Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fordom tillhörande släkterna Bille, Ramel och Hamilton, gjordes egendomen vid seklets början till fideikommiss inom grefliga släkten Wachtmeister till Johannishus och innehafves i närvarande stund af öfverstekammarherren grefve Axel Fredrik Wachtmeister och hans maka, friherrinnan Elisabeth Sofia Lovisa Charlotta von Platen, statsfru hos h. m. drottningen. I denna romantiskt fagra omgifning uppväxte den väna Elisabet Wachtmeister, född 1855, yngsta dottern till herresätets nuvarande ägare. Sommardagarna på Vanas växlade för den unga grefvedot tern med vinterdagar i hufvudstadens aristokratiska högkvarter, de regelbundna studierna med landtoch societetslifvets lustbarheter. Ett af Sveriges ädlaste namn — det hon numera bär — bjöds henne vid unga år i utbyte mot hennes eget, och kort tid därefter, år 1877, följde hon som maka dåvarande legationssekreteraren vid svenska beskickningen i Köpenhamn, grefve Magnus Gabriel De la Gardie, till det hem, prägladt af förfinad och gedigen lyx, som han i Danmarks hufvudstad redt åt sin brud. (Vid danska hof vet väckte den unga svenska grefvinnan med det stolta namnet, den strålande apparitionen och det mjukt behagfulla sättet formlig sensation. Firad och uppburen, smekt och hyllad, njöt hon i fulla drag lyckan att vara beundrad och älskad. Vid vintersäsongernas slut bjöd hon Danmark ett gladt farväl för att hinsidan Sundet, på fädernegodset samt slotten Maltesholm och Kulla-Gunnarstorp, andas hemlandsluft samt i minnet drömma o m sina barnaoch ungmösdrömmar. Från det blida, leende öriket skildes grefvinnan De la Gardie på allvar, då hennes make, år 1883, bytte sin diplomatiska befattning på utländsk botten mot landshöfdingeskapet i Kristianstads län. Den smärta, som grefvinnan erfor vid uppbrottet från vårt grannland, vid hvilket hon var fästad med djup tacksamhet och sympati, torde snart väsentligen hafva mildrats genom hennes glädje öfver att få gifva sina båda barn, son och dotter, en fullt svensk u p p - fostran.
Låtom oss hoppas, att vi slippa få vara med om det osmakliga spektaklet att se den protestantiska frondören, Lokesonen, slå sig på att berätta katolska legender, så litet hopstämda med hans fantasi, lättrörlig, orolig, men klar som en svensk skärgårdsfjärd. Men den psykologiska motiveringen gifver samma andliga grunder för bådas själsprocess. Båda begynte med det bildstormeri, som tror sanningen ligga i att störta alla illusioner, alla drömmens stoder, att ropa: »se sådant är lifvet, smuts och afskräde, ryck bort doken från ansiktena, och I skolen se det, som det är, vidrigt och naket». Båda hafva gått allt vidare, ledda af den förbrännelse, hvilkens gnistor aldrig slockna, förr än allt står rykande och förkolnadt – och när människan då irrar hopplös och öfvergifven på oändliga svedjeland, brista tanke och vilja och med händerna för ögonen ropar hon som ett hjälplöst barn, som gråtit ut, på fader och förmyndare. Så meddela den franska och den svenska enslingens sista verk samma vemodiga läxa – att fara mildt fram med lifvet och dess illusioner, för att ej förfulningens dämon skall bli ens herre och att vakta sig för förbränningens ande, hvilkens eld aldrig rastar. När allt kommer till allt, är det dina egna ögon, som göra världen grå eller strålande, dina egna fingrar, som knyta och slita sönder banden med lifvet. Önska, att din blick länge må vara ung, bländad af glans och fylld af ljus, att din hand må vara varsam och ädelmodig mot hvad du möter, på det att du ej en dag skall nödgas i skam och utan värdighet abdicera allt. Viktor Rydberg. Det går icke att sysselsätta sig med något annat, ty tanken hvarken vill eller kan lämna Ekeliden, där den svenska bildningens vapensmed, den svenska diktningens patriark ligger död. Jag ser septemberhimmelen öfver den sofvande mästarens hus blifva vintrigt blek och klar med bud om fattigdomens och det tryckande mörkrets årstid; jag hör höstens hårdt och nyckfullt förödande blåst storma och slita i träden, kanske aldrig så älskade och så ståtliga som i ålderns och undergångens kungaskrud.
Jo, Konung Gustaf , vi följa dig! ingen ibland oss är nog låg för att kunna öfvergifva en sådan Konung . ( Ursinniga hurra och bifallsrop bland fo lket. ) G u s t a f . Fort då till verket! General Horn, knyt denna näsduk om min arm och må detta tecken i dag bäras af alla dem, som med mig vilja k ämpa för fäderneslandet. ( Alla näsdukar svängas i luften. ) Häftiga ro p af: Lefve Gustaf III. ( Alla skynda bort. ) FEMTE SCENEN . Theatern förän dras till en sal på slottet. Barnhusbarnen eller Verldens Dom BARNHUSBARNEN ELLER VERLDENS DOM. SKÅDESPEL 15 AKTER, AFDELADE 19 TABLÅER. AF JOH. JOLIN. _______ UPPFÖRD PÅ KONGL. THEATERN. ALB. BONNIERS FÖRLAG. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. PERSONERNA: Öfverste MELCHER (50 år). Grefvinnan LEONORA, hans hustru (38 år). Fröken BEATA, hans syster (58 år). Löjtnant RUDOLF VON WULDT (42 år). SARA BERTHEL, Värdshusvärdinna (50 år). MATHIAS BERTHEL, hennes man (56 år). HERMAN, deras fosterson (20 år). FANNY, deras fosterdotter (17 år). ARON, Öfverstens Kammartjenare (38 år). JAKOB, Matros (36 år). MAGDALENA, Grefvinnans Kammarjungfru. KAMMARJUNKAREN. EN LÖJTNANT. CHRISTINE, Uppasserska hos Fru Berthel. FÖRSTA STUDENTEN. ANDRA STUDENTEN. FÖRSTA MATROSEN. ANDRA MATROSEN. EN TIGGERSKA. EN GESÄLL. EN BETJENT hos Öfversten. Studenter. Balgäster. Betjenter. Skolgossar. Soldater. Promerande Personer. _______
Kan man verkligen vilja att detsamma ånyo skall falla ? Då ett bolag redan för 5 år sedan bildat sig och sammanskjutit öfver 500,000 rdr för ifrågav:de ändamål, och detta i en trakt, som är en af de magraste och torftigaste i vårt land, men der likväl näras 3,000 ä 3,500 menniskor på qvadratmilen, tror jag mig kunna med bestämd säkerhet påstå, att det icke kan vara skäl att förnya förut gifvet afslag. Man har talat derom att ett afslag nyss blifvit gifvet åt en annan bana. Nå väl 1 Förhållandet skulle vara ungefärligen lika, om bolaget för sistnämnde bana varit bildadt uti 5 år; men detta är icke händelsen. Vårt land är i afs:de å kommunikationsanstalter i många hänseenden särdeles lyckligt lottadt. De stora sjöarne, Mälaren, Hjelmaren, Wettern och Wenern, förenade genom floder eller kanaler, bereda en den naturligaste kommunikationsväg för rikets Den 5 September e. m. 47 deromkring liggande trakter. För andra orter i riket äro åter nya kommunikationsvägar så mycket mer af bebofvet påkallade. Den nu ifrägav:de trakten är belägen på elt afstånd af 7 till 8 mil från Wettern, 10 å 12 mil från Wenern, och 7 mil från Götheborg. Der finnes en liten dalgång, genom hvilken Wiskaån flyter; och denna å har beredt tillfälle till anläggande af de fabriker, hvilka på sednare tider till en förvånande mängd up stigit. Med undantag af Småland och Dalarne, af hvilka provinser likväl den förra får och den sednare redan fått jernväg, tror jag icke att man kan upgifva någon provins i vårt fädernesland, hvilken hittills i afstde å kommunikationer varit så vanlottad som den nu ifrågavide trakten, Befinnes åter nyssnämnde upgift riktig; betänker man att denna ort redan för 5 år sedan velat upfvlla de vilkor, på hvilka en jernväg kunde anläggas; tager man ytterligare i betraktande att orten redan en gång erhållit afslag å detta sitt anbud; och — med kännedom om dessa förhållanden, likväl nu skulle vilja förnya detta afslag, kan jag icke annat än vädja till Eder sjelfve, M.
Hade man kunnat hoppas på att man skulle kunna komma till det resultat, som den siste värde talaren åsyftat, hade det visserligen varit det aldra fördelaktigaste; men tyvärr lägger verkligheten deremot hinder. Man har också af sådan orsak måst bekämpa de förhoppningar, han förespeglat såsom direkte verkande för upnående af ett sådant mål. Det väsendtligaste hinder deremot är svårigheten att från en församling till en annan draga de medel, som af församlingen direkte utgöras. Ett annat skäl är att man omöjligen i en framtid kan bestämma hvilken verksamhet ett eller annat pastorat torde kräfva. Öm man således äfven sökte åstadkomma den aldra rättvisaste lönereglering med afseende på närvarande förhållanden, så skulle den inom 10 år, just i följd af pågående förändringar, blifva orättvis. Man har således måst åtnöja sig med den föreslagna förändringen att låta församlingarne, såsom hittills skett, direkte löna presterna och man har endast dragit från dem de medel, som man ansett icke höra dit. Det var egentligen icke rörande denna sak, jag ämnade yttra mig, utan ville jag hos H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm, anhålla att, jemte fltsk:ts beslut, äfven malte upläsas de punkter i K. M:s Propos., som föranledt Utsk:ts Betänk., hvilket jag tror skulle bidraga till reda vid sjelfva förhandlingen. Sedan den begärda uplasningen försiggått, upropades och yttrade Gr. Hamilton, Henning: Jag kan måhända anses skyldigalt, ehuru den förste talaren ieke yrkade någon förändring i K. Propos. uti denna punkt, likväl med några ord besvara hans framställning, då han direkte till mig i detta hänseende framställt en upmaning. Jag skall emellertid söka att vara så kort som möjligt, då denna hans framställning till någon del gick utom det ämne, som i l:sta punkten innehålles, oaktadt jag medger, att den ganska väl af samma punkt föranleddes. Den första fråga, som till mig ställdes, var huruvida med ordet församling i denna punkt menades pastorat eller församling i dess egentliga bemärkelse.
Och då härförulan all rättsgrund saknas för nu gällande inskränkningar i rätten för hvarje medborgare ali bereda sig kredit genom underpant af honom tillhörig egendom af hvad beskaffenhet som helst, hafva Rikets Ständer, som ansett någon särskild lagstiftning om förlag hädanefter icke böra ega rum, funnit godt att, pä grund af hvad här ofvan blifvit anfördt, för sin del besluta utfärdande af en författning angående underpant, af följande innehåll: ”Med upphäfvande af hvad om forlagsfordringars intecknande och betalningsrätt nu är genom särskilda författningar stadgadt, förordnas som följer: § Vill man för gäld gifva underpant i lös egendom, utan att den egendom ifrån sig lemna; varde pantförskrifning derom upprättad, med dag, årtal och vittnen under. I den handling skall utsättas beloppet af den gäld, hvarför egendomen pantförskrifves, så ock upptecknas hvarje lösörepersedel, som i underpant sättes, der den gifves i viss egendom. 152 Expcilii/ons-Ulskatlcts Förslag till underd. Skrifvelse A:o il4. § S. Pantförskrifning, som i i § omtalas, skall inlemnas till den Rätt, hvarunder utgtfvaren lyder, och der offentligen uppläsas, så ock intagas i det protokoll, hvari bouppteckningar och morgongåfvobref. antecknas skola. A landet må ej inteckning af pantförskrifning ske idan vid lagtima ting. § 5. Då pantförskrifning intecknad är, efter ty i 2 § sägs, ege borgenären förmånsrätt i den pant för skrifna egendomen, såsom i 17 Kap. Handels-Balken skiljs. Pantför skrif ning ar, sorn å samma dag intecknade äro, håfven lika rutt. § 4- Intecknirg af pantförskrifning skall förnyas inom två år sedan den hevi jacks, så ock ytterligare inom två år efter hvarje förnyelse. Lyder förskrifning ens utgifvare under annan Rätt, när förnyelse ske skall, varde den verkställd vid den Rätt, hvarunder han då lyder. Enderlåies förnyelse, som nu sagd är; vare inteckningen förfallen.
Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 9 Aug. 1851. 312 Expeditions-Utsko ! te(s Förslag till und. Skrifvelse, N:o 146. Uppläst och god känd t hos Ridd. och Adeln den 9 Augusti 1851. Preste-Ständet den 9 Borgare-Ståndet den 9 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående förändrad beräkning af resekostnadsersättning och dagtraktamente för Rikets Ständers Revisorer. (Statsoch Banko-Utskrns Uti., N:o 20.) S. A. K. 1 anledning af hos Rikets Ständer väckt fråga oni nedsättning i beräkningen af hästeantalet, hvarefter, enligt nu gällande instruktioner för Rikets Ständers revisorer af Bankooch Riksgälds-verken, dessa revisorers skjutskostnadsersätlning bestämmes samt om förhöjning i deras dagtraktamente, hafva Rikets Ständer, med afseende å hvad härvid förekommit, funnit 8 §:n uti den, enligt Kongl, kungörelsen den 17 December 1835, af Rikets Ständer fastställda instruktion för deras revisorer öfver Banko-verket samt 6 §:n uti den vid riksdagen åren 1840 och 1841, af Rikets Ständer utfärdade instruktion Por samma revisorer vid granskningen af Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, böra erhålla följande lydelse : Jemte det hvarje revisor bestås skjuts efter två hästar från sitt hemvist till Stockholm samt tillbaka, ega revisorerne att uppbära traktamenten af fyra R:dr banko om dagen, så väl under sjelfva revisionsförrättningen, som under framoch återresan, efter beräkning af åtta mil för hvarje resedag och med iakttagande, att, derest miltalet icke jemnt motsvarar resedagarne, må för öfverskottet, så vida Expeditions-Utskottets Förslag till und. 318 vida det uppgår till minst en mil, ytterligare beräknas en dags traktamente; kommande hädanefter, likasom hittills, halfva beloppet af dessa traktamenten och resekostnader att af Banken (Riksgälds-konloret) godtgöras.
Alt i detta afseende direct något verka på aftalen enskillde emellan, hafva Utskotten likväl, med bibehållet afseende å alla öfrige »tatsförhållanden, ansett fordra ett gan» ki, Slatsoch Banco-ZTtshottens Utläiandenl ska noga eftersinnande; och de väckta frågorne derom äro bland de ämnen, dem Utskotten gemensamt med Lag-Utskottet behandlat* samt rörande hvilka de gemensamma åsigterne komma att, uti ett med nämnde Utskott samfälldt afgifvande ^Betänkande, framdeles redovisas; Men utvägen att, dels genom exemplet, dels genom en sammanstötande täflan från den Låneanstalt, hvarigenom JBanquen så betydligt deltager uti de egenteligen till näringarnes bedrifvande ämnade lånens omsättningsrörelse, medverka till nedsättning af räntefoten i allmänhet, har emedlertid funnits så mycket mera lämpelig, och ingalunda hora försummas. — Då nu ytterligare härtill kommer, att den hittills vanliga Diseonträntan, såsom erlagd på förhand och utan tiilgodonjutet afdrag för Bevillningsafgiften, verkeligen uppgått till G* procent för året, de kostnader oberäknade, hvilka för Låntagare i Disconten* särdeles för dem, hvilka uti Landsorierne hafva sina hemvist, aro merendels oundvikelige; anse Utskotten sig af allt, hvad sorn nu blifvit a n ford t, ega mer än tillräcklig anledning, alt till Dikets Ständer framställa det förslagj att räntan vid J3anso-Disconteris uitånirigar hurde, frän oell med början af nästa är, beräknas: endast efter Fem för hundradet örn äret. Den öfverränta, sorn varit bestämd för dröjsmål öfver stadgad tid med inbetalningar af Discont-lån, kan val icke betraktas utur fyllest enahanda synpunkt,enär undvikandet deraf endast beror på ett noggrann t iakttagande af ingångna för - Staisoch Banco-Utsiottens Utlåtanden.
enligt 46 § i den för Kammar-rätten den 15 Oktober 1831 utfärdade nådiga Instruktion, utgifva den å berörda summa belöpande anmärknings-procent; finnande Kammar-rätten fältkamereraren Arella framställda anhållan, att den uti lians revisors-arfvode i Arméens pensionskassa beviljade införsel måtte upphäfvas samt hvad redan af samma arfvode blifvit för kronans räkning uppburet, till honom återställas, icke förtjena afseende. Uti sistomförmälde beslut hade fältkamereraren Arell, på anförda förmenta skäl, i underdånighet sökt ändring, med anhållan derjemte, det Kongl. Majit täcktes, med afseende å hans styrkta medellöshet och framskridna ålder, af gunst och nåd medgifva så väl befrielse från den honom i ofvanberörda hänseende ådömda ersättningsskyldighet, som ock upphäfvande af den å hans i Arméens pensionskassa egande lön för kronans räkning beviljade införsel, äfvensom restitution af hvad i följd af denna införsel redan blifvit å berörde lön lvftadt; och har, sedan Ivammar-rätten, efter inhemtande af dess Advokat-fiskalsembetes förklaring, med underdånigt utlåtande i ämnet inkommit, Kongl. Majit den 24 Juli 1816 i nåder ansett de uti besvärsskriften anförda skäl och omständigheter icke böra till ändring af Kammar-rättens öfverklagade utslag föranleda, ulan samma utslag i nåder gillat och fastställt; hvarjemte Kongl. Majit icke funnit något afseende kunna fästas å klagandens i sammanhang med besvären gjorda nådeansökning. I betraktande af förberörde och öfrige härvid förekomne omständigheter samt då fältka-^ mereraren Arell uppburit de ifrågavarande kolräntorna efter markegångspris, men desamma endast efter kronovärde redovisat, har Utskottet, som icke funnit öfvervägande skäl anförda för bifall till den gjorda framställningen om Arella befriande från den honom ålagda betalningsskyldighet, ansett sig böra hemställa, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Jag är dock af alldeles samma mening som Frih. af Ugglas. Skälet härför är att Iv. M:t bäst är i tillfälle att bedöma frågor af förev;dé beskaffenhet, hvarföre jag anser den ifrågasatta skrifvelsen både onödig och olämplig. Jag förenar mig således med Frih. af Ugglas i anhållan om afslag å punkten. Hr Fåhraeus: Vid frågans behandling i Utsk:t var äfven jag tveksam om lämpligheten af den hemställan, 606 Den 8 Juni. hvaremot anmärkning nu egt runi. Då likväl flerahanda omständigheter i vederbörande Utsk:s-afdelning anfördes, som syntes ådagalägga, att i åtskilliga orter man hade en otillfredsställande erfarenhet af stuteri-styrelsens åtgärder i anmärkta hänseenden, Och då här icke vore fråga om något bestämdt tillstyrkande, utan endast ett öfverlåtande till K. M:ts pröfning, huruvida någon åtgärd i omförmäld syftning borde vidtagas, ansåg jag mig icke böra motsätta mig det förslag, som Utsk:t framställt, och om bifall hvartill jag anhåller. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, forst propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. § 19. Frih. Leuhusen, Frans Oscar: 1 likhet med hvad Frih. äf Ugglas nyss yttrade, anser jag att K. M:t icke bör besväras med onödiga skrifvelser, och till deras antal räknar jag denna. I motiverna säges nemi. att »t. f. Chefen för nämnde byrå emotsåge K. M:ts Nåd. befallning om en sådan årsberättelses afgifvande.» Under sådana förhållanden anser jag orätt att K. St:r aflåta denna skrifvelse, och får således anhålla om afslag å punkten.
Direktionen afgifva en i korthet affattad berättelse, deruti jemväl, vid hvarje tillfälle, upptages, hvilka af de under lagsökning då 6 Banko-Utskottets Memorial, M 76. varande lån synas böra antingen såsom osäkra inom linien föras eller ock till afskrifning anmälas, med fullständiga upplysningar rörande de omständigheter, som i afseende å så beskaffade mål förekommit. Mom. 5. Hvardera Ombudsmannen vid Banko-Diskonten i Stockholm och Låne-kontoret i Götheborg skall för den uppbörd, honom anförtros, ställa säkerhet till belopp af 5,000 R:dr Banko. Ombudsmannen vid Låne-kontoret i Malmö lemnar enahanda uppbördssäkerhet till belopp af 2,000 R:dr samt Ombudsmannen vid Lånekontoret i Wisby till belopp af 1,000 R:dr nämnde mynt. Jemlikt Rikets Ständers beslut i anledning af Utskottets uti memorialet 67 gjorda hemställan, angående tiden för de årliga revisionerne vid Låne-kontoret i Wisby, torde 94 § 1 mom. få på följande sätt förändras, nemligeu: 8:o. De i nästföregående § mom. 1 omnämnde revisioner taga sin början den 1 Mars hvarje år, utom hvad angår Låne-kontoret i Wisby, der revisions-förrättningen börjar den 1 Juni. Under förutsättning, att utlåningen genom Banko-Diskonten i Stockholm skulle komma att förminskas, förklarade Rikets sednast församlado Ständer, att det personela arfvode, Registratorn vid nämnde Verk under en längre följd af år ofabrutet fått uppbära, skulle utgå allenast till och med det år, då nästa (innevarande) riksdag slutar; men som i motsatts härtill ifrågavarande utlåning varit i ständigt stigande från 1848 samt de göromål, som åligga bemälde tjensteman, äro af högst trägen och maklpåliggande beskaffenhet; har Utskottet, med anledning af Banko-DiskontDirektionens derom gjorda framställning, skolat vördsamt hemställa, 9:o. att stadgandet i 96 § af Banko-Reglementet, om ett personelt arfvode af 160
Jag har redan förut yttrat mig och sökt göra gällande den mening, att man icke borde limitera Bancostyrelsen, utan öfverlemna åt dess bedömande att bestämma belåningsrätten för de särskilda slagen af statsobligationer eller publika papper efter deras olika värde vid den tid, då deras belåning kommer i fråga; men örn R. o. Ad. icke delar denna mening, utan anser det böra bestämmas, huru Bancostyrelsen i hvarje fall skall sig förhålla, synes det bästa vara att antaga Hr Rosenblads förslag. Jag, som under hela föredragningen af detta betänk, sökt förekomma, att händerna skulle blifva bundna för Bancostyrelsen, måste likväl i sådant fall äfven här reservera mig. IJ. Ex. Hr Gr. o. Ord för. yttrade, att sedan Hr Lagerhjelm enskildt till honom förmält sig vara nöjd med Hr Rosenblads förslag, ansåg H. Ex. sig nu böra framställa propos. till bifall å samma förslag, så lydande: till 90 proc, af capitalbeloppet: R i k s g. c o n t: s obligationer med 5 p r o c:s årlig ränta och försedda antingen med viss förfallotid eller uppsägbar a å f o r d r i n g s ä g a r n e s sida; till 90 proc, af vanliga försäljningspriset under de t ren ne näst före belåningen förflutna månaderna; Riksg. contts obligationer med lägre ränta än 5 proc. om året, eller utan viss förfallotid eller uppsägningsrätt å fordringsägarnes sida, samt Ar mc ens Pensionseassas s. k. amorteringsobligationer med 5 p r o c:s årlig ränta.
Jag instämmer derutinnan med honom, och menar med ridderlighet: känslan af rätt, ära och heder, stödda på ett oförvilladt samvete, och då Hr Björnstjerna utgått ifrån denna punkt, och derjemte sökt förebygga godtycklighet, så borde han vara fredad ifrån den fördömelse, som man här uttalat öfver hans förslag. Man har egentligen anmärkt emot detsamma, att det skulle innebära ett frö till godtycklighet och vidare att det vore stridande emot grundlagarne. Hvad godtyckligheten beträffar, så skulle jag icke tro att en delegation af B. o. Ad. sådan som Riddarh.Direkt, eller Ridderh.Utsk., hvilkas ledamöter måste anses för ett urval af R. o. Ad. skulle kunna blifva nog förgäten af hvad hedern och äran fordrade för att kränka någons goda namn och ryckte genom en förhastad vägran att lemna inträde på Riddarhuset. Jag tror t. o. m. att Hr Björnstjerna gått ifrån denna ridderlighet, då han föreslagit en ed, som skulle ytterligare gifvasäkerhet emot möjligheten af godtycke eller biafsigter; ty, der hedren och äran tala, behöfves ej någon ed, der åter deras röst icke gör sig gällande, der är också eden overksam. Vidare tror jag att Hr Björnstjerna har gått för långt, då han har väckt fråga om att det blott skulle fordras tre fjerde delars pluralitet för en persons uteslutande ifrån detta stånd, i strid emot allmänna stadgandet i § 110 Reg.F., som fordrar att åtminstone, då liknande frågor förekomma inom detta eller något annat RiksStånd, | af de närvarandes antal skola utgöra pluraliteten. Den andra invändningen var, att motionen skulle stå i strid emot grundlagens stadgande uti 18 § Riksd.Ordn., som säger huru en person bör vara qvalificerad för att ingå i något Riksstånd. Såsom redan här blifvit anmärkt, så har nämnde § uti den Tule § af Riddarh.Ordn. undergått en leuteration, eller utsträckning, hvilken blifvit af B. o. Ad. beslutad och af K. M. gillad och stadfästad. Jag tror att man på samma väg skulle kunna utsträcka denna leutration genom nya tillägg till sagde 7 §.