Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åter vänder jag mig om mot de lysande ögonen, som från den gamla byggnaden se ut i mörkret, och när jag ser dem, känner jag, att de draga mig till sig. Jag går in till de mina, och när jag åter sitter där inne, glömmer jag mörkret utanför, glömmer de tankar, hvilka lockat mig att åter gripa efter skuggor och sken, undrar endast öfver, hur det kan vara möjligt, att jag i ett främmande hus erfar en så oblandad hemkänsla. Och när barnen gått till ro, sitter min hustru vid pianot och sjunger. Hennes röst fyller med mjuk och varm klang hela rummet, och hennes sång väcker minnen, tankar och drömmar. Det är en gammal rysk visa: »Kära moder, sy ej på den röda sarafan». Jag minns, att jag hört, att sarafanen är en röd mössa, hvilken den ryska bondflickan bär som brud, och att sången är en dialog mellan den gamla modern och den unga dottern. »Äfven jag har dansat, älskat såsom du, nu min röst har tystnat, jag är gammal nu.» De enkla orden nå mitt öra med en förunderlig klang, jag har aldrig kunnat höra dem utan med tårade ögon. Som i en dröm minns jag de känslor, hvilka jag en gång hyst mot min hustru. Jag minns, att jag känt hat emot henne. Gåtfullt som lifvet själft synes mig detta minne. Utan att hon vet det, betraktar jag hennes gestalt, som böjer sig under sången. Jag tycker, att vi redan äro två gamla, att vi nått den dröm, hvilken Mary en gång hviskade till mig som den högsta lycka: att få åldras tillsammans. Jag tycker, att lifvet omärkligt fört oss årtionden fram, och öfver hvad som skilde oss åt för endast några månader sedan, hvilar den djupa glömskan. Men som jag sitter så och betraktar henne, slutar hon sången, vänder sig om och frågar: »Hvarför ser du på mig?» »Hur vet du, att jag sett på dig?» »Jag kände det,» svarar hon. Jag sluter ögonen och ryser af lycka, vid tanken på, att jag äger henne så helt, att min tanke, utan att veta det, fångar hennes. Och jag undrar, om hon eller jag skall draga den andra med sig i döden.
Härvid var föreslaget, att det deruti förekommande uttryck ”Frälse eller Ofrälse män” måtte förändras till ”Frälse och Ofrälse män.” Derjemte föredrogs det af Kongl. Majit 1812 gjorda förslag till förstberörde uttrycks förändrande endast till infödde Svenske män, hvilket af Ridderskapet och Adeln bifölls. 4So Den 20 ffuni 77:de §:n. Att i denna , om Kungsgårdarne m. m. skulle efter orden: ”De skola förvaltas” tilläggas och användas, ansågs icke nödigt. 2 9:de §m. Att, då indragning af Biskopsembeten torde bora bomma i fråga, denna §. syntes kunna, såsom öfverflödig, uteslutas, Åfslogs. Likaledes, efter inhämtade underrättelser om de beslut, hvaruti de öfriga Respectiva RiksStånden stannat öfver de, af ConstitutionsUt. skottet beredda, förslag, som deras rätt egentligen rörde, nemligen vid 29 §. Riksdagsordningen, ansåg sig Ridderskapet och Adeln böra j de Resp. RiksStåndens beslut till alla delar instämma; och i afseende på 5. Mom. af sistberördees §., hvaröfver Prestoch BondeStånden ännu icke yttranden aflemnat, förenade sig Ridderskapet och Adeln med BorgareStåndet deruti, att, i stället för orden och cle öfriga Stånden, hvart för sig, sine Talmän,’’ skulle sättas: ”och Borgare och Bonde-Stånden” m. m. Ut supra. Uppbröts Herrar Bänkmäns Lista till val af 3;ne Electorer, och befunnos härtill hafva blifvit utsedde.' Grefve Taubr, Gustaf Diedrick, Ryttmästare. 45 Friherre Limm, Berndt, Capitaine. 1948. Herr von Engeström, Johan Mathiast Häradshöfding.
Domstolar sammanträda så sällan, sorn nyss är nämndt ; Iwar före ock Bergs-Rådet förenade sig med Comitéens arbetande Ledamöter uti deras i delta afseende föreslagna förändring med Härads-Rätterna, till permanenta Domstolar; äfvensom uti det af dem gjorda förslag, att Lagmans-Rätterna då maga upphö' a, lie 1st den befattning sistnämnde Rätter, hvilka blott ert gång ©m året sammanträda , taga med de vid HäradsRätterna afdömda nial , visserligen förorsaka én betydlig tidsutdrägt för målens slutliga afgörande , och Lagmans Rätterna äfven synas vara öfverflödig©, sedan tiof-Rätten nu mera ej är sista instantien, utan målen derifrån kunna dragas under pröfning af Konungens Högsta Domstol, så. sorn nu utgörande 'Konungens Högsta Nämnd; hvartill kommer, att alla brottmål, de der ofta röra personers lif , ära och egendom , eller hela deras timliga välfärd, och således äro af lika och äfven större vigt, än de civila målen, likväl genast gå ifrån Härads-till Hof Rätt, utan all handläggning vid Lagmans-Rätterna. Fastän i vissa af Rikets Norra Orter , såsom mindre befolkade, Härads-Tingen, i anseende till der förekommande färre tvister och Rättegångar» icke sfi Den 5 Maj. icke vanligen hallas mera, än en gång om 3 re t* samt Harads Rätterna derstädes , såsom mindre sysselsatte, icke kunna eller behöfva blifva permanente, insåg likväl Bergs-Rådet icke något skäl deraf for bibehållandet af Lagmans-R.itterna i dessa orter, utan höll före, att Hagmans-Rät terne öfverallt i Riket borde indragas. Beträffande åter frågan om förändring i, eller fördelande af nu varandeHof-Rätter, och in-? rättande af nya Hof.Rätter uti vissa Rikets Pro* vinser , så , otn än vissa förmanet af en sådan förändring vöre att förvänta , torde den likväl icke kunna verkställas utan dera dermed förknippade olägenheter.
Genom rättigheten att utgifva sedlar, hvilka hållas uti allmänna rörelsen såsom mynt, lika med ltiksbankens sedlar, eller med andra ord, genom rättigheten att sjelfve tillverka mynt-representativer baserade till största delen på kredit, kunna de nemi. beräkna sig en vida högre afkomst än man eljest kan göra på kapitaler som utlånas, och detta utan att löpa den risk, som eljest är förbunden med att nedlägga ett kapital i en rörelse, som är underkastad konjunkturerna. Då man sålunda måste erkänna den gifna fördelen för bankerna af detta undantagsförhållande i följd af monopol eller privilegium, så kan det icke heller vara så orätt att pålägga dem äfven vissa skyldigheter. Ett sådant sätt att se sakerna, har också gjort sig gällande på många andra ställen. Det torde vara U. o. Ad. bekant, att i de Förenade Staterna i Amerika brukades lång tid att, när ett kompani fick tillstånd att stifta en sedelutgifvande bank, så förelädes detsamma såsom vilkor för åtnjutande af oktroyen dertill att bygga en eller annan mils jernväg. Då nu de Svenska Ständerna icke ålägga de sedel-utgifvande bankerna att bygga några jernvägar, så kan jag icke finna, att det ligger något så förskräckligt deri, att de få skatta litet mera än andra för den inkomst som öfverstiger en viss proc. Såsom Gr. af Ugglas anmärkt, kan det icke nekas att godtycke ligger till grund för dessa bestämmelser; men vid närmare granskning skall det finnas, att Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta, i många fall af lt. St:r utöfvas temligen godtyckligt. Eller om man ökar beskattningen på ett håll och förminskar den på ett annat, för hvilket fall som helst, om man förändrar antingen direkta beskattnings - Den 28 Mlars e. m. 529 beskattnings-grunder eller tullafgiften, är ieke detta utöfvande af den suveräna viljan ett godtycke? Man säger t. ex. visserligen, att det är en antagen princip att bevillningen skall utgå med 2^ proc., men hafva icke R. St:r i många fall frångått denna?
Det är riktigt märkvärdigt att se. – När jag tog farväl af Geijerstam, stod denne rak och trygg under det han gemytligt bjöd mig helsa på i hans hem. – Levertins hand deremot var som en vante och när han bugade sig blef ryggen alldeles kutig och rund. Det var österländskt vidrigt, detta sätt att krympa sig ned mot jorden, så att det icke var ansigtet man såg på, utan denna bågformiga rygg. – Halhet, falskhet det klack till. Är det lurande elakhet, eller hvad är det? Ola Hansson omkr. 1885. Gustaf af Geijerstam, trol. Anne Charlotte Edgren Leffler med Louise Hauch och Sonja Kovalevskis lilla dotter Sonja, f. 1879. Oscar Levertin omkr. 1885. Mitt första intryck af friherrinnan Adlersparre var skrämsel, vid det hon hoppade in om dörren, alldeles bredvid mig. Hon var så liten, så fruntimmersaktig, hon log så vänligt, på det der sättet som alltid kommer mig att rycka tillbaka, och så hade hon lockar. – Nu tycker jag att hon är snäll. På publicistklubbens sammanträde i Fredags hade fru Edgren rukit på friherrinnan och frågat om jag bodde hos henne. Man hade talat om mig och Pengar, ifrigt. ”Hon är mycket ung,” (grön) hade fru Edgren sagt. ”Ja mycket ung,” instämde Agrellskan. Det var den första lilla elakheten af dessa värda damer, som förmodligen börja vädra en medtäflerska. Det kommer väl fler elakheter efter. Mycket riktigt: jag hörde i går att de förklarat mig vara ”i saknad af all teknik”. ”Komposition saknas fullkomligt i mina arbeten.” Tackar!257 Vi kommo sent på Nya Idun. De flesta voro der redan. Jag misstänker att min vicemamma med afsigt låtit oss komma så, för att riktigt med effekt kunna framföra sitt underdjur. Hon öfverlemnade mig i sekreterarens händer. Och så haglade presentationerna öfver mig. Fruarna Edgren och Agrell kommo till. Jag placerades i förmaket midt emellan dem båda. Vin bjöds och båda damerna drucko mig välkommen. Båda voro vänliga och på det högsta älskvärda.
Riksgälds kontorets organisation samt reglering af dervarande förvaltningsbestyr och tjenstegöromål, äro lika lydande med 263, 264, 265, 266, 268, 269, 270 och 271 af nuvarande reglemente. 269 §, angående Fullmägtiges Kansli, motsvarar 272 § i 1858 års reglemente, och innefattar Rikets Ständers, genom bifall till 2:dra punkten af Stats-Utskottets Memorial JM 207, meddelade beslut i afseende på tjenstemännens antal och göromålens bestridande inom nämnde Kansli. 270 §, angående Kommissaiialet och de vid dess Expedition samt Boksluts - Stats-Utskollets Memorial JM 224. 3 och Revisions-kontoren anställde tjenstemän, motsvarar 275 i nu gällande reglemente och innehåller samma stadganden, med de tillägg i afseende på tjänstemännens inom Bokslutsoch Revisions-kontoren antal och tjenstgörings-skyldighet, som af Rikets Ständers beslut, genom bifall till 5:dje punkten i ofvanåberopade Memorial JV2 207, föranledas. 271 §, angående Ombudsmannen, och 272 §, angående vaktbetjtningen, hafva samma lydelse, som 274 och 273 §§ i 1858 års reglemente. 275 g, angående instruktionen för Riksgälds-kontorets tjenstemanna-personal och vaktbetjening, är hufvudsakligen lika lydande med nu gällande reglementes 276 §. 274 §, angående den för ofvannämnde tjenstemän och vaktbetjening bestämda aflöning, motsvarar samma reglementes 277 § och innefattar de dals under sednast förflutna och dels under innevarande riksdag, enligt Memorialet M 207, stadgade vilkor och förbehåll för de« beviljade förhöjda allöningens tillgodo njutande.
„ Utaf anslaget för en myraftappning vid Bullmarks by i Säfvar socken af samma Län, 1500 R.dr, hvaraf 600 R:dr förut utbetalts, återstoden (Dito dito) Utaf anslaget för Kyrkoch Olas-långmyrerna vid Gunniismarks hy i samma socken och Län, 1,500 R:dr, hvaraf 500 R:dr förut lyftats, återstoden (Dito dito) Utaf anslaget för utdikning’ af sjön Ökwattnet i Skellefteå socken af samma Län, 3,534 R:dr 42 sk. 8 rst., (Dito dito) „ Det till samma arbete beviljade lån (Dito dito) . „ Utaf anslaget för utdikning af Röroch Angsträsken inom Svartbyns område i Öfver Luleå socken af Norrbottens Län_, 1,400 R:dr, hvaraf hälften förut lyftats, återstoden (Dito dito) , „ Utaf anslaget för sänkning af sjön Lakaviken i Neder-Luleå socken af samma Län,' 1,000 R:dr, (Dito dito) „ Det härtill beviljade lån 2,058 R:dr 6 sk. är förut anordnadt. Utaf anslaget för uttappning af Sandby sjön i Wesslands socken af samma Län, 1,000 R:dr, hvaraf 333 R:dr 16 sk. förut lyftats, ytterligare (D:o d:o) Det härtill beviljade lån, 3,000 R:dr, är förut anordnadt. Utaf anslaget för upprensning af Slada-ån och sänkning af Barknåre eller Griggebo-sjön i Hållnäs socken af samma Län, 1,666 R:dr 32 sk., (D:o d:o) Det härtill beviljade lån, 3,333 R:dr 16 sk., är förut anordnadt. Utaf anslaget för aftappning af Stensjön och Laggarbosjön i Jönköpings Län, 1,986 R:dr 14 sk. 8 rst., hvaraf 600 R:dr förut lyfta Is, återstoden (42 § 7 mom.)
Af ganska vådelig beskaffenhet för det allmänna förtroendet, anser jag det af de förenade Utskotten fattade beslut vara, att tillstyrka det må Riksgälds Comoiret, för att betacka de utgifter till Canaiera fullbordande ro. rn., sorn ej genom Banquens inkomster kunna fyllas, utfärda Obligationer med 3 procent ränta, att infrias vid anfordran. StatsObligationer med 5 procents ränta, och bestämd afbetalning på arnortissernent sig grundande, skulle jag anse tjenligare, och mera öfverensstämmande med den af de förenad# Bancu Utilotteti Bttäniandtn. 389 Utskotten i Betänkandet yttrade fasta föresats att skilja Banquen från Statsverket, da deremot det synes vara en uppenbar motsägelse, att ett nytt Creditiv pä Banquen skall lemnäs Riksgälds-Gontoiret för det möjliga hehofvet af Mynt till infriandet af desse sä kallade Stats Obligationer. En half million är ansedd tillräcklig och föreslagen till detta behof, men som dock är vida för knapt mot de efter calculer sig visande brister; och jag kan och bur ej dö'ja den öfvertygelsen, att örn Betänkandet i förenämnde delar vinner Rikets Höglofl. Siände's bifall, det allmänna skall hysa denna billiga farhäga, att äfven kommande Ständer kunna förminska Banquens tillgängar, genom afskrifningar, och hvaraf bluen följd, att Gäldenärernes belägenhet blifver vida vädeligare, än örn Rikets Ständer, genotn helgd för Företrädares beslut, gäfva fordringsegare hopp otn att, i en ehuru» aflägsen framtid, återfå sina fordringar, om ej förbättrade, åtminstone ej försämrade. Uti detta yttrande förklarade Herr Brukspatronen Bjuhr sig instämma. 6:0 Af Herr Borgmästaren Montan. Under en tid då Riket njuter fred och lugn, samt har öfverflöd af egne producerade förnödenhetsvaror, och då ingen Rämeskuld belastar Statsverket, har jag ansett högst betänkligt att genom Stats Obligationer upptaga Lån, hvilka af efterkommande skola betalas.
Proposi ion, N.o 3j. 9 Af den beiältelse, S raphimer-ordens-gillet den 19 sistlidne A pi il a fgifvit, angående förhållandet med hospitalsfondens inkomster och utgifter för år 1845, har Kongl. Majit inhemtat, att inkomsterna för året uppgått till 151,350 R:dr 15 sk. 3 r:st., och ali de vanliga utgifterna för samma år utgjort 124,728 R:dr 28 sk. 1 r:st. banko, samt att följukteligen ett öfverskott uppkommit af 26,621 R:dr 35 sk. 2 r:st., som dock blifvit användt till nybyggnader och reparationer, hvilka nu äro fullbordade. Det sålunda inträffade ovanliga för hållandet, att berörda år inkomsterna lill så betydligt belopp öf verstig i t hospitalsfondens utgifter, har tillkommit deraf, att markegångsprisen å spanmålen, som utgör hospitalsfondens hufvudsakligaste inkomst, då varit mer än vanligt höga. Enär likväl, under den föiflutna tiden, markegångsprisen varit i deri, rrtån olika, det ena året mot det andra, att exempelvis för år 1844, hosp:- talens inkomst af försålda 9,221 tunnor 16 kappar spanmål blifvit 24,578 R:dr 9 sk. 8 rist. banko lägre, än den var år 1842; och då härtill kommer, att personalen vid hospitalen årligen tilltagit, och på ett enda år eller 1845 ökats med icke mindre än fyratio dårar, samt då ytterligare förbättringar vid hospitalen och i följd deraf, nya omkostnader icke kunna undvikas, har Seraphimerordens-gillet befarat, det tillfällen kunna inträffa, då hospitalsfondens inkomster icke förmå betäcka dess utgifter. Denna bospitals-fondens ställning har föraniedt Seraphimer-ordens-gillet att fästa Kongl.
Jag får derföre äran nu i korthet anmäla dessa anmärk n:r och anhålla, att desamma måtte bifogas den i går af H. R. o. Ad. beslutna återremiss af berörde förslag. Till besvarande af min motion ang:de den s. k. lönebevillningens upphörande, liar Utsk. endast anfört, alt embetsoch tjenstemän icke kunna undgå att bidraga till statsbehofvens fyllande. Skall denna besynnerliga beskattning äfven framgent fortfara, torde dock något annat skäl dertill böra uppsökas, än det nu uppgifna åliggandet för dem, som åt det allmännas tjenst skola egna hela sin verksamhet och all sin förmåga, alt dessutom, såsom bidrag till Statens utgifter, återställa en viss andel af hvad de utaf densamma erhållit. — I stället för de uti 4 §‘n af nu gällande bevilln förordn. begagnade orden ”värdet af fria husrum i städerna,” förekommer i Utsk:s förslag följande uttryck: ”värdet af fria ”husrum så väl i Kronans som andra publika byggnader i ’’städerna.” Genom denna ordalydelse äro, bland andra, alla kamererare, bokhållare, syssloman, m. fl., som hafva fria boningsrum i hus, tillhöriga fromma stiftelser samt andra med särskilda tjenstemän försedda inrättningar, befriade från utgörandet af bevillnings erläggande för sina boställsrum. Detta har dock förmodligen ej varit Utsk:s afsigt. — Ehuru redaetionen af bevilln.förordn. är högst bristfällig, torde likväl en fullkomlig omarbetning af densamma vara betänk - Den 3o Maje m. 48i lig, i anseende till den olika tolkning, sorn i sådant fall möjligtvis kunde i vissa taxerings-districter gifvas åt de förändrade före sk i ift< rna. Men, under antagande af detta skäl lill kristfällighelernas och de oegenlliga samt ofta föga samsmanhängande föreskrifternas oförändrade qvarstående i föret gällande stadganden, synes i allt fall någon omtanka samt något afseende på språk och mening böra iakttagas vid alldeles nya eller förändrade föreskrifters redigerande.
Detta kan vara ganska sannt, men med det tillägg, att hans förslag innehåller vida mera än hvad R.St:r då beslöto, ty då bestämdes icke huruvida vägen skulle gå norr eller söder om Mälaren, utan endast att den skulle utgå från Götheborg och genom Nerike fortsättas till Stockholm. Gr. von Platen, Baltzar: Jag skulle icke hafva besvärat med något anförande, om ej den siste talaren yttrat, att han önskade den södra banan. Jag delar äfven denna önskan, men anser dock den propos., som Frih. Sprengtporten och Tersmeden vilja hafva framställd, fullt tillfredsställande för mig. Jag tror att det låter sig mycket väl göra att draga jernvägen söder om Mälaren och likväl till Orebro, och jag har således ingenting emot att sådant beslutas. Gr. Ij ager bjelke: Plvad den siste värde talaren yttrat, kan visserligen ega sin rigtighet så, som han upfattat förslaget, likväl bör han då äfven visa, huru man skulle kunna sammanbinda Götheborg med Hufvudstaden genom en bana söder om Mälaren, såvida Örebro kommer att såsom mellanliggande punkt af densamma beröras. Hr Lefrén: Jag hemställer om icke den ändring bör ske i förslaget till kontrapropos., att man nämner särskildt, att vägen från Götheborg till Örebro skall gå öfver Hallsberg. Det är hvad StatsUtsk:s majoritet föreslagit, Härom äro ju äfven alla ense, och något beslut om vägen norr eller söder om Mälaren blir ej dergenom fattadt. Dan 9 Juni e. m. Gr. von Platen: Jag liar begärt ordet, då man vädjat till mig, för att förklara, det jag icke kan finna mig öfvertygad at hvad Gr. Lagerbjelke anfört. Jag för min del har ingenting emot ett sådant bestämmande som den siste talaren yrkat. Jag har sagt, och jag har rätt att blifva trodd på mina ord, att jag upriktigt önskar jernvägens dragande söder om Mälaren. Men för att icke alltför många förslag måtte framläggas, har jag ansett lämpligt att förena mig om den propos., som i detta syfte blifvit begärd, och som jag icke kan finna behöfver utgöra något hinder för att sedan bygga den södra vägen. Gr. Sparre:
Skrifv. i ämnet till Stats-vtsk. öfverlemnas. lahell-Oommissionens till Handelsoob Rinanee-Rxpeditionen ingifne Skrifvelse af den 6 Kpril sistlidet är, deruti, med anledning af Lommissionens Secreterares, uti dikogadt Nemorial gjorda, framställning, dels om de olägenheter ocb enskilde uppoffringar, som tillskyndas honom derigenom att kan, i saknad af serskildt arbetsrum oek ak tjenlig plats till förvarande ak Vabell-Verkots nu mera till betydligt antal uppgående handlingar, varit nödsakad att dertill upplåta egna rum oeb vid hvarje kittning medföra Verkets Krcbiv, dels angående nödvändigheten kör Vabell-Verkots bi behållande uti dess nu varande skick, ak en n^ oeb serdeles hvad Secreterare» beträffar, med billigheten oeb arbetets omfattning mora öfverensstämmande reglering ak labell-Verkets Kklönings-Stat, kommissionen i underdånighet föreslagit: 1:o att 200 R:dr mätte anvisas för att, jemte 50 R:dr, som hittills utgätt ak Vabell-tlommissionons expons-medel, ärligen oeb krän sistlidet ars början, af Secreterare» användas till anskaffande ak passande Krcbivoch Krbets-rum; 2:o att Secreterare», med afseende ä mödan oeb ansvaret vid bans befattning, mä örkälla lika lön med flontors-Lbefer i LoIIegierno, eller 1,200 R:dr, dock utan »agot derunder inbegripet Spanmäls-anslag; 3:o att lönen tor Revisorn mä ökas till 500 Rdr, äfvenledes utan serskildt Spanmäls-anslag; 4:o att ärliga arfvode» för en 6anrlist ock en Kammarskrifvare till belopp ak 150 k:dr ät hvardera mä till kommissionens disposition bvstäs; 5:o att arkvodet till Kammardrängon mä bestämmas till 100 R:dr, som nära motsvarar hvad kan hittills med Spannmälskörböjningen ätnjutit; ock 6:o att anslaget till Rxpenee-medol mä ökas krän 480 till 500 R:dr. 37 vä det lordällande, som dittills egt rum, att ladell-tlommissionens 8eoroteraro i dess ensdilda doning upplätit lägondeter till förvarande af tlommissionens dandlingar ood till begagnande vid Oommissionens sessioner, somt att således Vordots idrodiv vid dvar^e tor 8eoret6raren inträffad flottning mäst al donom medföras, sä m^odot minrlre borde eller dunde tor framtiden fortfara, som dadell-Verdets dandlingar, dvilda i senare tiller gansda betydligt ödats, nu mera erfordra ett större utrymme, ood kommissionens nu varande 8eeretorar6, dvars didedällande vore tor "labell-Verdet al synnerlig vigt, fördlarat sig iedo dunna med denna sin befattning vidare fortfara, med mindro, än att arbetsrum för donom, ^jemto rum för sjelfva ^redivot anvisas; alitsa oed enär tor detta ändamål nagra tjenliga lägondeter i dronans dus i dutvudstaden för närvarande iedo dnnas att upplåta,
Vid öfvervägande af den häruti gjorda framställning, att i stället för Rote-Båtsmännen i de Norrländska Provinserna, ett lika antal kunde antagas på värfvad fot, och förläggas i Carlscrona, Carlshamn eller andra passande Sjöstäder, till tjenstgöring, samt Båtsmans Rotarne deremot få erlägga en lämplig årlig afgift , hafva Utskotten funnit, att denna förändring skulle föranleda till en ganska betydlig utgift för Stats Verket, när Båtsmans-Rotarne icke kunde betungas med n sä dryg vacance-afgift, som svarade emot kostnaden till anvärfning, beklädnad och underhåll m. in. för det af Long berg - Sen 2 o Juli. 1951 berg Uppgifna antal af 662 Båtsman, som i Gefleborgsoch VesterNorrlands Län skola finnas ; hvarförutan antingen de Städer, der detta värfvade Båtsmansskap, efter Longbergs Förslag, skulle förläggas, komne att -vidkännas ett drygt Inqvarteringsbesvär, eller ock, om dessa Stader genom Privilegier eller Författningar äro från Inqvarterings utgöiande befriade , Kronan belastas med en ökad utgift till Inqvarteringens bestridande för denna värfvade Troupp. Utskotten anse sig, af sådana skäl, icke kunna tillstyrka någon åtgärd, som skulle leda till bifall å Longbergs förslag. Hvilket dock vördsamt underställes Riksens Högiofl. Ständers bepröfvande. Stockholm den 15 Juli 1815. På Högh Ridd. och Adelns Ledamöters vägnar Carl de Geer. Albr. Lantingshausen. På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar C. v. Rosenstein. And. Fredin. På Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar Carl Fr. Landberg. And. Fredin. På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. JSils Mänsson. G. Tunelius, Riksén? *9!S« Den so juli. tjpfjläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. aén io julf© Högvörd. Prest-Ståndet den 20 ___ Vällofl.