Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle koka lingonsylt, men den blef ej färdig, så att jag lät den stå öfver natten (utan sött), och när jag om morgonen skulle börja koka ånyo, så började stora flisor af emaljen komma upp till ytan, och nu har jag den förstörd! En bekymrad husmoder. En ung flicka på 23 år, som har allmän elementarskolebilduing och som måste försörja sig sjelf till följd af sina föräldrars dåliga ekonomi, frågar iduns alla varmhjertade läsare och läsarinnor om råd för val af leihadsbana. Jag Ur säker, att detta skall intressera många, många flickor jemte mig. Jag disponerar 2,000 kr. Hvilka studier behöfvas, och huru lång tid beräknas för att taga tandläkareexamen? Huru mycket kosta lektioner för en skicklig musiklärare i Stockholm, och hvilken är lämplig att utbilda till musiklärarinna? Vet Iduns läsarinnor någon annan väg: till oberoende, som ej öfverstiger mina tillgångar? Har någon af Iduns ärade läsarinnor sig bekant, hur lång tid fordras för en hypnotiseringskurs för dryckensksp och priset på den samma? Ängslig hustru. Hur skall man göra ibr att, när man steker äpplen, få dem att se ut som glacerade, och huru derigenom få dem att ligga liksom i en siminig sås? Blekingsflicka. Huru färgas mossor gröna? N. S. Svar. I » Portföljen, tidning för salongen » för är 1854, n:r 8, februari, finnes intagen en saga, benämd » Rosorna », i fall det är denna: &gt;£n af Iduns många beundrarinnor » åsyftar. Någon upplysning om författaren eller författarinnan kan jag tyvärr ej lemna, dä uppsatsen ej är signerad. Då det kanske torde intressera någon af Iduns läsarinnor att höra densamma, vill jag återgifva den lilla täcka sagan: » Fordom voro alla rosor röda. Tvänne rosor stodo vid sidan af hvar andra; den.ena blomstrande i hela sin purpurglans, den andra ännu blott en blygsam knopp.
Der handkyssning är bruklig, visar man värdinnan denna attention; men att gå runda laget omkring och kyssa handen på alla, är en löjlig småstadssed. Man aktar sig att spotta på golfven, särdeles i rum med bonadt golf och der mattor äro utbredda. REGLOR FÖR ETT HYFSADT UMGÄNGE VID AFLÄGGANDET AF VISITER. Man iakttage noga de timmar, då visiter göras och emottagas på stället, der vi uppehålle oss, och underrättar sig om det rådande bruket dervid. Åker man, så böra hästar och vagn vara utsökt goda. Äfven bör klädseln då vara olik den, hvari man synes, när man kommer till fots. Vid ankomsten till en främmande ort, är det en pligt att göra första visiten hos den förnämste bland dem, man ärnar besöka. Kortast och beqvämligast sker detta, när man öfverallt åker fram, och låter öfverlemna ett kort genom betjenten. På kortet står blott vårt namn och boning. Önskar den förnäme vår bekantskap, så låter han sedan bjuda oss till sig. Låter en främmande på detta vis sända oss ett kort, så anses det oartigt att genast bjuda honom. Detta var ej meningen med hans attention; man kan derföre tillochmed låta urskulda sig med frånvaro, ty den främmande förstår nog detta och anser det giltigt. Först något sednare låter man ensam bjuda honom. Arrangere vi sjelfve ett samqväm, så måste vi personligen dertill bjuda personer af rang; till de öfriga sändas bjudningskort, emedan betjeningen, som blott skall mundtligt bjuda dem, ofta begår fel, som förorsaka oreda. Man försumme aldrig att aflemna en glad eller sorglig underrättelse af betydenhet, t. ex. om förlofningar, giftermål, befordring, nedkomst, dödsfall o. dyl. till enhvar, hvilken det såsom slägting, vän, bekant eller å embetets vägnar kan interessera. Detsamma bör ske vid en nämnde personer interesserande främlings eller anförvandts ankomst, vid vår egen ankomst eller afresa. Uraktlåtandet deraf upptages vanligen ganska illa och vittnar om bristande lefnadsvett.
Fattigförsörjningen i Länet är, såsom den bör vara, ett municipal®e$lyr innom hvarje Socken. Den utgöres genom dels sammanskott i och sofvelvaror, som föras till fattighuset, dels contanta, mest ti 11- ^Uiga och frivilliga bidrag till fattig-cassan. I Artikeln örn Invåname är anfördt örn faltig-klassens tilIvext och ,c‘e förmodade orsakerne dertill. Här må ur det der åberopade Betän. 3ndet tilläggas: ”att förhållandet emellan fattighjon och folkmängd är |‘.Medeltal som 1 lill 54: att bland Länets 100 församlingar saknas falehus i 12, och finnas, utan att begagnas, i flere, hälst i Wassbo,” der °ck folket anses mest fattigt, men likväl behöfver minst anlita fattigården : att hvarken en rik natur eller rika donationer synas minska ekymret för de fattiges underhåll, ty det är märkvärdigt att just i de !* enda församlingar i Länet, Wrigstad och Wisingsö, som hafva seril *lde donationer till sina fattiga, i den förra af framlidne Kongl. Rån6*' Göran Gyllenstjerna och i den sednare äf Riks-Drotzet Grefve Pehr rahe, der klagar man mest öfver fattigdom och der är antalet af dem, åtnjuta fattighjelp, relatift till folkmängden, störst; och i Skärstads Ramling, den bördigaste i Länet, der är förhållandet emellan folkj. ängd och fattighjon så bedröfligt, att af 23 personer anses en vara g!ltighjou. De rika håfvorna af natur och välgörare synas fast häldre r a än minska de hjelpsökandes antal. Pluraliteten af fattighjon utgö3 ock icke, såsom man kunde vänta, af spädabarn, utlefvade, vanföre 1 sjuka: Den beslår, ty värr! förnämligast af utfattige, men arbetsre personers hushåll. Deras rätta fattigförsörjning vore arbete, men — 3a — exemplet alt inrätta arbetshus, är icke lockande från andra Län, der de Slå tomma, förmodligen af den orsak, att, utom i högst få fall, bi* gen kan, mot sin vilja tvingas alt arbeta.
Jag tror, alt han och Den 20 Januari. oell de fleste, sorn yttrat sig i ämnet, erkänt riktigheten af den princip, jag på grund af 4> §:tl Riksd.Ordn. yrkat; och då samma grundlag bestämdt föreskr-ifver, att Ridd.Ordn. skall vara i öfverensstämmelse med grundlagarna författad, samt Ridd.Ordn., i detta fall, icke motsäger Riksd.Ordn., utan endast underlåter att gifva ett förtydligande af föreskrifterna i den sistnämnda; kan jag icke inse, huru Hr Frih. och. Landtm., i detta fall kan, snart sagdt ensam mot hela Slåndet, biträda den motsatta meningen. Jag ser icke annan utväg, än att jag nödgas anhålla om Hr Frih. o. Landtm:* propos. till Ståndet, ela min öfvertygelse är, att, vid detta tillfälle, Ståndet äger fullkomligt samma rättighet, som Hr Landtm., att afgöra frågan, och då det Liefve temmeligen svårt för Ståndet att underkasta sig en efter dess öfvertygelse oriktigt fattad opinion afHr Frih. o. Landtm., helst den inverkar på hela utsk:s-tiIlsättningen och kunde hafva den menliga följd jag förut omnämnt. Frih. Boye: Jag anhåller om Ståndets öfverseende, för det jag, ehuru blott för elt ögonblick, uppehåller dess tid; men jag önskar nämna, att, då jag yttrade, det jag förenade 111ig med Frih. Cederström, glömde jag några ord, nemi. att jag endast i fråga 0111 ordningen eller marschen instämde i hans tanke, och deremot i hufvudsaken hyser en från hans helt och hållet skiljaktig mening. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han väl hört Gr, Anckarsvärd begära propos., men ej rätt visste, hvilken propos. Gr. Anckarsvärd åsyftade med sin begäran. Gr. Anckarsvärd:
Lagbudet åsyftar, såsom nämndt är, att utstaka gränsen emellan Patroni samt Biskopens och Kapitlets rättigheter, att bestämma »hvilka stycken dem hvardera tillhörde» och ehvad det stycket, att afsätta en prestman, 401 tillädes den ene eller den andra, följde väl dermed icke någon rätt att på annat sätt, än lag i det äinnet stadgar, verkställa en sådan åtgärd; hvarföre åt berörda stadgande ej får tillmätas annan betydelse, än det på sitt ställe och i sitt sammanhang äger. Här stannar Domkapitlet i sitt försvar för åtgärden att uti ifrågavarande mål slutligen döma, hållande före, såsom redan sagdt är, att yttersta grunderna för Domkapitlets behörighet till nämnda åtgärd voro att finna i nyssberörda stadganden i Kyrkolagen och i 1687 års Förordning Efter att hafva följt och med anmärkningar i hvarje väsentlig punkt beledsagat Domkapitlets förklaring, i den ordning, från den närvarande till en förfluten tid, hvilken Domkapitlet i berörda förklaring iakttagit, har jag, i anseende till den vidlyftighet, nämnda förfaringssätt orsakat och det bristande sammanhang i bevisföringen, som deraf blifvit en följd, ansett nödigt att afsluta denna punkt med en i vanlig tidsföljd uppstäid öfversigt af hvad till punkten hörer och under dess behandling blifvit an förd t. För att åt denna öfversigt bereda än större klarhet, må här åter upptagas den förut uppslälda, på 1787 års Cirkulär-Bref grundade, indelning af de mål, sora angå en prest, nemligen i a) sådana, som röra Prestens förhållande i embelet; b) alla andra brott, större eller mindre, som en Prest tillvitas, och hvilka höra under allmän domstol, samt c) mål, som angå religionen, eller söndring och affall från den rena evangeli ska läran.
Besv. och Ekon.-Utskoltens Utlåtande, N-o 3. 23 förbudet hindrad att antaga det honom gjorda anbud, såvida han icke ville underkasta sig det i §:n stadgade ansvar; att, enär af förbudet att å helgedag försälja bränvin i minut annorledes än vid måltider, jemfördt med hvad 56 §. innehöll derom, att hvad i författningen fanns stadgadt om utminutering af bränvin gähle äfven för andra brända och distillerade drycker, följde, att å helgedags-eftermiddagarna all beskänkning af punsch, toddy m. m. dylikt å värdshus och sclnveitzericr vöre förbuden, men ett sådant förbud, såsom stridande mot seder och bruk, vore omöjligt att genomföra, en viss tid, t. ex. klockan 5 eller 6 eftermiddagen, måtte bestämmas, efter hvilken utminutering af spritdryck finge ske utaf den, som i öfrigt var till en sådan minu tering berättigad; samt att, i fall den i början af förevarande §, till förbud mot partihandel med bränvin å helgedag, föreslagna nya redaktion antoges, nödigt vore att §:n vid slutet erhölle en förändrad redaktion, så alt partihandel å helgedag icke ansåges medföra förlust af näringsrättighet. Efter öfvervägande af hvad sålunda blifvit anfördt, fä Utskotten, under erinran hurusom med partihandel af bränvin, enligt förevarande förordning, förstås hvarje försäljning af sådan vara, endast den ej lill qvantiteten understiger en kanna, med vidblifvande i sak af sitt förra förslag, deri tillstyrka endast den redaktionsförändring, hvartill den sista bland anmärkningarna föranleder, och alltså för 47 § föreslå följande lydelse: Under sönoch andra helgedagar må bränvin ej försäljas i parti, och i minut endast å gästgifvareg år dar och andra tillåtna minuteringsställen vid måltider; och böra alla minuteringsställen under gudstjeustenia vara tillstängda. Bryter någon häremot, plikte första gången 20 r:dr.
Att tiden för deras wedergälining mä beräknas ifrän antagnings dagen till och med Ätta dagar efter Utskottets uplösning. Z:o Att Jnqwarterings kostnaderne böra inberäknas under titeln af det dagtraetamente, stm hwar och en Tjensteman wid Utskotten bestäs under desi wistande i ärebro, och säledeS ej komma att falla Staten särskildt till last. 4.0 46 Den 2Z September. 4:0 Att deremot Resekostnader och dagtrac. tamente under resan mä hwar och en Tjensteman särskildt bewiljas enligt Rese Reglementet; men endast beräknas ifrän och till hwars och ens wistelseort. 5:0 Att för de af Tjenstemännen som i 2-ne Utstött äro nyttjade, beräknas Tractamcnte och Resekostnader efter hälften pä hwardera stäl. let, samt att om en wid Utskottet antagen Tjensteman tillika är tjenstgörande och berättigad till Tractamente i nägot af de Respcctive Riks. Ständen, mä han äga att upbära det Tractamente, antingen i Sländet eller i Utskottet, som är det hogsta, men icke njuta Tractamente pä bägge tjenstgörings ställen. 6.0 Att Wakt - Betjeningens hela weder, gällning beräknas under den enda Rubriken af Tractamente, och att de Waktmästare som i 2me Utstött göra tjenst upbära helt Tractamente i det ena men i det andra endast halft. Med iakttagande af detza allmänna grunder, hafwa Riksens Ständer tillagt i dagtractamente och Inkvartering ät hwarje Utstötts Secrete. rare z R.dr Ät hwarje annan Utstötts Tjensteman 2 Ät hwarje Waktmästare 1: 16. Riksens Ständer fä således med underdänig anhällan, det täcktes Eder Maj t i Räder alla detze medels utbetalning af Stats'Werket an. ordna, följande nygift af Utstottenö Betjening i underdänighet öfwerlämna: Den 2Z September. 47 i:o Hemliga Utskottet. r Secreterare. 2 Canc llister.
N.-o 29. na bifall åt de skadliga , beslut, sora kunde blifva följder af det i dag fattade, så vida Rikets Ständer dertill skulle lemna ett olyckligt bifall.” Af Herr Landshöfdingen von Hohenhausen: ”Uti Bevillnings-Utskottet liar jag proponerat, utan att vinna röstpluralitet, följande förslag att underställa Riks-Ståndens afgörande: ”Att Rikets Ständer måtte samtycka, att Kongl. Majit må kunna, såsom en reciprocite eller represaille-åtgärd mot det Rike, som förhöjer sin införseltull å Svenska exporter, förhöja införsel-tullen i Sverige å detta Rikes exporter, intill dess nedsättning i tullen för våra exporter vinnes.” Det ligger för öppen dag att, denna magt förutan, vår Regering icke är i tillfälle att med några kraftiga, fast fredliga medel beskydda vårt export-interesse, eller, med andra ord, vår varu-prcduction för export; äfvensom att förbud till införsel, som väl ligger i Regeringens magt, för en mängd artiklar icke äro lämplige och för en del artiklar oanvändbare. Jag har äfven föreslagit, att, i det olyckliga fall (synnerligen att befara om några års fortsatt missväxt inom hela landet skulle uppstå, såsom händelsen under sistförflutne 4 år parlielt varit för de norra provincerna) en längre fortfarande ofördelaktig handels-conjunctur för Riket uppkomme, obestridligen deraf ådagalagd, att Banco-Fullmägtige nödgats tillgripa, med undantag af det sista, alla de palliativ-medel, sorn äro lemnade i deras våld för att upprätthålla Bankens reel a valuta, till föreskrifne belopp, — Kongl. Majit må ega rätt innan det sista palliativet, eller indragning af Bankens lånerörelse vidtages, att förhöja tullen å sockel', caffe, andre specerier, viner och spirituosa samt tobak. Den förhöjda tullen å dessa icke nödvändighetsvaror, skall stegra deras pris, derigenom minska deras förbrukning och i följd deraf nedsätta beloppet af utländningens fordringar och dymedelst minska behofvet af utländska vexlar eller utförandet af vårt silfvermynt.
E n iniddagsbjudiiiiig i cleiina Idubb, i li~jlken jag deltog, svarade i mycket till Cecile Gohls lifliga beskrifning pL en dylik tillställning i Sorosis i NewYork. New England ' s Wonian ' s Club ater ar allvarlig ocli värdig och har lyckats skaffa sig ett sadant anseende, att fraiiist2eiide föreläsare erbjuda. sina tjänster gratis. Föreläsningar en ' gång i veckan utgöra nii,niligeii en nödviindig beståndsdel af progranimat. Dessa behöfva icke ha något inbördes sainmaiiliang, ineii ett föredrag i veckan liar inaii rätt att viinta af sina pengar. E n g k g i ~ninadeii stannar klubben till sup6 (kl. 6). Kaj@, tvh skifvor oxtunga, bröd och smör är hvad 80111 serveras (iiiedaii Press Association, som icke hyr lokal, utan saininanträder i Parker Hoiise, ett stort hotell, alltid bjuder på riklig midclag). 3Ian f h trösta sig med den andliga spisen, soin # r nt märkt i sitt slag. Mrs Julia TTard Howe, den iiainnkiiiiniga kldrig; ~ ordföraiiden, är en lika stiinulerande soiii fyiidig och kvick president. E t t annat iitmärkaiide drng för klubben iiro de receptions, som föranstaltas s i fort nigra frainstaende kvinnor - i spnerhet reforiiistriif-. rande och iiylrterhetsvii~diga kvinnor - komina till Boston. Praktiskt verkar klubben mest geiiom anordiiandet af kretsar för, geinensauiiiiii studier af allvarliga aiiinen. Den tredje stora föreningen, Wonian ' s Ediicational and Iiidiistsial Union, har en vidtoiufattancle praktisk rerksainliet, Dess program ar sto ineet the needs of woiuen ». Den anorduar lasekiirser, liillei nattliarbergen 0.~11 kviillss,zmkvaiii för unga arbeterskor, liar stor lokal.
Aldrig skulle det lyckas, innan han ägde den krona Hjalte utvalt honom, en krona, som var så prydd med ädelhet och glans, att han som ägde henne måste lydas af alla människor. Och till sist frågade han kungen, om han ej ville vinna väldet öfver sig själf. Men det skulle aldrig lyckas honom att öfvervinna det egna hjärtats motstånd, om han ej kunde vinna en sköld, som Hjalte sett i jungfruburen i kungsgården i Upsala. Det var en sköld, från hvilken himmelens renhet strålade. Det var en sköld, som skyddade för all ondska och all köttets lust. Men hösten kom och alltjämt dröjde prinsessan. Den ene efter den andre af de stormän, som för bröllopsfestens skull besökte Kungahälla, måste resa. Sist af alla for också den gamle Hjalte skald. Han gick till segels med tungt hjärta, nödd att hinna till sitt hem på det fjärran Island före julen. Den gamle Hjalte hade knappast hunnit ut i den klippiga skärgården utanför Nordre älfs mynning, förrän han mötte ett långskepp. Genast lät han sina män hålla inne med rodden. Han hade vid första ögonkastet känt igen, att fartyget var den drake, som ägdes af prinsessan Ingegerd. Utan dröjsmål lät Hjalte ro sig fram mot draken. Han lämnade sin plats vid rodret och ställde sig med glädjestrålande ansikte långt framme i fören. »Det gläder mig, att jag får skåda den sköna mön än en gång,» sade skalden. »Det gläder mig, att hennes ljufva anlete blir det sista, som möter mig före Islandsfärden.» Det var knappast en rynka att se i Hjaltes ansikte, då han trädde ombord på draken. Han hälsade de raske svennerna, som lyfte årorna, så vänligt som hade de varit hans stallbröder, och han gaf en guldring till tärnan, som vördsamt förde honom till kvinnotältet i skeppets bakstam. Hjaltes hand skälfde, då han lyfte upp förhänget, som hängde ned för tältöppningen. Detta ögonblick syntes honom det skönaste i hans lif »Aldrig har jag kämpat för en större sak,» sade han. Aldrig har jag så ifrigt eftersträfvat något som detta giftermål.» Men då Hjalte kom innanför tältet, trädde han skrämd ett steg tillbaka. Hans ansikte uttryckte den största förvirring.
Den 5 g Juli. heldst de icke beräknas på något Capital, hvarföre Disconternä betala renta till Banken, under den tid Assignationerna äro kringlöpande; blifvandes detta den säkraste åtgärd att förekomma de öfverklagade olägenheter, som de smärre Assignationernas kringlöpande till större belopp i allmänna rörelsen medföra.” Herr Biskoppen Doctor Almqvist, Herr Kongl. Hof Predikanten och Prosten Thyselius, samt Herr Jouveleraren Holmer, ville för deras del hafva reserverat, att det förbehåll, som uti 7:de Punkten af Utskottets Memorial finnes intaget, hvarigenom Götha Canal-Verks Actier anses berättigade till beläning utöfver den Summa sota för en person högst blifvit föreslagen, matte äfvert gälla i afseende på qtde punkten, så att de Lån, hvilka på egna Actier utgått, ej må vara inberäknade uti den för Verket fastställda totala Låne-Surnma, i händelse Utlåning derutöfver möjeligen skulle kunna komma i fråga. Ut Supra. Ex Protocollo. G. Helsingius, Uppläst hos Högh Ridd. och Adeln d. 28 Juli Högvörd. Prest Ståndet d. 29 —■ Vallöf!. Borgare-Ståndet d. 28 —• HedérV. Bonde-Ståndet d, 28 —- Vords arnt Memorial! Till Banco-Utskottets Utlåtande hafva Välluf]. Borgareoch Hedervärda Bonde-Stånden den Den 28 Juli flen 20, samt Högvördiga Prest-Ståndet d. ast i denna Månad behagat remittera Höglofl. Stats-Utskottets, under d. 18 förutgångne, af* gifne ytterligare'betänkande och Förslag till Reglering af åtskilliga omständigheter, hvilka äga gemenskap med Rikets Penninge-Väsende samt det större Creditivet och öiscont-rättigheten i banken för Kongl. Allmänna Magaeins-Inrättningen och Riksgälds-Contoiret. Sedan frenne respectiva
Motion N.-o 119. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. Forssell, Johan Eric, Motion N:o 25, om revision af Kongl, förordningen den 4 Maj 1855, angående vissa föreskrifter till kyrkotuktens upprätthållande samt om förslag till författning rörande underställningsmål. Lag.-Utsk. Betänk. N:o 57, Utlåt. N:o 80 samt Mern. N:is 87 och 88. Motion N:o 64, om upphörande af den förmånsrätt i afseende på för säljning af bränvin m. m., sorn under vissa vilkor är gästgifveriet på landet tillförsäkrad genom stadgandet i 12 § af Kongl, förordningen den 7 December 1860. Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 4, Utlåt. N:o 11 och Mern, N:o 12. R. St. underdån. Skrifv. N:o 170. Motion N:o 89, om underdånig begäran hos Kongl Maj:t om vidtagande af förberedande undersökningar för tillvägabringande af en homöopatisk kuranstalt i hufvudstaden. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Förliknlngs-nämuder, förslag till stadga för. Motion N:o 2. Förmånsrätt, angående sådan i gälden-ärs egendom. Se Handels-Balk. Giftermåls-Balken, om upphäfvande af 2 kap. 5 och 6 §§:r. Motion N:o 16. Lag Utsk. Betänk. N:o 14. R. St. underdån. Skrifv. Gotlands Nationalbeväring, om anslag till förökadt underbefäl, samt till löneförbättring för Auditören vid. Motion N:o 101. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66 samt Mern. Grape, Z., om ersättning för förlorad lönetur till Kollega. Motion N:o 33. StatsUtsk. Utlåt. N:o 139. R.
Båda afdelningarna äro lika behöriga att upptaga de till Högsta Domstolens handläggning hörande ärenden, hvilkas fördelning endast beror af den ordning, hvari desamma, enligt gällande föreskrifter, anmälas. § 3. ^Under sex månader hvarje år skola båda afdelningarne tjenstgörn: öfriga sex månader tjenstgör en afdelning i sender; Och eea Justitie-råden att, med iakttagande häraf, sig emellan tjenstgörings-skyldigheten fördela.” Lag-Utskottet, till hvars behandling berörde nådiga Proposition blifvit af alla fyra Riks-Ständen öfverlemnad, har derjemte erhållit del af Stats-Rådets och Högsta Domstolens i ämnet hällne protokoll. Då behofvet att, genom en förstärkning i antalet af Högsta Domstolens ledamöter, sätta denna Domstol i tillfälle att arbeta på tvenne afdelningar allmänneligen är insedt och redan blifvit af nu församlade Ständer såsom ”högst nödigt eller nyttigt” erkändt genom antagande af det grundlags-stadgande, som gjort en sådan förstärkning möjlig, torde de omständigheter, som närmare motivera ifrågasatta anordning, icke behöfva af Utskottet anföras. De återfinnas dessutom i Konstitutionsutskottets vid förra riksmötet afgifna Memorial i ämnet, äfvensom i Herr .TustitieStats-Ministerns yttrande till Stats-Rådets omförmälda protokoll, hvilket redan blifvit i tryck bland Riks-Ståndens ledamöter utdeladt. De i förevarande förslag intagna stadganden äro de, som, enligt 17 § Regerings-Formen, för ifrågakomne förändring erfordras, — och Utskottet har icke funnit desamma till någon anmärkning föranleda. Den enda betänklighet, som synts Utskottet möjligen kunna uppstå, vore i afseende å stadgandet i förslagets 2 §, att de begge afdelningarne skola vara ”lika behöriga att upptaga de till Högsta Domstolens handläggning hörande ärenden”. — hvarvid skulle kunna ifrågasättas, huruvida icke en fördelning elter ärendenas beskaffenhet vore för lagskipningen fördelaktigare. Vid närmare besinnande torde dock en sådan betänklighet förfalla.