Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad hon kallat förtjenst, nämnde han synd; och för första gången uppstod hos henne frågan, hvem som hade rätt eller orätt. ”Jag bara frågar dig,” sade Anton och såg skarpt på henne. Men hastigt uppgick ett ljus för honom. ”Jag förstår,” utropade han häftigt; ”jag hade längesedan kunnat begripa att Birger icke hade någon hemlighet för dig! Kan du neka att du känner alltsamman?” ”Nej, Anton, jag nekar det icke; men lugna dig, du vet nu att jag bär samma börda som du. Detta är likväl ett ämne, hvarom vi aldrig böra tala; men efter det en gång skett, vill jag säga dig mina tankar, min tröst. Du vet att hvad som för många år sedan är begrafvet, står icke i vår förmåga att återkalla eller ändra; och om vi kunde förråda det, gagnade det i alla fall till ingenting. Gud ser och dömer! För min del är hela det tröstfulla målet för mitt lif bemödandet att försona Birger med sin Gud. Och jag hoppas att han redan är det; ty hans ånger har varit och är ännu lika djup som sann, och han har aldrig sedan vårt giftermål varit funnen på någon oloflig väg. Hans fordna vildhet har försvunnit: han är som en annan menniska. Mins du icke, med hvilket tålamod och försakelse han skötte dig under din sjukdom? Vid den tiden skulle han troligen icke hafva gjort det, om han icke redan då erfarit ånger och ansett sig delaktig i upphofvet till ditt lidande.” ”Jo, det mins jag alltsamman, Erika; och jag tror säkert att jag ej blifvit så pass menniska jag är, om icke Birger kommit hem. Jag har också sedan dess hållit af honom, fast jag aldrig riktigt kan se honom i ögonen utan att rysa. Har du sett sådana ögon, Erika? Men du tänker att de alltid äro så, som när han fäster dem på dig. Du skulle bara sett dem den natten! Jag glömmer det aldrig – de eldade värre än fars. Men hvad var det nu jag ville säga? Jo, att far på återvägen från den der färden genom den elakaste behandling tvingade mig att tiga. Så länge
Sparre har yttratt att, om icke åt embetsmän bereddes skydd genom lagen, frihetens grundvilkor vöre brutet, samt att åtal å förbrytelser emot embetsmän alltid borde ega rum. Då jag varit i tillfälle att se ett fall, der, sedan en obetydlig våldsgerning blifvit begången mot en embetsman af en person, som var i en upprymd sinnesstämning, man af konsideration för ynglingen ej ansåg sig böra åtala brottet; är jag fullkomligen öfvertygad derom, att samma förhållande flere gånger skall komma att ega ruin, då lagen bestämmer lika ansvar för gröfre våld och förseelser, som äro begångna under särdeles förmildrande omständigheter. Jag tror att man skulle komma målet lika nära, om det förslag antoges, som Hr von Koch nu framställt, att nemi. det skulle lemnäs åt domarens godtfinnande att bestämma fängelse eller straffarbete; och får jag derföre förena mig med honom uti anhållan om bifall till hans förslag. Frih. Armfelt, Magnus: Ehuru jag lika varmt som Hrr von Koch och Olivecrona önskar att det i lagen utsatta straff icke, genom att vara alltför strängt, må motverka det dermed åsyftade ändamålet, tror jag likväl icke att ett dylikt för - 448 Den 14 Juli. hållande skulle inträffa, om den ifrågavrde §:n oförändråd skulle antagas. Vi böra nemi. komma ihåg, att våld eller misshandel å embetsman är ett ganska svårt brott, hvilket, om det äfven vore begånget under mycket förmildrande omständigheter, likväl torde böra anses förtjena 6 månaders straffarbete. Hvarföre jag i synnerhet motsätter mig den nedsättning i straff, som Hr von Koch i denna § föreslagit, är emedan han ej på samma gång föreslagit en nedsättning i maximum. Latituden skulle nemi. blifva så vidsträckt som från 6 års straffarbete till en månads fängelse; och detta kan ingalunda vara rätt. Visserligen stadgas samma vidsträckta latitud i 15 kap. 14§, men då i denna § åsyftas försök till våldtägt, hvilka kunna skifta i oändlighet, lärer väl densamma också böra vara det enda ställe, der en så vidsträckt latitud må vara tillåten.
– För öfrigt visas stället ännu i dag, och är en ganska vacker, skogvuxen kulle, i form af en ättehög, på hvars topp finnes ett stort bokträd, som ett par alnar från roten delas i två stammar, och i hvars klyft utur sjelfva stubben uppväller en frisk källa med så ymnigt vatten, att herrskapet till sitt behof deraf rikligen furneras. Denna gård, nu Trollenäs kallad, tyckes uti forntiden ha varit ett riktigt trollbo, emedan flera dylika händelser berättas om samma ställe; såsom att en der boende fru fått besök af många små jordtroll, sådana som af menigheten der nere kallas Wetter, hvilka begärt att få låna fruns sammetskjortel och kåpa till brudskrud åt Wettefruns dotter; fastän denna drägt ej måtte särdeles passat en sådan miniatyrdam. Frun på Näs, som icke lärer ha varit synnerligen tjenstaktig, gjorde mycken svårighet att bevilja detta, men lemnade ändtligen klädningen; likväl med strängaste förbehåll, att på en viss utsatt dag återfå densamma. Då detta ej skedde, har hennes nåd blifvit ganska onådig, samt med grofva bannor och hädelser utfarit mot de stackars Wetterna, hvilka i detsamma återbragte klädningen, men helt öfverdrupen af vax, med tillsägelse, att sådant skett till straff för det frun medelst sina ohemula bannor stört bröllopsron, då i annat fall klädningen skulle blifvit återbragt lika så öfverhöljd med diamanter som nu med vaxfläckar. Gammalt folk omtala, att deras föräldrar sett denna klädning uti Näs sockenkyrka, hvarest den till åminnelse blifvit upphängd. Allmogen i Skåne hyser eljest mycken högaktning för dessa omtalta Wetter, eller oändligen små varelser, hvilka tros beskydda boskapen, under hvars hus de isynnerhet förmenas hafva sitt hemvist. Af samma anledning kallar man Wetteljus de fosforiska eldar, som ofta synas vid fähus, och förorsakas af boskapens urin. Samma namn gifves ock åt ett slags petrifikat, som alldeles liknar spetsen af ett gult vaxljus, samt innehåller någonting svafvelaktigt.
Direktm någon instruktion, någon hänvisning på hvilka Statistiska uplysningar sorn skola inhemlas, eger visserligen sin vigt och bevisar den samvetsgrannhet, hvarmed han såsom ledamot af Riddarh.- Direktm vill ställa sig Adelns mening och tanka lill noggrann efterrättelse i de åtgärder, som af honom bero; men R. o. Ad. har med den omtanka och urskilning valt sin Riddarh.Direktm och hyser till den det förtroende, att en hvar af delta Stånds ledamöter är fullt öfvertygad att Direktm väl sjelf inser hvilka statistiska upgifter sorn i detta ämne kunna erfordras att vara tillgänglige vid öfverläggningen af den Vigtiga frågan på detta rum, så att allt yttrande i förevaride hänseende från Riddarh.Utsk. visserligen är öfverflödigt. Den urskilning, det omdöme och den skarpsinnighet, som linnes hos Direktms ledamöter, behöfver ingen ledning genom ett af R. o. Ad. fattadt beslut; tvCrtom är det säkert, att en så talrik församling som R. o. Ad. skall få svårt att gifva en instruktion, ingående i sådane detaljer, hvarom här är fråga. Icke heller kan jag finna formvidrigheten däruti ätt saken icke remitteras till Ridd:h.Ulsk. enär det icke är något sora skall verkställas, inverkande på R. o. Ad:s ställning, eller beslut, i afseende på något Den 30 Augusti. som rörer andra, m. e. o. då endast nplysningar skola inliemtas, då det icke heller är någon allmän fråga, utan rörer R. o. Ad. enskildt. Remiss lill Riddarh.Utsk. af denna motion anser jag följaktligen icke nödig och anhåller att Riddar!) Direkt:ns Hrr ledamöter icke målte vägra att emottaga ett updrag, hvilket, jag är fullt öfvertyga)! derom, de skola fullgöra till R. o. Adis fulla belåtenhet, i denna, lika väl som i andra frågor. Hr Printzensköld: För alt kunna fullgöra ett updrag, utgör, efter min öfvertygelse, första vilkoret att man vet hvaruti uprlraget består. Nu har jag visserligen hört Frih.
Af de i Utskottets Betänkande intagne och nu uppläste punkter är bekräftadt, att KrigsmanshusCassan hvarken åtnjutit eller åtnjuter något från Statsverket, och jag må ej dölja, att berörde Cassa tvärtom äger derstädes en upptäckt gammal fordran på mer än 12000 Riksdalerj hvarom i min tjenstetid börjades och fortsattes en alfvarlig skriftväxling, med vederbörande Auctoriteter, och hvaröfver något resultat ej lärer falla, förr än Statsverket* tillgångar flöda öfver, som sent torde sig till*; r38o Dm 22 Jimii e. m. draga. Hade i detta fallet något bidrag frän Statsverket kunnat påräknas; hade jag icke behöft, att vid 1809 års Riksdag, på sätt härvarande Protocoller vittna, göra framställningar om utvidgandet af enskilt» tillskott, som Riksens Ständer då gillade, för att öppna utväg till Cassans ersättning för dess dryga förluster vid Finlands afträdande, och hvarmedelst tillgång annars uteblifvit för fortsättningen af en redan påbörjad rundeligare utdelning af underhåll för afskedade Krigsmän; Riksens Höglofl. Ständer skola ock i närvarande stund känna tillfredsställelsen af sitt beslut i detta falk då jag räknar mig till en skyldighet, att här yppa, huruledes, enligt Kongl. KrigsCollegii ge» nom trycket utfärdade kungörelse, sista underhållsutdelningen bestriddes med öfver 67,000 Riksdaler för mera än 6,000 personer, sedan Arméens PensionsCassa derjemte fått sin tillBlagne andel, som då uppgick till omkring 45,000 Riksdaler, hvarföre och då man härvid erinrar sig, att år 1788 utgåfvos 2,600 Riksdaler endast för 630 man, och år 1790 en surna ma af snart 4000 Riksdaler för 1,090 afskedade Krigsmän, inser man nogsamt skillnaden, påkallad af behofvet och nödvändigheten.
1 afseende på spannmålen, befanns denna vara bland dem, som lättast kunna controlleras på ett nederlag, och för hvilket ingen smugling eller oloflig utoch inpractisering kan befaras; att således upplag af denna vara, långt ifrån att vara menliga för jordbruket, måste för landet i allmänhet, om det till någon betydenhet skulle ega rum, blifva af en väsendtlig nytta vid möjligen inträffande missvext; i anledning hvaraf äfven denna del af anmärkningen ansågs origtig. Likväl beslöts, till vinnande af en alldeles fullkomlig controll, tillstyrka, det alla varor, hvilka från nederlag uttagas, för att å Gottland förbrukas, eller till Sverige öfverföras, i bägge fallen genast beläggas med den tull, som i Tulltaxan för dem är bestämd. 12:0 Att den för inrättningen föreslagna tid af 50 år är för lång, och bör inskränkas till 5 år. Ehuru det erkändes, att, om inrättningen icke skulle bära sig, och således icke vara nyttig, den af sig sjelf skulle upplösas och upphöra; så instämde dock pluraliteten på grund af de mänga betänkligheter, som, mot den långa iiden inom RiksStåndö» blifvit yltrade, deri, att 50 är r/}3° Best), och Ekon, Utsk, Betånkanden. vore en väl lång tid; men ansågs likväl 5 år vara alldeles för kort tidrymd, för att lemna något resultat af försöket; och förenade sig uti att föreslå inskränkning uti tiden för denna inrättning från 50 till 25 år. 13:0 Att endast £ procent skall erläggas för varor, sorn från nederlaget utföras, och yrkas att denna afgift här bestämmes till 1 procent.
Deremot om den nedre kammaren skulle få välja ledamö'terne i den öfre , så kunde den välja ledamöter, som aldrig någon menniska i något enda valdistrict hört talas hvarken godt eller ondt om. Kan det vara rätt, att en nation, som sitter hemma och skickar sina representanter lill riksdagen , får höra talas om genom tidningarna , alt de och de personerne blifvit valde till en femtedel af öfre kammarens personal för att densamma complettera, och är nödsakad alt fråga öfverallt: är det någon, som känner dessa nya Pärer , känner någon våra fäder, desse, som skola vara de förnämste i landena i fråga om representationen? Jag anser detta vara ett så väsendtligt fel, att det vore ensamt tillräckligt att förkasta förslaget. Men jag ber äfven att få gå in på det arithmetiska området. En talare liar här sagt, att om tänkesättet inom de väljande classer11a skulle vara af en viss beskaffenhet, så skall förhållandet blifva lika, antingen de välja directe lill öfre kammaren, eller om de till nedre kammaren valde, som hade samma anda som de väljande sjelfve , i egenskap af electorer valde den öfre kammaren. Samme talare har sagt, att om det fortfar för 5 riksdagar med en sådan esprit inom landet, så skall åtminstone den öfre kammaren under 5 riksdagar hafva uppfyllt sin bestämmelse såsom motvigt emot rörelsen eller emot de ide'er, som för tiden råda inom landet. Härvid bör jag först anmärka, att när g gått in 2 gånger, så är ännu detta tänkesätt i minoriteten; men det är vid tredje riksdagen, då den 3:dje femtedelen går in, som pluraliteten i öfre kammaren är gifven för det tänkta rörelsepartiet. Således är det icke under 5 riksdagar , som kammaren gjort tjenst med att hålla emot, utan det är blott vid 2:ne riksdagar, ty vid den 3:dje äro § af ny färg. Man frågar, om Hr von Hartmansdorffs förslag i något fall har förmåga af en större motståndskraft. Jag vågar påstå ju, och skall försöka att äfven med arilhmeliken visa det.
Och fär Utskottet sä det ena som det undra till Ridderskapet och AdelnS up - Den 28 November. 1827 Uplystare ompröswande underställa. Stockholm den ZZ November 1809, Pä Riddarhus-Utffottets wägnar. 8. ^olenlianL. f. ^älerliräbls. ^liure von Nackreij. Begärdes pä bordek - Likaledes hade Riddarhus-Urffottet ingifwit följande; Hörsamste Memorial! Genom remisi af den 22 i denna manad, har Högloft. Riddcrffapel och Adeln behagat infordra Riddarhus-Utffottets Utlåtande öfwer Herr öfwersten och Riddaren Daniel ^accos uri ingifwit Memorial gjorde föreftäende "att inträde till Adeliga Jungfru-stiftek ma äfwen till de nyare Ätter utsträckas, sa act hwar och en gift Adelsman ägde rätt att emot wanliga afgifters erläggande laka i detta Slift inffrifwa sina Döttrar till erhällande af pension i »vederbörlig ordning". Bemälde Herr öswerste har till grund för detta förslag anfört, att detsamma icke synes stridande emot SliftS-inrättningens princip emedan benämnandet af Adelig Jungfru, tillföre förenadt med det begrepp all en sadan person Hels more Adel, äfwen ännu med ffal kan 1828 Den 28 Noveiyber. lämpas pä en Adelsmans dotter, faststän hon icke mera anwer sin Faders med A de! skåpet förenade privilegier, samt atk Adelig» Jlliigftu-StiftS-inrattningens fond, « en framtid, -och da de söre den 6 Junit 1809 adlade Atler till en stor del titdödt, sihäll, vm de yngre eller efter nämnde dag nobilikcrade Ätker iörblifwa frän Stiftelsen utestängde möjligen förlora i sina inkomster, och det kanske sa betydligen atk peusionerne eller älminstone penstonerernes antal behösde minnas, om hela inrättningen stutcligen löpce fara att afstanna och uphöra.
Nedannämnde, i Ståndet denna dag väckta motioner, blefvo till Statsutskottet remitterade, nemligen: l:o af Biskop Björck, örn skolornas i Kongelf och Kongsbacka uppförande såsom tvåklassiga på rikets allmänna elementar-läroverks stat; 2:o af samme motionär, örn Lärares vid rikets pedagogier likställande i lönetur och öfriga rättigheter med rikets elemcntar-lärare; 3:o af Doktor Gumcelius, örn statsanslag till uppförande af ny skolhusbyggnad i Orebro; 4:o af Biskop Annerstedt, om statsanslag till uppförande af nytt läroverkshus i Strengnäs; 5:o al Kontrakts-prosten Emanuelsson, örn bibehållande af och förhöjning i det till Pastor vid allmänna Garnisons-sjukhuset nu af allmänna medel utgående arfvode; 6:0 af Kyrkoherden Bergman, om anslag till lön åt ytterligare två Lärare vid Piteå skola; 7:o af samme motionär, 0111 ett anslag af 100,000 R:dr för dels anläggning af nya, dels förbättring af gamla vägar, i de fyra nordligaste länen; 8:0 af Kongl. Hofpredikanten Wensioe, om pension åt aflidne vice Lektorn Carlstedls efterlemnade enka; 9:o af samme motionär, om pension åt aflidne Barnlms-intendenten Th. Sandströms enka; 10:o af Professor Sundberg, om anslag af 20.000 R:dr R:mt för behöflig utvidgning af kathedral-skolhus-byggnaden i Lund; och 1 l:o af Kontrakts-prosten Bundgren, angående förändring i sättet för användande af den lill folkundervisningens befrämjande anslagna hälften af personliga skydds—afgillen.
Den omgång och tidsutdrägt samt den kraftlöshet, som sannolikt, på dessa sätt, blefvo sockenstämman utmärkande egenskaper, skulle måhända för en längre tid betaga nationen all håg och allt förtroende för kommunala institutioner, samt föranleda dertill att all administration lemnades i tjenstemännens händer. Då Utskottet ej heller anser tillräcklig anledning vara för Rikets Ständer alt, beträffande de frågor, för hvilka sockenstämma må kunna ålägga beskattning, söka hos Kongl. Majit utverka inskränkning i den myndighet Kongl. Majit funnit böra denna kommunala institution tillkomma; och då Utskottet har sig bekant att Kongl. Majit, med anledning af Rikets Ständers vid sednaste riksdag derom gjorda framställning, nedsatt en Kommitté för utarbetande af förslag till stadgar för en fullständig kommunal-styrelse, hvilka stadgar, om de vinna gillande, måste till väsendtlig del inverka på nu gällande bestämmelser rörande sockenstämmor, får Utskottet således vördsamt hemställa att Herr Hiertas motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Herr Dahms förslag om sockenstämmas kungörande i städernas tidningar synes visserligen medföra fördel; men då det står hvarje stadsförsamling öppet att, genom öfverenskommelse med sockenstämmans ordförande eller genom formligt sockenstämmobeslut, härom föranstalta, samt det föreslagna tillägget i lagen om sockenstämmor således ej är i högre mån af behofvet påkalladt; — vid hvilket förhållande tätare påkommande lagstiftningsåtgärder torde böra undvikas — hemställer Utskottet vördsamt att ej heller detta förslag må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 3 Januari 1860. Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande M 15. Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Jan. i860, kl. 2 o. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om tillstånd all alla lider af året fortsätta auktioner å landet till klockan 9 på aftonen.
Hvar och en var då angelägen, att skalla sig Specie Riksdalrar emot Banko-Sedlar; man gäckade Förordningen, r-narr exporterade riem och ferk på. detta satt ^ 9 sk. Hamburger .Banko för 48 sk. Svenskt, under det man pn Börsen betalte 51 sk. Svenskt för 48 sk. Hamburger. Denna vinst var för mycket tydlig, att ockraren skulle kunna motstå frestelsen; men den beclröfliga följden deraf blef, att allt Specie pä en gång försvann utur rörelsen. Här är finfallet att tala om halten af vårt effektiva mynt. Skiljemyntet ar uppblandadt till en grad, som sätter det till sitt inre värde under dess representativa, och detta är i sin ordning; men 16, 32 och 48 Skillings-styckena äro till sin halt öfver det värde de föreställa. Otn man, för att betala 48 sk., ser sig nödsakad att afhända sig ett Silfvermynt till ett värde af 49 sk., måste man söka sig en utväg, att undvika förlusten af 1 sk., som blifver betydlig, der det är fråga otn flere hundrade tusende Riksdaler. Detta vårt Silfvermynts alltför höga välde är'en af de vigtigaste orsakerrre till dess försvinnande; ty huru är det möjligt att handhafva deri oafbrutna tillsyn, sorn fordras for att förekomma möjliga missbruk i denna del? så länge man fin. • ner 12 4 Konungens Nåd. Propositioner. ner sin räkning att exportera eller nedsmälta Silfvermyntet, skall man göra det till trots af alla förbud, och det onda skall icke upphöra, förr än man upphäft dess orsak. Det är då af vigt, att vårt mynt icke är för rikhaltigt. Ju mindre värde ett Silfverstycke har, desto mindre behöfver man frugta, att se det exporteradt; flera länders Silfvermynt är derpå ett bevis. Hamburger Riksdalern bör tjena till rättesnöre för halten af vår; ty ehuru Hamburger Banko icke egentligen är något löpande mynt, tjenar likväl detsamma i alla Länder till måttstock för penninge-afhandlingar. En förändring i detta afseende skulle vara
;o procent mera, än Len som i proportion os sine exporter»de »varor, ej borde betala mer än 99 Rdr t Tull, och således ägde rätt att clarera den med Swenstt Banco. Om Utskotten hade vrostclerat att de, som fä »rättighet att erlägga Siö - Tullen i Swenstt Banco l stället för Hamburger Banco, skulle sä gjöra en tädan L'gwld esker 48 skillingar eller al pari Cours; sä hade witzerligen en tädan följd, som ben ofwannämnde anmärkningen innehäller, inträffat; msn Utskotten hcstwa uti deras Betänkande» uttryckellgen saal, estr en fädan liqwid icke annorlunda borde ste, än att Sjö - Tullen skulle efter j Hoo Zrs K:» l-Kungörelse clareras med Riksdaler Swenstt Ba> cs, swarande emot en Riksdaler Hamburger Banco, beräknar ester den dagens i Allmänna Tillingarne kungjorde Cours , LäTullClareringen sker, eller ock om detta icke more Postdag , ester den »ästföregäende Postdagens noterade CoucS. Si-lnaden emellan detza bäda cla» Den 27 Januari!. io8z reringslätt är för Kronan ingen, ty hon sär lika mycket af den ena 1 Swensk B'tico, tom smårör emot hwad den andra erlägger t Hamburger Banco; och för Expoiteurer ater medsörcr det ingen större ukgisr, str betala ult Hamburger Banco j stället >ör Swenstt Banco, än drn obetydliga as« gist, som belöper i Courtage till Mästaren, som eiler Fprsattmngarne stall vistula Waxeiköpet. Skälet hwariöre Urstotken tillstyrkt, alt Tullclareringar under ivo N:dr malle sä ste, icke med Waxel utan! Swenstt Banco, är swärighrten, att fä Wäxlar till elt sä ringa belopp, t» högst ogerna drages Wäxlar pä sä obetydliga Summor.
V. af netto, dock endast i r:ds o. skilbtal, sedan 10^, för skatten, blifvit af hela lönebeloppet afdragne. 16 Bevitlnings-Ulskottets Betänkande, N:o 4. På denna reservantens framställning har Utskottets plenum godkänt afdelningens svar, att procentberäkningens framflyttning saknar grund, att tariffens förändring icke är af behofvet påkallad, och att afdrag icke tillätes någon för andra oundgungliga utgifter, såsom lefnadsbehoftens fyllande m. tn. Hvad den första delen af svaret vidkommer, så borde ej kunna förnekas, att, för uppstegrade lefnadsbehof, 1,500 r:dr frön nu knappast motsvarar 1,200 r:dr den tid (1823), ifrån hvilken nuvarande skatte-tariff för lönen egentligen räknar sitt upphof, och att, ehuru 5 procent för handel, näring och rörelse samt för fastighet väl är bestämd, men, såsom förut är visadt, på långt när icke utgår, utan den förmånligare handeln och rörelsen samt den större och bättre jordegendomen vanligtvis ej bära mera än en fjerdedel af detta belopp, 3 procent af en lön, den vare huru stor som helst, är en proportionsvis allt för dryg skatt för en statens tjenare. Hvad svarets andra del vidkommer, så frågas vördsammast, hvad slags grund den nu varande oregelbundna och, såsom det synes, på slump tillkomna, ofta förut ändrade skatte-tariffen eger, med sina språng af till och med 6 procent? Det är hvarken en arithmetisk eller en geometrisk progression, af hvilken sannolikt den sednare skulle synas tjenligast inför den, som i afseende på embetsoch tjenstemän hafva obegränsade anspråk, men starkt begränsad ömhet för deras nödtorftiga utkomst. Reservanten vågar kalla den af honom föreslagna tariffen för en på billighet grundad graderad skala, så nära iakttagande en arithmetisk progression, som bibehållande af jemt riksdalerstal har kunnat medgifva. I afseende på svarets tredje del vill den jemförelse synas reservanten något sökt, för att icke säga något hårdare, som