Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 1, ang:de tillökning af Utsk:ts tjenstemanna-personal; och Utlåt. N:o 2, i ani. af väckt motion om närmare bestämmelser i afseende på folkskoleafgiftens utgörande. Föredrogs och lades till handlingarne Lag-Utsk:ts d. 26 dennes bordlagde Utlåt. N:o 2, i ani. af verkställd granskning af R. St:rs Just.-Ombudsm:s embetsförvaltning från sednaste till innevarande riks-mötes början. Föredrogs Lag-Utsk:ts d. 26 dennes bordlagde Utlåt. N:o 3, i ani. af remiss utaf K. M:s Nåd. Propos., ang. ersättning till domare och målsegare i de fall, då flere härader hafva gemensam tingstad i brottmål. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att sorn, enligt ankomna prot.- utdr., den ifrågv:de K. Propos:n blifvit af Presteoch Bonde-St:n remitterad till Stats-Utsk:t, samt R. o. Ad. jemväl hänvisat densamma till nämnde Utsk., torde R. o. Ad. finna att det nu föredragne Utlåt:t ej erfordrade annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Ropades ja. Föredrogs och remitterades till Banko-Utsk:t Hr Åkermans, Fredrik, d. 26 dennes bordlagde motion N:ö 63, ang:de reorganisation af R. St:rs Bank. Föredrogs Gr. Anckarsvärds, Carl Henrik, motion, N:o 64, ang:de en underd. anhållan hos K. M. om utarbetande af ett fullständigt förslag till ny Riksakt. H. Exc. Hr Frih. De Geer, Louis: Ehuru den nu föredragne motionen är moderat till sin anda och bär vittne om Gr. Anckarsvärds alltid lågande fosterlandskänsla, kan jag likväl för min del icke undertrycka en önskan, att, med afseende på den unionella revisionsfrågans närvarande ställning, denna motion icke måtte till någon R. St:rs åtgärd föranleda.
“ Farväl då, och lycklig resa, “ gerimälte Olga med uppriktig och fast stämma. “ Men jag har något att be er om, herr de Rhé ... Ja, den här i guld infattade lejonklon, som ni bär som berlock ... Nå väl, jag åtrår den ... Den stammar från ett lejon, som ni fordom dödat i Afrika, icke sant? Jag är ett slags vilddjur, jag också ... Gif mig den; jag skall gömma den som ett minne af er. Julien lösgjorde den lilla berlocken och lade den i den unga flickans hand; men plötsligt grep han denna hand mellan sina och hviskade eldigt: “ Jag älskar er! Vill ni blifva min hustru? “ Olga befriade sakta sin hand, som behöll lejonklon; derpå lade hon sina armar i kors öfver bröstet och skådade utan synbar rörelse, länge herr de Rhé rätt i ansigtet. “ Nej, sade hon slutligen ... Och dock är ni den förste, som älskar mig och som säger mig det på ett sådant godt sätt. Men det är just derför som jag vägrar. “ Olga! “ utbrast Julien upprörd. “ Hör mig, “ återtog hon i det hon med en åtbörd af-bröt honom, “ och fatta väl skälet, hvarför jag säger nej ... Skälet är att jag ej känner mig värdig er och att jag skulle göra er olycklig ... Ni mins det der brefvet från er syster, som ni klagade öfver att hafva förlorat ... Nå väl, det är här, ni tappade det och jag har tagit upp det, och jag har läst det ... Er syster svarade på det förtroende, ni gjort henne om edra känslor för mig ... känslor som jag sedan länge anat ... Hon gladde sig deråt, såsom ett okonstladt och dygdigt barn, som hon är, men uti ordalag som kom-mit mig att inse, hvilken djup, hvilken förfarlig klyfta som finnes mellaji en verklig flicka och mig
— Eftertänkeligen visar oss Sweitz, det sköna Idealet af — en emot oss andra nästan obeväpnad Stat, som hvilar lika tryggt — 0111 ej på sina Lagar, dock på den fredälskande 108 Den 19 Januarii. Hökare Politikens och de mildare dygdernes garanti. Ja! hvem skulle tro det? Af en MedelStat, som af vida mägtigare Grannar respecteras, utan impositionen af de der stående Armeerne, hvarmed annars Folken hetungas till den grad, som icke låter tyda sig annorlunda än för en Demonslrations-fåfäuga hos Magter af första ordningen, från dem gradvis fortplantade intet äfventyr för de minst hemedlade, att icke svara mot deras Nummer i Rangordningen. Ännu! hvilkelo stördt rådrum att utan farhåga söka spara och återhämta Krafter, erbjuder oss icke en bättre Tidens anda, åt Verldens lugn antydd, i en, till origine, benämning, och innehåll, vördnadsbjudande Tractat, som visserligen , en Hjelte och Ädelmodet skänkt åt Mensklighetens trängtande behof af säkerhet och hvila, likväl är att anse som en Product, af den Seclets lärorikare erfarenhet, deni Politiken genom Catastropherne nyväckta sansning, som Henric den IV:s tidehvarf saknade, men som erfordras till realiserande af denna största af alla denne store Mannens stora Ideer, en Ära, som med detta biträde, vinkar till odödligheten, vår tids krönte Idjeltar; och hvilkas, detta Storverks fulländning, ännu omisskänneligen påkallar en ädelmodets Kraftyttring. Sluteligen vågar jag framställa min öfvertygelse derom; att ett ädelt Folk, sådant som det Svenska, vid intet Oeconomiskt företag skall förgäta dess förbindelse till Fosterlandets Söner, de der för dess anseende och bästa, så fördelaktigt utmärkt sig på Slagfältet. Den ig Januarii. 109 Friherre Koskull, Anders, yttrade sig sålunda :
Fram genom den u D g a segerskaran och in i den stora sten gången, där stegen nu hvila dröjande i tjocka mattor, och där väggarna äro dolda af draperier och skyddande taflor från Konstföreningen — ett vackert galleri, som bildar en värdig entré till balsalen. T y det är dock här, i stora börssalen, som intresset koncentrerar sig — stora börssalen, med sin dekorering i hvitt och guld, med sin gammalmodiga, men vackra belysning af hundratals stearinljus och sina stora speglar, infattade i grönt. Så småningom samlas här en glänsande skara. Lysande uniformer och ordensprydda bröst buga sig för charmanta 189S toaletter, man pratar, konverserar och presenterar och intager för öfrigt en afvaktande hållning. Hvad väntar man på? Nu stämmer stråkorkestern upp den härliga marschen ur » Midsommarnattsdröramen », dörrarne slås upp i salens nedre ända, och föregången af vid receptionen fungerande damer och herrar sväfvar en sky af kvinnlig ungdom och fägring fram mellan åskådarnes leder, en sky skiftande i regnbågens alla färger. På nytt slås dörrarne upp och segrarne från vestibulen tåga fram — triumfatorer i skönhetens spår. Tillsammans recipiera ett 80 tal damer och ett 60-tal herrar. Orkestern spelar upp en sprittande Waldteufel, och inom ett ögonblick ha dess toner spunnit ihop en glänsande virfvel af par, som dansa ner utefter salens hela längd och sedan i en lifligt konverserande procession långsamt skrida upp till valsens utgångspunkt. På nytt inträder er paus, fylld af väntan, hvarunder man ordnar sig på tvänne oregelbundna kolonner utefter salens längd. Så ljuda folksångens toner, och konungen och kronprinsessan Lovisa, de öfriga danska furstegästerna samt kronprinsen och prinsarne Carl och Eugen, företrädda af ordens styrande mästare och öfriga funktionärer samt åtföljda af uppvaktning, inträda i salen, leende och helsande till höger och vänster de djupt bugande skarorna. Konungen själf deltager icke i dansen, utan går omkring och samtalar vänligt med de äldre damerna eller försvinner in i det kungliga buffetrummet, men de andra kungliga personerna kasta sig genast från början midt in i dansens virflar.
Inom Norra Wedbo härad hafva vid egendomen Näs, som äges af undertecknad, samt Fidei-commisset Gripenberg, som förvaltas af en utaf länets driftigaste landthushållare, Herr Baron Axel Hermelin, blifvit inköpta ädlare djur, på sednare stället af blandad Engelsk och Holländsk race. Jag har anledning tro att dessa exempel icke äro de enda i sitt slag, ehuru liera icke kommit till min kunskap. I öfrigt hafva, i följd af årsväxternes beskaffenhet den sednare tiden, hastiga förändringar i ladugårdsbesättningarne kunnat undvikas och afsättningen af Iadugårdsprodukter, isynnerhet på hufvudstaden, har varit liflig, äfvensom priserne på dessa artiklar i stigande. Skogarne. Sedan tvänne uppgjorda planer till införande af trakthuggning å länets enda större samfällighetsskog, härads-allmänningen Holaveden, i anseende till anmärkte felaktigheter, blifvit förkastade, skulle länets nya Jägmästare lägga hand vid denna förrättning, då likväl ett oförutsedt hinder mötte i det att råmärken befunnos rubbade och förkomne; så att ny utstakning och rörläggning af de yttre gränserne blef nödig. I anseende till bevakningens otillräcklighet är emellertid den vackra skogen utsatt för nästan årliga brandstiftningar. Länsstyrelsen har derföre uppmuntrat intressenterne att sjelfve deltaga i bevakningen, men förslaget vann ej bifall. Genom varningar och påminnelser dels om de i lag utsatte belöningar åt den, som upptäcker anstiftarne af skogseld, dels de stränga straff, som följa på dessa brott, har man äfven sökt motverka fortsättningen af ofvannämnde oskick, äfvensom förhållandet föranledt till den åtgärd att åt utsyningstagare i främsta rummet anslå den förbrända skogen. Angående tillståndet med planteringarne å Wisingsö, hvilka stå under särskild styrelses uppsigt och förvaltning, har den på stället vistande tjenstemannen meddelat mig en summarisk berättelse, hvilken jag här införer:
Men ”himlandet” kunde äga fler än en betydelse. Äfven synes det, som hade han mot slutet af sin lefnad blifvit mera envis och sjelfrådig; till och med emot Thorild sjelf. I ett annat bref till samma Fru, om samma poem, säger han: ”Jag har ändrat; men ej allt efter Thorild. Han vill ock, att jag skall skrifva ett företal och explicera mig: jag svarar, att den, som ej förstår det, kan läsa om igen”. Likväl skref han sedermera företalet. I sina tidigare och bästa dikter hade han oinskränkt fogat sig efter Thorilds granskning. Alltid fortfor dock för denne vän den beundran, som bevittnas af flera bland de verser och biljetter, dem Enkan låtit trycka. Så t. ex. denna påskrift i ett till Thorild föräradt exemplar af ”Året 1783”: Jag Dig ett offer helga ville; Din ljungeldsblick det strax förtär Men håll! det tänds ej för ditt snille; Det endast för ditt hjerta är. Visst underlät han någongång, att skrifva honom till i lika högtidlig ton; – såsom i denna inbjudning: O, Skald och Vän! Om F – n, som rider hvarje Snille, Dig ej anammat än: Kom snart – med Dig jag tala ville322. Men han ersatte det, vid andra tillfällen, desto kraftigare. Ett sådant erbjöd sig en afton, hvarom jag hört en af hans förtrognare bekanta förtälja. Thorild hade på ett värdshus, först efter vanligheten genom en mängd af de gnistor, som i umgänget alltid sprakade från hans snille, och tillsist genom föredrag af sin då nya ode ”Champagnevinet”, hänfört sina åhörare till det högsta. Lidner, framför alla lyftad till nionde himlen, försvann obemärkt; men återkom efter ett ögonblick från rummet bredvid med en gullknapp-sirad och ståtlig käpp med krökt handtag, hvilken han framräckte åt Thorild, knäböjande och deklamerande: Så krokig, som min rygg, jag denna käpp dig ger; Och är det ödets fel, om jag ej skänker mer Åt den, jag Peru skänka ville! Men all den rikedom, det stolta Peru ter, Kan ej belöna Thorilds snille. I detsamma ropades utanför dörren:
Förordningen den 9 Maj 1835, angående hvad iagltagas bör vid handel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva. Ståndet vidblef sitt förut fattade beslut och lade Utlåtandet till handlingarne. N:o 173, i anledning af återremisser’ utaf åtskillige från nämnde Utskott afgifne Betänkanden. Ståndet lät, i hvad detta Utlåtande Ståndets återremisser rörde, bero vid de öfriga Riks-Ståndens beslut, och lade Utlåtandet till handlingarne. S. D. Föredrogs åter och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 127, i anledning af återremisser å sistnämnde Utskotts Betänkande JNT:o 99. S. D. Aid förnyad föredragning af Ridderskapets och Adelns sedan den 20 i denna månad på bordet hvilande Protocolls-utdrag, med inbjudning till de öfrige Riks-Stånden att, i likhet med hvad Ridderskapet och Adeln iagttagit, bestämma införselsoch utförsels-tull å alla de varu-artiklar, hvarå förbud mot införsel eller utförsel ansetts böra bibehållas, för den händelse, alt Kongl. Maj:t skulle finna för godt upphäfva förbudet å en eller annan artikel. Denna inbjudning blef af Ståndet antagen; och skulle frågan om bestämmandet af tull å de varu-artiklar, hvarå ineiler utförselförbud ansetts böra ega rum, af Ståndet framdeles behandlas. Från Hög lo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Banco-Utskoltet Herr Rosenblads, Bernhard, denna dag afgifne motion om skyndsam verkställighet af Rikets Ständers beslut, angående förhöjningen af Manufactur-Discontens Creditiv på Rikels Ständers Bank. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 22 sistlidne December och den 20 dennes på bordet lagde Batänkanden: N:o 22, i anledning af väckta motioner med förslag till hämmande af gesällers kringvandrande.
Anatomiskt och zoologiskt museum, med dertill hörande särskild Vaktmästare, m. m. syntes vara beräknadt att åvägabringas i en skala, som mera passade för ett universitet, än för ett landtbruksinstitut. Skeletter och öfriga för undervisningen vid Alnarp nödiga preparater ansåge Komitén kunna med lätthet och mindre betydliga kostnader erhållas genom aftal med anatomi-vaktmästaren i Lund, som väl, likasom öfligt vore vid andra universitet, åtoge sig att emot särskild vedergällning preparera och uppställa de för institutet erforderliga skeletter af husdjur, m. m. 4:o. Den för institutet föreslagne betjening, med inberäkning af såväl anatomisom laboratorii-vaktmästaren, skulle vid Alnarp medtaga en summa af 3,500 Riksdaler årligen, uti hvilken Komitén funne någon inskränkning jemväl i andra afseenden än det redan anförda kunna göras, enär två särskilda personer upptagits för tillsynen och skötseln af värme-apparaten, hvilket syntes vara icke allenast öfverflödigt, utan äfven mindre lämpligt. 5:o. Institutets kosthållning vore, enligt Komiténs tanke, serdeles dyr. Af de betalande elevernas afgifter, uppgående till 14,400 Riksdaler, skulle, efter afdrag af beräknade kostnaderne för deras underhåll 10,950 Riksdaler, årligen endast återstå 3,450 Riksdaler. Emedlertid och då denna summa syntes Komitén kunna betäcka omkostnaderne för städning och uppvärmning af elevernas rum, m. m., torde afdrag böra göras å kostnaderne i allmänhet för ved och betjening m. m. vid institutet. Lärlingarne åter borde med sitt arbete åtminstone godtgöra födan, vare sig att dagsverkspriset eiler kosthållet beräknades högt eller lågt. 6:o.
Ofvanbesagde arrenden förvandlade till spanmål efter medium af sistförflutna 5 årens markegångspriser motsvara nemi. det enligt 1736 och 1743 årens kontrakter 139 daler 3 öre, beräknade efter 3 daler å r:drn 5 tr. 28 kpr. det enligt 1767 års kontrakt, eller kungsgårdens ränta 40 tr. 7 kpr. och det enligt 1787 års dito 63 tr. 14 kpr. hvaraf synes att det nu utgående arrendet 180 tunnor är det högsta som hittills under loppet af öfver hundra år för oftaberörde kungsgård erhållits, och då derjemte i betraktande tages att detta arrende utgör mer än fyra gånger den efter skallläggningsgrunden bestämda räntan samt alt, efter betingandet deraf, en arrendator kommit på obestånd och alt derförutan und. ansökningar gjorts om anstånd med detsammas betalande: nemi. af löjtnant Laurents borgesman för är 1818, och af arrendatorn Wibom så väl för år 1822 som för år 1826, utvisande att svårigheten mött för utbe kommandet deraf, lärer alltså kunna antagas, alt merbesagde arrendebelopp är det högsta som, med afseende å en arrendators bestånd, kan för kungsgården erläggas eller bör fordras. Af detta, och då under Askers arrendetid, arrendebeloppet, så vidt bär kändt är, blifvit riktigt och utan invändning utgjort, synes väl som det snarare skulle föranleda till vinst än förlust för kronan, att bevilja den sökta förlängningen af arrendeåren; men som deremot förekommer, att en så utsträckt arrendetid icke finnes i författningarne om kronolägenheters utarrenderande medgifven, samt något särskildt erbjudande till förmän för kronan af enkan Asker icke gjorts, som kan gifva stöd för undantag derifrån, utan de odlingar, som å kungsgården gjorts, varit en skyldighet, enligt arrende-kontraktets stadgande under 2:dra punkten, torde K. coll-.m, af denna anledn. och för öfrigt på de af K. behde och kronofogden i orten anförde skäl, ändock afstyrka nådigt afseende å de gjorda und. ansökningarne.
Herr Törneblad, Carl Petter; !N:o 1861 Herr von Hartmansdorff, August* Hvaraf handt, att sedan de 6 Supplean-3, ternö bland Ordinarie Redumöterne inträdf, 4 Vaéåhcef bland de senare likväl för närvarande ägde rum • i anledning hvaraf och då ett antal ät 4 Supplfeanter hädanefter syntes vara tillräckeligt, Herr Grefven och Ländt• Marskalken heinställdej om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga å hästa mandag den 22 dennes förmiddagen Utsälja 4 Ordinarie Eedamöter och 4 Suppleanter i förstärkta Stats" Utskottet. Bifölls Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog derefter, att åtta namn måtte å hvarje Val - Den Ig September e. m. Sedel uppföras samt de 4 personer, sorn erhålla de fleste rösterne, blifva Ordinarie Ledamöter, och de 4, hvilka bekommit det största antal röster dernäst, varda Suppleanter. Bifölls. företogS till pröfning StatsUtskottets ej mindre den 26 sistlidne Maji under Nm 181 afgifne, samt den 6 sistledne Juni! eftermiddagen på bordet Iagde, Betänkande öfver åtskilige af Riksens Ständers Revisorer åren 1820 och 1822 framställde och af Utskottet upptagne anmärkningspuncter, rörande Allmänna Magazinslnrättningens förvaltning, än ock den 4 dennes under N:ö 471 meddelte, samt den 16 derpå följde eftermiddagen på bordet Iagde Utlåtande öfver de vid förstnämnde Bet tänkande gjorde anmärkningar. Friherre Fock, Berndt Willielm, anförde Skriftligen: (Se Bilagan Nio 1.) Herr Grefven och LancltMarskalken gjorde proposition till bifall af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtanden, hvilken proposition med Ja besvarades.
Jag har begärt ordet för att be svara Gr. Björnstjerna. Den ädle Gr:n har ansett det vara R. o. Ad. värdigt att till K. M:t uttala en åsigt. Det vore visserligen väl, om så kunde ske, men då åsigterna äro så delade att, äfven om en majoritet kunde vinnas, densamma sannolikt hlefve så ringa, att den ej kunde anses som ett uttryck af R. o. Ad:ns åsigt, och således icke heller gifva regeringen något stöd, anser jag förslaget olämpligt. Minst af allt torde R. o. Ad. nu kunna antaga nya grunder, hvars syftning man så här på stående fot icke så noga kan granska. Det enda man kunde göra, vore att, som Frih. Klinckowström sagt, återremittera Betänkd; men då Gr. Björnstjerna försäkrat att detta icke skulle tjena till något, torde äfven detta vara olämpligt. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag att R. o. Ad. icke måtte fästa något afseende vid det förslag, Gr. Björnstjerna framställt. Gr. Sparre: Utan att vilja inlåta mig i svaromål på Frih. Klinckowströms finesser, ber jag att få nämna att jag sade 25,000 man, och så uppgifver äfven försvars - 120 Den 7 Maj e. m. komitén. Om också styrkan kunde uppbringas till 30,000 man, så torde man icke få räkna på mer än 25,000. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till TJtsk:ts förev:de förslag, dels af Gr. af Ugglas, att R. o. Ad. skulle fatta ett beslut af följ:de lydelse: »Då de uti K.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, på sätt Hr Gunther anmärkt, frågan redan blifvit genom 3 Stånds beslut afgjord, så att R. o. Adis beslut föga inverkade derpå, men att hinder likväl icke mötte för att, i öfverensstämmelse med Frih. Cederströms yrkande, afslå Utsk:s mern., samt hemställde derefter, enär bifall d detta mein. ej blifvit vrkadt, om R. o. Ad. behagade afslå detsamma. Ropades starka nej, blandade med ja. Propos. å bifall lill förevar, mern. blef sedermera framställd och med ja och nej besvarad. Hr von Hartmansdorff, Aug.: För min del anser jag det vara temligen likgillligt, antingen man antager detta förslag eller icke, ty man kan icke veta huruvida en fullmakt är egenhändigt underskrifven, men man vet om en ansökning eller inlaga är det, så framt egenhändigheten är betygad af någon känd person. Men enär R. o. Ad. icke beslutat öfver frågan, och något beslut måste fattas; så anhåller jag vördsamt, att propos. mätte framställas på LagUtsk:s belänk. R. o. Ad. må afslå eller bifalla detsamma, så finnes dock ett afgörande, och de 3:ne Ståndens får gälla hvad det kan. Men att afslå detjemkningsbetänk. som framställes i hänseende till 3 Stånds beslut, anser jag icke vara lämpligt, då Ståndet för sin del ännu icke på något sätt afgjort saken. Frih. Cederström: Det är inbjudningen i betänk. N:o 64, som bör afslås, hvaremot LagUlsk:s första betänk, i frågan, deri förklaringen afslyrkes, bör bifallas. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Då meningarne synas vara delade om hvad som i sak är det rätta, men något resultat icke kan följa af R. o. Ad:s beslut, hemställer jag, om ej det vore bäst alt förklara, det R. o. Ad. later vid de öfrige Ståndens beslut bero. Den 30 Januari. 639 Hr Printzenskjöld:
Af de i denna fråga hörde ingeniörer yttrade Hobert Stephenson: »Olika »spårvidd är ett svårt bildt, i synnerhet der trafiken är stark.» — Wyndhatn Halding: »Olika spårvidd på samma väg verkar dertill, att inom sex månader Stats-Utskottets Memorial M 77. 35 »någondera måste vika.» Baden, der först efter pröfning af en komité af ingeniörer, som förut gjorde resor i England, Frankrike och Amerika, en spårvidd af sex fot antogs, liar sedermera, med stora uppoffringar, denna spårvidd ändrats till den i grannländerna antagna eller 4,83 fot, för att slippa omlastningar. Frågan 2 0: örn alla föreslagna statsbanor byggas med lika spur, kan då någon betydlig förminskning af den totala rörelsematerielen, eller andra besparingar, för dem alla uppstå? Trafiken å längre banor är ofta mycket omvexlande, så att under vissa tider af året på vissa ställen, för att hastigt kunna expediera anmäldt gods, en betydligt större rörelsemateriel erfordras, än för den annars vanliga trafiken; och delta förhållande kommer här i landet att i mycket hög grad inträffa i anseende till våra i olika provinser mycket olika produktionsförhållanden. Så lärer spanmål komma att transport ras mest under senhösten och tidigt på våren; malm, tackjern och ved deremot under vintermånaderna. En mycket talrikare reservmateriel behöfves fördenskull, så vida man ej genom att för hela landet begagna samma spårvidd, kan sammandraga en tillräcklig materiel, der den för tillfället bäst behöfves.
D e t hade morgonens sista timmar fört med sig, sedan hon de första timmarne efter hemkomsten från balen frossat af en framtidslång lycka. Han skulle k o m m a i dag fram på förmiddagen, men det skulle ej bli så, som hon, som de båda först tänkt sig. H o n skulle icke jublande flyga honom till mötes, icke slutas i hans kraftiga armar och höra honom om o c h o m igen säga, att han älskade henne. Detta var endast för de unga — och hon var j u i lifvets höst! I lifvets höst, med alla pulsar slående af längtan, med själen törstande efter lifvets l y c k a! Oeh just han var hennes lycka o c h ingenting annat. Så ungdomsfrisk o c h varm med sina tjugusex år, så manlig o c h ändå så drömmande vek. D e t hade varit som att läsa i en tjusande b o k sida för sida, att se, hur han utvecklat sig o c h älskat — älskat henne. H a n visste nog, att hon var äldre, men det betydde ingenting för honom — eller hade han glömt det? O c h så hade hon i går med glödande kinder o c h klappande hjärta lofvat att bli hans hustru, o c h i dag skulle hon taga tillbaka sitt löfte, därför att hon inte kunde uthärda att bli gammal o c h glömd. D e t ringde på tamburdörren, o c h hon spratt häftigt till. Jungfrun kom strax därefter in och anmälde, att herr Berner önskade tala med henne. F ö r honom, som väntade där ute, föreföll denna kvart af väntan som en evighet på brännande k o l; för henne, som kämpade där inne, var den som några korta minuter, o c h när hon slutligen stod framför honom i förmaket, visste hon ej, hur hon ämnade säga det. Hans unga friska ansikte rodnade af glädje, och han sträckte båda armarne m o t henne. » Julie! » H o n såg på honom, o c h hans armar sjönko ned, o c h han upprepade förskräckt: » Julie! » H o n stödde sig m o t den höga ryggen af en länstol. H o n försökte göra sin röst stadig, när hon s a d e: » Hvad skall ni tänka o m mig, när ni får