke ens att vid j:e Riksdagen härefter afgoras, så anser jag något skäl derifrån bär icke kunna hämtas. Jag anhåller om propqsition till afslag å Ut kottets Betänkande, och , då jag tror att "bifall deråt lemnäs, anhåller jag att andra propositionen må blifva till bifall åt Herr Munch Motion. Friherre Mannerheim yttrade sig i fullkomlig likhet med Herr Friherre af Wetterstedt. Herr Landt Marskalken upplyste, att saken redan vöre afgjord, ungefärligen på det sätt Friherre Boye nyss föreslagit, och anmodade de Herrar Ledamöter som yttrat sig i afseende på Redaction af det nya förslaget, att skyndsamt inlemna sina Anföranden, på det RiddarhusUtskottet måtte komma i tillfälle att tidigt i morgon företaga målet.
Härvid inträffar dock, att oaktadt den större sammanräknade längden af banorna vester om oftanämde fjärd, understiger dock deras kostnad den östra sträckningen öfver Upsala med 196,010 R:dr; men om man jemför räntan å detta ökade byggnadskapital, omkring 12,000 R:dr årligen, med underhållsoch driftkostnaden för U mil jernväg, omkring 30,000 R:dr årligen, så har jernvägen öfver Upsala, i rent ekonomiskt afseende, ett afgjordt företräde, allt under förutsättning att, huru man än anlägger Norra startbanan emellan hufvudstaden och Sala, den alltid måste med rikets norra universitetsstad förbindas. Kommittéen har således i korthet, men med all den fullständighet som för utredningen af dessa tvänne enkla frågor erfordras, tydligen ådagalagt, att Norra stambanan, anlagd öster om Sigtunafjärden, så väl med afseende på de tekniska som ekonomiska förhållandena har ett afgjordt företräde framför en annan rigtning öfver Örsundsbro. Det återstår nu att visa, huru de båda linierna förhålla sig till hvarandra i afseende på en sannolikt blifvande trafik, och den ena eller andra rigtningens företräde, betraktadt icke allenast från en allmännare synpunkt, utan äfven från lokalintressenas. För utredning af denna fråga, och då åsigterna om den större eller mindre trafik, som på olika vägar kommer till Stockholm, äro särdeles stridiga, har Kommittéen, för att komma sanningen så nära som möjligt, under en tid af 10 månader, eller från den 1 December 1858 till den 30 September innevarande år, låtit hålla anteckning öfver den landväga trafik, som anländer till Stockholm dels öfver Almarestäke, med särskild observation på den del af samma trafik som kommer från Westerås och Enköping, dels från Upsalasidan öfver Rotebro, samt dels från Söder - 89 dermanland och Södertörn öfver Fittja. I nedanstående tabell är trafiken i särskilda kolumner upptagen sådan den vid ofvannämda ställen blifvit annoterad. Antal passerade hästar. År och månad. Södertelje. Tumba. Summa öfver Fittja. Rotebro. Ekolsund. Summa Almarestäke och Ekolsund. December
507 skall mottaga välsignelsen öfver sitt äktenskap i den andra personens namn! Eller kanske J viljen ålägga den lutherske prestön, som besvurit Treenighetsläran, att viga dem i Jehovatis namn? Men om äfven man skulle vara sinnad för en sådan tvångsåtgärd, på hvad sätt skulle en jude kunna vigas samman med en katholitj? Ty det katholska presterskapet lånade dertill säkerligen icke sitt biträde. Kanske skulle slutligen vårt lutherska presterskap blifva tvunget att fungera äfven vid sådana fall. Ar vår kyrkas lagstiftning så rymlig, att den kan tillåta sådant, så fruktar jag verkligen, att den icke kan länge bestå. Må vi icke förbise den tids anspråk, hvari vi lefva. Sverige har haft sin stora uppgift att lösa, och sin stora anpart i de religiösa frågorna, ty hvad man än må säga om Gustaf II Adolfs uppträdande, det innebar dock en kraftig protest mot det religiösa tyranniet. Men raan gick sedan längre, och omgjordade sig med alla möjliga förskansningar, för att skydda sig mot den kyrkas inflytelse, hvilken man så lyckligt bekämpat. Men de former och de förhållanden, som lyckliggjort Sverige under sekler, finnas icke mer, det är ej nu som nyss efter Upsala mötes beslut, då man utropade: »nu är Sverige en man, och vi hafva en Gud och en lära!» Det är icke nu den kyrkliga enheten, som lagen skall åsyfta att upprätthålla, utan man hoppas, att religionen skall ega tillräcklig kraft för att kunna med seger gå ur striden emot främmande läror. Toleransen är den lösen, sorn det I9:de seklet för på sin sköld, tolerans mot olika tänkande och olika troende; och det är blott en yttring, en naturlig följd af denna tolerans att göra det medgifvande, som här blifvit ifrågasatt. Man liar mot förslaget särskildt invändt, att den auktoritet, inför hvilken det civila äktenskapet skulle afslutas, vore en lägre tjensteman, hvars egentliga befattning bestod i utöfvande af uppsigt öfver exsekution af straff m. m.
Den sednare, säger man, är närmast i tillfälle att bedöma lörhållanderne; meri hans omdöme blir dock alltid en följd af hans subjektiva uppfattning; hvaremot lagstiftaren har sitt säkra stöd i allmänna tänkesättet, i folkets föreställningar och i förhållandernas egna natur. Det är derföre, som lagstiftaren kunnat stadga särskilda straff ej allenast å olika brott, utan äfven å brottens olika arter; och ej eller Lag-beredningen har förmått undvika detta. Oansedt stöld städse till sin egentliga karakter är samma brott, om det föröfvas af tjenstehjon från husbonde, i kyrka eller från allmänna posten, har likväl Beredningen för dessa och några andra brottets olika yttringar bestämt olika straff och på så säll fästat ett positift afseende å den större eller mindre våda för det allmänna, som brottet medlör, brottslingens personliga förhållande till den, hvars egendom tillgripes, samt lielgden Lag-Utskottets Betänkande, N:o 37. 21 af det rum, hvarest brottet föröfvas. Det är ock på dylika brottets framstående egenskaper, som våra lagstiftare aktat, då de bestämt sLraff för stölders olika arter eller upptagit dessa såsom olika brott, fastän hörande till samma klass. I folkets tänkesätt göres äfven denna skilnad. Det finner ett gröfre brott i kyrkostölden, än i den vanliga enkla tjufudden, en större förbrytare i den, som tillgripit annans egendom efter inbrott, än om han föröfvat tillgreppet thy förutan; och hvad gällande lag i denna del innehåller, må derföre betraktas såsom ett uttryck af den allmänna rättskänslan. Ehuru Utskottet således ansett sig ej böra härutinnan i grunden frånträda den princip, som lagstiftaren hittills hyllat, liar likväl Utskottet sökt att med denna princip förena den af Lag-beredningen antagna. Två brott, hvilka i det yLlre framstå såsom lika, kunna nemligen sinsemellan vara olika med afseende å antingen utvärtes eller de brottsliges inre förhållanden.
Såväl på grund af Salubrinets antiseptiska verkan som ännu mera till följd af dess gynnsamma inflytande på hudverksarnheten har det vunnit en vidsträckt användning mot hårsjukdomar och till hårväxtens befordrande. Om Salubrinets större och mindre utspädning och de olika användningssätten för olika ändamål efterse den beskrifning, som åtföljer hvarje flaska Salubrin. Medaljen till minne af Konung Oscar II:s 70-års-dag den 21 jan. 1899, säljes hos de flesta Bokhandlare och i Cigarraffärerna i riket samt i parti hos John Pröherg ", Finspong, och Tenn&amp; Metall förädlings Akt. Bol., Agnegatan 10, Stockholm. Medaljen kan erhållas i silfver å kr 15, i brons ä kr. 4 och i brittaniamctall å kr. Vid partiköp rabatt. (S. T. A. &amp;. Adress: Allm. Träffas kl. 11 — 12 f. m. GULDMEDALJ 2 I i É 8 [Försäljes i våra butiker 24 97. § samt hos alla finare Par / ymhaudla — Eegreringsg^atan A. T. 1111111111111111 • 111 ^esterlån^gffeitan A. T. Däremot saknades många, särskildt inom litterära kretsar, som man gifvet väntat finna tillstädes. " T) ELSB0ST1NTAN — numera fru Ida Gawell-BIumenthal — • gifver med biträde af Folkdansens vänner soaré i Vetenskapsakademiens hörsal instundande tisdag den 31 dennes. Att denna kommer att draga fullt hus, taga vi för alldeles gifvet. (A) Valling-atan 23, t tr, Stockholm, emottager beställningar ä bal-, supé-, promenadoch sporlklädningar, hvilka utföras elegant och modernt till facila priser. Engelska och franska journaler nya hvarje vecka. Fodersaker till inköpspris. Om proflif medsändes samt malt på kjolens fram-, sidoch bakvad, garanteras ett välsiltande arbete ulan profning. OBS.! S minuters väg frän järnvägsstation.