Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har vid 1809 års Riksmöte uti ett Memorial af den 3 Julii, hvilket Högloflige Ridderskapet och Adeln behagade till då varande ConstitutionsUtskottet remittera, sökt visa väre ofrälse Ståndspersoners, såsom till intet RiksStånd hörande, missöde, då de icke åtnjuta den Svenskmanna-rättigheten tilli godo, att beskatta sig sjelfve, och dock mera contribuera till Staten, än tvenne Stånd tillsammans; Jag fann lika med Högloflige Constitutionslltskottet, att desse aktningsvärde Medlemmar af Samhället, hvilkas lidande man nu ändtligen velat behjerta, hörde till flere Stånd, ehuru mest, såsom Jordoch Bruksägare, till det Hedervärda BondeStåndet; men kan ingalunda finna; att, om någre af dem skulle vara Embetsman, desamma derföre borde förklaras oskicklige till Riksdagsmän: huru många tjenstemän finnas icke inom Riddarhuset 390 Den 37 Maji. och i Vällofiige BorgareStåndet; och Högvördige PrästeStändet består helt och hållet af Embetsman. Det Hedervärda BondeStåndet skulle ej mindre än de öfrige RiksStånden, vinna upplysning af dessa i Riksförvaltningen kunnige och erfarne Tjenstemän. Jag hade i samma Memorial tillika tillstyrkt ett återupplifvande af Sveriges, sedan äldsta hedentimma, intill i3:de Sedet, oafbrutit rådande Grundlag, som bevarade folkets medborgerliga frihet och sjelfständighet, såsom ock Konungens öfverhusbonde-myndighet att upprätthålla de öfverenskomna Stadgar. Under det andra Stater undergingo många Riksomlivälfningar, och förnedrades till slafveri, så bevarades ifrån allt öfvervåld och iubördes mannamon detta sjelfständiga rike genom sitt uråldriga och naturliga Göthiska regeringssätt, och hvilket, i nära öfverensstämmelse, intill denna dag underhåller och befordrar våra befryndade Britters lyckliga enighet och sjelfbestånd. Sveriges
Calmar sund är farbart och när väderleken det tillåter, besörja resandes och allmoges jemte kreaturs och varors förande öfver sundet i ändamålsenliga och säkra farkoster, hvilka, enligt den af Kongl. Maj:t i afseende å färjeafgifterna sednast fastställda taxa af år 1813, skola till antalet vara sex vid hvarje färjeplats, hvaraf fyra färjor af olika storlek och två mindre båtar; varande genom Kongl. Brefvet den 29 Januari 1824 åtskilliga föreskrifter meddelade, i ändamål att bereda ökad trygghet och säkerhet för de ä färjorna trafikerande. Till färjeplats-egarnes skyddande emot intrång af andra personer i deras näring stadgade, genom Resolution den 6 Juni 1 821, dåvarande provisoriska Länsstyrelsen på Öland ett vite af Tio Riksdaler banko, hvartill hvar och en emellan Röhälla och Fröbygårda boende gjorde sig förfallen, som, under det vattnet vore öppet, till motliggande fasta landet öfverförde fremmande personer, kreatur eller varor; och sedan frågan härom i besvärsväg kommit under Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, förklarade Kongl. Majit, genom Resolution den 13 Juli 1824, att det väl icke kunde förvägras de emellan ifrågavarande färjeplatser boende personer att med egna farkoster fortskaffa sig sjelfve, sitt husfolk, en eller annan af sina grannar, samt egna kreatur och varor, men att en vidare utsträckt transporträttighet icke borde ega rum, enär sådant kunde föranleda till hvarjehanda oordningar, betaga vederbörande möjligheten att hälla nödig tillsyn derå, att framfarandes säkerhet till lif och egendom icke äfventyrades, samt försvåra den kronobetjeningen åliggande kontroll emot passlöst och vanartigt folks kringstrykande, hvadan Kongl. Majit på det sätt gillade och fastställde Läns-styrelsens beslut, att det, vid deruti stadgadt vite, skulle vara en och hvar, boende emellan Färjestaden och Röhälla färjeplatser samt emellan förstnämnda ställe och Fröbygårda, förbjudet att, under hvilken tid som helst då vattnet är öppet, till och ifrån motliggande fasta landet öfverföra andra personer eller effekter, än här ofvan nämnda. Kongl. Majus Aåd.
Derföre gäller här om någonsin: principiis obsta, sä vida Sverige ej skall förvandlas lill cn stor fängelse - Den 10 December. 415 ■och corrections-anstalt. Det är visst godt om barnens kroppsliga sjukdomsanlag i tid botas, men detta sjukdomselände slutas vanligen med den sjukliga individens tidiga död. Själens sjukdomar bos barnet och ynglingen äro deremot af vida betänkligare art. De bereda honom sjelf en framlid, beklagansvärdare än sjuklingens, de fräta omkring såsom kräftan, förgifta omgifningen och åstadkomma namnlöst elände. Se proletärernas och hamnbusarnes historia!” — Och, mine Hrr, huru sanna äro icke de ord, hvarmed Hr D:r Sandberg slutar detta vackra och på saken så träffande anförande: ”Det är bättre att Staten bekostar räddningsanstalter för vanartiga barn, än bygger fängelser för fullvuxna hofvar. För dem, som föräldrar eller församlingar icke kunna uppfostra, måste samhället draga försorg; och sker det i tällan lid, så vinnes derigenom mera än en besparing i fångvårdskostnaden.” Jag anhåller vördsammast, att hvad jag nu haft äran yttra, äfvensom Hr D:r Sandbergs nu upplästa anförande, måtte få åtfölja Hr Ehrenhoffs ifråga var. motion lill H. StatsUtsk.: och får jag slutligen förklara, det jag fullkomligt instämmer uti motionen (den jag likväl mäste tillslå att jag endast känner genom det från H. R. o. Ad. i dag aflåtna prot.uldr., hvilket kommit lill min kunskap), för så vidt den angår H. K. H.
Fahnehjelm. Ang. ett understäldt beslut om afskrifning Vidimeras ex officio. J. Friedleif. Götheborgs stifts Konsistor» underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid Konsistoriernas räkenskaper för åren 1852 och 1853. Stormäktigste Allernådigste Konung! 1 nådig remiss-resolution af den 5 sistlidne Februari, bar Eders Kongl. Maj:t anbefallt Konsistorium afgifva underdånigt utlåtande öfver Rikets Ständers sednast församlade Revisorers framställda anmärkningar vid Konsistorii räkenskaper, beträffande saknad verifikation å de utgifter, som under revisions-åren förekommit vid Kongelfs, Kongsbacka och Falkenbergs skolor, hvilket jemväl är förhållandet med utbetalningar, som ägt rum för materielen vid Warbergs skola; och får Konsistorium, till underdånig åtlydnad af den nådiga befallningen, jemte öfverlemnande af vederbörandes förklaringar i ämnet, underdånigst tillkännagifva, att Konsistorium till hvad nämnde förklaringar innehålla icke har något att för egen del i saken tillägga. Med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, J. CAST. LAMBERG. C. PREHN. NICLAS BECKMAN. AUG. LEOP. TRANA. E. S. FAGERBERG. Götheborgs Domkapitel den 5 Mars 1856. II. Aug. Lindhult. Till M. V. Konsistorium i Götheborg!
Utskottet har nemligen trott, att vid definitionen af begreppet Ättemän, man allenast ägde af nöden alt tillse, det alla de ser - C 7 ) s!<ilda casus, som vid utdelandet af InträdesPollet till säte och stämma å Riddarhuset kunna ifrågakomma, blefve med möjligaste korthet och tydlighet uti definitionen uttryckta. Utur denna synpunkt är den nya redactionen uppgjord. Då med Ättemän i allmänhet förstås hvar och en, som kan intaga säte för någon Ätt, utan att vara dertill befullmäktigad, och hvars rättighet således grundar sig derpå , att han är af samma Ätts värdighet delaktig, så har man ansett sig kunna helt enkelt gifva den definition å Ättemän, att det är hvar och en, sorn, efter Stamfaderns upphöjelse , är af Ättens värdighet lagligen delaktig vorden , och sjelf ej innehafver högre värdighet på Riddarhuset, i hvilket enda sednare fall han öfvergår till Ättemän af den högre värdigheten. Häraf är det, i Utskottets tanka, tydligt, att Ättemän vid den före 180g års Regementsförändring tillkomne Ädel i allmänhet är hvarje Stamfaderns manlige Bröstarfvinge i rät nedstigande, som sjelf ej ärft eller förvärfvat högre värdighet: Att Ättemän vid de Ätter, som hafva serskild Successionsordning, är hvar och en, som, till följe af denna, i Diplomerne serskildt stadgade, ordning är af Ättens värdighet delaktig; och att Ättemän uti de efter antagandet af 180g års RegeringsForm till Adlig, Friherrlig eller Gref ig värdighet upphöjda Ätter icke finnes. C 3 ) Beträffande äter Hufvudmamiaskapel, så har Utskottet utgått från den princip, alt Hufvudman utan undantag är äldste Ättemän inom hvarje Ätt. §. 6. om rättighet att intaga säte vid Riksdag, motsvarar den 3:dje af nuvarande Riddarhusordning, och är, med undantag af några mindre betydliga ordförändringar, bibehållen. §.
För att biträda Kompani-Cheferne vid aflöningens utbetalande, sjukvisitationer m. m., böra af daglönarne utses följande antal, hvilka derför komma att erhålla 6 öre tillökning uti sina dagspenningar, nemi. 2 st De daglönare, som dels i brist af tillräckligt antal Underbefäl kunna i stället såsom Tillsyningsman användas, och dels visa flit och skicklighet i sina yrken, erhålla uppmuntringspenningar för hvarje arbetsdag, nemi. 5 st. å 12 öre och 5 st. å (i öre Till Stations-Bofälhafvarons disposition, att på Varfs-Chefens förslag utdelas till arfvoden åt de personer, som för Varfvets behof verkställa ritning och andra tillfälliga uppdrag och befattningar 31 ;>/ För månad j . eller dag | F<"' ar per man! i P61' m;,n' R:dr. \:o 4 till Kony/. Majsls Nåd. Prop. N.-o /, om Statsverket 1860. Nuvarande Stat. | Personal. Adöuing i kontant. 1 Span mål i Råg. g* r. För månad eller dag per man. Pil r år per man. Summa. T, ^ c: r Suni n a I!: d r. ii. R: t! r. ö. I\:dr. ] ii. : Transport 37 48 SE 27,131 50 ■ — 310 Inqvarlerinqspenmnqar 210 Summa 37 48 _ — 27.341 50 31(1 (■iitlirliorp 119 <■ |i o t. Handtverks-Förman Qvartersman Timmermän Dito Snickaremästare Snickaregesäll Pistolsmedsmästare Smedsmästare Smedsmästare-gesäll Husoch Timmermans-Verkgesäll . Till 12 Timmermän och 2 Ilandtvevksgcsäller ;) 6 R.dr per man om året . i 84 Summa 1) ■14 5.06150, — 8f Rekapitulation. Carlskrona Station Stockholmsl Dito Götheborgs
Aud ring i 36 §• r. inom. i;o ”Utom förenämnde ett Expedilions-Ulskott, beslående af tolf Ledamöter, för att ej mindre uppsätta Riksdagsbeslutet oell i öfrigt sådana Expeditioner, sam ej tillhöra annat Utskotts befattning, än äfven mot. vederbörliga Protocolls-Utdrag jemföra alla, af andra Utskott upfosat ta Expeditioner, samt att dessa, sålunda författade handlingar tn. m.” 4* Ändringar i 43 §• i:sla och anira perioderna, "Upplysningar, sorn Utskott finnér nödigt att från annat Utskott in hemta, må äskås och meddelas, helst genom Protocolls-Utdrag, men eljest genom utsedde Deputerade. Finnér Banco-Utskottet de ämnen, hvilka utgöra föremålen för sammanträde med Deputerade af annat Utskott, vara af sådan m. m.” 5. Tillägg i 46 §. ”Ståndens Plena hörapå samma tid hållas. Stånden vare dock medgifvet; när de samfäldt pröfva det nödigt, att på ett rum till gemensam öfverläggning sammanträda, likväl utan rättighet att der besluta; Och före, vid slikt sammanträde. Landt-Ma rs k a Ik ordet. Skulle ett Stånd tarfva m. ni.” 6. Tillägg i 4p §. 1 niom. i perioden. x:o ”Hvar och en allmän fråga, sorn första * då Premiss hör ske; dock stånde hvarje Ledamot öppet, att öfver samma mål en gäng sij yttra, hvilket hans yttrande m. m.” 7- Ändring i 49 §• 3 mom. 3:o ”Återförviser något Riks-Stånd • lill det Stånd, som återremitterat, eller så framt de öfriga Stånden, uti mål, der Tre Stånds röst utgör Rikets Ständers, redan fattat sammanstämmande beslut, Ståndet der - ConUiluiiOnt-UitkoUils MJgmo/Ul N/0 ft - om tmdrrrtilla ; l mutandes, genom sådanåterförvisning* expeditionen af biskutt ej uppehållas.” 8.
Under dessa första år kommo » gossarne ». Så lycklig var den blifvande modern vid tanken på den gåfva, som då skulle blifva henne gifven, att hon allt som oftast i ensamhet tvingades ner på knä i tack och bön och välsignelse för den älskade lille, den af bägge föräldrarne med så outsäglig glädje emottagne förstfödde. Med samma kärleksmått, samma varma böner och välsignelser hälsades den andre sonen, när denne, efter endast ett års mellanrum, gjorde sitt inträde i världen och i det hem, hvarest lyckan nu syntes de båda föräldrarne fullständig, där makan och modern delade sig och dock gaf sig helt på hemmets alla områden och där den nu strängt upptagne läraren, skalden och tänkaren ständigt hade ett varmt skyddadt arbetshörn, där han under det kärleksfullaste hjärtliga samlif inom familjen och med barnen vann den sinnets harmoni, den själens trygga hvila, som för iutelligensmänniskan är för mer än hvad stora yttre förmåner förmå skänka. I Upsala sällskapslif voro de båda makarna gärna sedda gäster. På slottet, hos landshöfdingen grefve Hamiltons, omfattades de med den hjärtligaste vänskap. De kungliga prinsarne, för hvilka Wikner var lärare, visade honom den mest otvätydiga sympati, och under de enkla, glada festerna på » slottet » sökte de gärna Wikners sällskap. V i d hans frånfälle visade de också, genom af djup saknad och varmaste deltagande vittnande skrifvelser till den efterlefvande makan, att de hade den värme, förstående ungdomens vän i ädelt minne. Blott sparsamt kunde " Wikner ägna sig åt det sällskapslif, som öfverallt stod till buds. Inga stora festligheter ägde heller rum i deras, efter " Wikners tillträde af en lärarebefattning vid Upsala högre allm. läroverk, till det bättre ändrade bostad. Men kommo gäster till hemmet, kände de genast hela dess hjärtevärmande inflytande och voro med ens som barn i huset, där nog törhända de yttre förhållandena hade framstått mera lysande, o m ej de båda makarna haft en verklig fasa för all skaldsättning och ovisst byggande på framtida inkomster.
Det är just detta stridande mot grundlagens innehåll och anda, som jag trott mig hafva ådagalagt, nemi. deruti, att Const.- Utsk., som skall granska just.protrn i Statsrådet, måste hafva afgifvit berättelse om denna gransknings fulländning, innan Ständerne kunna med något slags fog besluta om formerandet af opinionsnämnden. — I afseende på Gr. Frölichs anmärkningar, behöfver jag ej upptaga elern till besvarande, sedan han visat sig hafva den godheteten att sjelf svara på hvad han sagt; men jag tager mig friheten fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att här icke kan vara fråga om uppskof en eller par dagar, eller att antaga eller förkasta Den 18 Mai » c. m. 3a7 elen ifrågavar. inbjudningen; utan att bär frågan måste vara, att R. o. Ad. icke företager valet, förrän Const.Utsk. nfgifvit förenämuda berättelse, rörfde granskningen af Statsrådets och just.protocollen. I sådant fall är det, som jag instämmer i beslutet; i motsatt fall är det likgiltigt, 0111 det sker 0111 Lördag eller någon annan dag. I den händelse Ståndet skulle besluta instämmande i inbjudningen, anhåller jag, att Hr von Hartmansdorff från bordläggning ville afstå; men jag förklarar derjemte till prot., att jag icke deltager i valet, emedan dess företagande nii icke öfverenss tärn mer med hvad grundlagens stiftare menat med denna nämnd. Hr Hjerta: Ehuru Hr von Troil redan upplyst, alt LagUtsk:s betänk, icke innehåller någonting, hvaraf R. o. Ad. kan hemta någon ledning, huruvida Högsta
Jag lemnar till mera upplyste, att inse, om aspecten af kommande rider, r detta foll, wrsar sig m-d någon synnerlig klarhet, men dä ej nägon lärer kunna kivtngas mot fin wilja att försälja sin egendom sä kan dct ej sagas, att alla Egendomar bliswa till falu, fom icke äro af FideiEommifi egenstap, hwaraf följer, alt friheten att köpa inskränker sig sjelf, dä ej nägon fins, som will sälja. Frän den oeconomiska synpunkten betraktar man aswen FiderLommitzer stadlige derföre, att de gemenligen stola wanwärdaS, och att nu warande tiders odlingshäg ej finner wid dem nägon effert, men dä det ej lärer kunna antagaö för afgjordt, att egendomens wanstörsel är en absolut följd af FidelCommih-inrättningen, utan beror pä Innebafwarrns egen dispvsuionshäg och förmäga, hwilken kan wara lika felaktig af en ägare fom af en FtdeiCammffarie och twertom, samt dä alla, ware sig ägare elier FideiLommiharier, äro underkastade stadgandet as allmänna Lagar och Författningar, och ej eller nägon af dem äger att förfördela tredie man, sä mä jag tillstä att jag än icke finner öswerkygande stal att hwarken det allmänna eller ensttlta nägot lider genom den Log, som bibehäller friheten att pä ofwanderörde sätt förordna om sin förwärfda egendom. Deremot fynes det wara svlklart, att jemte den Den 9 Januari»'.
Men vill man icke erkänna detta, så frågas: kan en tillåtelse från högsta ort borttaga det omoraliska? Skulle det icke i alla fall ega rum? Det beror endast derpå, att kunna bevisa, det ifrågavarande svågerlag icke äro att hänföra till förbudna leder. En sådan bevisning har jag vid ett föregående liknande tillfälle åstadkommit, och den står, ovederlagd, i Ståndets protokoller för sistlidne riksdag. Hvad jag då yrkade, upprepar jag nu, i hopp om bättre framgång; förmodande, att Hans Maj:t Konungens prerogativ icke derigenom i minsta mån inskränkes. I följd af hvad sålunda blifvit anfördt, vågar jag vördsamt föreslå: att Rikets Högloft. Ständer för sin del besluta, att till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse med anhållan, det täcktes Kongl. Maj:t genom utfärdad nådig kungörelse förklara att 5 och 6 §§ i 2 Kap. Giftermåls-Balken till all kraft och verkan upphört att vara gällande samt att, med tillkännagifvande, det svågerlag å sidone, äfvensom andra svågerlaget icke mer äro äktenskapshinder, Konungens lof dertill ej vidare erfordras. Om remiss af denna motion till Höglofliga Lag-Utskottet anhålles vördsamligen. Stockholm den 12 November 1862. J. Ternström. Motioner i Preste-Ståndet 1862. Af Domprosten C. 0. Björling: Om förändrade vilkor för Elementarläroverkslärares uppförande på Allmänna Indragningsstaten. Att samhällens väl beror på den uppfostran det uppvexande slägtet erhåller, år en af alla erkänd sanning. Sveriges Konung och folk hafva ock, utgående från denna grundsats, egnat stor omvårdnad åt läroverken. Lårarne hafva fått större löneförmåner så att de ej nu behöfva lida någon nöd; och de hafva äfven kommit i den ställning, att de på ålderdomen kunna anses hafva sin nödtorftiga bergning, i det de, enligt Konungens nådiga Skrifvelse till Stats-koutoret af den 16
Då således visat sig, alt fångvårds-utgifterna under de sednare åren alltjemt stigit, samt äfven i den händelse, att de, ännu fortfarande, höga varuprisen snart åter falla, det icke med någon sannolikhet kan antagas, att ifrågavarande slags utgifter, som, efter hvad redan är nämndt, år 1855 uppgått till omkring 1,000,000 Ridr biko, komma i den närmaste framtiden att nedgå under den föreslagna summan, 1,350,000 Ridr Rimt, har Utskottet, som anser angeläget, att anslaget bestämmes till en summa, hvilken så mycket som möjligt närmar sig årsbehofvet, helst eljest vid statsregloringen en större tillgång för nya anvisningar synes, än som verkligen förefinnes, trott sig böra tillstyrka, alt förslagsanslaget till fångars vård och underhåll må ökas med 195,000 Ridr Rimt. 1 samman - Stals-UtskolleU Utlåtande M 42’ 1 sammanhang härmed och under åberopande af dess betänkande JM 18, 42 $:s sednare moment, får Utskottet, enär, enligt 1885 års stats-revisorers berättelse, kostnader för nybvggnads-ai beten blifvit under de år, revisionen omfattat, bestridde af ofvannämnda förslags-anslag, hemställa, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att ifrågavarande anslag hädanefter icke anlitas till bekostande af dylika ar beten. Då vården och underhållet af länsoch krono-häklena vore öfverlerrinad lill Fångvårds-stvrelsen, så att något bestyr dermed icke vidare lillkomme det uuder Finans-departementet lydande embetsverk, åt hvilket vården om kronans hus och byggnader i allmänhet är uppdragen, har Kongl. Maj:t föreslagit, att, med minskning af 7:de Hufvud-titelns anslag till byggnader och reparationer i landsorterne med de (5,000
Månne icke flera än en riksdagsman betvifla, att »arfsynden» »är sannerligha synd, som ock nu fördömer och tilfoghar allom them en ewigh dödh, som icke warda på nytt födde, genom Dopet och then helgha Anda»?/) Månne hvarje riksdagsman »fast och stadigt tror» att menniskan ”warder rettfärdigh vthan all förtjenst för Christi skuld genom Troona, När hon troor sigh warda taghen til nådhe, och synderna warda henne förlåtne för Christi förskyllan skuld, hvilken medh sin dödh haffuer fyllest gjordt och betalat för wära synder”? g) Om nu sådana hufvuddogmer — och flera skulle lätt kunna ur Augsburgiska Bekännelsen anföras — icke fast och stadigt tros af sjelfva lagstiftarne, som bestämma de stränga straffpåföljderna för andra, hvarföre skola dessa då straffas? Är icke skrymteriet, vare sig med ord eller handlingar (jt ex. otroendes nattvardsgång) det vidrigaste, öfver hvilket Frälsaren ropar ve! då han deremot vänligt umgås med publikaner och syndare? Ja, om det skulle visa sig att, under den tid, då renlärigheten var modern och yrkades vid hofvet lika varmt, som vid domkapitlen, högsta magtens innehafvare likväl voro bekajade med grof irrlära; hvad skall man då säga om verkan af de stränga förbuden? Ett enda exempel må väl vara tillåtet såsom bevis huru groft högsta magtens innehafvare kunde yttra sig i symbolikens gyllene tidehvarf; och derföre varder ur kyrkolagskomitéens officiela, år 1845 tryckta, samling af gällande stadganden här intaget följande korta »Transsumt af Kongl. R. Rådet /) 2 art. Augsb. Bekännelsen. g) i art. 1. c. Lag-Utskottets Utlåtande M 42. 17 Rådets bref till Consistorium i Upsala den 24 Maj 1701»: »Och alldenstund Wij af Kongl Maj:ts till Justitiens administrerande Förordnade
Jag slutar med alt vördsamt anhålla, alt R. o. Ad. icke malte afstå i fråga var. punkt, utan tillåta att densamma ännu en gäng kommer till Utsk., så alt Utsk. kan få tillfälle att utarbeta ett conseqvent genomfördt betänk, i ämnet. Frih. Cederström: Då denna punkt angår frågan om säteriers deltagande i fjerdingsmannabestyr, hade jag icke väntat mig att få uppbära den aumärkn. att jag talat i kretsgång, derföre att jag nämnt, alt säterier borde deltaga deruti. Nu vill jag nämna, alt vi hafva socknar, der det icke finnes annat än säterier och insockne hemman; dessa hafva dock blifvit ålagda, och det med rätta, att hålla fjerdingsman, och deras innehafvare hafva således nödgats dertill lega andra eller sjelfva vara det. Delta förhållande är kändt i synnerhet i Skäne, der sådana socknar finnas. I många andra socknar utgöra sådana hemman majoriteten af hemman inom socknen, och då blir fjerdingsmannahestyret ganska tungt för några fä hemman. Jag har således yttrat, att sedan Adeln, som förut, äfven såsom åbo å krono-skatte-rusthåll och kronojord, borde vara fri från detta bestyr, numera icke är det, så hemställer jag till Hrrme om det är något skäl att bibehålla samma rättighet ensamt för säteri, sedan Ståndet gifvit ifrån sig rättigheten att ensamt förvärfva dessa hemman. Jag kan åtminstone icke förslå en sådan farhåga, som Gr. Mörner yttrat, att en domare, som vore säteri-innehafvare, skulle blifva vald till fjerdingsman ena dagen och den andra dagen sitta i domstolen och dömma de fångar han forslat. Jag tror icke att sådant inträffar, utan är fullt öfvertygad, att socknen öfverenskommer med den värde ledamoten om att utse en annan person, som blir fjerdingsman, som icke är hemmansägare sjelf, men är inom socknen boende och som får för sitt besvär hvad skäligt vara kan.