Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
DEN GREN af musikalisk konst, för hvilken fröken Eugenie Claeson står såsom en fullödig representant, är, såsom konst betraktad, här i Sverige af jämförelsevis ungt datum. Den tid ligger ej många decennier tillbaka, då den viktiga del af musik-exekverande, som är pianoackompagnementet, var skäligen vanvårdad och af publiken ringaktad. Att den svåra och maktpåliggande uppgift, som är ackompagnatörens, nu tages m e d djupt allvar, af kritiken betraktas och bedömes ur rent konstnärlig synpunkt och af publiken förstås och respekteras, till detta vunna mål har fröken Claesons framstå- ende talang, hennes sanna förstående af musiken och varma intresse för saken i väsentlig mån bidragit. Fröken Claeson har också en mer än vanligt rik arbetstid bakom sig. 12:TE STOCKHOLM, IDUNS. KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. tryckningen af en varm stadig hand och det uppmuntrande glada leende, som på ett förunderligt sätt stärkte modet i ett stackars uppskrämdt flickhjärta. När sedan det mjuka, men kraftiga anslaget ljöd från flygeln, öfverlämnade man sig med trygghet åt en ledning, som alltid säkert behärskar den vacklande och ovane, utan att någonsin kännas tyngande. Och med detta lifvande och bärande intresse, som väcker allt d e t. bästa af ambition hos eleven till lif, följer sedan fröken Claeson dem, hvilkas musikaliska utveckling helt eller delvis hvilar på henne, och blir för dem äfven utom arbetet en vän i ordets bästa bemärkelse. Fröken Claeson är kanhända ingen pianovirtuos, åtminstone anser hon själf sig ej som sådan, men hon behärskar med öfverlägsen säkerhet sitt instrument och, hvad långt mera är, hon ser i hvarje det enklaste ackompagnement uttrycket för en tanke, som hon med snabb förståelse gör till sin egen. Och så följer hennes smidiga natur kompositionens skiftande dagrar, ger färg och form åt dess innebörd och vinner med enkla medel sanna och träffande uttryck för hvad hon känner. Och att med eller trots en sådan själfständig uppfattning kunna underordna sitt eget jag, att vara fast, men ej oböjlig, att vara böjlig, men ej svag, det är pianoackompagnementets svåra konst, och den konsten är i högsta måtto fröken Eugenie Claesons.
Friherre Lilkversckolä, k^ils, förcstog ar den mätte sä förändras, ar hwar och en mätte fä ehwar som hälst sig nedsätta, och idka hwad handtwerk han be, hagar. RopadcS Ja, Nej, Vocer!n§. Grefwe >Iörnsr, Larl 8tei!an. Dä Bonde» siändet redan bifallit denna §, och en allmän önskan torde wara at densamma bibchälla, hemställer jag om icke Ridderffapet och Adela äfwen ffulle behaga sig derom förena. Friherre Kurck, knut. Som Allmogen är ben vissten af Swea Inbyggare, hwarifrän wi hämta större delen af wära tjenstehjon, och det hcderwärda Bons dkiständct allaredan med en äeputstion til Riddcrskapet och Adeln afgifwit sit bifall til antagande af kconomisUiskottetS föreflagne projeäi til en förbättrad Tjenstehjonsstadga, fär jag i ödmjukhet hemställa til RiddcrskapetS och Adelns ompröfwande, om man icke dcrä ffulle hafwa nä» got afseende. Härtik ropades af mänga Ja. Grefwe 8trömkeit, Krsäric 6eor^, an» Märkte at Eonbc-ständrt i sit Lxirieätum krotocoUi ästun» 46 dol frikalla de Hemmansägare, som ä sina ägor anlagt Torp och Nrstoaacn, frän answarct för de antagne ÄboerncS Krono-Utstylde!-; och önstade al en sädan frikallelse hwilken ställe ästadkomma en afkortning pä Hemmans ägareLonieibutioner, Icke mätte äga rum, emedan mycken swä« righct för Kronan skulle sig yppa, at af Torpare och Nybyggare desamma utkräfwa och Kronan ofta deraf blifwa lidande. Friherre vsntinzssisufen, ^iiirsciit.
Det är hälsosamt att vid allt arbete bibehålla en sä rak ställning som möjligt. Genom böjdt sittande eller stående lider bröstet. Det är hälsosamt att vid arbete vid ljus förse lampan med en blå skärm. Den blåa färgen är angenämast för ögat. Det är hälsosamt och rådligt att, i fall af närsynthet, bära efter ögats synkraft lämpade glasögon. Den stora ansträngningen för närsynta att se något, som i själfva verket ligger för långt från deras ögon, kan endast vara skadligt för synnerven. Det är hälsosamt att till sittplats välja trä- eller rottingmöbler, ej stoppade. De senare, ehuruväl bekvämare än de förra, hindra icke oväsendtligt kroppens utdunstning. Det är hälsosamt att efter tungt muskelarbete unna kroppen en tillräcklig hvila. För kroppsarbetaren blir själsarbete, för den lärde kroppsarbete ej sällan en vederkvickelse. Ofverhufvud måste man säga, att möjligast största omväxling ej blott höjer lifvets behag, utan ock inverkar fördelaktigt på lifskraften. IDUN 132 Ollis n y a kläder. &gt;lieman är eå » *! sade det mest förtrollande på jorden, » fröken Astrid; det var Olli hon menade, och Olli var tre år gammal, glad och skygg som en liten otämd fågelunge och fast som en bronsstaty, med sin mammas blyga min, när någon såg på honom, och litet af sin pappas liffulla artistuppsyn, när han var för sig själf. Det var inte dumt för en målare att rå om Olli, och fröken Astrid hade fått öga på honom, när han stod inne bland blåklint och vallmostänglar på den soliga åkerrenen, som hans pappa var i färd med att taga skizzer af. Det hade icke behöfts mer än denna glimt af hans gula lockhufvud, för att hon skulle bli ohjälpligt betagen i honom, och så fort hon sedan såg skymten af den blårandiga blusen, var hon färdig att sätta efter honom, tills Olli räddade sig på det fridlysta område, som öppnade sig för honom bakom den rankiga grinden till den lilla trädgårdstäppan, där ett stort stånd solrosor blommade till fröjd för pappa och en säng med grönsaker gjorde mamma bekymmer.
Wurtemberg med 1,700,000 innevånare har 378 man; vi endast 240; Hanover har lika mycket ingeniörtrupper som vi, ehuru der endast finnes \\ million innevånare, och Baijern, med lika folkmängd som Sverige, har 3,286 man ingeniörer; vid jemförelse med de små Hessiska staterna blir förhållandet ännu mer ofördelaktigt för oss, ehuru vår krigstheater med dess stora sjöar och talrika strömmar gör en väl ordnad pontontross oundgängligare än på de flesta andra ställen. Det tycks derföre vara nödvändigt att vi så snart möjligt öka detta vapenslag. — Lika med Hr af Kleen ber jag att få fästa uppmärksamheten dervid att, äfven om vi nu antaga K. M:ts Propos., komma vi i alla fall icke att ega en enda man verkliga genietrupper eller sappörer. Jag vill visst göra så stora besparingar för Statsverket, som möjligt, dock icke så, att landet derigenom skadas; derför kommer jag alt rösta bifall till förslaget. Afven de högre lönerna måste jag förorda, icke derföre att ingeniör-officerare hafva större kunskaper, än andra t. ex. artillerister, icke heller 64$ Den 28 Februari f, m. derför att deras tjenstgöring är strängare än andra garnisonsofficerares, utan derför att vid ingeniör-korpsen icke finnes passevolans. De förhöjda lönerna utgöra således den ersättning K. M:t finner lämplig för passevolausens afskaffande. Då jag för min del anser passevolansen vara en verklig kräfta för arméen, den der med det snaraste måste uridanrödjas, om våra värfvade trupper skola blifva hvad de borde vara, är det med verklig glädje jag yrkar bifall till punkten i sin helhet. Frih. Klinckowström: Jag förenar mig med den siste värde talaren, som besvarat de af Frih. Liljencrantz gjorda anmärkningar. Det kan icke vara Frih:n obekant, att älven ingeniör-korpsen haft accords-amortering, som af officerarnes egna medel blifvit till fullo betald.
Utsk:ts förslag, bibehållas, men under strängare kontroll och noggrannare beskattning, så lärer väl en betydlig minskning i bränvinsproduktionen blifva följden, och jag anser då nödvändigt att det bränvin, som kommer att till förmiskadt qvantum tillverkas, belägges med förhöjd skatt, på det Staten ej må gå miste om en påräknad och nödvändig inkomst. Jag anhåller alltså om afslag å Utslcts förslag och bifall till K. M:s Propos. Frih. Tersmeden, Wilh. Fr.: Om det af Utsk:t, föreslagna minimum af 100 kannor blifvit bibehållet, tror jag visserligen, i likhet med Gr. Anckarsvärd, att en förhöjning af skatten kunnat verka derhän, att en stor del af de smärre brännerierna blifvit nedlagda och således en förminskning i produktion och statsinkomst upstått. Men efter det beslut, R. o. Ad. förut fattat, tror jag icke så blir förhålet, utan ju dyrare bränvinet blir, desto större blir ock statsinkomsten, alltid under förutsättning att skatten ej updrifves till ett orimligt belopp. Jag anser dock afvigt, att man framdeles, då tullfrågan förekommer till behandling fortgår på den bana, som alla andra länder redan beträdt, att nemi vid export af bränvin restituera den erlagda tillverkningsskatten. Om så sker, vet jag icke hvarföre ej vårt land skulle kunna blifva eit bränvinsexporterande, ty potatisen står åtminstone lika lågt i pris här som annorstädes, och att så äfven är förhållandet med spanmålen, visar 460 Den 28 Mars e. w. sig deraf, att vi redan exportera sådan. I denna förhoppning tillstyrker jag att, såsom K. M. föreslagit, skatten bestämmes till 75 öre. Gr. af Ugglas: Jag hör äfven till dem, som önska den högre skatten. Genom It. o. Ad:s i §:n 2 fattade beslut om utsträckning af bränningstiden, skulle nemi. ett bibehållande af den förra tillverkningsafgiften innebära en skattenedsättuing. Jag vill uplysa detta genom ett exempel.
Han kunde icke mena sådan betalning, som skall erläggas för uraktlåten snöskottning, titan den sorn skall erläggas af ploglagen för vägarnes hållande i ordentligt och farbart skick, hvadan Frih:ns anmärkn. i det fallet torde böra förfalla. Jag ber att få fästa uppmärksamheten på de svårigheter och det motstånd, som införandet af en communal-författning hos oss, troligen till en början , skall i allmänhet röna, aldraförst deruti att kunna få skickliga och för den goda saken nitiske män, som vilja blifva ledamöter i sockennämnderna; om nu desse män, som åtaga sig detta visserligen mången gång onerösa bestyr, tillika skola åläggas det dryga besväret att först söka att med godo utfå af sina sockenboer de för communens åligganden erforderliga tillskotten, men när detta icke lyckas, de derutöfver blifva nödsakade att föra rättegångar derom hos Konungens Bef:h:de, då befarar jag att hela författningen snart skall ramla; ty man kan ej fordra, att personer, för att sköta alldeles lönlösa befattningar, skola öfverhopas med bestyr och försumma egen hushållning. Jag tillstyrker således bifall lill §:n. Hr Ribbing, Arvid: Den siste värde talaren har befriat mig från besväret att ådagalägga den förblandning af ämnen, hvarpå Frih. Cederström visat prof i sitt sista yttrande, då han talat om en sak, som jag icke nämnt. Detta hindrar likväl icke att det af Frih:n anförda exemplet ganska mycket talar för min åsigt och kan tjena mig som bevisning för befogenheten hos en sockenstämma och dess nämnd att, efter verkställd granskning, uttaga resterande afgifter hos ledamöter, som blifvit dem ålagda. Denna granskning måtte vara fullt ut så god som den en länsman, att jag så må säga, till en del åtminstone, i egen sak gör och beslutar vid uttagandet af medel för försummad väg - Den 10 Mars e. ra. lagning.
Och skulle de sålunda yttrade särskilta meningar, genom utdrag af Profocollet, Betänkandet till Riksens Höglo fl-, Ständer medfölja. Ut Supra, Ex Protocollo, Jo/j. Jac, Kleman, LagVitfcotfett Betatåandin. Utdrag af Protocollet, hållet hor Riksens Högloft. Stånders Lagutskott den ai Julii 1823. S. D. Följande utlåtanden blefvo till justering uppläste, nemligen; •—> —• •—* 5:o Angående åtskilliga Memorialer om ändringar uti nu gällande BrotlmålsLag. •—< Hvarvid Herr Borgmästaren Hagander inlemnade följande skriftliga Reservation : JJEhuru jag af göromål uti andra Utskott, under en längre tid varit liindradl och ännu hindras att öfvervara Höglofh Utskottets sammanträden, och således icke eller deltagit uti slutliga behandlingen åf de föreslagna förandringarne uti CriminalLagen; så anser jag mig likväl, enär jag deltagit uti Högloft. Utskottets praelimmära öfverläggningar derom böra anmäla mill reservation mot de vidtagne besluten angående deportations-straffet, den extrajudiciella bestraffnings-rätten och giltigheten af bekännelse gjord utom Domstolen —* i afseende på hvilket allt jag desto heldre instämmer uti minoritetens yttrade mening och vissa Ledamöters deremot framstälda reservationer, som både den förra och dessa senare äro af enahanda innehåll med ett inom Utskottet till öfverläggning förehafdt utkast till betänkande, hvars upptagna skäl och motiver jag, för min del, då ansåg 111ig böra godkänna.” Lagutskottets BetHnkancleti: 797 ”Den af Utskottets pluralitet tillstyrkte DeportationsLagen torde> vid närmare granskning, finnas besvärad af t vänne höfvudsakliga fel, det ena: att den strider mot iättsgrUndsattser; och det andra: att den troligen icke står att verkställa. Det förra har Utskottets minoritet bevisat, och det sednare kan inhämtas af de diseiissioiier hos Högloft.
V i minnas ditt genomfriska, fridfulla väsen. Men ännu lifligare minnas vi din kärleksfulla och outtröttliga moderliga vård om vårt både andliga och kroppsliga välbefinnande, hvilket det var din egen högsta njutning att med ditt varma hjärta och klara hufvud söka befordra. D u är själf borta, men frukterna af ditt arbete skola fortlefva i oändlighet. K. G. K. GLÖMMEN EJ IDUNS SKOLLOFSKOLONI! " Wlliedan uti ungdomsåren lifvet visar dig en hägring och den löftesrika våren knoppas kring dig uti fägring: glädjen njut i fulla drag, dröm din sällhetsdröm i dag! Medan vänskapen, den höga, hvilkens låga tid ej släcker, ser på dig med trofast öga och sin famn emot dig räcker, hennes gåfva emottag; älska ömt din vän f dag! År hon törnbeströdd din bana, synes gagnlös all din sträfvan, lyd dock rösterna, som mana dig att framgå utan bäfvan. Yåga än en gång ett slag l Segern kan bli din i dag! Kanske att bland dina bröder någon sårad du bemärker; tillse, att han ej förblöder, kär / ek trötta modet stärker. Lyd barmhärtighetens lag: res den dignande i dag! Om dig oförrätter kränka, om du tadlas utan skoning, sök att på din ovän tänka utan agg - ja, bjud försoning. Säg: » Jag brutit, äfven jag. » Älska och förlåt i dag! Snart din lefnadsväg skall stupa, om ock o för märkt och sakta, ned mot årens dal, den djupa — därför uppå tiden akta l Förr än handen blifver svag, gör ditt verk, gör det i dag! Charlotte T I L L Lindholm. Ett p a r praktiska vinkar. J &gt; | aså, ni ämnar resa ut, min nådiga, ut i [och se på världen under ett par månader? Ja, nu är rätta tiden att resa.
» Ostraffad bestiger ingen den mänskliga storhetens höjder ». Jn högre den maktställning är, till hvilken herskaren finner sig upplyft, desto större blifva farorna för hans själshelsa. De till hans förfogande stäende njutningsmedlen öfverreta och förslappa, lidelsen växer i bredd med makten att tillfredsställa den, lyeksökeriet demoraliserar allt i sin närhet, ooh smickret ger näring åt högmodets galnaste inbillningar. Ja, äfven bildningsmedlens rikedom förvirrar, de hvarandra jäg-tande intrycken verka upplösande på nervsystemet, ooh sjelfva stordådstankarne hafva sina svindelbranter. I^iksom tronen går i uf, så gör sig en ärftlighetslag gällande inom herskarslägten äfven på det andlliga området; förfädrens störda, förvirrade eller slappade själslif fortplantar sig äfven på de efterkommande, och sålunda kan man i vissa dynastier spåra, huru ättling efter ättling mer eller mindre visar samma eller liknande abnormitetsdrag. Författaren till det nyligen utkomna arbetet om » herskarmakt oeh själssjukdom » tager till utgångspunkt den analys, som den engelske vetenskapsmannen dr Ireland företagit öfver de antydda företeelserna inom furstefamiljerna. Enligt denna analys visar sig den furstliga själsabnormiteten vara en genom de om-gifvande förhållandena utvecklad nervsjuklighet, » neurose », som leder till fantasiförvirring, stegrar sig till högfärdsgalenskap och åtföljes af epilepsi. Hufvudsakligen har dr Ahnfelt uppehållit rig vid skildringen af det egendomliga, af konstkärlek oeh estetisk bildning genomträngda, alltmer förstörda qjälslifvet hos Lud-vig II af Baiern samt dervid påvisat, hurusom likuande abnormi teter länge mer eller mindre gått i arf inom den Wittelsbachska herskarätten. Han har anlitat den rikhaltiga literatur, som i detta ämne föreligger, och han har med patologisk trohet skildrat, huru den olycklige konungens själsför virring steg for steg utvecklade sig.
M:s sisth dag å RiksSalen uplästa och sedermera till H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, öfverlemnade Berättelse om hvad i Riket och dess Styrelse sig tilldragit sedan sista Riksdag. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att val af Bänkmän nu komme att företagas, och anmodade de blifvande Bänkmännen att, enligt i går utfärdadt anslag, i dag kl. | 6 e. m. sammanträda till val af R. o. Ad:s Elektorer; hvarefter och sedan 18 § i Riddarh.- Ordn. blifvit uppläst, förstnämnde val förrättades, dervid till Bänkmän blefvo utsedde för 1:sia Bänkm:s-Afd:n: M 51. Gr. Posse, Gösta, med 8 röster, och » 55. Gr. Cronhjelm till Flostad, Lars Fredrik, med 7 röster. 2 :dra Bänkm :s-Afd:n: JW 100. Gr. Stackelberg, Fullm. Gr. Taube, Fredrik Wilhelm, med 8 röster, och » 117. Gr. von Stedingk, Ernst Ludvig, med 9 röster. lfi Den 25 Oktobsr. 3:dje Bänkm:s-Afd:n: M 128. Gr. Barnekow, Kjell, med 8 röster, och » 17. Frih. Fleming af Liebelitz, Axel, med 7 röster. 4:de Uänkm:tAfd:n : JU 64. Frih. Duwall, Carl Gustaf, och » 77. Frih. Behbinder, Fredrik Wilhelm; hvardera med 9 röster. öde Bänkm ;s-A[d:n: JM 140. Frih. Leuhusen, Carl Herman, och » 154. Frih. Bennet, Carl Stephan; hvardera med 7 röster. öde Bänlsm:s-Afd:n : JM 245. Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, med 8 röster, och » 275. Frih.
Eljest tyckte jag mig i sista plenum förnimma, att opinionerna voro temligen ense i frågan om nödvändigheten af en representationsreform, och att åsigterna hufvudsakligen splittrade sig i frågan om sättet för förändringen. Det är således ej utan mycken förundran, som jag i dag hört en och annan beskrifva vår nävar. Representation såsom den förträffligaste i veriden. Jag anhåller således att få upptaga åtskilligt af den panegyrik, de sista värda talarne framställt, och jag är desto hellre dertill skyldig, som den motbevisning, Hr Cederschjöld förebragt, är riktad just mot en tidskrift, hvaraf jag varit utgifvare. Att nu fullständigt genomgå och vederlägga Hr Cederschjölds contra-argumentation blefve emedlertid för R. o. Ad. alltför vidlyftigt och tröttande. Jag förbinder mig fördenskull att framdeles, sedan prot. blifvit justeradt, i tryck upptaga Hr Cederschjölds yttrande, och jag hoppas då kunna vederlägga detsamma punkt för punkt. Jag hoppas äfven då kunna öfvertyga Hr Cederschjöld, att det hvarken är genom smädelser eller sophismer, som jag söker vederlägga de med mig olika tänkande, utan att jag bemödar mig föra endast sanningens och erfarenhetens språk. Det har blifvit sagdt, att behofvet af representationsförändring ingalunda irisågei af Svenska folket och att det endast vore ett rop, som tidningsredactionerna bragt i omlopp. I sanning jag begriper tankegången i detta fall hos mina Hrr antagonister. Tror man då, att en tidningsredaction kan skapa ett allmänt tänkesätt, stridande emot folkets 3SS Den i3 O et oh er f. ta. sympatier, folkets erfarenhet och inneboende känsla af rätt? Öm så vore, skulle tidningarnas magt vara långt förfärligare, un sjelfva inquisitionen; ja, de skulle innefatta en riktig trolldomskonst; men så är det icke. Publiciteten hopsamlar endast de opinioner, hvilka, outredda, finnas hos massan; hon reder dera, gör dem klarare och, jag vill icke neka detta, förvandlar dem ofta från fromma önskningar till bestämda fordringar.
Jag tror, jag är förvissad derom, att hon sedan, snart nog, återvände till den plats, der hon hade utsatt mig, och blef förtviflad, när hon icke återfann mig. – Tro det, Clemens! Du gör rätt deruti. Det torde verkligen hafva förhållit sig så, anmärkte biskopen tröstande. – O att jag finge återse henne, tänkte Clemens för sig sjelf, i det han aftorkade sina tårar, – jag skulle icke förebrå henne, nej! Men hon skulle säkert glädja sig, att hennes son lefver, att Gud förbarmat sig öfver honom och henne. Biskopen fortfor: – Jag lät dig upprätta detta testamente, emedan det är möjligt, att din börd blir uppdagad. Guds vägar äro underbara. Hvem vet, om du ej är arfving till stora rikedomar? Clemens smålog sorgset öfver denna djerfva förmodan. – Tänk dig denna möjlighet! Testamentet är och skall förblifva i dina egna händer. Du eger att tillintetgöra det, i fall du, gifvande vika för frestelserna af en oväntad rikedom, ångrar att hafva ställt den för kyrkans bästa till mitt förfogande. Jag talar nu blott om möjligheter, min son; men den som brinner af kärlek till kyrkan, han hoppas äfven på det omöjliga och är betänkt på allt, som kan gagna henne. – Ack, hvarför redogöra för dina bevekelsegrunder? Du är lika god, som du är klok och förutseende. Detta vet jag och det är nog. – Och jag tänkte, fortfor biskopen mildt, – jag tänkte på din längtan att skiljas hädan. Din kroppshydda är svag, älskade barn. Du är icke bestämd att lefva länge i denna verld. – Jag hoppas det och tänker derpå med glädje. – Väl den som får sätta sig vid Herrens fötter, medan de andres lott äro hushållsbestyren! Men äfven dessa bestyr äro nödvändiga. Kyrkan behöfver ordnare och försvarare. Jag trår som du från dessa mångfaldiga göromål, dessa tvister och strider, till den stilla betraktelsen, det tåliga förbidandet. Men striden är min plats, så länge min arm kan föra svärdet, ty sanningens fiender äro många och farliga. De hade under detta samtal fortsatt sin gång.
Majit skulle finna behöfligt, att garnisonskyrkan nu eiler framdeles försåges med värmeinrättning, hade särskildt kostnadsförslag för en sådan inrättning blifvit uppgjordt, hvilket förslag upptoge en summa af 9000 rdr; — för hvilket fall dock den för inrättningen erforderliga källaren borde samtidigt med nybyggnaden anläggas. På grund häraf hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit måtte till Rikets Ständer göra framställning om uppförande, i öfverensstämmelse med förslaget, Bil. N:o 5 a. lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1S65. 1S7 slaget, af en för garnisonsregementena härstädes gemensam kyrkooch skolbygguad samt alt härtill målto för år 1867 anvisas 40,000 rdr. 14:o. Kasernbyggnad för Svea Artilleriregemente. Vid siströrflulna riksdag gjordes af Eders Kongl. Majit framställning om anslag lil! uppförande af kasernbyggnader för Svea artilleriregemente, hvilka beräknades till en kostnad of 880,970 rdr, och då byggnadsarbetet skulle verkställas under loppet af sex år, äskades allenast för de första tre åren halfva summan eller 440,289 rdr. Vid pröfningen af denna fråga fästade Rikets Ständer sin uppmärksamhet vid den plats eller den så kallade artilleriplanen, der byggnaderna afsågos att uppföras, hvilken väl erkändes såsom lämplig för ett sammanhängande militärelablissement, men Rikets Ständer funno afseende äfven böra fästas på den trafik, som redan förefanns i denna trakt af hufvudstaden och hvilken sannolikt komme att än ytterligare ökas, hvarförutom icke heller borde förbises, att, enligt uppgjordt förslag, en bred strandgata skulle invid ofvanberörda plan anläggas, samt att denna anläggning möjligen icke blefve utan allt inflytande på frågan om kasernbyggnaden. Ehuru erkännande vigten af de skäl, som blifvit till stöd för Kongl.