Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer, medelst bifall lill 1 egde punkten i Utskottets under N:0 16 afgifna utlåtande, gillat den af Utskottet framställde grundsats, att nya lån till Städer elier Corporationer, utöfver hvad Rikets sistförsainlade Ständer bifallit, icke numera må från Banken ulgifvas, samt, vid fråga åter om det Staden Uddevalla till Rådhusets uppbyggande beviljade lån, de kostnader, hvilka för Staden kunna uppstå, medelst förnyande hvart t erde år af den Banken rnedgifne inteckning, icke, efter Utskottets omdöme, utgör giltiga skäl att eftergifva något af den säkerhet Rikets"' Ständer vid lånets beviljande ansett fordras, lill Bankens betryggande för möjlige förluster, finner Utskottet sig föranlåtet alstyika bifall till så väl förra som senare delen af Hr Forssbergs i fr å g a v a rån d e mot i on. Stockholm den g Sept. 183/{. Ankom t 11 Exp.-Utsk, den 11 Sept. Betänkande j i anledning af Herr /Ferms motion om afskrifning af en Bankens äldre fordran hos Riksgälds-Contoret. Ifrån Vä Hofi. Borgare-Ståndet har blifvit till Utskottet remitterad en af Hr PFairn vackt motion, att då, utom de 4,400,000 R:dr, som Rikets sistförsanrlade Ständer erkänt böra till Banken, betalas och för hvilken nva på tid ställda obligationer blifvit af Riksgälds-Contoret utfärdade, funnes en annan summa af omkring 4>OI4>000 R;dr, hvilken i Riksgälds-Contorets och Banke! s räkenskaper vöre balancerad, såsom det heter, inom linien, och således qvarstående såsom en Bankens äldre fordran af Riksgälds-Contoret, men det lunnes uppenbart af förra Rikets Ständers förhandlingar, att sist - Bvieo-Vtskottets Bet, No 43.
Ridderskapet och Adeln samt Vällofl, BorgareStåndet oförändradt antagit, förekommer deremot, att de af Högvördiga PresteSiandet samt Hedervärda BondeStåndet beslutade för» ändringar icke kunna komma i betraktande, vid bestämmandet af det, sorn bör anses utgöra Rikets Ständers lreslut till större del än den, hvaruti dessa förändringar sins emellan öfverensstämma och att således ej mindre det af Högvördiga PresteSiandet best u' ado tillägget, af orden, till beläning berrittigntle framföre orden Exportnbla effecter, än äfven det, tom Hedervärda BondeStåndet beslutat, rörån.. 5* Banco Utskottets Betänkande», de de dfrige anledningar för Sedeiutgifning från Binquen, hvilka skulle medgifvas att öka Sedelstocken utöfver 30 miliioner R:dr B:co, måste förfalla; hvaremot, och då en öfverensstämmelse emellan Presteoch BondeStåndens beslut eger ruin t så måtto, sorn BondeSiåndet fastställt, att i de ornförmälte 30 millioner R:dr B:co ej bör beräknas hvad sam i nya sedlar utgår genom lån på Jern och Koppar samt andre exportabla effecter, och Preste Ståndet rnedgifvit att Sedelstocken må ökas utöfver nämnde belopp, genom lån å Exportabla effecter, utan att, på sätt Utskotten föreslagit, inskränka detta medgifvande till alle» nast det, som på detta sätt utgår utöfver hvad hittills per medium ifrån och med 1817 till och med 1822 vanligt varit; samt berörde skiljaktighet, hvaraf sålunda tvänne Stånds beslut finnas vara olika med tvänne Stånds, kan, så vida alia RifcsStånden vid sine förut fattade beslut förblifva, utan att något bland dem uti öfrige tvännes yttrade mening, med frångående af sin egen, instämmer, undanrödja» annorlunda, än genom omröstning inom förstärkta Statsoch BancoUtskotten; varder Proposition för en sådan omröstning härigenom framställd till Rikets Höglofl, Ständers godkännande; på sätt sorn följer:
Utskottet anser sig följaktligen böra inbjuda Borgareoch Bonde-Stånden att om antagande af ifrågavarande §, oförändrad, med de två öfriga Riks-Stånden sig förena. 40 och 14 §§. Dessa §§, hvilka bestämma den förra högsta beloppet af de böter, som efter någon af föregående §§ kan ådömas och den sednare ansvaret för smädliga yttranden, hotelser eller missfirmhga gerningar i andra fall än förut blifvit sagde, hafva blifvit af Borgare-Ståndet till Utskottet återremitterade samt af Bonde-Ständet afslagna. Då emellertid dessa §§ blifvit godkända af de två öfriga Riks-Stånden och dess - 10 Lag-Utskotte!» Utlåtande N:o 55. utom i Borgare-Ståndet någon anmärkning icke blifvit framställd emot deras innehåll, utan de synas hafva blifvit återremitterade, endast såsom stående i sammanhang med de tre nästföregående, till Utskottets förnyade behandling hänskjutna §§:ne, får Utskottet inbjuda Borgareoch Bonde-Stånden, det sednare Ståndet med frångående af sitt redan fattade beslut, att med Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet om antagande af ifrågavarande <§,§, oförändrade, sig förena. '3 §• Denna §, deri dels stadgas, att för ärekränkning tilltalad ej får till sitt fredande framställa bevisning om sådant tillmäle, som i 8 g sägs, dels ock utsattes, på hvad sätt sådan tilltalad eger styrka gjordt tillmäle om bestämdt brott eller visst slag af brott, har blifvit af Borgareoch Bonde-Stånden till Utskottet återremitterad, dervid anmärkts, hurusom det vore hvarken rättvisst eller ens nyttigt för samhället, om den, som tillvitat annan en bestämd gerning af den beskaffenhet, som i 8 § för mäldes, icke skulle tillåtas bevisa dess verklighet; och har särskildt inom BondeStåndet yrkande blifvit framstäldt, att §:n mätte erhålla följande af en utaf Högste
Hwad Dnr 16 December. »095 Hw >d Staten hittills haft af Kronegodsen är således obcryoligt, och den tillgäng ds presenterat, har mera btstarc i inbillningen, än i werkligheten. Deras kai, dä således dragas den siursaitS, akt jemsörelscwis karr Skaten inge:,ling förlora genom deras nplätande under skatte köp. — Men säger man en felaktig hushållning bewisar inrec för framliden och den är 1799 widkagne auction och arrcnve,methoden försäkrar Staten örn stora fördclar för framtiden. Jag nekar icke att den ju tyckes loswa arr Staken skall framdeles kunna begagna de - förbättringar en Arrendator gjort med en egendom, ykt ben ju aswcn förutsätter alt arrendet skall drifwas till största nwjellga höjd, men jag frägar om desta är» de fördelar för hwilka Staten i synnerhet bör hcstwa afse» ende, om denna method, med den tilläggning sftskottetS Beredning föcestagtt, att arrenderas skulle delas i mindre delar, lärer werkställa sig? Enligt detta auckions sätk> har der hittills oftast warit lycksökare, som i hopp om bergning, åtminstone för cu lid, updrifwit arrende,summan öfwer billigheten, och sedan de ett eller annat ar af Kungsgården utsugit alt hwad som stigas kunde, hafwa de för oförmögenhet att betala mäst upsägaS och Staten har derwid förlorat bade igenom nödwandigheten af ett nytt arrendes afsiutande och igenom den ffada som blifwit Kungsgården tillfogad. Sä länge denna method fortfar, blir det oumgängeligt, att Staten pä hwarje Kungsgärd brbehälier sine hittills hafde inventarier, för att wik» inträffande ledighet kunna pä något sätt förestå gärdenS bruk. Detze inventarier utgöra således äswen ett förlags, capital som bör komma i beräkning.
N:o 76, i anledn. af erbällne återremisser å betänk. N:o 42, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens till pröfning. Pensions stater ne. i:sta, 2 :dru och 3:dje punkt er ne. Lades till handlingarne. Allmänna Indragningsstaten. Utsk:s yttrande om de föreslagna öfverflyttningarne frun andra titlar af åtskilliga löne-ersättningar, m. m. Lades till handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. lät bero vid Utsk:s förslag i frågan om Invatidhusfondens heramansräntor, hvilken fråga R. o. Ad. väl hade uppskjutit, men sedermera till pröfning förehaft och återremitterat. Mom. a), ang:de anslaget till anskaffande af teckningar utaf inhemska växter till ett nytt arbete i Sveriges flora. Ulsk:s i fråga härom uti utlåt. N:o 76 gjorda tillstyrkande blef af R. o. Ad. bifallet. Mom. b) till och med g). Lades till handlingarne. Mom. h), ang:de pension åt f. d. Statsrådet m. m. Grubbe. Hr von Hartmansdorff, Aug.: I öfverensstämmelse med hvad jag haft äran förut yttra, när frågan förra gången förevar, hemställer jag äfven nu, att R. o. Ad. måtte för sin del bevilja f. d. Statsrådet Grubbe den pension, K. M. för honom äskat. Den 7 December e. m. 239 Frih. Cederström, Jacob, instämde med Hr von Hartmansdorff. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. Utsk:s angde pension åt f. d. Statsrådet Grubbe afgifna utlåt, med den förändring, alt pensionsbeloppet bestämdes till 3,000 r:dr. De öfriga mom. i) till och med u), samt Utsk:s yttrande om bibehållandet af de i utlåt. N:o 4 2 icke omnämnde, meri i den dervid fogade tabell intagne unslag, som uti sednast fastställda riksstat varit å allmänna indragningsstuten uppförde. Lades till handlingarne.
Och nu heter det, »begynner hon ett kväde, som kallas Syrpas värser och hvari den starkaste galder ligger och som man icke töres kväda, sedan solen gått ned. I sagan anföres emellertid den sista värsen, hvari kvinnan uttalar den hotelsen, att nu »skola sex svenner komma», och »dessa», tillägger hon, »skola bedja det värsta öfver konungens hufvud, om han ej låter bägge hjältarne Herröd och Bose gå strafflösa». Hvad hon härmed syftar, visas af en lång rad runor, som stå skrifna efter kvädets sista strof. Det är sex olika runor, uppställda hvar för sig i kolonner, sex i hvarje. Denna magiska runskara är det, som skall bringa det att värka, som finnes uttaladt i galdersången Buslas bön. Nu måste konungen gifva efter, och de unge hjältarne blifva räddade. En galdersång med runor synes alltså ha varit ansedd såsom oemotståndlig. Detta framgår äfven tydligt i berättelsen om den förut omtalade isländske skoggångsmannen Grette Åsmundsson, som gjorde bönderna i Skagafjorden så stort förfång. För att oskadliggöra honom förmådde man en galderkunnig kvinna att på en trästock rista runor, medan hon öfver dem frammumlade en trollsång. Sedan kastade hon stocken i hafvet, och den dref — emot vinden — hän till den svåråtkomliga ö, der den farlige skoggångsmannen tagit sin tillflykt. Så mäktiga voro sången och runorna tillsammans, att när Grette fann stocken och ville hugga den sönder, bet icke yxan på den utan slant åt sidan och högg i hans knä ett sår, som omsider gjorde sitt till, att han fick döden. Illustration Magiska operationer och säjd. Förutom af runor och galdrar begagnade sig norboarne vid trolldom äfven af magiska operationer och säjd. Trollmat och trolldryck omtalas i den bekanta Völsungasagan. Den unge Guttorm upphetsas till mordet på sin svåger Sigurd Fafnesbane genom den allt annat än smakliga trollföda, som hans bröder lockade honom att intaga och som bestod af stekt och ruttnad orm samt ulfvakött och många andra förhäxade oting, nedlagda i öl.
10 74 storlerna i Riket om vidtagande af några sådana mått och steg, som må befordra goda egenskaper i Presteståndet, den 21 Augusti 1186 och anförer utur inledningen till detta Bref, huruledes Kongl. Majit yttrar: »Vi håfve i nåder låtit oss »förelägga de författningar, som tid efter annan blifvit vjdtagna till bibehållande af »skick och ordning ibland Rikets presterskap, och vid dessa anmärkt, att de grunder, »som Väre höge Företrädare lagt och dem Yi äre sinnade att följa, ofelbart blifva »de säkraste, uppå hvilka Preste-ståndets både uppmuntran och värdighet kunna »byggas, men att dessa grundsatser likväl icke varda medförande all möjlig förmån, »så framt de icke, dels till sin kraft förnyas, dels ock till sitt begrepp utredas, och »på sådant sätt frias från de förtydningar, som under sken af upplysning, de sednast »förflutna sextio åren, ofta blifvit dem påförde: i anseende hvartill Yi hafva velat »stadga och bjuda som följer». Härigenom anser Domkapitlet det vara tydligen ådagalagdt, att Kongl. Majit upplifvat äldre författningar i detta ämne och tillika att, om emellan 1726 och 1786 några förklaringar eller förändringar i förut gällande författningar skulle vara utkomna, stridande emot dessa och emot 1786 års Bref, sådana icke ägde vitsord. Domkapitlet anmärker vidare, att 1 § af förevarande Kongl.
Utskottet förelagt sig, will fag äfven upgöra mit proses, för at dermed lemna Statsoch Riksgälds > Werten en inkomst uti mynt i stället för uti Lreäir-Sedlar, äfwen At noga påse det Medborgares upofsting bertil, ma blifwa dragelia, genom ea med Lmc^u-ns säkerhet förenad medwerkan, em dan 6., <^nsr» ensamt bör utföra denna pla ' och med el öfwer billigheten icke propnne» rsäc för högt afdrag wid Riksgälds. Sedlarnas inlösen med 545 med vrnco til 25 procent ar igor och 1807, at dö fidsta Rikögälds-Sedlarna inlösas med iz prncenks afdrag, hwarigenom Lipiralisten wid narwarande ^gio, icke matte finna »agen calcul deruti, at upläqga Riksgälds cspiralcr utur rörelsen, för at derpå winna obilligt omkring 10 och en tredjedels procénr om et är wid realis-nions-tiden, hw>lket genom förorsakad penningebrist skulle förstöra alla näringar. At lata KeLlisrrion ga ^ro^reilivk, dock stynde san, t. Detta allt beror dock uppå at Riksens Högloft. Stander finna u-wägar lör anskaffande af följande rit» gängar, dä realisziion blifwer ofelbart äfmen sä möjlig svin lätt at »verkställa. 1:0
R:dr 3a sk. årligen, tillgång deraf bör vara att påräkna lill undersökningen i och för väganläggningar, utan alt något serskildt anslag för sådant ändamål erfordras; att Lagen uti 25 Gap. 1 § Byggninga-Balken meddelar föreskrift, rörande afträdandet af de egor, sorn mota och föreligga der allmän landsväg skall anläggas, och att dessutom hvarken denna fråga eller den om tillagg till Byggninga-Balken, rörande jordersättningar för vinterväg, och om den lutning hvarmed en väg må få anläggas, tillkomma Stats-UtskoLlels pröfning, eller stå med extra Stats-Regleringen i något sammanhang; att andre Rikets Ständers Utskott haft tillfälle yttra sig och tillstyrka åtgärder i afseende på lösdrifveriels förekommande, med flere dermed gemenskap egande frågor; alt, hvad rörer yrkandet om nedsättning i bevillning och öfrige utskylder för Lima Socken, Slals-Ulskottet funnit sig böra öfverlemna denna fråga lill Be vi i Inings-UtskotteL; samt alt, då Utskottet, enligt hvad dess förra Utlåtande gifver vid handen, icke funnit de väckte förslagen om anläggning af nya vägar inom åtskillige uppgifne orter vara så utredde, att anslag dertill af Utskottet kunnat tillstyrkas, Utskottet, innan förberedande undersökningar blifvit anställde, angående nyttan och behöfligheten af desse väganläggningar, samt de menigheter, som deraf hufva fördel, blifvit hörde, rörande bidrag till kostnadens bestridande samt vägens framtida underhåll, icke eller kan frånträda de åsigter, som, rörande detta ämne, legat lill grund för Utskottets förra yttrande. Ulskotlet kan icke eller instämma uti det framställde yrkandet, alt, i stället för det af Utskottet begagnade uttryck: ”backiga eller eljest förcornnmnicationen mindre tjenliga delar af de allmänna landsvägarne i Riket”, måtte komma att begagnas orden: ”alla dåliga vägar”, hvilket sednare uttryck Utskottet anser vara mera oegentligt och obestämdt än det förra, 56 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 435., Litt.
Konungen eger göra riksförsamlingen propositiener i alla de mål, Han för godt finnér. Sådane propositioner skola i folktinget aflemnas af den Statsrådets ledamot, till hvilkens departement ärendet hörer, och vare alltid Statsrådets yttrande i saken propoei - R. 0. § 51. R. 0. § 56. R. 0. §§ 44, 56. R. F. § 49. R. F. § 53. R. 0. §§ 28, 34, 36. 24 honstitutions-Utskottets Memorial, No 7. tionen föraktligt, så ock Högsta domstolens i de frågor, som i 44 § omförmälas. Koi ungens proposition om statsverkets tillstånd och behof skall aflemna®, antingen å den dag, då riksdagen, enligt 101 §, öppnas, eller sednast inom åtta dagar derefter. § 110. Hvarje riksdagsman äge, inom det ting, der han säte och stämma har, att göra motioner om ändring eller tillägg i lagar eller författningar, eller om andra mål, som till riksförsamlingens åtgärd höra. Sådana motioner skola skriftligen författas och, då de angå lagfrågor, innehålla förslag till lags ordalydelse. Ej må i en skrift flera mål af olika beskaffenhet sammandragas, eller ett memorial, som flera än en riksdagsman underskrifvit, emottagas, med mindre det är undertecknadt af riksdagsmännen från ett län eller en stad och sådan orts angelägenheter beträffar. § lil. Riksdagsman må ej motion göra, sedan tre veckor förflutit efter riksdagens öppnande, der ej motionen af redan fattadt beslut eller redan upptaget ärende, eller af händelse, som under riksdagen inträffat, omedelbarligen föranledes. § 112. Propositioner eller motioner må icke till omedelbar öfverläggning eller pröfning företagas, utan skola förvisas tili vederbörliga Utskott, som hafva att målen utreda, och med betänkanderi derölver inkomma. Dock må af riksdagsman framställd motion, utan hänvisning till utskott, kunna nedläggas, när den, som motionen gjort, det medgifver, eller minst tre fjerdedelar af tings närvarande ledamöter sådant besluta. § 113.
Jemte tillkännagifvande, att StatsUtskoftets den «7'.de sistledne December afgifne Utlåtande i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Remiss uppå Herr StatsComrnissarien och Riddaren Wide. grens underdåniga ansökning om vidare förskott på Arfvodet för RiksHufvudBöckernes upgörande och afslutande, blifvit bifallit, har Wallof!. RorgareStåndet genom ProtocolIsUtdrag den 3o:de derpåföljande, till Utskottets Utlåtande remitterat den af RiksdagsFullmägtigen för Stockholm Herr Grosshandlaren Setterwall väckte samt utaf flere Ledamöter inom Wällofl. BorgaraStåndet understödde fråga om åtal emot Vederbörande Dandsliöfdingar för deras försummelse, att till Kongl. SiatsContoiret insända de för RikshufvudBöckerties upgörande anbefalte nödige Omslut, hvarigenom hinder och uppehåll inträffat i detta vigliga arbete; och har Herr Borgmästaren Lag - ScatsUtsL Betilnkanden. iil toännen Ullberg, sorn ansett en åtalan af ifrågavarande försummelse öfverskrida den rättighet tjo:de §. af RegeringsFormen tillägger Riksens Höglofl. Ständer, föreslagit, att förhållandet härutinnan imedlertid måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas; hvarförutan Hedervärda BondeStåndet, enligt Protoc.o!IsUtdrag den g:de innevarande, till StatsUtskottet öfverlemnat atsk ill ige inom detta Stånd gjorde framställningar al enahanda beskaffenhet med de uti Wallof!. BorgareStåndets ProtocollsUtdrag uptagne.
Sistnämnda anmärkning har älven blifvit framställd inom Hidderskajtet och Adeln och synes hufvudsakligen hafva fdranledt återremissen från detta Biks-Stånd, ehuruväl äfven en annan erinran, hvarom nedan skall förmälas, derstädes blifvit af en ledamot gjord. Aterremissen frän Bonde-Ständet afser endast en utsträckning af den tid, inom hvilken vunnen inteckning för underpant skulle förnyas. 1 följd af de sålunda skedda återremisser har Utskottet .ånyo tagit detta ämne i öfvervägande, men har icke funnit skäl att i hufvudsaken frånträda sitt redan framställda förslag. Den princip, hvarpå detta hvilar, är densamma, som utgör grunden för gällande lagstiftning om förlag; och gillar man denna, har man ock gillat grunden lör det slag af pantförskrifning, som blifvit benämndt underpant och hvaraf begreppet förlag blott är ett species. Ilufvudkarakteren eller rätt att pantförskrifva lös egendom, utan att densamma från sig lemna, är densamma i fråga om förlag och i afseende å andra arter af underpant. Så uppfattades förhållandet af Lag-beredningen, och så afven af de vid riksmötet 1847—1848 församlade Ständer, hvilka, såsom Utskottet i sitt förra Betänkande omförmält, afslogo en af Kongl. Maj:t då gjord proposition om förändrad lagstiftning angående förlag, sedan deremot blifvit anmärkt, bland annat, att alla de undantagslagar, som utgjorde stadgandena om förlag, snarare borde upphäfvas iin vinna ytterligare utsträckning, så vida man ej ville medgifva alla samhällsklasser rätt att erhålla lån genom en likartad förpantning af lös egendom, — en riitt, hvars medgifvande man trodde snart skulle blifva af förhållandena påkalladt. Genom det i återremissen från Preste-Ståndet uttryckta syfte, att frågan om löjiindrad lagstiftning angående förlagslån måtte af Utskottet ånyo behandlas, kan Utskottet icke finna annat än ett gillande af grunden för lagstiftningen om förlag; men detta omdöme synes icke stå i full öfverensstämmelse med samma Biks-Stånds förkastande af underpants-institutionen.
Diifdgälbdfontoret inlemna bewittningdfammanbragen hunnit berftäbed granffad odb uteb enat)anba fammanbrag för be näftföregångna åren jetnförad famt weberböranbe förftarat fig öfwer be anmärfningar, font I)är Utan afmaftait af kongl. kammarrättend bårom ntebbetabe beflut, bör ett fammanbrag öfwer åretö allmänna besinning för tjelä rifet inom O^ifö^ gälbéfontoret upprättad famt genom betta SBerfd förforg från trpefet utgifwad och nteb allmänna tibniitgante utbetad. § 95. $ör ben hättbelfe, att reftantierna å atlmämta besittningen inom någon ort ffutte, utan att ett fåbant förhåtlanbe af gittiga orfafer föranlebtd, uppgå titt an Diifdgälbdfontoret gjorb anmälan etter annard sunnen fännebom, låta 52 $eivi(liiingd SDleb benämningen Slifabaler fötfiåd ofiueradt i benna SSeandningöflabga dliföbaler fRifdmpnt; od) meb fötfantling menad forfén på lanbet od) få fadab territorialförfamling i ftab. 3 be ftäber, ber SOtngiflrnt ef finned, fiola ada be heftyr od) åtigganben, nämnbe tnpnbigffet, enligt benna ftabga, fått ftg uppbragna, tillböra ©tabsftyrclfcn. Sid yttermera luifo f>afa>e 2Bi oftoanfiåenbe fiabganben uteb 3öåra unber^ jfrifter beftyrft od) befräftat. ©toctyolm ben 28 Oftober 1860. «pa SKibbcrffapet od) SlbetnS P pefle SPARRE. II.
Lika oföränderlig i nit för sanning och rätt (eller hvad han trodde vara det), som i tillgifvenhet för anhörige, vänner och fädernesland, kunde han ända till tårar röras af vackra gerningar, stora och ädelmodiga företag, en öppnad gladare utsigt för menskligheten. Under ett lycksaligt ögonblick af sådan stämning och af dess ifver mot allt förtryck, skref han till en vän vid första tidningen om en händelse 45, på hvilken sedermera, till hans bestörtning och afsky, följde det chaos af vanvett, brott, blod och smuts, som kallade sig Fransyska Republiken: ”Jag har gråtit som ett barn, eller rättare, jag har gråtit som en man”. Bland sina förtrogna öppenhjertig, och, när ej kroppsliga qval alltför hårdt ansatte honom, vanligen gladlynt, var han bland obekanta och mindre bekanta tystlåten, höflig, men icke alltid fördragsam eller undfallande; det kunde då nog hända, att ett och annat stickord öfverhalkade hans läppar. Öfverhufvud var han, oaktadt all sin frimodighet, retligt finkänslig till ett mått, hvaraf hans vänner stundom förvåntes; och för anfall från motståndare, som kunde såra, ömtålig ända till äfven kroppsligt lidande. Leopold hördes förtälja, att Thorilds ”Straffsång” angrep Kellgrens nerver på ett både djupt och långvarigt sätt; han tillade, att den förhöjning af Kellgrens sjuklighet, som under de sista åren tillvägabragtes genom Thorilds polemik, varit hufvudanledningen till hans eget uppträdande mot denne. Icke dessmindre sågo vi, vid betraktandet af Thorilds fejder, att Kellgren från sjelfve sin hätskaste och vådligaste fiende, under fortgången af deras långa strid, mottog ej blott uppsatser till alltid beviljadt införande i sitt dagblad, utan ock intryck till befrämjande af sin egen utveckling; än mer, att han slutligen kunde, till och med offentligt, hos denne fiende erkänna verkliga snilledrag.