Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande den fjerde punkten, rörande ett vidsträcktare tillstånd till svedning, får Utskottet anföra, att Utskottet, genom sitt tillstyrkande i. denna del, ej haft för afsigt att inskränka svedning i allmänhet , utan endast på den mark som i 5 3 §. af Kongl. Skogs-Ordningen den I Augusti 1805 ornförmäles; men då milen bergaktig och stenbunden mark , sorn i ofvannärnnde förekomma, kunna, genomen allt för vidsträckt tydning, föranleda till flera olägenheter vid ufsyningar; så anser Utskottet detta uttryck - T)en 20 juli. fryck närmare böra förklaras, på det sätt, att jord mörtens beskaffenhet teller lämplighet till återväxt egenteligen vid sådana utsyningar bör komma i fråga; för öfrigt har Urskottet härigenom ej på något sätt velat tillstyrka upphäfvande af de särskildta stadganden rörande svedning, sorn Kongl, Maj.-t funnit för godt, att efter omständigheterna i Kader meddela Beträffande den femte punkten, elier Skogsoch Jage: i Betjeningens yrkade indragning samt Upphörande tillsyn öfver Krono-Skogarnå samt Ekeskogen, så får Utskottet, med åberopande af hvad uti Betänkandet rörande denna fråga finnes anfördt, endast tillägga, att sedan Utskottet, på ofvan upptagna grunder, ej funnit skäl att tillstyrka Allmänningarnes delning eller en fri disposition ofver Ekeskogen , så kan Utskottet ej heller skäligen tillstyrka Skogsoch Jägeri Betjeningens afskalfande på andra ställen , ärt der de af särskilta omständigheter skulle anses öfVterflödige, emedan i sådant fall någon Cöntrolt svårligen skulle äga rum vid Skogs Eörfattnirtgarnes efterlefnad.
]N:o 141 föreslagit, beslutat följande tillägg: 1:0 att hos K. M. i und. anhålles, att för de ecclesiastika befattningar utom läroverket, der den presterliga tjenstgöringen, enligt vederbör, stiftstyrelsers uppgift, fordrar sådan ansträngning, att, ehvad löneförmåner som dermed förenas, de icke kunna under en längre tidsföljd af en och samma person behörigen bestridas, samma förhöjda årsberäkning, som åt elementarläroverkens tjenstemän beviljas, måtte såsom undantag bibehållas, så framt icke dessa tjensters innehafvare i dess ställe erhålla nödig försäkran om befordran efter viss tids tjenstgöring; 2:0 att den i und. föreslagna beräkningen af 1^ tjenstår för ett års tjenstgöring måtte sträckas till samtlige lärarne icke blott vid Rikets äldre lärdomsskolor, utan ock vid de äldre så väl högre sorn lägre a po I og i s t,s k o I o r n a , samt till de g y 111 n a si i I ä ra r e, som njuta presterlig befordringsrätt och icke äro lectorer. Hr Rosenblad: R. o. Ad. finner, att det beslut, som PresteSt. antagit, i det hela hvilar på samma princip som Utskrs betänk. Den största skilnaden deremellan är utsträckningen till förmån för de lägre skollärarne. Då detta ämne hufvudsakligen rör PresteSt., som i detta ämne säkerligen har den största kännedomen om hvad som kan vara billigt och rättvist, så hemställer jag om ej R. o. Ad., ined afslag å Utsk:s utlåt., behagade instämma i PresteSlts beslut. Den 28 April e. m. 429 Frih. Hamilton, Hugo, Hr Lagerhjelm, Pehr, oeh Frih. 11 i ii ii e r s I o I p e, Fredr., förenade sig med Hr Rosenblad. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utslits utlåt. N:o 14 (• Ropades starka nej, blandade med ett eller annat ja.
Nej, böra afsked charteras såsom ProtocollsXJtdrag eller Utslag från det Embetsverk, som dem utfärdar, § 8, Härvid har Vällofl. Borgare-Ståndet beslutat det tillägg, watt Judar skola vid äktenskaps ingående betala Charta-Sigillata i likhet med dem, som af Christna trosförvandter å lysnings-sedlar utgifvas.1' Förblifver Vällofl. Borgare-Ståndet vid denna sin mening, oansedt 3:ne Stånd godkänt Utskottets afstyrkande utlåtande, då detta Förslag var till Utskottets yttrande remitteradt, kan skiljaktigheten endast afgöras genom Förstärkta Stats-Utskottet, i hvilket afseende en sådan proposition torde godkännas, nemligen: 10:0 Den, som gillar Utskottets Förslag om lysnings-sedlars chartering, och att nå - 30 Bevillnings-Utskoltets Memorial. N.-o 4^- gon serskild afgift af Judar vid äktenskaps ingående icke hör utgöras, röstar Ja; den den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, skola Judar vid äktenskaps ingående betala Charta -Sigillata i likhet med den, som af christna Trosförvandter å lysningssedlar ntgifves. i3 §, 7 Mom, Följande redaetion af detta mom. har blifvit af Vällofl. BorgareStåndet antagen, nemligen "underslef, förfalskning och annan grof förbrjtelse i afseende pä Tidningars j brochurers och periodiska Skrifters stämpling_, åtalas och straffas enligt ofvanstående 4 Moment.” Och som denna förändring endast innebär ett förtydligande, torde den af de 3:ne öfrige Riks-Stånden bifallas, 16 §. I fråga om borgens ställande af Domare för Chartae-Sigillatae-uppbörd m.m., hafva följande beslut blifvit fattade, nemi. af Höglofl. Ridder skåpet och Adeln: att det i Utskottets senare Utlåtande föreslagna tillägg borde erhålla följande lydelse: ”Ordinarie
Jag frågade henne om fruarna Edgren och Agrell. Jo, de äro Stockholmskor båda. D.v.s. ytliga, äresjuka, – lefvande sitt lif i sällskapsnöjena och sällskapsintressena. Hon berömmer dem – goda hufvuden godt hjerta, men hon talar aldrig med dem om sig sjelf. Beträffande framtidsplaner säger sig Ellen icke ha några andra än att samla sig penningar nog att köpa det der torpet i sin hembygd och kunna lefva der. Får hon icke nog till detta, utan känner att hon skulle falla sina medmenniskor till last, då vill hon antingen ta morfin eller också, ”simmar jag så långt ut som jag orkar och kommer aldrig igen.” Ellen saknar min lugg. – ”Jag tycker om dig”, brukar hon säga. Eller också ser hon på mig helt nära, uppmärksamt, betraktande, ända in i ögonen: ”du är vacker”, säger hon då. Jag frågade henne en gång hvad intryck mitt utseende ger henne, efter hon säger så. Jag trodde jag skulle få höra något likt det Helene Nyblom sade: ”et godt Menneske, der har lidt meget”, eller också att hon skulle tala om hur sann jag verkar. ”Jag tycker du ser ut som Hjördis”, svarade hon. Det gjorde mig godt att hon icke påtvingade mig den molnfria godhet, som jag alldeles icke har.398 Sedan jag lagt mig på qvällen satt hon inne hos mig vid min säng. Hon bara såg och såg, med dessa blanka, kloka ögon, som hvarken äro bruna, blå eller grå, utan af en underlig blandad, rosteller jernaktig färg och ändå ljusa. ”Hvarför ser du?” ”Jag kan inte låta bli. Du är så vacker der du ligger med den mörka flätan slagen kring halsen så der.” Hon lyfte i flätan. (Det är sant, hon har ju sjelf nästan icke något hår samt begagnar lösfläta, det var derför hon beundrade). ”Vacker! Du får förlåta men jag har aldrig hört något så dumt.” Naturligtvis var jag i hemlighet smickrad. ”Inte menar jag att du är någon rosenknoppsskönhet! Men det är roligt att se på dig.” Ha, ha, ha! Naturligtvis var det roligt – för mig. Jag frågade henne om Hellen Lindgren.
Med liknande ord blef en tanke, lik denna, aldrig af Swedenborg utsagd; hvartill en af orsakerna var, att han aldrig betraktade det Sköna annorlunda, än i förbigående. Hvad för Ehrensvärd var hufvudsak helt och hållet, och för Thorild hardt nära, var för honom endast bisak. Icke dessmindre har han utsagt samma tanke, fastän med andra ord. Det följande skall derföre visa, hvad flertalet af vara läsare visst icke förmodat: att den ryktbare Theosophen har en vigtig betydelse äfven för Konstläran och Vitterheten. Författaren af förevarande uppsats anade denna betydelse redan i sin första ungdom, då de trenne ofvannämnde, såsom Tänkare, och Bellman, såsom Skald, voro dels oförstådda, dels åtminstone blott halft förstådda storheter. Väl fanns om Bellman mycket vackert sagdt, i det ypperligt skrifna Kellgrenska Företalet: men intet ord om det egendomligt utmärkande, som särskiljer honom, såsom Bellman, från alla andra snillrika, musikaliska, gladlynta och populära vise-sångare; detta företal kunde passa ungefär lika väl på t. ex. Béranger. Ehrensvärds bok, föga känd, af få läst, af ännu färre begripen, låg i bibliotheken såsom en genialisk curiositet. Thorild var ansedd för en vild svärmare, en ömsom i tomma declamationer, ömsom i cyniska bouffonnerier utfarande fantast, – föröfrigt icke alldeles utan hufvud, men högmodsdrucken ända till sinnesrubbning. Sämst var likväl beställdt med Swedenborg; som allmänneligen gällde för ”helt rätt och slätt – en fåne.” Han hade dertill blifvit stämplad genom Kellgrens skaldestycke ”Man äger ej snille för det man är galen,” och de bekanta dithörande ”Anmärkningar,” hvilkas hufvud-ändamål är att rättfärdiga detta domslut.
Han har ju fått lida nästan hela sitt lif.» »Jesus ja, det har han visst. I går gick det hål på en af bölderna, och nu är det ett sår så stort, att jag kan lägga två finger dit in.» Frun ryste till. Hon kände sig ännu mera öfvertygad om, att man borde önska att det stackars barnet finge sluta sitt lif före klockan 8. Madamen gjorde nu en nigning till afsked och frun stängde dörren, efter att ett par gånger hafva upprepat: »ja, få se nu hur det går, kära madam». Madam Eriksson var en stor, grof qvinna med stark ansigtsfärg och ett par händer, som icke tvekade att taga i de tyngsta bördor. Hon var idealet för en så kallad hjelphustru, ty hon uträttade lika mycket som två andra på samma tid – och fruarna täflade också om att få henne till sig. Allt ifrån sin tidigaste ungdom hade hon släpat och trälat, skurat golf och trappor, torkat diskar och piskat mattor ifrån morgon till qväll. Hon hade just icke haft någon tid öfrig för känslopjunk, och det var kanske derför icke så underligt, att hon såg temligen likgiltig och oberörd ut, då hon med långa steg vandrade hem, för att se till sin lilla döende gosse. Hon bodde vid Roslagstorg i ett litet fuktigt rum på nedra botten. Om vintrarne var der så kallt, att vattnet frös, men om somrarne var det i stället så mycket varmare, ty då sken solen rätt in hela förmiddagen. Rummet var för öfrigt icke bland de dyraste, men derför att värden höll det så billigt, kunde han ingenting göra för att stoppa till de tumsbreda springorna vid fönstren eller reparera kakelugnen, som alltid rökte in, då den eldades. Madamen hade dessutom tvenne stadsbud inneboende, och som dessa betalade ordentligt, bodde hon på det hela taget rätt billigt. Då hon kom hem, var det alldeles mörkt der inne; endast skenet från den sömniga gaslyktan, som stod utanför fönstret, föll in öfver golfvet och aftecknade fönsterrutan på väggen midt emot. Madamen slog upp eld och tände ett talgljus, som stod i en tom ölbutelj på bordet.
Det lärer ock blifva förgäfves att uppgöra och erhålla en mot ändamålet svarande och val beräknad Fattigvård , innan alla Författningar, rörande vandrande personers förpassning, såttas i fullkomlig öfverensstämmelse med de för Fattigvården yrkade grundsattser. Församlingarnes innevånare finna sig ofta mera besvärade af en ejler annan sådan , liksom privilegierad tiggare, än af deras egna nödlidandes vård, hvarföre det bör synas mindre underligt, om de kallna för alla sine i detta afseende åtagne förbindelser, då äfven med det noggrannaste iagttagande af dessa, de icke kunna befrias ifrån det vådligaste och mest besvärande af allt tiggeri. Men 0111 en hvar troligen instämmer uti Öfvertygelsen om nödvändigheten, att förekomma detta allt mer och mer öfverhandtagande onda, så låra likväl botemedlen deremot icke vara så lätta att uppfinna. Når på ena sidan missbruken böra motarbetas, och tillfällen dertill i möjligaste måtto förhindras, måste man å den andra noga tillse, att icke den naturliga näringsfriheten, som består i en orubbad rättighet, att genom ar - 374 LagVtskotiets Betänkan/Un, bete och industri söka sin bärgning, enär och hvar sorn heldst den erbjudes, iriå iida; hvarigenom sjelfva grunderna för medborgelig trefnad och sjelfbestånd ryckas utur sitt sammanhang. Då en sadan nödvändig medelväg icke tillåter några allmänna och oviikorligt gällande föreskrifter, hvilka merendels bero på locaia förhållanden, sorn uti hvarje särskildt fäll böra urskiljas, så föreställa sig Utskotten, att de öfverkiagade olägenheter förnämligast kunna hjelpas, genom uppdragande af mera bestämda både rättigheter och piigter åt de Ämbetsmän och Aucfco» riteter, hvilka det tillhör att utfärda Passen» Riksens Höglofl. Ständer tillstyrkas derföre, hos Kongl. Maj:t framställa den underdåniga önskan, att följande åligganden måtte i nåder föreskrifvas alla, hvilka hafva sig uppdraget att gällande Pass meddela.
Vrop. N:o l, om Statsverket 1856. gångar, samt att, sedan räkenskaperne för året blifvit afslutade och inför Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anmälde, desamma, med undantag af dem som röra reseoell kurir-kostnader, expektans-löner och tillfälliga uppdrag, telegraf-porto och hemliga utgifter, aflemnas till vanlig granskning uti Kongl. Kammar-rätten, äfvensom i afskrilt, dock utan bifogade verifikationer, öfversändas till Kongl. Norrska Regeringens Revisions-Departement, för att derefter, i likhet med hvad hittills iakttagits, delgifvas Rikets Ständers Herrar Revisorer samt Norrska Stats-revisionen. Oberäknadt den ordning och förenkling, som på detta sätt synes mig kunna vinnas, skulle äfven sålunda uppnås, hvad Rikets Ständers sednast församlade Herrar Revisorer önskat, eller att i räkenskaperna för Utrikes-Departementet hvartdera Rikets bidrag lill de särskilda utgifterne blefvo angifna och det i vidsträcktare man till och med än Herrar Revisorer ifrågasatt. I stället för att under närvarande förhållanden 80 å 100,000 Riksdaler äro undandragne all granskning, vare sig af Kammar-rätten eller Stats-revisorerne, skulle nemligen en vida mindre del, förslagsvis beräknad till 57,000 R:dr, blifva från sådan granskning undantagen; och då sistnämnde medel, likasom hittills, skulle i underdånighet redovisas inför Eders Kongl. Majit, synes det som om ali nödig garanti för ett behörigt användande af samtlige de medel, som blifva ställde till Departementets förfogande, härigenom vore vunnen. Stockholm den 1 October 1856. (lindert.) Lagerheim. Bil. N:o 2 till Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. N:o i, om Statsverket 1856. 55 Förslag lill gemensam Slat för Utrikes-Departementet, samt lill fördelning på hvartdera Riket af bidragen dertill.
Vid förnyad föredragning af ett från Högvördiga Preste-Ståndet ankommet, den 25 och 28 sistlidne November bordlagdt Protokolls-utdrag N:o 401, innehållande inbjudning till Med-Stånden alt för - 684 Prof.-Utdrag den 2 December 4857. ena sig i det. vid föredragningen af Stats-Utskottets Utlåtande N:e 148, af PresteStåndet, med alslag å Utskottets i 12 punkten gjorda hemställan och med bifall till Prosten Wählanders der omförmälda förslag, fattade beslut, det skulle ett reservations-anslag af 75,000 IV.dr Riksmynt, under föreslående Stats-reglerings-period, ställas lili Kongl. Maj:ts Nådiga disposition för att användas till löne-förbättring åt svagt lottade Komministrar och Kapell-predikanter; vidblef Ridderskapet och Adeln sitt j afseende på nämnde punkt lättade beslut samt lades förevarande Protokollsutdrag till bandlingarne. S, I). Vid förnyad föredragning af ett från Högvördiga Preste-Ståndet an kommet, den 25 och 28 sistlidne November bordjagdt Protokolls-utdrag N:o 403, innehållande inbjudning till de öfrige Riks-Stånden att förena sig i del vid föredragningen af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 148 af Preste-Ståndet, med hufvudsakligt gillande af Utskottets tillstyrkande å 54 sidan rörande termins-afgiften, men med förändring af ordalagen deri, fattade beslut: ”att den föreskrifna termins-afgiften må upphöra att till Stats-verket ingå och i stället användas till anskaffande af såväl böcker och undervisnings-niedel, som af eljest behöflig materiel för det läroverk, till hvilket den inbetalas”, biel’ förevarande inbjudning af Ridderskapet och Adeln antagen. S. D.
Då uppstår Statens pligt, att icke ändra sina allmänna författningar, och de förhållanden sorn i rätts väg äro i fråga. Det enskilta behöfver detta; staten ej så mycket 102 Den 19 Octo be re. 111. Ty att den, som säljer äpplen, rättar en till två styfver, och att den, som säljer ägg, gör myntet till mark, är lika säkert, ty här kommer detta ej i fråga. Men der förskrifningar eller contracter finnas, der står i följd af Förordningarne Banko, och så länge det står, tror jag all den minsta ändring är att bibehålla det förriga; och jag vågar säga, att om jag vid en myntbestämning trott, att den skulle föranleda annat, än att bestämma Bankosedelns värde, skulle jag ej hafva röstat för densamma, emedan jag tänker mig, att villrådigheten hos massan -skall blifva långt farligare, örn vi göra begge ändringarne på en gång. Derföre hade det varit bättre, att ej gifva ut någon Förordning, utan blott utvexla i Banken efter den antagna grunden, på samma sätt som man 1810 gjorde inhibition i vexlingen, utan någon föregången åtgärd. Ty örn allmänheten hade agt att göra detta, och hade nöjt sig med 18 sk. i silfver, hade det varit bättre, än om man sätter massan i rörelse i afseende på förändringen. Således bör man antaga den princip, att ju mindre ändring, dess bättre. Jag fruktar, att man genom föga passande Förordningar kan föranleda till förändringar i enskilta förskrifningar, och svåra följder. Det är mycket ordadt om fördelen af en låg enhet. Det är lika sakrikt bestridt. För min del skulle jag ej tro, att, genom denna enhet, behofven blifva till lägre pris. Den 19 Octo ber e. in. io3 Man måste i alla händelser i lifvet först fråga, hvad som passar för ögonblicket, ehuru det väl kan hända, att det finnes ett fullkomligare tillstånd för framliden. Men här är fråga örn hvad som kan vara mest passande i denna tid för allmänheten, och då tror jag, att man rättast väljer Banco.
M. väl ansåge stohållningen af nytta för hästafvelns förkofran; men att, då några medel för denna inrättning icke voro anslagna, utan kostnaden derför hittills måst bestridas hufvudsakligast af g:de Hufvudtiteln, som, i anseende till dess ringa tillgångar, dermed icke kunde vidare belastas, och då K. M. icke heller funne för godt att af R. St. begära något särskildt anslag fördetta ändamål, kunde K. M. icke fästa Nåd. afseende å hvad Stuteriöfverstyrelsen rörande stohållningarnas fortfarande eller utvidgning hemställt. Af sådan anledning och i den förmodan, att R. St. lära inse den stora fördel, som hästafvelns befrämjande i landet medför såväl i militäriskt afseende som för näringarna, samt det väsendtliga inflytande, som stohållningarna härå haft och i deras föreslagna utvidgade skick än ytterligare skulle hafva, vågar jag föreslå, att R. St. ville anslå medel till dessa inrättningars fortfarande på sätt StuteriÖfverstyrelsen und:st föreslagit, och att, till följd deraf, de hittills för stohålImngen i Skåne utgående 2,4oo R:dr måtte å ordinarie stat anslås, samt dessutom 2,600 R:dr ytterligare beviljas, så att hela anslaget för stohållningarna i landet komna e att uppnå till en summa af 5ooo R:dr B:co. Sedan R. St., uppå min derom gjorda framställning vid slstförflutne Riksdag, bifallit, att Ottenby Kungsgård skulle till stuteri anslås och användas, samt K. M. Nådigst stadfästat detta R. St:s beslut, öfverlemnades Kungsgården till Den a4 Februari i. 133 Stuteriöfverstyrelsefls disposition uti October månad i83o. Enligt uppriittadt contract med afträdaren, Hr Landshöfd.
Men för det myckna, som sedermera af prestens kall återstår; för den kraftiga och gagnande inverkan en värdig prest bör kunna utöfva i dot enskilda lifvet och inom familjerna; för den noggrannare kännedom han om hvarje församlingsbo bör ega; för allt detta blir åhörarnes större antal ett svårt hinder och detta hinder fördubblas, om dertill kommer att församlingen är spridd öfver en stor jordyta. Af dessa skäl finner Utskottet det vara angeläget att, så beredes, det flir få prester ej må hafva siq ensamme uppdragen vården af en alltför stor församling. Mångå hinder skola likväl ofta resa sig mot de stora församhngarnes delning. Redan i sin ofvan åberopade underdåniga skrifvelse år 1851 hafva Rikets Ständer Allmänna Besvärsoch FJconomi-Utskollets Betänkande M Cl. godkänt den åsigten, alt en sådan ifrågaställd förändring hvarken kan eller bör emot en församlings önskan ske. Många församlingar, i olika trakter af riket, bilda ock hvar för sig särskilda nationaliteter, med sin egendomliga klädedrägt, sina från de andra församlingarne afskiljda vanor och bruk samt språkegenheter. Delning af en sådan församling skulle troligen i de flesta fall mola starkt motstånd från dess innevånares sida, och, om den genom lag dem påtvangs, ofta väcka mycket missnöje och mycken förbittring. Då ett prestbohl är anvisadt åt en församling eller måhän da af församlingen sjelf anskaffad!; då församlingen måhända med stora kostnaderuppfört en gemensam kyrka, då den har en begrafningsplats, der allas förfäder förut hvila tillsammans och der man vant sig vid tanken att sjelf finna sin hvilostad; då är klyfningen af en sådan församling en ömtålig fråga, och svårt blifver då att tillse det ingens rätt, ingens billiga anspråk förnärmas. Der emellertid en sådan delning är för själavårdens handhafvande oundgänglig, der måste dock naturligtvis för detta samhälles högsta ändamål alla andra betänkligheter vika. Men Utskottet tror att, i de flesta fall, något våldförande af eganderätten eller af folkets känslor bör kunna undvikas.
Arik. till Exp.-Utsl. den 10 Juli 1S60, kl. 2 e. m. iilåtande. i anledning af Kongl. Majis nådiga Proposition, angående åt gärder till behöfvandes undsättning i missve.Ttår. (R. A.) Eftdr erhållne remisser å nämnde Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 27 Oktober sistlidet år, (införd under N:o 30 i lista Sami. 1 Afd. af Bihanget lill s Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 13-1. Riks-StAndens Protokoller), genom hvilken, under åberopande nf den vid sistlidna riksdag, i fraga om Åtgärder för behöfvande* undsättning vid missvext eller felslageu skörd under da ingående statsreglerings-period, uf Kongl. Majit allatna nAdiga Proposition och Rikets Ständers dera grundade beslut, äfvensom af Kongl. Majrts oell rikets Stats-kontors den 19 Juli sistlidet Ar afgifnu underdAniga berättelse, rörande, bland annat, undsättningsfonden. Kongl. Majit för nästblifvande statsreglerings-period föreslagit meddelande af enahanda bestämmelser, som af Rikets sednast församlade Ständer i omförmiilda hänseende stadgades för den tid närvarande statsreglering omfattar, l»r Utskottet till behandling förehaft detta ärende och dervid ansett sig böra, såsom fortsättning af de undsättningsfonden rörande upplysningar, hvilka förekomma i förra riksdagens Stats-Utskotts UtlAtande N:o 177, meddela följande, dels fran nämnde berättelse hemtade och dels på infordrade uppgifter grundade upplysningar rörande samina medel samt deraf beviljade undsättningar. Vid slutet af år 1857 utgjorde undsättningsfondens till Riksgälds-kontoret öfverlemnade och der då innestäeude medel Biko Ridr 895,821: Samma fond egde vid 1859 års slut kontant behållning i Riksgälds-kontoret R:mt R:dr 1,425,731: 66. i Kongl. Från början af 1857
Preste-Ståndet den 11 —- — Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående val af Justitieombudsman och hans Suppleant. S. A. K. Rikets Ständer få härmed i underdånighet anmäla, att förut varande Justitic-ombudsmannen, Advokat-fiskalen, Riddaren af E. K. Maj:ts Nordstjerne-orden, Nils August Fröman Expedilinns-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, IS:o 26. 9 Fröman, blifvit utsedd att å nyo vara Rikets Ständers Justitie-ombudsman, samt Expeditions-chefen i E. K. Maj:ts Justitie-stals-expedition, Riddaren af E. K. Maj:ts Nordstjerneorden, Arendt Dreijer vald ali vara Justitie ombudsmannens Suppleant. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 18 Februari 1863. Uppläst och godkåndt hos Ridd. och Adeln den 11 Febr. 1863.