Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ansåg mig på sådan grund, och då jag ej är af samma tanke sorn Hr Ribbing, ej behöfva göra en sådan erinran, och hemställer om någon förändring deruti 1111 kan göras. 5iS D e n 20 Februari f. m. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det han icke kunde inse att någon mening kunde blifva undertryckt på annat sätt, iin genom det beslut ft. o. Ad. fattar i anledn. af den propos. sorn koinine att framställas; det vore trenne meningar, som förekomme till contra-propos., antingen procentens bestämmande till 4° proc., eller till 33^ proc., eller ock Hr Jtibbings förslag, som icke uttryckte något bestämdt belopp. Ingendera af dem fann Hr Landtm, för sin del kunna komma att förqväfvas genom propus;nas uppställning, utan borde de livar för sig profvas. Den som då först förekomme, loide Ii. o. Ad. finna borde vara den, som yrkats af den ledamot, som begärt voteringen och som redan framställt förslag till contra-propos. Förkastade R, o. Ad, detta förslag, så blefve fråga om det andra, som under discussionen blifvit framsläldl af Gr. Frölich, och antoges icke helfer det la, vore det Hr llibbings förslag, som korinne under pröfning. Hr Ribbing: Jag har visserligen försuttit mina fata lier, då jag ej passade på att begära votering. Om jag hade trott, att mia contra-propos. derigenom skulle blifva undertryckt, så hade jag visserligen ej försummat det. Att den contra-propos., sorn först blifvit begärd, skulle först framställas var min förmodan, och då detta var Hr von Hobenhausens på 4° Proc, så får jag trösta mig öfver min försummelse. Frih. Gederström:
Frågan huruvida, när som för vissa tjenster skall ställas borgen, icke i stället borde inbetalas ett kapital, som af staten borde förräntas, är visserligen här i landet ny, men kan derföre ganska väl vara god, och jag vill icke bestrida densamma. Jag tror ock att det skulle finnas utvägar att, utan alltför mycket besvär och omak, göra medlen räntebärande. Men i afseende å den delen af frågan, som rörer den s. k. städjan för arrenden, så måste jag afstyrka en sådan åtgärd. Jag har mig mycket väl bekant, huru med dylika arrenden tillgår. Reg:tenas boställs-direktioner fordrade i början, enl. författningarne, arrenden emot städja. Det varade likväl icke länge, innan man mäste gifva efter fordran derpå, och ställa upp vilkoren alternativt, så att arrendatorn får antingen ställa borgen eller företrädesvis städja, om sådant kan åstadkommas; men bland den mängd arrenden af boställen som finnas vid reg:tena, äro visserligen ganska få, der man lyckats få någon arrendator, som ingått pä att lemna städja; och man har vanligast måst åtnöja sig med att få borgen för 5 år i förhand. 1 kungörelserne ronde utbjudna arrenden, finnas emellertid inryckt att boställsdirektionerne önska få städja och den, som, under i öfrigt lika vilkor, bjuder en dylik, plägar vanligtvis erhålla företräde; men sällan anmäler sig någon med sådant anbud. Det vore visserligen ganska önskvärdt om man kunde komma till ett sådant resultat, som af motionären varit afsedt; men då erfarenheten visat det nästan omöjliga deruti, så skulle jag icke tro att någon återremiss af betänk, bör äga rum. Hr Akerman, Fredr.: Jag ber att få säga några ord i anledn. af den lista punkten i detta betänk., eller frågan om åliggande för embetsmännen att, i st. f. att ställa borgen för summan, insätta dessa medel kontant. Det blefve onekligen, pä sätt den förste värde talaren anmärkt, vida säkrare för staten och äfven beqvämt för de embetsman, som skola vaka deröfver alt dessa borgensförbindelser förnyas.
Majrt sig vilja, uppå vederbörandes ansök - 4oo Stats-Utskottest Betänkcmden, ningar och hemställanden, om befrielse från dessa dagsverken, uti hvarje mål särskildt, efter de dervid sig företeende skäl och omständigheter, i Nåder utlåta och hvarvid Ämbets och Tjenstemäns under tiden skeende befordran till sådane Boställen, hvartill hjelpe-dagsverken utgått, icke komme att lägga något hinder i vägen för pröfningen huruvida sådane dagsverken borde upphöra; och hvad åter angår Dagsverks-skyldigheten till Kongsgårdar och Boställen uti Skåne, så, och då med denna skyldighet om ett särskildt förhållande, funne Kongl. Maj:t i Nåder bäst, att i afseende på denna dagsverksskyldighet borde förblifva vid de särskildte Resolutioner och Författningar, som derom redan vore gifne eller hädanefter kunna gifvas.
Syårigheten, om icke omöjligheten, för denna person att, såsom sig bör, hålla en allvarlig tillsyn öfver ordningen vid de vidlyftigt spridda farleder och hamnar, samt fyrar, sjömärken, prickar och prickhållare, som, till följd af trafikens tillvext, numera måste anskaffas, och derjemte undersöka de, tid efter annan, upptäckta grund m. m., hade vållat, alt ifrågavarande anstalter, enligt ingångna berättelser, i flera afseenden lemnat rum för anmärkningar, ehuru Direktionen öfver segelfarten å Wenern icke kunde tillvitas likgiltighet å dess sida, utan fastmer ådagalagt både nitälskan och ospard möda att, efter omständigheterna och med små penningetillgångar, underhålla och utvidga inrättningen för sjöfartens betryggande, hvilket ock visade sig af den stora tillökningen i så väl personal som sjömärken sedan Direktionens stiftelse. Sedan Direktionen för Götha kanal-bolag gifvit tillkänna behofvet af införandet af en krono-lots-inrättning å kanalen och de sjöar, hvarigenom denna sednare ledes, derom öfvertygelsen under vissa vilkor jemväl syntes delas af Direktionen för segelfartens å Wenern befrämjande, bade, till följd af Kongl. Majis nådiga skrifvelse den 25 Januari 1833, KommendörKapiteneu G. Warberg, som då innehade chefsskapet för södra lots-distriktet, fått sig anbefaldt att företaga en inspektions-resa längs hela kanal-linien från haf till haf och öfver sjöarna i denna linea samt att ingifva förslag till en krono-lotsoch båk-inrättning derstädes. Denna inspektionsresa verkställdes år 1833 och berättelsen jemte förslaget inkom till Förvaltningen af Sjö-ärendena i Januari 1834, hvarefter lots-direktören, under den 28 April samma år, afgaf sitt utlåtande deröfver. Då, oagtadt dessa åtgärder från statens sida, en sådan inrättning icke blifvit tillvägabragdt, som det vilie synas, af brist på medel, och samma öfverklagade, för allmänna trafiken i dessa farvatten menliga förhållanden fortforo, hade Kongl. Majit, uppå underdånig hemställan af
Det är nu ej som prest jag saker ge er .tröst, Det a r blott vännen, som vill lätta edra strider. Mins, att i detta rum hans ande är oss nar. Han ser er, sager jag, han hör er, han är har. " Tack, kara syster, tack! " sh hviskar nu hans stamine, " Tack för all kärlek, som do nu bevisar mig! Grst! Thrar göra godt. Men hädelser mig skrämma. Var lugn! Jag ar ju här för att välsigna dig. Jag lefver ännu i ditt hjärta och ditt sinne. Vi träffas ju en dag. Var sansad, stark och klok! Las högt, som f6rr du gjort, ur alla böckers bok, Och i de Harrans ord, som talas ut har inne, Du kanske höra skall ett eko af min röst. Inför mitt krucifix sök hvarje dag din tröst, Bed innerligt och fromt, och du skall nog dig tycka P&amp; Frälsarns lappar se mitt leende ibland. Hjiilp mina fattiga, och om en ghng do trycka Din hand, som skänker stöd och fröjd och lycka, D&amp; kanner d u deri en tryckning af min hand. Franiht p&amp; lifvets vag! Gud a r din staf och krycka. En sildan sorg som din a r nog en börda sv&amp;, Men din beskyddare ej sedd bredvid dig gár. G&amp;, kämpa, tröttna ej! Din bror är standigt när dig. Lagg bort att grubbla p&amp;, om dödens morgonglöd Ej mhtte färga snart din framtidshimmel röd. Hos Gud förenas vi. Gör dig den náden vardig! " Rose. Och om det vore sant, herr kyrkoherde? Om Jag verkligen nu gör min bror en shdan smarta, Di vill jag tysta ner mitt upprorslystna hjarta, DA skall jag kanske (Med 11,oppZös nedslagen7~t) - &amp; b, om ända döden kom! (.Uun hö? ' slejutas p&amp; afstbnd.) En salva! Hvad var det? Ky~kokesden (föl. sig.) Man finnu fysiljerar. Rose. Det der var linieeld af chassegot-gevar!
Nu skedde detta icke, och den utveckling saken sedermera vunnit, syntes forklaranderne nogsamt ådagalägga, att ett vida större felsteg, än det Justitie-Ombuds mannen trott sig hafva upptäckt, skulle af Rådstugurätten varit begånget genom att hafva följt den efteråt Ipmnade anvisningen att taga Skantz som författare till den åtalade skriften. Rådstufvurättens klandrade beslut ägde sitt stöd uti den allmänna och äfven riktiga rättsgrundsats, att, om ock en person å sig bekänner brott, han likväl, derest sådana omständigheter förekomma, som ådagalägga, alt brottet icke kan vara af honom begånget, ej får i följd af egen bekännelse sakfällas; att efter den tillämpning för öfrigt, Justitie-Omhudsmannen synts vilja göra af gällande Tryckfrihetsförordning, det skulle stå boktryckaren öppet, att, sedan en namnsedel blifvit förkastad, icke blott framhafva en person, hvem det vara månde, lockad eller legd, såsom författare, ulan ock att, om äfven detta försök misslyckades, vidare under rättegångens lopp och så länge laga kraftvunnet utslag emot honom icke tillkommit, leda ifrån sig ansvaret genom begagnande af en namnsedel, den han väl bort i rättegångens början förete, men hvars senare framlemnande dock icke vore förbjudet, enär någon påföljd af dröjsmålet ej funnes stadgad, hvilka lagskipningsgrunder forklaranderne likväl trodde icke böra för giltiga antagas; att stadgandet i i § 8 mom. Tryckfrihetsförordningen, angående skyldighet för boktryckare att, vid rättegångens början, författarens namnsedel til!
Länge förstod jag ej orsaken till denna ogenhet, till dess en af de större förläggarne, som var alldeles partilös både i politik och litteratur, upplyste mig om anledningen dertill; han sade mig helt upprigtigt, att när en bok af mig utkommit, skulle den, i följd af min kända politiska och litterära antagonism mot Hjerta och Almqvist, antingen blifva alldeles nedljungad i deras tidning och afsättningen derigenom qväfd – eller ock dess existence alldeles ignorerad, hvadan intet anständigt honorarium kunde bjudas; annat vore förhållandet med en Braun, Orvar Odd, Kullberg, Ridderstad, Albano m. fl. hvilka hade lyckan att, såsom frisinnige, stå väl på allrahögsta ort, beprisas och derföre gouteras och köpas af allmänheten, hvadan hederliga honorarier till dem kunde betalas. Läsaren finner, huru belönande det är att med en smula talent vara frisinnig, och huru välbestäldt det är med vår publicism, i det att en conservatif ställes på svältdiet. Väl hafva mina skrifter ändock brutit sig väg till allmänheten, så godt de kunnat, men de radicala bladen kunna icke förebrå sig minsta åtgörande i den saken 5, ty det har tills dato gått till punkt och pricka som den erfarne bokhandlarn förutsade. Men, tillade han, icke nog härmed: förlade han en af mina skrifter, vore anledning att befara, att hans öfriga blifvande förlager skulle i A.B. med ogunst anmälas eller åtminstone komma att med tystnad förbigås. Samma svar erhöll jag nyss af en annan förläggare, som först lofvade att taga denna lilla brochure på sitt förlag, men åtrade sig, sedan han sofvit på saken, förmodligen skrämd af en orolig dröm. En sådan buse är A.B. för svenska förläggare, publicister och bokhandlare! Troligen är Czaren icke mer fruktad af litteratörerna i sitt stora rike.
Jag har ej själf pröfvat denna metod. 850 gram blåbär o c h 850 gram hallon iläggas i en tjock sockerlag, kokad " af 850 gram raffmad-socker o c h vatten; skummas som vanligt. Sen det kokat upp, b ö r det koka minst en timme, så att det blir tämligen fast, nästan s o m stadig gröt, uppslås i burkar, öfverbindes. Hallonbusken (Rubus Idceus), är den i vårt land allmännaste arten af det i hög grad formrika släktet. Hallonbusken växer vild bra långt upp i norden. Ehuru den i den fria naturen vanligen förekommer på torra, steniga backar m e d dålig och mager jordmån, så har den dock vid odling mycket stora fordringar på jord. Stor vikt ligger uppå, att de unga skott, som hvarje år växa upp från roten, hinna utbilda sig så kraftigt som möjligt under sommaren, ty det är från dem, som det nästföljande årets skörd skall fås. Både röda o c h gula ballonsorter finnas; de röda äro mest omtyckta, men de gula lära vara härdigare i norden. Bland de finaste hallonsorterna äro de antwerpiska (röda o c h gula), Fastolff, Paragon, Belle de Fontenay o c h » Hornet ». De fortplantas medels rotskott, s o m åtskiljas på våren och försommaren o c h planteras i april — maj på djup, bördig jord med soligt läge, 4 fot (1 meter 20 cm.) mellan raderna o c h dika långt mellan plantorna, som vattnas rikligt. Beskäras på hösten eller strax efter sedan frukten är aftagen och gödslas, o m möjligt hvarje höst. Gifva fullgod skörd 6 — 10 år. Hallonsirapen, syrupus Rubi Ida », begagnas till att förbättra smaken å mixturer. Hallon användas både till mat o c h läkemedel; hallonsaftens bruk är allmänt kändt; den borde oftare nyttjas till förbättring af dricksvattnet för febersjuka. Hallonättika (färska hallon, 1 del, macererade m e d ättika, 2 delar) är ett tämligen dyrt, m e n godt medel till beredning af kylande drycker; man tager däraf omkring 200 gram till 1 liter sockervatten. '
Mar stal ken gjorde häruppå vroxolttion, fvm af manga med Ja beswarades, men Grefwe 6 erv 6 nII aupt, sig, at vet more nogsamt kanot, huru smärt det osta wore för Landshöfdingarna, at finna personer, som wille wara Taxeringsmän. Något band hade Be.Mnings - U skottet trott böra äläggas dem, som dertil blefwe kallade, hildst exempel wore, at ofta bland Taxeringsman et helt Ständ saknats. Herr 6/llensäIer, Lsmus! intygade, at det sä fö-hölte sig, som G ef.ve I^e-wenLauxt anfört. I land hade inga af RidderstapetS vH AdelaS Ledamöter kommit, utan tre Ständ ensamma förrättat taxeringen. Herr 6axercronrr., HanZr, trodds stdant Lättast kunna hjelnas, om Ridderfkapet och Adeln singe stel sive i Lrovincsriur Malja, hwilka för dean stukle istta i taxeringen. W». »»-»>->— I-6l Herr ak Isil or 6 in. Om den mmlrocirn flulle söljas, sa ftuiie ofta ingen kcnr-na. Jag hrrnst-Iler ödmjukeligen, om det ,q"r an; det är för »rödwändigheten skull, sorn BeLvillni-rqs.Utstvttet uttryckeligen satt Laga söriÄL, och jag för ruin del fruktar, at taxeringen annars icke kunde för sig,gs. Grefwe ltt emil ron. De hafwa ju alltid gatt för sig förut. Herr ak Klorelin. Men dä hander, ai de tre Sranden taxera der fjerde. Grefwe Hamilton förklarade sig-icke wilsta tlifwa underkastad, såsom er kväng, at wara Taxeringsman. Herr 6^11 o na 61 or.
Om remiss härå till vederbörligt Utskott anhålles, äfvensom att få, före motionens behandling i Utskottet, inlemna nödiga motiver för dessa här gjorda framställningar. Stockholm den 15 November 1805. Georg Nyqvist, från Wermlands län. Vo 345 Af Georg Nyqvist från Wermlands län, örn låneunderstöd för anläggning af en jernväg emellan Filipstad och lämplig punkt på nordvestra jernstambanan, i händelse denna sednare komme att gå öfver Norum, m. m. Då vid utvecklingen af vårt lands jernvägsnät den princip gjort sig gällande, att stambanorna böra byggas af Staten och bibanorna af enskilda med låneunderstöd af Staten, får jag vördsamt-föreslå, Uih. till B. St. N:o 345. alt Rikets nu församlade Ständer ville bevilja låneunderstöd för en bibana emellan Filipstad och nordvestra stambanan, och anhåller att såsom stöd för denna min framställning få anföra följande: Omkring och i närheten af Filipstad finnes en mängd grufvor med stora malmtillgångar och hvarur årligen uppfordras öfver två millioner centner, motsvarande en femtedel af landets hela malmkonsumtion och har inom Fernebo härad eller Filipstads bergslag en concentrerad tillverkning af 697,000 centner tackjern och 108,000 centner stångjern per år. Dessa effekter hafva framtvingat transportleder såväl inom bergslagen som söderut från densamma, bestående uti vattendragens sammankoppling genom längre och kortare jern vägsstumpar, men transporten derå drager lång tid och dryga kostnader för de många omlastningarnes skull. Dessa omlastningar medföra dessutom att farleden icke kan begagnas för forsling af kol. För de vesterut belägna hyttor och bruk finnas deremot ej några andra transportleder än de befintliga landsoch vintervägarna. Den landsväg, som ligger emellan Filipstad och Nyed, är den, med hvilken den nu föreslagna banan lämpligast torde böra löpa jemnsidig. På denna väg framforslas årligen öfver en half million centner gods, mest bestående af malm. Malmtillgångarna i bergslagen tillåta en betydligt större brytning än den närvarande och skogstillgångarne i vestra och norra delen af Wermland äro fullt tillräckliga för denna malmtillgångs förädling.
1Win det förstnäiniida landskapet ar den knypplerska, som sitter liar för att förevisa sin koiist. Rennes dyna ar ej alls lik dem soin begagnas i Sverige, iitan .en stor riillforinig kiiclde. Hon arbetar pk spetsar till en lie1 solfjlider ocli liar ej mindre iiii 500 knyppelpinnar, som Iion ka.star med skickliga fiïigrar,ej störd af de nlhiga kringstleiides fragor .., ' Vid dörren till den stora inatsalen Ii#riniianför s t i r viirdiiiiinn, vlnligt skakande hand med alla intriidande. Hon iii. ett stGtligt friintiinmer p&amp; omkring 40 %r. His lordsliip)) g h onikriiig och förevisar iitställniiigen, som det tyckes med inycket intresse. E n iiiig dotter på 17 &amp; 18 %r ar en af de förevisande damerna, och en annan dotter, en liten l0Arig Lady Hamilton (faniiliens namn ar H.ainilton) ar vid sin inamnias sida, för ctt da och dfi saiidas ett iirende. Detta rum innehåller en storartad och i sanning förohande vacker spetsutställning. Utoni de för Chicago afsedda föreniålen, finnas liar flera privata historiska spetssainlingar, afvensom andra bidrag. Har aro spetsar för klädiiingar, för solfjiidrar, för näsdukar, slöjor, sclialar, lialsdiikar, för alla tankbara a~idaniål, Iivartill dessa eleganta fabrikat kunna lamya sig.
Skrifvelse, N.o 290. Uppläst och godländt hos Ridd. och Adeln den 14 April 1841. Preste-Ståndet den i5 — ■— Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ett i Nåder äskadt serskildt anslag till befrämjande af göromdlens behöriga gång inom Stats Contoiret. (Stals-Ulsk. Uti. N:o 451.) S. A. K. Uti Nådig Skrifvelse till Rikets Ständers Stats Utskott den 3 sistlidne Februari, har E. K. M., uppå Dess och Rikets Stats-Contoirs underdåniga hemställan, samt med afseende å behofvet af ökade tillgångar för tjenstemannapersonalens aflöning inom bemälde Embets-verk, behagat i Nåder föreslå Rikets Ständer, att, såsom erforderligt anslag till arfvoden åt en förökad personal af en ledamot, en Notarie, en Canzlist och 2:ne Kammarskrifvare, en summa af 3,600 R:dr Broo årligen må, ifrån och med innevarande år intill nästa Stats-Reglerings början, varda vid den förestående extra Stats-regleringen lill E. K. M. anvisad.
Utsk:t har visligen afhållit sig från att framkomma med några beskyllningar mot regering och skolstyrelse, utan endast framställt hehofvet att fullständiga nu gällande föreskrifter, på det något tvifvelsmål om deras mening icke måtte förefinnas. Och då jag fortfarande anser något härvid böra åtgöras, samt för detta ändamål är villig att ingå på den af Hr v. Koch förordade modifikation, får jag anhålla om bifall till punkten, med den af honom föreslagna förändringen. Gr. Sparre: Det förundrar mig att, då hvar och en må ste erkänna att 58:de §:n af skolstadgan galt längre i detalj än någon annan författning, man ändock vill gå ett steg längre i afseende å kompetensprof. Om man nu stadgar att lärare skall hafva tjenstgjort minst elt år vid elementarläroverk, så blefve följden den att K. M:t icke skulle kunna utnämna en docent från något universitet till lektor, och lämpligare personer än dem som innehaft docentplats vid universiteten, torde sällan kunna fås. I detta afseende kan jag nämna att skolan i Wenersborg fick en docent från Upsala, och att läroverket i honom gjort en verklig acqvisition. Jag anhåller fortfarande om afslag å punkten. Hr von Ehrenheim: Den siste värde talaren har ansett de nu gällande stadganderne alltför mycket detaljerade och deraf dragit den slutsats, att man ej bör ingå i ännu flera detaljer; men i afseende på det förev:de ämnet, vill jag åberopa alla erfarne lärares yttrande, att en person kan hafva ganska stora kunskaper, men ändock vara mindre lämplig till lärare. I afseende åter på den af Gr. Sparre omtalade docenten, får jag anmärka, att om sådana fall inträffa, bör det vara ganska lätt för en sådan person att få det erforderliga intyget. Jag ber slutligen att få förena mig med Frih. Cederström, i afseende å den af Hr v. Koch föreslagna förändringen. Sedan öfveriäggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, alt derunder hade yrkats dels bifall till Utskrts förslag, med den förändring, att ordet »antingen» infördes efter orden »som icke»; och dels afslag å Utsk:ts hemställan och 166
Härefter yttrades åtskilligt med och mot, angående sättet att komma till ett lagligt slut på denna fråga: å ena sidan att i26o Den 27 Juli f. til, ett Stånds Ledamöter kunde begå den oformligheten att ej infinna sig i Nämnden; å den andra att frågan om skyldigheten dertill borde kunna remitteras till ConstitutionsUtskottet, m. m. Friherre Stael von Hollstein, Corfitz, Ludvig, erinrade, att man hade sett, hvilka hinder mött inom Lagoch OeconomieUtskotten i frågan om Näringsfriheten; att tvänne Stånds Ledamöter derstädes formligen förklarat sig icke ens viilji ingå i pröfning af frågan; att tvänne hela RiksStånd Sedermera gjort detsamma; att några tvångsmedel icke finnas, som kunde förmå dem att gå från det en gång fattade beslut, och att han på dessa skäl ansåg den enda utvägen med detta mål vara att genast öfverlemna det till ConstitutionsUtskottet. TIerr Friherre af JVetterstedt, Gustaf, föreslog, att det nu föredragna Betänkandet måtte hvila, intill dess Högvördiga PrestStåndets beslut öfver frågan om Städernas Bränningsrätlighet hunnit inkomma. Såsom redan vore af flera värda Ledamöter anmärkt, innefattade detta ämne tvänne frågor, den ena rent oeconomisk, den andra af Bevillningsnatur. Herr Friherren insåge ej annat än att om i den förra två Stånd stadnade emot två, förfölle det vid denna Riksdag gjorda förslag att Städerna Den 27 Juli f. m. 1263 icke skulle få bränna och saken förblefve i sitt förra skick, Kongl. Maj:t alltid förbehållet, att det oaktadt bevillja eller Vägra Städerna bränningsrättigheten. I alla fall förutsåge man tillräckligt, hvilka nästan oöfvervinnerliga hinder mötte för de tvänne Ståndens förmående att betrakta saken på lika sätt som Ridderskapet och Adeln och BondeStåndct; upprepandes slutligen Herr Friherre af Wetterstedt sin redan gjorda hemställan om afvaktande af PrestStåndets beslut. Herr LandtJVEarskalhen gjorde härå proposition, hvilken Bifölls.
Englands exempel, som hos oss så ofta åberopas, bör äfven i detta fall kunna tjena till varning, då det år allmänt erkåndt, att Fattigtaxorna der utgöra en af de mest onererand» utgifter för Landet, och tror jag det vara påtagligt, att Sverige ej nu skulle tåla att belasta* med en börda, som inom sig sjelf bår fröet för ett ståndigt stigande och snart skulle komma att motsvara alla de skatter, öfver hvilkas tryckande natur man redan tåmmeligen allmänt klagar. Jag tror det derföre vara säkrast, att vi föråndradt förblifva vid det gamla enkla sätt; att hvarje Socken inom sig, efter egna godvilliga öfverenskommelser, försörjer sina fattiga, och uppfostar de frånfallna, och synes mig Lagstiftaren hafva gjort nog, når han genom dessa allmänna stadganden ådagalagt sin uppmärksamhet pa detta vigtiga ämne; detaillerna för verkställigheten bör otvifvelaktig! öfverlemna* till Communerna, att sjelfva besörja, då man kan vara fullt säker, att ändamålet bäst och med minsta kostnad vinnes; hvarföre jag föreslår förkastande af hela förslaget. Friherre von Liewen, Guftaf: Det år endast i anledning af Utskottens ytBil. till Ridd. o. Ad. Pr. VII. Band. 6. 81 Den 5 Augustii e, nit frände öfver FattigvårdsComiténs förslag till redaction af 5 Art. n §. angående permittering af vårfvade Soldater m. m., som jag anhåller få anföra några ord. Då uti Kongl. Maj:ts och Kronans tjenst varande Soldater icke rimmeligen böra komma i fråga uti en stadga om Fattigvården, synes hela denna paragraph rätteligen böra försvinna; så mycket mer, som den Medborgare, som antagit Krigstjenst, ehuru han underkastadt sig KrigsLagarnes stränghet, för öfrigt alldeles icke afsagt sig de hvarje Svensk man tillhörande medborgerliga rättigheter.