Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då skiljde sig skyarne och läto halfmånen i full glans framstråla, just som den var nära att gå ned bakom ett fjell. Susanna såg nu afgrunden, vid hvars brädd hon stod; hon såg Storlie-forsens breda vattenmassor blänka i månskenet, såg Säterhyddorna der nedanför Under stenhvalfvet, der fru Astrid och Harald befunno sig, rådde en stund efter Susannas aflägsnande en djup och hemsk tystnad. Ändtligen bröts den af öfverstinnan, som sade i en högtidlig ton: «Jag har en bön till er, Harald!« «Befall öfver mig!« svarade han. «Måtte jag kunna uppfylla er önskan!« «Vi tyckas båda,« återtog fru Astrid, «nu stå nära grafven, men ni är yngre och starkare än jag, ni skall, hoppas jag, räddas. Jag måste anförtro er ett vigtigt uppdrag, Harald, och jag förlitar mig på den heder och det hjertelag jag lärt känna hos er, att ni samvetsgrant skall utföra det, i fall jag sjelf blir ur stånd dertill, och ni, som jag vill tro, öfverlefver mig!« Öfverstinnan hade uttalat detta med fast röst, men under följande berättelse var den ofta skakad af vexlande sinnesrörelser. Hon talade hastigt och i korta, afbrutna meningar, sålunda: «Jag har haft en syster. Hur jag älskade henne, kan jag ej säga. Så allvarsam till sinnet jag var, så glad och mild var hon. När jag gifte mig, kom hon i mitt hus. Men der var ingen lycka. — Den förmögenhet min syster egde, satte henne i stånd att följa sitt hjertas böjelse, och hon gaf sin hand åt en obemedlad, men älskvärd ung man, en löjtnant Wolf, och lefde med honom några månader af högsta jordiska sällhet. Men kort skulle denna sällhet vara. Wolf förgicks under en sjö-expedition, och hans olyckliga hustru dukade under för denna sorg. Hon dog få timmar sedan hon födt en son till verlden, och sedan hon lagt sitt späda barn i mina armar och högtidligt kallat mig att vara dess moder. «Och jag blef en moder åt detta barn. En egen son hade ej kunnat vara mig kärare än denne. Jag var stolt öfver det vackra, lifliga barnet.
Ehuru det med Rikets Ständers underdåniga tillstyrkande instämmande Kongl, Brefvet den 10 Sept. 1765 innehölle , att Lazaretten skulle underhållas på Läns-in-vånarnes egen bekostnad, hade Lazaretten likväl, de tider, då spannmålsprisen varit högre och Hospitalens utgifter lägre, i anse ende dertill att deras ändamålsenliga inrättning ej varit i fråga, erhållit af Hospitalsmedlen betydliga understöd, som, utom större Summor före år 1808, Irån och med namnde år till år 1825 bestigit sig till 328,069 B;d 40 sk. 8 r., och hvilka för Hospitalsfonden haft den menliga påföljd, att dess Capital under samma tid blifvit minskade ifrån 212,091 R:d 38 sk. 8 r:st. till 82,602 R:d 42 sk* 2 r. Banco. Hospitalens utgifter hade, till följd af de sedan år 182^ inträffade låga spannmålsprisen, vissa år betydligen öfverstiga deras i* Statso. Sevillu. Utsft. Betänkande N:o 87» inkomster, sä att de endast är 1827, genom de dä, med anledning af 1826 ärs missväxt oell då uppkomne hoga markegångspris, ökade inkomster, kunnat lemna iLazaretten understöd med 10,000 Ridr, och fastän Hospitalens inkomster, genom en omtänksam hushållning, ifrån år 1808 till år 1825 blifvit något ökade både i spannmål och contanter , hade likväl lågt pris på spannmål, hvari deras förnämsta inkomster bestå, ofördelaktigt verkat derpå, äfvensom påbörjad förbättring af dessa välgörenhets-inrättningar skulle i sin fortsättning medföra betydlig tillökning i utgifterne.
Allm. Besvärsoch Oeconomie-U[slottets Förslag JV:o 142. 3 2:0 Deremot hafva aila 4 Stånden ansett Diligenceoch Forvagnsinrättningar böra befordras, ehuru Stånden, i afseende på sättet, stannat i olika och stridiga meningar. Sålunda har Bonde-Ståndet, som bifallit Betänkandet N:o 98, och Borgare-Ståndet, sorn bifallit N:o i34, fattat olika beslut, i anseende till de något skiljaktiga förslag, som i dessa Betänkanden uppgifvas, men båda dessa beslut åsyfta dock bifall dertill, att en underdånig anhållan borde göras, det Kongl. Maj:t måtte täckas vidtaga de utvägar och åtgärder till Diligenceoch Forvagns-inrättningarnes befrämjande, som Kongl. Maj:t kunde finna för ändamålet lämplige, samt, till lättnad i deras företag, förunna dem sådana för möner, hvilka utan andras förnärmande kunna dem tilldelas. Ridderskapet och Adeln, som endast instämt i senare momentet af detta förslag, har deremot afslagit hvad Utskottet för öfrigt framställt i denna del, men serskildt beslutat, att R. H. St. skulle hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla, det nuvarande eller framdeles blifvande Diligenceoch Forvagns-inrättningar mätte i Nåder varda tillåtet , att med vederbörande skjuts skyldige å statlonerne vid de vägarj der forvagnar på bestämda dagar framgå, öfverenskomma om ansvarigheten för skjutsning med ett visst antal hästar i förhållande till mängden af resande, som med Diligencerne kunna fortskaffas; äfvensom Preste-Ståndet, med afslag af Utskottets Betänkande N:o 134, förklarat, att egare af ifrågavarande inrättningar måtte förunnas rättighet att, lika med egaren till Diligencen emellan Stockholm och Upsalaingå frivilliga öfverenskommelser med de skjutsningsskyldige efter samma grundersom för den sistnämnde äro bestämde.
Maj:t skulle, med frånträdande af Sin, i anledning af Rikets Ständers förslag lill Vexel-lag, redan yttrade åsigt, medgifva Rikets Ständer rättigheten, att angående stadgandena för utrikes veilar, såsom om ett för båda Statsmagterne gemensamt lagsliftnings-ärende, 11 ed Kongl. Maj:t besluta, Utskottet, som icke är behörigt att yttra sig rörande gränserne för Stalsmagternas verksamhet, finner motionen vara af sådan beskaffenhet, att densamma icke kan af Lag-Utskottet till ridare afseende upptagas. T vänne Ledamöters serskilda yttranden bifogas. Stockholm den i5 Maji i835. äihang till R. Reservationer: af Herr Hessle: ”Då Stiftarne af 1734 årslag lemnat 1671 års Vexel-Stadga oförändrad, och denna, såsom utgörande en speciel Civil Lag, ej behöft vidlyftigare, än som skett i Lagboken, nämnas; då 1748 års Vexel-Stadga af Ständer och Konung blifvit gemensamt uppgjord, och då egenskapen af Vexel samt den rätt och behandling frågor af sådan beskaffenhet fordra, utmärker, att grunderne för lagstiftning härom äro enahanda med dem i. Rikets öfrige Civil-Lagar för hvad desse angå rätts-förhållanden enskilde emellan, samt execulions-väsendet, så synes mig häraf ostridigt följa, att, vid beredandet af ändring i gammal eller stiftandet af ny Vexel-Lag, 87 §. Regerings-Formen är det stadgande i våra Grundlagar, som är det enda tillämpliga. Att 1798 års Författning och 1816 och 1817 samt 1828 års Kongl. Stadgar tillkommit i annan ordning, gör häri ingen rubbning, då i betraktande tages' det Statsskick, som 1798 egde rum, samt innehållet så af denna som de andre Förfaltningarne.
Hallgren: a) att den i 12 § bestämda afgift för handlande i alla städers classer måtte i den blifvande Förordningen skiljas uti 2:ne moment, sålunda, att olika Bevillning erlades för en handlande, som drifver handel, och billigtvis ringare för den eller de, som nedlagt sin handel, men stå qvar i borgerliga rullarne som handlande, för att ega röstoch yttrande-rätt i frågor, som röra Borgerskapet; b) att de i i3 § bestämda classer, hvarefter handtverkare för sin näring erlägga Bevillning, borde nedsättas ännu en dass med i proportion minskad Bevillning; 6 Bevillnings-Utskollels Bet. N.o 5~. samt c) att Borgcrskapet, i stallet för fem af hundraclet utaf elen inkomst de under föregående året njutit, må få utgöra lika Bevillning med den, som Ecclesiastik-Staten erlägger, eller Tre af hundradet; af Herr J. P. Bruse och Herr B. M. Lundin om en sådan ändring i i/j §, att på Taxeringsmäns bepröfvande må bero, huruvida afgift för borgerlig rörelse får nedsättas under minimi-beloppet, antingen Borgare begagnar medhjelpare i sin handtering eliev icke; af Herr C. A. Modin, att den, uti J.j§, Taxeringsman medgifne rättighet, att uppföra personer lill Bevillning så väl öfver den högsta, som emellan aine af de uti 12 och i3 §§:ne stadgade classerne, äfvensom att utsätta cn ringare minimi-afgift för alia i sistnämnde arne §§ nämnde personer, då de, ulan att vara alldeles utfattige och på sådan grund för afgift frie, likväl ej magta den fastställde minsta afgiften inom deras dass erlägga, jemväl måtte få utsträckas lill de uti 17 § classvis upptagne personer, och Bland dem, i synnerhet fiskare, hvilka ännu uti många städer utgöra en betydlig'del af deras invånare; hvaruti sig förenat Herr Fiel s ingins och Herr Leffler; samt af Herr Bååth, angående missbruk af Taxeringsskyldige, i anledning af i4 § 2 Mom. Bevillnings-Förordningen.
BancoUtskottet har i dess så kallade svar på de vid dess första Betänkande i detta ämne gjorde anmärkningar, ej särdeles besvarat dem; resultatet år att Utskottet förblifvit vid dess först yttrade mening. Jag anser ej mödan vårdt att vederlägga den, utan öfverlemnar denna omsorg åt Allmänheten, som troligen fördomsfritt skall döma. Jag vill endast tillägga, att då man gillar Götheborgs DiscontDireetions förvaltning, der verkliga fel förelupit, så bör det förundra, att klander anstålles der det, såsom ogrundadt, alldeles icke bordt äga rum. Detta önskar jag blott få i Protocollet förvaradt, såsom ett bevis på huru jag bedömer Utskottets handlingssätt. Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus: Uti nu förevarande ämne har jag redan en gång Den 2 Junit', nog länge uppehållit Högloflige Riddeskapet och Adeln. Med känslan af min föga skicklighet, bekänner jag, att det sker med missnöje andra gången. De grunder, som förut blifvit framstålde, hade jag trott vara så klara, att de bordt verka något afseende, men jag finner mig bedragen i mitt hopp genom BancoUtskottets yttrande; och utan att upprepa hvad en gång andragit blifvit, får jag dock ännu yttra den tanka, att jag ej kan finna Götha CanalDire-* ction hafva begått fel, än mindre öfvertrådt föreskrifter. På sin höjd skulle den kunna an^ ses felande i omdöme, der ej föreskrifter finnas.
Dock, Vid kvinnoförbundet Unionens möte den den ungdomligt vakna hågen skulle behöfva 5 april innevarande år framställde doktor åratal för att kämpa sig fram, och energien skulle i det yttersta blifva pröfvad. Men Rosina Heikel ett förslag om undervisning i så är all verklig segers förspel. Rosina Heibarnavård för allmogen. Förslaget vann en kel undgick lika litet som någon annan, som utomordentlig anslutning, och en komité, bestå- bryter sig en väg olik mängdens, det hån ende af damer och herrar, nedsattes för att och det misstroende som blott alltför ofta ytterligare belysa frågan. Doktor Rosina Heilägga sten på bördan. Hon hade alltså mokels projekt gick ut på att en kurs i barnatigheter af tusen slag och tviflet — oginvård skulle anordnas » för bildade kvinnor, heten uppreste hinder i hennes väg, hvilka lämpliga att efter inhämtad undervisning sänendast kunde öfvervinnas af hennes fasta tro das ut i landet för att sprida kunskap bland på sin saks seger. Och tiden gaf henne rätt. allmogens kvinnor ». Åren 1 8 6 5 — 6 6 genomgick hon fullständigt För den som vet, huru kolossal i proporkurserna vid Stockholms kungl. Centralinstition mortaliteten är just bland allmogebarn tut. Rosina Heikels afgångsbetyg från Ceni späd ålder, är doktor Rosina Heikels idé tralinstitutet hade att uppvisa utmärkta vitsett verkligt Columbi-ägg. Allmogekvinnan ord, främst stod anatomi — berömlig. 1867 är oftast hänsynslöst vårdslös vid vården af genomgick hon fullständig kurs vid barnbördsden späda telning, som hvilat under hennes huset i Helsingfors. Intill 1871 idkade hon hjärta. Man måste tillskrifva denna hågnaturvetenskapliga studier. löshet snarare ren okunnighet och gammal slentrian än verklig brist på ömhet. Rosina Heikel dissekerade under professor Att icke alla barn dö, är icke så mycket Lings ledning — hon sökte och erhöll slutligen af universitetets kansler (nuvarande ryatt tillskrifva den orsaken, att de skulle erske zaren) tillåtelse att få fullfölja sina stuhållit en rationell skötsel, som icke mer bekanta omständigheten, att en del dier inom medicinska fakulteten.
Derföre ville jag föreslå, att committerade skulle/likasom stadens äldste i afseende på lån för återuppförande af allm. byggnader, ingå borgen såsom för egen skuld för de lån, som beviljas enskilda personer, eller ock hafva sig ålagdt ansvaret derför, att lånemedlen icke användas till främmande. Ett sådant tillägg i det reglementariska anser jag,synnerligasl för principens skull, af behofvet påkalladt. Jag anhåller derföre, i händelse R. o. Ad. skulle anse dessa anmärkn. T böra föranleda lill återremiss af utlåt, att Utsk. ville taga dem i behörigt öfvervägande. Frih. Boye, Ludv.: Lika med den siste värde talaren begär jag återremiss af detta utlåt.; men jag kan icke stödja min begäran på de grunder, han framställt Jag begär deremot återremiss blott på de skäl, som återfinnas i Hr Santessons reservation derom, att K. M:s välgörande afsigt må vinna det afseende, propos. framställer, till förmån för Wenersborgs stad, så att tiden för räntefriheten må beräknas från den dag, lånet lyftas, emedan i annat fall den välgörande egenskap, som lånet skulle hafva, blir för en del låntagare väsendtligen förminskad. Till bemötande af den siste värde talarens inkast, rörtde osäkerheten för enskilda låneunderstöd, uti låntagarens revers med åtecknadt bevis om inteckning uti blifvande byggnaden, så framt icke tiden förkortades, får jag blott hänvisa talaren till det moment uti lånereglementet, som stadgar en prescriplionstid af 5 år, räknade från innevarande års början, inom hvilken den byggnad, till hvars uppförande län erhållits, skall vara uti sä fullbordadt skick, att försäkring derå uti städernas allm. brandstodsbolag kan vinnas; hvaraf följer, att, om lånet också icke uttages förrän sista året, byggnadstiden likväl icke utsträckes utöfver 9 å högst 10 år. Må det tillåtas mig att framställa en anledning mera för denna tanke!
De förändrade grunder för utgörande af dagsverken till byggnad eljer reparation al kyrka, klockstapel och socknestuga, med hvad mera dertill hörer, sorn al en rootionär blifvit föreslagne, hafva Utskotten icke ansett sjg ega skäl att förorda, helst en dylik ändring skulle komma att för de föfsamlings-mcd lemmar, hvilka ega jord, medföra en tillökning i dagsverksskyldigheten, hvilken, eller Utskottens omdöme, vöre destomera obillig, sopa jordegare häiTörulan måste eller hemmantalet bidraga med byggnads-virke, körslor och annan kostnad, och dymedelst få vidkännas en så ojemförligt »torre tunga, a,tl, om ock någon lindring uti förevarande fall af dem skulle e Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, A1:o 5-1. tillgodonjutas, sådant icke kan anses stå i strid mot rättvisans fordringar. Det ifrågavarande stadgandet synes Utskotten ganska välbetänkt, enär gi unden dertill är alt söka uti den omständighet, att alla, för hvars räkning kyrkan uppföres, jemväl böra, efter förmåga, cl e i ti i 1 bidraga, hvilket ock klart uttryckes uti lagens föreskrift, att ”alle, som i socknen bo, skola kyrka bygga och uppehålla”; och någon obillighet synes desto mindre ligga häri, som af den, hvilken ej eger annat bidrag att lemna till det gemensamma ändamålet, än sin arbetskraft, något vidare ej heller Ibrd ras.
Beträffande åter, huruvida dessa medel på ett för Tullverket ändamålsenligt sätt användas, bör jag nämna, hvad räkningar och verificationer vitsorda, att alla de utgifter hemliga Cassan bestrider, bestå uti belöningar för Tullverket gjorde tjenster, bidrag till extra aflöningar, till besparing för extra medlen, gratificationer för utmärkt skicklighet i tjensleutöfning, och sluteligen understöd åt i Tullverkets tjenst utslitne svagt eller intet pensionerade f. d. Tulltjensteman, eller åt deras lika nödstälde Enkor eller Barn. I denna uppgift ligga äfven skälen, hvarföre jag anser Tullverkets verkliga nytta kunna befrämjas ge - Den 3o December e. m. 44-3 norn dessa medels användande, och lilIstyrker derföre, att Cassan bibehålies. Det löningssätt, som Motionären antyder såsom det rälta, nemligen att allona Tallpersonalen med vissa procent af Tullinkomsterne, är antagit i Dannemark och Norrige, samt har äfven hos oss till en del och tidtals varit användt, dock härstädes, utan att något förtroende till dess rigtighet derigenom vunnits. Jag medgifver, att detta löningssätt har något för sig, och synes i principen vara det rättaste, enär man derigenom tror sig sätta det enskilta interesset så till sägandes i connivence med det allmänna; men i vårt land, der tullinkomsterne äro så olika på hvarje serskild local, och der uti 2:ne Städer, Stockholm och Götheborg, nästan hela Tullbeloppet, eller rättare sagt f af Rikets hela Tulluppbörd inflyter, skulle ett sådant aflöningssätt som det ifrågavarande åstadkomma en mindre billig olikhet i hvarje individs löneinkomst. Den procent på Tullintraden, som i Stockholm och Götheborg gåfve Tulltjenstemännen, ehuru fördelad på elt stort antal personer, en riklig kanske nog hög lön, skulle, genom samma inträds obetydlighet på en annan ort, icke förslå till betäckande af de nödvändigaste lifsbehofven.
Deremot har Utskottet, i anledning af hvad hos Riks-Stånden blifvit anfördt, tagit i närmare öfvervägande, att, om man , vid undsältnings-fordringars indrifning, vill bereda gäldenärerne den förmon, som stadgandena uti nyss åberopade Kongl. Bref åsyfta, eller att de icke må beröfvas de för dem nödvändigaste effecler, skulle, i alla de fall, då borgen blifvit ställd, berörde förmon icke komma gäldenärerne till godo, i händelse skulderne af borgesmännen utfordrades, enär desse då säkerligen komme att, utan någon skonsamhet, hos hufvudgäldenärerne indrifva, hvad de för dem måst utgifva, hvarigenom de, som ställt borgen, komme i vida sämre belägenhet än de öfrige. Vid betragtande deraf, bar Utskottet, på det alla undsältningstagaie mätte komma i åtnjutande af enahanda lättnad, samt för öfrigt de socknar, som för den till deras fattiga invånare lemnade spanmål ingått gemensam ansvarighet, icke måtte, genom utlu äfvandet af denna ansvarighet, utarmas, ansett sig böra tillstyrka, det Rikets Ständer ville eftergifva allt betalningsanspråk bos borgesman för den lill allmogen utlemnade undsältmngs-spanmål. Beträffande det i ett Stånd framställde yrkandet, att med indrifningen af nu ifrågavarande fordringar borde så tillgå , att gäldenärerne lemnades tillfälle att dem småningom, under en längre tidrymd, återbetala; så enär största delen af de personer, hvilka under redan förflutna flere år icke kunnat sina skulder godtgöra, sannolikt äro dertill oförmögne, hvadan beloppens fortsatta balancerande troligen skulle vara fullkomligen ändamålslöst, och de personer åter, sorn ega tillgång, redan njutit allt det anstånd och den lättnad, som skäligen kan ifrågasättas, anser Utskottet längre tidsutdrägt, för slutlig utredning af nu ifrågavarande fordringsposter, än som för indrifningsoch afskrifnings-åtgärderne oundgängligen erfordras, icke böra medgifvas.
Ständer då måtte kunna taga ärendet under närmare öfvervägande och, likmätigt 80 §. i Regeringsformen, gemensamt med Kongl. Maj:t fastställa de förändringar och rätä telser, scm kunna finnas härutinnan skjäligen böra äga rum. Riksens Höglofl. Ständers Lgit ompröfvan-: de underställes detta vördsam t. Stockholm den 1 Maji 1818. Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utskotts Be~ tänkande9 angående väckte Motioner inom det Hedervärda Bonde • Ståndet% rörande Rotering en i jemtland. fl v-* en om Protocolls-Utdrag af den 30 Deeem-' ber förledit år har Hedervärda Bonde Ståndet till Stats-Utskottet remitterat ett af Riksdagsmännen från Jemtland, Olof billsson 1 Bärun cefe is 3& Stats^Vtskottets Betiinhanden, cinders Martensson i Bergsviken till Ståndet in» gifvit så lydande Memorial: ”Då Jemtlands Allmoge år 3 6S8 gick Hans Kongl. Majus önskan till mötes, art genom Contract emellan dem och. då varande General-Majoren Högvälborne Grefve Otro Wellingk åtaga sig Boterings-skyldighet utaf 1048 mari Infanteri och too man Cavallen på Hemman emot ao Daler Silfver-* mynts grundränta (sorn nu räknas till 6 R:dr 33 sk. årlig Stat) på hvarje Rote, hvilken ränta hvar och en hade att innehålla af sitt Hemman och, i händelse den ej dertill kunde anses uppgå, ty visse Hemman om 5, -j, 5, | och till och med 'tdels mantal åtogo sig Rateringsskyldighet af én Soldat, hvart och ett för sig ensamt, fyllnaden af Regements-Skrifvaren uppbära, var det med det uttryckliga vilkor, att Regementet endast skulle kunna commenderas mot Norrska gränsen till Ilandets försvar och det uti fejdetider, men för ingen del å annan ort eller å annan tid.
För Bankens räkning, enligt specifikation litt, a.) 74,098: » åtskillige verk och inrättningar, enligt specifikation litt. b) : 8,607: » enskilde personer, enligt specifikation litt. c). 10,171: » brukets behof » » » d) 1,055: Under året fallet utskottspapper m. m 7. Försålda kasserade filtar samt vinst å försäldt utskottspapper Räkning öfver mjölqvarnen. Debet. Omkostnader: Vinst under året ... 510 22 Influten qvarntull Kredit. Debet. Omkostnader: Aflöning För sågning influtne Kredit. Debet. Utsäde Dagsverken m. m. Debet. Förlust genom prisskillnad a spanmål 1 92 Vinst å bruksrörelsen under året 17,515 49 Summa 17,517 I 41 Kredit. Vinst genom prisskillnad ä papp och omslagspapper i 46 20 » å mjölqvarnen 510 i 22 » » sågen 186 i 57 » » jordbruket j 91 » » papperstillverkningen 16,773 i 51 Summa 17,517 41 Utgående Balans-konto. Poststyrelsen: 47.000 ark till portofrimärken å 30 R:dr per 1,000 Smålands Enskilda Bank: 246.000 blankett, till mindre sedlar ä 7: 50 per 1,000 ... Skaraborgs läns Brandstodsbolag: 1,200 blanketter till assignationer å 18 B,607 60 c) För enskilde personer. 12,250 ark dokumentpapper å 50 R:dr per 1,000 ' 612 13 ris stort medianpapper å 27 i :dr per ris 351 84 » smått dito å 20 » » 1.680 212 » skrifpapper litt. Enligt ofvan intagna räkenskaps-sammandrag, utgjorde vinsten ä bruksrörelsen under år 1863 R:dr 17.515: 49.
Maj:t och hos Dess Befallningshafvande i Städerne har, efter sig för tillfället företeende omständigheter, bifall och afslag å Theaterinrältningar och andra dylika slags offentliga skådespel alltid varit gifna, utan att detta sednare någonsin blifvit rubriceradt såsom bevis af lemnadt monopolium åt de förut varande, än mindre för denna orsak af någon beifrats. Frågan är ett ordningsmål, i Sverige likasom i alla andra länder, och den har såsom sådan hittills betraktats, så väl från Kongl. Maj:ts sida som från Rikets Ständers. Kongl. Theatern i Stockholm är ingen entreprenad i någons hand, och den förlust, hvarmed densamma nästan årligen framgått, har Kongl. Maj:t, dels af egna medel, dels genom ett lofligt användande af Statsmedel, väl låtit reglera, men detta har icke skett i egenskap af entreprenör och på grund af de förbindelser, som åtfölja slikt öfvertagande, hvadan ock de få perioder af vinst, eller rättare af öfverskott från ett år till ett annat, som Theatern företer, ingalunda kommit Kongl. Maj:t och Kronan lill godo. I samma förhållande stå dessa resultater af Thealerrörelsen, i afseende å korporationer och enskilde, af hvilka ingen kan tillvälla sig dess vinst, eller befinnes förbunden att åtaga sig dess förlust, der ej förbrytelse eller tjenstefel varit till denna sednare orsak. Det torde således vara omöjligt att med någon grad af rimlighet kunna intvinga Kongl. Theatern till ett företag, upprättadt, fastställdt och bibehållet, till vinjiing för Kongl. Maj:t och Kronan eller enskilde personer och korporationer, och lyckas icke detta försök, så innefattar också afslaget på Hr Bergs ansökning icke den ringaste öfverträdelse af Regeringsformens 60 §. Aär härtill kommer, att Ansvarighetslagen, såsom Hr Justitieombudsmannen sjelf anmärker, ej omnämner slikt fall som detta, och dess användande i ansvarsväg således försvinner, måste utvägen att i detta ändamål vända sig till allmänna lagen, äfven om denna här vore tillämplig, hvilket vi på redan anförde skäl bestrida, vara så mycket orimligare, som ingen öfverträdelse af Regeringsformen eller någon annan af Rikets gällande lagar uti ifrågavarande hänseende egt rum.