Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så mycket inhemtade jag dock af hans folk att en främling under min frånvaro infunnit sig hos köpmannen, hyrt holmen – på huru lång tid visste man ej – samt i förhand betalt den öfverenskomna summan. Innan sin afresa hade ägaren befallt sitt folk, att icke, så länge gästen bodde qvar, begifva sig till ön, och att så mycket möjligt var, aflägsna allt, som kunde störa hans enslighet. Vid min återkomst till palatset, var jag glad att min far icke saknat mig och att han ej eller under hela dagen frågade mig öfver min tankspriddhet, hvilken jag förgäfves sökte dölja. Deremot gaf han mig om aftonen göromål, som hindrade mig, att besöka den nu för mig så dyrbara nejden vid sjön. Innan jag hann befria mig från dessa hinder, hade redan natten ingått. Missnöjd kastade jag mig ned på min bädd. Snart uppstego minnen af den herrliga morgonstunden och förjagade hastigt alla förtrytelsens dimmor. Hoppfull öppnade sig för mig en gyllne framtid, en lång kedja af sköna dagar. Det brydsammaste var dock alltid huru jag skulle våga återkomma, utan att väcka flickans misshag, helst jag väl kunde göra mina känslor, men ej mina afsigter och önskningar för henne begripliga. Hundrade förslag uppgjordes och förkastades; och under dessa omsorger öfverraskades jag af sömnen. Solen var ännu icke synlig, då jag väcktes af en klang, liksom af en fallande metall. Jag uppsåg, och bredvid mig på bordet satt min bortskänkta domherre och såg mig listigt och lurande i ögonen. Framför honom låg en ring, hvilken jag ihågkom mig dagen förut hafva sett på den älskades finger. Då jag fattade gullet, flög han upp, flaxade med ystra vingslag muntert kring rummet, och nedsatte sig åter, liksom han väntade beröm och smekningar. Obeskedliga fågel! sade jag till honom, eller, om man så vill, till mig sjelf. – Hvarföre är det ej din herre tillåtet att byta sig till ditt öde? Han skulle ej, liksom du, bortrymma ur sin gyllne fångenskap; ej, som du, bortstjäla gull och ringar.
Göra uprorsmän våld å person, bryta eller rifva de hus, eller plundra eller förstöra de annan egendom; då skola de straffas, anförare med arbete å fästning från Sex till Tolf år, och andre deltagare med sådant arbete från Sex månader till Sex år. §. 4. Varder den dräpen, som vill upror stilla; då skola dråparen och alle de, som burit hugg och slag å den döde, lif mista. För annan gerning, derå serskildt straff i lag utsatt är, skall å den, som gerningen föröfvat, utom det straff, honom för upror drabba bör, ock det serskildta straffet tillämpas, efter thy, derom i lag stadgas. Varder uprorsmän dräpen; lig ge ogild. Lag-Ulskoltels Betänkande, N.o 123, §• 5. Hvar som bjuder, leger, trugar eller eljest förleder menighet att upror göra, straffes för den anstiftan, om upror deraf kommer, på sätt, som om anförare i hvarje fall stadgas. Har någon muntligen inför menighet eller annan folksamling, eller i skrift, den han utsprider, eller utsprida låter, till upror upmanat; straffes, enär gerningen ingen straffbar verkan hade, med fängelse från Två till Sex månader. §. 6. Samlar sig folkmängd å torg, gata eller annan offentlig plats, utan att lägga sådant upsåt å daga, som i 1 sägs, men störer dock lugnet eller allmänna ordningen, och låter den sig ej på offentlig myndighets uppmaning till ordning och stillhet återföras ; då bör den, som å öfverhetens vägnar bjuder och befaller, uppmana de församlade att skingras och varna dem för de påföljder, som eljest enligt lag kanna inträda: åtlyda de icke denna befallning, utan trottsa med oljud, hat eller smädeord; då skola anstiftare och anförare af det uplopp dömas till fängelse frän Två till Sex månader; och varde annan deltagare i uploppet fälld till böter från Tio till Femtio Riksdaler. Öfvergå de från sådant trottsande till väld å person eller egendom, vare lag, som i 3 och 4 §.
För min del bekänner jag alltför gerna, att jag föredragit den förstnämnde utwägen, emedan jag alltid ansett Ständers kallelse wara, att endast framställa allmänna reglor, och trott dem föga skicklige att befatta sig med individuela förhällanden; men dä man oagkavt erkännande af denna grundsats, icke will medgifwa desi hela päföljd, dä mall tivärtom mer ZZ6 Den 4 Oetober. än nägonsin yrkar indragningarnes werkställighet och utwidgar reglorne derföre; dä kan jag, för min del, ej annat sinna, än att det warit bättre att Riksens Ständer, som genom sitt antal och periodista tillwarelse, lättare kunna bära det förhatliga af desia forestrifters bestämmande, dä de tillegnat sig popularitetens fördelar genom principens yrkande och reglorneö framställning, äfwen ätagit sig det oangenäma af tillämpningen. Gerna stall jag medgifwa att de nu uppgifne reglor äro till bestämdhet och omfattning wida bättre, än dem som wid förra Riksdagen wörö frukten af Grefwe framställ ning; men det oagtat kan jag ej finna att de till alla delar kunna förekomma all twetydighet, att ju icke alltid anledningar efterät stola gifwas till klander öfwer sättet af deras tillämpning. Den i:sta puncten, som angar dem, hwilka för innehafwande embete eller tjenst njuta extra eller ordinarie lön, och säledes ej böra pä Indragnings-Staten under nägon rubrik uppföras, har likwäl Åtskilliga undantag, som förutsätta en pröfning, dels'af Personens förtjenster, dels af deras torftighet, hwilken jag fruktar alltid wid werkställigheten stall möta ^sivsrigheter eller blifwa underkastad tadel, dä den icke omedelbart är öfwerlemnad till Konungens wälbehag. Man mäste betänka att Regeringen, i sädana fatt, är satt emellan det obehagliga alter, uativet, först af deras klagomäl, som igenom indragningen äro i fara att förlora och sedan sf deras, som finna, att ej nog är indragit.
Enär dessutom priskuranterna skola ligga till grund för bestämmande af årsprisen, inses deraf jemväl vigten, att desamma varda, i behörig lid, aflemnadc till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, och, eidigt nu gällande stadganden, åligger det Magistrat i stad och Kronofogde å landet alt derom draga försorg, vid äfventyr såsom för tjenstefel; men att för kommunalstämmas ordförande, hvilken endast frivilligt och utan ersättning åtagit sig nämnda ansvarsfulla uppdrag, stadga vite i nämnda hänseende, synes Utskottet icke vara tjenligt. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt och då jemväl kan ifrågasättas, huruvida det skulle vara lämpligt att, åtminstone ännu, med alltför många och olikartade bestyr belasta den nybildade kommunalrepresentationen, anser sig Utskottet böra till förevarande framställning afstyrka Rikets Ständers bifall. Ank. till E.xp.-Utsk. den 23 Juni 1863, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående öfverlåtelse åt Warola församling af en kronotomt i Warola by, äfvensom om efterskänkande af räntan för densamma. (I. A.) Erån Preste-Ståndet har till Stats-Utskottet remitterats en uti nämnda Stånd af Kyrkoherden J. Otterström väckt motion (N:o 69), hvaruti anförts, hurusom Warola socken drabbats af det svåra missöde, att dess för 20 år sedan nybyggda, stora och vackra kyrka med torn, invid ån Ösan, rasat till följd af grundens lösa beskaffenhet, så att ny kyrkooch tornbyggnad med innevarande år måst påbörjas. Till bygg - Stats-Utskottels Utlåtande N:o 128.
När nu ingen Taxerings-Kommité finnes, som kan genast bestämma beloppet af denna afgift, huru skall då den, som erhållit rättigheten, förfara för att bereda sig möjlighet att utöfva utskänkningen. Jag tror, att ett förtydligande af §:n i detta fall är af behofvet påkalladt. Måhända skulle man kunna begagna samma utväg, som vid ett föreg:de tillfälle blifvit använd, nemi. förklara, att han skall ad interim förskottsvis betala minimum af den afgift, som i författningen bestämmes, beräknadt efter den kortare tid, som antages kunna åtgå under det att truppen är samlad. Något stadgande i detta fall måste omtalas, ty eljest tror jag, att man försättes i en svårighet, som icke torde blifva så lätt att öfvervinna. Hr von Troil: Då jag visserligen icke för min del vill . genom något slags inkast förlänga den redan nog vidlyftiga diskussionen öfver detta Betänk:s olika §§, så skall jag alltför gerna gå deras önskan lill möte, som yrka att en månad måtte förändras till 74 dagar. Anser R. o. Ad. verkligen 4 R:dr 8 sk. vara en tillräcklig afgift för den, som får utskänkningsrätt vid sammandragning af trupper på 14 dagars tid, så skall jag icke motsätta mig detsamma. Jag hade eljest trott att det egentligen hade varit den höga afgift, Utsk. först föreslagit, som hade föranledt Hr von Hartmantdorff att reservera sig. Frih. af Ugglas: För min del har jag visserligen ingenting emot, i fall R. o. Ad., på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, skulle nedsätta tiden från en månad till 14 dagar, men jag hemställer, huruvida icke redaktionen borde blifva sådan, att man skulle säga: Skulle tiden icke uppgå lill 14 dagar, må dock afgiften efter 14 dagar beräknas; ty blir redaktionen sådan, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, så skulle vederbörande komma i en ganska svår förlägenhet om huru mycket verkligen borde debiteras. Hvad åter Ilr Printzenskölds anmärkning beträffar, så tror jag, att den grundar sig pä ett missförstånd af §:ns innehåll.
Derigenom förändras icke det ringaste af qvalilicationen i den handling, om hvilken jag talat; ty en mening kan icke blifva handling, då uppfyllandet beror på en tredje magt. En mening, framställd uti ett förslag, hvilken först blir uppfylld, när förslaget antages, är ingenting, innan förslaget äran taget. Jag kan icke fela i denna åsigt. Ja, om man äfven antager allt, hvad Hr Gr. framställt, står dock qvar, att motiverna till banklagen icke ledt till någon påföljd. De hafva icke föranledt tili någon K. propos. till R. St. att i form af civillag intränga på grundlagens område. Någonting sådant har icke händt. Sjelfva handlingen, som man velat tillägga egenskap af felaktighet, består blott uti en mening, framställd uti ett förslag, hvilken, man må hafva funnit den huru som helst, likväl aldrig kan få namn af förbrytelse, allraminst en sådan förbrytelse, för hvilken roy §. Reg.F. borde tillämpas. Hr Gr. har fordrat af sina motståndares loyaute', att de skola med honom förena sig om ätérremiss. Jag beklagar, att, ehuru loyal jag vill vara, jag icke kan instämma med Hr Grin. Jag har 2Cne skäl, hvar - Den i Juli e. m. 73 hvarföre jag bestrider återremiss. Det ena består deruti, att återremissen aldrig lan, enligt hvad jag nyss framställt, leda till något ändamål, enär det icke ligger inom tänkbarhetens hela område någon möjlighet, att förvandla en framställning, en blott yttrad mening) till handling ellef beslut. Men jag har ett vigtigare skäl för att vägra återremiss, och för det skälet har jag att tacka Frih. Ehrenborgh, som gif vit mig detsamma i dag. Då nemi. grundlagen bjuder en fatalietid, eller gränsen, hvarifrån och hvartill anmärknihgsrätten får sträcka sig, och anmärkningen icke inom denna tid inkommit, har det icke tillhört Utski att pröfva densamma. Jag är ganska viss på, att om Utsk. underlåtit att befatta sig med denna anmärkning, skulle, sedan passionerna emedlertid hunnit svalna, vid nästa riksdag någon anmärkning i detta fall icke framkommit.
— Man torde böra agta sig för att längre qvarlemna dem i närvarande ställning; ty den som ännu behöfver söka nå - Den 17 December e. m. 333 got så väsendteligt, som utkomst för sig och <le sina, torde ej kunna anses äga det oberoende, som lill ett så magtpåliggande Embete hörer. Presidenlernes representationsskyldighet lemnar jag derhän. Det tillhör en hvar att fylla sin plats. Der den personliga dugligheten finnes, äro gästabuden öfverflödige och der hon saknas, kunna de icke ersätta den brist på anseende, hvilken derigenom förvållas. Man har anmärkt såsom olämpligt, att tillhandläggning af en serskild Division i Svea HofRätt lemna de ifrån Bergsoch CommerceCollegierne flyttade mål, emedan delta skulle vara detsamma, som att flytta desse Collegier in i HofRätten. Jag tror, att det som är sannt, bör ock fritt få uttalas; månlie ej desse Collegier verkligen äro i HofRätten inflyttade, med det samma, som deras göromål dit algått. Ifrågasatt är, om det vore lämpligt, att Wermland återlades under Götha IIofRätt. Jag vet ej, om göromålen i denna HofRätt kunna med närvarande personal tåla en sådan förökning; men du Wermland genom sina stora vattendrag, som utfalla vid Götheborg, har sina flesta näringsoch tillika penningeförhållanden med denna stad och andra orter under Götha HofRätt; så skulle de vidlyftigaste af alla tvistemål, concurser, äfven som de mångtaliga utsökningsmålen lättare behandlas, om det skedde vid en ÖfverRäll, som vore gemensam för dessa i Den 17 December e. ni. rörelse och förbindelse sammanhängande orter, än om de, såsom nu, styckas emellan Götha och Svea HofRätter. Detta är ej en förslagsmening af mig, eller en för tillfället påhittad invändning; utan en tanka, den jag förut, af Domare och andra sakkunnige personer i Wermlands, hört yttras, angående detta landskaps skiljande från Götha HofRättsdöme.
Slntecfningar. $arti« fumma. §ufmub« fumma. fumma. £mfnmb* fumma. § t SJroto» loBet. iparti» fumma. ipufnmb* fumma. § t iproto« lottet. I $ o r nt ii* £agerm<i$tdn$& öfwer fåbatia, uti (3tafc) 3c»d;cn af ågtåraft wer? pcb ^armlKrtiabetöuträttmif$ar, för bwtlfa ta)$<ptai?cr för ar (Sgarett etter 3mtel) afl» arnt. (Sgcnbomen. hemmans Slummer. Satt £ingåI)uS ftabborpb £anbtbrufäffola nt. nt. 1 2 ©unutta _ — f5) 4 lär 5:o* Widham fct>$gtt<t9)er, ttöl?sm$es Stenio,lictev, SCttmdmta Uttbcr».»t*iftttftös bett* Ulltin#, enligt § 2 t gfctotUtttu #3fto$$an, tcfe e«ld$#e3; 18.. Sif 53etoiIXningg»beveb* ningen uppjfattabt märbe. Stf £a)rering$»tommit* téen uppffattabt n>arbe. un -tr o S o PS r Sif *Pröfmng8«fommtt* téen antaget roiirbe. un ■ts o o o PS rs ^Intecfningar. iparttfuntma. §itfnutb* fumma. Sif £ajering8*!onmuttéen uppffattabt roärbe (Stab.) 4 jorbbritfs* fafligljet. & annan faftigljet. Sif fpröfnmgfcfommittéen Beflutab mtnffntng.
Han anförde nemi. att inom den afdelning af Utsk:t, der förevarande fråga förberedande behandlades, en sådan söndring uppkommit, att sekreteraren råkat i största bryderi, för att kunna rätt uppfatta öfverläggningens slutföljder, och hvarigenom händt, att premisser och slutsatser i Betänk:t kommit att sakna allt sammanhang. Sanna förhållandet är, att inom den omförmälda Utsk:s-afdelningen frågan visserligen, såsom tillbörligt var, underkastades en allvarlig pröfning, men det Den 31 Januari f. m. 211 var så långt ifrån, att öfverläggningen andades någon oenighet, att man slutade med fullkomlig öfverensstämmelse i åsigter, hvilket väl ock måste finnas tillfyllest bevisadt derigenom, att Utlåtandet icke Stföljes af någon enda reservation. Beträffande den gjorda anmärkningen derom, att Utsk:t, ehuru till alla delar gillande motionärens åsigter, dock tillstyrkt afslag å hans begäran, så skulle jag vara den värde talaren förbunden, om han ville påvisa någon enda strof i Utlåtandet, som ens syftar till afslag. Jag är förvissad, att hvar och en annan skall inse, att, genom godkännande af Utlåtandet, det tvärtom skulle vara taget på liand att bifalla motionen i den mån som den föreslagna undersökningen dertill kan föranleda. Alla de omständigheter och skäl, som Frih. von Schulzenheim framhållit, hafva af Utsk:t blifvit pröfvade. Såsom Utlåtandet upplyser, har man likväl lästat uppmärksamhet dervid, att vid en föregide riksdag, då tackjernstillverkningen utom bergslag befriades från tackjernstionde, R. St:r hos K. M:t anhöllo, att, derest bergslagen derom väckte fråga, K. M:t täcktes låta anställa undersökning till utredande af frågan, om och med hvad vilkor enahanda befrielse från berörda skatt kunde jemväl tackjernstillverkarne inom bergslag tillerkännas, och derefter till R.
Fåfängt resa sig öfverallt på klipporna de heliga korsen; tron på trolldom och trollkonster lefver dock allmänt bland folket. Hexan sitter ondskefull i sin håla och blåser upp storm för sjöfarande, så att de må förolyckas; och gasten Stallo, en stor, svartklädd man, med staf i handen, vandrar omkring i ödemarken, och inbjuder den enslige vandraren, som möter honom, till en kamp på lif och död. Lappen, nordens nomad, ströfvande fri med sin renhjord öfver odelta marker, framstår som ett romantiskt drag i detta lif, men det måste då ses på afstånd. På närmare håll slocknar all skönhet, i brännvinets dunster och Lappkåtans rök. Långs med kusterna, bland klipporna och skären och på de hundratals öar, som omgifva denna strand, lefver ett folk af fiskare, som i kapp med sjömåsarne plöja hafvet. Natt och dag, vinter och sommar hvimla deras båtar på vågorna; genom hvinande storm, genom skummande bränningar ila de oförväget med sina lätta segel, för att ur hafsdjupet uppfånga silfverstimmen – landets största rikedom. Många uppslukas årligen af djupet, men mängden kämpar med elementerna och segrar. Så under den dagliga striden, utvecklas mången kraft, utöfvas mången hjeltemodig gerning 13, och folket hårdnar för farorna och döden, men äfven för all lifvets mildare skönhet. Likväl är det i denna hårda natur, som eiderfågeln är hemma, det är i dessa nakna klippor som den bygger sitt bo af dun plockadt från dess eget bröst, det silkesmjuka dun, som sedan sprides ut öfver verlden, att bädda varmt och mjukt åt menniskorna både i norr och söder. Huru mången lidande lem, huru månget tröttadt hufvud har ej fått sin hugsvalelse från Norges klippeskär! På gränsen emellan Nordlandet och Finnmarken ligger staden Tromsö, dessa provinsers nu uppblomstrande medelpunkt. Det var här, som Alette skulle tillbringa sitt lif; det var här som kärleken beredde åt henne ett varmt och fridfullt bo, lik ejdern hemtande ur sitt eget bröst medlen att bereda ett mjukt läger i de hårda klippornas famn.
Räddliåga, mjältsjuka, inissrnod och sentimentalitet ligga fjärran från det amerikanska skaplynnet. Hvartill skulle det tjäna att ängslas öfver koininande öden, eller att » gråta öfver spilld mjölk^, så låter amerikanarens filosofi. Stupar inan i dag så reser man sig i nlorgon och låtsar oin intet. Bäst som det är når den som stitt nederst upp på sjalfva toppen, adar det alltid finns riiina, soin Webster säger. Till slut vill jag omtala huru inan bör söka inträde i Margaret Louisa Hoine. Man anmäler sig i ~Wornen ' s Christian association^ lokal, 15: de gatan, livilken står i förbindelse ined Heinmet. Man underkastas ett lindrigt förhör angående ens lefnadsförliållanden. Som referenser måste man länina två adresser, helst af präst och arbetsgifvare, livarpå Föreningen gör sig underrättad om. den sökandes goda t u namn och saniliallsställning. Aro svaren tillfredsställaiicle niottages man i Hemmet så vida ledigt rom finnes för tillfället. Finnes det godt o111 iitrymine tillåtas äfven damer, som lefva af sina rantor, att mot erläggande af dubbla priset för kort tid komina i itnjutande af det lugn och den trefnad soin Hemmet erbjuder. Samskolan oeh lararinnornas aflöning. statsverkspropositionen till årets riksdag liar ecklesiastikministern, i likhet mecl hvacl i fjor var förhållöilclet, frainlagt förslag till ombildaiide af en del treklassiga l~roverk till samskolor för gossar och $ickor.
S. D. Efter föredragning remitterades till Stats-Utskottet följande motioner, uemligen af: l:o Anders Andersson från Kopparbergs län, om anslag af allmänna medel för aflöning af brovaktare inom Thorsångs församling af nämnda län; 2:o Beter Larsson från Gotlands län, angående fortfarande statsanslag för folkskolelärareseminariet i Wisby; 3:o Erik Jonsson från Westmanlands län, om anslag af allmänna medel åt Köping—Hults jernvägs aktiebolag till fortsättande af Orebro—Arboga jernväg till Köping; 4:o Carl Johan Leonard Lönnberg från Östergötlands län, om anslag för aflöning af ytterligare en lärare vid veterinärinrättningen i Stockholm; 5:o samme ledamot, om anslag till inrättande af åtta stipendier för att sätta studerande vid universiteten i tillfälle att idka studier vid Norges, Danmarks och Finlands högskolor; 64 Prot.-Vtdrag den 15 November 1865. 6:o Per Olof Hörnfeldt från Wester-Norrlands län, om befrielse för innehafvaren af gästgifveriheramanel M 3 Weda i Nordingrå socken af nämnda län från skyldigheten att erlägga rotevakansafgift; 7:o samme ledamot och Per Engman från Wester-Norrlands län, om anslag till lön åt två veterinärläkare i nämnda län; samt 8:o Per Olof Hörnfeldt om vissa ändringar af gällande instruktioner för Rikets Ständers Revisorer. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet motioner af: l:o Magnus Svensson från Skaraborgs län, angående ändring af Kongl. Förordningen den 21 December 1857, om egors fredande mot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet; och 2:o Fredrik August Forsbeck från Östergötlands län, om ändring af Kongl. Förordningen den 24 September 1861, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, jemte i anledning af motionen afgifna yttranden. S. D. Till Bevillnings-Utskottet remitterades motioner af l:o Petter Andersson från Blekinge län, om ändring i Kongl.
Lades till handlin garnej 2:o, första hemställan lill Eorgare-Slåndel, pag. 5: Ståndet vidblef dess i den punkt, hvarå denna hemställan har afseende, fattade beslut, sorn länder Slals-Utskotlet till efterrättelse; och 3:o, den sednare hemställan till Borgare-Ståndet, pag. 5.: Likale des i denna del vidblef Ståndet sitt förut fattade beslut, som länder StatsUiskottet till efterrättelse: Prot.-Utdrag, den g April 184S• 797 I öfrigt Indes utlåtandet, i dessa tvänne sistnämnde punkter, till lia ndlingarne; N:o 249, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å KammarCollegii berättelse, angående Sala silfververks ränte-ersältningsfond, för redogörelsetiden från och med den 1 November 1839 till samma dag år 1842: Bifölls; N:o 250, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet, N:o 177: Utlåtandena, N:ris 177 och 250, gillades; N:o 251, i anledning af erhållen återremiss S betänkandet, N:o 199, rörande löneförbättringar åt vissa kyrkoherdar af indragen behaglig lids förlänings-spanmål: Utlåtandet, Nm 199, med förändringar, enligt utlåtandet, N:o 251, gillades; N:o 252, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet, N:o 201: Lades till handlin gar ne ; Äfvensom Förstärkta Stats-Utskottets memorial: N;o 253, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ståudens olika beslut, rörande grunderna för den blifvande allmänna bev i Ilningen samt föreskrifterna för tillämpningen deraf; N.-o 254, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande Curhus-afgiftens fortfarande; N;o 255, angående verkställd omröstning, i fråga om infriande af Kongl.