Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det stora allmänna mål, till hvilket hon bör sträfva, utan att ett ögonblick behöfva förlora ur sigte sitt ' eget enskilda, är att ådagalägga det menskligheten intet förlorar, utan tvärt om vinner derpå, att hon trängt sig ut ur den begränsade sfer, som af ålder varit för hennes kön afsedd. Men detta ådagalägger hon ingalunda genom att framkalla sådana reflexioner som: » se nu, hvart detta nyhetsmaken leder våra unga qvinnor! — till sjelfgodhet, sjelfsvåld, öfversitteri och oqvinlighet m. m. m. m.! » Hon ådagalägger det icke genom att kasta ifrån sig sitt köns verkliga förtjenster, på samma gång som hon arbetar sig ur dess svagheter, och icke genom att införlifva med sitt väsen mannens fel och laster på samma gång som hans dygder och företräden. Hon ådagalägger det minst af allt genom att förinta hos sig hvarje qvinlig könsegendomlighet. Man blir hon j u ändå aldrig, huru allvarligt hon än må sträfva derhän, och hvad blir hon då? Ett abnormt mellanting, för hvilket ingen plats finnes — åtminstone ingen eftersträfvansvärd — i vårt fysiologiska system. Det ligger mycken sanning i följande råd af en man till en ung qvinna: » Var qvinna och du skall regera verlden; blif man och du skall duka under! » Hon behöfver derför icke — äfven om mannen i fråga möjligen menade det så — vara en hjelplös, osjelfständig och okunnig liten varelse, hvars herskaremakt ensamt ligiviwl ett IDUN Tidningen nnehåller nästan uteslutande originalbidrag. — Uppgif å n ä r m a s t e p o s t a n s t a l t n a m n o c h a d r e s s s a m t e r l ä g g en krona, s a erger i blickens ljufhet, munnens rosiga leenden och i de mjuka händernas smekningar; nej, hon kan vara medveten, stolt och fri, bildad eller lärd, men qvinna måste hon vara, innesluta i sitt väsen och vårda detta svårförklarliga, som blifvit kalladt » das ewig weibliche ».
För den händelse likväl, att förslaget skulle väcka någon oro för det Svenska bruksintressets bestånd, en oro som, jag är öfvertygad derom, snart skulle visa sig ogrundad, vågar jag alternatift föreslå, att försök, med en sådan förändrad tullbestämmelse till en början må göras under loppet af ett år från del nästa tulltaxa träder i verkställighet, samt att R. St. i underd. skrifvelse till K. SVJ. öfverlemna, att efter den tidens förlopp, efter sig företeende omständigheter vidare besluta, huru intill nästa riksdag i afseende på tullen å nämnde artikel bör förfaras. I sammanhang med frågan om denna artikel, tillåter jag mig 2 H. 21 322 Den 30 December e. m. fästa H. Otsk:s upmärksamhet pä det stora beliofvet af en förändring i tnllbestämmelsen, i afseende på förädladt jern, s. k. manufaktureller svartsmide. Å alla de artiklar, som kunna komma under denna benämning, gäller nu en tullafgift af 32 sk. b:co skålpundet. Härifrån undantagas redskaper för fabrikernas behof, som med Kommerce-colhii tillstånd kunna införas mot 10 proc. af värdet. Men om förstnämnde tullafgift, 32 sk. per skålpund kan vara antaglig för finare arbeten, ehuru redan i och för dessautomordentlig hög, så är den alldeles orimlig för tyngre pjeser, hvilka derigenom bliva omöjliga att införa. Jag vågar derföre hemställa till Utsk., att indela nämnde artikel i flera afdelningar med olika tullbestämmelser, antingen efter pjesernas olika vigt, så att den högsta afgiften gäller för deni, som väga mindre än 1 ä 2 skålp., en något lindrigare för dem som väga från 2 till 10 skålp., o. s. v.; eller också att de införda artiklarna skiljas efter olika art och beskaffenhet, så att hvad som tillhör redskaper för näringarna må inkomma emot en billig tull, motsvarande omkring 15 proc. af värdet, med bibehållande likväl derjemte af den nuvar. rättigheten, att hos Kommerce-colhm söka rättighet till införsel för fabrikernas behof af sådana artiklar mot 10 proc.
Dessutom synes det nog uppenbart, att när en egendom varder uppskattad täll högsta värde, och ändock 20 å 2 5 procent deröfver, så skola inteckningshafvare, i stället för att förlora, hafva större hopp att blifva för deras fordringar förnöjde, än om egendomen siljes på executif auction; helst erfarenheten nogsamt styrker, att vid executiva auctioner försåljnings-summan aldrig eller åtminstone ganska sällan uppgår till det belopp, hvartill den försålde egendomen skäligen borde beräknas; hvadan genom förslaget, om det antages, förmon och ingalunda förlust, jemväl för inteckningshafvare beredes, I öfrigt, i afseende på hvad Herr Tham anfört, att det skulle vara åfventyrligt att ålägga någon ett emot sin vilja deltaga uti lösen af vattenverk, då möjligen den som yrkar en sådan lösen, blott bygger, så till sågandes, slott i luften, som ej kunna realiseras; tror jag denna befarande olägenhet förekommas genom det alternatif jag framställt, att den motvillige jordägaren lemnäs valrättighet att antingen ingå uti lösningen af det hinderlige vattenverket, eller ock sjelf taga lösen af sin jord, som inom odlingsomfånget år belägen. Beträffande hvad Herr Gyllenheim anfört i samma afseende, om mossar, hvilkas odling ofta kunde vara onyttig eller öfverdrifvit kostsam, så beror det ju på hvar och en, om han vill ingå uti en sådan odling, hvarvid den, i detta såsom i alla andra fall, får skylla sig sjelf, om företaget misslyckas, så att nyttan eller vinsten deraf icke svarar emot hans förhoppning, utan att derföre hinder Den | s Julli e, m. bör af Lagstiftaren eller Öfverstyrelsen läggas i vägen för uppenbart Riksgagneliga speculationer och åtgärder. Jag tror således, att de inkast, som blifvit gjorde, icke förringa hvad jag och flere värde Ledamöter framställt; och jag hoppas derföre, att Ridderskapet och Adelö derå gör det afseende, att Betänkandet återremitteras med desse anmärkningar, hvarigenom Utskotten komma i tiHlälle att sina tankar och åsigter i ämnet vidare utveckla. Herr Tham:
Men så fort Isak Peltonen kunde lämna sitt lokomotiv, begaf han sig ut till växeln och där fann han ganska riktigt banvakten bunden samt försedd med en boll smutsigt bomullstrassel i munnen. Fyra karlar med masker för ansiktet hade öfverfallit honom, berättade mannen, så snart han spottat ut den värsta smaken, och det så oförmodadt, att han knappast hunnit tänka innan han fann sig instängd. Men han kunde nästan svära på att han känt igen Johnstons röst. Isak gick tillbaka till stationen och aflade rapport på kontoret. Ändtligen! sade chefen. Om de blott ville göra litet mera, så skulle vi alldeles säkert få militär men anhålla därom kunna vi också redan på grund af det här. Därom hade Isak ingen åsikt att uttrycka. Men han förklarade att han icke vidare ville föra passageraretåg. Det var för stort ansvar. Godståg nog, tillade han. Ni behöfver inte bry er om hvad slags tåg ni för, invände chefen. Om det är lefvande eller död frakt är ju er fara alldeles lika. Det är inte för mig själf jag är rädd, sade Isak. Men då jag tänker på de många människorna i vagnarna, så har jag lust att stanna för hvar stubbe, som kastar skugga öfver skenorna. Och efter det här vet man inte hvad de ställa till. Chefen insåg att Isak i det närmaste nått den punkt, där en lokomotivförare upphör att vara fullt säker han hade sett sådana fall förut. De voro få, som skulle hållit ut så länge. All right! sade han efter ett par ögonblick ni skall slippa föra tåg, tills ni hvilat er litet. Tag en vecka för att gå omkring här med Jackson, biträdande banmästaren, och lära hvad ni behöfver för att sedan kunna tura med honom. Det blir halfva veckan på linjen och den andra hälften här. Men i morgon måste ni ännu taga expressturen, så jag slipper bråka om annan förare så här sent på aftonen. Det gick Isak gärna in på. En hel vecka så godt som ledig! och sedan bara halfva veckan på linjen! Nu var det på tiden att Anni sade upp sin tjänst. Jacksons hustru, som hade deras kosthållning, talade ju jämt om att hon behöfde hjälp. Det kunde Anni åtaga sig, så fick hon bo på stationen kanske med lön ännu till!
Skulle nu Hr Cederschjölds tolkning, som jag medger har sina vissa skäl för sig, antagas och Stånden således betagas tillfälle att, första gången ett betänkande förekommer, afslå detsamma; så skulle man, i stället för att, enligt hvad alla våra Riksdagars erfarenhet påkallat, söka förkorta riksdagstiden, förorsaka förlängning deraf. Jag tror, att R. o. Ad. är fullkomligt berättigad att nu afslå betänkandet, och jag anhåller om proposition derå. Frih. Cederström: Om, då ett betänkande forsta gången förekommer, några anmärkningar deremot icke göras, men alla Ståndets ledamöter likväl synas vara ense om att afslå detsamma och sålunda besvara propositionen till antagande med nej, samt nu härvid af någon ledamot begäres votering, så lärer väl contrapropositionen icke kunna ställas på återremiss i anledning af anmärkningar, hvilka icke blifvit gjorda, utan måste contrapropositionen ställas på afslag. Hr Cederschjölds tolkning är således i tillämpningen omöjlig. Om anmärkningar göras, som hindra antagandet, sådant betänkandet är, d. v. s. om Ståndet anser saken antaglig, men vill deråt gifva en förändrad form, då måste återremiss äga rum; men just hvad Hr Cederschjöld sjelf framställt, bevisar emot i stället för för honom, ty ordet alldeles i sista perioden af första momentet i 56 §. utmärker, att Ståndet, då ett betänkande andra gången till afgörande förekommer, oaktadt det varit förutsatt, att Ståndet genom återremissen önskade ämnets antagande i förändradt skick , likväl då icke är bundet af hvad som utgjort anledningen till den beslutade återremissen, utan i alla fall kan a 11- deles förkasta betänkandet. Jag är öfvertygad, att man, med aldrig så litet lugn i eftertankan, skall finna, att Stånden äga rätt att, utan återremiss, afslå ett betänkande, då det första gången förekommer, och att ett sådant afslag vid ett betänkandes andra föredragning, oansedt den vid återremissen yrkade förändring, jemväl kan äga rum. Jag yrkar således proposition till afslag å betänkandet. Ex. Hr Gr. o. Landtm., som förklarade, det han ansåg sig i stöd af 56 §.
BondeSt. tror således dessa produeter blifva bättre betalade, då de förvandlas till brännvin, Häruti finner jag derföre anledning tillstyrka, att ingalunda de jordägare, som hafva den minsta behållning af sitt jordbruk, må uteslutas från brännvinsbränningsrättiglieten. Yill man något godt ändamål, så bör man icke söka att komma dertill på en orättvis väg, och jag tror jemväl, att det vore vådligt alt begå den orättvisa, hvarigenom 4o k oa,ooo hemmansåboer blefye urståndsätta att begagna den rättighet, man erkänt vara en jordbrukets tillhörighet, Jag ber Herrarna besinna, hy ad verkan del kunde hafya jiå helg yar lagstiftning, Den 20 October f. m. >97 Frih. Boye: Jag får förnya den framställning, jag i mitt förra yttrande gjorde, att om Utsktn hade tillämpat den inskränkningsprincip, sorn Hr af Ekenstam nu önskat göra gällande, äfvenså mycket emot de stora som emot de små jordägarne, sa hade jag undepstödt förslaget; ty då hade det stora ändamålet vunnits, att en ringa production uppkommit, och denna ringa production hade gjort hränn-* vinspriset högt, hvilket skulle ledt till minskning af fyllerilasten. Men då Utsktn icke användt denna princip mot de större jordagarne, anser jag för orättvist, och för en orättvisa, sorn kan medföra våda, att använda den emot desmå, då vi kunna med visshet antaga, att deras antal uppgår till 4o ä 5o,ooo. Det gifves icke något oeconorniskt skäl, sorn galler emot en skriande orättvisa; och en skriande orättvisa är det att, då man sagt, att en go-kjrs panna är den största tillåtna brännvinsredskap, tillåta begagnandet af en pistorisk panna, som kan tillverka 5oo proc. mera än den erikla, och neka de små jordagarne att bränna. Hvad vilja Herrarna, att följden deraf skall blifva? Månne en uppresning af allmogen?
Sa wida Bcwillnings - Utstottet ej förestår den utwägen at inbringa Statens behof för närivarande, och intil desi en ny Riksdag inträffar igenom en wisi penningeafgift af hwarje lullivillu utaf Rikets hela population, som til bestattande, wid detta tilfälle, kan komma i fräga, men den jag, för min del, knappast anser möjlig, emedan om den stulle gillas af billigheten och wara calculei Lll efter en bwars va förmögenhet och tillgångar, den ofelbart stulle antingen leda til oberäkneliga beskattnings-,grader, eller i annat fall i werkställighcten warda öfwcrlemnad at arbitrage och godtycke, eller ätmindsione ät Taperingsmäns mer än troliga misitag, stulle jag för min del wara frestad tro at hwad Bewillningen af hemman enskildt angar, ingen säkrare grund för närwarande gifwes, til desi refningar och Skattläggningar öfwer hela Riket hunnit werkställas, an at Tiondesättningen i hwarje Landsort i det närmaste följdes, och at en wisi derefter lämpad afgift bestämdes för Hemmantal af Säterier och annän piivilli,gerell jord, som hittils med någon Tionde icke warit Den 19 IZunlk. LIZ beswärad.
Föredrogos ånyo och biföllos Banko-Utskottets följande Utlåtanden: N:o 5, öfver väckt motion, om anställande af laga undersökning i vissa af Bankens Styrelse behandlade mål; N:o 6, i fråga om eftergift af öfverränta å 2:ne hos Låne-kontoret i Götheborg upptagna Handels-diskont-lån; och N:o 7, i fråga om afskrifning af åtskilliga från Låne-kontoret i Götheborg utgifna Diskontlån, äfvensom af derstädes balancerade öfverräntor å dvlika lån. S. D. Prot.-Utdrag den 20 December 1856. 453 S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskoltets följande Utlåtanden: N:o 6, i anledning af väckt motion om ett tillägg till Militie-boställs-ordningen. Ståndet ansåg, att ifrågavarande motion tillhörde Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets handläggning. N:o 7, i anledning af väckt motion om utfärdande af en förordning, angående vården och skötseln af civile embetsoch tjenstemäns boställen. Ifrågavarande motion ansågs böra af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet behandlas. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Utlåtande N:o 5, i anledning af verkställd granskning af Rikets Ständers Justitie-ombudsmans embets-förvaltning från sednaste till innevarande Riksmötes början. Härvid förekommo: 4:o Frågan om ökad aflöning för så väl Justitie-ombudsmannen som hans kansli. Denna fråga öfverlemuades till Stals-Ulskottets behandling; och 2:o Utskottets förklai‘ande, att Justitie-ombudsmannen genom nit, rättrådighet och sjelfständighet visat sig förtjent af Rikets Ständers förtroende. Detta förklarande lades till handlingarne med godkännande af Herr Upplings afgifna reservation.
N:o n4> han till SpanntnSlshandel kunnat begagna, så komme den nu föreslagna anstalten att ovilkorligen leda till samma följder, som förra Magazius-Inrättningen; att hvad, som af den upplagda Spannmålen möjligen kunde realiseras, åtginge till Magazins-Betjeningens aflöning, och att Jordbrukaren stannade i svårare belägenhet, än den, hvari han sig, befunnit, då upphandlingen för Statens räkning börjats; hvarföre, och då härtill kornrne, att MotionaireU icke uppgifvit, hvarest medel, till fond för Inrättningen, skola tagas, och desamrra ej eller sannolikt kunna erhållas hvarken af Banken elier genom lån medelst RiksgMlds-Contoirets försorg, emedan, i förra fallet, allt hopp om reda i penningevasendet försvunne, och, i det senare, nödvändigt blefve att tänka på en serskild Bevillning till lånets återbetalande, enär ingen lärer, till säkerhet för sådane lån , antaga ett så vanskeligt och med svårighet realiseradt hypothek, som Spannmål, Herr Tham, uppå alla dessa med flere anförde Skäl, ansett motionen icke böra bifallas: af Herr Grefve Posse, Arved, som, utan att för tillfället ingå i speciel granskning af det framställda förslaget, ansett detsamma, om det an vore verkställbart, dock endast vara ett palliativ, högst kostsamt för Staten och föga båtande för landet, i synnerhet om i betraktande tages, att all enskild Spannmålshandel Bih. till R.-St. Pr o t. i828-i83o, 4 Sami. a Ajd. 2 Band. 16:de Hä/c. 2 i8 Stafssaint Oee.-ZJtsh. Uti.
Alldenstund denna fråga nu blifvit bragt å bane, och jag möjligen vid ett annat tillfälle saknar förmåga alt deltaga i härvarande öfverläggningar, utber jag mig att, för dem, som intressera sig för detta ärende, få fästa upmärksamheten på ett misstag, som jag tror, vid undersökningen af argumenterna för och emot, hafva under discussionen insmugit sig. Det har nemi. blifvit yttradt, att hufvudsakliga skälet, hvarföre man borde understödja i utrikes tjenst varande militärer, då krigstillfällen yppa sig, vore om de ensamt icke egde tillräckliga medel alt sjelfva bekosta sitt vistande vid en utländsk aimée, och alt i forntiden alla hade så stor förmögenhet ali de kunde göra det. Detta är, efter min öfvertygelse, ett stort misstag. Det var efter det stora nordiska kriget, som de fleste Svenska Officerarne utmärkte sig i utländska härar, och det var före detta krig som den bekante Finske öfversten, hvilken fann sin död vid Puitava, utmärkte sig i Holländsk tjenst, och der förvärfvade sin skicklighet. Det var således från Sverige, som utländska makter sökte att erhålla skickligt krigsbefäl, och icke" utländska makter, som hjelple Sverige. Detta misstag önskar jag måtte blifva rättadt, så att icke andra, hvilka ej känna saken, må laga det ifrågaställda anslaget mera såsom ett fattigunderstöd, ån som ett statsbehof. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Det är klart att när Sverige är krigförande, och derigenom får öfva sina Officerare, så kunna främmande makters arméer icke behöfva sökas för denna öfnings vinnande. Men då förhållandet är omvändt, d. v. s. när Sverige icke förer krig, mäste det vara af vigt för fäderneslandet att få 12 Den 1 Mars f. m. sina officerare öfvade i krigstjenst. Huruledes skall detta tillgå på annat sätt, än derigenom att de inträda i främmande makters härar. Det na ifrågavar:de förslaget är, efter min öfvertygelse ganska riktigt.
[1349] iii ()) i ()); (t&gt;; oM ()) i ()); ()); o): o) ?o) i ()): o) Ti:) ^ () » ()); ()) !Oi:oi: (&gt;) i ()) .V)) i () mTr)) !&lt;)); () j års T F F F I I I T L I L F R Ö P - R S I K U R A N T F utdelas gratis, sändes franko. Nygatan 17, Stockholm. [1507] Pröfva Svea-tyget! Svea klädningstyget är tillverkadt af allra finaste kamgarn, mycket segt och starkt (glider ej), tillverkas i m o - dernaste mönster och äkta färger, priset endast 63 öre metern En vara jämngod med » Svea-tyget » gäller eljes i handeln 84 öre metern. A. Williamson, Stockholm. Obs. Den, som ej är belåten med sända varor, får retournera dem. Profver sändas endast, då 20 öre bifogas. Inga permar expedieras, utan att beloppet först insändts antingen medels postanvisning eller ock i sparmärken (ej frimärken!). Efter erfarenheten från förra året, vilja vi enträget uppmana Iduns läsarinnor att med första insända sina rekvisitioner, på det de må vara säkra om att ej komma, sedan upplagan, som på förhand bestämmes, är slutsåld. Dem af Iduns läsarinnor, som sakna n:r 7 och 9 för detta år, meddelas, att dessa nummer komma att nytryckas på nyåret, för så vidt minst 100 anmälningar härom, åtföljda af rekvisition på permar, ingå. För öfrigt kunna öfriga. nummer af årgången erhållas till komplettering mot insändande af 15 öre i frimärken pr nummer. Med utmärkt högaktning af råg tillverkadt bröd, värdefullt näringsmedel, mycket lättsmält. cd S P I S B R Ö D många sorter, tillverkade af de bästa rudimaterier, oöfverträffade i välsmak och näringsvärde. Red. o. utgifvare af Idun.
Som de begge sista talarne velat försäkra Banken om detsamma sorn jag önskar, nemi. att den alltid måtte äga 10 millioner i grundfond eller öfverskott, men icke sett någon våda deruti, att berörde fond kan få uppstiga 220 Den 10 April. till hvilken summa som helst, hafva de yrkat den mening, afl densamma bör uppgå till minst 10 millioner, hvaremot den kunde få stiga derutöfver huru mycket som helst. Jag tror, alt om det också ej vore lika vådligt alt grundfonden öfverstege, som alt den understege förstnämnde belopp, lage likväl i ett sådant förhållande någon våda, enär i förra fallet Bankens behållning finge en mera tillfällig egenskap. Jag tror det vore bäst alt sädane öfverskott icke må kunna uppkomma, emedan behållningen då finge en mera tillfällig egenskap, och öfverskotleu kunna disponeras på ett mera ändamålsenligt sätt. Hr von Hartmansdorff, Äng.: För min del anhåller jag att få instämma med Hr von Hohenhausen och Gr. Gyldenstolpe, i anhållan, att ordet minst inätte i § införas. Jag tror ej vi behöfva frukta, att Banken varder alltför rik. Nyss var han i en sådan belägenhet, att man nästan misströstade om möjligheten att, ulan lån, kunna fä en tillökning i hans silfverfond, — och genast är man så modig, för alt icke säga öfvermodig, att man fruktar det Banken skall fä allt för mycket. Ma vi åtminstone uppskjuta våra farhågor i detta hänseende till nästa riksdag, då vi fä se, elter 3 års förlopp, hurudan Bankens belägenhet är. Den lyckliga handelsställuing, som nu visar sig, kunna vi icke antaga blifva stadigvarande. Den ofördelaktiga har varit så svår, att Banken på ett enda år måste utlemna omkring 2 millioner species. En tillkomst af 6- till 700,000 species på eli halft år bör då icke anses vara någonting så utomordentligt. Frih. Cederström:
Hela anmärkningen inskränker sig dertill, att en Redogörare, hvilken i Norri ge å Kronans vägnar uppburit penningar, och lefvererat dem till KrigsCommitteen i en sådan myntsort, hvilken lian icke hade fått tillstånd, alt i liquid såsom god Den 27 Maji. 429 betalning anse, blifvit ålagd, att tued penningarnes återbekommande, godtgöra Kongl. Majrt och Kronan beloppet med ett sådant mynt, sorn vore antagligt. Jag finner i denna behandling af målet endast en åsigt af allmänt väl, oell ett bemödande att förekomma för det allmänna en förlust, som eljest skulle kunna hafva detsamma drabbat. Sådant bör icke blifva föremål för anklagelse. Det är mig också bekant, att Kongl. Maj:t remitterat målet till Justitia?-Canzlers-Embetet, på det hvarken det allmänna eller den enskilte skulle tillskyndas något obehörigt lidande. Jag föranlåtes af sådan anledning alt yrka det 107 §:n äfven i detta mål icke måtte tillämpas. Friherre Wirsén, Gustaf Fredric: Om qo, 106 och 107 paragraferne af Grundlagen har vid denna Riksdag blifvit mycket taladt, det jag med tystnad afhört, ehuru eljest nog böjd, att äfven för min del i detta ämne våga ett omdöme. Men efter mina tänkesätt har jag haft en personlig skyldighet att hittills icke yttra mig, emedan äfven min Embetsförvallning för en kort tid, varit underkastad sådan granskning vid denna Riksdag, dervid tillämpning af 106 eller 107 §§. af RegeringsFormen kunnat finna rum. Jag vill ej heller upptaga en dyrbar tid med någon vidlyftig framställning, helst detta ämnes natur, mindre än något annat, känner någon gräns för olika åsigter; men när det ej mera är fråga om någon min sak och försva - 430 Den 27 Maji. ra, må det nu tillåtas mig yttra några ord om det allmännas, och om de mäns, som blifvit föremål för Höglollige Utskottets erinringar.