Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Saldo frln %r 1890 ... f 19: 51 Ränta f ' ör Ar 1890 ... 1: 86 Bidrag fran Centralbyrh . 300: - Platsförmed1ingsafgift.er 229: 2 1 dfsändt till Centralbyr %n . Annonser Pos~Do.~ ' ~o ~ i v e b ... e - Lön at förestandarinna Lön at vikarie .. - Kassabehlllning .. - Summa kronor 650: 58. Bil. Styrelsens för Fredrika-Bremer-FBrbundets sjukkassa ArsberAttelse t i l l Arsrndtet 1892. Sjukkassans verksamhet har under Ar 1891 fortgatt och utvidgats pA satt följande siffror utvisa: Delegarnes antal som vid 1890 ars ut@ng var 188 hade vid slutet af Ar 1891 höjt sig till 199. Under Aret ha ett sammanlagdt belopp af kr. 1,864: 50, si %som sjukhjälp utdelats (mot kr. Sammanstilllningen med föregáende Ar utvisar följande: - Sjukhjälp. Kassans expedition har hallits öppen i Fredrika-BremerFörbunciets lokal en gåmg i veckan, hvarjämte anmälningar mottagits A denna lokal kl. 11-4 alla dagar. 1 afseende p&amp; intriide i kassan galler fortfarande: att kvinnor tillhörande de kategorier, för hvilka kassan närmast varit afsedd, utan vidare vinna intriide under förutsättning af rent liikarebetyg; att för intriidessökande med kvalificeradt liikarebetyg afgö- rrndet ligger hos de tre läkare, som tillhöra styrelsen, samt att i öfriga fall styrelsen i sin helhet beslutar. I~assaförvaltareos redogörelse lyder som följer: Vid 1891 ars utgang utgjorde sjukkassans Tillgångar. Fordran i Stockholms liins sparbank ... 941: D D Intecknings-Garanti-Aktiebolaget . 524: 1 St. Eriks Bryggeri-Aktiebolags 4 f obligation 1,000: 2 st. Allmiinna Hypoteksbankens 4 obligationer 2,050: löpande räkning med C.
Län, liv ilka åtnjuta livarclera 100 K:clr ak tioncle lmkvucl-titelns anslag kor Lappmarks Leelesiastik verk; enligt Longi. Naj:ts Läcliga Liek clen 23 Nars 1837, 1 Länsman i Lnclersäkers 8oeken ak kemtlancls Län mecl 100 klair »k nammie anslag; enligt Longi. Naj:ts Läll i ga Iliek elen 11 8epteml)er 1837, 1 i 8äkveclall1s Iläracl ak Kötlieliorgs oell Holms Län,llvilket kläracl lior 1 2 Länsmans-kistrieter körclelas, samt enligt Longi. Oenom liikall till allt cletta, komme ciet ak 8tsts-Kontoret lieräknacle ökacle anslag kor ilga löneregleringen att körlröjas, pä sätt som köljer: Kör Lanclt-Läntmästarne mecl 4,239: 29. — „ Kängvaktmästarne vict kronoliäktena 2,289: 40. -—- „ 4 Vaktknektar vict 8mecljegärclen oell 1 i Kngelirolm samt Kxeeutions-kogclen oell Kängvaktmästaren i Karlskrona 554: 32. — „ 8lotts-Lreclikanten ä 5Vax1iolms kästning 200: - , 8 Länsniän 1,600: ' ^— livartill kommer, att clet ak 8tats-Kontoret lieräknacle ak3rag kör Lanclskontors-skrikvare ak kör clenl reclan anslagen körliöjning kör spanmal nncler lönen icke liör ega rum, ii vilket akclrag gör 166: 44. 6. samt att ersättning liör utköras i stället kör cle i tillgängarne inlieräknacle 36 stigar imlelclte räntekol, l> vilka, pä 8tora Hansport 9,051: 1. 6. 6 V.o 4- Ifransport 9,051: 1. 6.
Majit vid föredragning af detta ärende, i betraktande af hvad uti den underdåniga ansökningen blifvit anfördt samt utaf Landshöldinge-einbetet upplyst och vitsordadl, ansett det vara lämpligt och ändamålsenligt, att förenämnde Kungsgård vore försedd med sommarbostad lör Landshöfdingen, samt fördenskull föreslagit Rikets Ständer dels att af det belopp 8,802 R:dr 18 öre, som influtit för exproprieringen af omförmälda åtta tunnland 22A kappland af den kungsgården tillhöriga jord måtte få till inlösen af det utaf Landshöfdingen af Geijerstam å Kungsgården uppförda ifrågavarande boningshus användas hvad som motsvarade det värde, Ii vartill denna byggnad kunde i behörig ordning af vederbörande synerätt varda uppskattad, dock ej utöfver 6,802 Ridr, för hvilken summa Landshöfdingen af Geijerstam hos E. K. Majit särskildt erbjudit sig att byggnaden afstå, och med skyldighet för bemälde Landshöfding äfvensom blifvande indelningshafvare att byggnaden framgent, enligt forfattningärne, såsom boställshus underhålla, dels ock att med återstoden af de för exproprieringen influtna medel, eller, om boningshusets inlösen af Rikets Ständer ej bi folies, hela exproprialions-summan, 8,802 Ridr 18 öre, finge förfaras på enahanda sätt, som i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers beslut, blifvit al E. K. Majit i nåder förordnadt i afseende på ersättningen för den jord, som från de Landshöfdingen i Örebro län pä lön anslagne sä kallade Alnängarne ätgätt för jernvägen mellan Örebro och Skebäck, och att följaktligen berörde expropriationsraedel borde till Riksgälds-kontoret öfverlemnas för att blifva för Rikets Ständer disponibla, men deremot ett fem procent å samma medel motsvarande belopp uppföras ä Riksstatens Sjette Hufvudtitel, för att årligen till Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län utbetalas.
Lika med reservanten anser jag det vara för tidigt att i Sverige anställa ett experiment med jernvägar i så stor skala, som bär blifvit föreslaget. När man i andra länder vid dylika företag försigtigtvis börjar i smått, vill man här hos oss börja med en längd af ungefär 14 Svenska mil och för detta arbetes utförande skulle Staten ingå på så betungande vilkor, att sådana, såvidt jag vet, icke blifvit af något lands regering antagna. Jag vet visserligen alt England förskaffat jernvägsbolag i dess kolonier under ungefärligen sådana vilkor, men i Europa tror jag något dylikt ännu icke hafva inträffat. Man har visserligen för mig omnämnt, att eli undantag härifrån egt rum i Frankrike under de sednare åren, men, om än så vore, torde man deröfver icke böra förundra sig, då man vet hvilken benägenhet att gömma sig kapitalerna i detta land för närvaride ega. Den som sett jernvägar begagnas i andra länder, mäste hafva svårt att fatta, huru en jernväg emellan de här föreslagna pnnkterne af landet skall kunna bära sig. Det är möjligt att så blefve händelsen och jag vill icke eller bestämdt bestrida det, ly dertill erfordras så vidsträckta undersökningar, att jag baft hvarken lid eller förmåga att dem företaga, men reservationen uplyser, att några fullständiga undersökningar och beräkningar, Utsk. veterligen, icke blifvit i detta hänseende gjorda. En utförlig plan för arbetet med åtföljande kostnadsförslag och andra erforderliga uplysningar har hvarken blifvit utarbetad af den som projekterat detta arbete eller af Regeringen, och det är då icke underligt alt Regeringen till den grad öfverlemnat denna fråga ål sig sjelf att icke en gång nuvartde Chefen för Finansärenderna är vid frågans afgörande härstädes närvar:de. Hvad jag nu haft äran nämna, utgör det vigtigaste af de många anmärkn:r som kunna göras emot detta förslag i sin helhet be» traktadt.
Att sätta verlden i krigsbrand för att under den allmänna förvirringen återvinna Kyrkostaten åt påfven, det var jesuitpolitikens innersta syfte. Från böijan hade kardinal Manning betecknat den orientaliska frågan som en häf-stång för sådant ändamål. Den skulle nämligen i sin utveckling medföra sprängningen af trekejsarförbundet, på hvars ruiner skulle resa sig en » katolsk liga * mellan ett klerikalt Frankrike, ett klerikalt Österrike och ett med påfvestolen (genom det nöd-rike var klerikalismen redan på god väg att blifva fullt rådande tvungna återlemnandet afKyrkostaten) försonad t Italien. IF rankunder Mac Mahons och fru Mac Mahons auspicier, men i Österrike måste man störta Andrassy för att bereda vag åt den klerikala politiken. Sålunda fick Andrassy här jesuitpartiets hela intrigspel emot sig och blef sålunda drif-ven till en ännu intimare allians med Bismarck. Gortsjakov däremot ville gärna bruka Frankrike i ryskt intresse som en motvigt mot Tyskland, ja hade ingenting mot, att Bismarck i den nya politiska konstellationen isolerades. Då slog den tyska officiösa pressen allarm genom en den 9 april 1875 i tidningen » Post » införd artikel under rubriken » Krig i sigte ». Frankrike uppskrämdes storligen såväl däraf som af andra företeelser, och Gortsjakov begagnade tillfallet att genom sitt uppträdande i Berlin framstå som dess hägnare mot ett verkligt eller förment tilltänkt angrepp från Tysklands sida. Däraf föddes nu en allt bittrare ovänskap mellan Bismarck och Gortsjakov. På Berlinkongressen fick den ryske kanslern redan vid första ceremonivisiten hos sin tyske rival, da han höll på att blifva svart biten af » rikshunden » (som väl måhända kunde något läsa i sin husbondes blickar), en förkänsla af sin ställning, hvarigenom Berlinkongressens resultat blef en förödmjukelse för Ryssland. Däremot begagnade Bismarck hvaije tillfälle att framhålla Andrassy som sin bäste vän, på samma gång den österrikiske rikskanslerens ungdomligt sköna gestalt, ridderliga öppenhet och älskvärda väsen gjorde honom populär både inom och utom kongressen.
Om deremot Sveriges Jord blir odlad, om Krono-Utlagorne utgå utan svårighet, om Landets Innevånare derföre äfven hafva ett litet Rörelse Capital, som vinnes genom Magazinslnrättningar; och om i stället, förbrukning af allt utländskt Öfverflöd vid hardt ansvar förbjudes, tror jag fullkomligt, att Fäderneslandet, som har den lyckan att äga en vis , mild och kraftfull Regering, kan innom korrt tid blifva lika lyckligt och lika välmående, som andra Nationer. Att detta Memorial måtte få åtfölja Herr Ridd, och Ad, Fröt, lil B. 17» 18* 130 Den g Februarti. General Hederstjerna och Friherre von der Lanckens och blifva tijl Stats-Utskottet remitteradt, derom anhåller jag i största ödmjukhet. Begärdes på bordet. Herr Grefven och LnndtMarskalien tillkännagaf att Plenum komme kl. half 5 i efter-" middag att fortsättas. Upplästes Borgare-Ståndets Protocolls-Utdrag af denna dag, innehållandei Att Ståndet för siri del ansett det en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:r borde göras derom, att Kongl. Maj:t i Nåder täcktes hugna och glädja dess trogna Undersåtare, genom tillåtande af Hyllningsoch Krönings-Acts under innevarande Riksdag; af hvilken anledning Borgare-Ståndet inbjudit de Respective Med-Stånden att om detta beslut sig förena, samt att Remiss till Expeditions-Utskotfet måtte afgå om deri underdåniga Adressens uppsättande. Lades til! Handlingartie. Herr Grefven och LandtMarskalken tillkäfl'
Ex. Hr Gr. o. Landim:s propos, att Frih. Cederströms anförande, jemte Hr vonTroils i anleda, deraf nu afgifne yttrande, finge remitteras lill Ridd.Ulsk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr von Post, Stafs, anmält det han, i anseende till elt inom hans hus och slägt timadt dödsfall, nödsakades aflägsna sig från hufvudstaden och derföre anhållit att, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, få afsäga sig sina befattningar såsom ledamot af Ridd.Utsk. och Bänkman för 12:te bänkm:s-afd. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. Hr Gripenstedt, Joli. Äng.: Med stöd af Riksd.Ordm får jag vördsamt anmäla, att jag icke kan emottaga den plats i Bcvilln.- Utsk., hvartill jag i förra plenum af Hrr Electorer blifvit utsedd. lf. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gaf jemväl tillkännna, att Hr Linroth, Carl Joli. Gustaf, anmält sig vara nödsakad att från riksdagen afresa samt anhållit att, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, få afsäga sig den honom uppdragna Electorsbefattuiug. Bifölls. I anledn. häraf och sedan II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, äfven tillkännagifva, att Gr.
Dessa måste undanrödjas och kunna det, om man bibringar allmänheten upplysning om dess verkliga fördelar. Genom hvad Hr Gyllenhaal föreslagit kommer man ett godt stycke på vägen; och jag tillstyrker så mycket hellre antagandet af detta förslag, som jag inser möjligheten att derigenom om några år erhålla ett väl organiseradt Jordbruksinstitut, och sjelf i sådant ändamål öfvertalat Hr Nonnen att bosätta sig i Länet samt lemnat sysselsättning åt eleven Jonsson, hvilkens beröring med allmogen varit högst fördelaktig derföre, att han är en bondeson från Länet, sorn i Skottland erhållit undervisning i landtbruket. Hr Nonnens system, som i början var föremål för klander och anmärkningar, för att icke nämna skadefröjd, har sedermera blifvit antataget af flera, isynnerhet yngre jordbrukare i hans ort. De åtgärder K. M. vidtagit att dels på Kronans parker låta införa en ordentlig hushållning och dels låta tilldela dubbel utflyttningshjelp åt dem, som på enskiftad mark vilja införa en sådan hushållning, dessa åtgärder hafva visat allmänheten, att en förbättring är af behofvet påkallad och kan åstadkommas; och jag troi-, att den sinnesstämning, som derigenom uppkommit, icke bör lemnäs obegagnad, helst hvar och en torde inse, huru ringa ifrågavarande anslag är i jemnförelse med det dermed åsyftade ändamålet, att bringa till full fruktbarhet en af Rikets betydligare provinser, som äger en förträfflig jordmån och har sjöcommunication med hela verlden. Lifligt deltagande i allt, som kan befordra landets förkofran, får jag tillstyrka anslaget och hyser det hopp, att jemväl Utsk. skall finna skäl dertill. Jag tror dock, att Utsk. icke bor ingå i några detailler om medlens an-, vändande, utan att sådant bör bero på de upplysningar, K. M. torde infordra från vederbörande embetsverk, hvarefter de nödiga åtgärderna af K. M. kunna bestämmas, på samma sätt som iakttogs vid organisation af Bergsskolan i Den 27 Februari i. i83 Fahlun.
Jag nödgas så mycket hellre bestrida det förslag, som den siste talaren framställt, att i3:de och i5:de punkterna skulle i ett sammanhang företagas och afgöras, som, efter hvad af den blifvande discussionen öfver den t5:de punkten kommer alt utredas, StatsUtskts pluralitet begått den olagligheten att, i anledn. af ett Stånds åter remiss, tillstyrka upphäfvande af hvad 3 Stånd beslutat. Frih. Tersmeden: I motsats till Hr von Hartmans dorff, yrkar jag bifall på betänk, i den i3:de punkten, just ur den synpunkt, hvarifrån jag förmodar StatsUtsk. hafva utgått, att nemi. lindra jordbruket. Frih. Boye bar redan citerat det förtjenstfull opus, hvarigenom Hr von Hartmansdorff visat Statens briljanta tillgångar, och då torde väl någon del deraf böra begagnas till lindring i skatterna, och deribland i första rummet jordbruket; och som denna utgift tillhör jordbruket, tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag. Frih. Sprengtporten, Jacob Willi.: Jag kan icke med Hr von Hartmansdorff instämma i den mening, som skulle StatsUtsk., genom sitt förslag att borttaga lagmansoch häradshöfdinge-räntan, uttryckt någon afsigt att inkräkta på konungamakten. Det torde böra ihågkommas att Konungen i sin propos. till Ständerna framvisat möjligheten af en skalte-nedsättning, öfverlemnande till Ständerna att alternativt nedsätta de ordinarieeller extra-ordin. skatterna. Tiden torde äfven i min tanke vara inne att söka bereda någon förenkling i vårt invecklade kameralverk, och denna obetydliga afgift synes vara en af de första, som kun11 H. 22 1 JO Den 8 Augusti e. m. na borttagas. De skäl, som en värd talare på samina sida som jag anfört, synas mig vara talande; oell delta Ständ, som noga känner jordbrukets tunga, torde icke böra låta det första tillfället gå sig ur händerna att befordra en så efterlängtad sak. I afseende å den af Frih.
Påbud under samma dag i Nåder täckts förordna , att hvad öfver enskildta personers och Fromma Stiftelsers eller deras Ombudsmäns Besvär öfver Markegångspris uti Kongl. KammarCöliegiuffi beslutes, ehuru det kunde föranleda till ändring i TaXan , ej kommer att gälla till förmon för andra, än den, eller dem , sorn den vunna ändringen i rättan tid sökt, hvarföre någon allmän Kungörelse derom i Fänet icke heller behöfver utfärdas; men derjemte att KammarAdvocatFiscalen i alla fall åligger att tillse huruvida något vid Marke* gångsTaXorne , å Kongl. Majus och Kronans vägnar, kan vara att påminna, och i sådan händelse sina Anmärkningar deremot i I.aga ordning utföra, Föröfrigt, Och på det rymligare tid måtte blifva emellan dagen för MarkegångsSätiningeri och den dag, inom hvilken Räntegifvare och Räntetagare böra lemna hvarandra tillsägelse, huruvida Räntepersedlame justitieeOmbiidsm. ÉmbetsÉerdtteiser. Skola iri natura, eller med penningar utgöras Samt för att bereda eri möjlighet, att de besvär, söm öfver MarkegårigsTaxan anföras, kunna j innari berörde tillsägelse , sorn hädanefter alltid bör ske före Thöms-däg, h i rind afgöras ; haf Kongl. Maj:t i Nåder förordnat , det tideri för Markegårigs-sättnihgS verkställande, Sorn enligt Kongl. Kungörelsen den i Öctobér i 8xo varit bestämd till någori af de Bolf förstå dagarna af December , hädanefter skåll tillbaka flyttas till början och sist innari deri 5 i November, på Satt uti Kongl. Förördriirigen den 82 Julii 18ö^ derom tillförene varit stadgadt. Éftér det tös mig blifvit anmäldt , alf é« friöt Höre af det vid Arméeri , Flottorne och Garnizoner under kriget tjenstgörande Och sedermera hemkomne Extra Roterings, Förstäfkhirigsoch BeväringsManskapeé
Det har blifvit sagt, att man hindrar en okunnig förläggare skada en konstförfareu handtverkare, emedan den förre sjelf måste blifva mästare för att drifva ett handtverk. Jag linner ingen sådan rättelse vara gjord, utan denna punkt har i Utskottens senare Förslag förblifvit oförändrad, såsom förut. Man har ytterligare talat, örn återgång från framsteg till föråldrade inrättningar, oell deraf framdragit de mest förhatliga exempel. Jag kan likväl icke tro, att felsteg äro det samma, som framsteg; och för det förra måste jag anse närvarande åtgärd, intill dess bättre skäl anföras. Jag erkänner nu, såsom tillförene, att man genom öfvergå ogen från handtverkeri till fabriksrörelse visserligen ernår en större varuproduetion och i vissa fall bättre arbeten; men hvad Staten dervid vinner i goda varor, förlorar lian merendels i goda medborgare. Huru mycket är väl den medborgares verksamhet värd, som endast förstår att göra den ringaste flin ingen af en knappnål? och hvars förstånds-odling ofta är lika inskränkt, sorn hans meckaniska färdighet? Man uppdrager derigenom stora massör af menniskor utan sjelfständighet, bildning och sedlighet, samt får, såsom i England, en Polett, hvilken skadar, och en fattigskatt hvilken kostar oerhördt. Samhället går derjemte i mistning af de sjelfständiga trefna, mera sedliga och bildade medborgare som liandtverkarne utgöra. Jag har påstått., at skrän befordra sedlighet erne - Den 12 November f. m. 491 dan det ligger i sakens natur, att mästare genom denna inrättning kunna hafva närmare tillsyn öfver, och ett större inflytande på sitt folks uppförande; synnerligen om de såsom tillförene holle sina Gesäller och Lärlingar vid eget bord; hvilket för mängdens skuld svårligen kan ske med fabriksfolk , som derföre nödgas äta på krogar och der förderfvas, en skada, som redan gripit omkring sig i vissa större handtverk, hvarest Mästarne ej längre bespisa sina arbetare.
Gumman svarade ingenting, utan stirrade på honom i mållös skräck. — Stendöf! utbratt borgmästaren förargad och kastade en slant till henne. Kusken gaf hästarne fria tömmar, och så bar det åstad igen, nästan halft i sken. Något längre borta mötte de en liten barhufvad, ljushåmg flicka, som ledde en getabock vid hornen. — Kan du säga, hvar träskomakare Ola Persson bor? sporde borgmästaren, sedan kusken stannat hästarne. Flickan stack fingrarne i munnen och tycktes fundera. — Menar du halte Pelle? sporde hon efter en långpaus och föste sina blå, genomskinligt klara ögon på borgmästaren. Borgmästaren, som erinrade sig, att Elins mor nämnt om ett olycksfall vid timmerhuggning, sade ja. — Han bor der borta, sade flickan och pekade på ett omåladt träruckel bak ett stenröse. — Tack for underrättelsen, sade borgmästaren och gaf henne en tjugofemöring. Hon neg djupt, synade slanten noga, innan hon stoppade * den i fickan, kände sen efter, om den låg der, och drog så vidare, släpande efter sig getabocken, som bräkte gudsjemmerligt. När de kommit ett litet stycke fram, sade borgmästaren till kusken, att han skulle stanna. — Ptro! skrek kusken och hejdade hästarné. — Invänta mig här, sade borgmästaren och steg ur vagnen. Du kan vattna hästarne och ge dem litet foder, tv det kommer allt att dröja en stund, innan jag är tillbaka. Mellan två långa stenrösen slingrade sig en smal stig, hvilken förde till den stuga, som flickan utpekat Det var ett fallfardigt ruckel, hvars små, fyrkantiga fönster sutto i jemnhöjd med marken. Taket var öfvervuxet af mossa. Han knackade på den spruckna dörren. Ingen svarade. Han lyfte då upp klinkan och trädde in. Det var ett mörkt kök, belagdt med röda tegelstenar. En nerrökt stenspis upptog största platsen. I fönstret satt en hvit katt och lapade ur ett krus. När han fick syn på den ovanlige gästen, hoppade han ner på golfvet och skuttade bort i en vrå, der han gömde sig bak en rishög.
Majit göra underdånig hemställan huru dermed borde förhållas , och huruvida det kunde få gå i mät, för underdåniga skatterätts-fordringar, och skulle tillika vid handen gifvas, att de af Bruks-Patron Wahrendorff och Controlleuren Bråvik uppgifna Statterättsfordringar, hvarföre de sökt ersättning i Lindön, härröra från Tullgarns-Godset, samt att om sådana fordringar för detta blifvit af Kongl. Majit förordnat, att för dem finge sökas ersättning i Kungsgårds - lägenheter , då Kongl. Majit, uppå derom skeende underdånig anmälan, ville sig derom utlåta. Men 864 Den 7 Juli, Men om Lindön skulle >pröfva* ännu böra anses såsom en från Kronan oskiljaktig Kungsgårds-lägenliet, och följakteligen ej för hvad slags skatterätts-fordringar sorn helst kunna lemnäs i ersättning , sä vore efter Kongl. CoUegii tanka , för Kronan bäst och förrnonligast, att Lindö hemman på lika sätt som Kungsgårdar blefve å öp. pen auction till den mestbjudande på 30 år bortarrenderadt. Ar och dag som förut skrifvet står. På befallning Jochim Dahlstrom. C Ar 18II den 6 Augusti blef af undertecknad Borgmästare och enligt Kongl. Maj:ts och Rikets Högloft, Svea Hof-Rätts -konstitutorial, den 2,6 sistl. Juni, i orten särskilt tillförordnad Domhafvande, Syn och Besigtning Indien å Krono hemmanet Lindön, ett halft mantal i Akers Härad och Härads Socken beläget, närvarande följande af Häradets Nämd, nemligen: Nämndemannen Jon Ersson i Skämby, Jacob Jacobsson i Sörtorp, Fehr Fehr sson i Tuna, Fehr Ersson i Norrlänna, Carl Den 7 Juli, Cari Andersson i Roteby, Fehr Larsson i Hellby och Olof Larsson i Skedinge. tjti skrifvelse af den ig November förlU det år hai; Kong!.
"Det är inte sant, fru Karell. Och om de också gjorde det, behöfver ni väl bry er derom? Sådant är ju ingenting annat än inskränkthet." Tårarna trängde sig likväl oemotståndligt fram i Almas ögon. En smula förlägen tryckte hon näsduken mot ansigtet. "Hur barnslig jag är!" "Ja, verkligen! När skall ni frigöra er från dessa gamla åskådningssätt så pass mycket, att ni vågar andas den fria, friska luften." "Då skulle jag förmodligen börja sträfva att bli medlem af stadsfullmäktige och landtdagen, såsom andra raska kvinnor i våra dagar." "Nej, Gud bevare, lemna dessa områden åt de gamla och fula. Åt er bjuder lifvet en skönare lycka." Nymark tog sin hatt. "Får jag komma och hemta er i afton, eftersom John inte kommer med?" "Vill ni vara så god?" "Med största nöje. Alltså, farväl till i afton, fru Karell!" "Farväl." De gåfvo hvarandra handen, och dörren slöt sig efter Nymark. "Han är vänlig och angenäm," tänkte Alma, då hon blef allena; "det är intet underligt att man trifs så väl i hans sällskap." På kvällen, då Alma gjorde toilett för festen, kom Arvi till henne med kartan och geografin. "Jag hittar ingenting på den här kartan, mamma. Och vi ha så svår lexa. Alla berg i mellersta Europa." "Åh, gå och be att pappa visar!" "Pappa är inte hemma." "Försök hjelpa dig sjelf till rätta. Mamma har inte tid." "Men när jag inte hittar." Arvi envisades och började sedan gråta. "Är du stygg mot mamma? Nu hjelper jag dig i ingen händelse. Och du skäms inte att gråta! Gå genast bort. Mamma vill inte ens se en sådan gosse." Alma slog ut sin näsduk och fuktade den med parfym. Nymark väntade på henne i salongen. "Hur utomordentligt vacker den der havannafärgen är," sade han, då Alma inträdde. "Verkligen?" "Och äfven i öfrigt är kostymen utmärkt väl gjord." "Ni måtte vara kännare." "Jag kan åtminstone säga hvad som är vackert och hvad som inte är det."