Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majrts nådiga Plakat och förbud af den 12 Januari 1726 innehåller, det »hvar»ken nyttigt eller oumgängligt vore, att uti privata och enskilda hus manoch qvinnkön, »gamla och unga, kända och okända, få eller flere, skola hafva frihet att sig samla och till »hopa komma, allt under förevändning att bruka sin andakt och enkannerliga gudstjenst »hvarföre rådsamt funnes att afskaffa och alldeles förbjuda slike oloflige sammankomster, så »att den, som sig understode att dem hålla och tillåta, skulle böta första gången 200 och »andra gången 400 claier, men tredje gången på tvenne år riket förvisas samt de, »som sig tili sådana sammankomster inställde, höta första gången 40 mark silfvermynt, an»dra gången dubbelt och tredje gången fyrdubbelt». Att äfven ett huru ringa antal som helst af sammankommande vänner och bekanta skall vara straff underkastadt för samfälda andaktsöfningar, läsning eller uppbyggliga samtal, synes vara en öfverdrifven, alldeles onyttig stränghet, och desto mindre konseqvent, som ett enskildt hushåll, så talrikt det än må vara, kan opåtalt hålla sammankomst i lika ändamål. Det är väl icke lätt att finna lämpligaste talet för ett maximum, der strafllösheten må upphöra, då det i flera fall kan synas skäligt, att ett enskildt sällskap, som afsigtslöst, eller efter en bjudning till samqväm hos enskild person, samlat sig, om än temligen talrikt, ej må straflas derföre, att lör dess medlemmar en föreläsning hålles öfver någon religionslråga, eller en andaktsöfning företages.
Instruction genom Trycket utfardad. 6:0 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om anordning af Statsverket till bestridandé af trycknings-kostnaden för Biharrget till Riks-Ståndens Protocoll. Den 10 Juni 1812 i underdånighet anmäld. Ordres meddelade" Landshöfdingen i Örebro, att af Stats-medlen förskjuta denna kostnad. 7:0 Angående deras Beslut om föryttrande af de återstående Exemplaren utaf ConstitutionsUtskottets Betänkande om ändring i Grundlagarna och af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll %rtd i8iq 318 Den 8 Marsi 1810 ars Riksdag i Örebro, samt om anordnindé af återstående trycknings-kostnad deraf. Den 1 Juli 1812 i underdånighet anmäld.' Ordres expedierade till Landshöfdingen i Örebro och Stats-Contoiret. 8:0 Med anmälan, att Hans Kongl. Höghet Kronprinsens änslags-summa blifvit från och med 1812 ökad ifrån .16,666: 32 tili 100,000 Riksdaler årligen. Den 8 Juli 1812 i underdånighet anmäld. Stats-lleredn ingen och Stats-Contoiret härom förständigade, till iakttagande vid Staternes upprat-' tande och medlens anordning. t):o Angående deras Beslut om uppförande på Stat, från 1811 års början, af 16,666: 32 årligen för Hans Kongl. Höghet Arfprinsens uppfostran och Hofhållning. Den 8 Juli 1812 i underdånighet anmäld. Stat,s-Beredningen och Stats-Contoiret derom förständiaade. 10:0 Om uppförande på Stat, under 8:de hufvudtiteln, af 333: 16 årligen till understöd för Institutet för Blinda och Döfstumma. Den 8 Juli 1812 i, underdånighet anmäld.
I det ena af skaldebrefven till Konungen i Spaa, förtäljer han det likväl sedan sjelf för denne; med tillägg, att ”en plump, beväpnad karl”, till hans hustrus stora förfäran319, inkommit och sagt: ”Ni är en lösdrifvare och måste bli Soldat; er längd recommenderar”. Till fattigdomen sällade sig äfven sjukdom. Och huru kunde annat ske? I sjelfva verket var väl – och kanske ända från dess början – till och med det onda, hvarifrån allt det öfriga härflöt, en sjukdom. Och hvad annat, än ett slags sjuklighet, yttrade sig äfven i denna måttlösa medlidsamhet för hvarje företeelse af armod och physisk nödställning, som gjorde, att han, för att genast bispringa med någon lindring, hvarken sparade på egna medel eller andras? I synnerhet skänkte han detta sitt medlidande åt Brandvakter. Dem ansåg han vara de mest vanlottade af alla Samhällets medlemmar; han råkade aldrig någon sådan, utan att – i fall han bar på sig penningar – antingen gifva honom hela summan, eller med blott ett fyra(högst åtta-) skillingsstyckes afdrag för egen räkning. Ännu en besynnerlig lidelse förenade sig med dessa. Lidner hade egentligen fyra passioner: Poesien, dryckenskapen, barmhertigheten, och – lusten att åka i hyrvagn. Den sista frestelsen var honom lika omotståndlig, som de andra. Ofta hände, när han nyss fått penningar som voro bestämda till hans allranödigaste behof, att han vid anblicken af en tom hyrvagn stannade och tillsporde kusken: ”får jag åka”? – ”Ja visst”, svarade denne: ”hvart vill Herrn”? – ”Kör mig hvart som helst”, genmälte Lidner; ”se här, så och så mycket pengar har jag; hur länge kan jag få åka för det”?
Åkerhjelm: För att ytterligare ådagalägga, huru litet reelt för Banken det ligger uti den föreslagna uppsägningen, får jag nämna, att erfaren,hen visat, det creditivet endast begagnats från det ena årets slut till emot slutet af det första qvartalet det följande året, då redan uppbörden för Stockholms stad till Banken ingått; och då Banken inom Juli månads början för Riksgtscont. emottager öfver 2 millioner r:dr, hemställer jag, hvad fördel uppsägningen väl för Banken lunde komma att medföra. Att emedlertid anställa upplåning för Riksg:scont. af denna anledning vore sämre, än att genom upplåning directe hemta en credit.ivförsträckoing af allmänheten. 27.*de och 28:de punkterna föredrogos i sammanhang med hvarandra* Den 6 Maj e. m. Hr Skogman: För min del anser jag onödigt att föreskrifva, det nära 200,000 r:dr om året af de till Banken inflytande capitalafbetalningar skola ovilkorligen användas till silfverköp, då omständigheterna sådant medgifva, utan tror det vara lämpligare att till Bancostyrelsen öfverlemna att använda såväl de i 27 punkten uppräknade 199,666 r:dr 32 sk., som de i 28 punkten omförmälda 240,000 r:dr antingen till silfverköp, till lånerörelsens förstärkning eller till inköp af räntebärande obligationer, utländska, på sätt Hr Lefre'ns reservation innehåller, och äfven inhemska, alltid med hänsigt att sorgfälligt undvika förminskning af rÖrelsecapitalet. Hr Cederschjöld uppläste följande: De medel, som till Banken inflyta, vill Utsk. i 27 punk * ten skola i främsta rummet användas till förstärkande af Bankens silfverförråd. Härvid får jag åberopa, hvad jag förut anfört mot silfverköp i allmänhet. Deremot kan jag icke annat än högligen gilla det andra sättet, sora Utsk. föreslagit till de influtna medlens användande, nemi. att de må göras fruktbärande i låneväg.
Anhål - Den 16 November e. m. 17ft lande jag lika vördsamt, att Högloft. R o. Ad. beviljar remiss till vederb. Utsk. för denna min vördsamma Motion. Remitterades till Allra. Besv. o. Ekon.Utsk:t. Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ts Mern. N.t> 1 ang:de tillökning af Utsk:ts tjenstemannapersonal. BankoUtsk:ts Mern. N:o 2 med öfverlemnande af BankoFullmäktiges till Utsk:t afgifna berättelse föredrogs och lades till handlingarne. Frih. Alströmer, Jonas, upläste följande motion: Förra Riksdagen talades det mycket om, huru angelägen man var att bevara vår rena evangeliska lära och våra fäders tro. — Under en längre tid hafva kraftiga andeliga rörelser försports i vårt land. De, som hafva erfarit Guds frid i sina nådehungrande hjertan och derföre, tvingade af Christi kärlek, icke kunnat tiga, utan börjat bekänna Herrans Jesu Namn och efter Petri Ord: kungöra Hans dygd, som dem kallat häfver af mörkret, till sitt underliga ljus, hafva åstadkommit mycken oro, såsom vanligt under tusentals år, ty redan Gamla Testamentet vittnar om denna klagan: »de förvilla folket». Att mången, dels af ovist nit, dels med verklig villfarelse gifvit ani. och skäl till en sådan klagan, det nekas ej. Men lika ofta, säkerligen oftare har nu, som från urminnes tid, fiendskapen till den uppenbarade sanningen sökt dölja sig bakom denna skylt. — Åtminstone har nitet om lärans renhet, och månheten om, att folket icke skall förvillas, under den tid, då de andliga rörelserna egentligen väckt mesta bekymret, icke spändt sin upmärksamhet åt det på närmare håll varande och oändligt mycket farligare förhållandet, att, vid Akademierna, man fritt får hos ungdomen, offentligen och ex officio, inplugga den vådligaste och krassaste antichristiska lära.
Götha Hof-Rätts underdåniga skrifvelse af den 12 sistlidne Februarii, hvaruti, under förmälande, att icke allenast olika omdömen hos Domare visat sig, huruvida mål, angående ansvar för den , som kommer drucken i Kyrkan eller der Gudstjenst hålles, eller eljest gör der oljud, böra underställas Hof-Rättens pröfning samt huruvida, jemte de i Lagen för omförmäldte förbrytelser utsatte Tjugufem Dalers böter, särskild påföljd bör åläggas för Sabbatsbrott, då förbrytelsen sker å Söndag eller Helgedag, utan ock ibland Hof-Rättens Ledamöter olika tankar härom uppstått, i underdånighet hemställes, om icke, lill vinnande af likhet i domsluten, i nåder måtte lemnäs till allmän efterrättelse, förklaring öfver Lagens rätta förstånd i dessa ämnen. Öfver hvilken underdåniga hemställan Kongl. Majit, genom Nådig Remiss den 21 sistlidne Martil, täckts infordra Högste Domstolens underdåniga utlåtande, hvilket na blif-, vit afgifvet, deruti Högste Domstolen, på ani förda skål, yttrat: att Utslag, rörande den för iBiA* », Rikt. St. Pr »t, 1, Sand. *8*1, 2;a tftanä, ** 178 Äng. förkl. öfv. 5 §. uti 15 Cap. Riilttg. B. m. m. brytelse att komma drucken i Kyrkan eller der göra oljud och förargelse, icke borde HofRättens pröfning underställas j samt hvad angick frågan , huruvida särskildte Sibbatsbrottsböter böra åläggas den som begår ifrågastälde förbrytelse elier skola inbegripas i det större ansvar af Tjugufem Dalers böter, Lagen härföre bestämmer, ansåg Högste Domstolen sig böra i underdånighet hemställa, att en förklaring måtte utgå, så att de i 6 §. 3 Cap. Missgernings-Balken föreskrefne böter för Söndagens ohelgande iua ådömas den, som begår de i 4 §. nyssnämnde Cap och Balk omtaldte förbrytelser å Sönoch Högtidsdagar.
M 69. ringar beviljades Artilleri-regementena, de vid dessa regementer anställde Underofficerare och deras vederlikar blefvo förbigångne. Underofficers-platserne inom arméen, hvilka utgjorde målet för dem af de mindre bemedlade klassernas söner, som egnade sig åt krigsståndet, voro likväl i ekonomiskt afseende de mest vanlottade. Motionären ansåg en löneförbättring hafva bordt ifrågavarande tjenstemän i främsta rummet beredas och föreslog i sådant afseende följande, af 1850 års Artilleri—komité jemväl förordade, löneförhöjningar, nemligen: för 7 Tyg-underofficerare, i likhet med Styckjunkare, med hvilka de intill sednaste riksdag hade jemngoda lönevilkor, å 47 R:dr 329: » 74 Sergeanter, å 29 R:dr 2,146: » 3 Regements-hofslagare eller Hästläkare, å 219 R:dr 657: » 3 Regements-trumpetare, å 97 R:dr 291: » 8 Divisions-trumpetare, å 39 R.dr 312: samt dessutom en tillökning i beklädnads-penningarne, å 20 R:dr, för hvarje af regementets Trumpetare, de der voro i samma kategori som Underofficerarne, hvilkas beklädnadshjelp utgjorde 70 R:dr, eller för 3 Regements-trumpetare 60: » 8 Divisions-trumpetare 160 » 16 Batteri-trumpetare 320 tillhopa R:dr 4,275: Varande derjemte af motionären föreslaget, att icke allenast Artilleri-regementernes, utan ock de öfriga värfvade regementernes manskap, som nu egde, utom brödportion in natura, 6 å 8 sk. kontant om dagen i gage, måtte i stället tilldelas för hvarje dag en bestämd matportion in natura, fullt tillräcklig för dess lifsuppehälle.
Pastorerne skulle äga ett större inflytande vid val af de personer, som biträda dem i denna nog vidlyftiga befattning, ty Kyrkorne i dessa Provincer hafva i allmänhet större inkomster af fastighet och Kronotionde, än i det öfriga Sverige. Sedan nu Presterskapet väl åtagit sig ett sådant besvär , är det då rätt, att undanrycka dem det dervid förenade vilkor. Flere händelser hafva vitsordat gagnet af den allmänna Revision, sora Den 10 November f. in. 383 Kyrkor ät enskap erne i förenämnde Provincer enligt Författningar ne böra undergå. Jag ville således föreslå bibehållande af denna Revision, men alt Församlingarne icke déssmindre måtte förhjelpas lill all möjlig granskningsrätt, och att således räkenskaperne öfverlemnas till Församlingens granskning 3 veckor förrän de afsändas till Härads-Prosten. Men skulle man nu återremittera detta Betänkande, så torde Utskottens befattning med detta ämne bidraga, att fördröja Riksdagen, hvarföre jag biträder Herr von Ilartmansdorffs mening, att Betänkandet måtte afslås. Herr von Hartmansdorff: Jag tror, att uti ett grundlagligt samhälle, bör man söka ställa alla olfenteliga åtgärder så, att de utgöra en förening af Regeringens och Folkets samverkan. Det är ett utförande i verkligheten af denna grundsats, sem nu är i fråga att upphäfvas, och det vore stridande mot hvad här förut flere gånger blifvit yrkadt och beslutadt. En Ledamot har sagt, att man ej bör sammanblanda Staten oell Kyrkan. Här är blott fråga om Kyrkans medel; hon är ej heller utom Staten, oell bennes medel, som här äro i fråga , böra ej undandragas Embets - Verkens granskning. Det är i alla fall ej Församlingarne förment, att sjelfve granska Kyrkoräkenskaperna, men att dervid stanna, synes mig vådligt och för Församlingarne icke nyttigt, dels derföre alt deras Revisorer ofta mindre förstå 384 Den 10 November f nu sig på räkenskaper, dels derföre att personliga inflytanden möjligen kunde tillintetgöra revisionens verkan, Jag anser det således vara lill Föi samlingarnes egen fördel, alt räkenskaperne gå till de granskande
För öfrigt hafwa Riksens Ständer bcsiutit, att ankecknings-tiden till de sörsträckningar, som pä förenämnde 2:ne sätt kunna Staben erbjudas, och uti hwilka äfwen Riksgälds - Sedlar efter den faststälde realisations-grunden och dewalwalion fä emot» lagasmä inffränkas inom sex weckor efter kun. görelsens datum, samt att Länen icke böra öfverstiga fyra millioner Riksdaler (säsom ungefärligen swa. rande emot de oundwikliga utgifter, hwarrill all annan tillgäng saknas, deribland äfwen Lefwerankeurernes fordringar aro inbegripue.) Jemte undcrdänig anmälan om Riksens Ständers - Den 24 Februari!- 1226 ders således saktade beslut, anhälla Riksens Ständer i underdånighet, det tacktes E. K. Ät. läka detsamma till snar werkställighet befordras. Riksens Ständer framhärda oc. Friherre IKjcncrant? fsolian Willielm önsta» de, att Riksgälds-Eomoiret Mit mätte sä mottaga Riksens Ständers befallning om Kungörelses utfärdande i afseende pä desie Län. Friherre Istljsncr-mts förklarade sig icke derföre hafwa nägot att päminna emot den upplasta expeditionen, men anhöll blott för styndsamhetens stull, att RiksgäldsConloiret härom mätte undfå en särstiid strifwelfe. Grefwe ^lörnsr, ^äolpk Loran upplyste, alt i gär astons hade i Stats-Utskottet blifwit justeradt en anmodan till Riksgälds - Contoiret i afseende pä Formulairerne till de föreflagne Obligationer. Friherre liljencrants förklarade sig ej härom hafwa ägt kunskap.
Sundhetskollegium till Direktionen vid Gymnastiskt-ortopediska institutet ställd skrifvelse af den 3 i denna månad, med anmodan att, till åtlydnad af en från Eders Kongl. Majit ankommen nådig skrifvelse af den 30 sistlidne Januari, afgifva underdånigt utlåtande, i hvad angår den del af Rikets Ständers Revisorer sednast afgifna berättelse, som rörer ofvannänmde institut, får Direktionen i djupaste underdånighet meddela följande: Till uppfyllande af de förpligtelse!- från institutets sida, hvilka äro fästade såsom vilkor för utbekommande af statsanslaget till nyssnämnde inrättning, hafva de 7 dertill bestämda friplatserna för medellösa oafbrutet varit upptagna af sådana patienter; och har Direktionen icke allenast, tid efter annan, sjelf tagit kännedom om dessa patienter, deras behandlingssätt och resultaterna af detsamma, utän ock såväl af institutets Föreståndare erhållit qvartalsrapporter om nämnde patienter, såsom äfven emottagit deras egenhändiga intyg, att de erhållit den afsedda behandlingen; hvilka rapporter och intyg, tillsammans med en fullständig matrikel öfver patienterna, förvaras vid institutet. Årsberättelser om dessa patienters sjukdomar och kurer hafva äfven, till åtlydnad af föreskrifterna, blifvit, inom Januari månads slut, hvarje år till Kongl. Sundhetskollegium inlemnade. Direktionen, som ansett, att, sedan institutets Föreståndare, såsom ofvan nämndt är, qvartaliter redogjort för uppfyllandet af de åtagna förbindelserna, det skulle vara en onödig omgång att först, till sin disposition, från Eders Kongl. Maj:ts Statskontor reqvirera de anslagna medlen, och sedan låta Föreståndaren utqvittera dem hos Direktionen till alldeles samma belopp, har derföre hellre valt att, i enlighet med ett i Kongl. Statskontoret gillad t formulär, för hvarje qvartal befullmäktiga Föreståndaren att medlen i Kongl. Statskontoret sjelf uppbära och qvittera.
Det var ej de matematiska vetenskaperna ensamt, som denna sällsynt kunniga kvinna behärskade, utan hon var på det mångsidigaste förtrogen med alla de ämnen, som falla inom sjöfartsvetenskapens område, såsom skeppsbyggnad, navigation, astronomi m. m. Under det kapten P. J. Högfeldt var föreståndare för navigationsskolan i Stockholm, gick Leonilda en tid som elev därsammastädes; denna kurs afbröts dock af sjukdom, och sedan utbildade hon sig helt och hållet på egen hand. Vid sin privatskola verkade hon jämsides med det officiella IDUN 74 1898 Intet är gudomligt, som icke är förnuftigt. Kant. läroverket; oändligt många, som af brist på plats eller emedan de kommit för sent ej kunnat vinna inträde vid det senare, ha genom hennes nitiska undervisning drifvits fram till examen i rätt tid. Och när brodern Edvin vann anställning som navigationslärare vid navigationsskolan, skötte Leonilda under den långa sjukdomen före hans död äfven där för dennes räkning hela styrmaDsklassen. Innan sjökrigsskolan och Karlberg upprättades, anlitades äfvenså fröken Sjöström regelbundet af de unga officersämnena. Dessutom har hon i mer än 25 år verkat som ordinarie lärarinna i matematik vid Stockholms tekniska skola och har äfven sedan många år, dels privat, dels i navigationsskolan, lämnat undervisning åt unga maskinistämnen i maskinlära. Och bredvid allt detta hufvudets arbete, som kanske kan synas en och annan efter gammaldags åskådning icke särskildt » kvinnligt », hann hon dock utföra en massa vanligt kvinnoarbete. Hennes händer hvilade aldrig; de voro i beständig rörelse med virkning, sömnad, stickning, allsköns nyttig handaslöjd midt under lektionerna, medan hjärnan tänkte, munnen undervisade. Detta är sannerligen kännetecknande för en verksamhetsifver af ovanligaste grad. När fröken Sjöström år 1886 fyllde 50 år, hade samtliga i hufvudstadens hamnar liggande fartyg klädt sig i högtidsskrud, med flaggor och vimplar högt i topp. Och nu, på hennes begrafningsdag sistlidne fredag, tolkade från master och spiror i samma hamnar de betydelsefulla dukarne » på half stång » den minnesgoda sjömannakårens saknad och sorg. Det torde icke vara ofta en sådan ära vederfares en kvinna. * - De som bygga på landets framtid.
I afseende på upplåningen i Svenskt Bancomynt: af Herr Doctor Ruus. I afseende på lånet i silfver af 2 millioner Riksdaler: af Herr Doctor RuuSj Prosten Stenhammarj samt af Herr Ekerman, C. J.j hvilken sistnämnde anförde: ”Till Stats-Utskottcts Utlåtande IV:o 118. 29 ”Till er. början får jag erinra, att ingen, som aldrig så litet känner förbållandet, lärer kunnat föreställa sig möjligheten, att lånet till större eller mindre del kunnat lillvägabringas genom silfver, som funnits i Sverige, och att lånet således skolat sökas och erhållas på utrikes ort. Hvad åter angar den anmärkte omständigheten, alt Fullmägtige låtit nära 2:ne år förbigå, innan de låtit någon ny Kungörelse utfärda, så, enär man tager i betänkande Europas politiska ställning under denna mellantid, och dess mindre fördelaktiga in verkan på alla låne-negociationer, anser jag Fullmägtige hafva handlat rätt deruti, att, vid en så missgynnande conjunctur, de uppskjutit med ytterligare försök, som, efter hvad man med säkerhet kunnat förutse, skolat fruktlöst aflöpa, och således endast bidraga till ytterligare försvagande af Statens utländska credit. Vidare säges, alt den tid af 2:ne månader, som, för anbudens a 11 emna lide , blifvit bestämd, varit allt för korrt och inskränkt, och att hela lånet icke bort kungöras på en gång, ulan anbuden fördelas på mindre portioner. I afseeende på tiden, så lärer en hvar finna, att 2:ne månader äro en tillräcklig tid, alt sprida underrättelser kring hela Europa, och att om 2 millioner R:dr i silfver utgöra i Sverige en betydlig summa, vederbörande Bankierer icke skolat af dess storlek afskräckas, att utan lång besinningstid öfvertaga hela lånet, som, i jemförelse till de lån, hvilka af dem åt andra Stater anskaffas, är så obetydligt; så framt de eljest funnit sin räkning att med Svenska Staten inlåta sig i någon låne-negociation.
4. visar sig att summan af Bankens vid 1856 års slut, såsom utelöpande bokförda transportsedlar pä 5 R:dr och derutöfver af åren 1777—1836 utgjorde B:ko R:dr 69,918: 24. 8. Denna summa har, tillika med de vid samma tid såsom utelöpande balanserade sedlar på 3 och 2 R:dr: med dubbla blad af åren 1777-1812 70,852: och med enkla blad afåren 1813-1836 94,560: 165,412: med tillsammans B:ko R:dr 235,330: 24. 8. blifvit enligt Rikets Ständers vid innevarande Riksdag, med bifall till Banko-Utskottets Utlåtande N:o 18, fattade beslut, forti inom linien och från beräkningen af Bankens sedelstock utesluten. § 23. Till upplysning angående de åtgärder, som vidtagits i och för anskaf fandet af sedlar å Riksmynts-valör, hafva Revisorerne ansett sig böra meddela följande: Vid emottagande! den 7 December 1854 af det utaf Högloft. Banko Utskottet, vid sednaste Riksdag, upprättade Reglemente för Banko-Verkets styrelse och förvaltning, beslöto Banko-Fullmäktige, alt samma Reglementes 129 §, innefattande åtgärder i följd af Rikets Ständers beslut om förändring af allmänna räknesättet för penningar, äfvensom till utmyutning af silfver och koppar, borde delgifvas Förvaltaren af Tumba Bruk, Docenten J. L:son Samzelius oell Föreståndaren för Bankens Tryckeri, Professoren J. Bagge, hvilka hade att, hvar för sig, lill Fullmäktige afgifva förslag till förändring af Bankens nuvarande sedlar, hvad såväl papper, som tryck och öfriga säkerhetsåtgärder vidkomme. Del bemälde Bagge alfordrade förslag inlemnades redan den 27 i nvssberörda månad; men som Fullmäktige bade sig bekant, att Bruksförvalt - Sedlars Jävande inom linien.
Fåordiga voro moder och son under den långa skogsvägen, och fort gick det visst icke ty mor Ingrid orkade ej gå så snabbt, och Gunnar skyndade visserligen icke på farten, utan tvärtom: stod långa stunder stilla, med det bultande och brännande hufvudet lutadt mot någon trädstam, eller ock hållande litet is derpå, när han någon gång kunde få se sådan i bergsklyftorna. Det var redan skymning då de framkommo till herregården, och hvem som mötte Gunnar, sade med förvåning och leende: «Nå ändteligen!» eller: «Nå kommer du då en gång!» eller: «Det va’ väl du kom till by’s, vi ha’ så letat efter dig!» eller dylikt. Bengt kom emot Gunnar och sade: – Men hvar i Herrans Jesu namn har du hållit hus? Vi ha letat ofantligt efter dig. Kyrkherrn va’ just här händelsevis i middags, men hade fasligt brådtom, så vi fick minsann döpa barnet i fläng. Mamsell Sara bar ’et, och Anders och Lotta och jag, vi sto’ fadder, och derför är det som jag än har kyrkekläderna på mig, och patron, han reste bort bitti’a i morse, och kommer intet igen på flera dar, och det va’ då bra, för annars hade du nog fått ovett. Men hvar katten har du hållit hus? Gunnar såg icke upp under hela detta tilltal, utan följde med Bengt in i drängstugan, då mor Ingrid åter uppgick till stora huset, der Lena var. – Hvad! – sade Bengt förundrad – ska’ du intet gå opp te’ din qvinna och se på din pojk? Det är en storer best, med illrödt hår, och skrek gjorde han som en gast, när de döpte’n, så han får nog din sångröst. Gunnar teg och kastade sig ned på en bänk, och strök håret ned öfver den våta pannan, och höll handen öfver ögonen, och bet sakta ihop tänderne, fast det ej syntes. – Hur i alla da’r står det till med dig? – frågade Bengt, som dock såg hur han våndades. – Du mår som en hund, det ser jag på dig! Gack och lägg dig e’ smula, så blir du nog bra. Vill du ha en sup, så har jag i min veckebutelj.