Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Alt den äskade anslagssumman för ingen del kan anses som bortkastad för Statens räkning, enär förutom den vanliga trafiken på nämnde väg en ytterligare, högst liflig varutransport härigenom skulle uppkomma för Statens vestra stambana från en stor del af de söder om staden Askersund belägna sädesorter, hvars innevånare härigenom bereddes den ginaste och bästa vägen till berörda stambana, som deraf jemväl skulle komma i åtnjutande af icke ringa persontrafik. Att den nu begagnade methoden att på färja transportera vägfarande öfver detta breda sund under vissa årstider är förenad med den mest ögonskenliga fara för lif och Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 209 och egendom samt understundom i svårare stormväder eller inträdande isdref är alldeles omöjlig, hvadan osäkerheten härutinnan på eli betänkligt sätt försvårar trafiken af gods och resande samt ofta förorsakar liera dygns uppehåll i en företagen resa. Att det för några år sedan inträffade den fasansfulla olyckshändelsen, att 25 menniskolif spilldes sam! en mängd kreatur, varor och fordon gingo förlorade vid färjning öfver Stora Hammarsundet, sorn förut varit på samma sätt trafikeradt som det ifrågavarande Lilla sundet, hvilket jemväl är af beskaffenhet, att dylik olycka äfvenledes derstädes kunde inträffa. Alt några tusen Riksdalers uppoffring å Statsverkets sida för d<“lla allmännyttiga företag fullt uppväges af vissheten alt derigenom kunna förebygga en likartad olyckshändelse, ty de skilda orterues intressen af på ena sidan sädesprodurerande och på andra sidan bergsbruksidkande, oberäknadt den lifliga handelsrörelse som alltmera utvecklar sig i staden Askersund, gör det alldeles otänkbart alt trafiken skall kunna hämmas på denna, den enda landväga kommunikationsled mellan dessa vigtiga landsdelar. Jemte det jag för öfrigt åberopar allt hvad i denna fråga förekommit vid riksdagarne 184 7 och 1850, äfvensom aila de skäl, hvilka anfördes vid beviljandet af statsanslag lill chaussé, och brobyggnadsarbetet öfver Stora Hammarsundet, tager jag mig friheten anhålla, det Rikets Ständers Högloft.
Derjemte har, i motioner, som likaledes blifvit af Hedervärda Bonde-ståndet till Lag-Utskottet remitterade, blifvit vrkadt, af Per Mattsson från Wester-Norrlands län, att sådane byvägar, som allmänneligen begagnas af andra, än dem, hvilkas hemman äro invid byvägen belägne, måtte varda till underhåll indelade på samtlige hemmanen inom socknen eller häradet; samt af Gustof Bjerkander från Skaraborgs län, att en förordning mätte utfärdas, hvarigenom väghållare befriades från skyldigheten att, under den tid af vintern, då marken är betäckt med snö, uppskotta snöen å landsvägarne, samt berättigades att å tjenliga ställen utstaka samt med jemn bolten och bestämd bredd underhålla allmän farväg; hvarförutan Herr Friherre von Schwerin, Adam Otto, uti en hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt, jemväl till Lag-Utskottet remitterad motion, framställt påslående, alt, med afseende å svårigheten på åtskilliga ställen alt till vägarnes underhåll erhålla grus eller sand, väglagningsämne, som funnes uteslutande å en viss ort, måtte blifva åtkomligt med lika expropriationsrätt, hvarmed jord i och för jernvägars anläggning förvärfvas. Öfver dessa motioner, hvilka Lag-Utskottet, gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, lill pröfning förehaft, gå Utskotten nu alt meddela utlåtande, dervid Utskotten, i fråga först om åläggandet för ofvanomförmälde verk och inrättningar, att deltaga i väghållningsoch brobyggnads-bcsväret, anse sig böra meddela det hufvudsakligaste af hvad Utskotten, rörande utgången vid föregående riksdagar af de då i samma ämne väckta motioner inhemta!. Uti deröfver meddelade utlåtanden, framställde Utskotten den åsigt, alt motionärernes yrkanden voro pä rättvisa och billighet grundade.
Men beskyllom då hvarken Naturen eller Inrättningen, utan beskyllom då oss sjelfve, ty denna möjelighet är ganska visst blott en. Med Närings-tvång innom oss, nied Handelstvång på Den g Febru arli. våra kaster, med deraf följande håglöshet och lättja, på ena sidan, med deraf följande öfverflöd, flärd , misshushållning, missförhållande och laglöshet å den andra} skall Götha Carsden blifva af löga bade Oeconormsk och Mercantilisk nytta} men hvad blir då Sverige? skyndom från dessa bedröfliga ursigter for att under ännu en hufvudsakebg syn punet betragta nyttan af denna Canal; , en synpuncts som om den ock hitt lis sällan och ofullständigt i det Allmänna varit nämnd, dock visserligen är högst betydlig, och som sådan ej heller varit glömd. Denna är Rikets för sv ar. Blidare öden och en stor Mans åtgärder och skyddande hand, göra att vi ändtligen en gång äter kunna tala och öfverlägga derom, och då dessa öfverläggningar redan börjat, ytttrar jag så mycket heldre häruti min mening, sorn jag, med all mojelig aktning för andras öfvertygelse, för ingen del kan dela vissa mörka utsigter om Scandinaviens svaghet och faror, så framt våra Försvars medel med behörig urskillning på rätta stället användas. Genom Sveriges och Norriges förening, är Scandinavien i den lyckliga belägenhet 9 mastan mera än någon Stat i Europa, att innom af Naturen bestämda Gränsor äga ett område, ej för stort att af En Styrelse omfattas, dock visserligen tillräckligt att bilda en sjelfständig Stat, hellst om dess Folknummer och Cultur bringas tili hvad de kunna blifva. Det Den g Félniariii är af dé få lyckliga Stater, sörsa ej utan förlust af sin Sjelfständighet, kan se sitt område förminskas, och söm ej, utan att försvaga sig* kan föröka det. Kalfön bebos utaf en enda Folkstam, lika i Språk, Religion och Seder,’ hvilken med lätthet kan stiga till 233 gånger sitt nuvarande antal, utan fruktan att sakna lifvets hufvudsakeligä förnödenheter innom egit område.
Att sluta häraf, tyckes den förderfliga fyllerilasten hafva snarare tillän aftagit. 3:o Näringar. Jemte det Öfver-Ståthållare-Embetet, vidkommande de såsom föremål för Femårsberättelserne uppgifne frågor, på hvilka näringsfång Hufvud stadens bestånd synnerligast grundas, om naturen af dess handel, tillförsel af landets öfverskottsprodukter, afsättningsorter och kommunikation med desamma, i underdånighet åberopar hvad härom i Öfver-Ståthållare-Émbetets förut afgifne Femårsberättelser är anfördt, med tillägg allenast, att, under ifrågavarande tid, kommunikationen emellan Hufvudstaden och landsorterne blifvit än vidare lättad och befrämjad genom tillkomst af flera nya Ångfartyg, får Öfver-Ståthållare-Embetet, till upplysning i frågan, huruvida under de år, som denna Berättelse angår, Stadens handel och näringar stigit eller fallit, samt hvilka gynnande eller ofördelaktiga konjunkturer förorsakat någotdera af dessa förhållanden, underdånigst anföra, likasom i de förra Femårsberättelserne, hvad de af Stadens Magistrat, Politi-, Embetsoch Byggnings-Collegium, Borgerskapets Äldste samt andre vederbörande i ämnet meddelade uppgifter och utlåtanden hufvudsakligen innehålla. Grosshandlares och hos dem anställde Handels-Bokhållares antal har varit: „ 1847: 99 210, 99 217. och är, under berörde tid, burskap å grosshandel vunnet af 50 och uppsagdt af 23. Antalet af öfrige i Hufvudstaden burskapsägande Handlande, samt af sådane Handtverksidkare, som tillhört Stadens, i följd af Kongl. Fabriksoch Handtverks-Ordningen den 22 December 1846, från den 30 Juni 1847 upplösta Handtverks-Embeten, jemte desse Handlandes och Handtverkares betjenter och arbetare, är i de iukomne uppgifterne upptaget sålunda: - 9 1843. 1844. 1845. 1846. 1847.
Jag frågar då, när en ledamot af detta Stånd yttrar något sådant, och jag förmodar a't många liera med honom finna detsamma, om de också icke uttrycka det, — jag frågar då, säger jag, när det ofta måste komma i fråga för ledamöter af detta Stånd, alt icke finna fullt skickliga riksdagsmän inom sig, om det är rättvist, om det är skäligt eller om det ens är klokt att lagga hinder i vägen för sådana ledamöter af denna valclass, att kunna välja en skickligare och den skickligaste person de finna i landet till delta dyrbara kall? — Det synes mig nästan öfverflödigt alt vidare argumentera i denna sak. Man liar velat bifalla denna §, så vidt som den rörde yngre kammaren, och blott önskat att få ett stadgande om att valen till öfre kammaren må vara mindre inskränkta. Visserligen är det godt att få något, och det måste jag bekänna öppet, att om man skall inskränka något, så är det visserligen bättre att inskränka valen till den yngre kammaren, än till den äldre; men jag ser icke hvarföre man skall nu i förskott lägga hinder i vägen, inom ett enda Stånd, för den behandling af frågan, sorn Utsk. kan finna vara den bästa. Jag känner nemi. icke att något af de öfriga 3 RiksSttn, hvilka alla 3 redan kommit öfverens 0111 sina gemensamma tankar. — jag känner icke, alt något af dessa Stånd vidtagit en sådan inskränkning; utan de hafva lemnat fritt för Disk. att behandla saken, såsom för Utsk. kan synas bäst. Det är således icke något särdeles ändamål med att vi ensammesöka att binda händerna på Utsk., då jag icke anser Utsk. vara förbundet att ensamt löija ett Stånds gemensamma tanke i en så angelägen sak som denna, om Utsk. ej finner det vara fördelaktigt. Jag önskade derföre och rille gerna, 0111 jag kunde, bedja Ilr von Hartmansdorff, alt lian, såsom jag 4 io Den Si Octobe» e. m. tror mängden nf Ståndets ledamöter önskat, ville låta 4 §;n lielt och hållet försvinna ur silt förslag.
En livar lärer inse att denna föreskrift har afseende på väckta motioner, eller ock på yttranden, som talaren begärt få kommuniceras MedStin, men ej pä anmärkmr emot ett betänk. Jag reserverar mig slutligen emot den olika behandling, som ärendena varit underkastade. Frih. Sprengtportens förslag till gemensam tanke om tillägg af ordet ”distriktsvis” i 1 mom, 12 § fick, oaktadt ej skriftligen aflemnadt, föredragas Ståndet, men mina förslag till förändring af tvenne ord i 30 § blefvo undertryckte, utan att blifva underkastade Ståndets pröfning. Jag påbördar ingen afsigten att förfara olagligt, men jag anser mig, som denna gång varit föremål för en, efter min öfvertygelse, oriktig tolkning af våra grundlagars bokstaf och anda, skyldig alt genom denna min protest fästa upmärksamhet på dea våda, ett sådant missförstånd kan för framliden medföra. Majoriteten i en beslutande församling eger makten — derom är intet att säga, så länge den begagnas inom behörig gräns; men missbrukas den derhän, alt minoriteten ej får tillgodonjuta den sig af grundlagen tillförsäkrade rätt, utkastas ett frö, som kan slå rot och gifva fullmogen skörd. Skördarne hämtas likvisst vid audra årstider, än utsädet lägges. Årstiderna vexla, så göra ock stundom opinioner och majoriteter. Uti denna reseservation instämde Hr Granfelt, Adolf Fredrik. Frih. Manderström, Carl Adolf, hade inlemnat följande mern.: I anseende lill en nyligen timad förlust inom min familj, nödgas jag härmed vördsammast afsäga mig den plats i Bevilln.- Ulsk. hvartill jag genom Hrr Elektorer, baft äran blifva kallad. Hr Tham, Sebastian Mathias, hade inlemnat ett sålydande mern.: Af H. R. o. Ad:s Hrr Elektorer, har jag vid anställdt val den 31 näsll. Maj blifvit utsedd till ledamot i Bevilln.Utsk., hvilket npdrag jag härmed i största ödmjukhet får mig afsäga. Äfvenledes hade Gr. Sparre, Carl Georg, inlemnat följande mern.
Den ordning, hvari språken ingå såsom läroämnen, är icke likgiltig. Att man Ilian insigt i latinet kan lära sig Franska och Engelska etc., att de sednare i flera afseenden uppnått en högre fulländning än det förra, medgifves gerna. Men derom är icke här fråga. Här gäller alt eftersinna, huruvida för lärjungar, som i alla fall ämna läsa lalin, del är fördelaktigare att börja med delta språk före Franska och Engelska, eller tvärtom. Utskottet erkänner, att latinet ”visat sig vara ett ypperligt medel att uppöfva och stärka lärjungens tankekraft.” Det kunde ock hafva tillagt: samt ali grundlägga språkstudierna. Latinet bör föregå nämnda språk, icke blott derföre all det år den rot, hvarur dessa vext upp, utan ock derföre att detsamma genom sin enkelhet och korrekthet, genom sin, så att säga, grammatisktlogiska byggnad och sammansättning är i högre grad än något annat språk lämpligt alt vara det grundläggande vid undervisningen. Denna dess egenskap har hvarken genom vetenskapliga bevis eller genom erfarenhet kunnat frånkännas detsamma. En reservation kan härutinnan icke lämpligen inrymma andra bevis än fakta. Ett faktum är det, att ynglingar, som läsit latin, vid skriftliga uppsatsers författande på modersmålet ådagalagt en vida större utveckling än de, som icke läsit det samt att de sednare till och med uti lefvande språk, åt hvilka de egnat så mycket mera tid, icke visat sig vid Studentexamen ega bättre insigter än de förre. Förklaringen ligger deri, att genom ett grundligt studium af latinet så olantligt mycket blifvit undangjordt såväl för studiet af språk i allmänhet och de romaniska isynnerhet, som ock för studiet af de egentliga vetenskaperna. ”Men, säger man, latinet fordrar så mycken tid.” Ja! och ändock ådagalägga statistiska uppgifter, alt de, som läsa latin, hinna fullständigt genomgå läroverket lika tidigt, ja lill och med vid tidigare ålder än de, som icke läsa det. Andra länders erfarenhet. Under sednare åren hafva flere af de vid högre läroverken anställde lärare med understöd af statsmedel företagit resor i Europas kulturstater för att inhemta kännedom om de särskilda anordningarne för undervisningen derstädes.
De hade kunnat komma hem ifrån London, skickligare än de rest dit, de hade der fått se alla länders industri-alster och derigenom kunnat gagna vår egen industri. Jag tror att det är egentligen derföre att ej alla dessa Slöjdidkare genom ett afslag må föras på den tankan, att R. St. och deras första Stånd velat vägra dem den uplysning hvaraf de äro i så stort behof, som man bör bifalla Ulsk:s framställning. Jag har dessutom ännu ett annat skäl för mitt bifall. I en tid dä olika klasser inom samhället yrka att vinnn inträde i representationen och ibland dem äfven de arbetande och fabriksklasserne, tror jag att i en sak, som så nära rörer deras intresse vi böra visa dem att fastän Den 10 Maj f. m. 399 de icke här ega representanter, sä ega de likväl inom representationen målsmän som bevaka deras fördelar. På dessa skäl har jag biträdt betänk, och anhåller nu om propos. på bifall derå. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag tror alt den siste värde talaren till en del oriktigt fattat Gr. Mörners yttrande. Då jag inom Utsk. hört till samma åsigt som Gr. Mörner, d. v. s. voterat emot anslagets ifrågavar. användande, så ber jag att uptaga några af de anmärknrr, som Hr von Troil gjort emot Gr. Mörners yttrande. Det har nemi. blifvit yttradt, såsom skäl för bifall, att deputerade ifrån de mest aflägsna delar af riket allesammans deruti instämt att det skulle vara af serdeles nytta för industrien om personer af arbetande och fabriksklasserne finge göra en sådan resa som den här ifrågasatte och att det till följd deraf skulle väcka split emellan samhällsklasserne om R. o. Ad. vägrade ett anslag, som hade industriens uphjelpande till ändamål. Jag tror likväl att det tillkommer R. o. Ad. att i första rummet tillse att man gör anslag, som medföra verklig nylla för industrien, och ej att gifva anslagen endast derföre alt de skulle på flera ställen väcka en ögonblicklig belåtenhet; med ett ord gifva anslag till en lustresa — ty resultatet af resan blir hvad Gr.
Då sade hon, såsom hennes moder hade lärt henne tillförene: Gif mig här på ett fat Johannis Döparens hufvud. Och Konungen blef bedröfvad; dock för edens skull, och för deras skull, som såto öfver bord med honom, böd han att det skulle gifvas henne; Och sände bort, och lät afhugga Johannis hufvud i häktelset. Och hans hufvud vardt framburet på ett fat, och gifvet pigone; och hon bar det till sina moder. Och hans Lärjungar kommo, och togo hans lekamen, och begrofvo honom; och gingo sedan bort, och förkunnade det Jesu. När Jesus det hörde, for han dädan med skepp afsides bort uti en ödemark. När folket det hörde, kommo de efter honom till fot ifrå städerna. Och Jesus gick ut, och såg det myckna folket, och varkunnade sig öfver dem, och gjorde deras kranka helbregda. Och när det led åt aftonen, gingo hans Lärjungar till honom, och sade: Här är en ödemark, och tiden är förliden; låt folket gå ifrå dig, att de må gå bort i byarna, och köpa sig mat. Då sade Jesus till dem: Det görs icke behof att de bortgå; gifver I dem äta. Då sade de till honom: Vi hafve här icke mer än fem bröd och två fiskar. Sade han: Tager mig dem hit. Och han böd folket sätta sig ned på gräset; och tog de fem bröd och de två fiskar, såg upp i himmelen, och tackade; bröt det, och gaf Lärjungomen bröden, och Lärjungarna gåfvo så folken. Och de åto alle, och vordo mätte. Och de togo upp det öfver var i styckom, tolf korgar fulla. Och de som ätit hade voro vid femtusend män, förutan qvinnor och barn. Och straxt dref Jesus sina Lärjungar, att de skulle stiga i skeppet, och fara framföre utöfver, så länge han skiljde folket ifrå sig. Och när han hade skiljt folket ifrå sig, gick han upp på ett berg allena, till att bedja; och när aftonen kom, var han der allena.
Denna Comité, som egde undfå underrättelse om Kongl. Maj:ts Beslut rörande förslagen till ny Rättegångs-ordning och Criminal-lag, skulle då, med ledning af hvad emot Civil-lagförslaget, i de delar, dep detsamma icke redan vore antaget, blifvit å ena elter andra sidan anmärkt, besluta och författa Betänkande öfver Lagförslagen i deras helhet, samt hafva detta Betänkande färdigt så tidigt, alt straxt, vid derpåföljande Riksdags början, närande Comité, om dess Ledamöter eller pluraliteten deraf, blefve till Riksdagsmän och Ledamöter i Lag-Uiskottet utsedde, kunde, i egenskap af Lag-Utskott, berörde Betänkande lill Ständerne afgifva. Om bemälde Comité till dess Secreterare anloge en person, så qvalificerad, att han sedermera Lunde förordnas att ärendet Ros Kongl. Maj;t i Dess Högsta Domstol och Stats-Rådet föredraga, skulle derigenom mycken tidsbesparing till vägabringas och en möjlighet ega rum att åt målet, i grundlagsenlig form, bereda önskadt slut. Skulle deremot de personer, »f hvilka Comitéen varit sammansatt, icke blifva till Riksdagsfullmägtige eller Ledamöter i Lag-Utskottet utsedde, må sådant antagas såsom bevis derpå, att nationen ej önskar Lagförslagens antagande i deras helhet, i hvilket fall de ock må å sido läggas." 2:0 och 3:o. Herr von Sydow och Herr Prosten Mittag, hvilka förklarat, att de så vida skiljde sig ifrån Utskottets pluralitet och förenade sig med Herr Friherre Stael v. Holstein, som de med bouoin ansågo nödigt, att vissa.
Riksgälds-kontoret aflemnar behörig förbindelse att uppfylla de för räntefrihetens tillgodonjutande sålunda stadgade vilkor, samt att gälda återstoden af förskrifna beloppet med utfäst ränta från och med år 1868, till dess full liqvid skett. § 80. De vid sistförflutna riksdag för anläggning af följande enskilda jernvägar anvisade lånebidrag, nemligen: I:o för en bibana från trakten af Eslöfs station på södra stambanan till Ystad, Två millioner fyrahundrafemtio tusen R:dr, utbetaldt med en tredjedel, eller 816,666 2/s R:dr, under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866; 2:o för en jernväg mellan Helsingborg och Årup, En million etthundratusen R:dr, utbetaldt med 550,000 R:dr år 1864 och en lika summa år 1865; 3:o för en jernväg mellan Landskrona och södra stambanan i trakten af Eslöfs station, En million tvåhundratusen R:dr, utbetalda med 470,000 R:dr under år 1864, 630,000 R:dr under år 1865 och 100,000 R:dr år 1866; 4:o för en jernväg mellan Christianstad och Hessleholms station på södra stambanan, Sjuhundratjugu tusen R:dr, deraf hälften eller 360,000 R:dr utbetalts år 1864 och andra hälften 1865; samt 5:o för en jernväg mellan Wexiö och Alfvestads station på södra stambanan, Fyrahundratretiofyra tusen R:dr, utbetalda under år 1864; skola sålunda återbetalas, att, sedan lånen fått innehafvas räntefritt, de tre förstnämnda under Tre år och de två sistnämnda under Två år från den dag hvar och en särskild del deraf blifvit lyftad, skall derefter å lånebeloppet, i den mån lyftning egt rum, inom hvarje kalenderårs slut inbetalas Fem procent efter år räknadt, hvaraf för hvad af lånet derförinnan icke godtgjorts beräknas
BorgareStåndet har beslutat* ätt den hufvudsakliga pröfningen af detta mål skulle uppskjutas till nästa Riksdag, och att Riksens Ständer till svar å Kongl* Maj:ts Nådiga Remiss bora, med anmälan härom, i underdånighet anhålla, dpt Corn* mitterades till utarbetande af plan för en förbättrad Fattigvård afgifne Betänkande och Förslag, samt Utskottens ofvannämnda Utlåtande emellertid särskildt befordras till trycket, och hållas Allmänheten till LagtJt skottets Betänkan/len. 95 banda, på det allmänna omdömet öfver dessa vigtiga och grannlaga ämnen må inom nästa Riksdag hinna stadga sig, och kommande Ständer blifva i tillfälle, att äfven ined ledning deraf, öfver förslaget sig utlåta. Hederv. BondeStåndet hår i allo bifallit Utskottets Betänkande. Vid ett sådant förhållande, och då frågan, enligt 3:ne Stånds beslut, bör vid vienna Riksdag slutligen afgöras* har Utskottet ansett sig derom böra lemna Vällofl. BorgareStåndet underrättelse, med vördsam hemställan, om icke Vällofl. BorgareStåndet äfven skulle täckas meddela yttrande i sjelfva saken, hvarigenom Riksens Högloft. Ständer kommer i tillfälle, att besvara Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet. En Ledamots Reservation bifogas. Stockholm den 5 December 1823* Vt drög af Protocollet, hållet uti Riksens Höglofl. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskotts Plenum den 5 December 1823. Herr Ribbing_, Arvida reserverade sig emot Utskottens Beslut och anförde: ”FattigvårdsBetänkandet är af 2 Stånd, 96 LtigUtskttitls Retdnkanden. Presteoch BondeStånden» antagit» af' 2 Stånd» Adeln och BorgareStåndet, icke antagit, och som i denna fråga om antaga eller icke antaga, 2 Stånd således stadna! mot 2, så är frågan förfallen» ^5 §.
Marskalk eller General; Och behagade Kongl. Majit, som, på Sta*6-Rådets enhälliga underdåniga tillstyrkande, gillade detta förslag, sådant det vid Protocollet finnes bilagdt, i Nåder befalla att en, med detsamma enlig Skrifvelse skulle på vanligt sätt utfärdas och till Riksens Ständers Statsutskott öfverlemna*, Ex Protocollo. Carl Cabr. Grip.” Stats Utskottets Betiinkanden. ’’Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständers Stats - U tskott, angående Öfverste - Indelningens vid f. d. Östgötha Cavallerie. Regemente användande till aflöning för en Fält - Marskalk eller General Gifven Stockholms Slott den 7 April i»i8. C ^om Ofverste - Indelningen vid f. d. Östgötha Cavallerie - Regemente nästa år af nu varande Innehafvare kommer att afträdas, har Kongl. Majit af Riksens Ständers Stats - Utskott velat äska, att densamma med åtföljande Boställen och tilldelning, varder flyttad från Allmänna Indragnings-Staten, der den nu är uppförd, och till Kongl. Majus Nådiga disposition öfverlem* nåd för att användas till Lön åt någon förtjent i tjenst varande Fält - Marskalk eller General. Kongl. Maj:t förväntar, det någre svårigheter härvid så mycket mindre kunna möta, som af. kastningen af berörde Inrättning icke ännu till Stats-Verket ingått, och således ej hör vara bland Statens inkomster påräknad, men den deremot efter Arméens nya organisation för Genexalitetets aflöning oumgängeligen behöfves. Riksens Ständer lära med tillfredsställelse iakttaga ett tillfälle, att bereda förbättrade vilkor för de värdige Anförare, under hvilkas be« fäl Svenska Krigshären alltid med trohet och tapperhet uppfyllt