Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den är emellertid vän till kusinen till brodern till den, som jag lagat på gazellen, som skickats mig af vännen till kusinen till brodern till er vän. » Anizeh Doowlet var begåfvad med godt hufvud och glädtigt lynne; hon tog inom kort försteget för de andra damerna i shahens harem. Alldenstund hon insåg, hur obehagligt det skulle vara för herskaren att i hennes närhet finna plumpa och obelefvade slägtingar, aflägsnade hon dessa skickligt, i det hon lagade så att de erhöllo så inbringande befattningar, att de till och med förlorade minnet af sin anspråkslösa härkomst. En skomakare från Teheran, som en vacker dag anlände till Kachan, fick den idén att besöka sin gamle vän, som blifvit guvernör, och infann sig för detta ändamål i palatset. Den hedersmannens vilkor voro tarfliga och hans kläder simpla; men vid hågkomsten af den vänskap, som en gång förenat honom med Nasr ed Dins svåger, nalkades han småleende och med utsträckt hand sin gamle kamrat. » Hvem är du? » frågade med stolthet guvernören i Kachan. Handtverkaren, som höll på att förlora fattningen vid det oväntade mottagandet, återvann sin kallblodighet och yttrade: » Jag är Ali Mohammet, din gamle granne på sko-bazaren. Jag har hört sägas i Teheran, att du dukat under för bördan af dina arbeten och att du blifvit sjuk. Jag kom nu för att trösta och stödja dig. Men ack! Du är ännu svagare än jag fruktade. Du har redan förlorat synen, min stackars kamrat, eftersom du icke mer känner igen dina gamla vänner ». Vid sitt sammanträffande med M: me Dieulafoy, hvilket egde rum hos telegrafdirektören i Kachan, kastade sig Hans Majrts svåger i en fåtölj och betraktade, allt medan han drack en kopp thé, en liten kammarorgel som stod i en vrå af rummet. » Jag skulle gerna », sade han, » vilja höra spelas på detta instrument. » Telegrafdirektören ursäktar sig, under försäkran att han icke känner noterna; guvernören är envis. På min värds anmodan — säger M: me Dieulafoy — sätter jag mig vid orgeln.
•ronstrand; Professor, arfvode; se Indragnings-staten 6. [urhusj om inrättande af ett sådant i Carlshamn Svar på återremiss urhus-afgift, angående dess fortfarande , » » Svar på återremiss I anledning af olika beslut , , , , Voterings-rcsultat urhus-anstalt er ne, fråga om att de medel, som fordras dertill, må af Stats-Ycrket utgå , , , , D. Dagsverken, in natura på Wisingsö, om upphöran, de af Kronans rätt till deras ntfor ^ drande Svar pä återremiss ,>>>,,>> n om nedsättning i lösen för Dagsverksskyldige under Marieholms och Cathrinebergs Landshöfdinge-boställen, om ersättning för åren 1839 och 1840 ,,,,,,, , Dagsverksskyldigheten till kungsgårdar och boställen, om upphörande deraf Svar pä återremiss ,,,, , > > Dagtractamente och resekostnad för extra Domare, di ordinarie Domhafvanden är af jäf hindrad, att sadan bör utgå af allmänna medel , , higren, C. P.; se Löner. Dahlsland, yägautäggning d-rstädes; se Anslag för en gang, g) Dalarne, om åtgärder till afhjelpande af nöden derstädes „ om väganläegniugar derstädes; se Anslag "Ti för en gäng, g) . Dana-arf, efter Junglin Brita M. Brun, Christinaehamns stads Äldstes ansökning om eftergift af Kronans rätt dertill , , , „ om eftergift till Soldaten Wetterströmsr förmon af Kronans rätt till ett efter bans stjufmoder fallet >,,»>>>> Svar på återremiss ,,,,, , angående dispositionen af detsamma , , , , om öfverlåtelse af Kronans rätt till ett sådant i Malmö Danckwardt, f. d. Stats-Secreterare; se Pension. Debct-sedel, om Skattskrifvares skyldighet att derå S uppföra communala ntskylder
Stockholm den '20 Oktober 18(50. Uppläst och godkfindl hos Ridd. och Adeln deri 22 Okt. 1860. Preste-Ståndet den 22 Borgare-Ståndet deri 22 Bonde-Ståndet den 2S Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående förändring i vissa delar af 17 Kapitlet Handels-Balken och andra författningar rörande borgenärers rätt vid företräde för hvarannan till gäldenärs egendom. (Lag-litsk:s Bet. N:o 38 och Ull. N:o 53.) S. A. K. Sedan den Kommitté, som, i enlighet med Rikets sednast församlade Ständers underdåniga begäran, varit af E. K. ilaj:t nedsatt för att utarbeta förslag till en ny Bih. till /{. St. Skrifvelse J\' :o 175. konkurslag och förändrad lagstiftning i andra dermed sammanhang egande ämnen, jemväl afgilvit förslag till förändring i vissa delar af nu gällande förmånsrälts-ordning, så har hos Rikets Ständer framställning skett om antagande af sistberörda förslag, hvars vigligaste moment är den dermed åsyftade förändring i 17 Kap. 8 § Handels-Balken, så alt fordran, som är intecknad i faslighet, alltid skulle tilläggas förmånsrätt till betalning ur den intecknade egendomen framför den skuld, hvaruti fastighetsegare!!, såsom förmyndare eller uppbördsman kan häfta. Den intecknade skuldens företrädesrätt framför barna-arf och uppbördsmedel är nemligen enligt gällande lag, endast vilkorlig eller beroende deraf, att inlecknandet skett förr än gäldenären biel' förmyndare eller uppbördsman. Olägenheterna af den tysta förmånsrätt, som sålunda kan helt och hållet tillintetgöra verkan af en vunnen inteckning och derigenom sä godt som upphäfva begreppet om real-säkerbet, hafva ofta blifvit öfverklagade och denna klagan allt allmännare vid jordbrukets och industriens framåtsträfvande samt deraf alstrade behof af kapitaler.
Det kan icke vara min mening att på detta rum söka emot Luther vindicera Utsk:s yttrande. Utsk. har yttrat sig om lagen i Sverige, huru den blifvit tillämpad och på hvad sätt den, enl. Utslcs tanke, bör modifieras med afseende å den olika tolkning, sorn deråt blifvit gifven, och hvad de från Luther citerade orden beträffar, så bör man icke lemna ur sigte, att Luther sjelf polemiserade på den tid, dessa ord nedskrefvos, och att denne utmärkte man någongång af sin brinnande ifver för den sak, han förfäktade, lät sig hänföras att gå längre, än han möjligen i lugnare ögonblick eller under andra förhållanden skulle hafva gått. Jag vill emedlertid icke ingå i någon undersökning om ändamålsenligheten eller riktigheten af våra liliturgiska former. Så mycket torde emedlertid vara antaget och erkändt, att de ord af Melanchton, som en talare här anfört, nemi. att den heliga nattvarden icke må administreras af annan än den, som är tile vocatus, äro, så till sägandes, nästan en dogm i vår kyrkoförfattning, och att denna dogm icke ostraffadt får förnärmas. En Statskyrka måste vara iklädd vissa former. Sådant är måhända ett ondt, men ett ondt, som svårligen torde kunna undvaras. Når nu de^sa former en gång finnas, så mäste de respekteras, ehuru det måhända varit riktigare att icke i lagboken intaga dylika lithurgiska stadganden. Man har sagt, att ifrågavande lagstadgande icke borde hafva sin plats i l:sta Kap. Missg.B:n, som innefattar straffbestämmelser för de grofsta brott. Det är sannt, att nämnde Kap. afliandlar grofva brott, men dessa brott äro likväl icke de grofsta. 28 Den 14 November. Om t. ex. någon utsprider villfarande lärosatser, så är detta visserligen icke ett af de grofsta brotten; det är ett religionsbrolt och sådana brott äro i allmänhet de, som i lista Kap. Missg.B. afhandlas, hvarföre äfven ifrågavande religionsbrott af lindrigare art der måste hafva sin plats.
I öfverensstämmelse med Bonde-Ståndets beslut, skulle början af iS §. erhålla följande lydelse: ”Landtmätare eller Justerare, hvilka, för att mäta och stämpla bränvinsredskap, kallas frän sitt hemvist af enskild raan, åtnjute derföre, af denne sistnämnde, resekostnads-ei sättning och arfvode, såsom för andra embets-förrättningar; kallas lian åter lill uppmätning och stämpling at flere redskap på ett och samma ställe, eller till en by eller socken, der flere redskap vid ett och samma tillfälle af honom kunna mätas och stämplas, tillkommer honom resekostnads-ersättning och arfvode, endast såsom för en resa, jemte den serskilda betalning, som han bör erhålla, då mätning och stämpling ske i hans hemvist; sker mätning och stämpling å det ställe der Landtmätare eller Justerare bor och vistas —- &c.” 2:dra momentet i 21 §. Lief af Ridderskapet och Adeln uteslutet; De uti 34 §• förekommande ord: i Riket, uteslötos; 4t §. skulle erhålla följande lydelse: ”Egare af Ätlike-fabi ik vare ej berättigad att bränvinsbränning utöfva, så vida han ej är innehafvare af jord, för hvilken en sådan rättighet honom tillkommer; hörandes i sådan händelse bränvinsbränningen verkställas i någon från Ättikefabriken af skiljd byggnad; beträdes egare af Ättike-fabrik, att hafva inom de bygg - Prat. Vlclr. den 26 Jan, 183$. 41 Helgedagar Bränvin försäljas, hvarken, af hvem det vara må, i partie eller i minut å Gäslgifvargårdar eller å andra minuteringsställen, utom till resande oeh vägfarande vid måltider; Bryter någon häremot, plikte första gången Tio Rdr, sker sådan förbrytelse andra gången eller oftare, bote förbrytaren Tjugo Rdr hvarje gång; och vare, med undantag &c.” 53 §. skulle hel och hållen utgå. Uti 54 §■ skulle orden och tillåtelse utgå.
Ehuru, såsom det sist anförda brefvet utvisar, utsigter oförmodadt öppnades för akademien att erhålla den sökta hjelpen, åtminstone beträffande angifvandet af » ordens härledningar från de äldre slägtspråken » samt bearbetandet » af de inhemska äldre språkkällorna », så försummades dock till den grad att genom ett plaumessigt ordnande af arbetet draga nytta af detta tillfälle, att det öfverlemnades åt den påtänkte, utomstående medhjelparen att sjelf finna något sätt att » förena sina forskningar med gagn för det stora fosterländska språkverket ». Naturligtvis hade det, om de vackert svarfvade orden uppvägts af motsvarande allvar, kraft och klarsynhet, bort vara akademiens sak att möjliggöra ett sådant » sätt ». Härför hade dock fordrats en genomtänkt plan, efter hvilken ett så omfattande, i vissa delar svårt, men jemväl med så mycket tidsödande och tålamods-pröfvande mekaniskt plock förenadt arbete kunnat ändamålsenligt drifvas, äfvensom medel att energiskt och utan afbrott * S&amp; Btår det i originalet.fullfölja det vidlyftiga och stora verket. Att det minst varit penningar, som fattats, torde i vårt förra häfte vara tillräckligen upplyst Till att smida, medan jernet var varmt, hade akademien så mycket mera haft anledning, som Beskow ej stod ensam i den nu omtalade värfningen. Äfven författaren af svenska språkets lagar hade sina blickar riktade åt samma håll, såsom redan följande bref af den 10 December 1850 utvisar. Rydqvist utlåter sig deri bland annat: » Jag är mer än tacksam för gåfvan af det påböljade Ulfi-lanska verket, som gör heder åt vår torftiga filologiska literatur. Af många omstäudigheter tvungen att ej för mycket förlöpa mig utom det af mig odlade fältet, det skandinaviska, för sig redan omätligt, är jag icke i tillfålle att med behörig sakkännedom uppskatta i alla enskildheter ett verk som detta, hvilket också troligen endast i Tyskland kan erhålla en sann vetenskaplig pröfning, men den sjelfständiga och sorgfålliga forskningen, det klara, skarpsinniga och flärdfria i behandlingen ligger dock för alla i dagen.
Jag hade för min del trott, att en af Revisorer angifven oordning i anseende till en förvaltning, som upptager ett penningebelopp af circa i3o,ooo R:dr, åtminstone förtjent den uppmärksamhet, att Rikets Ständer blifvit underrättade om de åtgärder, som StatsUtskottet ansett för framtiden förebygga den angifna oriktigheten. 1827 års Revisorer hafva varit särdeles olycklige uti sine slutsatser, då desse in - Den 5 Mai s f. m. inför StatsUtskoltet sällan i något fall förmått göra sig gällande, och det torde tillåtas mig, att, i anledning af StatsUtskottets yttrande rörande Revisorernes åsigt af Strömrensningsmedlens användande, få erinra, alt 1827 års Revisorer ansågo hvarken Weddö eller Åkers Canaler kunna innebegripas under den mening Rikets Ständer åsett med Strömrensningar uti de Norra Provincerne; och att skiljaktigheten i åsigt emellan StatsUtskottet och Revisorerne uppkommer af det olika sätt, hvarefter man i detta hänseende finner för godt att i anseende till Strömrensnings-föremålet draga CJ o gränsen emellan de Södra och Norra Provincerne. Slutligen tillkännagifver StatsUtskottet i anledning af hvad Revisorerne 1827 anmält och erinrat, angående 3:ne uppgifne fall, att dessa ämnen blifvit till behörig handläggning befordrade. För mig synes StatsUtskottet i detta hänseende tämmeligen godtyckligt hafva behandlat Rikets Ständer, då jag föreställer mig, att Utskottet bordt till Rikets Ständer uppgifva, hvilken den behöriga handläggning är, hvartill StatsUtskottet befordrat nämde ämnen, emedan det för Rikets Ständer alltid måste vara magtpåliggande att veta, hvilka åtgärder, som för Rikets Ständer kunna vara att vidtaga, i den händelse StatsUtskottet skulle förbisett det rätta. i5 H. i3 ig4 * Den 5 Majs f. m.
Ej må, af hvad anledning som helst, till taxeringseller pröfningskommittés handläggning, återförvisas mål, som af dessa kommittéer redan blifvit pröfvade; eller pröfnings-kommitté besväras med förklarings afgifvande, utan kunna, öfver besvär och anmärkningar i taxeringsfrågor, yttranden och förklaringar, efter omständigheter ne, infordras af kronans ombud vid pröfuings-kommiltéen, och af den enskilde, hvars rätt är i fråga. § 127. Den, som ej nöjes åt Konungens Befaliningshafvandes utslag, hvarigenom ban till böter blifvit fälld i något af de fall, som finnas uppräknade ej mindre i denna bevillningsstadga, än uti de om mantalsoch skattskrifning gällande serskilda nådiga författningar, må ega att besvära sig i Kongl. Kammar-rätten, inom eller sist å Fyrationdefemle dagen efter af Konungens Befaliningshafvandes utslag erhållen del, kommunikationsdagen oräknad, med iakttagande i öfrigt af hvad, angående böters nedsättning vid ändrings sökande, i allmänhet är föreskiifvet. Art. V. illm Uppbörd, Afkortning, Undantag oell Lindring samt Redogörelse. Om Uppbörd. § 128. Sedan taxeringssamt pröfnings-kommittéerne fulländat sina förrättningar, skola ordentliga uppbördsböcker, med deröfver författade sammandrag, af Häradsskrifvaren på landet samt uppbördsman i släderne och vid regementerne genast upprättas, och 02 Bevillnings-Ulskoltets Betänkande. M i. i Stockholm till uppbörds-kontoret, i orterne till lands-kontoren inlemnas, inom den 15 nästpaföljande Januari, för att, efter undergången granskning, påtecknas ordres till uppbörden, kontrasignerade i Stockholm af Kamcreraren vid Öfverståthållare-embelet för kronouppbördsverket, samt i orterna af Landskamereraren. § 129.
Det ken Thulin (Fatima) och hr Lemon (Scherasmin). uppgifves, att mrs Moores man, som dog 1878, Titelpartiet, som är skrifvet för tenor och förut utefterlämnade en förmögenhet af fem millioner dollars. förts af hr Strandberg, återgifves nu af fru LindMrs Bloomfield Moore tog en liflig del i kvinnoberg, men med allt erkännande åt denna framåtgå rörelsen och skref en mängd artiklar i sociala ämnen ende sångerska måste vi dock föredraga det förra under signaturen » Mrs Clara Moreton ». Hon gaf ock arrangemanget. Fröken Edström (Puck) bör med allbort mycket penningar till välgörande ändamål. ra snaraste, innan det blir för sent, bemöda sig om 1 Det är nog troligt att det finnes ett A PROPOS! flertal åldringar i vårt land, såväl kvinnor som män, hvilka kunna glädja sig åt att vara födda, icke blott samma år, utan till och med samma dag som ett bättre sångsätt. Något så grumligt och oklart, som hon härutinnan presterar, bör ej få förekomma. — Operan går för öfrigt i sin helhet mycket bra under hr Nordqvists ledning. KONGL. HOFLEVERANTÖR. FL. M. f l. utställning med GULDMEDALJ 8 1 m i L L ALLA BARMHÄRTIGA MÄNNISKOR som - * - lyssnat till mitt upprop att lämna bidrag till den olyckliga 16-åriga soldatdottern Helga Fast, som vid AVretstorps järnvägsstation mistade båda fötterna, får jag härmed frambära mitt hjärtligaste och innerligaste tack, under tillkännagifvande att de bidrag, som till mig influtit, denna dag utgöra tillsammans ej mindre än Kr. 6,836:77 uti 555 bidragsposter, och då dessa medel med förut i Örebro insamlade jämte de bidrag, delvis sådana årligen, jag ytterligare har löfte om, äro fullt tillräckliga att betrygga flickans framtid, så får jag därför härmed vördsamt anhålla, att då det tyvärr på många andra håll finnes så mycken nöd att lindra och elände att afhjälpa, offervilligheten efter detta torde gå ut öfver andra olyckliga och hjälpbehöfvande medmänniskor.
N:o t , med förslag till lag för enskilda banker. Hr Stråle, Nils Willi., uppläste följande: Gerna hade jag önskat att kunna undgå att göra antnärkntr mot H. Bancooch LagUtsktns förslag till lag för enskilda banker; men då jag väckt motion i ämnet, och Utsktn, dels utan att anföra några skäl, dels med åberopande af sådana, soln jag för min del icke kan godkänna, frångått mitt förlag, torde det vara en oeftergiflig pligt för mig att framställa de erinringar, hvartill jag tror att grundade anledntr förefinnas. Uti min motion sökte jag visa angelägenheten deraf, alt K. förordn. den 24 Januari 1824 borde upphäfvas, och en ny författning utfärdas, hvilken upptoge de stadganden uti förenämnda förordn., som man ansåge böra bibehållas, hvarjemte borde meddelas sådana förändrade föreskrifter, som omständigheterna synas påkalla. Utsktn, som erkänna, att 1824 års förordn. ännu fortfar att vara gällande, hafva tillstyrkt, ”det R. St. må, för deras del, besluta en fullständigare lagstiftning i ämnet, än den som nu finnes.” Om nu R. St. bifalla detta Utsktns tillstyrkande, är då 1824 års förordn. upphäfven eller fortfar densamma att vara gällande? Derom säga Utslita ingenting. Men då en författning, som icke upphäfves, alltid lärer böra anses gällande, och en ”fullständigare lagstiftning” endast innefattar tilllägg, meri icke ändringar uti den lag sorn finnes; så bär val slutsatsen blifva: att 1824 års förordn., äfven med antagande af Utsktns förslag, kommer att blifva lill alla delar gällande. Jemför man nu förordntn och förslaget, så finner man likväl att de innefatta ganska väsendtliga skiljaktigheter, såsom i afseende på bolagsmännens betalningsskyldighet och ansvar, liden hvarunder ränta får afdragas, och densammas belopp m. m. Att hafva 2tne på en gång gällande författningar, som äro med hvarandra i strid, det synes icke vara förenligt med en förnuftig lagstiftning.
Utskottets förslag, att de under denna hufvudtitel, enligt 1845 års riks-stat, uppförde anslag oförändrade bibehållas; hvaremot Ståndet afslog Utskottets, i sammanhang med detta förslag, tillstyrka underdåniga anhållan hos Kongl. Majit. Prut.-utdrag den 10 Februari 1848. 75 S. D. Föredrogs ånyo Stais-utskottets utlåtande N:o 38, angående reglering af utgifterne under riks-statens första hufvudtitel. Bifölls. S. D. Föredrogos och remitterades till Stats-utskottet Kongl Maj:t lill Rikets Ständer allåtne nådiga proposition och skrifvelse: l:o angående lindring i den af hemmanen å ön Hven, såsom godt görelse för dem förut åliggande arbets-skyldighet vid Uranienborgs kungsgård, utgående afgälld; samt 2:o i fråga om delaktighet i civil-statens pensions-inrättning för borgmästare i rikets städer utom Stockholm, äfvensom för koinmissionslandtmäta re. Från Vä Hofi. Borgare-ståndet. S. U. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 38, angående regleringen af utgifterna under riks-statens första hufvudtitel. Utlåtandet bifölls, äfvensom dervid fogade tabell, med godkännan de, lades till handlingarna. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 39, angående regleringen af utgifterne under riks-statens andra hufvudtitel; och härvid fattades följande beslut; 1, 2 och 5:te punkterne återremitterades; 3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13 och 15 punkterna biföllos; och 14:de punkten lades till handlingarne; äfvensom tabellen, som var vid utlåtandet fogad, blef, med godkännande af öfrige ämnen, med undantag af återremitterade delar, lagd till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Stats-utskottets utlåtanden: N:o 40, angående regleringen af utgifterna under riks-statens tredje hufvudtitel. Bifölls.
Sedan ej mindre de till ordinarie stats-regleringeu hörande inkomsternes beräkning, än ock utgifterne å Riks-stalens Hufvud-titlar blifvit af Rikets Ständer slutligen fastställda, får St a ts—Utskottet härmedelst anmäla, det Riks-stat blifvit upprättad alt gälla för innevarande och följande år, intilldess nästa stals-reglering vidtager; hemställande Utskottet, ali nämnda Riks-stat, försedd med Herr Landtmarskalkens och Herrar Talmäns underskrifter, måtte till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnas. Stockholm den 4 Mars 1858. Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Mars 1858, kl. 3 e. m. Memorial, angående öfverlemnande till Kongl. Maj:t af det nya Reglementet får Riksgäldskontor et. (R:gs Afd.) Som det af nuvarande Stats-Ulskott uppgjorda och till största delen af Rikets Ständer redan pröfvade och godkända förslag till Reglemente för Riksgälds-kontorets Bih. till R. St. Slals-Utskollels Memorial JM 297. framlida rörelse och förvaltning, synnerligast med hänsigt lill verkställigheten af de å Riksgälds-kontoret anvisade utbetalningar, innehåller åtskilliga närmare föreskrifter, än Rikets Ständers derom till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga Skrifvelser, så torde Rikets Ständer jemväl böra meddela Kongl. Maj:t kännedom om hvad sålunda blifvit i detta Reglemente stadgadt, hvadan, och då ett särskildt exemplar af meranämnde Reglemente, efter dess fastställande af Rikets Ständer, icke hinner att före Riksdagens nu förestående slut utskrifyas och till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas, Utskottet anser sig böra hemställa, att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med hvad under de sednare Riksdagarne iakttagits, måtte uppdraga åt Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, att ofördröjligen, efter Riksdagens afslutande, till Kongl.
Genom bifall till ett vid innevarande Riksdag afgifvet utlåtande rörande framstäldt förslag att skjutsersättning enligt gällande resereglemente måtte i vissa uppgifna fall tilldelas indelta arméens Ofveroch Under-befäl samt Civil-stat, hade Rikets Ständer emellertid erkänt billigheten deraf, att Staten lemnade militäre, civile och ecklesiastike tjenstemän ersättning för en del af deras resor vid förrättningar inom egne tjenstedistrikter, men då härvid förekomme, dels att genom detta beslut endast grundsatsen blifvit erkänd utan att dess praktiska tillämpning blifvit medgifven och dels att, äfven om Rikets härnäst sammanträdande Ständer tilldelade Embetsoch Tjenstemän samt betjente ersättning för en del resor i tjensten, både rättvisa och billighet kräfde, att löntagaren erhölle ersättning för de stegrade kostnaderna, som, i följd af nu ifrågakomna förhöjda skjutslega, honom tillskyndades vid öfrige tjenste-resors företagande, har motionären, enär det måste antagas att en tjenstemans löne-inkomster ej, så länge han uppfyller sina åligganden, kunna förminskas, föreslagit, att Rikets Ständer, för deras del, måtte besluta, att de Embetsoch Tjenstemän samt betjente, hvilka icke, enligt gällande författningar, äro berättigade att erhålla särskild ersättning för hvarje af dem i tjensteärenden verkställd resa, skola, efter det häst-antal dem, enligt gällande resereglemente, tillkommer, för hvarje resa i tjensteärenden, hvarför ersättning icke särskildt erhålles, af Stats-verket undfå godtgörelse för skilnaden mellan den skjutslega, som för det då varande erlades, och den, som framdeles kunde blifva påbjuden, samt att, för bestridande af dessa utbetalningar, till Kongl. Maj:ts disposition måtte ställas ett årligt förslagsanslag af 150,000 R:dr Riksmynt.