Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer hunnit besluta, angående Kongl. Maj:ts, om biträde för (Jötha Canal-Verk aflåtna Nådiga Proposition, ett bundgängeligt understöd, ej till CanalByggnadens fortsättande, men endast till afhje!pande af Eåntagafes förlägenhet i anseende till Uånens hastigare infordrande, och de, enligt Banco Utskottets säkra kännedom, existerande, genom särskilta omständigheter föranledda trängande behof, icke borde vägras: men i afseende på summans bestämmande har Utskottet stannat uti olika meningar, i så måtto, att genom /häröfver Ståndsvis förrättad votering, summan, af t vän ne Stånds pluralittä blifvit fastställd till 800,000 R:dr, men deremot af pluraliteten inom de (vänne öfriga, till 600,000 R:dr: och böra således, till följe af Riksdags Ordningens 38 §,. dessa håda 480 Den 2 9 Ma]. bada allernativer till de Respectiva Stridens upp. lystaompröfning och decision härmedelst vörd. sa m mel igen öfverlemnas. Ehvad beslut Riksens Höglofl. Ständer täckas vidtaga i anseende till de, såsom tillfällig förökning i Disconträtten, alternativt uppgifna summor, är Banco Utskottets sammanstämmande tanke, att Vördsammeligen föreslå, det vilkoren vid den extraordinaira Disconträtten, hvarföre Banken roed 3 proCents årlig renta godt göres, i alla fall må blifva: att om Riksens Ständers i anledning af Kongl, Majus Nådiga Proposition* bevilja något visst anslag åt Götha Canal Bolag, _ Banken i afräkning derå må beräkna den summa, som af nu föreslagna tillfälliga D isconträtt kunde vara begagnad; samt att, i händelse Riksens Höglofl. Ständer alldeles afslå det ytterligare bidrag, som Canal Bolaget begärt, den vid fattandet af Riksens Ständers Beslut disponerade summan af bferörde extra Discöhträtt må ovilkorligen varda till fullo liqviderad 18 månader ifrån den dag, då Riksens Höglofl.
Den man, som är född och fostrad i frihet, låter icke så lätt inverka på sig af denna fruktan, som deremot är helt naturlig hos den, hvilken, på samma gång han har sin frihet och sjelfständighet kära, finner sig försatt i en ställning, hvilken för ett finkänsligt sinne väl stundom kan tyckas icke i allt vara likställighetens. Det är denna norrmännens fruktan för en hegemoni från Sveriges sida man hos oss aldrig hvarken har kunnat eller velat förstå. Under denna oaflåtliga vaksamhet för skyddandet af en genom verkliga eller blott förmenta faror hotad sjelfständighet hafva våra båda grannfolk ända in i den allra senaste tiden utvecklat sig till ett friskt andligt lif. Hos oss, som vid hvarje högtidligt tillfälle kunna skryta med att vi nu redan varit i åtnjutande af så och så många årtiondens ostörd fred, hålla deremot likgiltigheten och håglösheten nu som bäst på att döda hvarje möjlighet till någon större lif-aktighet på hvilket som helst område utom det ekonomiska. Derför har det nu också inträffat, att när de nyare andliga rörelserna under senare åren börjat att der utifrån den stora verlden tränga hit upp mot Norden, de så väl i Norge som Danmark mottagits fullt medvetet och i båda dessa land genast gjorts till nya insatser i folkens sjelfstän-diga utveckling, under det att här hos oss bristande literära instinkter gjort, att de fått så godt som smyga sig på folket och genast från deras första uppträdande gjorts till föremål för ett motstånd, hvilket ända intill den allra senaste tiden varit starkare än rörelsen sjelf. Men sådant beror dock icke blott på yttre politiska förhållanden; det betingas äfven omedelbart af beskaffenheten hos den andliga atmosfer, i hvilken folket vuxit upp. Och denna atmosfer har här i Sverige ända in på den allra senaste tiden varit mättad med ett öfverflöd af auktoritets-tro, som omöjliggjort all friare tankeverksamhet hos alla dem, hvilka på ett eller annat sätt kommit under inflytande deraf. Det fans en gång vid vår nordliga högskola en man, som kanske i andligt afseende var hufvudet högre än hela sin omgifning, men som i hvarje fall på grund af sitt skarpsinne och sina stora vetenskapliga förtjenster af alla erkändes såsom den förnämste.
Frölichs yttrande om olämpligheten alt meddela en generel grund för Utsk:s åliggande, så anser jag ganska behörigt, att denna fråga tages i öfvervägande. Det är icke mer än några vec19 H. 5 34 Den 9 Ja n ua r i f. m. kor sedan en ganska liflig debatt idelia hänseende föreföll; och då tankarne inom Ståndet i delta ämne synas varn delade, finner jag icke olämpligt, alt de, som äro ledamöter i Exped.Utsk., öppet yttra sina åsigter om de åligganden de i sådan egenskap anse sig äga. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Ehuru en värd ledamot önskat, att man, i detta fall, icke måtte tala om några allmänna grunder; torde del likväl tillåtas mig alt få nämna några ord, hänförande oss till hvad som i detta hänseende sig tilldragit. Det är för R. o. Ad. eller åtminstone för flere af dess ledamöter bekant, huru utsk.betänk:n fordom affattades; då de föredrogos i Stånden och ledamöter yttrat sig för och emot, samt det omsider kom lill afgörande, hade man svårt att få reda på sjelfva slutsatsen eller hvad Utsk. egentligen åsyftade. För att Jätta öfversigten, beslöto R. St. att Utskm, de måtte betrakta saken på huru många sidor som helst, likväl skulle vara skyldiga att uti rader, som voro kortare än den öfriga texten, uppgifva eller framställa det beslut som tillstyrktes. Denna skyldighet tvingade de ulsk,secreterare, som skrefvo vidlyftigt, att på det hela uttrycka sig kortare än tillförene. Delta har äfven medfört den fördel, att då man finner sig nöjd med slutmeningen eller tillstyrkandet i ett betänkande; så anser man s-ig icke behöfva läsa betraktelserna för och emot. På samma sätt har äfven sältet att expediera Ståndens beslut vunnit i korthet, derigenom att Exped.Utsk. i möjligaste måtto sammandrager eller Öfverhoppa!- betraktelserna, hållande sig hufvudsakligen vid slutsatsen och vid de inom linien dragna ordalag, som egentligen varit föremål för RiksSt:hs öfverläggning och beslut.
Jag anser derföre riktigt och billigt, alt Kronan på dessa ställen lemnar bidrag till fattigvården; men jag tror icke att det bör gifvas på det sätt Utsktn föreslagit. Skulle stadgandet antagas sådant det nu är, bomme det ofelbart alt medföra så många tvister oell svårigheter, att verkställigheten blefve högst besvärlig samt en alltför stor kostnad att tillskyndas Kronan. Jag biträder derföre den mening, som Hr Printzensköld och Frih. Sprengtporten ultalat; men jag skulle önska en något bestämdare ordalydelse, än den Frih. Sprengtporten uppgifvit, ehuru i sjelfva saken med densamma öfverensstämmande. Jag hemställer således, att R. o. Ad. ville utesluta hela första delen af detta mom. lill och med ordet ”samhälle,’’ och att i stället infördes ett stadgande, hvilket äfven är tillämpligt på andra ställen än städer, t. ex. fästningsorter, så lydande; "På de orter, der garnisoner eller Kronans varf eller verkstäder äro förlagda, bör K. M. och Kronan deltaga i fattigvårdsafgifterna till det belopp , som efter billigheten bestämmes af de embetsmyndigheter, hvilka äga pröfningsrätt i fattigvårdsfrågor.” Hr Lagerheim: Till en början skulle, jag anhålla att få ännu en gång höra Fiih. Sprengtportens redaclionsförslag. Frih. Sprengtportens förslag blef i anledn. häraf uppläst. Hr Lagerheim: Sedan jag nu fått höra Frih. Sprengtportens förslag, så får jag frångå mitt framställda yrkande och instämmer med honom', för min del nöjd med denna redactionsförändring, då man derigenom vinner betydligt bättre föreskrifter än de nuvarande. Jag vill derföre icke insistera på hvad jag föreslagit, men skulle likväl hellre vilja biträda Hr von HartmansdorfFs i hufvudsaken likstämmiga förslag, af den anledn., att detsamma jemväl kan lämpas på andra orter än städer, t. ex. på fästningar, skansar och blifvande garnisonsorter, och är således mera allmänt och omfattande än Frih. Sprengtportens.
En beskattning, sorn innebär'obillighet och orättvisa kan ej annat än vara skadlig för Land och Folk; också tyckes vårt Lands val med omisskänneligt alfvar påkalla ändring uti nu gällande bevillnings-system, efter hvilket den synbara, eller rättare skenbara förmögenheten beskattas, och det på en tid, da få ega hvad de synas ega. Emot Bevillningens utgörande efter behållen inkomst, har man hufvuösakligast anfört, att den påräknade Summan icke utgår. Må då, om Statens behof så ovillkorligen kräfver, afgifren Ökas, der någon behållning finnes. — Att taga der den icke' linnés medför förderf, oall derigenom hafva också många dukat under och när, med ett ihärdigt fortfarande af samma System, förmågan gradvis blir uttömd, torde brist säkrast infinna Biianj; till Rikt. St. De minst bemedlade Classerne hafva skal, att önska ändring uti närvarande besk.attningsprincip, ty för dem är den i högsta måtto tryckande utan att något■ medel till lättnad eller förekommande af de missbruk, sorn äro en följd af den itu varande Bevillnings-Författningen, äro dem förvarade. De mera bemedlade torde hafva skill till Samma önskan, (y ju flere, som digna under bördan, ju förr kommer ordningen till .dem, att ensamme bära den, Huru olika bidrag till Staten lemnäs af den rika nu, emot den tid då 1810 års Bevillriings-Stadga var gällande, upplyser närlagde Ut. dräg af T axe r i ng sJLä n gd-e r n e för 'Stockholms
Den upphöjda delen af rummet, der thronen står, var betäckt med en tapet af scharlakan, öfversådd med guldkronor, glimrande af paljetter och straser, och i en halfcirkel närmast väggen stodo förgylda taburetter, med dynor af hvitt atlas, fransar och galloner af guld. I midten fanns, under purpurhimmeln, den gedigna silfverthronen för konungen, bredvid den två ländstolar, förgylda och med hvita atlas-öfverdrag för drottningarna, samt på ömse sidor om dessa trenne lika zirade stolar med ryggstöd, men utan sidostycken, för prinsessan och hertigarne. Den vanliga throntrappan var borttagen, och läktaren, som konungahusets qvinliga medlemmar pläga intaga vid högtidliga tillfällen, innehades nu af musikanter. Nedra delen af rummet var kring väggarna späckad med marknadsstånd, der de smakligaste förfriskningar af alla slag och i det mest lockande skick utbreddes, för att reta gästernas gom och strupa. Sjelfva marknadsstånden voro beklädda inoch utvändigt med spegellampetter. I stånden på ena sidan af salen utdelades förfriskningarna af hoffruntimmer, och på den andra af hofvets kavaljerer, alla i kläder, passande för hvars och ens olika roll. Salen hvimlade af flera hundrade maskeraddrägter, den ena grannare och dyrbarare än den andra; ty alla hade uppbjudit hela sin uppfinningsgåfva, alla sina penningeutvägar, för att visa sig med fördel och öka festens glans. Denna var på en gång ståtlig och glad; ty Gustaf sjelf var värd, och ingen furste har någonsin i Sverige förstått utöfva värdskapet, som han.
Naturligt är, att man ej för ensidigt får hålla på denna indelning, men såsom regel torde alltid väljas att först och främst tänka på nödvändighetsartiklarne framför prydnadsföremålen. Så mycket bättre är, när alla delarne kunna förenas uti en sak, och med nutidens utvecklade fabrikat torde det ej vara en olöslig uppgift. För bibehållande och förökande af trefnaden och glädjen i hemmet faller alltid drygaste lotten på husmodern. Det är hon, som först och sist skall framkalla nya anledningar till fröjd, bereda man och barn angenäma öfverraskningar samt med noggrannhet iakttaga, att den ursprungliga ordningen bibehålies och tillgodoses. Hur många hinder och afbräck gifvas dock ej härför uti nästan alla hem! Ej mången torde sakna erfarenhet af exempelvis de ledsamheter, som beredas husfrun af okunniga, slarfviga eller pliktförgätna tjänarinnor. Men därvid gäller att ej låta modet falla och så små- ningom låta ordningen därmed försvinna, utan om och om igen måste man upprepa sina fordringar och önskningar och ej tröttna redan vid några fruktlösa försök. Med tiden skall nog en verkligt ordentlig och konsekvent husmor vinna seger öfver svårigheterna och till sist kanske ock lyckas att vänja den slarfvigaste tjänstflicka att af pliktkänsla och ej blott på befallning uträtta sina åligganden på någorlunda nöjaktigt sätt. Så länge det finnes små barn, som hålla modern mycket aflägsnad från de yttre göromålen, blir nog ofta ett eller annat mindre väl utfördt; dock får man med lugn och försakelse finna sig uti tillfälliga brister, blott det väsendtliga skötes, och själf får man vid alla tillfällen så mycket som möjligt är mönstra och granska sysslorna samt ej vara alltför rädd att själf ingripa i hvarjehanda göromål, undervisande och hjälpande, då tjä- narinnan har sig ålagdt så mycket, att det för tillfället ej annars kunde medhinnas. T y äfven i fråga om fordringar på våra tjänare bör man göra klart för sig förnöjsamhetens nödvändighet. Till sist och som en sammanfattning vill jag med blott ett par ord söka påpeka ?ttringarne af det inflytande, som förnöjsamheten eger.
Om detta ämne med nog mycken vidlyftighet blifvit afhandladt, så härrör detta endast af en hög grad af nit att ådagalägga renheten af min afsigt. Jag önskar på det lifliga* ste, att Höglofl. Ridderskapet och Adeln må finna Friherre Cederströms och mina principer vara af den natur, att de äro ställda på verkställbara och rättvisa grunder. Det oaktadt Den 8 Juni. 147 ar jag öfvertygad, att mångå skola finna behållen inkomst för året vara det enda på sundt förnuft grundade Bevillnings sättet, och jag inedgifver, att i teorien synes saken så förhålla sig, men alldeles icke i practiken. — Friherre Cederström har, i sitt af äng åberopade Dictamen5 så tydligen visat felaktigheterna i icäto års Bevillning} att något vidare derom knappt behöfver nämnas. Jag tillägger blott, att om äfven all ärlighet i uppgiftet! af årlig Behållen Irikömst iakttogs, så vunnes dock ej derigenom det ändamålet} att vid en mindre inkomst få erlägga en mindre Bevillnings-afgift} ty Staten måste ovilkorligen Utfå sitt behof oalkorfadt. Antagom för slagsvis, att hela behållna inkomsten i Riket steg ett år till 4}Ooo,ooo R:dr och hvaraf jag Skulle i Bevillning betala procent, men ett annat år vore så ledsamma conjuncturer, att behållningen öfver helå Riket blott hann till 2,000,000 R;dr: då nu stimman ändock åkall utgå, så måste jag erlägga 5 procent } dä. lika mycket som under det bördiga året: hvad är då vunnet g noin detta .• beskattningsrätt? ingenting annat än ert högst obehaglig Osäkerhet Och mycket besvär vid årliga Cömitéers kan hända sträfvande att stifta ondt emellan individuerna. Den händelse, då fråga är om personers mer eller mindre förmögenhet från det ena året till det andia, är redan upptagen i början af detta mitt anförande Efter att hafva nog länge törhända tröttat Höglofl.
Stts pröfning af så väl denna som alia föregående och efterföljande frågor, som röra förnyandet af arrenden af kronolägenheter, eller på hvad annat sätt som helst verkställigheten af de för dessa lägenheters förvaltning af R. St. föreskrifva grunder eller författningar. Hr Eden hjelm, Gillis: Ehuru jag icke har den ringaste bekantskap, hvarken med den arrendator elier det hemman, som är i fråga, har jag dock mycken erfarenhet af, huru skadligt det är, att gamla arrendatorer bortköras, för det att man vill skaffa sig högre arrenden. Jag tror, att ingen kan bättre intressera sig för hemmanens inom länet ordentliga skötsel än landshöfdingen, och yrkar således, att SlatsUtskts utlåt, måtte bifallas. Hr von Qvanten, Carl: Delta utlåt, innehåller två frågor; den ena, huru hemmanen skola byggas, t det fallet tillstyrker jag utlåt., ty att bygga på sådana hemmauslotter på tre ställen, anser jag vida olämpligare än att bygga på ett ställe; och om uuvar. arrendatorn Odelberg vill föi binda sig att bebygga på ett ställe denna lägenhet efter den ordning som vederbör, kunna föreskrifva, tror jag, att hemmanet derpå kan vinna betydligt, hvarföre jag önskar bifall i det fallet. Hvad åter angår utarrenderingen af hemmanen på längre tid, så kan jag ej gilla den principen. Man är skyldig att göra Kronans jord så fruktbar som möjligt, i förening med den enskildes rätt. Derföre bör den principen ej åsidosättas, att alla hemman, som varit bortarrenderade, vid arrendetidens slut må gå bort på nytt arrende. Jag har hört flere säga, att detta skulle medföra förlust för Staten att få nya arrendatorer; menen gammal arrendator kan äfven, om lian får bibehålla arrendet, transportera det på en annan Den a3 Maj. och på det sältet gå bort. Derföre måste jag begära afs!ag på detta utlåt, i den frågan, som angår principen för hemmans bortarrenderande, hvilket alltid bör ske medelst förnyad auction, vid arrendeårens slut. Frih. Gederström: Det är Hr Edenhjelms yttrande, som uppkallat mig att yttra några ord.
Men som de understöd af allmänna medel, hvilka hittills erhållits för flera redan fullbordade anläggningar af dylika kortare, till begagnande med hästkraft afsedda, jernvägar, endast utgått i egenskap af lån, och då Utskottet föreställer sig, att äfven hädanefter sådana jemförelsevis mindre kostsamma anläggningar böra, der de finnas för rörelsen och näringarne inom vissa orter behöfliga, kunna åstadkommas med enahanda bidrag från det allmännas sida, anser Utskottet sig icke kunna biträda motionärernes framställning, att en del utaf det statsbidrag, hvarom nu är fråga, måtte erhållas såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet. Deremot, och under de för likartade, från Riksgälds-kontoret utgående, understöd till andra arbetsföretag fastställda vilkor, torde detta statsbidrags af molionärerne föreslagna belopp böra något förhöjas, ifall detsamma allenast emot bestämd återbetalningsskvldighet varder beviljadt. Utskottet får alltså tillstyrka och hemställa, alt Rikets Ständer, för anläggningen af en jernväg mellan sjöarne Norra Barken och Wessman inom Norrbärkes och Grangärdes socknar i Stora Kopparbergs län, måtte åt det bolag, som bildar sig för detta företag, bevilja och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisa ett lån å Etlhundratretiotretusen trehundratreliotre (153,333) R:dr 16 sk.; hvilket lån under den för arbetets utförande i det härom afslutade kontrakt bestämda tid, bör få, utan ränta och kapital-afbetalning, innehafvas, 20 Slats-Utskollels Utlåtande, M 274. samt derefter återbetalas genom erläggandet, före hvarje års slut, af fem procent å hela den utbekomna lånesumman, dervid beräknas tre procent årlig ränta för det dessförinnan obetalda lånebeloppet och återstoden utgör kapital-afbetalning; hvarjemte och derest det till inbetalning förfallna beloppet icke varder i stadgad ordning erlagdt, fem procent årlig ränta å detta belopp bör utgöras, intilldess inbetalningen deraf vederbörligen verkställes.
Om Herr Tham täcktes bestämt besvara denna fråga, kunde vi undvika många discussioner och komma till ett resultat; gillas min satts, så följer deraf, att vårt nuvarande näringssystéme är origtigt; ogillas den, så nekar man i ock med detsamma liufvudgrunden för det fria Systemet: Fri Täflan. Herr von Hartmansdorff, August: Sedan Herr Lefren upptagit de flesta af Herr Thams anmärkningar emot honom, vill jag blott fästa mig vid följande: Herr Thara har slagit på de stora strängar, som hos oss ljuda starkast, i fråga om näringarne, nemligen Jernhandteringen och Jordbruket. Men klangen af den förra tyckes Herr Lefren redan hafva borttagit, då han erindrat oss om de stränga förbud,hvarigenom ifrågavarande handt - 344 ®en 3o December f. m. tering hos oss uppkommit. Dem förötan hade hon förmodeligen icke uti Riket indragit de berömda män Herr Tham åberopat; och ännu i denna stund lära förbudens skydd icke kunna umbäras för denna näring, ehuru betydlig styrka hon vunnit; ty hvarföre skulle eljest de Herrar Brukspatroner, som ifra mot förbud af stadsmanna-varors införsel, icke vilja äfven upphäfva förbuden mot införsel af jern. Likaså förhåller det sig med Jordbruket. Skyddstull mot grannarnes medtäflan ligger på spannemål; och bränvins införsel är förbjuden. Herr Tham vill ej medgifva hus-visitationer efter utländska till införsel förbjudna varor af stadsmannatillverkning, emedan sådant skulle ingripa alltför nära på egande-rättens område, och störa husfreden. Men månne den värde Ledamoten har satt sig emot dylika visitationer i afseende å bränvins-,tillverkning? Det synes ej på nu gällande bränvins-förordning, hvilken för det mesto utarbetades i BevillningsUtskottet i8a3, hvarest Herr Tham var en verksam ledamot, och genom hvilken betydliga böter åläggcsden, som vägrar underkasta sig sådan husvisitation, från kl. 5 om morgonen tihl g om aftonen. Hvarföre är husvisitation i denna näring mera tillåtlig, än i andra?
Förslaget åsyftar att göra det möjligt för den, som kallas lill Konungens rådgifvare, att kunna emottaga detta höga förtroende, utan att behöfva skilja sig ifrån det embete, han förut innehafver, men med hvars utöfning han emedlertid skall lika litet befatta sig, som han finge deraf åtnjuta några inkomster. Om sådant bifölles, sä blefve förhållandet med dem som åtnjuta Konungens högsta förtroende, alldeles lika som med den, hvilken åtnjuter Sländernes högsta förtroende, nemi. Just.ombudsm. Denne tager icke afsked frän sitt på stat innehafvande embete, utan det förvaltas under tiden af en annan, emot åtnjutande af den anslagna lönen, hvaremot Just.ombudsm. uppbär den lön, som Ständerne för honom i sistnämnde egenskap beviljat. Om detta stadgande varder antaget; så kan äfven en obemedlad embetsman, utan att äfventyra sin bergning, emottaga ett Statsråds-embete, emedan han vet hvar han återfinner verksamhet och utkomst, i händelse han misslyckas såsom rådgifvare. Underkännes åter detta förslag, så blifver följden, att ingen annan kan med någon trygghet emottaga ett Statsrådsembete, än den, som har egen förmögenhet; och det är icke alltid, som de stora egenskaperna och arbetsamheten åtfölja förmögenheten. Ofta finnas de på den ena handen, när förmögenheten är på en annan. Det är således troligt, att Konungens tjenst då mister åtskilliga dugliga, och på allt sätt användbara män, hvilka icke emottaga förtroendet, ty det är en möjlighet, alt man blir afskedad ulan att erhålla pension. Vi hafva sett hvad som vid förra riksdagen inträffade i det fallet, och hvad som cn gång skett kan ock hända en annan gång. Om man ä andra sidan betraktar saken från Styrelsens sida, så är det klart, att om Konungen har en rådgifvare, den han icke finner vara tjenlig för sin plats, så är det dock svårt att entlediga honom, derest han med hustru och barn icke har någon annan utväg för sin bergning än Statens tjenst, och om något an - 246 Den 7 September. nät passande embete, lill hvilket lian kan förflyttas, icke vore ledigt.