Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot Hr von Hartmansdorlfs förslag, att lägga detta betänk, till handlingarne och meddela StatsUtsk. det beslut, som han ansett att R. o. Ad. borde i denna fråga fatta, dervid har jag ingenting alt erinra, och anhåller derföre endast alt till Hr Rosenblad få ställa den frågan, huruvida icke den för riksgäldssedlarnes inlösen afsalia fond ifrån början har utgjort ett Bankens tillskott af penningar, och huruvida icke dea tillgång, som kan bernias af det lill inlösen af utelöpande riksgäldssedlar afsalia belopp, egentligen iir en Bankens tillhörighet. Jag kan icke så noga erinra mig huru härmed förhåller sig och hurudant beslutet var vid 18‘2!) års riksdag, men Hr Rosenblad, som ej glömmer någonting, torde meddela den upplysning jag uu begärt. H. Ex. Gr. Björnstjerna: Ehuru jag visserligen icke bestrider den åsigt, som llere värde talare yttrat, och hvarmed Frih. Palmstjerna slutat sin reservation, eller att anslag böra föreslås till alla de arbeten, som synas gagneliga och nyttiga för Riket, ulan alt dertill endast beräkna nu befintliga tillgångar, ehuru, säger jag, denna princip ingalunda af mig bestrides, såsom ingående pä en af mig långt för detta gjord framställning om användande af fondeller creditsyslemet, tror jag likväl, alt denna fråga utgör en sak för sig sjelf, att den bör ställas i system för att vara nyttig, att Ständcrue ännu icke algjort densamma, och alt man således icke bör ingå i beräkningar pä ett creditsystem, som ännu icke är grundadt. Jag anser det äfven vara bäst alt beräkna de tillgångar man verkligen äger; det måste vara det rättaste, såväl i det publika som det enskilda lifvet, att hvar och en beräknar hvad han har alt bygga med, innan han börjar byggnaden, och tror derföre alt del vore ganska nyttigt att veta dc verkliga lillgångarne, som bero af de grunder man vid beräkningen antager. Jag har 4 II. ~ 51 402 Den 20 November e. m. redan framställt min åsigt, att bland reservationerna är Fril), von Kraemers den, som jag mest gillar, ehuru äfven deruti kunna finnas misstag.
På grund af hvad jag nu anfört och förut yttrade skäl, anhåller jag om afslag å Utslcts hemställan och bibehållande af stadgandet i nuv:de Bevillnings-förordning. Gr. Mörner: Jag får fästa uppmärksamheten deruppå, att den här ifrågakonunande afgilten icke uttages, då egendom genom testamente eller arf, eller såsom fideikommiss, tillfaller efterlefvande maka, skyldeman i rätt uppstigande led, syskon eller deras afkomlingar, utan endast då egendom på sådant sätt öfvergår antingen till atlägsnare skyldeman eller till helt och hållet oskylda personer. Om den, sorn under sådana förhållanden kommer i besittning af förmögenhet, lemnar något tillskott till det allmänna af hvad honom sålunda, sannolikt oftast oförväntadt, tillkommit, torde han ej finna sig föranlåten att deröfver klaga. Härtill kommer, att, då fideikommissegendomar icke kunna gå i köp, erhåller staten icke af sådan egendom den inkomst, som inflyter af andra egendomar, för hvilka charta-sigillataafgift vid köp erlägges. Om den åsigten skulle göra sig gällande, att ingen bevillning för fideikommissegendom borde erläggas, derföre att egaren ej anser sig hafva lika fri dispositionsrätt öfver densamma, som öfver annan sin ärfda eller iorvärfda egendom, så skulle en verklig orättvisa i beskattningsväg derigenom begås emot landet i sin helhet. Jag anhåller om afslag å Utsk:ts hemställan och bibehållande af det nuv:de stadgandet. Gr. Liljencrants: Riktigt är, att man under sin lifstid skal! till staten betala en viss afgift för sin förmögenhet, samt att den person, till hvilken samma förmögenhet öfvergår, skall i sin ordning betala samma afgift; men att en tillskottsafgift skall ega rum, eller att staten skall på sätt och vis taga arf, derföre att arftagaren icke tillhör någon af de skyldskapsleder, som äro i lagen uppräknade, dertill kan jag icke finna någon rättsgrund, sedan lagstiftaren förut uttalat den åsigt, att man skall vara berättigad att göra testamente till hvem som helst. Jag yrkar således fortfarande bifall till punkten. Hr von Koch:
Detta for - D c' n 4 ' .1 u ii i f. in. i3g drar likväl <11 betydligt arbete, ty ett sådant register är en så bär tjock bok (2 fingers bredd), oell då underrättelserna dertill måste hem tas frän Tyska, Finska, Franska och Engelska tidningar, så är en person dermed mycket sysselsatt. En af directeurerna åligger det visserligen att särskildt hafva värd och tillsyn öfver tabellerna; men man kan icke begära att denne man skall minst 4 dagar i veckan uppoffra sin tid för alt sitta här och läsa avisorna och göra dessa utdrag. Detta register är ganska nyttigt, och jag hemställer till II. o. Ad., huruvida det icke vöre billigt att anslå ett arfvode åt den, som åtager sig ett sådant arbete, som ganska betydligt upplager hans tid. Jag tager mig i anledn. deraf friheten föreslå R. o. Ad. att bevilja ett anslag af 200 r:dr b:co årligen särskildt åt den cancellist, som upprättar dessa register eller anteckningar till complettering af genealogierna, så länge Ridd.directtn och R. o. Ad. finna att dermed skall fortfara. Hr von Hartmansdorff: Jag har sett ett sådant register och anser det vara af stor nytta för våra genealogiers fullständighet. Jag tror också, att del är skäl bevilja ett särskildt arfvode för bestyret dermed. Men som delta är en anslagsfråga, som jag skulle tro icke borde omedelbart af R. o. Ad. afgörns, så anhåller jag, att denna punkt måtte särskildt ålen emit teras till Ridd.Utsk. Uti ett mål af sådan beskaffenhet, som det ifrågavar., lärer en sådan behandling icke möta något hinder. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, såsom han uppfattat frågorna, voro så väl Frih. Cederslröms förslag ang:de und. anhållan hos K. M. om befallning till presterskapet att insända uppgifter å alla adelsmän, sorn inom hvarje församling finnas, som Frih.
Utskotten sålunda föreslagit, anse sig Utskotten hafva fullständigt besvarat, hvad de meddeldte motionerne hufvudsakligen åsyfta, och lärer, hvad om mästerskaps vinnande eller uteslutande derifrån föröfrigt uti Pehr Petterssons motion anföres, vara lill fullo besvaradt igenom Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 39 , i afseende på näringsfriheten. Stockholm den 3o November 1840. Jlih. till R. St. Prot. 184.0. 7 Sami. 2 Afd. 6;te Haft. 10 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betackande, N o sX Reservationer. Af Herr Contracts-Prosten Gumcelius: ”Emot föreskriften i eyde punkten af ofvanstående, förslag, att Gesäll, inom 24 timmar efter ankomsten, skall på landet hos Pastor eller Kronobetjent uppvisa sin vandringsbok och erhålla deras intyg om uppvisningsdagen, får jag, hvad bokens uppvisning hos Pastor beträffar, mig reservera. Åtgärden är så rent af polis-natur, alt det synes vara både ändamålsenligast och lämpligast, att presterskapel från denna nya, för deras embete fremmande, befattning befrias.” Häruti instämde Herr Friherre Krcemer, Herr Biskop Butsch, Herr DomProsten Elmgren, Professoren Grafström, Lector Laurenius, samt Prostarne Bergqvist, Örnberg och Lalin. Af Riksdags-Fullmägtigen Zetterberg från Stockholms Län: UYIot Utskottens förslag lill stadgar, i afseende på Gesällers k ring vandi ande, får jag anmäla min reservation. Gillande principen, anser jag likväl Utskotten hafva gått alldeles för långt i reglementerande, hvarigenom Författningen, i stället för att göra nytta, skall eluderas och röna lika öde med andra sådana Författningar, hvilka efter några år öfverlemnas åt glömskan.” N:o 23. Aok. till Expv Utsk. d. 14 Dccernbr, kl. j c. tit. Betänkande, i anledning, af väckte frågor om förändring i skyldigheten att bygga och underhålla vägar och broar..
Besvärsoch Ekon.-Vt&k. Betänkande, A:o 36. Hvad de utaf Utskotten sålunda korteligen anförda upplysningar innehålla liar varit tillräckligt för att hos Utskotten stadga det omdöme, att skogarne på de flesta orter i riket, till följd af misshushållning eller uppenbar vanvård, befinna sig i det medtagna skick, att, om icke kraftiga åtgärder, till förekommande af deras ytterligare förödande, och till införande af ett lämpligare hushållningssätt snart varda vidtagne, det är att befara, att i en icke aflägsen framtid allmän skogsbrist skall inträffa. De bedrölliga följder, ett sådant förhållande skulle medföra, äro lätt insedda och behöfva således icke af Utskotten omordas; de hafva ock redan till någon del låtit känna sig på flera orter, der skogarnes uthuggande föranledt en stegring af priset på skogs-effekter, som förorsakat svårighet för den mindre bemedlade befolkningen att kunna förskaffa sig det till skydd mot kölden nödiga bränsle. Innan Utskotten tillstyrka vidtagande af åtgärder, för att i allmänhet i riket införa ett mera lämpligt och med skogarnes framtida bestånd förenligt hushållningssätt, än sorn nu eger rum, anse Utskotten sig böra taga i betiaktande, huruvida lagstiftningen må ega befogenhet att meddela föreskrifter, hvilka inskränka den enskilde jordegarens dispositionsrätt öfver den å hans egor växande skog. 1 sådant afseende förekommer, att, på sätt Herr Kontraktsprosten Söderberg uti sin motion anmärkt, 1734 års lag uti 10 kap. 8 § Bvggninga-batken innehåller bestämmelse derom, att skattebonde skall nyttja sin enskilda skog så sparsamt, att skogen ej utödes och hemmanet förderfvas; hvarjemte såväl föreskrifter angående sättet för skogens användande, som stadgande om böter för missbruk deri finnas i samma § meddelade.
för hvilken blifvit åberopade 494 Underduniga Skrif v elser. såsom bevekande skäl den förmenta misshandling sä väl af Domstclarne som af Riksens Ständers Fullmäktige i .Riksgälds-Kontoret, Lanell skall undergått, kunna Riksens Ständer, emot go §:n Regerings-Formen , icke företaga någon granskning öfver Regeringsoch Domare-Makternes Beslut, Resolutioner och Utslag, samt ej heller ingå uti någon undersökning om Riksens Ständers år 1800 vid Riksgälds-Kontoret varande Fullmäktiges af L/andl öfverklagade förhållande, enär deras förvaltning blifvit granskad så val af Riksens Ständers Revisorer som af Stats-Utskottet vid 1809 och rgio årens Riksdag, vid hvilka tillfällen Landi egt öppen rättighet att andraga sina klagomål och söka den upprättelse, hvartill han trott sig berättigad. Och, då för öfrigt Lane.Ils vid 1809 och 1810 årens Riksdag gjorde ansökning om understöd eller Pension blifvit afslagen, samt några nya eller andra skäl nu icke finnas anförda , sakna Riksens Ständer all anledning att för j ui.dl, söm hos Riksgälds-Kontoret dessutom häftar i 8,090 R:drs skuld, något understöd af Kontorets medel bevilja. Riksens Ständer framhärda 8Cq. N:r 209. Uppl äst och godkänd hos Ridd. och Ad. d, 20 Juni 1818. — Prest-Ståndet d. 20 — - RorgareStlndetd. 20 - Bonde-Ståndet d. 22 Riksens Siänders underdåniga Skrifvelse om ny Organisation af Tull-Verket samt Tjnderdunlga Skrif velsera 49 5' Landtull-Bevakningens upphörande med innevarande år.
Redan Rydquist rättar Hammarskölds uppgift, att alla Messenii dramer hafva fem akter; det är endast ”Disa,” ”Christmanus” och ”Gustaf I,” som hafva 5 akter, ”Signill” och ”Blancka” hafva 6 och ”Svanhvita” 7 akter. Men det är så långt ifrån, att hvarje akt bildar en inom sig afrundad del af det hela, att en i stycket inlagd episod stundom icke afslutas uti den akt, der dess början förekommer, utan i stället uti första scenen af nästa akt, så att två med hvarandra nära sammanhängande scener kunna genom aktindelning vara afskilda. Så är förhållandet på flera ställen i ”Svanhvita.” Länge undrade vi öfver den grundsats M. följt vid sin aktindelning, men slutligen funno vi, att han gjort denna uteslutande beroende af de deri innehållna scenernas antal, så att hvarje akt i samma stycke hade lika många scener. Då ämnet icke räckte, tillade han, såsom i ”Disa,” en improviserad bondscen för att få det bestämda antalet fullt. Så har hvarje akt i ”Disa” 5 scener och i de tre andra tryckta dramerna 6 scener, i ”Christmanus” likaledes 6 och i ”Gustaf I” 10 scener. I kompositionen var det gamla bibliska skoldramat Messenii mönster, och liksom detta var en dialogiserad biblisk historia, så är Messenii drama en dialogiserad profanhistoria. Det episka kompositionssättets alla lyten anträffas också hos Messenius. Berättaretonen träder ofta alldeles obeslöjad fram. Så låter Messenius ofta de uppträdande personerna sjelfva presentera och beskrifva sig för åskådarna, Med tid och rum förfar han fullkomligt obesväradt. Samma person kan i samma scen säga en replik i öster och en i vester; i samma scen kan ett beslut både fattas och berättas vara verkställdt, ja än mera, der kunna äfven omtalas följderna af verkställandet. Väl framställes äfven mycket af sjelfva handlingen i berättande form, och det kan ej annat vara, då framställningen gemenligen upptager en lång tidrymd.
Den ringa redactionsförändring, hvilken Utskottet, i fråga om Bevillnings-procenten till vederbörandes vid Debitering och Taxering m. m. i Stockholm biträdande, har föreslagit, är alldeles icke någon fördelning deraf, utan endast, på sätt Betänkandet N:o 57, pag. 4.5, innehåller, en, på grundade anledningar, tillkommen bestämmelse, som åsyftar att förekomma, det ifrågavarande arfvode må användas utom sitt egentliga ändamål. Till detta anser Utskottet höra, att Sjömanshusets Ömbuds Bih. till ll.-St. Brot. 18^8-1 Bin, 5 Sami. i Afd, 3 Band, Otte Haft. 4 4* Bovilln.-tJtsl:s Utlåtande, N:o 50. man erhåller lämpligt arfvode för sitt hithörande besvär, hvarföre ock Utskottet, i slutet af 159 §, som afhandlar Debitering ni. m. å Sjömanshuset, föreslagit ett härmed öfverensstämmande stadgande; men hvad Casper JYijkmans begäran vidkommer, sä torde Utskottet blott få åberopa hvad Statsoch Bevillnings-Utskotten, i Betänkandet N:o 86, härom anfört, i full öfvertygelse, att en sådan fördelning endast lämpligen kan af Pröfnings-Comitén verkställas. Och Utskottet afstyrker således hvad Casper kC/j kruuti härom föreslagit. Pag. ~o. i53k) Då Utskottet affattat det här intagna stadgande om kostnadsfritt meddelande af Kongl Kammar-Rättens Resolutioner eller Utslag, i ordagrann öfverensstämmelse med Rikets Högloflige Ständers härom fattade beslut, kan Utskottet destomindre nu tillstyrka bifall till det i Välloflige Borgare-Ståndet yrkade tillägg, att Uppbördsman skulle utan kostnad erhålla del af sådana beslut, som Utskottet icke ens amer sig berättigadt att föreslå några stadganden, som afse förhållandena emellan Kongl. Maj:t och Kronan och Dess Uppbördsman.
— Hvad sist rör inrättningens fonder och öfriga tillgångar , anhåller jag att få till minnes föra , del Staten aldrig till denna inrättning anslagit mer än de indragna adelsfane-boställen , med dertill hörande indeln:r och räntor, hvilkas ursprungliga ändamål visserligen icke varit att ingå hvarken till armeens pensions-cassa eller till Wadstena krigsmanshus-cassa; och på de medel, som för inrättntn varit eller äro att tillgå genom af K. M. eller af enskilda personer lemnade bidrag, lan Staten ju alldeles icke göra några anspråk, enär de äro bestämdt skänkta till invalid-inrättningen på Ulriksdal, och sådana af donatorerna utsatta bestämmelser aldrig kunna rubbas. Jag tillstyrker således återremiss af Utsk:s betänk. i denna del. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag vill visserligen icke motsätta mig en återremiss af ifrågavar. betänk, i denna punkt, då återremiss i alla fall lärer komma att beslutas i afseende på många andra punkter. Jag vill blott i korthet redogöra för den åsigt om invalid-inrättn:n, som jag tror mig veta att majoriteten inom Ulsk. delat. Man har icke ansett, att verkliga invalider, sådana som så borde benämnas, utgjorde pluraliteten af de gamla krigare, som underhållas vid Ulriksdal. Utsk. har den åsigt, att ir.della ar!ne'ens soldater, i allmänhet, skulle vara vida mer belåtna med att mot den underhållskostnad, som nu äger rum vid Ulriksdal, blifva pensionerade i deras hemorter bland sliigt och vänner; och min öfvertygelse är den, att underhållskostnaden, i sådant fall, kunde vida understiga den nuvar., samt derjemte lända till vida större belåtenhet hos dem, som deraf blefvo delaktiga. Jag tror icke, att man så noga beräknade naturen af armcens organisation, då man gjorde denna inrättning vid Ulriksdal, hvilken för mig framstår mera såsom en lux-inrättning, än som något verkligen gagnande. Dessutom tror jag, lika med flera ledamöter af StatsUtsk., att Ulriksdals lustslott kan i en snar framtid blifva behöfligt till helt andra ändamål, än hvartill det nu användes.
Styrelsen har derföre ansett sig böra, med åberopande af dess underdåniga skrifvelser den 23 Februari 1858 och 29 October 1860, underdånigst hemställa, huruvida icke Eders Kongl. Majit må täckas i Nåder föreslå Rikets Ständer att aflöningen till Styrelsens Ordförande bestämmes till 9,000 R:dr och att lönen för ledamot, som innehaft Departements-Chefs-Embetet 5 år, måtte förhöjas till 5,000 R:dr; i öfverensstämmelse hvarmed det underdåniga statförslaget blifvit upprättadt. Aflöningen till Intendenten och Chefen för Styrelsens Byggnads-Kontor har utgått med 1,500 R:dr å fångvårds-anslaget och med ett lika belopp å extra anslaget till uppförande af länscellfängelser. Som detta sednare anslag likväl icke utgår längre än för innevarande år; men Intendents-befattningen, oaktadt länscellfängelsebyggnaderna inom kort tid blifva fulländade, fortfarande är behöflig dels för tillsyn och vård af dessa dyrbara egendomar, dels för utförande af de byggnadsoch reparationsarbeten, som eljest böra verkställas vid fångvårds-anstalterne i allmänhet, dels för beredning af de flera rörande dessa ämnen i Styrelsen förekommande frågor, har Styrelsen i det underdåniga statförslaget upptagit sammanlagda beloppet af Intendentens aflöning med 3,000 R:dr. Till en Konduktör i samma Kontor har aflöning likaledes utgått dels å fångvårds-anslaget med 400 R:dr, dels å förenämnde extra Statsanslag med 800 R:dr. Då emellertid denna tjenst torde kunna indragas sedan alla länscellfängelsebyggnaderna blifva helt och hållet färdiga, hvarförinnan den nu ifrågaställa Staten icke lärer komma att tillämpas, har anslag för denna befattning ur förslaget uteslutits; hvaremot för att bereda Intendenten verksammare biträde af extra Konduktör, och på det Styrelsen må ega tillfälle att erhålla nödiga upplysningar af byggnadskunnig person vid de tillfällen, då Intendenten är stadd på embetsrésor i landsorten, Styrelsen ansett nödigt förhöja det i nu gällande
P, Lefréns motion , om upprättande af ett Bolag till idkande af handel å Syd-Amerika. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har till Statsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma handläggning öfverlemna! ett Memorial af Herr J. P. Lefren, som, efter framstälde allmänna reflexioner öfver Nationens fåfänga , som heldre nyttjar fremmande än egne varor samt författningarnes bristfällighet till skydd för inhemska produetionen, förnämligast fästat Bétänkanden. uppmärksamheten på dyrheten af rå-ämnen oell öfrige materialier, som till Manufacturers oell Slöjdens bedrifvande erfordras, och till stor del mäste hemtas utifrån ; och då ett Bolag nu skall bålla pä att bilda sig, i afsigt att på Syd-Amelicas Vestra kust öppna segelfart, för att från dessa rika orter ur första banden afhemta sådane varor, som äro tillåtne till import oell dit exportera Svenska Manufacturer och Slöjde-varor, men företaget är förknippadt med många svårigheter och bland annat med ögonblickets pcnnihge-förlägenlict, liar Memorialets Författare hemställt, att Riksens Ständer ville framföra den underdåniga önskan, ätt förenämnde Bolag, i händelse det fortfor att bilda sig, må tilldelas sådane förmåner', i afseende på Tull-och andra umgälder, som kunna befordra planens verkställighet , samt Styrelsen, på allmän bekostnad, vidtaga de anstalter, som erfordras till närmare upplysningars erhållande rörande nämnde orter , med livad mera till företagets beredande kan finnas behöfligt. Utskotten hafva tagit detta ärende uti öfvervägande-, och ehuru Utskotten, med afseende å de förändrade politiska förhållanden , som i sednare tider egtrum i Södra America, anse sannolikt, att förmåner derigenom kunna beredas, så viii för afsättningen af Rikets produeter, som för upphandlingen af nödige varor, enär denna handel llu ej som förr behöfver ske genom .andra hand, utan Sta taUt skott et f kan omedelbarligen på stället afslutas; likväl oclr då Utskotten hvarken igenom ifrågavarande motion eiler genom de utvägar
I fråga om tillhandahållandet eller anskaffningen af de medel, som, i händelse det större kreditivet skulle komma att lyftas, måste af Riksgälds-kontoret utbetalas, har Herr A. M. Brinck, uti en inom Rorgare-ståndet väckt motion, föreslagit, att, i stället för der förseglade anordning, som hittills, vid slutet af hvarje riksdag, aflemnats till Fullnäktige i Riksgälds-kontoret, Rikets Ständer, på det att erforderlig tillgång till en s\dan utbetalnings verkställighet i behofvets stund framdeles icke skall saknas, måtte tesluta, att, för beredande deraf, ett visst bestämdt belopp bör af de till Riksgäldskontoret ingående medlen årligen afsättas, så att den summa, hvartill ifrågavarande krtditiv blifvit faststäldt, må under de tvänne närmaste statsregleringsperioderna varda samlad; och borde dertill anvisade medel, enligt bemälde motionärs iörslag, i den mai de inflyta och afsättas, göras fruktbärande samt hållas allmänna rörelsen tillhanda på sådant sätt, att desamma vid inträffande behof finnas att tillgå för det med deni ifsedda ändamål. Till besvarande af den remiss, Stats-Utskottet erhållit å denna, med åberopadt stöd af 56 § Riksiags-ordningeo väckta, motion, anser sig Utskottet böra upplysa, att Rikets Ständer vd 1840 och 1841 års Riksdag; beslöto, att den del af Stats O ' , verkets och Riksgäldskontorets då disponibla öfverskotts-medel, som icke erfordrades lör de under samma iksdag beviljade extra stats-utgifter, skulle användas till bildande af en fond för det sörre kreditivet, samt för sådant ändamål afsättas å en särskild räkning i Rikets Ständes Bank.
Susanna blef vittne till det sista hemska uppträdet vid öfverstens dödssäng. Han tycktes göra de starkaste bemödanden för att säga något, men – han kunde ej. Han tecknade att han ville skrifva, men hans fingrar kunde ej hålla pennan. Då målade sig häftig oro i de förvridna dragen. Då lutade sig hans hustru öfver honom, i det hon med ett uttryck af den allrastörsta ångest fattade en af hans händer och hviskade: «Gif mig blott ett tecken till svar! Säg ... säg! Lefver han ännu? Den sjuke fäste på henne en stirrande blick och böjde hufvudet. Var det ett jakande svar, eller var det dödens hand, som förbjöd att svara? Ingen kunde säga det, ty aldrig upplyftes hufvudet mera. Det var dess sista rörelse. I flera dygn derefter tycktes öfverstinnan under täta krampanfall vara nära döden. Susanna vakade oupphörligt hos henne och kände sig lycklig att få vaka öfver henne och tjena henne. Susanna hade för fru Astrid fattat en slags passionerad hängifvenhet, sådan unga flickor ofta känna den för äldre, utmärkta fruntimmer, till hvilka de se upp såsom till sitt köns ideal. Och när öfverstinnan återvände till Norge, kyste Susanna gråtande sin lilla Hulda, men kände sig ändå lycklig att få följa en sådan matmoder och tjena henne i den landtliga enslighet dit hon begaf sig. Susanna reste till främmande land, men behöll djupt i sitt hjerta sin lilla Hulda och sin lefnadsplan. Fru Astrid. Stjerner! følte J, som see hele Jordens tause Vee, o, da saae paa den J ikke ned med saa krystalne Blikke! Henr. Wergeland. När Susanna aflägsnade sig från Harald och från trätovattnet, var hon i en ganska ond och upprörd sinnesstämning, men allt som hon nalkades den sidan af huset, der fru Astrid bodde, blef hon stillare. Hon såg upp till hennes fönster och blef varse hennes ädla men dystra profil. Den var böjd nedåt, och hufvudet tycktes liksom nedtryckt af mörka tankar. Vid denna syn glömde Susanna genast all egen harm. «O!« suckade hon, «den som kunde göra henne litet lyckligare!«