Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han lät sina blickar noga öfverfara det vida snöfältet nedanför, ända bort emot Kornhamn, och då den väntade icke heller syntes från detta håll, svepte han kappan tätare kring lifvet och aflägsnade sig ned för strandsluttningen, långs den gamla muren. Det var strängt förbjudet att taga denna genväg, och tidigare på qvällen skulle det inte dröjt länge, innan han haft lyfta bardisaner i hälarne efter sig. Men det aftagande ljuset hade minskat nitet hos väktarne. De nöjde sig med att tillropa honom några mustiga varningar, och då detta icke hjelpte, utan han fortsatte sin väg utåt isen, började de, utan att göra sig vidare omak, på nytt sitt glam kring den kokande kitteln. Det som nästa gång tog deras uppmärksamhet i anspråk var en qvinna, som kom springande uppför backen. Hon rusade rakt mot bommen, utan att låta hejda sig af postknektens tillrop. Här lutade hon sig flämtande mot räcket. Hennes kinder blossade. Svart rikt hår böljade i vild oordning kring den i nacken nedhängande taftshufvan. — Låt mig gå i fred! — utbrast hon, när knektarne sprungo fram och ville föra henne till elden. — Tron I väl att jag gjort något? Hennes bruna ögon glänste. Det låg i dem både djerfhet och tillförsigt, och de småmysande skäggiga knektarne, städse redo att lemna Silenus för att dyrka Venus, sågo helt förbluffade på hvarandra. — Hvart vill du då, dufvan min? — frågade en af dem, hvilken att döma af den urblekta fjäderbusken i hatten var deras anförare. Han stälde sig bredbent framför henne och smackade belåtet röken ur sin långa holländska pipa. — Så visst jag heter Petter Menlös lär sådan nattfogel som du icke flyga hem till eget bo. — Och så visst jag heter Elsa Larsdotter — svarade hon — lär I veta lika godt som jag, hvart jag flyger, mäster Tistel. — Skam flå mig bussar, om jag inte tror, att det är vackra Elsa, som de gjort så förnäm och grann med skinn på hufvan kan tänka.
Vidare följer Oehlenschlägers » Aladdin », till hvilket stycke hr Emil Sjögren komponerat åtskilliga musiknummer. Den norska dramatiska diktningen kommer att blifva representerad af » Sven Orädd », ett nytt originalarbete, hvartill den bekante norske tonsättaren Ole Oisen skrifvit musik. Påtänkta äro vidare Goethes sångspel » Egmont » med musik af Beethoven samt Shakespeares » Stormen » med Taubers musik. rekommenderas for sin angenäma och naturliga smultronlukt och sina utsökta ingredienser såsom en den finaste toilette-tvål; rekommenderas särskildt för den finare toiletten Tillverkas endast hos Ännu har operans direktion för den dramatiska verksamheten endast engagerat en del artister. På fruntimmerssidan äro anställda bland andra fru Dorsch och fröken Zetterberg, på den manliga sidan hrr Holmquist, Ranft o c h Hjertstedt, hvarjämte sannolikt äfven hr Elmlund kommer att lemna sin medverkan. För öfrigt är meningen, att äfven de af de yngre sujetterna vid den lyriska scenen, hvilka lämpa sig därför, skola biträda vid de dramatiska föreställningarna. K. dramatiska teatern har nu likaledes börjat sin verksamhet för det nya spelåret. Af den förutvarande personalen kvarstå alla utom fru Hedlund (Hartman) o c h hr Elmlund. Nyengagerade äro fru Sternvall o c h fröken Seelig, båda från Svenska teatern, samt hrr Grunder och Spellistan för innevarande vecka har upptagit repriserna » Profpilen », » Ett lysande parti » o c h » Falska juveler ». I dag gifves » Lärdt folk i stubb » och i morgon lördag för första gången » Dubbelspel » (» Das zweite Gesicht »), lustspel i 4 akter af Oskar Blumenthal, fri öfversättning af Oskar Wijkander. Nästa nyhet blir antagligen » Lilla professorskan », svenskt original af Ernst Lundquist. Andra nyheter under året bli tvänne originalstycken, båda upptagande h e l a f t o n; det ena, af Frans Hedberg, bär titeln » Ett åskslag », o c h det andra, af Tor Hedberg, heter » En tvekamp ». Vasateatern öppnade i tisdags ånyo sina portar. Början lofvar godt.
Pelle visade här ett nytt prof på sin förmåga att göra något äfven af de obetydligaste uppgifter, och det var endast synd att rollen icke var större. För sextio år sedan, påstår Onkel Adam i sina nyligen utkomna oeuvres posthumes, var menniskoverlden nästan igenvuxen med originaler, besynnerliga figurer, som, kantiga, stripiga, taggiga och roliga trängdes om rummet; förtrettio år sedan hade denna urverlds under redan glesnat till antalet, odlingen hade förstört en stor del af den ursprungliga karaktervegetationen, men ännu fick man se en och annan qvarlefva från den gamla goda tiden, då allt var annorlunda. I vår tid har odlingen förstört ända till sista spåret af originalitet, och detta så grundligt, att ej ens en enda liten qvickrot finnes qvar. Nu äro vi alla lika goda, lika onda, lika snillrika och lika dumma. I stället för vexlande karaktersformer och det romantiska, som ligger i tvära af-brott, har verlden blifvit förvandlad till ett enda omätligt timotejfält, der en torfva klöfver redan uppväcker förundran ... Han har nog icke så orätt, gamle Onkel, i detta påstående, ehuru då och då ett eller annat spår till originalitet verkligen uppdyker äfven i vår schablonmessiga tid. Och en sådan der besynnerlig figur, ' » kantig, taggig och rolig » var Pelle Janzon. Men det var icke ensamt hans egenskap af original som förskaffade Pelle hans stora vänkrets, snarare fastmer hans lefnadsfriska, af alla ledsammaförståndsbetänkligheter obesvärade personlighet, till hvilken med fullt fog kunde som motto lämpas skaldens dityram-tiska ord: » Korta äro glädjens ständer, Njut dem derför, slark och ung! Skulle jullen än gå under, Modig död är aldrig tung. » D. af Wirstn. ) Teaterbesök i Stockholm af Edvard Brändes. För ett år sedan förändrades Stockholms två förnämsta teatrar, Operan och Dramatiska Teatern, från statsinstutio-ner till privatteatrar.
Författarens eller rätts lagliga innehafvares 38 Konitilutioni-Ulikolleti Memorial Aio !. Men sa framt Författarens arfvingar eller rätts innehafvare icke inom Tjugu är från hans död utgifnings-rättigheten begagnat, äfvensom i händelse ett sådant begagnande icke af dem inom hvart Tjugonde år förnyas, stånde hvar och en öppet att Författarens efterlemnade skrifter af trycket utgifva. Hvilken som eljest Skrift trycker eller eftertrycker, utan Författarens eller hans rätts innehafvares skriftliga tillstånd, miste upplagan, eller bote dess fulla värde, ägarens ensak. Lag samma vare, om någon trycker eller eftertrycker den öfversättning af utländsk Skrift, som annan man utarbp.- tat, eller later sin öfversättning för annans anses; men ej må öfversätfårens ägande rätt till sitt arbete förhindra någon, att en annan öfversättning af samma Skrift utgifva. Utgifvare af Dagblad och Periodiska skrifter häfver ej brutit emot Författarens äganderätt, då han i dem insända anonyma Skrifter utgifver. Hvilken som å en Skrift bedrägligt titelblad eller orätt författareeller utgifvare-namn utsätter, straffes enligt Missgernings-Balkens 8 Kapitel. Diktadt namn, hvarmed ingen verklig person utmärkes, vare ej förbudet att på titelbladet utsätta, då Auctors rätta namnsedel lemnad är. Uppsatser, hemtade ur Dagblad, anses icke såsom eftertryckta, då de i andra Dagblad införas, såvida det tillika uppgifves ifrån hvilket Dagblad uppsatsen är hemtad. — ägarens ensak. Lag samma vare, om någon — Skrift utgifva. Utgifvare af Dagblad och — —- uppsatsen är hemtad. Ar med Främmande Makt öfverenskommelse slutad om ömsesidigt skydd för begge Makternas undersåtar mot olofligt eftertryck KonMtulioni-Ulikolleli Memorial N:o i. 39 i det ena landet af böcker och skrifter, sorn i det andra landet utgifvas, galle, vid i Sverige begången öfverträdelse deraf, hvad, i afseende å eftertryck af inhemsk skrift, stadgadt är. Hänvisning:
Sistnämnde fråga, eller den om lämpligaste benämningen, blef redan vid ämnets föregående behandling hos Utskottet nogsamt öfvervägd; och anledningen hvarföre ordet kommandit-delegare då icke antogs, var den, att Utskottet ansåg det vara oegentligt, att uti en speciel bolagslag införa en för vårt språk främmande term, innan den blifvit upptagen i den allmähna lagen om bolag, särdeles som den här svårligen skulle kunna införas utan tillägg af en definition på ordets rätta betydelse. Utskottet föredrog alltså en i vårt språk förut känd benämning, om hvars rätta betydelse uti nu ifrågavarande lag någon tvekan destomindre bör kunna uppstå, som i 3 §, der den först nyttjas, denna betydelse är noga bestämd genom de tillagda orden, »hvilkas ansvarighet för bolagets förbindelser begränsas af deras lotters fulla belopp-», och har Utskottet jemväl nu af denna anledning föredragit benämningen lottegare. 8 Bankooch Lag-Utskottets Utlåtande N.o 6. Hvad nu beträffar frågan, huruvida lottegare böra medgifvas inträda i Bankbolag; så lärer det icke kunna bestridas, att ju ett sådant medgifvande måste leda till ganska väsentliga fördelar, så väl för Bankerne, som för allmänheten. För de förra beredes nemligen ytterligare kapital-tillgångar, hvilka icke, i likhet med vanliga depositioner, kunna vid en för Bankerne kritisk tidpunkt i massa uppsägas och uttagas, utan tvärtom gifva Bankerne ett säkert stöd emot en dylik påtryckning. För allmänheten åter öppnas en ny utväg att uti ett vinstgifvande företag placera sina kapitaler, jemväl der dessa äro ringa, och således en alldeles ny näringsgren. — Hvar helst en sådan sig erbjuder, bör den icke försummas, der den eljest är för landet nyttig; och den stora nyttan för landet af små och spridda kapitalers hopsamlande, för att tillhandahållas den indu striela rörelsen, är redan tillförene af Utskottet påpekad. Genom hvarje ny beröringspunkt emellan allmänheten och Bankerne befordras dessutom den allmänhetens närmare kännedom af Bankerne och anslutning till dem, som, efter hvad Utskottet förut antydt, är af så mycken vigt, för ingjutande af en helsosam lif aktighet i bankväsendet.
Tankegången, om man kan härvid använda detta uttryck, gick egentligen ut på, att parlamentarismen och premier-ministersinstitutionen varit orsak till alla de omstörtningar och inre och yttre olyckor, som hemsökt specielt Frankrikeefter den stora revolutionen, men äfven sådana länder som Danmark och Nordamerika och t. o. m. Sverige under frihetstiden. Jag skall blott anföra ett litet citat för att visa, hur han då uppfattade Tysklands store kansler som senare år tycktes vara hans förnämsta ideal. » Men torde någon vilja invända », säger han då, » det finnes äfven exempel på premierministrar, som lyckats väl utföra sitt värf. Ja väl, i ett icke alltför långt ifrån oss beläget land, jag menar Preussen, finnes en premierminister, som har lyckats: Bismarck! Bi sm ar ck, som började med ett grundlagsbrott och slutade med trenne för härjande krig! Om det vore möjligt att ännu en gång bringa Sverige till en sådan höjd af makt, hvar-till våra fader fordom lyftade det, så kanske jag skulle kunna underkasta mig en sådan premierminister ». Om Sparres justeringar af detta anförande hänvisas närmare till n: r 56 af Aftonbladet samma år. Förslaget föll i Första kammaren, men återupptaget vid 1875 års riksdag genom en motion af Wallenberg blef det 1876 som sagdt lag, Sparre stretade emot äfven då, understödd af sådana män som P. A. Bergström, B. A. Leijonhufvud, Rydin, Rundgren, K. J. Berg, Asker m. fl. Sparres uppträdande i frågan 1873 skildras på följande målande sätt af en på läktaren närvarande: Grefve Sparre kastade sig visserligen icke med häftighet npp i tri-bunen, såsom man lärer få se de eldiga naturerna i franska nationalförsam-ingen göra; han stod väntande kvar på den plats, der han representerar Åmål i vår riksförsamling, men för öfrigt var han, enligt hvad en af mina läktarekamrater, som sett hur det går till i Frankrike, försäkrade mig, fullkomligt fransysk i toumyren, hvilket äfven var hr Emil Keys åsigt.
Nu rörer förevar:de fråga Stats-regleringen endast till ett obestämdt belopp och man vet således icke i hvad mån den inverkar derpå, emedan ännu icke något maximum af inkomst eller arrende är bestämdt. Man vet icke om det blifvande maximum uppgår till nuvar:de arrendet, öfverskjuter eller understiger detsamma. Man skulle således kunna påstå att denna fråga icke bör afgöras genom votering i förstärkt StatsUtsk. utan att den bör förfalla, hvilket åter, enligt min åsigt vore orimligt enär 2 Stånd bifallit Utsk:s förslag, hvarigenom arrendatorn skulle beredas en betydligare lindring i sina skyldigheter, och R. o. Ad. samt BorgareSt. hafva medgifvit arrendatorn rättigheten att blifva skild från arrendet. Det kan då förmodas att något af de öfriga Stånden förenar sig i det beslut R. o. Ad. samt BorgareSt. fattat för att fä frågan bragt till slut, såvida en inbjudning till dessa Ständ i sådant afseende göres; och får jag, enär något hinder i grundlagen icke finnes för en dylik inbjudning till medStånden i en fråga af så tvifvelaktig beskaffenhet som den förevande, tillstyrka bifall till det förslag Hr von Troil afgifvit: nemligen att en inbjudning måtte afgå till PresteSt. att instämma uti R. o. Ad:s beslut. Frih. Tersme den, Wilh. Fredr.: Jag medgifver visserligen riktigheten af Frih. Palmstjernas yttrande, att det kan vara ganska tvifvelaktigt, huruvida denna fråga kan såsom en Statsregleringsfråga betraktas, och pä denna grund komma under votering i förstärkt StatsUtsk., men i alla fall är väl frågans natur sådan, attnär alla fyra Stånden, ehuru på olika sätt, tillstyrkt en lindring för ar - Den 28 Juni e. m. 311 rendatorn, frågan skall på något sätt af R. St. afgöras, och behandlas, såsom under förflutna tider dylika frågor blifvit behandlade, när icke tvenne Stånd hafva fattat sammanstämmande beslut men alla fyra Stånden beslutat en förändring i det bestående.
Det är emellertid ingen af dem, utan fröken Jungstedi som tar priset i denna opera. Det börjar se farligt ut för fröken Anna Vasa Petterssons patent på gossroler, ty frk. J: s tolkning af studenten Nicklaus kunde mäta sig med det bästa, den förra i denna väg producerat. Apparitionen var lika illusorisk som vacker, sången karakteristisk, spelet än mer, Dockoch Tupp * visan ej långt från ett mästerverk af graciös ironi. Måtte blott ej operetten uppsluka denna unga talang, som visserligen har alla betingelser att i den äfven bli en stjerna af högsta glans, men som i sjelfva verket är tor god att underblåsa dess slocknande lifsandar. Fru Horwitz var en mer lyckad Antonia än fru Östberg. I gengäld var fru Östberg en bättre Olympia än fru Horwitz. Må nu blott ej dessa begge damer komma ihop sig om den lager, som vi härmedelst räcka dem att syster-ligt dela sinsemellan. Denna fru Horwitz medverkade som bekant i f. d. Nya Teaterns uppförande af samma operett, som då bjöd på hr Kloeds Hoffman och hr Arlbergs Mirakel, begge hrr Lundmark och Linden på k. operan öfverlägsna. Hr Lundmarkär emellertid i sin tur öfverlägsen hr Hagman, som hvarken passar för eller går ut med denna rätt svåra rol. Hr L. hade flera lyckade pointer och skall säkerligen göra framsteg i rolen. Af herr Lindens onekliga dramatiska talang hade vi deremot väntat oss mer. Ej ens flitig Arlbergdressyr har åstadkommit nödigt resultat. Det är ledsamt att hr Arlbergs röst skall vara sa på sista versen att han ej kunnat åtaga sig rolen, som säkert också med hr Janzon skulle ha gjort dråplig effekt. Professorns rol passar denne mindre, ehuru han som alltid är torrolig äfven i den, illustrerad med jgubbar » af muntraste slag. Hr Linden saknar i röst demonisk basklang, är för utklädd och gjord i alla sina skepnader, hvaraf doktor Mirakel, sufflörens röda lykta till trots, är färglös och intetsägande i trots af alla clown-rörel-ser och djeflagrin.
När detta Betänkande förra gången den 11 dennes f. ni. föredrogs härstädes, upplästes Den 18 November f. m. ett skriftligt anförande af Herr Danckwardt, som deri yrkade återremiss, på grund af gjorde anmärkningar; men Betänkandet Lief då ytterligare hegardt på bordet. Som Herr Danekwardt nu icke är tillstädes, får jag, under åberopande af hvad han sålunda anfört, hemställa, alt ifrågavarande Betäckande måtte varda till Utskotten återremitteradt. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Utskottens förevarande Betänkande höra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades Ja. Föredrogs till remitterande Herr Lefréns, Johan Pehr, den 16 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående rättighet för Banken att utfärda så kallade RänteCoupons. Friherre Kantzoiij Johan Albertf och Herr Rosenqvist Fredrik Leonhard, anhöllo, att denna motion måtte ytterligare få hvila på hordet. Herr Rosenblad, Bernhard: Jag hemställer , huruvida en motion, som ingalunda måtte vara i lika förhållande med ett Utskotts Utlåtande, kan för andra gången begäras och läggas på hordet. Den 18 N o v e m b e r f. m. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att då motioner ti II fö rene blif vit behandlade på enahanda sätt, sorn Utskotts Betänkanden, hvilka, uppå flere Ledamöters förenade begäran, alltid ytterligare blifvit hvilande på bordet, ansåg Hans Excellence Herr Lefrens ifrågavarande motion nu äfven, i anledning af ofvanbemälte Ledamöters derom gjorde begäran, ytterligare böra hvila på bordet. Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 24 sistlidne October, under N:o 161 afgifne, och den 2 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående yrkad oföränderlighet i föreskrifterne om Husbehofs-bränvinsbränningen.
Att så där alltid sitta och vänta på inspirationer och bita i pennskaftet från tidigt på morgonen, måtte lätt kunna uttorka äfven den friskaste talang. — All diktning skall väl vara en lifserfarenhet oeh kan därför blott komma stötvis och oväntadt liksom lifvets upplefvelser. Många diktare skulle utan tvifvel behålla kraften och skapelseförmågan mycket längre, om de vore tvungna att först bädda sin säng och köpa sin frukost och för resten besvära sig ett par timmar af dagen med att tjäna sina medmänniskor. Med dubbel längtan oeh friskhet skulle de efter en sådan liten gymnastik i det dagliga lifvet vända tillbaka till sin fantasis och sina tankars egen värld. Jag vet, att man skall invända: det hör en så stor detaljkunskap, ett så enormt arbete till att bli något på allvar inom hvilket område som helst, att blott den, som offrar hela sin tid till ett arbete, kan hoppas och vänta att ha någon lycka med sig. Materialet är ändå så stort, att man under ett helt lif icke når synnerligen långt .. Detta är mycket sannt, och en kvinna, som vill bli en storhet i någut bestämdt yrke, bör IDUN 1890 helst låta bli att gifta sig. Hon måste då gifva hela sitt lif till detta enda, som hon vill. Min mening är blott att säga, att när hennes ämbete är att vara husmor, har hon, medan hon sköter detta ämbete, anledning, att på det lyckligaste sätt utveckla hela sin natur. För en husmoder är musiken, litteraturen, studier af språk, naturvetenskaper o. s. v. — hvad hon nu mest har lust och anlag till, — de förädlande, styrkande makterna, som göra hennes lif lättare att lefva, som utveckla hennes intelligens, åsigter och karaktär och därvid just göra henne ännu dugligare till hennes hufvudkall, det att vara husmoder. tenskapet, blott om det husmoderliga ämbetet, — men detta ämbete tror jag för en kvinna är det lyckligaste. Gud bevare mig från att säga, att någon skulle gifta sig för att komma att bekläda detta ämbete, liksom det i alla förhållanden är en skam och vanära för en människa att eftersträfva en plats för platsens skull, när förhållandena för öfrigt äro henne motbjudande eller stridande mot hennes öfvertygelse.
Jag önskar denna nedsättning i taxorna ända derhän, att den inkomst af postverket, som man nu, vid hvarje Riksdag beräknar såsom en tillgång till Statsverkets utgifter, måtte helt och hållet försvinna. Men en annan fråga är: böra R. St. nu uttala den grundsats, att alla stambanor i Sverige skola endast genom Statens omedelbara försorg anläggas. Såsom jag redan nämnt, innehåller K. M. propos. ett sådant förslag. Ehuru jag är öfvertygad, att principen i allmänhet kan vara riktig, tror jag likväl det vara mindre välbetänkt att nu, i öfverensstämmelse dermed, uttala en grundsats, vid hvilken man skulle binda sig för en mängd af år. Här är fråga .om att anlägga 100-tals mil jernvägar, ty Regeringen har i den K. propos:n föreslagit de stambanor, hon anser böra utgöra stommen till jern vägsnätet i landet. Jag anser det riktigt och nödvändigt att. nu uppgöra ett sådant system förstambanorna, men deremot icke rådligt att nu besluta om verkställigheten af sjelfva utförandet af alla dessa stambanor. Lika litet som jag gillar Regeringens förslag, att uteslutande, genom ”Statens omedelbara försorg”, bygga jernvägar, lika litet kan jag godkänna Gr. Rosens förslag, att jernvägsanläggningen uteslutande npdrages åt enskilde entreprenörer. Till stöd härför har Hr Gr:n anfört flera skäl, som till en del blifvit vederlagde af den förste talaren, men andra hafva blifvit obesvarade. Man säger, och Hr Gral har sagt detsamma, att jernvägar icke kunna åstadkommas för så godt pris, då Staten bygger deni, som genom enskilde entreprenörer. Jag kan icke annorlunda än som en lös upgift betrakta detta påstående, ty det är mig omöjligt att förstå, hvarföre icke Statens embetsmän eller af Regeringen för ändamålet utsedde personer kunna ega samma insigter i ämnet, som de af enskilde entreprenörer utsedde. Tvertom tror jag, att Staten har lättare att upsöka skicklige personer, hvilka ega nog insigter att för bästa pris och på lämpligaste sätt utföra arbetet. Jag kan således icke gilla denna sats. Gr:n har sagt, att vi icke ega tillräckligt pröfvade och erfarne civil-ingeniörer inom landet, för att Staten med dem skall kunna verkställa dylika arbeten.
Offentlig Bolags-Bank ege ej att drifva handel med annat än guld och silfver, men vare berättigad, att, till undvikande af förluster, inropa panter eller utmätt egendom, som på auction, för Bankens räkning, utbjudes, dock under iakttagande, att sådan egendom åter försäljes, så snart det utan förlust för Banken ske kan. Dess lånerörelse må bestå uti ej mindre att emottaga penningar på uppoch afskrifnings-räkning och mot räntebärande, på viss betalningstid ställde reverser, än äfven alt utgifva penningar mot reverser, vexlar och varor, samt att meddela Gassa-Creditiv. I afseende på utlåningen lände till efterrättelse: 1:0 alt Bankens egne Adier eller Lott-Bref icke få belånas; 2:0 att, med undantag af Cassa-Creditiv, Län ej må beviljas på längre tid än 9 månader; 3:o alt Banken i de fall, der räntan för af den meddelade lån ej är utfäst till högre belopp än 5 för ioo om året, eger alt vid låns Lifgifvande afdraga räntan för hela låneliden, samt, efter förfallodagen, såsom straffränta sig lill godo beräkna i procent i månaden utöfver ordinarie räntan; dock med sk\ddighet för Banken alt, såvida den af sistnämnde förmon sig begagna vill, föranstalta, det lagsökning till lånets indrifvande sist inomen Bancooch Lag-Utskottens Bet. N:o 2. månad efter förfallotiden deraf varder anställd och i allt hvad på Banken ankomma kan skyndsammeligen utförd; 4:o att varor och gods, som i Banken belånas, kunna, utan föregången hembjudning eller Uppbud, genom offentlig auction föryltras genast efter det förfallotiden för de å samma varor och gods meddelade lån tilländalupit. § 11. Offentlig Bolags-Bank njute, vid sina fordringars indrifvande, lika rätt till handräckning af Embetsman och Auctoriteter, som för Rikets Ständers Banks Discont-Verk nu är eller framdeles varder beviljad. § 12.