Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Både det Kongl, förslaget och Utskottets äro deri lika att tvister mellan försäkringstagare och försäkringsgifvare böra behandlas af Rådstugurätten i den stad, derunder svaranden lyder, eller, om han är bosatt å landet, al Rådstugurätten i närmaste stad, äfvensom att det öfverlemnats ål parterne att aftala om upptagande af deras tvister vid annan domstol än den, hvartill de enligt lag skulle höra. Men i öfrigt har Utskottet föreslagit, att, med undantag af tvister mellan delegare i lartyg samt mellan redare och befälhafvare, aila sjörättssaker af tvistemåls natur skola behandlas af stadsdomstolarne och således äfven om båda parterne eller svaranden skulle vara bosatt under landsrätt; hvaremot det Kongl, förslaget i dessa fall hänvisar parterne till domstolen i den ort, der svaranden bor eller der fartyget finnes, hvilket sednare lika väl som det förra kan vara äfven under landsrätt. De skäl, som löranledt Utskottet att vidtaga en sådan förändring, hafva funnits dels i den större skyndsamhet, som skulle erfordras vid behandlingen af sjörätts-mål, och som lättare skulle ernås vid stadsdomstolarne, och dels i den större sakkännedom, som vid dessa domstolar skulle förefinnas, äfvensom i den omständighet, att flera af rikets större städer skulle vara så belägna att åtskilliga dithörande skeppsvarf och större del af hamnen lago utom stadens jurisdiktion, samt att, i följd af sednare författningar, seglationen till och ifrån landthamnarna skjlle högst betydligt förökats, m m, hvarföre de olägenheter, som följde af sjö— rätts-målens behandling vid Häradsrätterna, och som i äldre tider varit mindre Särskilda Utskottets Betänkande JV$ 2. 29 kännbara, numera skulle belydligt förökats, hvarjemte Utskottet hemtat stöd för sin åsigt från hvad redan nu är stadgadt i afseende å laga domstol för tulloch vexelmål.
Kanske De gamla såren ha gått upp igen Och plåga dig? KRITON. O dotter, ej de sår Jag fått på Mantineias fält, mig smärta. Nej! Nej! De äro nu för mig blott minnen Af tider, då det än fans kraft och merg Hos Hellas' män och gladt man offrade Den sista droppen blod för frihet, dygd Och fosterland. Den tiden är förbi. 29 Nu skrattar man åt allt som fordom var Berömvärdt, stort och heligt. Ej fins en Som våga vill ett hår för landets väl. HERMIONE. O säg ej så, min far! Ditt tal är hårdt; Ty min Kallimakos är dock ej feg. KRITON. Nämn aldrig mera detta namn! HERMIONE. Hvad har då händt? KRITON. Min far! Kallimakos ej är Dig värdig. Usling och förrädare Så är hans rätta namn. HERMIONE. Hur skall jag väl Förstå ditt tal? Har ej han priset vunnit I knytnäfskamp och diskoskastning? Fins i Athenai en som sig berömmer Att honom ha i vapenkonst besegrat? Och honom kallar du för feg! KRITON. Hermione, att modet uti lansens Förgylda spets, i hårda näfven sitter. Nej, flammar icke Ares' helga låga På hjertats altare, då duga vapen Till intet. Blott kring fåfäng lek och skämt Den ynglingen sin håg nu vänder. Vin Och flickor, spel och dans och gästabud, Se der hans lefnads högsta mål! Tro ej, 30 HERMIONE. Ej tro att min Kallimakos är sådan, Som du nu skildrat honom, nej! Af ungdom Och skönhet strålande, blir han helt visst Den förste ibland ynglingsskaran, som Till Prytaneion går och ger sitt namn, När väktarne på Pallas' borg till vapen I hornen blåsa. Då förlåter du Helt visst hans obetänksamhet och yra. KRITON. Jag kan Min dotter, tala icke mer om honom, Ty han förtjenar ej de goda tankar Du hyser om hans sinnelag, och vet: Han sålt sig åt vår fiende Philippos! HERMIONE. Nej! Nej! Det är ej möjligt! Dock, om så Det vore, är det ej för sent ännu
MedStånden samt StatsUtskottet skulle vördsamt och vänligen underrättas. S. D. StatsUtskottets den i 2 i denna Månad afgifna och sista Plenidag på bordet lagda Utlåtande, i anledning a RiksdagsEullmäktigen Olof Olssons från Vermland Memorial, om kost-; Kadens bestridande vid undersökning, rörande upprensning af Clara Elf, föredrogs nu åter och blef af BondeStåndet bifallet; hvarom Respect. MedStånden samt StafsUtskottet skulle vördsamt och vänligen underrättas. Sedan BondeStåndet låtit sig åter föredragas BevillningsUtskottets sista Plenidag på bordet lagde Memorial af den 13 Januarii, deri Utskottet hos Riksens Ständer anhåller, att, till vinnande af mera skyndsamhet vid målens handläggande och expedierande , få, utom redan antagne fyra Cäncellister, antaga tvenne Notarier, med arfvode från antagnings-dagen; fann BondeStåndet , efter öfverläggning härom, att då Utskottets närvarande behof af ökad Cancel!:»betje. ning ej kunde af Ståndet inses, vore ej eller Skal, att till Utskottets förenämnde anhållan nu lemna bifall; men vid dess anmälan om tvenne Vaktmästares antagande, lät Ståndet bero; oell skulle Respect. MedStånden samt BevillningsUtskottet härom vördsamt och vänligen underrättas. S. D. Allmänna Besvärsoch OeconomiaeUtskottets Utlåtande af d. 7 i denna månad, i anledning af hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. BorgareStåndet gjorda anmärkningar vid Utskottets den 20 nasti. December afgifne Betänkande i den från samtelige RiksStånden till Utskottets handläggning öfverlemnade fråga om fortfarande eller inskränkning af den fria HusbehofsBrännvinsbränningen; blef, vid nu skedd förnyad föredragning, af BondeStåndet godkändt, såsom öfverensstämmande med sistberörde Betänkande, hvilket Bondeståndet förut bifallit; och skulle Respect.
Och han gärde omkring honom, och med stenhopar bevarade, och satte ädla vinträ deruti; han byggde ock ett torn deruti, och grof der en press, och vänte efter, att han skulle bära vindrufvor; men han bar vilddrufvor. Nu dömer, I Jerusalems inbyggare, och I Juda män, emellan mig och min vingård. Hvad skulle man dock mer göra minom vingård, det jag honom icke gjort hafver? Hvi hafver han burit vilddrufvor, då jag vänte efter, att han skulle burit drufvor? Nu väl, jag vill kungöra eder, hvad jag minom vingård göra vill: Hans gård skall borttagen varda, på det han skall ödelagd blifva, och hans mur skall sönderrifven varda, på det han skall förtrampad varda. Jag skall låta honom ligga öde, att ingen skall skäran eller grafvan, utan tistel och törne derinne växa; och skall bjuda skyarna, att de icke regna deruppå. Så är nu Herrans Zebaoths vingård Israels hus, och Juda män hans lustiga plantering; han vänter efter rätt, si, så är här icke annat än öfvervåld; efter rättviso, si, så är här alltsammans klagomål. Ve dem som draga det ena huset intill det andra, och komma den ena åkren intill den andra, tilldess att intet rum mer är, att de skola besitta landet allena. Det är för Herrans Zebaoths öron; hvad gäller, om de många hus icke skola öde varda, och de stora och sköna utan inbyggare? Ty tio vingårdsfjällar skola icke gifva mer än ett åm, och en tunna säd skall icke gifva utan ena skäppo. Ve dem som om morgonen bittida uppe äro, till att beflita sig om dryck, och sitta intill nattena, att de af vin hete varda skola; Och hafva harpor, psaltare, trummor, pipor och vin, i deras collats; och se intet uppå Herrans verk, och akta intet uppå hans händers gerningar. Derföre måste mitt folk varda bortfördt oförvarandes, och deras härlige hunger lida, och deras meniga folk törst lida.
Nu har, på sätt R. o. Ad. i det upplästa prol.utdr. erfarit, BorgareSt. ansett saken vara afgjord, då de andra Stånden icke så gjort; således kan derom vara tvist; förenar sig deremot R o. Ad. nu med BorgareSt. att antaga den bestämda summan af 8ooo r:dr till detta ändamål, så har man tre Stånds beslut och della tvisteämne är borta. Hvad de öfriga punkterna beträffar, så tror jag att R. o. Ad. Saknar ali möjlig anledn. att sig deruti förena. R. o. Ad. har förut fatlat sitt beslut efter som Ståndet ansett vara det rälta i hvarje sak. För alt frångå detta beslut böra då vara vigtigare skäl än en inbjudning Stånden emellan, helst då det i alla fall icke genom antagande af inbjudningen kan komma till någon förening om beslulen. Jag tillstyrker derföre antagande af inbjudningen i afseende på 8 punkten eller de 8ooq ndrna för en styrelse för allmänna arbeten, hvarigenom vi komma att öfverensstämma med Presteoch BorgareSttn, men att R. o. Ad. måtte i alla öfriga delar, som nu äro i fråga, vidblifva sina fattade beslut. Hr Hjerta, Lars: Jag begärde ordet, icke derföre att jag på något sätt tror att någon invändning eller anmärkning emot den siste värde talarens framställning kan leda till något förändradt resultat, då jag kastar en blick på de ledamöter, som nu äro närvar, inom Huset; men jag kan icke ungå att lemna en gärd af beundran ät den sista värda talaren, då han anser, att i den punkt, der Presteoch BorgareSttn bestämt sig för den högre summan, R. o. Ad. handlar mycket rätt, om Ståndet frångår sitt förut fattade beslut; —- skulle det jag nu yttrat vara ett misstag, så ber jag derför om ursägt, — men i de andra punkterna, der Borgareoch PresteSt:n fattat olika beslut, der anser Hr von Hohenhausen R. o. Ad:s beslut vara det rätta, oell alt R. o. Ad., sorn fästat sig vid de högre beloppen, bör vidblifva sina förut fattade beslut.
Under år 1897 vårdades 127 patienter, hvaraf 16 undergått operationer å hemmets egen lilla operationssal. De 40 nervsjuka » hafva utan undantag rönt en särdeles gynnsam inverkan af Hemmets frid » och utgått friska eller väsentligt förbättrade. Hufvudvikten vid vården af de allmänna neuroserna har så vidt möjligt lagts på den hygieniskt-dietiska behandlingen och de rent medikamentösa ordinationerna inskränkts till ett minimum. Sinnessjuka, som kunna störande inverka på sin omgifning, få hädanefter icke mottagas å sjukhemmet. För dem finnes ett särskildt hem i det » Gamla Hemmet ». Häraf synes, att sjukvårdsverksamheten krönts med framgång. I samband med Samariterhemmet står äfven ett elevhem till utbildande af församlingsdiakonissor, hvilken gren af Ebba Boströms stora verksamhet kanske allra mest ligger henne om hjärtat. T y som en röd tråd lyser genom hela hennes lif alltifrån den första ungdomen hennes kärlek till de fattige. Att bringa dem hjälp och tröst i deras lidande har företrädesvis varit henne kärt. Detta är nu i kortaste sammandrag de yttre konturerna af denna märkliga kvinnas verksamma lif. Men vill man tala om henne och hennes verksamhet, måste man ägna särskild uppmärksamhet åt hennes inre lif — hennes troslif. Hon är troende kristen af själ och hjärta, af fullaste öfvertygelse, och hon visar sin tro med handlingar, något som är sällsyntare än man kanske vill medgifva. Jag vill anföra några exempel på hennes tillförsikt till Gud. Hon ville icke låta öfvertala sig att brandförsäkra sina gårdar, ty var det Herrens vilja, att hon skulle hafva hemmet, så lät han det icke brinna, och ville han fråntaga henne det, vore det j u illa att upphäfva verkningarna af hans straff. Först efter flere år, då skuldsättning kräfdes och brandförsäkring blef oundviklig, måste hon, fast ogärna, böja sig. Detta är ju från trosståndpunkt logiskt och enkelt, men hur många äro de som i gärning visa att de lita på Gud - — • lita på honom utan reservation? De flesta handla, som skulle Guds beskydd alls icke finnas till.
Vore åter händelsen att ingen Prins deltoge i Regeringen, så hade man utom de 3 konsultativa stats-råden äfven utrikes ministern att till Regerings-ledamöler förordna; de 6 egentligen föredragande depart:ts-cheferne vore äfven då oförhindrade att sköta sine ärenden och låta dem gå sin stilla gång. Jag måste öppet säga, att jag icke begriper hvarföre depart:s-cheferne icke vilja föredraga inför sine embetsbroder, så vida de icke anse sig alltför förnäma dertill. Under de tider då, såsom jag nyss nämnde, de 5 höga embetena innehade Regeringen, skulle de enligt 58 och 59 §§ i 1634 samt 14 § i 1660 års Reg.F. afgöra målen, ”med räds råde”. Rikets råd skulle således uti Regeringen vara närvar, och der ät sina kamrater afgifva sina råd. Då dessa Riksråd icke an sågo sig för goda dertill, så vet jag icke hvarföre vära nuvar. depart:s-chefer icke kunna gifva råd åt dem af sina embetsbroder, hvilka Konungamaktens utöfning är uppdragen. De böra nemi. besinna, att det icke är för personerne, utan för Konungamaktens innehafvare som de skola böja sig. Men för att nu återgå till det förutsatta fallet, att Konungen förordnade en Prins af sitt hus till ordf. och de 3:ne konsultativa stats-råden till ledamöter i Regeringen, så skulle, om man i de 7 departits-chefernes ställe förordnade vederbör. expeditions-chefer till föredragande, de förre kunna vara ledige i ja t. o. m. ett helt år, ifall Konungens frånvaro för krig eller andra händelser räckte sä länge. Skulle då, när de 7 depart:ts-clieferne bäst behöfdes, dessa sitta med armarna i kors hela året om och ändå njuta sina löner? är sådant rimligt? kan man väl begära att ett förslag, som kan leda derhän, skall varda antaget? Men, säger man, skola stats-råds-ledamöterrie då aldrig hafva någon ledighet?
M:l ingifv.en, af Sundhetskollegium och Statskontoret förordad ansökning, underdånigst anhållit, alt sorn lian upphunnit en ålder af 71 år och med Augusti, månad förlidne ån varit anställd i Statens tjenst under 30 år, E. K, Mst, oaktadt denna tjcustgöringstid, ej. oafbrutet fortgått, emedan Ahlberg 2:ne särskilda gånger, från år 181.5 lill 1818 och från år 183(5 lill 1846 haft afsked, men åter i Statens tjenst inträdt, måtte med hänsyn lill de förhållanden, sorn vållat dessa afbrott i Ijensleliden, hvilka, infrö Hat, första gången efter 1815 års fredsslut, då sökanden, bland en mängd tjenstjöso läkare, sorn egt större meriter än han, ej kunnat erhålla någon al de tjenster, lian, sökt, förr lin 1818, och andra gången föranledis af den sjuklighet, han genom sina ansträngningar under kolera-farsoten år 1834 sig ådragit, bevilja Ahlberg afsked med rättighet lill årlig pension å Allmänna Indrngningsstalcn, räknadt fran den dag hans tjenslgöringstid uppginge till 30 år och med del belopp hail i lön lör närvarande åtnjöt. Då emellertid Doktor Ahlberg icke, på sätt Kongl. Brefvet den 25 Juni 1818 samt Kammar-kollegii. derpå grundade Cirkulär—bref af den 11 Oktober 1819 för rättighet till lönens bibehållande såsom årlig pension, föreskrifva, oafbrutet varit i Statens tjenst anställd under 30 års tid, och E. K.
Till gäldande af förrberörde 5 procst eller 1,00,000 R:dr SilfverSpecie, användes årligen en motsvarande summa af den Ränta och Capital-afbetalning, som vederbörande fastighetsägare till R:gsContoiret erlägga. Alla de kostnader, hvilka det kan åligga R:gsContoiret, att för uppoch utlåningen bestrida, utgå af den 6:te procenten. Hvad deraf icke för detta ändamål erfordras, ökar amortissements-fonden. Calculer öfver upplåning af 1,800,000 R:dr i Silfver och betalningen af derföre utfärdande Skuldförbindelser d 2,000,000 lt:dr s. m., löpande med 4 procents ärlig ränta; samt öfver utlåningen af förstnämnde summa, hvarå låntcigarne årligen afbetala 6 procent, nemi. 5 proc.s ränta och återstoden i afräkning å Capit alet; var andes pä förslag 3ooo R.dr i Silfver årligen beräknade till omkostnader nes bestridande. Utlåningen. Upplåningen. Capital. Ränta å 5 proc. Afbetalning å Capitalet. Capital. 4 proc:ts ränta. :o utbetalning 65,520. Bet. Stockholm den a5 Febr. i83o. lsr. Tauvon. Länet indrages icke i vexlar, utan i Silfver, som i Banken på Deposit-räkningen insättes. 3. Rabatten eller mellangift och provision för lånets anskaffande, jemte kostnaden för silfrets fria lefvererande i Banken, antingen trsnsport och nssurnnce m. m. af långifvaren eller af R:gsContoiret besörjes, må ej öfverstiga 8, högst io proctt. 4- * Capital och ränta betalas i Stockholm eller på utländsk ort, och i den orts mynt, hvarest betalningarna skola erläggas, allt efter som de lindrigaste lånevilkor, på det ena eller andra sättet, kunna erhållas.
Discont-rörelsens bedrifvande egenteligen bör ega rum endast för de Landsorter, hvilkas större aflägsenhet från Hufvudstaden af nyssnämnde orsaker påkallar den nya ordningen och föranleder deras skiljande från BancoDisconten i Stockholm; och då Halland, i anseende till sitt läge otvifvefaktigt bör med mera beqvämlighet och fördel kunna begagna LåneC.ontoiret i Götheborg än. det i Malmö, samt Vermlands innevånare, ehuru visserligen egande största delen af sina Handels-relationer på Götheborg äro efter hvad denna Provins’* egne Ombud uppgifvit, bäst betjenade af att framdeles som hittills få behålla sin lån-rättighet i Stockholms Discont, har Utskottet icke eller trott Hatland böra innefattas i det Södra eller Vermland, läggas till det Vestra LåneDistrictet, hvartill det skäl äfven skulle kunna anföras, att, i afseende på det Juridiska omfånget för LåneContoiren, dem beredes en förmån af, att hvart och ett Contoirs District ligger inom en och samma ofRätts Jurisdiction, hvarigenom undvikas de flere olägenheter, som uppkomma vid olik» förhålland# för samm* Verk i mar och nuta* i*4 Banco Utskottets Betdnkandcn - dre omgång och kostnader vid bevakningen af dess Rättegångs-ärenden hos OfverDomaren.
Utskotten hafva icke föreslagit, liksom det icke heller genom någon Lag eller Författning lärer vara stadgadt, att innehafvare af intägter på> Landseller Hä råd s-a 11 m ä nilin ga r ega vitsord att stänga emot inleressenterlie i dessa skogar, hvadan yrkandet om allmänningars frikallande från sådan stängsel-skyldighet torde böra förfalla. Deremot erkänna Utskotten rigtiglieten af den anmärkning, som blifvit framställd emot den föreslagna delnings-grunden för stängsel, då skog eller utmark möta in-egor, ty det är ostridigt, att egare till förstnämnde slags egor, som gränsa lill ett förmedladt hemmans in-egor, ofta skulle nödgas hålla en större andel uti stängseln, än som vore medbillighet öfverensstämmande. Men då Utskotten ansett hemmantalet böra bibehållas, såsom allmän delningsgrund , och det vore hvarken verkställbart eller lämpligt, att för ifrågavarande händelse antaga en serskilda måttstock för fördelningen, måste hemmantalet såsom sådan jemväl här hiBj/irmg till B St. Eesv. nefi Oeecn>Xh sköttens Utlåtande N‘.o 4'r*- 10 behållas*
Detta allt, jemte de särskildta yttranden någre af Utskottets Ledamöter afgifvit, och hosföljande Protocolls-Utdrag innefattar, varder vördsamt till Riksens Höglofl. Ständer öfverlemnadt. Stockholm den 17 Juni 1815. Rå Höglofl. Ridd. och Adelris Ledamöters vägnar II. F. Strömfelt. Rå Vällofliga BorgareStåndets Ledamöters vägnar E. G. Hulm. Rå Högvördiga PrestStåndets Ledamöters vägnar Joli. Olof Wallin. På Hedervärda BondeStåndets Ledamöters vägnar Petter Jernström. A. J. Wfihlstjernä. Utdrag af Protocollet, hållet uti LagUtskottet vid Urtima Riksdagen 1 Stockholm, den 17 jfuni i8iS> öredrogs åter det af Lag Comitéen utarbetade och af Kongl. Majit till Riksens Ständer öfverlemnade förslag om förändring i Under-Domstolarnas och Hof-Rätternas antal och organisation, tillika med flera från Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde - Ståndet till Utskottet r«- Den 28 Juni - remitterade Memorial och anföranden i dessa ämnen; och förklarade harvid Utskottets Uedamöter af sistnämnde stånd enhälligt, att de så mycket mindre kunde tillstyrka den af Uag-Comitéen föfores! agne förändringen med Härads-Rätlerna, som de, ej mindre hvar i sin hemort, än äfven inom Ståndet förnummit den önskan vara allmän, att den ordning, som ifrån urminnes tider blifvit i detta afseende följd, äfven hädanefter måtte iakttagas; men otn Utskottets pluralitet skulle finna Bag-Comitéens förslag i denna del nyttigt och tillstyrka antagande deraf, vore det likväl för Jordbrukets bestånd alldeles oundgängligt, att några Ting ej mätte hållas imellan den 1 Maj och den 1 October, pä hvilken tid menigheten, nästar. öfver hela Riket, vöre dagligen sysselsatt med de angelägnaste arbeten, såsom Vårbruk, Såning, Hö- och Sädesbergning.
Adlersparres besvär i fråga om afträdaudet från arrendet afOttenby KungsLadugård på Öland; angående RiksStatens p:de HufvudTitel; om fritt spelsätt å NummerLotteriet, i händelse denna Inrättning komrae att bibehållas; i anledning af Herrar Fullmägtiges i RiksgäldsContoiret hemställan, att uppkommande löne-besparingar under vacancer måtte få användas till understöd för Enkeoch PupillCassan derstädes; i anledning af väckt motion, att BondeStåndets Ledamöter måtte utan betalning erhålla 125 exemplar af Ståndets tryckta Protocoll för innevarande Riksdag; angående pension för ÖfverCommissarien i GeneralAssislanceContoret P. A. Heyderichs Enka; angående ifrågaställd pension för numera aflidne En af Rikets Herrar, JustiticeStatsMinietern m. m. Grefve Fr. Gyllenborg; i anledning afKongl. Maj:ts Nådiga Remiss å Kongl. Majrts Befallningshafvandes i Westmanlands
Det vore öfverflödigt att inför detta upp ysta Samfund framställa vådaa af Lagarnas omstörtning eller Suspension, då nödvändigheten af ett så våldsamt steg endast är supponerad, men ingalunda styrkt med bevis. Dock icke nog härmed. Huru skall 234 Den 17 Martil e. m. det väl kunna förena med billighetsgmnder , att sedin allmänna Lagen, för Liquider med Disconterne, varit gällande vid pass 5 månader och ännu flere veckor torde förlöpa innan den genom Riksens Högloft.'Ständers beslut kunde upphä^vas, det då törst skulle ske, sedan en del al Disconternes Gäldenärer begagnat sig sif den ännu fortfaraade rättigheten , att med Discontpapper till fullt belopp liqvidera sina skulder. Om jag antager att ett sadant beslut aldraförst kunde gå i verkställighet den t Maji, så biel följden deraf den , att jag, soltiden 30 April betalade min Discont_skuld med Pis* conternes Papper, realiserade deni till fullt be» lopp, då den, som två dagar derefter hade en dylik skuld och dylika Papper, förlorade på de sednare omkring 15 Procent. Man skal! här* emot utan tvifvel invända, att Innehafvare af Obligationer, som ej hafva Discontskulder att betala, få vidkännas en sådan förlust, och att samma förbindelser i olika personers händer, genom fortfarande .af nu varande Lag, skulle få ett olika värde. Men då man befinner sig i den ställning, att i alla fall leia mot en principe, så måste man väl, liksom i valet aftvänrie andra ting, stanna vid det minst skadliga. Om den Liqvidationsmethod, som nu är gällande, får fortgå, så skola derigenom Discontliqvider-. ne ej allenast underlättas och påskyndas, utan Låntagare i Disconterna, genom möjligheten att till sin förmån begagna dessa papper, göra dem mer efterfrågade , och deras Innehafvare skola, som nu sker, säkert om dem träffa en för begge Parterne förmånlig öfverenskommelse.
Dertill kommer äfven, att det för oss kanske vigtigaste ändamålet, nemi. att bringa vårt myntsystem i öfverensstämmelse med något annat allmänt Europeiskt system, och undgå de förluster, som det nuv:de medför, för våra grannar egentligen icke förefinnes, enär deras myntfot redan sammanfaller med den kända Hamb.-banko-räkningen. Och slutligen har jag också en positiv anledning att befara mindre benägenhet för den föreslagna åtgärden, åtminstone från Danmarks sida. Från Utrikes-Ministern har nemi. blifvit mig meddelad en ganska intressant afhandling i detta ämne af Danska Etatsrådet Collin, chef för den afdelning i Finans-ministerium, dit myntverket hörer, i hvilken afhandling fördelarna och behofvet af ett gemensamt mynt för de tre Skandinaviska länderna närmare utvecklas; men detta förslag går ut på, att Sverige skulle jemka sin myntfot till likhet med den Danska och Norska, som förut öfverensstämmer med Hamb.-banko-riksdalern. Hr Collin vidrör visserligen också den jemväl i Danmark ventilerade frågan, huruvida det vore skäl att heldre antaga det s. k. Thalersystemet, men han besvarar denna fråga med obetingadt nej I — Jag tror således icke att man bör göra sig allt för stora förhoppningar eller illusioner i detta hänseende, men sådant hindrar ingalunda, att en utredning af alla' hithörande omständigheter är önsklig, och att ett försök till vinnande af öfverensstämmelse med grannländerna må kunna göras. För min del hyser jag emellertid den åsigt, alt om man här i landet skall underkasta sig de mångfaldiga och väsendtliga svårigheter, som en rubbning i myntfoten nödvändigt måste medföra, så bör detta ske, endast så vida man derigenom kan vinna begge de förut uppgifna ändamålen; men skulle detta för tillfället icke kunna uppnås, så är det, enligt min tanka, bättre, Den 4 April. 479 att se tiden an, och afvakta ämnets ytterligare utveckling, än att nu vidtaga en så genomgripande åtgärd, utan att ändock hafva vunnit en fullständig lösning af frågan.