Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äger icke den bevisföring, som tillfredsställt mig, ur logisk synpunkt åtskilliga luckor, som nu öfverhöljas af känslor och drifter? Är det icke så, att man gärna tror, hvad man helst önskar, och så mycket fastare, ju starkare och djupare rotad åtrån är? Är icke indianens förvissning om andens vandring efter döden till de sälla jaktmarkerna, mohammedanens om paradisets härligheter fast som berg? Och dock: vet jag icke allt för väl, att deras tro får sin suggestiva makt från den lifliga traktan mot deras elysium? Är den därför sann? — Och så håller tviflet sitt intåg i tankeoch troslifvets innandömen. Men ej nog härmed. Då själfanalysens svärd drages ur slidan, löper känslans och viljans friska omedelbarhet stor fara. Hvem har icke på flerfaldigt sätt erfarit detta? Huru lätt kunna icke känslor af vrede, hat, afund etc. förflyktigas genom en obetydlig reflexion öfver anledningarna till deras uppkomst, genom insigt i, att de ha till grund nervös retlighet, sårad fåfänga och annat af samma natur. Huru lätt kan icke den ursprungliga förmågan af hängifvenhet, beundran o. s. v. förslappas genom en alltid närvarande och vakande reflexion öfver föremålets värde i och för sig från olika synpunkter, särskildt om tankeskärpan förhöjes af förutgångna erfarenheter om litenheten af mänsklig storhet? Huru lätt kan icke viljans skicklighet att med naturlig omedelbarhet och kraft rikta sig på vissa uppgifter förstöras genom ett omsorgsfullt urskiljande af alla de blandade motiv, som spela in, då känslan impulsivt drifver och leder människan? Detta nedbrytande af omedelbarheten rubbar alltid i någon mån den genom den omedvetet organiserade verksamheten vunna själsenheten på känslans och viljans område: den centrala lifskänslan och den ursprungliga viljeriktningen. Ja själfanalysen kan gå så långt, att en fullständig upplösning af människans inre inträder och marken, hvarpå hon står, sviktar under hennes fötter. Med afseende å de båda nu beskrifna hufvudformerna af andlig verksamhet, den mera omedvetet organiserande och den inåtvända reflekterande, märkes, att de visserligen af naturliga skäl kunna hänföras till olika tider.
För handhafvande af kyrkans brandspruta och för att inöfva de kyrkan närmast boende bönderne i konsten att skickligt servera densamma invaldes 2 brandsprutmästare, Aron Zackrisson i Sote och Grels Bengtsson i Öfvergård. § 9 Fattighjonen, 5 till antalet, som åtnjuta sin försörjning skulle äfven under innevarande år gästa socknemännen under 2 dygn på tunnlandet. Fattige flickan Carin Svensd:r skulle land bonde Carl Zackrisson i Undrom emottaga, af fattigcassan bestämdes för honom en uppfostrings hjälp af 30 riksdaler riksmynt för innevarande år, med skyldighet för Carl Zackrisson att under vinter månaderna hålla flickan i folkskolan, samt i öfrigt christeligt vårda henne. De öfriga fattig-vårdsfrågorne kunde ej i denna stämma afgöras, hvarföre, och då inte annat var att anföra, ordföranden upplöste sockenstämman med tillsägelse att protokollet skulle nästkommande söndag justeras. Rödöns sockenstuga som ofvan. In fidem Jonas Kerfstedt P. L. 149 Protocollet justeradt d. 13 juni betygar å sockne männens vägnar Lars Larsson i Häste Måns Pehrsson i Trusta. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 200, ÖLA. Protocoll hållet med Rödö socknemän af 13 juni 1858. § 1 S.D. Till fullmäktig för Rödöns församling vid afoch tillträdessynen å Rödöns prestbord d. 1 juli d.å. kl. 10 f.m. utsågs hemmansegaren Nils Nilsson i Hufvulsviken. Rödön af 13 juni 1858. J. Kerfstedt Å socknemännens vägnar. Pär Ersson i Nygård, Olof Larsson i Häste. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 201–203, ÖLA. Protocoll hållet med Rödöns och Näskotts socknemän samt dessa församlingars gemensamma skolstyrelse d. 25 julii 1858.
Denna händelse återkallar i minnet en lagfråga, som för några och trettio år tillbaka väcktes och offentliggjordes, i anledning af de köp, hvarifrån uppkom äganderätt för högstsalig H. M. Konung Garl XIV Johan till åtskilliga bruksoch landtegendomar i fäderneslandet — en fråga om Konungens lagliga rätt att förvärfva, äga och besitta jord och fast egendom i riket. Som denna fråga äger tillämpning äfven på Thronlöljaren, och förhållandet icke blifvit genom något nytt lagstadgande förändradt; så har jag funnit mig förpligtad att bringa det vigtiga ämnet "åter å bane, för att tillse, huruvida någon lagstiftningsåtgärd deruti må vara af nöden. Den 8 Mars 1819 anmältes i Kongl. Maj:ts Högsta Domstol, att vid föredragning af justitiä-ärenden den 25 Febr. s. å. inför 11. M. Konungen i Statsrådet, Hans Maj:t i Nåder förklarat det hafva kommit till H. Majds kunskap, det tvifvelsmål uppstått, huruvida H. Majit såsom enskild man kunde äga och besitta jord i Sverige; att derfiire Kongl. Majit, alltid sorgfällig att ej öfverträda lagarnes föreskrift, ville i afseende på de köp af fastigheter, II. Majit redan gjort eller framdeles kunde komma att göra, öfver detta ämne hafva hört Dess Högsta Domstol och Statsråd, samt således befallt, att sedan Högsta Domstolen ulredt och upplyst, hvad författningarne härom stadgade, Högsta Domstolens utlåtande skulle i Statsrådet anmälas. Vid behandling af detta ärende ansåg Högsta Domstolen, enligt hvad protokollet innehåller, det affordrade utlåtandet icke innebära pröfning af något tvistämne eller lagförklaring, på sätt och i ordning, som 87 och 88 §§ Regeringsformen föreskrifva, utan endast utvicklirig och underdånig anmälan af II.
Vi vilja se Gustaf III:s klädloge och se de tre rum, där hans son gick fången, eller den dörr, utanför hvilken hofpredikanten blef fundersam när han tog upp psalmen utan att höra den rymda Maria Eleonora som vanligt sjunga med i rummet innanför. Arkitekterna tala om Karl IX, därför att han lät mura och måla. Det är privat yrkessynpunkt. Vi andra tala om hans sista gemål, därför att hon dog här. Vi tänka på händelser, på slamrande fängelselås, på Johan III, Stålarm, ärkebiskop Angermannus och Erik XIV, och är den sistes fängelse icke hans, så har också borgens affektionsvärde därmed förlorat en af sina förnämsta hörnstenar. Där fanns intet rum, som vardt så beskådadt och omtaladt som denna fullständigt osmyckade, men af konstnären ingalunda föraktade stenbur. Mamsell Hagmans orörda garderob med sin nattpjes är mer roande än hela den restaurerade riddarsalen. I den gustavianska våningen kunna vi ännu sätta oss ned i den salong, där hofvet haft sina aftonsamkväm. Vi kunna glänta på garderobdörrarna, bäddarna stå med sina madrasser och paradtäcken, Badin grinar från väggen, och vi kunna titta in i den alldeles ypperliga pigkammaren, hvilken visserligen tyvärr ordnats helt nyligen, men med äkta föremål. Restaurerandet har i denna intressanta våning hufvudsakligen stannat därvid att man med hjälp af gamla bohagsförteckningar inflyttat ett och annat, som blifvit kringströdt i andra rum, och här är därför sanning och lif och kärvänlig förtrolighet. Vi börja leta efter den tröskel, på hvilken hertigen af Södermanland tyckte sig möta en blodstänkt skepnad med det blå bandet. Det är som hade människorna förliden afton lämnat rummen och åkt bort, sedan ute i trappan de hjulbenta lakejerna, med snö på skorna och damaskerna, hängt om dem deras pälsar. Väl ha brasorna slocknat i spisarna och ljusen brunnit ut i piporna, men du står nästan frestad att lyssna, om icke de bortgångna snart skola återvända på sina slädar. Du väntar i timmar, du väntar i dagar, dagarna bli år och åren bli hundra, men ännu hörs ingen bjällerklang från vägen bort om växthuset.
Ridderskapet Och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förmiddagen den 11 Junii 1823. « % S. D. Remitterades tills RiddarhusUtskottet; Grefve von Schwerins, Fredric Bogislaus, motion, att tryckningen af Junii månads Protocoll hos Ridderskapet och Adeln vid innevarande Riksdag, genast måtte påbörjas. Ut supra. S. D. Remitterades till Riddarhus - Uijhottet: Friherre Wrangels, Henning, motion, att introduetion å Riddarhuset hädanefter icke må af RiddarhusDirectionen emellan Riksdagarne meddelas, utan ankomma på Ridderskapets och Adelns under Riksdag in Plena derom fattande beslut} jemte de af åtskillige Ledamöter, rörande samma ämne, denne dag afgifne yttranden. Ut supra. Ridd, 0. Ad. Prot. V. Band. so 5o6 Den Ii Junii e, m, S. D. Föredrogos å nyo och återremitterades, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, Lag-Utskottets den 9 sistledne Maj meddeldte saint den 3 dennes på bordet lagde Betänkanden. I anledning af väckt motion om ändring uti 12 §. af Kongl. Förordningen den 13 Julii 18183 om inteckning i fast egendom. Angående dels' ändring uti 13 §. af nyssnämnde förordning, dels tillägg till samma författning. t ** N:o 67. Angående ytkad ändring uti 23 §. af berörde förordning. Angående föreslagen ändring uti 24 §. af samma förordning. Om upphäfvande af 25 §. uti berörde förordning. Angående föreslagen ändring uti nyssnämnde författning. Hvarjemte Lag-Utskottat skulle anmodas afgifva gemensamt Utlåtande, så väl öfver de nu återremitterade sex Betänkanden, som öfver de öfrige på Utskottets handläggning ännu beroende motioner, hvilka röra hypothekslagarne. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af RiddarhusUtskottets dan 9 sistledne
R:dr jemte husrum, ltoföda och bränsle bestämdes som minimilön åt examinerad folkskolelärare, så tyckes visserligen dermed det mest trängande behofvet af uärnnde lärares betryggande mot nöd och elände vunnit det afseende, som man af Rikets Ständers nitälskan för folkskolan haft skäl att vänta. Meu detta oaktadt bör det icke vara svårt att inse, att med denna löneförhöjning icke förekommes ofvan antydda förlust för folkundervisningen, hvilken förlust hotas just i följd af en för folkskoleläraren icke tillräckligt betryggad framtid. Då nämnde lärares aflöning, äfven med den tillökning, som den i följd af sista riksdagsbeslut vunnit, hvarken öfverallt motsvarar det verkliga behofvet för en familjs underhåll eller hvad personer af samma bildningsgrad som ifrågavarande tjenstemän kunna bereda sig inom andra verkningskretsar, är det lätt att förstå, huru - Motioner i Bonde-Ståndet 186å. 281 hurusom folkskolan skall fortfarande förlora flera af sina lärare ochyföreträdesvis dem, som genom sin större intelligens hafva lättare att sätta sig in i en ny verksamhetssfer och nya förhällanden. I Jemtland hafva icke mindre än 18 folkskolelärare öfvergifvit sina befattningar och valt andra lefnadskall, och att dessa lärare icke varit ibland dem, som folkskolan bäst kunnat umbära och som gjort henne det minsta gagn, är allmänt kändt inom provinsen. Att förhållandet icke förändrat sig till ett bättre genom den beviljade löneförhöjningen, derom vittnar tyvärr erfarenheten lika visst, som ofvan uppgifna orsak till ifrågavarande förlust för folkbildningens vigtiga sak är ovedersäglig. Något medel till åvägabringande af ändring i detta förhållande måste i min tanke med det första användas. Vill man icke se landets bästa folkskolelärare blifva länsmän, trävaruexportörernas kommissionärer och handlande, m. m., så måste någon verksam åtgärd vidtagas. Vill man folkundervisningeus framgång, får man icke rygga tillbaka för medlen, om än dessa sammanfälla med nya kostnader. Ett sådant medel vill jag härmed vördsamligen föreslå.
Förordningen om kyrkostämma samt kyrkoråd och skolråd den 21 Mars 1862, äfvensom i Kongl. Stadgan ang:de folkundervisningen i riket den 18 Juni 1842; Rid dar hus-Utskottet: N:o 11, i frågan om ordnandet af Riddarhusets gårdsplan. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Stats-Utsk:ts den 4 och 5 dennes bordlagda Utlåt. N:o 128, i ani. af K. Propos., i fråga om inlösande af de så kallade frisocknarnes tjenstbar heter till Dylta svafvelbruk. 564 Den 6 Juni. morn. a. Hr Montgominerie-Cederhjelin, Robert Nils Germund: Den fråga, som i förev:de Betänk, afliandlas, afser inlösen af ett privilegium, i ändamål att åstadkomma enhet i beskattningen. Likartade frågor hafva på sednare tider förekommit vid nästan alla Riksdager och jag vill i sådant afseende erinra om frågan om borttagandet af allmogens skyldighet att leverera ved till kalkugnen på Gotland, om kopparräntans utgörande vid Falun o. s. v. Förevarande fråga härrör från en motion, som vid 1812 års riksdag väcktes af en ledamot inom Bonde-St. Den har föranledt vidlyftiga undersökningar, i det att tre särskilda komitéer för dess utredande blifvit nedsatta, den första 1823, den andra 1830, och den tredje på 1840- talet. Sedan dessa komitéer fullgjort sina åligganden och nogsamt utredt bruksegarnes skyldigheter och rättigheter, hvilka sednare grunda sig på äldre privilegier och hufvudsakligen på ett Kongl. Bref af år 1712, har frågan varit föremål för gemensam behandling af Kongl. Krigs-, Kammaroch Bergs-Coll:na, hvilka myndigheter tillstyrkt, att de s. k. frisocknarnes tjenstbarheter till Dylta svafvelbruk måtte från bruksegaren inlösas mot en summa af 59,058 rdr 25 sk. 7J rst. banko, hvarjemte nämnde myndigheter ansett bruksegaren böra, med tillämpning af K.
Men af detta yttrande kan väl aldrig dragas den slutsatts , ätt ett teo Lästers Fartyg, bestämdt till seglation på hafvet och bygdt derefter, skulle kunna passera Canalem Hvad åter angår den varda Ledamotens uppgift, om hvad sorn handt dess Fartyg, under passagen genom Slussarne, bestrider jag den alldeles icke; den bevisar blott, i min tanke, att Byggmästaren gifvit ritning på ett mot ändamålet icke svarande Fartyg, och att detta Fartyg, som varit af 52 Lästers drägt, med största svårighet passerat Slussarne, mer» deraf följer icke , att ej både lika stora och större Fartyg kunna göra det med lätthet, om de blifva byggda derefter. Jag är ej kännare afSkeppsbyggeriet, men förmodar, att örn det nämnde Fartyget varit något smalare samt dess botten construerad efter samma grunder, sorn på en Holländsk, så kallad Smack, skulle det både med lätthet passerat Slussarne och desg lästetal blifvit större. Dea 17 Martti, f.m. 7 Jag får vidare upplysa den värda Ledaq moten derom, att sedan Trollhätte Canal blifvit färdig, utsattes af dess Direction åt 1805 eller 1806, en Prisfråga, om Construction af ett Fartyg, som med en byggnad, lämpad ef-J ter Canalens och Slussarnes Dimensioner , förenade den högsta drägtighet. Denna fråga har blifvit till Directionens nöje besvarad, af en vid namn Ringheim i Carlskrona, som derföre fick den utsatta belöningen ; han inlemnade noga och fullständig ritning på ett Fartyg, som med uppgifne Dimensioner, att med lätthet passera Slussarne, skulle blifva 70 Läster eller något deröfver. Denna uppgift lärer ej heller kunna bestridas, - då det står hvem som hellst öppet , att af ritningen, som i Directionens Archiv förvaras, erhålla Copia.
Jag får anmärka, att den i England år föreslagen ännu lägre, och att der, enligt den nu uppgjorda transito-acten, kommer i alla större Sjöstäder att tillåtas nederlag på utländska varor, men med det uftryckeliga vilkor, att de skola förvaras uti Kronans lius. I öfrigt får jag fästa uppmärksamheten deruppå, att om man sträcker tillåtelsen till alla hamnar på ön, och det blifver hvilken utländning som helst tillåtit att der nedsätta sig, så blifver det visserligen lått att snart ditlocka capitaler och köpmän, men de komma dit som främlingar för Fäderneslandets sak, och blifva det alltid. Då således Slitö hiranår mest tjenlig, och den enda som med säkerhet kan bevakas, så att ej smyghandel på Sverige bedrifves, tror jag det icke vara skål, att utsträcka inrättningen längre ån jDen 87 Augusti c. ni. till detta ställe. Hvad i öfrigt blifvit anmärkt: om frihet i handel, såsom allena tillfyllestgörande att uppväcka välmåga och rikedom, så tror jag man bedrager sig. Sej dessa Slå der, grundade på denna sats år 1810, och utrustade med frihet från allt skia och handelstvång de hafva nu år 1S2S mäst återgå till köpingar. Ortens läge har det måst afgörande inflytande häruppå, ty ej mera ån ett Hamburg kan ligga vid Elbens mynning. Om äfven flere friståder der anlades, kunde de ej nå samma välstånd., Staden skall lefva af den trakt, till hvilken den sprider sin handel. Jag anhåller, att Betänkandet mätte återremitteras. Herr Von Hartmansdorff, Auguji: Jag utbeder mig, att få söka vederlägga några af anmårkningarne mot Portofranco - inrättningen. Man har anmärkt, att främmande Spanmålsupp. lag icke borde få finnas der, emedan det skulle skada vårt eget jordbruk. Men jag bör fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på sättet, huru en stor handelsstat, England, ansett en sådan fråga. England behöfver ofta säd utifrån , ehuru dess eget Åkerbruk år ganska stort; och detta förhållande har föraniedt ömsom förbud, ömsom tillåtelse till införsel af spannemål.
På alla dessa grunder hyser jag sjelf ingen betänklighet vid att bifalla Constit.- Utsk:s Betänk., och jag tillstyrker R. o. Ad. att äfven bifalla detsamma. Frih. De Geer, Louis Gerh.: Jag begärde ordet endast med anledn. af Hr Dalmans yttrande, att Const.Utsk. skulle hafva föreslagit en förändring i K. AI:s Propos. genom att tillstyrka R. St. att updraga Regeringen åt H. K. H. Kronprinsen »med full konungslig makt och myndighet». För min del anser jag, att Utsk. dermed endast förtydligat meningen i den K Propos. Konungamakten är bestämd i Reg:sF:n, och den enda inskränktare konungamakt som omtalas är den, hvilken i 39 § tillägges Stals Rådet, då det i Konungens ställe för regeringen med all den rätt, Den 23 September f. m. 313 som Reg:sF:n Konungen tillägger, dock med vissa undantag. Då nu K. M. föreslagit att Kronprinsen skall föra Regeringen ulan dessa undantag, så måste deraf följa, att han skall regera med full konungslig makt och myndighet. Hr Hjerta, Lars: Afven ulan att hafva åhört de yttran den, som här blifvit afgifna, kunde man förutse den utgång frågan skulle få hos R. o. Ad. med de tänkesätt, som i allmänhet här äro rådande. Således, ehuru jag för min del anser de åberopade vådorna af att föra RiksStvrelsen på samma sätt som förra gången II. M. Konungen var sjuk, icke vara så stora, som de från åtskilliga håll blifvit framställda, så kan det icke falla mig in att söka inverka på någons öfvertygelse i motsatt anda, eller att icke rätta mig efter den bekanta satsen: »plurima vota valent». Men förutskickande detta tillkännagifvande, kan jag dock icke godkänna det raisonnement, hvarpå Utsk. grundat sitt tillstyrkande af förslaget. Jag skulle heldre sett att Utsk. fotat sitt raisonnement på några andra grunder, hemtade från nyttan och nödvändigheten af att afvika från gällande lagstadganden.
Jag hoppas, att R. o. Ad. icke förundrar sig deröfver, att det isynnerhet är Landshöfdingar, som tala för bifall till ifrågav:de anslag; det torde lätteligen kunna förklaras derför, att de företrädesvis äro i tillfälle att veta, hvar skon klämmer. Det kan icke förnekas, att en lön af 1,800 rdr i närvarande tid måste anses vara allt för liten för en förste Landtmätare, — ett förhållande, som är så mycket mera i ögonen fallande, då man besinnar, att denna lön är den högsta, hvartill en Landtmätare under sin embetsmannatid kan hinna. Men ännu mera otillräcklig blir denna lön, om dess innehafvare sjelf måste bestrida inköp af nödiga materialier och de öfriga kostnader, som med tjensten äro oundgängligen förenade. Om också ved till Landtmäteri-kontoret kan erhållas från det förråd, som inköpes till Landtstatens öfriga embetsrum, måste man dock taga i betraktande, att dertill kommer kostnaden för nödigt biträde till städning och uppassning, hvilket ej belöper sig till så obetydligt. Nödvändigheten att ofta ega tillgång till kontoret ökas nemligen ständigt, i samma mån som behofvet att rådfråga der förvarade kartor och handlingar blir allt större. Ett faktum är derför, att Landtmäteri-kontoren i länen hållas öppna icke blott den första och sista helgfria dagen i hvarje månad, utan dess emellan ganska ofta, då Landtmätarne naturligtvis, så mycket deras göromål medgifva, vilja gå rådfrågande tillhanda med upplysningar. Dertill kommer, att de utgifter, som drabba förste Landtmätarne i och för anskaffande af skrifoch ritmaterialier, ingalunda äro så obetydliga, som Utsk:t föreställt sig. Uti hvarje ärende, som rör Landtmäteriverket, remitterar nemligen Konungens Beflude handlingarne till förste Landtmätaren för att inhemta hans utlåtande. Dylika remisser, hvilkas antal är ganska stort, vålla honom 190 Den 14 April f. ro. mycket besvär ecb nödga honom att träget vistas på kontoret, emedan han endast der har de för sitt utlåtande nödiga handlingar alt tillgå.
Han har försvunnit, och vi, vi resa nästan genom natt och dag, tills vi komma hit till Göteborg, som är en hamn, derifrån man kan gå öfver till England, till Holland, och jag vet inte FRÖKEN. FRUN. FRÖKEN. FRUN. Del. Lägg ihop allt detta och gör en slutsats: den kan inte annat bli än densamma som min. Åh, den är helt simpel. Vår resa är utsatt till tisdagen; måndagen är min man på jagt, och tisdagen resa vi. Min man har angeläget att komma snart till Göteborg, och vi resa fort... Men se der kommer min man. Jag skall fråga honom. Han skall minsann inte slippa mig så lätt. Ni är hastig, min svägerska. Min man är glädtig, god, men kort om hufvudet. Tillåt mig söka utleta sanningen, för att förekomma misshällighet emellan er. Välan! Låt oss se hur ni skall bära er åt. FRÖKEN. FRUN. FRÖKEN. FRUN. ÅTTONDE SCENEN. DE FÖRRE. HERR LEJONQVIST. Ah, god afton, min syster. (Till Frun) God afton, min vän. Är téet godt? Se här är en tass. Sätt dig. FRUN. LEJONQVIST. Tack skall du ha, men jag har så brådtom. Jag har inte tid. Jag skall dricka det stående. LEJONQVIST. 323 (Han står emellan begge fruntimren, som sitta, tar koppen och dricker under det han talar.) Men hvad fattas dig, min syster? Är du trött, så lägg er bara. Vänta mig inte hem; jag blir kanske nödsakad att bli borta i afton. (Till Frun) Ser man, har jag inte rätt? (Till brodern) Menar ni, min bror, att vi inte förstå alla era fintligheter? Vi ä' inte bedragna på alla era anstalter. Vi vet nog hvartut de gå. Men jag tror verkligen, min syster, att ni är ond på mig. (Skrattande) Gud förlåte mina synder! Jag tror att Captén Berg ligger er ännu om hjertat. Slå honom ur edra tankar. Det var en ung fjoller, som inte passade er. Det är just hans öde vi talte om.
St:rs bifall d. g Sept. 1823 nedsatte den årliga Saltpetergärden ifrån 10 till 5 Marker på Hemmanet, hvarigenom den, i stället för vid pass 33,000, nu mera endast utgjorde hälften eller omkring i6,5oo Z®, var förhållandet motsatt: till och med ett årligt öfverskott gaf Fonden med hvarje år ökad styrka. Nu ater företedde sig en brist af 73,000 R:dr årligen, hvilken naturligtvis skulle om några få år aldeles borttaga Fonden, och derefter för den så i militäriskt, som i eeonomiskt hänseende igB Stats-Utskottets lika angelägna och vigtiga SaJtpeter-handteringens upprätthållande ett serskildt betydligare årligt anslag blefve oundgängligt. Till förekommande så väl häraf, som lill den ofvananförde bristens afbjelpande, samt på det ifrågavarande handtering måtte kunna i fördubbladt skick fortgå till den större utveckling som på de fleste Orter icke mera vöre tvifvelaktig, — i hvilket hänseende, en fortfarande inlösen af all inrikes tillverkad Saltpeter, till i Nåder fastställde nu gällande pris, vore lika oumbärligt, som kraftigt verkande — gåfvos, efter Committerades underd. tanka, endast atne utvägar: dea ena , att återföra Saltpetergärden tilldess förra belopp af Tio, eller höja den till minst Åtta Marker af Hemmanet; så vida icke K. M:t, vid öfvervägande deraf, att jordbruket ganska väl behöft den genom gärdens nedsättning vunna lättnad i sina tyngder, i Nåder funne denna utväg vara betänklighet underkastad: den andra åter, i verkställigheten med färre olägenheter förknippad, och till sitt föremål af nära gemenskap med det ändamål den skall uppfylla, nemligen; att för Saltpeter-yrket anslå den å PiiksStaten upptagne årliga inkomsten af Kruts och Saltpeters försäljande, hvilken sednare åtgärd, i Committerades tanka, kunde anses så mycket häldre lämplig och användbar, som all den inlösta Saltpetern till K. M:ts och Kronans förråder för Kruttillverkningen aflemnas.