Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter några ögonblicks funderingar vände han sig till Maja och sade, att det varit ganska snällt af henne att skaffa Esaias böcker; men att hon icke fick göra det vidare, och förbjöd henne alla möten med Herman. “Esse skall få böcker af mig,“ förklarade Branting, och därmed afskedades Maja. Hon gick helt glad i hågen. Esse skulle få böcker, och därmed tyckte hon, att Esses lycka var gjord. Då hon kom ut från kontoret, mötte hon Esaias. “Hvad står nu på igen?“ frågade han. “Å, nu är det bra; men se, svårt har det varit, för det jag gått och mött herr Herman.“ “Och det kan du också låta bli,“ inföll Esaias lifligt. “Jag har i dag läst i lagen, att tjänaren skall lyda sin husbonde; säger nu husbonden, att du icke får tala vid Herman, så måste du lyda. Lyder du icke, bryter du emot lagen.“ “Jesus, hvad det där låter svårt,“ inföll Maja helt förskräckt. Esaias slog armarna om den fagra tärnan och sade, att om hon höll af honom, skulle hon icke mer bry sig om Herman, för då blef Esaias ledsen; och vid den hotelsen lofvade Maja allt, hvad gossen bad henne om. Maja slog sig ned i väfstolen och lät spolen ila genom trådarna, under det väfskeden slog takten. Hon var glad i sitt sinne och tänkte på, att mor skulle blifva så med, då hon finge veta, att Esse skulle få böcker. Esaias begaf sig emellertid ned på kontoret; men som där icke var något att göra och han befann sig ensam, så tog han fram Björners kämpadater och studerade den med den vanliga ifvern. Siffror och bokföring, Maja och Herman glömdes åter af den ljuslockige gossen, som med hela sin själ lefde i den värld, dit han under läsningen förflyttades. Medan Maja väfde och Esaias läste, vandrade gubben Branting upp och ned i sitt rum, kämpande en häftig strid med sig själf. Den gällde Esaias. Maja i väfstolen. Ofta under det flydda året hade han tänkt: Gossen har fått större gåfvor, än en kronofogde behöfver; han borde få studera.
I en nutida, till ett eller par hundra tusentals man uppgående här är armékåren den största truppenheten, den s. k. operativa enheten, den, med hvilken armébefälhafvaren räknar. Armékårens styrka har nu mera i allmänhet blifvit bestämd med hänsyn därtill, att denna truppdel på en kolonn skall kunna utföra en vanlig dagsmarsch och därefter under dagens lopp uppmarschera. En till 25 bataljoner infanteri eller något mera och i jämnt tal till 30.000 man af alla vapen uppgående armékår upptager förutom tränganstalterna ett marschdjup af något mera än 20 km. Om denna armékår efter en vanlig dagsmarsch om 20 km. skall uppmarschera, så hafva dess yttersta afdelningar att under dagen tillryggalägga 40 km., och mera k-an man näppeligen begära af en trupp. 30 tusen man är därför " ärmékårens största styrka, och ökar man den samma, såsom redan skett i Ryssland, där han fått 32 bataljoner, och såsom någon gång annorstädes föreslagits, så gör man kårerna allt för oviga. Infanteriet vid en armékår af den nyss nämnda styrkan delas öfver allt. i 2 divisioner (fördelningar), hvarefter dessa i sin ordning sönderfalla i 2 brigader om 2 regementen. Regementena hafva vanligen 3, någon gång såsom t. ex. i Ryssland 4 bataljoner. I små härar såsom i vår svenska behöfver man icke så stora enheter som armékårer — deras antal skulle blifva väl litet — utan där kan ledningen väl komma till rätta med fördelningarna, hvilka då utrustas för själfständig verksamhet och såsom uttryck däraf vanligen benämnas arméfördelningar (armédivisioner). Blir armékårernas antal mycket stort vid en här, som skall uppträda samlad, t. ex. flera än 6, måste man inskjuta en enhet öfver armékåren, och kallar man denna en armé. Utgöres en dylik armé af 6 armékårer, hvartill vanligen böra läggas 2 själfständiga kavalleridivisioner (se om dessa nedan), så får armébefälhafvaren att handskas med åtta enheter, och flera kan han icke lämpligeij sköta. En dylik armé når en styrka af närmare 200 tusen man. Flera tillsamman uppträdande arméer blir ingen sällsynthet i framtidens krig.
Den 27 Maji, J, m. |ped flere Ledamöters anföranden i samma ämne, - af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, om bildandet af en fond till understöd för Jordbrukare, som genom frost eller hagelskada förlora växande gröda, och angående en föreslagen ny Författning om Mått, Mål och Vigt; af Herr E. W. Montan?, om upphörande af skyldigheten till Lumpors lefvererande, jemte flere Ledamöters yttranden i ämnet; af Herr M. L. Ekelunds, om ändring i flyttnings-tiden för Tjenstehjon, tillika med åtskilige Ledamöters i anledning deraf afgifne yttranden; af Herr G. R. Prytz’s om Product-Placatets upphäfvande i afseende på Nederländska fartyg, jemte flere Ledamöters anföranden i detta ämne; af Herr E. W. Montana, om upphörande af skyldigheten att, då Norrskt Lakegods säljes ur andra hand, inbränna vigten å tunnorne; af Herr P. Lindqvists, om en Frimarknad i Wrigstad, Västra Härad och Jönköpings Län; af Herr C. Beckmans, om förbud för ägare af Laxfisken, att efter godtyeko tillspärra vattendragen till hinder för Trädvaruhandeln; om Skogsägares befrielse från kostnaderne till Klampare-laget i Götheborg, tillika med Herrar Prytz’s oah Lefflers yttranden i ämnet,* och om upphörande af de i Götheborg inrättade så kallade hemförare-båtars uteslutande rätt, jemte det af Herr Prytz’s i samma ämne afgifne yttrande,- af Herr J. U. Winbergs, om förbättrad reglering af Postgången i Riket, jemte flere Ledamöters i anledning deraf afgifne yttranden; af Plerrar J. Möllers och O. .Bökmans Memorial, om reglering af tiderne för Marknaderne i Riket; af Herr G, Ri jp«« 27 Maji f. m.
Äfven jag gillar i allmänhet den, och kan för min del icke godkänna vigten af de anmärkningar, hvilka, med anledning af verkställd tillämp ■ ' • ■{ Den 17 Augusti f. m. 20J ning deraf, blifvit vid denna Riksdag gjorde emot samma princip. Men denna enhet syftar derhän, att ett Juridiskt, icke ett Kameralt eller Ekonomiskt, Verk, må befatta sig med rent juridiska ämnens behandling. Här är icke fråga om något sådant. Det är en af Rikets högre Domstolar, som handlägger målen, och hos hvilken en större lagkännedom är att förmoda, än vid de UnderDomstolar, der eljest tvisterne först skulle upptagas. Undantagslagar finnas för öfrigt öfver allt i lagstiftningen, der hehofvet sådant fordrar, och det har öfvergått till ordspråk, alt ingen regel gäller utan undantag. Enhet i afseende på forum kan ock snarast tåla undantag, emedan hvarken våda eller oformlighet deraf uppkomma. Också kan, hvad Kronan beträffar, anmärkas, att hon ej alltid såsom kärande tvistar vid vederpartens forum domicilii. I allt hvad med upphörd. och allmän redovisning äger gemenskap, är nemligen Kongl. KammarRätten Kronans forum, hvarest icke allenast anmärkningar göras emot redovisande och skattskyldige inom praescriptionstid; utan ock alla sådane anmärkningsmål i första hand afdömas, ett vida längre utsträckt privilegium, än det som Banken tillkommer. Enligt den stränga enhetsprincip Utskotten yrkat, borde desse mål vid vanliga Domstolar afgöras. Men liksom bland skälen för Banken, att äga en vid dess sida 204 Den 17 Augusti f. m. befintlig högre Domstol, der, hvad Banken angår, både må käras och svaras, uti 1744 års Kongl. Bref anföres, att underrättelser som oftast mäste tagas af Bankens böcker och documenter, likaså och af samma orsak är en enda Domstol i Kronans anmärkningsmål nödvändig. Den redighet och det sammanhang, som genom dessa undantag åsyftats, böra på intetdera ställetåter bortIrasslas och söndersplittras. Jag har nämnt, att genom förlusten af Bankens privilegierade forum en mängd oskäliga rättegångar lätteligen kunna uppkomma.
som hittills varit i gymnasierna förvärfvad; 12:o uti grekiska: att lärjungen, utöfver de hittills allmänna fordrindringarne, lärer sig minst en bok af Herodotus och fyra sånger af Homerus. Med studerandet af de romerska och grekiska författarne förenas undervisning uti romerska och grekiska antiquiteter, mytologi och litteraturhistoria. 13:o uti hebreiska: att lärjungen, jemte det allmännaste af gramma tiken, kan göra reda för minst nio kapitel i Genesis och tio af Davids psalmer; 14:o uti skrifkonst: att lärjungen skrifver en fullkomligt [ledig och vacker latinsk handstil samt eger färdighet att obehindradt läsa svensk eller tysk stil; 15:o uti teckning och 16:o uti musik: att lärjungen vinner den säkerhet uti öga och öra, hand och röst, som mindre afser egentlig konstfärdighet, än behofvet för hvarje bildad person; 17:o uti gymnastik: att lärjungen genom dess användning vinner ett ändamålsenligt understöd för utvecklingen af kroppens naturliga krafter och befordrande af dess helsa. §. 8. Undervisning och öfning uti alla ämnen skall ske uti de till läroverket hörande rum, å de timmar, som uti läseordningen för hvart och ett läroverk bestämmas, med undantag af hebreiska språket och instrumentalmusik, i hvilka ämnen tillfälle till undervisning för dem, som sådant önska, å andra timmar beredes, i det förra utan, i det sednare emot, särskild betalning. §. 9. Mom. 1. De tvenne klasserna vid lägre skola samt de tvenne lägre klasserna vid medel-skola och högre skola, håfve hvar sin klasslärare, som i allmänhet undervise i alla till klassen hörande läroämnen. De tvenne öfre klasserna i medel-skola och de sex öfre i 7° högre stola håfve ämneslärare, som i allmänhet undervise, hvar i sina läroämnen, genom alla öppna klasser vid samma skola. §• 10. Morn. 1.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå och bibehållande af den nu i berörde hänseende gällande föreskriften, hvilken propos. med ja besvarades. § 12, mom. 1, första stycket. Gr. Mörner: Som R. o. Ad. redan afslagit Utsk:ts hemställan i denna punkt, torde äfven den föreslagna redaktions-förändringen böra förkastas och den gamla föreskriften bibehållas. Efter härmed slutad öfverläggning, ogillades Utskits förslag till text, och det nu gällande stadgandet förklarades skola bibehållas. § 12, mom. 2. Godkändes. §§:na 10 och 17. Utsk:ts hemställanden och förslag till text biföllos och godkändes. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £8 e. m. In fidem, O. Brakel. 510 Den 11 April. Lördagen den 11 April 1863. Plenum kl. 2 e. m. Justerades 1 prot.-utdrag för d. 8 dennes samt pleni-prot:t för d. 14 sistl. Februari e. m. Upplästes och godkändes nedannämnde, från Exped.-Utsk:t ankomne förslag lill R. St:rs underd. skrivelser lill K. M., nemi.: N:o 72, ang:de förändrade grunder för mjöloch sågqvarnars beskattning; N:o 73, i fråga om antagande af en ny förordn. ang:de mantals-penningarne; N:0 74, i ani. af K.
Men att skildra dessa, är tillika att skildra dem, under hvilka Gustaf III:s tidehvarf formerade sig och uppnådde sin högsta glanspunkt. Det hithörande torde lämpligast, i den korthet som här blir nödvändig, kunna sammanfattas under följande öfverskrifter. Dalinske Smaklärare. Den förste litteratör, som bragte Dalins kritiska anvisningar till egentlig utöfning, var Sahlstedt98: dels författare, dels öfversättare, dels blott ordnare och utgifvare af en mängd skrifter, med hvilka han prisvärdt nitälskade för modersmålet och dess vitterhet. Hvad han för det förra uträttat genom sin Ordbok och sin Språklära, vidtagande der Svedberg och Tjällman99 hade lyktat, qvarlefver ännu i förtjent hågkomst. Mindre känd är han att vara den, hvilken i Sverige börjat, såsom ett yrke, idka befattningen af vitter Recensent. En utmärkelse, som näppligen göres honom stridig af Häfdatecknaren Celsius, genom dennes ”Tidningar om de Lärdas Arbeten för 1742”, – de första i Sverige på inhemskt språk utgifna tidningsblad för Litteratur; eller af Boktryckaren Salvius, som i sina ”Lärda Tidningar” (1745–73) fortsatte dem. Ty före Sahlstedt gick dock ingen derpå ut, att, i särskildt deråt egnade uppsatser, på svenska vitterhets-alster tillämpa kritiska principer med något slags vetenskaplig motivering. Man äger derföre af honom, ej blott en vidlyftig skrift ”om Tankar i Vitterhets-Arbeten”, jemte ”Bref angående Celsii Tal om Smak i den Svenska Vältaligheten”, med mera; utan ock enkannerligen ”Kritiska Samlingar”, i fyra octav-band. Kärnan i hans föreställningssätt om Skaldekonst och Vältalighet är densamma, som i Celsii: att de böra ”förlusta och gagna”, genom en förening af ”nytta och nöje”.
Ordföranden tillhör ock , att öfver framställningen och besluten föra ordentligt och redigt Protocoll, hvilket må, när så ske kan, genast, men i annat fall, sist å fjortonde dagen derefter i Socknestämma justeras; och åligge det Ordföranden att, vid slutet af hvarje Socknestämma, tillkännagifva, å hvilken, af dessa dagar justeringen kommer att förrättas. Protocollet undertecknas af Ordföranden, hvilken för dess rigtighet är ansvarig, och bestyrkes utaf minst trenne af församlingens Ledamöter; finnes ej trenne vid justering närvarande, eller vägras underskrift, lage då Ordförande intyg om förhållandet af närvarande kronoeller kyrko-betjent, och ege protocollet sedan vitsord. Ordföranden åligger att Protocollen införda i en serskild Bok, noggrant förvara och vårda. Honom tillhör ock att, när helst så äskås, meddela utdrag af Protocollet till Sockne-nämnden, samt att för öfrigt åt en hvar, som det åstundar, hålla Protocollet tillhanda, för att deraf taga afskrift, hvilken af Ordförande till rigtigheten bestyrkes. Skulle så inträffa, att å Socknestämma fattas beslut i ämnen, hvarom Socknestämma icke eger rätt att besluta, då bör Ordföranden deremot göra föreställningar och sådant till Protocollet anmärka; hvarefter och sedan justering föregålt, det genast skall af Ordföranden till Konungens Befallningshafvande insändas, för vinnande af rättelse. §9- Till Socknestämmas handläggning höra mål, som angå fullgörandet af socknens eller församlingens gemensamma åligganden, befordrande af ordning och sedlighet inom hvarje samhälle, bevakande af dess rättigheter, vården om dess tillhörigheter och vidtagande af anstalter för gemensamt behof eller gagn, i hvilka afseenden Socknestämma jemväl eger alt besluta om de för hvarje ändamål erforderlige afgifter, utse Förvaltare, Ombud, tjenstemän och biträden, meddela föreskrifter om de hvar och en tillhö - 20 Lagsamt Allm.
Ständer ansett sig icke kunna samma framställning bifalla, men, med afseende å nödväudigheten af en kasernbyggnad för Svea artilleri-regemente, funnit sig böra, med öfverlemnande till E. K. Majit af ofvanberörda bos Rikets Ständer framlagda ritningar och kostnadsförslag till kasern för Svea artilleriregemente i underdånighet anhålla, att samma förslag måtte underkastas E. K. Maj:ts nådiga pröfning och att E. K. Maj:t måtte till nästkommande Riksdag afgifva nådig Proposition med tillhörande kostnadsförslag och ritningar till ett kasernetablissement för Svea artilleri-regemente, förlagdt på höjdsträckningen emellan Fredrikshof och Lifgardets till häst kaserner eller någon annan lämplig och i närheten af exercisfältet belägen plats. 5 0:o. Etablissementet för Ingeniörtruppen. Sedan, jemte anförande att, utom det dåliga skick, hvaruti ingeniörtruppens logementer vid Jaktvarfvet här i staden befunnes, utrymmet blefve alldeles otillräckligt, när ett tredje kompani tillkomme, Chefen för ingeniörkorpsen hos E. K. Maj:t gjort hemställan om uppförande af en ny kasernbyggnad, enligt uppgjordt kostnadsförslag, beräknad till 102,570 R:dr 74 öre, hvartill dessutom komme kokhus, beräknadt till en kostnad af 63,000 R:dr, eller tillhopa 165,570 R:dr 74 öre, så har E. K. Majit begärt för år 1867 tredjedelen af berörda summa eller 55,190 R:dr 25 öre; Och hafva Rikets Ständer, med bifall till E. K. Majits berörda nådiga framställning, å Riksgälds-koutoret anvisat det begärda anslaget 55,190 R:dr 25 öre. 5l:o. Byggnader till förvarande och värd af de till regementen och korpser ullemnade krigsgevär. För detta ändamål har E. K. Majit begärt ett extra anslag af 74,262 R:dr 52 öre. 38 ExpeditionsU (sko Itets Fors loij till anderd.
Att fråntaga vår hufvud vaktmästare på sina gamla dagar hvad han förut haft, anser jag äfven olämpligt. Hr Printzenskjöld, Carl: I afseende på den af StatsUtsk. föreslagna ersättning för Hrr Talmän, har, såsom jag tror, Frih. Cederström på ganska giltiga skäl visat olämpligheten deraf, att anslagen för dem borde helt och hållet indragas. Skulle man vilja en sådan indragning, så bör den, efter min öfvertygelse, likväl icke äga rum annorlunda, än med afseende å de särskilda förhållanden, som för hvar och 9» Den 20 'Februarii c. m. en af Hrr Talmän kunna förefinnas. Då ville jag säga, att PresteSt:s Talman, sorn har ett .embete, hvilket lemnar honom io k 12 tusen R:dr B:co i årlig inkomst, ar mindre eller alldeles icke i behof af en sådan ersättning, helst grundlagen bestämdt förklarat, att han skall föra ordet i sitt Stånd och sålunda gjort denna befattning till en af de embetspligter, sorn honom åligga att i och för sina löneinkomster utöfva. Vidare ville jag säga, att BorgareSt:s nuvarande Talman är embetsman i Stockholm och derför uppbär emolumenter, hvilka, derigenom att han ar från tjensteutöfniugen befriad, kunna i stället anses såsom ersättning för den function han nu innehar Jag skulle i afseende på BondeSt:s Talman säga, att han är ersatt för sina Riksdagskostnåder genom det arfvode, han af sina Committenter erhåller. Men hvad åter vår vördade Talman H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, beträffar, anser jag hans löneinkomster af Staten vara så högst obetydliga, att de här icke kunna eller böra tagas i beräkning.
Andra må gerna visa, hvilka de näringar äro, som med lätthet kunna återgälda erhållet förlagskapital. Finnes verkligen näringar, hvilka med lätthet, äfven i kritiska tider, då bankens säkerhet kan befaras, kunna betala, hvarföre kunna de icke vara sig sjelfva nog under andra tider? — Lemnande åsido hvad här vidare vore att tillägga, återstår att granska det tredje skälet eller skilnaden af den vinst de båda diskonterna lemna. Enligt ofvan anförda berättelse öfver Banko-diskontverkets styrelse och förvaltning 1862, finner man, att räntan vid Handelsoch Närings-diskonten nämnda år utgått med 6 procent under 54 dagar, 5 procent den öfriga tiden. I Allmänna diskonten var räntan samma år 6 procent i två månader, den öfriga tiden 5 procent. Vid jemförelse emellan räntevinsten uti de olika diskonterna visar sig trots förestående, att den förstnämnda lemnade 6,16 7 procent när den sistnämnda blott lemnade 3,962 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Hur förstå detta? De hafva då rätt, som påstå att Handels-diskonten är en guldgrufva, Allmänna åter en barmhertighetsinrättning. Låtom oss emellertid se till hur det var möjligt, att, oaktadt den ofta omtalade dryga bankoförvaltningen, Handels-diskonten kunde lemna högre ränta än den sjelf uppbar. Förenämnda berättelse skall vägleda oss och af den finner man, att sagda år omförmälda diskont i sin rörelse upptagit 41,815,127 R:dr 23 öre på uppoch afskrifningsräkning, 3,358,400 R:dr i annan depositionsrörelse, hvartill kommer under vissa tider från Bankens reservfond erhållna försträckningar, 3,500,000 R:dr, samt den ständiga fondens egna räntevinst; så och då vinsten af hela denna rörelse blifvit beräknad ensamt härflyta af det kapital, som utgjorde egentliga diskontfonden, må val ingen förundra sig öfver att sagda fond gaf anförda ränta. När åter från Allmänna
Då tillstyrkte Utsk., att de 2 bränningsmånaderna å hösten skulle indragas och ersättning lemnäs under nästa års vinter; men sedan K. M. medgifvit bränningsbränning i höst emot erläggande af den låga skatten samt dertill kommer, att man redan nu ganska väl känner, att stora tillrustningar öfverallt i landet göras för att rätt begagna den medgifna liden, så förfaller det skäl, som föranledt Utsk. att afgifva ofvannämnde Betänk. Jag kan icke inse något skäl hvarföre man nu skulle antaga Ulsk:s tillstyrkande, enär priset å bränvin icke är öfverdrifvet högt utan snarare visar benägenhet att falla, samt dertill kommer det skäl, jag förut anfört, nemi. svårigheten att, i händelse det blefve en mängd stora brännerier pä denna vårmånad, finna tillräckligt antal kontrollörer, som med Den 21 Juli. 397 sakkännedom och nit förvaltade sitt ansvarsfulla kall. Jag yrkar således fortfarande afslag å Betänk. Gr. Mörner: Emot mitt förra yttrande, att det hufvudsakligen skulle blifva de små pannorna, som komme att begagnas till bränvinstillverkning under vintern, har blifvit anmärkt, att det tvertom vore anledn. att förmoda, det egentligen stora brännerietskulle komma att begagnas. Detta är väl.möjligt, men jag anser det förra äfvenledes vara möjligt, hvarföre det ej torde löna mödan att härom vidare tvista. Jag vill blott nämna, att om bränvinstillverkning medgifves under vintren nästkommande år, så torde bränvinsbränningen i höst åtminstone i någon mån förminskas. Men tillåtes ingen bränvinstillverkning under nästa vinter, så kommer, enl. min öfvertygelse, hränvinstillverkningen i höst att bedrifvas i vida större skala än eljest. Huruvida priset å bränvin skulle sjunka till följd af tillåtelsen att bränna bränvin nästa vinter, torde vara svårt att nu bestämma.
Dessutom g l r genom det hela en sympatisk flägt, nigot af verkligt inneh811, n&amp;got som oaktadt den latta och ngstan lekande omkladnaden tyckes vilja verka i en sund och valg6rande rigtning. Hvad man kunde anmarka vore att teckningarna stundom gA för mycket p&amp; bredden och att motiven en och annan gAng aro nog smii och obetydliga for den utarbetade behandlingen s b o m exempelvis i " En romann och " Ett besök. " - Vi kunna icke heller uppskatta den lifsAsk8dning som gör sig gallande i sliizzen " I skuggann, likalitet som vi kunna tro p&amp; dess verklighet .. Sjalffihskkelsen i all ara, men att drifva den s a l h g t att sedan man ghtt igenom mhlarakademien, studerat ett par Ar i Paris, fAtt meution för sin p&amp; salongen utstalda tafla, att d&amp; slA kon-, sten ur hhgen för att passa upp p&amp; en mycket kry men gammal och orimlig moster och &amp; t henne retouchera fotografier, det 18ter fast otroligt. E n sådan sjä@Mzeke !se kan icke vacka vAr medkausla. Kanske a r skizzen " Indian ' sommarn den som verkar inest koncentrerad, mest kraftig. I alla händelser fbrefaller det som skulle författarinnan ej sakna förrntiga att gripa djupare in i lifvets konflilcter, att gifva hela lifsbilder i stallet för dessa löst utkastade skizzer, och s8vida denna förmodan a r rigtig, s&amp; tyder denna bok pti att talang icke saknas a t t frambringa n8got verkligt godt inom den svenska literaturen. T. B. 270 Sveriges första kvinliga skolrådsledamot Af Essekde. g Stockliolm har skolrådet iiif ålder betraktats shom en af dessa vördnadsvärda institutioner, hvilkas första pli * är, att icke göra något viiseii af sig. Skolraden äro folkvalda, men vid valtillfällena har folket hittills representerats af blott fem eller sex herrar, under det kvinnorna allmänt lyst genom sin frånvaro.