Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Protocolls-Utärag. 1233 12:0 Herr Santessons, om Krono-Tionde ocli Afrads-Spanriémåleirs leverering. 13:o Herr Santessons, örn befordrande af öfverensstämmelse i Författningar, som från särskilde Läns-Styrelser utfärdas. i4:o Herr Santessons, om ändringar i Stängsel-författningen. i5:o Herr H. W. Ekhoffs, om förtydligande af Skogs-Ordningens 4G §■» Hvaruti Herr Lindström, Michael, sig förenat. 16:0 Herr Lelllers, om ändring i ScliolOrdningen. 17:0 Herr Cederborgs, om återupplifvande af en marknad i Skenninge. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Återremitterades till Stats-Ut skottet: 1:0 Johannes Svenssons, från Elfsborgs Län, Memorial, angående Biskops-och DomProst-Ämbetens förening. 2:0 Anders Hindricsson^', från Stora Kopparbergs Län, Memorial, om BergmästareÄmbetets indragning. 3:o Eric Ahlgrens, från Elfsborgs Län, Memorial, angående Rotefrihets-afgiften. 1234 Riks-St ändens Stat Svsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: r:o Petter Andersson, från Halland Memorial , om Linodlingens och Linförädlingens uppmuntrande, 2:0 Moses Johanssons, från Westerbotten, Memorial, angående eftergift för undsättnings-tagares skulder för erhållen Spannemål. 3:o Pehr Pehrssons, från Blekinge, Memorial, angående sättet för Ränte-Spannemålens levererande i Blekinge.' 4:o Carl Fr. Bergs och Börje Pehrssons, från Bohus Län, Memorial, om Ekeskogarne samt K rono-almänningarne. 5:o Gustaf Larssons m. fl. Fullmägtiges, från Stockholms Län, Memorial, angående Härads-allmänningarne inom Länet. Bevillnings-Utskottet: Eric Brobergs, från Södermanland, Memorial , om ändring i grunderne för Bevillningen. Bevillningssamt A11 m.
Kjellanders förslag1 att i Regerings formens 4. §. må införas i stället för orden frälse eller [ofrälse], frälse och ofrälse män.1 En del af Beredningens Ledamöter funno denna ord förändring böra af Utskottet tilstyrkas, men Herr Doctor Falck, Herr Biskopen Doctor v: Rosenstein, Herr Kammarherren Silverstolpe och Herr Baron Cederström funno, att ej allenast en skadelig inskränkning derigenom skulle göras uti Konungens rätt att utnämna Stats Råd, utan äfven ordförändringen innebära en onödig skillnad mellan frälse och ofrälse Medborgare, på detta ställe så mycket olämpligare, som Regerings formen i 28. §. innehåller: Konungen fäste vid alla befordringar afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd.2 4 :o Herr Rådmannen Kjellanders förslag 3 angående ett stadgande i Grundlagen rörande Judarnes uteslutande utur Sverige, likasom från Norrige. Beredningens Pluralitet ansåg frågan röra en Oeconomisk författning som ej tillhörde Grundlagen att bestämma, men V: Talmannen Hyckert, Herr Borgmästarne Ullberg och Kjellander, Herr Lagman Nensén och Herr Doctor Agrell funno införandet af ett sådant stadgande i Grund Lagen både lämpligt och för framtiden nyttigt. 5:0 Angående införande af en §. i Regerings formen näst efter den 37 :de i öfverensstämmelse med 23. §. Norriges Grundlag, så lydande: Konungen kan utdela Riddare Ordnar åt hvem Han för godt finner, till belöning för utmärkta förtjenst er, hvilket of - 1 Stycket fr. o. m. orden Herr Rådmannen G: Kjellanders t. o. m. orden men icke på deras börd är tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 895. 2 Beredningens utlåtande om Santessons och Cederströms förslag samt om Kjellanders motion rörande § 4 R. F. behandlades i utskottets plenum den 6 Juli. De övriga av beredningen enligt 3-juliprotokollet behandlade ärendena, rörande judarnas ställning samt om §§ 37. 28 och 38 R.
Alt vilja behålla det som är, blott derföre att det har varit, är en ultrahistorisk åsigt, som skulle göra samhället stationärt och hindra allt socialt framåtgående, så i intellectuelt sorn i materielt hänseende. Samhället är rörligt till sin natur; så måste äfven institutionerna vara. De böra lemna sin gärd ät de progressiva idecrne, äfven som åt de conservaliva, och således icke i det förflutnas intresse förbise det närvarande. Det ligger i menniskans natur en benägenhet att mera fästa sig vid namnet än vid saken. Personlighetsgrundsalsen har således förorskat större farhågor, än den förljenar; grundsatsen visar sig i sin tillämpning helt annorlunda än i sin abstracla form. Frågan blifver dä i sjelfva verket, alt kunna åstadkomma classval, i stället för ståndsval. Sedan de conservaliva äsigterna, mot sin öfvertygelse, som eftergift ät de progressiva ideerne, medgifvit de allmänna valens antagande, äga de bestämda skyldigheter att försäkra sig om några garantier emot democratiens öfvervigt och växande anspråk, och det med sä myckel mera skäl, som de begäras i samhällets, i gemensamhetens intressen — democratiens äfvensom aristocratiens. Den uppoffring Adeln gör af sin sjelfskrifvenhet, bör komma samhället, icke anarkien till godo. Democratiens ståndpunkt är utan tvifvel för det närvar, den starkaste, och det är den starke, icke den svage, som kan vara frikostig. Arislocralien äger sitt enda stöd i det förflutna; democralien i det närvarande och tiel kommande. Hvad de conservativa åsigtcrne eftergifva utöfver samhällets intressen, ålerlages aldi ig. Democralien kan deremot, när den behagar, återtaga det den linner sig hafva för mycket efterskänkt. Det Europeiska samhällets hela sednare historia utvisar den democraliska öfverviglens oafbrutna tilltagande. Det ligger något särdeles i det conslilthionella samhällsskickets natur, som skall påskynda samhällets deroocratiserande; ty democralien rekryterar äfven utom sina leder.
Stor middag få vi ha – detsamma skulle också bröderna säga, om de vore hemma.” Prosten var ganska stolt öfver sina tre utmärkta söner, men han var dock allra stoltast öfver att vara sig sjelf, och ingen skulle hafva inverkat på honom, om han ej af nödtvång delat den framställda åsigten. Middagen blef således beslutad. Sedan öfverläggningen hunnit till denna punkt, lemnade prosten rummet – och ifrån det ögonblicket och intill veckans slut gick en sådan omstörtning genom huset, köket och gästbyggningen som om en ny skapelsedag gått upp öfver det hela. Men på lördagseftermiddagen, då fröken Ulla redan insatt två stora korgar med brutna servetter, då hon redan ordnat silfret, glasen och porslinet och som en riktig befälhafvare stod vid spisen, omgifven af en hel armé grytor och pannor och en hel armé af tjensteandar, färdig att vid minsta vink lyfta dem fram och åter, just i det betydelsefulla ögonblicket, då hon pröfvade om sockret var färdigt att med tillhjelp af vispen låta spinna sig i en vacker silfversky öfver de spanska tårtorna ... just då hördes prostens åkdon stanna på gården – han hade varit borta någorstädes – och straxt derefter stod han på kökströskeln, skrikande med högljudd röst: ”Ulla, släpp alltsammans – här blir ingen middag af!” Det är omöjligt att beskrifva fröken Ullas utseende, och derföre afstår jag också derifrån, vid denna häpnadsväckande, rent af omöjliga nyhet. Förutsägelsen Öreskrifter för folket. DRAG UR SVENSKA SKALDERS LIF. FÖRUTSÄGELSEN. BERÄTTELSE UR ESAIAS TEGNÉRS LIF AF MARIE SOPHIE SCHWARTZ. Med 9 illustrationer. Esaias Tegnér. Stockholm. Albert Bonniers förlag. Kyrkerud, Esaias Tegnérs födelsehem. “Det slår då aldrig fel, här blir bröllop. Se bara, där har vi hjärter tia, den ligger till huset och den har med sig spader kung, adjunkten. Jo jo men, det blir, som du sagt, han tager bladet från munnen, sjunger ut till prosten, och sedan få vi stor glädje i prostgården.“
JM 27, i anledning af väckta motioner om afskaffande af prestoch pastoralexamen inför konsistorierna m. m. lii fö lis. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo utdrag, N:ris 410 och 411, of Höglofliga Ridderskapet och Adelns protokoll för den 17 och 18 innevarande månad, innehållande, bland annat, inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda Ridderskapet och Adelns beslut, i afseende på §§ 6, 13, 30, 58, 68, 78, 143, 172, 184 och 293 i Särskilda Utskottets förslag till Sjölag. Denna inbjudning blef af Preste-Ståndet antagen, i hvad den rörde §§ 6, 13, 38, 68, 78, 172, 184 och 293, hvaremot Ståndet, med af slag å inbjudningen, förklarande sig vidhålla sitt rörande § 143 fattade beslut; och som af meddelade protokolls-utdrag den upplysning vunnits, att 5:ne Riks—Stånd stadnat i sammanstämmande beslut angående § 30, ansågs ifrågavarande inbjudning i denna del icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlin g ar ne. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: JM 155, i anledning af väckt motion, angående förändring i vilkoren för ett till förbättring och utvidgning of Helsingborgs hamn beviljadt lån; och JM 156, i anledning af väckt motion om förändring i vilkoren för det vid sislförflutna riksdag beviljade lån för anläggning af jernväg från Borås till Herrljunga. S. D. Föredrogos ånyo Sammansatta Stalssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnda Betänkanden och Memorial: JM 44, i fråga om upphörande af de så kallade Apotheks-privilegierna och om beredande a( ersättning åt nuvarande innehafvare deraf. Bifölls.
Den aa December f. m. ■vallängd åligge det dock styrelsen ofver bergverken att för hvarje district ärligen i Jan. manad uppgöra samt öfversända till magistraterna i de städer, der valen komma att hällasj att der vara tillgängliga för vederbörandes kännedom ; och galle sedermera samma vallängd, intilldess en annan för pifoljande äret fastställd varder, derest icke klander deremot inom Mars månads utgång hos Bergsstyrelsen anföres, eller, i annat fall, med de rättelser och tillägg, som af bemälde styrelse eller af K. M., pä grund af ytterligare mot Bergsstyrelsens beslut inom 3o dagar gjorda anmärkn.-r, deruti kunna varda medgifva eller eljest i behörig ordning tillkommit. Valen skola ske inför den magistrat inom valdistrictet, som Bergverksstyrelsen, genom Konungens anmodar, samt å den dag, som af bemälda styrelse för hvarje district utsattes och, dä lagtima riksdag inträffar eller behörig kallelse till urtima riksdag utf ärdad blifvit, genom dess försorg inom districtet allmänligen kungöres. Rösterna, beräknade efter vallängden, afgifvas personligen eller genom befu/lmägtigadt ombud, alltid med slutna sedlar, på sätt 71 § stadgar, och endast ä en i districtets vallängd uppförd person. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag har äfven vid Utskrs nu förevar, förslag till redaction funnit åtskilliga omständigheter, som jag ansett anmärknrsvärda; men jag fruktar, att icke alla svårigheter äro afhulpna genom det förslag, som den siste värde talaren uppläst. Utsk. synes hafva utgått från den synpunkt, att den, som hade valrätt i annat Stånd, borde vara utesluten frän valrätt såsom brukspatron; och denna åsigt har den siste värde talaren delat samt t. o. m. utsträckt något längre än Utsk.
Kan ej utrönas hvilken eller hvilka tillfogat den döde skador, som i och för sig eller i förening varit lifsfarliga; vare straffet för den, som i uppsåt att döda gjort våld å den drapne, straffarbete i högst sex år; för den, som med berådt mod, men utan sådant uppsåt, som sagdt är, deltagit i misshandeln, straffarbete i högst fyra år; och för den, som af hastigt mod och utan uppsåt att döda varit i gerningen delaktig, straffarbete i högst två år. 10 §. Ar någon ouppsåtligen, genom vårdslöshet, oförsigtighet eller försummelse, vållande till annans död; dömes till böter, dock ej under femtio Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader. Var vållandet synnerligen groft; då må till straffarbete från och med sex månader till och med två år dömas. 11 §. Har någon misshandlat annan så, att han deraf mistat talförmåga, syn eller hörsel, eller fått svårt lyte eller annat svårt kroppsfel eller stadigvarande svårt men å sin helsa eller råkat i lifsfarlig sjukdom, och var någon sådan skada, som sagd är, åsyftad; dömes, om skadan skedde med berådt mod,till straffarbete från och med sex till och med tio år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och med två till och med sex år. 12 §. Har någon misshandlat annan, såsom i 11 § sägs, utan uppsåt att åstadkomma sådan skada, som i samma § nämnd är; då skall gerningsmannen dömas, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete från och med två till och med sex år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete i högst två år. 13 §. Gör någon uppsåtligen sådan misshandel å annan, att deraf kommer mindre lyte eller kroppsfel eller lindrigare sjukdom, än ill § sägs; dömes högst till straffarbete i två år. 14 §. För uppsåtlig misshandel, hvarå ringare eller ingen skada följt, vare straffet böter, högst tvåhundra Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader. 15 §.
Bröderna och bärgakungens dotter hade en lyckosam färd öfver hafvet och de landade vid Inre Krossaviken på Island. Där fördes den uppstoppade tjuren Brandkrosse i land; och efter den ha de båda vikarne fått sitt namn. Båda bröderna lefde sedan lyckligt som dugande bönder. Droplög var en driftig och tystlåten kvinna, hjälpsam, trofast mot sina vänner, men storslagen och oböjlig, när det blef gjordt henne emot. Grym var hon mot sina fiender. Hon blef stammoder till de fräjdade Droplögssönerna, om hvilka en saga finnes, men hon blef ej gammal; och från den dag, hon dog, kände Grim sig föga glad. Om människornas manhaftiga och hiskliga strider med de inhemska, leda trollen ha sagorna naturligtvis mycket att förtälja. Vi meddela en af de mera drastiska berättelserna. Det hade kommit till konung Olof Tryggvasons öron, att troll höllo till i Hedarskog, så att man där på hvarjehanda sätt led skada af dem. Konungen sammankallade sina män och sporde, hvem af dem ville draga åstad och frälsa den trakten. En rask och reslig man vid namn Brynjolf, länderman i Trondhjem, åtog sig färden, och med 160 man bröt han upp. Öfver natten gästade de en bonde, och när denne om morgonen följde dem till vägs, förklarade han det vara stor skada, att Norges kvinnor ej längre finge hafva någon fröjd af sådana män. Sedan fortsatte de sin ridt, till dess de i en skog sågo framför sig en stor byggnad, och snart fingo de se tre trollkvinnor komma löpande ut därifrån. De två hade ett ungdomligt utseende, och den tredje, som var den resligaste, var alldeles luden liksom en skogsbjörn. Alla hade de svärd i händerna. Där sågs äfven vandra fram en högrest man — »ifall han så kunde kallas» — följd af två piltar. Han bar ett draget svärd, som tycktes spruta gnistor. Alla trollen voro ondskefulla att se. Genast vardt det strid; och den högreste mannen och den ludna häxan voro lika duktiga i huggen.
Sedan Ökna församling i Östra härad af Jönköpings län i underdånighet anhållit, att, till erhållande af nödig plan för uppförande af socknestuga och skolhusbyggnad för församlingens behof, 4 J kappland jord, uppskattade till 2 \ kappland, måtte af egorna till trumslagare-bostället vid Kalmar regemente, Lilla Ökna N:o 2, om -j mantal upplåtas, emot ersättning af en till vidden, 2££ kappland, något mindre, men till godheten lika uppskattad jordrymd, från komministers-bostället Lilla Ökna N:o 3, om {• mantal, som deremot skulle, i stället för den afstådda jordrymden, af församlingen erhålla en afkastning, motsvarande årlig afgäld af 13 ^ lffi godt hårdvalls-hö, med kontanta värdet deraf 3 r:dr 18 sk. banko, pä sätt af landtmätare, efter i behörig ordning skedd uppmätning, beskrifning, uppskattning och affättning af de båda jord-rymderne blifvit föreslaget; så hade Kongl. Maj:ts befallningshafvande i nämnde län, uti underdånigt memorial den 9 Januari 1850, öfverlemnat de i målet infordrade yttranden från Krono-betjeningen i orten, Chefs-embetet vid Kalmar regemente och Consistorium i Wexiö stift, samt, lika med dessa vederbörande, för egen del tillstyrkt nådigt bifall till det ifrågaställa egobytet, med underdånig hemställan, att den,[komministern tillkommande årliga ersättningen, måtte, enligt 4 §. 2 kap. uti Kongl, förordningen den 19 December 1827, bestämmas till 13 i 1® godt hårdvalls-hö, att komministern, efter markegångs-priset, hvarje år af Stats-Vlskotlels Utlåtande, N:o 75. 7 församlingen godtgöras, men icke ur kyrko-kassan utgå; hvarefter, och sedan Ökna församling uti infordrad ytterligare förklaring förmält sig vara beredvillig att pä sistberörde vilkor ingå, Kongl. Majits och Rikets Krigsoch Kammar-kollegier uti underdånigt utlåtande den 13 sistlidne November anfört, att, som i Ökna socken någon passande plan för socknestugas och skolhns-bvggnads uppförande å annat ställe, än det nu föreslagna, ej skall finnas, samt fullt och tjenligt vederlag för den till ändamålets befrämjande ifrågakomne mark blifvit trumslagare-bostället Lilla Ökna N:o 2 beredt, äfvensom den komministers-bostället af församlingen tillkommande årliga afgäld är bestämd efter afkastningen af den jordrymd, som derifrån komme att till trumslagare-bostället såsom ersättning öfverlåtas, ansåge kollegierne sig böra, hvad härutinnan sökt och medgifvet blifvit, till bifalls vinnande understödja.
Ifrågavarande lagbud skulle äfven kunna lemna tillfälle till flerehanda bedrägerier och derigenom förorsaka förluster, enär den, som öfvertager en annans skuldsedel, högst sällan torde vara i tillfälle att vinna fullständig kännedom om alla serskil Bih. till R. St. Prot. 184S. 10 Sami. t Afd. 76 602 Expeditions-Utskottets Första g till tind. Skrifvelse, N.-o 223. da förhållanden, som dermed kunna vara förenade, och således lätteligen kunde erhålla ett document, hvilket, ehuru detsamma, enligt ordalydelsen, vore af beskaffenhet, att på grund deraf bysättningstvång borde kunna användas, likväl förlorat denna strängare executiva kraft, till följd deraf, att antingen gäldenären förut varit för samma skuld bysatt eller efter skuldsedlens utfärdande gjort concurs. Det kan visserligen icke pekas, att sådane omständigheter kunna förekomma, hvilka göra det i hög grad billigt, alt gäldenären, sedan han redligen uppgifvit sina tillgångar till sina borgenärers förnöjande, bör sedermera befrias från äfventyret af bysättning; men att förhållandet icke är sådant med alla cessionanter, torde ej heller kunna bestridas, och den, som, efter att i många år hafva uppehållit sine fordringsegare i deras rätt, slutligen, tvungen till concurs, offentliggör sin för t viflade ställning och ådagalägger, alt han en längre tid varit på obestånd, förorsakadt genom hans egen okloka hushållning, men att han det oagtadt fortsatt rörelsens bedrifvande utan ringaste sannolikhet att derigenom kunna reda sig utur den iråkade förlägenheten, synes ej böra sättas i tillfälle att ytterligare gäcka sina borgenärer derigenom, att han, medelst cessions-ansökningen, för all framtid befriar sig från äfventyret att blifva i bysättningshäkte insatt. Lämpligast torde således, enligt Rikets Ständers åsigt, åt Concurs-domaren böra öfvérlemnas att pröfva, huruvida en sådan förmån må gäldenär tillkomma eller ej.
ISlatsoch Banko Ut sk. sämras genom denna utsträckta användbarhet af dessa nya Obligationer, kunna förvänta, att de Capitalister, som någre sadane komma att innehafva, skulle önska att om också med något afdrag genast göra dem fruktbara, och dem emot Inteckning i Fastighet, eller annan säkerhet, såsom längre tid stående Fån utgifva; Att ett annat vigtigt ändamål derigenom till en del måste vinnas, nemh det att förvandla desse, ifrån sådane Publique Fån sorn med högre Ränta fordra aine afbetalrringar om året, till stående på private händer, och såmedelst lemna många olycklige Gäldenärer tillfälle att genom sparsamhet och idoghet frälsa sig från den undergång, Utaf hvilken de nu hotas, och som, 1 fall Fiquiden af deras Discontskulder icke underlättas, äfven till hankens skada fortskyndas; Att den ytterligare Räntevinst, som igenom det nu beslutne Ränteafdraget skulle äga rum, icke varit calculerad vid de i och för DiscontWerkens utredning gjorde beräkningar; samt sluteligen att hvarje steg, som förer Banken närmare till en total utredning af Disconternes Massor, måste för dess egen Credit vara af yttersta vigt, eiiäc endast derefter Banken med tillförlitelighet kan bedöma sin ställning, för att kraftigt verka för sin framtida soliditet, ' och, ehuru af olycklige omständigheter påkallad, man måste anse den tid af 5 år vara, som blifvit antagen för Discont Gäldenärernes Fiqvider, man likväl icke, som Svensk Medborgare, kan neka sig den lif liga önskan, alt Riksens tillkommande Ständer icke måtte böra anse nya förluster för
Detta omdöme är tillräckligt graverande och allvarsamt, för att behöfva stödjas på andra fakta, än en i Hamburg utkommen broschyr, för hvilken man väl icke kan hafva särdeles stort förtroende, och som dessutom blott säger, att de Svenska godsen svårligen kunna hafva det värde, hvartill de blifvit upskattade. Siffror och fakta, hvilka Frihm sjelf med rätta så varmt rekommenderar, tala också på helt annat sätt. Kurslistan för d. 30 Nov. visar, att de Svenska papperen, i jemförelse med andra hinders, alldeles icke stå illa. Man behöfver dervid till jemförelsepunkter ingalunda taga sådana staters papper, hvilkas finanser befinna sig i en svår och osäker ställning, såsom de Österrikiska, åtskilliga Amerikanska, de Spanska o. s. v., hvilka alla stå ganska lågt, utan jag vill jemföra de Svenska papperen med sådana staters, som hafva en fullt tryggad kredit, och man finner då, att t. ex. Belgiens obligationer å 4Y2 proc. stå till 98 och ett bråk, Danmarks å 5 proc. till 98, Frankrikes å 4'/2 proc. till 95!/2, Preussens å 4'/2proc. till 983/4, Rysslands å 4V2 Proctill 98. Jag har med flit, så mycket som möjligt, hållit mig till samma ränta, för att göra jemförelsen lättare. Huru stå nu våra egna statspapper? Jo, våra obligationer å 4V2 Procstå *>11 95 Va, och synas dessutom vara i jemnt stigande. Detta är visserl. några proc. lägre, än de nämnde staternas, hvilkas kredit är gammal och erkänd, men skiluaden är visserl. ej sä stor, att deraf, enl. min tanka, kan dragas någon missgynnande slutsats.
70 §, angående återstoden af anslaget för reparationer och bokhyllor i några rum af Riks-arkivets hus; 71 §, angående det återstående beloppet utaf anslaget till läroböcker för allmogen; och 72 §, angå - Ståts-Utskottets Memorial, N:o S17. ende det vid 1847 och 1848 års riksdag beviljade statsbidrag till en särskild pensionsfond för Borgmästare och Kommissionslandtmätare, svara mot och öfverensstämma med nuvarande reglementes 77, 79 och 80 §§. angående utbetalning af de vid sednaste riksdag beviljade anslag för pistolers och slagkruts-hufvars anskaffning, grundar sig på det härom då fattade och i 84 § af Riksgälds-kontorets reglemente införda beslut. angående återstoden af det anslag, som vid samma riksdag beviljades för Skeppsbyggeri-institutet i Carlskrona, motsvarar 89 § af det då utfärdade reglemente. Som utbetalningarne utaf detta anslag under den förflutna tiden understigit detsammas årliga belopp, 3,333 R:dr 16 sk, så utgör hvad för närvarande i Riksgälds-kontoret innestår: utaf 1852 års anslag R:dr 547: 19. » 1853 års anslag — 678: 1. » 1854 års anslag — 2,174: 3 eller tillsammans den summa R:dr 3,399: 23. som i den föreslagna nya reglements-§:n är uppgifven. Utom denna innestående anslags-summa, finnes ett belopp af 2,253