Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sig af sådan orsak vara förhindrad att förorda detta alternativ, utan föreslagit Rikets Ständer att, med antagande af det ofvan framställda 3:dje alternativet, för nästa statsreglerings-period ställa ett reservations-anslag af 10,000 R:dr till Kongl. Maj:ts disposition till bestridande af kostnaderna för gravering och tryckning i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. 45 hundratusendedels-skalan af de blad utaf landets geologiska karte ver k, som efter hand blifva fullbordade. Utskottet, som åt denna fråga egnat sorgfällig uppmärksamhet och sökt förskaffa sig noggrann kännedom om beskaffenheten och resultaten af de geologiska undersöknings-arbeten, hvilka de tvänne sednaste åren fortgått, har ej kunnat undgå att instämma uti de af Rikets sednast församlade Ständer yttrade åsigter om det i flera hänseenden gagnande inflytande, som genom dessa undersökningar bör komma att för landet beredas. Beträffande den plan, hvarefter arbetet blifvit utfördt, har Professoren Erdmann anfört, bland annat, att då hufvudsyftet med hvarje geologisk undersökning vore, att erhålla en, såvidt möjligt, trogen och öfverskådlig bild af sjelfva jordytan, nödig uppmärksamhet följaktligen blifvit skänkt icke allenast åt de fasta bergens beskaffenhet och innehåll, utan äfven åt de lösa jordaflagringar af hvarjehanda slag, som öfvertäcka desamma, hvadan man sökt att utforska sammansättningen och lagerföljden hos samt gränserna för alla de många olikartade aflagringar, som merändels öfver stora sammanhängande sträckor öfverhölja och undangömma Sveriges i allmänhet enformiga fasta berggrund, helst icke allenast rent vetenskapliga skäl, utan äfven det alltjemt stigande landtbruks-intresset kraftigt talade för fullföljandet utaf en sådan riktning, och dessutom en närmare granskning och bestämning af de lösa jordlagren och af de ömsesidiga, hittills föga studerade och kända åldersförhållanden, under hvilka de till hvarandra uppträda, säkerligen skulle lemna många värdefulla bidrag till kännedom om fäderneslandets nyare och nyaste utvecklingshistoria.
Sandman, den 21 Augusti 1852, till Kollegii kassa influtit; men att, beträffande förenade mÖtes-passevolansfondens i von Essens konkursmassa ägande återstående fordran, i kapital utgörande 157 Rdr 43 sk. 11 rst., tvist uppstått derom, huruvida, i anseende till bristande tillgång hos den andre sysslomannen, Kapitenen Dahlberg, jemväl sistnämnde hälft bör utaf Sandmans tillgångar gäldas, hvilken tvistefråga är på Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hofrätts pröfning beroende. I afseende på volontär-valcansmedelsfonden, hvars kapitalbehållning utgjorde, vid början af år 1850, 27,049 Rdr 24 sk. 2 rst. och vid 1851 års slut, 37,962 Rdr 8 sk. 11 rst., hafva Revisorerne fästat uppmärksamhet derå, att dessa medel bordt genom utlåning göras fruktbärande. Volontär-vakansfonden, hvars ändamål, såsom det af Revisorerne åberopade Kongl, bref af den 12 Mars 1836 visar, är att användas i och för bildning af arméens underbefäl, har, på sätt samma nådiga bref äfven innehåller, haft sin upprinnelse frän de vid indelta regementen och corpser samlade och nämnde tid hos dem ännu innestående vakansmedel lör sådana till fjenstbare volontärer anslagna nummer, hvilka, i anseende till brist å hugade och lämplige personer, icke funnos med volontärer tillsatta. På det emellertid arméen mätte kunna för dess underbefäls bildning draga fördel af de för hand varande omkring 200 lediga nummerlönerna, förordnade Kongl. Majit, att vakansmedlen för de lediga volontärnumren skulle till Krigs-kollegium ingå och inför Kollegium redovisas.
Jag kan sannerligen icke tro, att statsförvaltningen var af lagstiftaren ment som ett filigramsarbete, det der af Ständer borde under microscopet läggas och mönstras; och längesedan skrefs: ’’n o n ego paucis offendar mati lilis, ubi plurima ni lent.” Må mig öfverses med slika citationer. Vishet ligger i sägner, som genomgått sekler. Dernäst, och likaså som jag redan i fråga om 106 §:n anfört, förvånas jag vid den stora olikheten emellan närvar. copiösa, och vid förra riksmöten så tarfliga användande af denna 107 §. Icke förmår jag öfvertyga mig, att, i proportionen af mertalet af nu anmärkta mål, nit och förmåga aflagit i Conseljen; och icke heller att i samma proportion vi riksdagsmän, 1840, äro våra företrädare i patriotism och skarpsynt omdöme öfverlägsna. Landet har obestridligen och obestridt gått framåt linder dessa 6 sednare år, liksom under de förutgående 2:ne decennierna. Men se — obelåtenheten har stigit. Äfven jag har i min drift framåt ofta varit hjertligen missbelåten. Förstnämnda obelåtenhet tillräknar jag icke pressen allena. Mest skyller jag dock en, sjelf så ganska matt, och sina verkställare förlamande organisation. Det är ju uppenbart, och icke motsägligt, det redan för 10 år sedan af mig, och åter i dag af en rådgifvare anförda förhållande, att i samma mån en föredragande var verksam, i samma mån motgick han högre ansvarsprobabilitet. De inför grundlagen ansvarige conselj-ledamöterne voro maktlösa; och de i embets-hierarchien maktägande voro constitutionelt ansvarslösa. I Hr von Hartmansdorffs förklaring vid N:o 68 hafva vi ju hört, huru det icke stått i hans statssecreterare-makt, att inom den flera resor förelagda tid erhålla äskade embets-uppgifter. Men ansvarskraf utöfver maktkretsen är en af de högst lill himmelen skriande orättvisor.
Men för egen del anser jag mig visserligen höra uttrycka min mening. Jag tror, på grund af 64 §tn Reg.Ftn, som nyss är uppläst, att företagets åsyftning är grundlagsvidrig. Huruvida ordalagen också äro tydliga i detta hänseende, det lemnar jag derhän, emedan man liar flera särskilda §§ och föreskrifter att jemföra. — För mig åtminstone synas ordalagen klara, dådet heter: ”Så väl Rikets ordinarie statsmedel och inkomster, som hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extraordinarie utlagor och bevillningar till statsverket af R. St. anslås, vare under Konungens disposition.’’ Förhållandet med Riksg.contorets disposition af bevillningsmedel är såsom J alla finnen, mine herrar! alt hvad sorn anslås till gälds betalande, det tillhör Riksg.cont. att förvalta. I början voro de s. k. ordinarie inkomsterna och de öfriga bevillningai na, utom den allmänna, tillräckliga för Statens vanliga behof, och den allmänna bevillningen afsedd endast för gälds betalning. Numera, då den allmänna bevillningen äfven lill någon del behöfves för ordinarie statsutgifter, sedan de ordinarie skatterna till en del blifvit nedsatta eller afskaflfade, då är förhållandet olika emot den föregående tidens. Nu borde, efter grundlagens ordalydelse, den del af allmänna bevillningen, som går lill statsverkets utgifter, d. v. s. statsbristsumman, snarare ingå till Stats-conloret och icke först gå till Riksg.coniord, för att sedermera återvända till statsverket. Men man har låtit dervid bero, och icke tvistat om denna i sig sjelf föga maktpåliggande omgång. Nu vill man likväl begagna denna oriktighet, för att draga samtliga de s. k. bevillningarna från Stats-cont. och Konungens disposition till Riksg.- contoret, och sålunda bringa det hela till samma onödiga omgång, hvari man godtroget lemnat en del. Om nu sjelfva företaget vore lagligt, såsom jag icke tror, månne det i sak vöre riktigt?
Asset är en ganska liten vigt, •y£ö:del deraf är på de fleste vågskålar en knappt märkbar qvantitet, men genom multiplication gör den på skålpundet, lispuadet och skeppundet 29B Betänkande om Matt, Mai och Vigt'. ganska betydliga skiljaktigheter. Det felas oss således ännu möjligheten, att, när som häldst, restituera Mått, Mål och Vigt till sin ursprungliga storlek, från de origtigheter det genom mindre noggranhet vid förfärdigandet af de i handel och vandel bruklige Mått, Mål och Vigter kan blifva underkastadt. Redan i de äldsta tiderna sökte man att grunda Mått, Mål och Vigt på naturliga storheter. I slutet af line århundradet påbjöds i England att en penny sterling, hvaraf a o gingo på ett uns, skulle väga lika mycket med la hvetekorn; och kort derefter att 3 sädeskorn af korn (horm deum') skulle utgöra längden af en tum; men dessa jemförelser voro för mycket vacklande, för att afgifva något säkert. Det bästa af alla är visserligen det Franska sättet att jemföra med en viss del af jordens omkrets; men då detta icke är lätt att genom mätningar återfinna, sedan det vore förloradt, har man sökt att kunna använda en lätt bestämd naturlig storlek; till detta ändamål bestämde man så väl i Frankrike som i England längden af den pendel sorn fullbordar hvar oscillation på en tids-secund, hvarigenom man erhöll en naturlig och oföränderlig storlek, sorn var vida lättare att igenfinna. Man bestämde denna pendels längd i det antagna längdmåttet. Med detta förenade man sedan vigten på det sätt, att man vägde ett visst rymdmått rent vatten, vid en gifven temperatur och pression, samt bestämde dess vigt. Derigenom vanns den fördelen att, genom uppsökande af pendel-längden, alltid kunna restituera Mått, Mål, och Vigt, utan allt afseende på tillvarelsen af Betänkande om Mätt, Mai och Vigt.' 8 99 förgängliga likare, och att från endera beräkna alla de öfriga.
En skär rodnad, som icke tog sig illa ut på gumman Arnmans vänliga ansigte, förrådde minnet af fordna dagars händelser. ”Kära bror, hvar och en har väl haft sina svagheter i verlden. Det var en tid, då jag i lättsinnighet och oförstånd yfdes öfver den skapnad Gud gifvit mig, och lyssnade på förföriskt prat af granna herrar. Salig Arnman, som då tagit afsked från flottan och var tullvaktmästare i H–, tycktes mig alltför simpel. Men vår Herre, som har många ris, straffade min fåfänga. Jag fick kopporna, ganska svåra, och då var det alldeles förbi med mitt fagra skinn. När jag först kom upp efter sjukdomen, gret jag ögonen så röda, att jag blef fulare än jag var. Och sedan gret jag i lång tid ej mindre bittert för det jag blef sittande ensam. Men, som jag sedan ofta sagt och Gud ske lof alltid tänkt: Vår Herre är de dårars förmyndare. Min pröfning var min lycka.” ”Nå, det skall bli roligt att höra, huru dermed förhöll sig!” sade gubben Askenberg och makade sin stol närmare fru Kathrinas. ”Jo, det var en vacker aftonstund; jag mins det så grannt, som om det passerat i går. Vi hade just råg ute att soltorka, och jag satt på gården och nystade garn, för att på samma gång vakta säden från grannens fyrfotingar och våra egna höns. Nå, som jag säger – behagar bror inte en pris – så satt jag der och nystade och tänkte att det hade varit mig bättre, om jag icke försmått tullvaktmästarns giftermålsanbud. Han menade ärligt med mig och skulle säkert lika mycket haft mig kär i min olyckas dagar – bror förstår att jag då ännu ansåg som en olycka att hafva förlorat min skönhet – som i mina bästa solskensdagar. Men nu voro flera år förgångna sedan dess. Arnman hade fått en tulljakt och kallades löjtnant och brydde sig visst icke om den, som ej bättre visste skatta sin lycka. Ja, just så eller så omkring flögo tankarne, då någon sakta bakifrån rörde mig på axeln. Jag såg mig om och hade så när skrikit högt till i glädjen, då jag fick se salig far stå der så mild i synen och buga sig för mig.
Ehuru Revisorerne, i anseende till vigten och mångfalden af öfriga göromål, som vid revisionens slut taga deras tid i anspråk, således varit förhindrade att med önskvärd grundlighet fullgöra sin granskningsskyldighet i afseende å förstnämnda räkenskaper, har det dock icke kunnat undfalla deras uppmärksamhet, att fastän Institutets Styrelse, uti afgifven förklaring öfver nästlidet års Revisorers anmärkningar angående bokföringssättet vid Institutet, tillkännagifva, att sedan Institutet år 1862 öppnades, en bokföringsmethod dersammastädes blifvit följd, som ej i någon mån kunde gifva anledning till de anmärkningar, hvilka mot det äldre bokföringssättet blifvit framställda de nu granskade räkenskaperna likväl i åtskilliga hänseenden fortfarande föranleda till den af förlidet års Revisorer uttalade erinran, att derutaf icke med tillräcklig klarhet och tydlighet framginge, i hvad mån de särskilda delarne af hushållningen gifvit vinst eller förlust. För öfrigt och då af räkenskaperna inhemtats, att under revisionsåret ett belopp af 280 14:dr utaf Institutets medel utbetalts för upprättad ritning till Lomma kyrkbyggnad, hafva Revisorerne, utan att ingå i bedömande af frågan huruvida nämnde utgift bort af kyrkokassan bestridas, ej velat lemna oanmärkt, att hela kostnaden påförts Institutet och ej någon del deraf drabbat äfven öfriga hemman i församlingen, hvilka sannolikt ej samtliga tillhöra nämnde inrättning. För Institutets inkomster och utgifter under revisionsåret meddelas summarisk redogörelse uti nedanstående tabell: Debet. Balans från år 1861: Uppbörd: Balans till år 1863: Balans från år 1861: Skulder Utgifter: Räntemedel Rättegångskostnader Diverse omkostnader Förlust på åkerbruket » » Institutet Balans till år 1863: De nya jordeböckerna. Redovisningen för de till Kongl. Kammar-Kollegii disposition ställda medel för påskyndande af arbetena vid de nya jordeböckernas afslutande och granskning har hvarken i Kongl. Kammar-rätten eller hos Revisorerne gifvit anledning till någon anmärkning. Inkomster och utgifter upptagas sålunda: Debet. Balans från år 1861: Uppbörd: Extra statsanslag - 24,580: 57.
Maj:t genom Nådigt bref af den 2 December 1818, en Stuteri Öfverstyrelse som i sådan egenskap erhöll befattning med Rikets Stuterier och Hingsthållningen vid Indeldta Cavallerier i Riket. I samma Kongl. Bref stadgas uttryckligen de åligganden Stuteri öfverstyrelsen tillhöra: och jag, som endast haft befattning att uppsätta de beslut Stuteri öfverstyrelsen fattat, anser mig ojäfvig vitsorda, att nämnde åligganden alla bliivit fullgjorde. Bland dessa år ock att årligen inför Kongl. Majit afgifva fullständig berättelse om Rikets Stuterier m. m., och jag vill minnas att Kongl. Maj:t bland de underrättelser Kongl. Majit meddelat Rikets Ständer om Rikets styrelse sedan sista Riksdag, i nåder förklarat att Kongl. Majit om Rikets Stuterier nöjaktiga anmälanden erhållit. Den beräkning Herr af Uhr gjort öfver 398 Den 30 .Augusti f. m. Strömsholms Stuteris inkomster, är jag icke i tillfälle att bedöma, emedan den ej i Höglollige StatsUtskottets Utlåtande finnes detaillerad. Det torde dock tillåtas mig erinra, att Stuterilnråttringens hufvudsakliga contant» inkomst utgöres af dagsverkslösen, som uppgått till circa 8000 R:dr Banco om året, allt efter som Markegångsprisen varit och att arrendeinkomsterne år 1821 minskades i anseende till Arrendatorernes ådagalagda oförmåga att fullgöra de af dem ingångna contracter, i följd hvaraf Kongl, Maj:t ock förordnade att Strömsholms Stuteri skulle regleras i förhållande till dess minskade inkomster, så att denna inrättning ej vidare med ytterligare anslag måtte betunga Staten. Och som Kongl, Maj:t, i sammanhang med nedsåttningen af nämnde arrenden bifallit att arrendeutgifterna förändrades på det sätt, att i stället för hö, af hvilket Stuteriinrättningen . hade öfverflöd, erhölls hahn och hafre, hvarå brist förefanns, sa reglerade Stuteri ÖfverSfyrelsen samma år Ut fordrings Staten i förhållande derefter , tili märklig fördel för inrättningen.
Af mitt här åberopade tillkännagivande anser jag mig dock ieke förhindrad att yttra mig rörande en fråga, som den nu föredragna, eller Stockholms befästande, såsom tillhörande det döda försvaret. De anslag, som beviljas till föremål af dylik beskaffenhet, äro af' helt olika natur med dem, som lemnäs till vidmakthållande af »status quo» i personalens felaktiga organisation. Anslag till befäsningar, vapen oell öfrig materiel äro nemligen att anse som insatser i framtidens sparbössa. De lemna alltid efter sig en valuta, då deremot de sednare, eller till en felaktigt ordnad personal, .icke efter sig lemna annan påföljd, än ett frätsår på det nationel välståndet. Angående Stockholms befästande, så är min åsigt den, att hufvudstadens tillträdesvägar, avenyer, böra utan tidsutdrägt så förskansas, att säkerhet erhålles emot fiendtlig öfverrumpling, samt att 11. St:r böra bevilja de anslag, som härtill erfordras. Samma åsigt tillkännagaf jag äfven vid sisth riksdag, då befästningsfrågan till behandling förekom; mitt tillvägagående i dag står således i full konseqvens med mitt förra åtgörande. Då jag således tillstyrker befästandet af hufvudstadens avenyer och det anslag, som härföre blifver nödigt, ber jag att till de skäl, som af föreg:de talare härför blifvit anförda och i hvilka jag instämmer, .ytterligare få bifoga ett sådant, efter min upfaltning, ensamt för sig tillräckligt att framkalla det beslut i saken, jag påyrkar. Vill nemligen Svenska folket på ett detsamma värdigt sätt sätta Sveriges Konung, Sveriges Regering i tillfälle att icke obetingadt gifva efter för hvarje peremtorisk fordran af en blifvande fiende, så måste hufvudstaden så befästas, och detta snart, att densamma kan anses fredad för hvarje öfverrumplingsförsök. Köpenhamns öde åren 1801 och 1807 böra vi föra oss till minnes. Det hade visserligen varit önskligt om den K. Proposm uptagit en mera lämplig summa för hufvudstadens befästande, än fallet var.
Arbetarens förmåga att bestämma öfver sitt lefnadssätt och särskilt öfver sina arbetsförhållanden (arbetstidens längd m. m.) är uppenbarligen ytterst ringa, då han—af ekonomiska växlingar, kriser, införandet af nyuppfunna, arbetsbesparande maskiner, godtyckligt inskränkande af produktionen genom kapitalistringar o. s. v., öfver hvilka han alls ej är herre—kan tvingas att välja hvilka arbetsvillkor som hälst eller att svälta i hjäl. Ett sådant val är ej ett fritt val; och det är en grym lek med ord att kalla ett sådant tillstånd frihet. Kommer man nu med invändningen, att normalarbetsdagen vore ett intrång på näringsfriheten (eller på friheten, som uttrycket vanligen lyder)—spörja vi: på hvilken näringsfrihet, på hvilken frihet? Väl ej på någon, granskarens inbillning oklart föresväfvande, idealisk näringsfrihet, utan på den modärne lönarbetarens näringsfrihet, sådan den i själfva värket är. Det är ej svårt att se, att normalarbetsdagen är en högst väsentlig utvidgning af denna frihet. Ingen människa önskar neka en man rättigheten att arbeta så länge han behagar; samhället gör blott anspråk på rätten att hindra honom från att sälja sitt öfverskottsarbete på ett sådant sätt, att andra arbetare därigenom bli nödsakade att arbeta lika länge som han. Inseende detta har en af statssocialismens största fiender i England skrifvit: "Detta århundrade har bevittnat två stora upptäckter på regeringsvetenskapens område. Den ena är: den ofantliga fördelen af frihandel. Den andra: den fullkomliga nödvändigheten af att skydda arbetaren på lagstiftningens väg." Låt oss nu se, hur normalarbetsdagen skulle invärka på arbetarnes ekonomiska trygghet—d. v. s. på två svåra, för vår tid synnerligen utmärkande socialekonomiska missförhållanden: de periodiskt återkommande ekonomiska kriserna och den beständiga, sig under kriserna på ett förfärande sätt förvärrande arbetslösheten. En normalarbetsdag betyder otvifvelaktigt ett höjande af arbetarnes lefnadsvillkor—ty den stäfjar den af låga löner beledsagade urartningen af arbetarståndet, hvilken följer med omåttligt lång arbetstid.
Likväl, och då, vid detta tillfälle, sig företer det serskilta förhållande, att, genom bifallet till Betänkandet, endast är medgifven H. R. o. A. enahanda rättighet, som de öfrige Stånden, att nemi. utaf Riksdagskostnads-medlen få godtgjorda utgifterne för den Klubb, som R. o. A. låtit inrätta; så finner Utskottet att, när frågan således angår en H. R:s o. A:s enskilda angelägenhet, det också ankommer på H. R:s o. A:s eget godtfinnande, att låta Klubbrnrättningen fortfara eller upphöra; hvilket sistnämnde alternativ Utskottet likväl, med afseende på en och annan Ledamots under discussionen hos H. R. o. A. yttrade mening, ansett sig icke böra tillstyrka. Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet N:o rörande indragning af ali Mathållning vid den så kallade Landt - Betänkanden, N:o 98. 47 MarskalksKlubben samt om förminskning i Statens utgifter för Klubblnt ättningarne. (R:g:s-A.) Ofvanberörde Betänkande N:o liar, i anledning af gjorda anmärkningar, blifvit återremitteradt från H. R. o. A. samt Vallofl. BorgareStåndet. Hos H. R. o. A. hade H:r Friherre Anckarsvärd, Carl Henric, yttrat, att det är utan all tvifvel, alt Riksdagskostnaderne behöfva minskas, så mycket möjligt är. De framställa så stora orimligheter, att hvarje förslag till inskränkning deri borde med välbehag emottagas. Så synes otvifvelaktig! kostnaden för mathållningen vid de så kallade LandtMarskalksSoireerne, hvilken vid sistledne Riksdag, uppgick till öfver 17,000 R:dr Bxo, böra indragas. Herr Friherren insåg ej, hvilken fördel R. o. A. har af denna mathållning. Då K. M:t varit så Nådig och upplåtit Rummen till R.:s o.
Härvid förekommer, att, ehuru man icke kan förneka billigheten eller nyttan deraf, att föräldrar efter råd och lägenhet bidraga till skolverkets ändamål när deras barn der njuta undervisning, likväl med vårt fädernesland mer än med något annat Europeiskt land inträffar det serdeles hedrande och lyckliga förhållande, att i ingen tid, och minst i den närvarande, vägen varit för den fattigaste arbetares son tillstängd till rikets högsta äreställen och värdigheter, hvilket förhållande, så framt det föreslagna stadgandet blefve för framtiden antaget, vore i så måtto förändring underkasfadt, som , derest en fattig yngling anmäldes till intagande vid ett läroverk, der skol-afgifterna redan vore nedsatta till det föreslagna minimibeloppet, en sådan yngling, ehuru hoppgifvande han än måtte befinnas, skulle förvägras inträde till följd af sin fattigdom. På grund häraf får Utskottet vördsamt föreslå, att Rikets Ständer för sin del besluta: 1:o att, emot upphörande af alla sådana till skollärarne ingående afgifter, hvilka Kongl. Maj.t pröfvar kunna af läroverket undvaras, hvarje lärjunge må åläggas för hvarje läsetermin en afgift af högst 10 r:dr banko, hvilken dock efter omständigheterna må kunna af vederbörande till större eller mindre del, eller ock alldeles, eftergifvas; samt 2:o att, derest sammanräknade beloppet af de afgifter, som i så måtto till ett läroverk ingått, skulle vid läseterminens utgång finnas hafva öfverstigit en summa, beräknad efter o r:dr banko Stats-Utskottels Utlåtande, N:n 124. 17 för hvarje lärjunge, sorn under terminen undervisning derstädes åtnjutit, öfverskottet må tillkomma det läroverk, der uppbörden skett, och till dess materiela behof användas. Med ledning af de ifrån vederbörande styrelser och domkapitel inkomna uppgifter, samt med iakttagande af alla de nedsättningar och besparingar, som
rPsIcrifné vilkoren blifvit uppfyllde, då det i förteckningen anmärkes till upplysning för Riksens Ständer iller Deras Revisorer; äfvensom och eniir Utskottet lika med Kevisorern.é, finner, att de obestämda bidrag, hvilka utgöras till Clereciet , In elde Arméens Manskap, Skjutsning , väghålln ng med flere allmänna skyldigheter, icke kunna eller böra till deras värde beräknas och upp. tagas i Biks-hufvudboken, med hvars föremål såsom Räkenskap, sådant ej heller skulle instämma, Riksens Ständer, i afseende på gagneligbeten deraf, att någon allmän beräkning häraf likväl måtte tillvägabringas , på det sätt och i den ordning annorlunda kan finnas lämpligt, torde till Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, att den utväg, som till befordrande deraf kan vara att vidtaga, må begagnas. Då Riks hufvudboken, efter hvad redan är för. ordnadt och regleradt, skall fortfarande uppgöras i Kongl, Stats.Contoiret, anser, ock Stäts-Utskottet det böra, såsom 1820 års revisorer uti ^ide puncten föreslagit, alla de räkenskaper öfver K önans intrader, hvilka nu ingå till Kongl. Kammar-Collegium, insändas till Kongl. StatsContoiret, som genom Riks-hufvudboks-arbetet ari tillfälle, att noggrant följa Uppbördsoch Redogörelse-Verkets gång; i följd hvaraf den Controll, som tillkommit Kongl. KammarrColle. gium öfver Kronans intrader och redovisningen Stats - Ots kott ets B e tä nka n dt n. 495 för allmänna medel, må uppköra; hvarjemte Ut slottet föreslår, att Riks-hufvudböken skall aflemlias att tjena till Controll vid granskningen i Kongl. Kammar-Rätten af Stats Verkets Räkenskaper.