Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Commerce-Collegium i Nåder tillkänna, att Kongl. Majrt, sorn ansett det vara en följd af Canal-Bolagets ingångne ansvarighet för återbetalningen af så väl det mechaniska verkstaden förut beviljade lån, sora det nu sökte ytterligare lånebiträdet, att hvad dertill vid förfallotiderne erfordrades, roen icke afBolagets gemensamma disponibla tillgångar kunde godtgöras, borde på samtlige Actie-egarne, i förhållande till actiernes antal, fördelas, velat, för att i möjligaste måtto bidraga till fullbordande af ifrågavarande allmänt nyttiga anläggning, för detta ändamål i Nåder bevilja Canal-Bolaget ett ytterligare låne-understöd af 5o,ooo R:dr, att, så snart och i den mon medel inflyta, utgå af den till understöd för nya anläggningar i fabriksoch slöjdeväg å Manufaclur-Disconlfonden afsatte summa, emot enahanda återbetalnings - 4 Siats-Utskottets Utlåtande JV.o 168, skyldighet och ränta, sorn för det förra lånet blifvit bestämd, samt under vilkor, dels att Directiönen, på Bolagets vägnar, å lånesumman afgåfve sin förbindelse, och dels alt, på sätt Bolaget beslutit, Canal-inkomsterne från och med i8?.5 till och med 1828 odeladt till verkstadens fullkomnande användes. Och anvisade Kongl. Majrt äfvenledes räntan för detta senare låu på o:de Hufvud-Titeln. Vid den granskning af de under Kongl. Commerce-Collegii förvaltning stående fonder och medel, som af Ptikets Ständers år 1827 församlade Revisorer verkställdes, anmärkte Revisorerne, i alseende på det första Götha Canal-Bolag beviljade lån, att, då Bolaget redan stöde i betydlig skuld till Staten, Bolagets autorisalion för
N:o 247, I fråga om utbyte af 2:ne Indelningar vid Kongl. LifRegementet. N*.o 247, Om Lönetillökning för 13 Subalterne Officerare vid Skånska Dragon-Rege. mentet. Trot. Utdr. d. 5 Junii 1823. 4SS N:o 249, Om Inqvarteringspenningar till VarfsStaterne vid ÖrlogiFlottan i Carlskrona 6amt Arméens Flottas Escadrer|i Stockholm och Götheborg. N:o 250, Om förbättring i aflöningen för Indelade Arméens Befäl och i synnerhet vid Vestgötha Regemente. N:o 251, Angående Inqvarteringen för Ven* des Artilleri Regemente. * N:o 252, Om reglering till förbättring i L5- nevilkoren för Befälet vid indelade Armeen. N:o 253, I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, rörande indelade Infanteri-Regementernas beklädnad. Frän Vällofl. BorgareSt ändet. S. D. ConstitutionsUtskottets nedannämnda Memorial föredrogos å nyo ; N:o z6, Med förslag till en rättelse af inledningen till nu gällande Tryckfrihets* förordning. 424 Vrot. Vt dr. d. 5 Juli! 1823. N:o 27, Med föreslående af ett tillagg i 65 §. Riksdagsordningen: - N:o 30, Med förslag till jemkad ny redaction af 37 §. RegeringsFormen. Och blefvo dessa Förslag antagna, att enligt 56 §. RegeringsFormen, hvila såsom Riksens Ständers Utlåtande till nästa Riksdag. S. D. Bifölls, vid förnyad föredragning, ConstitutionsUtskottets Memorial N:o 31, med hemställning om en underdånig anmälan i afseende på innehållet af 8 Mom. 4’ §.
Då den skuld till enskilde, som dels redan år vid Alnarps Institut åsamkad, dels förutsåttes under löpande året till midfastan 1866 vidare uppkomma, utgörande i jemnadt tal 50,000 R:dr, till väsendtlig del synes hafva varit föranledd deraf, att vid Institutets första ordnande det behöfliga anslagsbeloppet nedsattes med 25,000 R:dr, samt Institutets kapital-förmögenhet blifvit i jemnbredd med den löpande skulden under tiden till motsvarigt värde förökad, anser jag mig böra i underdånighet hemställa om vidtagande af sådan åtgärd, att det för Institutet menliga och för Direktionens verksamhet förlamande förhållandet af en fortfarande skuldsättning måtte upphöra och vågar derföre i underdånighet tillstyrka framställning till Rikets Ständer om anvisande för detta ändamål för en gång af 50,000 R:dr. Behofvet af ökadt årsanslag och af särskilda medel till Ekonomi-byggnaders uppförande vid Institutet synes ock vara ådagalagdt och jag förordar derföre i underdånighet att, då tillgångar nu icke torde medgifva samtidigt anvisande af de äskade bidragen, jemväl till ångtröskverk och till ordnande af en agrikultur-kemisk Försöksanstalt, hvars snara inrättande vid Alnarp eljest visserligen skulle varit önskvårdt, Eders Kongl. Maj:t måtte föreslå Rikets Ständer att öka det på ordinarie stat uppförda årsanslaget med 14,000 R:dr, hvaruti ingår jemväl det belopp, som svarar emot det vid förra riksdagen beviljade 6,000 R:dr om året, samt derjemte till ekonomi-byggnaders uppförande, hufvudsakligen efter den plan, som blifvit af Styrelsen framlagd, bevilja den beräknade kostnadssumman 100,000 R:dr, deraf dock under år 1867 icke borde utgå mer ån hälften 50,000 R:dr, hvarförutan framställning nu till Rikets Ständer torde ske om bibehållande af de redan vid förra riksdagen å Riksgålds-kontoret anvisade 7,500 R:dr såsom bidrag för tillbyggnad af Lomma församlings kyrka.
Denna ort har från äldsta tider tillbaka haft en ganska betydlig beröring i handelsväg med den öster derom liggande kusttrakten både inom Wester-Norrlands och Westerbottens län, men den hufvudsakligaste beröringen måste dock naturligen ega rum med kustlandet inom sistnämnda län, dit Åsele Lappmark i administrativt hänseende hörer. För underlättnad af denna beröring har också ett vägsystem blifvit uppgjordt, afseende att underlätta trafiken mellan Umeå, residensstaden i Westerbottens län, och i sådant hänseende har redan väganläggning blifvit påbörjad ifrån Umeå till Öreträsk, afseende att fortsättas derifrån till Fredrika kyrka och vidare till Åsele, för fortsättning af hvilken väg också Kongl. Maj:t i Sin nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, föreslagit ett anslag af 20,000 R:dr Riksmynt. Af lika stor vigt är äfven tvänne andra vägar, nemligen från Åsele till Dorothea kyrka samt en annan från Åsele till Wilhelmina kyrka, i kostnad beräknade, den förra till 61,000 och den sednai-e till 66,950 R:dr, allt Riksmynt, Af dessa vägar, hvilka faktiskt beggedera äro af oundgänglig vigt för orten, har också Kongl. Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader i sitt generalförslag upptagit den mellan Åsele och Wilhelmina i första rummet bland de nödvändigaste vägauläggningarne, med förordande af ett anslag, stort 50,000 R:dr R:mt, hvilket, då orten åtagit sig att ansvara för resten, är tillräckligt; äfvensom samma generalförslag i andra klassen upptager vägen mellan Åsele och Dorothea med ett föreslaget bidrag af 40,000 R:dr. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 289. 421 Åberopande sålunda nyssnämnda generalförslag med dervid fogade handlingar, som lära blifva till Höglofliga Stats-Utskottet öfverlemnade, vågar jag vördsamt hemställa, det behagade Rikets Ständer under de förbehåll, som kunna linnas lämpliga, till en början bevilja för anläggning af väg mellan Åsele och Wilhelmina ett anslag af 50,000 R:dr R:mt.
— 179 - Mortalitetsprocenten 30,6. Medeltal per dag inom Barnhuset 58,5. Medeltiden af hvarje barns vistande inom Barnhuset 170,8. Dessutom hafva utom Barnhuset, dels i hufvudstaden, dels i landsorten, på Barnhusets bekostnad underhållits 2,491 barn. Af dessa hafva under årets lopp blifvit utlemnade 572, hvaraf 183 blifvit utackorderade inom hufvudstaden, 320 inom de närmast belägna stiften och 69 i afiägsnare landsorter. § 2. Ofver Barnhusets förvaltning och ekonomiska ställning under revisionsåret har dess Direktion afgifvit särskild underdånig berättelse, hvarutur Revisorerne ansett sig böra meddela följande: Inkomsterna för året hafva utgjort 252,900: 76. och utgifterna 205,893: 69. hvadan uppkommit ett öfverskott af. 47,007: 7. Om från detta öfverskott afräknas en Barnhuset under året tillfallen donation af 3,000 R:dr, uppgår detsamma till nära 27,000 R:drs högre belopp än det år 1861 erhållna, hvilket fördelaktiga resultat hufvudsakligen grundar sig derpå, att de inrättningen från Stockholms Förmyndare-kammare tillfallande s. k. »öfverskottsmedel», hvaraf under år 1861 icke någon inkomst kom Barnhuset tillhanda, deremot under år 1862 uppgått till det ansenliga beloppet af 20,881 R:dr 84 öre. På sätt under föregående år egt rum, har ofvannämnda öfverskott, med undantag af donationsmedlen, blifvit lagdt till den särskildt bokförda byggnadsoch reservfonden, som sålunda ökats från 185,495: 58. till 229,502: 65. Inrättningens fond för inlösta barn har under året tillväxt från 262,863: 59. till 276,000: 38. § 3.
Hvad åter truppens angår, så förhåller sig dermed sålunda: att vid de indelle trupperne är manskapet, relatift till dess tjenstgöring, ganska högt aflönadt; ja till och med så högt att icke sällan roleknekten eller ryttaren befinner sig i villa bättre ekonomisk ställning än dess rotehållare. Hvad den värfvade soldaten äter angår, kan man nära nog betrakta honom uteslutande såsom ett entreprenad-föremål. Dåligt aflönad medan han tjenar, är han utan annan framtid än den han, utsläpad och förstörd, med 8 rahr om året kan förskaffa sig. Under öfvervägande af allt hvad här ofvan om aflöningen blifvit anfördt, har jag trott mig finna giltiga skäl till de förändringar förslaget innehåller, nemi. successiv indragning af indelta arméens boställen och deras utarrendering för kronans räkning; en efter billiga grunder bestämd årlig lön för hvar och en af så väl befäl som underbefäl, hvilken under alla förhållanden oafkortad åtnjutes; serskildte, oberäknadt lönen, tillgodokommande tjenstgöringspenningar under all slags tjenstgöring; serskild aflönings-tillökning under kommenderingar utom brigadens stånd; skjutsoch traktamentsersättning under embetsresor samt slutligen serskild aflöningstillökning för värfvadt manskap i följd af förlängd tjenstetid. Innan jag lemnar aflöningsförhållandena, har jag ansett det vara på sitt ställe, att yttra några ord om den bevillningen å lönerne, begrafningshjelp oeh J'u/lnia/cts-/ösen, som arméens befäl för det närvar, får vidkännas.
Indirekt skatt är den som icke alla år, på vissa tider, träffar den skattdragande, utan är af ari att bero af hvars och ens frivilliga behof af det beskattade. Af denna art är Charta-afgiften, som vi redan äro bekanta med, ehuru den icke i Sverige erhållit den fulländning som i andra, med beskattnings-theoien mera bevandrade, och erfarna länder. Det är på denna grund jag vågat här föreslå mina åsigter i ämnet — men som jag icke vill med npläsning deraf falla R. o. Ad. besvärlig, anhåller jag vördsamt att få detta mitt förslag remilteradt till Bevilln.Utsk. Efter min beräkning blir det på denna väg icke svårt att finna utvägar att bestrida de af mig för kort stund sedan föreslagna nya Statens kostnader. Om Charta. Charta är den stämpel, som åsättes handlingar af olika art för att dels gifva dem en laglighet som utesluter allt tvifvel om dess äkthet, dels innebär den lindriga beskattning Staten vill upbära af hvad som charteras. Denna charta kan åsättas lågt och skall likväl blifva ymnig för skattkammaren igenom dess mängd — men den oafvisliga principen bör vara, att ingen handling som bör charteras, må af domare eller Executor anses giltig derest den icke är skrifven på charteradt papper. Jag indelar chartering uti: l:o Juridisk charta: omfattande alla handlingar som lill Domstol Den 29 December. 213 ingifvas eller derifrån utlösas, med undantag af dem, som tillhöra criminella mål, eller tillhöra inrättningar ad pios usus, eller den klass af fattige, som icke förmår erlägga chartseafgiften. Härvid bör gälla som oafvislig regel, att all handling bör vara skrifven på eharteradt papper, dock så, alt der handlingen erfordrar flere ark, endast det första behöfver charta: hvilken regel, till förekommande af repetition, blir lika gällande för alla slag af ehartor, hörande lill andra kathegorier.
D° wi s r n.rwa:ande ar-: snstelkatte, Ned d.m brydsamma kragan, hu. man st II fä Papp.r iörwand» ladt kil Silfwer, och wi äfwen i den -vägen, L» Hemliga Utstokret fakt emotl ga, såsom wederman af dest alfwarliga bemövsndie, under n t-d al Nio wrckors .rb°»e, en plan,-som lofwar ost mösiizhrren af en chvar och hastig re»!itakion; stZrmodar ;ag föremålet af Risderstapets oc!) Adelns Lemsnsamma bostan w ra, or denfarv» ma, lii dch-äm-E§ of Kongl. Ma/:rL höga afug - -MM» . Lär rer, Landets Välgång sch framtids bestånd, äfwen mäv tt b! i små den säkraste Til följe af Hemliga Utskottets Betavkande, a»tLZes til grund för denna Mynt-förändring: 1:0 En oundtvikelig Nationens upoffring af 4 ^ millioner Riksdaler Lpecie til ksrlifation» konä för G:delar af LreckirSedel-stocken, som til e« början och pa en gäng skulle komina at inlösas, och 2:0 L-m^asnr ObliZarioner, förfallna om ls ar, at dermed inlösa den återstående -Adelén. Dä fag som hastigast förbigär denna sednare Re,I«» sgrionr-msrkoä, fruktar jag, at det onda, man dermed welat undwika, icke detzmindre torde äterfalla pä oh oH ge sb^eulLnrsr och winglare lu^t til et nytt ockrands med Sedlar, som ifrän Orsclir-Sedlar blifwit msrsmsrxrkoksraäs til Lsneo-Loursnr med ^:delS cisv»in« tion.
Under 18:de seklet visar det sig åter stigande, emedan folkökning och industri då framgingo fortare än bearbetningen af de ädla bergverken. Hade man ej under tiden med papper till betydlig del ersatt silfver och guld, skulle nämnde stigande otvifvelaktig! visat sig mycket betydligare, och är det troligt, att de civiliserade folkens i flera verldsdelar med raska steg fortgående förökning skulle hafva verkat till fortsättning af stegringen, derest ej de nya guldgrufvorna blifvit upptäckte. För att nu kunna grunda en aning om, huruvida denna upptäckt skall verka blott ett återhåll i stegringen af silfvervärdet eller en nedsättning deraf, bör man ihågkomma, att ett föränderligt för - Kongl. ilaj:ts Nåd. Skrifvelse. N:o 10. lii hållande I de särskilda värdena af silfver och guld äger rum, och att guldökningen hufvudsakligen kommer att verka nedsättning af det sednare, hvilket vid medeltidens slut var 10 ä 12 och sedan stigit till 15 å 16 gånger det förstnämnda. Om sålunda guldet skulle åter nedgå till att endast vara värdt 10 gånger sin vigt i silfver, men det oaktadt värdet af hela del omlöpande guldbeloppet genom ökad mängd erhålla ett högre värde, så komme sådant utan tvifvel, i den mån guld såsom mynt ersätter silfver, att verka till nedsättning af det sednares värde, men det är hvarken omöjligt eller osannolikt, alt full motvigt häremot under tiden skulle uppkomma, genom det ökade behof af silfvermynt, som förorsakats af mera utbredd civilisation samt tilltagande industri och folkmängd. Någon synnerlig anledning torde således ej vara för hand att oroa sig öfver en förestående rubbning i silfvervärde!, men del kan vara nyttigt att komma ihåg, att della ingalunda är absolut oföränderligt, ulan, såsom nästan allt annat här på jorden, beroende af stora händelsers inverkan, hvilken ofullkomlighet dock ej hindrar att bland alla varor silfver är den, som närmast uppfyller ändamålet att erhålla eli mynt med stadgadt värde.
Fullmäktige af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden skola, för upplysningars afgifvande, vara tillstädes, då fullmakterna för Riksdagsmän af det Stånd, som de tillhöra, granskas af Justitie—Statsrninistern eller den person, Konungen i hans ställe förordnat (21 § Riksdags-ordningen). § 240. Derest, före nästa riksdags början, någon af de utaf Ridderskapet och Adeln utsedde Direktörer eller Suppleanter vid Lönekontoren i landsorterna skulle med döden afgå eller sättas ur stånd alt detta uppdrag bestrida, böra Fullmäktige för nämnde Stånd, tillika med Ståndets Fullmäktige i Banken samt Riddarhus-direktionen, genast efter erhållen underrättelse härom, gå i författning om nytt val i den afgångne Suppleantens ställe. Likaledes skall, efter skedd anmälan om dylik ledighet bland de af Borgare-Ståndet valde Direktörer eller Suppleanter vid Lånekontoren, Stals-Ulskollets Memorial, M 578. 15 den lediga platsen tillsättas genom val af samma Stånds Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret, dervid ordet föres af den främste bland Ståndets Fullmäktige i förstnämnde verk. Skulle åter någon af de, i och för granskningen af Lånekontorens räkenskaper, utaf Riks-Stånden valde Revisorer eller deras Suppleanter, mellan riksdagarne, med döden afgå eller vara lagligen hindrad att detta uppdrag utöfva, böra, så vida icke vederbörande Riks-Slånd annorlunda förordnat, Ståndets Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret, genom omröstning per capita, annan Revisor eller Suppleant utse. Angående betjeningen vid Riksgälds-kontoret. % 241.
- Ridderskapet och Adeln täcktes häraf in-^ Den i5 Maji e. m. flämta, alt Kongl. Maj:ts nådiga afsigt år, att frå gan må upplagas vid denna Riksdag, och beslutet derom, i händelse publiciteten bifalles, i RiddarhusOrdningen införas. Till besvarande af det inkast jag deremot hört göras, att nemligen saken ej till Riksens Ständer inkommit på något i Grundlagen föreskrifvet sått, hvaraf skulle följa, att den ej kunde upptagas, får jag blott åberopa 56 § Riksdagsordningen. I grund af den samma', kan Ridderskapet och Adeln visserligen af Kongl. JVlaj.ts Nådiga skrifvelse hämta tillräcklig anledning att remittera ärendet till Utskott, och sedan ämnet derifrån beredt återkommit, upptaga frågan till öfverläggning och afgörande. Hälst sorn de Ledamöter, hvilka nu bestämdt väckt motioner om offentlighet vid Riksens Ständers öfverlåggningar, efter min tanka, otvifvelaktig! åro berättigade, att, i anledning af oftanåmnde Nådiga skrifvelse, den framställa. För min del år jag således af den öfvertygelse, att frågan bör upptagas och remitteras, och tror, att remissen lämpligast torde kunna ske till Lagutskottet, i afseende på stiftandet af en lag, för verkställigheten af det beslut Riksens Ständer i förevarande ämne kunna fatta; Ridderskapet och Adeln dock förbehållet, att i Riddar husOrdningen införa de särskilta reglementariska föreskrifter, som Ridderskapet och Adeln kunde linna för sig enskildt lämplige, emedan något Riksens Ständers gemensamma Utskott, ej synes tlermed böra sig befatta. Ben 23 Maji e, m, Remissen till Lagutskottet torde derföre kunna beviljas nu, hvarjemte jag får hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga uppskjuta remissen till RiddarhusUtskotfet, intill dess LagUtskottets Betänkande inkommit. Friherre Cederjtröm: Sedan Herr
Regeringens åtgärd i detta afseende, som, utan minsta kännedom om verkets ställning, dertill lemnat sitt tillstyrkande; anser jag mig, som förut hos R. o. Ad. väckt motion i samma ämne, och såsom opartisk i frågan, då jag hvarken varit ellet är delägare i detta verk, men afen alldeles motsatt mening, till vederläggning af hvad Hr Hjerta sålunda anfört endast böra anmärka, att, enligt K. M:s nåd. bref af den 24 Mars i832, directionen för Höganäs stenkolsverk till K. M. årligen aflemna r en fullständig redogörelse om verkets ställning och hushållning, om de produeter, som derifrån årligen utgå, samt io8 Den S April f. ra. om de högst betydliga uppoffringar, som af enskilde medborgare mast göras, för att bringa verket i dess närvar, skick, och alt det är på denna speciella kännedom örn alla förhållanden, som K. M. torde hafva grundat sin till R. St. nu gjorda framställning. Jag får äfven fasta uppmärksamheten derpå, att det var R. St., som vid i8a3 års riksdag uppmanade nuvar. bolag att ingå i detta stora och för hela landet nyttiga företag, hvilket då var beräknadt att kosta 200,000 rtdr, men hvilken kostnad, för att kunna fullgöra R. St;s beslut och de dervid lemnade föreskrifter, likväl uppgått till den i vårt land lie tyd liga summan af 617,000 r:dr, hvilket, utom förlusten af räntan å det nedlagda capitalet eller någon inkomst för actie-ägarne, bragt bolaget i en betydlig skuldsättning; och då härtill kommer, dels att försäljnings-priset å de inhemska stenkolen N;o 1 , vid förenämnda tid var 14 r:dr btco per tunna, samt införsel-tullen för de Engelska 18 sk;r per tunna, dels ock att, genom den starka import af Engelska stenkol, som sedan ägt rum, priset å de inhemska kolen fallit till 1 rtdr, föreslår man likväl 1111, att tullen å främmande stenkol skall nedsättas från 16 till endast 4 sk. per tunna.
Begärdes på bordet. Uplästes en af Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates, inlemnad sålydaude moiion: Då Lagmansoch Kämners-R:ne, till följd af Kongl. Förordn. d. 18 April 1849, indrogos, skedde det för att i någon mån uti lagskipningen afhjelpa den långsamhet, hvaröfver klagan länge blifvit förd. Dessa domstolars indragning förorsakade dock en så betydlig tillökning i HofR:nes göromål, att en väsendtlig ombildning af HofR:he visat sig vara nödig så vida icke motsatsen skulle upstä af hvad som med Lagmansoch KämnefsRmes inrättning åsyftades. Inseende behofvet af HofR:nes ombildning beslöto 1851 års R. St. dels att HofR:ne borde arbeta pä flere divisioner än förut, dels ock att HofRmes ledamöter borde erhålla skälig förbättring i sina löner. R. St. ansågo jemväl, att behof af ytterligare tjenstemän blefve en följd deraf att HofRmes divisioner ökades, och att ostridigt vore, det vissa af HofRmes tjenstemän, särdeles de lägre, ej hade inkomster, motsvarande sina åligganden, men R. St. funno tiden då ännu icke vara inne att bestämma pä hvad sätt denna utvidgning och förbättring af IIofR:ne borde försiggå. Betänkligt torde vara, att än vidare upskjuta frågan om HofRmes ombildning, alldenstund rättegångar numera derstädes förblifva under åratal oafgjorda, så att det betydligare antal af de mål, som under år 1852 dit inkommit, ännu vid innevar:de års slut icke blifvit slutligen föredragne, eller, om sådant skett, åtminstone icke hunnit expedieras. Ehuru Svea HofRätt nu arbetar på fem divisioner, utgöra de protokollsförande ordinarie Notariernes. antal derstädes allenast 9 eller det antal, som bestämdes för nämnde HofRätt, då den utgjordes af blott tre divisioner.
Och uti det särskilda pro tokoll, som öfver ett Justitie-departements-ärende den 23 sistlidne September hållits inför Hans Maj:t. Konungen i Stots-Rådet, och tryckt bifogats den Kongl. Propositionen om strafflag, har (nedre delen af sidan 109) bland skälen dertill, att från det nådigai förslaget uteslutits omförmälda bestämmelser om vållande och de allmänna grunder, hvarefter straff skulle mätas, anförts, att »i den Baijerska nyligen antagna strafflagen» förekomma »hvarken några allmänna bestämmelser om vällande eller några straffmätningsreglor». I fall jag kunde hoppas, att alla domare här i landet, eller åtminstone större delen af Sveriges -praktiska jurister, egde den juridisktvetenskapliga bildning, sorn Baijerske juristerne — den store Feuerbachs elever. Lagsami Allm. Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 26. eller som juristerne i allmänhet uti Tyskland, ega, hvilket förmodligen gifvit anledning dertill, att dylika bestämmelser blifvit uteslutna ur nyare Tyska strafflagar; sä skulle äfven jag anse mindre vådligt, att ur strafflagen utesluta sådana bestämmelser, helst det visserligen låter säga sig, att »de flesta egentligen tillhöra doktrinen». Men om någon egentlig doktrin i detta afseende icke finnes hos våra domare i allmänhet ; så torde bestämmelsernas uteslutande kunna medföra (eller öka sannolikheten deraf, att detta uteslutande medför) den beklagliga följd, att samma brott, med ungefärligen lika försvårande och mildrande omständigheter, komma att mycket oftare, än om bestämmelserna i sjette kapitlet af Lagberedningens förslag bibehållits, vid särskilda domstolar beläggas med straff, som äro högst olika, vare sig i afseende å qvalitet eller qvantitet. Så torde ock Högste Domstolens alla sju den 6 December 1839 närvarande ledamöter hafva uppfattat frågan, och uppskattat den doktrinära bildningen hos Sveriges fleste jurister, då, vid granskningen af 1 § 6 Kapitlet i Lagkomitéens förslag, enligt det tryckta protokollet, sidan 14, »Högste