Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. först till bifall och sedan lill afslag ä detta morn., meri sorn dessa propos:r med starka nej, blandade med några ja, besvarades, begärde Hr Landtm., att, ifall en förändring af hvad Ulskrn föreslagit, på grund af Hr von Rosens anmärknrr, c. risa ges böra äga rum, en bestämd ledaction i sådant afseende måtte uppgifvas. Hr von Hartmansdorff: Jag tror visserligen, lika med Hr von Rosen, att åtskilliga händelser kunna inträffa, då detta mom. alldeles icke dr användbart. Här är t. ex. icke Dc 11 >5 Mars f. m. 513 icke bestämdt huru förhållas skall med stjufbarn. Men det torde vara nog svårt alt i denna författning införa sä bestämda stadganden, att alla möjliga händelser blifva uppräknade. Om Ståndet derföre ville tillåta den ordförändring, att framför orden ”minderåriga barn” infördes ’’l allmänhet böra,” så att mom. började sålunda: ”1 allmänhet böra minderåriga barn” o. s. v., tror jag det föreslagna stadgandet kunna antagas. Hr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade antaga Utsk:ns förslag i förevar. 2!a mom. med den redactionsförändnng, som Ilr von Hartmansdorff nu föreslagit, hvilket bifölls. 3:dje momentet. Hr von Hohenhausen: I detta mom. förekommer stadgande när Statens skyldighet att bekosta fattigvård vidtager, — ett stadgande, som, om det antages och stadfästes, skall bilda en hel här af fattiga , hvilka böra på Statens bekostnad underhållas. Man har velat minska vår arraee, men här tillskapar man en annan aimee att på Statens bekostnad underhållas, hvilken amice, ehvad den än må kunna användas till, dock icke kommer att bidraga till landets försvar. Det är lätt alt se hvarthän det skall leda.
För min del kan jag, efter hvad Qr. v, Hermansson yttrat, då hans uppgift ej kan betviflas, ej finna annat, än att, då han af en slump misstagit sig och de öfriga rösterna blifvit afgifna, såsom betänk, visar, det är en verklig slump, sorn förorsakat, att (5 röster äro för och 5 röster emot befrielsen , och att icke motsatsen inträffat. Jag slutar med att till R. o. Ad., såsom sjelf bland de förfördelade och således icke deltagande i beslutet, med fullkomlig trygghet öfverlemna afgörande! af denna fråga. Jag yill blott tillägga, att jag hyser det enskilda tänkesätt såsom riksddagsman, att yttranderätten icke kan i någon mån vara hotad med inskränkningar, om det språk, hvarpå man yttrar sig, bibehålles inom sedlighetens, anständighetens och yärdighetens gränsqr. Jag tror, att yttranderätten står i öfverensstämmelse med den högsta gärd åt sanning och med den värdighet i uttryck, sorn under sekler utgjort en stämpel på detta Stånd. Jag förenar mig med Frih. af .Nordin. Hr Silfverhjelm, Carl Adam: Jag går att yrka R. o. IVths bifall till Utsk:s betänk. Jag gör det icke af det skäl, att jag gillar personliga förolämpningar eller ett oskickligt framställningssätt; jag gör det deremot af det skäl, att jag icke anser R. o. Ad:s ära pä det sätt vara förnärmad, att den fördrar ett försoningsoffer. Jag vill icke advocera för Hr Crusenstolpe; jag vill icke heller afgifva något omdöme öfver meningen med hans uttryck. Denna mening är likväl så odeciderad, att den sig reserverande minoriteten i Utsk., med undantag af Hr Blomstedt, icke förmått motivera sin mening.
H. skall l^da som föijer: iVIisskandel, som i 5-<) eller 3o ^ZZg.s, ^rr oek förlustelse elter 36 mä ej ätalas af allmän åklagare, der ej mälsegande krottet till sädant ätal angilver, eller det klilvit förölvadt ä tid eller ort, som i 9 6crp. / ^ eller i3 Laf>. i/j nämnd är, eZZer emoZ ^/rZr/rvrrorr. / rvrZZ rr/-/»ZZgom/6 /er/, wZZ/'/ode/' eZZe,' Ermrror/cm. Vallande, som i 35 ^ sägs, mä ej ätalas al annan, än mälsegande. ^o/rZ/. lVadrA/r I>o//or-rro/r, lV:o §A. </:o 22 6a/). § andra8 salunda, g dd vid slutet tilläMes: AS/V/arA>i//raar/6//, att aä^oa /(-/'6 aa >ir//at ^/<)> /aaa ö/o/r§/«//(/s§, os/r are(//"o>(/6 öao/tet ad^oav (/or// //rrvts i/eaaraAXnraaaea ///-r-st. 10:0 22 6a/-. 22 L*. ändras salunda, att vid slutet tilläAAes: Dos/? /-ra /-aott, /raa/'o r / r/srr/ra L' 8'a//r/t ä>, 6/ a/a/a>5 a/" aaaaa aa mä/LSAaar/e, r/ra6/ ^ar/a filett ä r/Ä/rä/r eAsadoar. n:o 2.) 6a/-. 3 L^. ^ »rom. Ii ull l^da:
Af Kongl. Brefvet den 20 April 160.'! samt öfriga till Utskottet ingifna ämnet rörande handlingar, har Utskottet inhemtat, att, då i Bohus län frälsehemman öfvergått till ofrälse man, hvilken såsom sådan ansågs icke kunna utgöra det hemmanet ålagda rusttjenstbesväret, så länge detsamma skulle genom personlig tjenst utgöras, en särskild afgift i stället blifvit dessa hemman pålagd, som under benämning af odelshalfva uppbördsel med 24 öre silfvermynt för hvarje tunna landskyld eller hvaije lispund smörränta ännu frän hemmanen utgår, och således till storleken bestämmes efter hemmanens beskaffenhet. Enär emellertid under tidernas lopp och vid ininskadt penningevärde samma afgift befanns icke längre tillfullo motsvara rusttjenstbesväret, föranledde detta missförhållande, då är 1685 bätsmanskontrakt med länet upprättades, att endast tvänne mantal af ifrågavarande hemman lades till en rote. under det att al öfriga rotering underkastade hemman 3:ne mantal sammanslogos till hvarje rote, sä att rustningsbesväret blef hälften drygare för ofrimans frälsehemman, än för de öfriga. Att äfven denna ofrimans frälsehemman ålagda högre beskattning tillkommit såsom ersättning till Kronan för den rusttjenst berörda hemman ansågos icke kunna utgöra, ädagalägges ej mindre af förberörde Kongl. Bref, än genom flere af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet och Kongl. Kammar-Kollegium gifna utslag och utlåtanden, äfvensom andra punkten af det med länet upprättade bätsmanskontrakt, samt länets räkenskaper, deruti inom de särskilda fögderierna, odelshalfva uppbördsel i allmänhet tydligen angiIves. såsom ;’i stället för rusttjensten^ utgående.
Då behofvet af särskildt statsbidrag till ordnande af själavården för befolkningen å ifrågavarande ort icke blifvit i vederbörlig ordning ådagalagdt, anser sig Utskottet, i ärendets så beskaffade skick, • icke kunna tillstyrka Rikets Ständers bifall å motionärens framställning. 10:o Uti en annan hos Bonde-ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion har Per Mattsson från Wester-Norrlands län begärt, att Rikets Ständer måtte bevilja dels 3,000 R:dr för en gång till inköp af boställe åt en blifvande predikant i Trehörningssjö kapell af Gideå pastorat samt 400 R.dr, allt Banko, såsom årligt understöd till predikantens aflöning intilldess kapellagels innevånare sjelfve förmå att predikanten aflöna. Af ett motionen bilagdt sockenstämmo-protokoll inhemtas, att ifrågavarande kapell är beläget i en ofruktbar, af missvext ofta hemsökt fjällbyggd, med en befolkning af 500 å 600 personer och med ett sammanlagdt skatletal af endast 2y\ mantal eller 101 seland, samt att, i anseende lill befolkningens fattigdom, blott ett ringa bidrag till predikantens aflöning kunde af densamma utgöras, hvilket bidrag, om, efter sockneboernes önskan, predikanten jemväl blefve folkskolelärare, skulle kunna, med inberäkning af folkskole-afgiften, uppskattas (ill 200 R:dr Banko eller något derutöfver. Bih. till B. St. Enär, enligt erhållen upplysning, förevarande fråga jemväl är, medelst underdånig ansökning, gjord anhängig hosjKongl. Majit, som i Nåder låtit remittera handhngarne till vederbörande embetsmyndighet för afgifvande af underdånigt utlåtande i ämnet, har Utskottet, då Irågan således'är bragt under Kongl. Majits Nådiga pröfning, funnit sig böra hemställa, J ° att den väckta motionen för närvarande ej må tili någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. liro Al Kongl.
Den ind lta soldaten ingår i armén i förhoppning att under större delen af året få använda sina krafter till sitt och sin familjs uppehälle. Just denna utsigt till framtida oberoende gör, att den indelta armén erhåller till rekryter det bästa oeh raskaste folket i hela landet. Om soldaten nu för längre tid skulle dragas från sitt hemvist, blefve han icke i stånd att sjelf sköta sitt torp, han blefve då ruinerad, hustru och barn blefvo fattighjon och rotehållarne fingo underhålla dem och sköta torpet. Genom en sådan förändring måste så mycket missnöje uppstå, att hela indelningsverket snart deraf skulle störtas. Vår indelta armé kan icke användas till annat än det, hvartill den nu är afsedd, en lämplig stam för beväringen. Men derför fordras, att beväringen skall vara någorlunda väl öfvad, ty bättre är att gå i fällt endast med stammen, utan all beväring, än att uppblanda denna stam med en massa oöfvade trupper. Resultatet blefve i båda händelser det, att landet ginge förloradt; men i förra fallet dukade man under med heder, i det sednare blefve nederlaget förenadt med skam. Jag behof ver blott erinra om huru under år 1848 den lilla väl ordnade Piemontesiska hären under hela sommaren gjorde Osterrikarne segren stridig, men när den år 1849 flerdubblades genom oöfvade friskaror, då kunde den icke hålla ut i mera än 5 dagar. Samma orsak, samma verkan visade sig under sista Danska kriget. De Danska soldaterna, ehuru käcka, kunde icke användas på fältet, utan nedskötos overksamma bakom Dyppels sandvallar. Jag gjorde under denna sorgliga tid ett besök vid Sonderburg och hade der tillfälle att samtala med Danska arméns utmärkte, blott allt för tidigt fallne, stabschef. Han yttrade till mig: »man säger, att vi böra gå anfallsvis tillväga; ja väl, skaffa mig blott soldater och vi skola göra så, men med dessa hedersman, inser hvar och en att det är omöjligt.» Icke utan en viss förundran har jag hört en högre officer, Frih. Klinckowström, förklara, att beväringens nuv:de Den 7
För sigtet och hindrade skottet. Bland bladen drog en isande flägt, Som komme Vintern, den kalla, Som sade dess susande andedrägt: Än får ej den mägtige falla! Först vill jag andas frost på hans krans Och rost på hans härdade klingor, Först vill från steppen jag hemta till dans De hvita, yrande flingor. Hans fall på ärans och segerns höjd Ej båtade Ryssland, mitt rike; Först måste jag bädda i snön med fröjd Den här, som ej hade sin like. Stenbocks kurir. Är det den vilde jägarn, Som sätter af i sträck? Ur stugan tittar bonden Med undran och med skräck. En mörkblå ryttarkappa Som i en blixt han ser, Pistoler, elghudskyller – En kronans officer. Stortidender för visso Den för, som har så brådt. »Gud hjelpe oss, med dansken Har säkert slaget stått!» En ängslig fråga, vågad Af gamle fader Lars, Bak den försvunne ryttarn I tomma rymden bars. Han redan är långt borta Liksom en skjuten pil, Ännu i natt han hinner Väl några goda mil. Ej ro, ej rast, ej hvila, Så heter hans paroll, Och efter honom stupat En häst för hvarje håll. Af Skånes våta lera Hans drägt är fullbestänkt, Ur Smålands gråstenshällar Hans fåle gnistor sprängt, På Roxens tärda isar Han nyss för lifvet stridt, Bland Sörmlands hala backar Nu brusar fram hans ridt. Den forne nummerhästen, Af skum och blod betäckt, Tycks gripen af en ifver Med ryttarens i slägt. Han också stått i ledet Och offrar glad sin hud För att i morgon bära Till Stockholm Stenbocks bud. Ja, vissten I det bara, I Sverges spridda tjäll, Der bön om seger sändes Med psalmen upp i qväll! I djupt försagda hjertan, Ja, anaden blott I, Hvad dessa hofvar sade, Som dånade förbi! För första gång på länge Göt Mars-sol ut sitt gull På Stockholms stad, då vakten Fick brådt vid Södertull. »Kurir ifrån gref Stenbock!» Upp flyger bommens slå För ryttaren och hästen, Halfdöda båda två.
om året) i syiinerliet i de större städerna, och att den långa och anstriingande dagliga tjänstgöringen i de flesta fall iitesluter inöjli.gIieten af andra förtjänster, frainhiilles därpå af inotioiiaren, som äfveii visar telefonisternas prekara ställning och i aiilecliiiiig daraf y ttrar, att det vore icke Blott ett billzgltets%taft ett ruttfärdigkets7c1-af att söka bereda dem en något iner tryggad stlillniiig. P % ' giiiind af de skäl lian anfört för behöfliglieten af förbiittrade esistensvillro~ för telegïafverlrets svagast aflönade kvinliga personal, beggr motioiiiiren, att wriksdagen måtte besluta, 1) Att om lägsta lönegraden för telegrafist icke anses kiiiina bibehallas vid ' sitt nnyaraiide belopp (900 kr.
K a n ditt trofasta sinne n u ej finna sig uti att offra n å g r a a f dina korrespondenter, så försök åtminstone att minska bref-freJwensen. G ö r t. e x. — två gånger o m året till hvarandra. Margit. Från Iduns läsekrets. » Gamla familjeflickor. » (Med anledning af Elviras uppsats i D:r 1-1.) Goda Elvira! Hjärtligt tack för ert vänliga intresse att vilja förbätta de » gamla familjeflickornas » ställning, eller rättare, söka skaffa dem en sådan. Jag vill nu ej tala om dessa fåfänga, ytliga och sladdrande damer, hvilka förnöta sitt lif med att springa på visiter eller vara » rysligt fliti ga » med onödiga fantasiarbeten, de äro ej värda en aktad ställning; utan jag menar dessa goda och arbetsamma kvinnor, som med eller mot sin vilja blifvit » gamla familjeflickor ». De äro förbisedda, icke allenast i samhället, utan äfven i familjen. Ni misstar er dock om orsakeri härtill. Del är icke deras ogifta stånd, som föraktas, — så gammalmodiga åsikter har ingen nu för tiden — det är deras Icke ajlönade arbete, som anses alldeles värdelöst. Den, som icke förtjänar penningar, anses ej heller förtjäna erkännande, knappast tacksamhet. Här ett exempel bland många. Uti en familj finnas tre medelålders döttrar, däraf den ena är gift, den andra är telegrafist, och den tredje ägnar sig åt arbetet i föräldrahemmet. Modren är sjuklig och gammal, behöfver jämn tillsyn och sällskap, deras enda tjänstflicka är okunnig, Hilda får därför ständigt öfvervaka, oftast själf förrätta alla sysslor i hemmet. Hon lagar maten, bakar, stryker, städar och håller i ordning familjens kläder och linneförräd, är dessutom ofta » hjälp » hos syster Fanny eller » svägerskan », när dessa hafva sömnad, byk eller annat stök. Med ett ord, hon utöfvar ständigt en nyttig och oegennyttig verksamhet. De nöjen, som bjudas henne, bestå mest uti att roa syskonens småbarn eller att underhålla ett par gamla tanter, som hälsa på mamma emellanåt. Hilda är intelligent, med vaket intresse för dagens frågor och skulle bra gärna vilja vara med i någon förening för välgörenhet eller litterära intressen eller a. d.
Höghet Kronprinsen och Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan afslulade giftermålskontrakt hade bordt till Rikets Ständers kännedom företes. Då Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet bifallit Utskottets utlåtande uti denna punkt och Utskottet icke finner sådana skäl vara anförda, som kunna till ändring deraf föranleda, får Utskottet, sitt förut afgifna utlåtande vidblifva. Vid 4:de punkten, rörande tillökning i anslaget åt D.D. K.K. H.H. Arffurstarne, hafva, uti Borgareoch Ronde-stånden, som återremitterat berörde punkt, anmärkts hurusom då Kongl. Majit icke funnit i nåder godt att hos Rikets Ständer begära tillökning i detta anslag, Utskottet icke eller bordt derom något föreslå och inlåta sig i bedömandet af behofven, om hvilkas tillvaro Utskottet icke kunnat ega erforderlig kännedom; men som denna punkt blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet bifallen och Utskottet icke finner skäl anförda, som kunde verka till ändring deri, får Utskottet sitt redan afgifna utlåtande vidblifva. 8:de punkten, innefattande Utskottets hemställan, att alla de å lista Hufvudtileln varande utgiftssummor, deruti förändring icke blifvit föreslagen, mätte till enahanda belopp, som vid förra riksdagen, uppföras, är af Borgare-ståndet återremitterad; men som de öfriga 3:ne Riksstånden bifallit berörde hemställan, hvadan, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, ärendet är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit sig icke kunna dermed taga vidare befattning. Stockholm den 24 Maj 1851. Siats-Utskottets Memorial, J\T:o 148. 3 N: o 148. Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Maj 1851, kl. 10 f. m.
Vi fästa uppmärksamheten uppå «tvenne gamla» (203, 204) af Nogari, «Petrus och Paulus» (242) af Niccolo del Abbate (Giulio Romanos lärjunge), och «Äktenskapsbryterskan» (232) af Biscaino. I nästa rum fortsättes med Eklektikerna. Bland dem förnämst Guido Reni, samt dernäst Albani och Franc.Barbieri, (Guercino da Cento), af hvilka alla finnes en mängd stycken. Sist följa Naturalisterna (nyare Neapolitanska skolan), med Caravaggio i spetsen, isynnerhet en stor mängd taflor af Spagnoletto, Luca Giordano och Solimena. Af Giordano är kanske bäst en «Perseus» (362), samt «Jakob och Rachel» (366). Uti «Sabinskornas bortröfvande» (367), närmar han sig, i form och kolorit, på ett märkvärdigt sätt Rubens. Glömmas bör ej en «sjöstorm» (357) af Salvator Rosa. Om redan de ofvan uppräknade äro få i förhållande till den stora mängd, som förefinnes, så måste detta ännu mera blifva händelsen med det öfriga af galleriet – bestående af circa 1200 stycken, utan att räkna ett stort antal porträtt från nyare tid samt pastellmålningarna. Men öfvertygad att den, som på förhand icke gjort ett urval, äfven med en måleriets historia i hand här behöfver flera dagars tid för att orientera sig, fortfar förf. att angifva några hufvudstycken. Ingångssalen, A., har, jemte flera utmärkta taflor af Nicolas Poussin, tvenne sköna landskap af Caspar Poussin och trenne af Claude Lorrain, af hvilka N:o 30, 31 utomordentligt herrliga. En «helig familj» af Le Brun, en «Napoleon» af Gerard (Frans), samt, såsom raritet, en «soldatscen» af Callot, böra ej förbigås. Uti B finns ett stycke (152), som tillskrifves Joh. v.
Och på detta sätt skola tvenne ytterligheter alltjemt fortfara att skiftesvis förtrycka hvarandra. Sålunda är den jemnvigt mellan de särskilda elementerna, mellan de högre och de materiella eller lägre intressena, mellan frihet och rörelsen å ena sidan och ordningen och skyddet för det bestående å den andra, icke i Consl.Utsk:s förslag iakttagen, eller med andra ord, hvardera särskildt af dessa elementer hafva icke erhållit det säkra skydd de böra hafva. Det förslag lill gemensam tanka, som Hr Akerman afgifvit, och hvil ket nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, uttrycker der emot, såsom en af dess hufvudsatser, att 2:ne karaklerskilda kam 8 11. 21 152 Den 12 Mars f. m. mare skola finnas, af hvilka den ena skulle hufvudsakligen — icke ensamt — representera och befrämja rörelsen, eller framåtskridandet, samt de materiella intressenas utveckling och förkofran, den andra deremot företrädesvis — icke uteslutande — de högre intressena och skyddet för det bestående. Frih. Cederström har gjort berörde förslag alldeles synonymt med det som Hr Akerman ingifvit till Const.Utsk., hvilket dock icke är händelsen.
Vidkommande slutligen frågan om executiva behandlingssättet af Skuldebref till innehafvaren eller viss man och Ordres, som äro ställda att viss tid efter skeende uppsägning betalas, samt detina uppsägning skedt så tidigt, att förfallotiden inträffar innan Tolf månader från förskrifningens datum förflutit; så emedan vid denna händelse hvarken föreskiiften uti 1798 års Förordning egenteligen kan anses vara åsidosatt eller ändamålet med densamma är förfeladt, finner Utskottet att enär ^fordringsägaren jemväl iakttager att kräfva betalningelleranställaLagsökning inom den dertill bestämdatid, efter den på omförmäldta sätt blefna förfallodag, hatt bor njuta enahanda rätt emot gäldenären, sorn. »434 Den a S Juni. som i fall förfallotiden varit uti forskrifnifigen utsatt inom Tolf månader ifrån den dag dä den samma är utgifven. Såsom en följd af allt detta, och då det likväl icke undfallit Utskottets uppmärksamhet att skiljaktiga omdömen i förrberörda ämnen kunna deraf uppstå, att 3 §. af oftabemälte 1793 års Förordning icke derom meddelar nog tydligt stadgande, anser Utskottet sig' äga skäl tillstyrka, att en sådan förklaring öfver nämnde § må utfärdas, som fölordnar: att utöfver Sex månader från förfallotiden fördröjdt Kraf eller underlåten .Lagsökning för Skuldebref, skaldt till innehafvaren eller till viss man och Ordres, att inom Tolf månader infrias, icke må föranleda till annan förändring uti gäldenärens ansvars skyldighet, än att lian vid bristande godvillig betalning ej kan bysättas, och att anstånd till skuldens gälldande jemväl kan af Executorn eller Domaren beviljas; att sålunda ställda förskrifningar, som ej innehålla viss betalningstid, böra vid fråga om deras executiva kraft behandlas efter den beräknings-gruncf förrherörde § utstakar, och att, om gäldenär för, bundit sig till betalning af sådan skuldsedel inom viss tid efter skeende uppsägning, och densamma verkställes så tidigt, att förfallotiden inträffar inom Tolf månader från den dag skuldebrefvet ar utgifvet, detsamma bör medföra enahanda verkan, som i händelse betalning varit innom bifogade tid utfäst.
Detta anser jag vara en alltför dryg afgift för det nödvändigaste färgämnet för alla målare och föreslår nedsättning deraf (ill 1 sk. 6 runst. Minskningen i afgiften skall snart ersättas genom ökad import, och utan att den inhemska blyhvittsfabrikalionens bestånd deraf äfventyras. A Cochenill är värdet uptaget lill 5 R:dr och tullnfgiften till 16 sk., dä deremot å Indigo med värde 3 R:dr 16 sk. tullen endast är 4 sk. Hvarföre Cochenill skall draga en i proportion så mycket högre tull än Indigo är svårt att förstå, helst då den förutnämnda för färgare är lika vigtig, som den sednare. Jag föreslår derföre nedsättning af afgiften å Cochenill till 8 sk:r. För artikeln Glas: bunkar, burkar, flaskor och buteljer vägar jag tro att den första afdelningen i taxan med 32 sk. per 100 stycken, bör beräknas t. o. m. jidels i st. f. ^:dels kanna, för att ej åstadkomma tvetydighet i beräkningen af afgiften för vanliga bouleljer, samt att för dylika öfver Tj:dels kanna är nog alt hafva en afdelning med 1 R:dr 32 sk. b:ko i tull, enär transportkostnaden och faran för hasseling alltid blir i proportion större för större volymer, och dessutom sådane glaskärl sällan införskrifvas annat än för speciella, på förband gifna behof, flå tillgång derå 204 Den 29 December. ej finnes från de Svenska glasbruken. För så tunga och skrymmande varor, till hvilkas tillverkning råämnena dessutom finnas hemma i landet, bör en skyddstull af tjugu proc. vara mer än tillräcklig, men i den närvarande taxan synes det att mot ett värde af 7 R:dr ä den ena afdelningen, är uptagen en tullafgift af 2 R:dr 16 sk., som med tilläggsafgiflerna gör nära 40 proc:s tull och å den sista afdeln:n med värde 11 R:dr, en tull af 4 R:dr 32 sk. som med tilläggen utgör nära 50 proc., hvilket är alltför mycket.
Ma:jt i nåder föreslagit, 20 Stats-Utskottets Utlåtande, N>o 288. angående restitution till vedederbörande embetsoch tjenstemän eller deras rättsinnehafvare af hvad, såsom bevillning för de från Konvoykassan uppburna aflöningar, traktamenten och pensioner m. m. blifvit från och med år 1836 intill närvarande tid, erlagdt utöfver samma bevillnings författningsenliga belopp för svenska statsverkets, jemlikt ofvanuppgifna beräkningsgrund, bestämda andel i de till dessa aflöningar och traktamenten m. m. anslagna medel; börande de summor, hvilka bemälde embetsoch tjenstemän eller deras rättsinnesafvare genom vederbörliga beslut kunna förklaras berättigade återbekomma, på lika sätt som andra restitutioner af influtna bevillningsmedel, från Riksgälds-kontoret utbetalas, sedan besluten härom vunnit laga kraft. I fall denna framställning varder af Rikets Ständer bifallen, torde Utskottet få sig uppdraget att om Rikets Ständers härigenom meddelade beslut Fullmäktige i Riksgäldskontoret underrätta. Stockholm den 28 Juli 1851. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Juli 1851, kl. 2 e. ni. Utlåtandej angående sökta löneförbättringar och föreslagna tjenstgöringsarfvoden vid Riksgälds-kontoret. (Rgs. Afd.) Under innevarande riksdag hafva Fullmäktige i Riksgälds-kontoret hos StatsUtskottet dels anmält några tjenstemäns vid nämnde verk till Fullmäktige ingifne ansökningar om förbättring i sina lönevilkor, dels gjort serskilda framställningar om bestämda årliga Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 288. 21 arfvoden för bestridandet af vissa göromål vid samma verk; olver hvilka ansökningar och framställningar Utskottet, som ansett sig böra på en gång underställa desammma Rikets Ständers pröfning och slutliga afgörande, nu får afgifva sina yttranden. 1:». Angående förhöjning af den för Riksgählskontorets Ombudsman på ordinat ie stat uppförda lön.