Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del har jag ej funnit något olämpligt i att biträda Utsk:ts förslag i denna punkt och det på grund af det skälet, att K. M:t vid sista riksdagen sjelf föreslog, att anslagen till elementar läroverken borde blifva reservations-anslag. Då frågan inom Utsk:t väcktes, att nemi. dessa anslag skulle blifva reservationsanslag, ansåg Utsk:t, med afstde fästadt derå, att besparingarne å anslagen till elementarläroverken skulle blifva ganska betydliga, samt att anspråken pä nya anslag alltjemt skulle tillväxa, att, för undvikande att ständigt behöfva anvisa nya anslag, det klokaste skulle vara, att anvisa dispositionsrätt öfver de besparade summor, som af de till detta ändamål anvisade medel uppkomma. Det är således icke af misstroende, att de under 8:de hufvudtiteln upkorana besparingar ieke skulle blifva använda till önskvärda och nyttiga ändamål, som den ifrflgav:de åtgärden blifvit föreslagen, det är endast för att i någon man betrygga statskassan för de i framtiden säkerligen tidt och ofta ifrågakommande anspråken på anslags beviljande till det alltjemt växande antalet af elementarläroverken. Hvad beträffar de fortgående värde talarnes anmärkning om svårigheten att uträkna beloppet af de besparingar, som å dessa anslag förefinnas, så medger jag, att det kan vara ganska svårt att verkställa denna uträkning så noga som på riksdalern, men, då enligt de uppgifter, som blifvit Utsk:t lemnade, dessa summor upgå till ganska betydliga belopp, så skulle jag tro, att'det åtminstone icke möter några svårigheter att approximativt bestämma dessa summor. På grund af dessa skäl, har jag med min röst inom Utsk:t bifallit ifrågav:de förslag, och får jag äfven nu anhålla om propos. på bifall å detsamma. Gr. Mörner:
Delande dessa af Revisorerne yttrade åsigter och med derjemte fästadt afseende å betydligheten af de summor, som hädanefter sannolikt komma att för Statens jernvägsbvgguader inom skiljda delar af Riket användas, samt å den sålunda ökade vigten och angelägenheten deraf, att de med Revisorernes framställning åsyftade ändamål, så vidt omständigheterne medgifva, befrämjas, få Rikets Ständer underdånigst anhålla, att en med sagde framställning öfverensstämmande förändring i den hittills iakttagna ordningen vid reqvirerandet, utbetalningen och öfversändandet af de till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade medel för ofvannämnde jernvägs-bvggnader måtte för framtiden vidtagas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 21 Mars 1857. Uppläst och god k än dt hos Ridd. och Adeln den 21 Mars 1887, Preste-Slåndet den 21 Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående f örklaring af Kongl, Kungörelsen den i7 Juli 4847, rörande ularrendering af Kungsgårdar, m. m. (Statssamt Allm. Besvis o. Ekon.-Utsk:s Cthde N:o 9). S. A. K. Hos Rikets Ständer har fråga förekommit ej mindre derom, att de genom Kongl, Kungörelsen den 17 Juli 1847* angående åtskilliga förändrade föreskrifter, till iakttagande Exp editions-(Jtskolteis Förslag lill anderd. Skrifvelse N:o 45.
Brott och våldsamheter förspörjus aldrig och månadtligen anmäles alt ingen person derstädes finnes häktad, hiida undervisningsanstalten är en folk-skola, hvarest undervisning efter lankasterska metoden numera är införd. Sedan fattigpersonalen ökats, halen kommitté blifvit bildad, hvilken tillser att de verkligen behöfvande njuta nödigt underhåll, som uttaxeras af innevånarne. Efter det staden Malmö kommit i besittning af tolagen för strandade och hergade varor, utgöra inkomsterue 2 R:dr 16 sk. 2 r:st, gerningsören och burskaps-medel 8 R:dr 25 sk. allt B:ko, årl igen. Krog, apothek eller läkare finnas icke i någondera af städerne. Efter det jag sålunda, och i den mån tid och andra göromål medgifvit, redogjort för förhållandet inom Länet, torde Allernådigst tillåtas mig i korthet få framställa verkan af den ändring Rikets kreditoch strafflagar i sednare tider undergått och hvilken verkan naturligtvis för executor är mäst i ögonen fallande. Allmänna krediten och förtroendet man och man emellan, tros till en början hafva lidit genom förordningen den 9 Maj 1835, enligt hvilken man anses vara ägare till lösegendom, utan att hafva densamma i handom. Vid utmätningsförsök hör det nästan till sällsyntheten, att icke executor mötes med en afhandling om lösegendomen, upprättad i enlighet med samma förordning. I ett enda fögderi äro, på mindre tid än 3 år, 420 sådana af handlingar inlemnade på Kronofogdekontoret. Tillförene och innan Kongl, förodningen den 10 Juni 1841 utkom, hade borgenär mera regress till gäldenärs person och kunde vid bristande tillgång genom utverkad bysättning, snart få utrönt huruvida afliandlingen om lösegendomen vore verklig. Nu deremot, och då undertecknade vittnen vanligtvis icke känna de särskilta aftal, som ägt rum mellan köpare och säljare, är omvägen för borgenär vida besvärligare.
Herr Ehrenborg, som grundar sin framställning hufvudsakligen derpå, att Staten, hvars åliggande det är att tillse, det sabbatens helgd och den religiösa kulten icke störas af verldsliga sysslor och förrättningar, aldraminst bör för sina ändamål begagna sig af rum och tid, som äro till gudstjensten egnade, samt andrager, att, ehuru genom Kongl. Förordningen den 8 Maj 1849 är föreskrifvet, att kungörelserna skola först ejter gudstjenstens slut uppläsas, det samband, som, äfven efter nämnda förordnings utfärdande, vid statskyrkans gudstjenst synes ega rum mellan densamma och de verldsliga bestyren, elfver separatisterna från kyrkan en ytterligare anledning, att mot henne rigta sina anfall, föreslår: Samman.*. Lagsamt Allm. Be.*v. och Ekon.-Utskottets Betänkande JV2 19. 3 »att Rikets Ständer må för sin del besluta, att, med upphäfvande oell ändring af Kongl. Förordningen den 8 Maj 1849 samt alla de lagar och författningar, hvilka innehålla bestämmelser om kungörelsers och andra verldsliga akters uppläsande i kyrkorna på söndagar, stadgas måtte, att, med undantag dels af Riksdagskallelsen, hvilken ännu, enligt grundlagarne, måste från predikstolarne meddelas, och dels af Kongl.
Jag är lätt försonad ... och till bevis derpå skall jag upplysa om, att derinne i rotundan sitta många af edra gelikar ... de ha besökt Humlegårdstheatern, der äfven la noblesse börjar trifvas med de goda, hederliga borgarne och det glada skämtets vänner. BARONEN. Farväl, min hederlige vän ... jag måste söka skyggd ... fukten här är abominabel ... och min podager är execrabel... (går.) Jag ber om excuse, mon ami... Tolfte Scenen. HALLMAN och KEXÉL. HALLMAN. Att man kan bli ond på en sådan stackare: .. jag tål mycket, men blir jag retad, så ... Olof, du! hvad tänker du på, hur kom du hit, ... eller rättare, hur skall du komma härifrån? Jag vet inte ännn ...jag trodde du visste råd. HALLMAN. Jag? Du vet väl: mista lifvet ... gå i landsflykt KEXÉL. Stopp! Jag går i landsflykt ... Följ mig nu bara till Kejsarkronan ... jag har med mig en recipient, en hygglig gosse, men han är rädd som f-n ... han finns här borta vid Floras kulle ... det är hans kläder jag har ... du ser jag är i full General-Ceremonimästareskrud. HALLMAN. Till Kejsarkronan? är du galen? Det gäller ju ditt lif. KEXÉL. Det måtte jag väl bäst veta sjelf. HALLMAN. Sansa dig en gång, menniska... Du blir gripen här ... du är ju som råttan i fällan ... Jag ser ingen utväg ... min stackars vän. KEXÉL. Stackars Då är det värre synd med min kamrat han vid Floras kulle ... han är så sorgsen han, för han har spelt bort allt hvad han hade, utom två ducater som ligga här i fickan. HALLMAN. Det är således han, som äfven hotas af rättstjenare. KEXÉL. Jo, du!
Den 1 Juli. *3 fall, torde del vara nödigt att utsätta en tillräckligt läng prtescriplionslid. Jag anhåller om återremiss på denne punkt. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag befarar, alt Gr. Mörner misstagit sig i fråga om den åsigt, BankoUlsk. bar framställt; ty enl. min upfailning innehåller denne punkt intet annat än att dessa skillingssedlar icke skola i upbörden emottagas längre än till och med utgången af år 1859. Deremot skola de fortfarande af Riksbanken inlösas. Endast för alt påskynda inlösningen, har man velat fästa allmänhetens upmärksamhet derpå, ali vända sig till Riksbanken, för erhållande af valuta. Sedlarne få vara utelöpande huru länge som helst, utan att någon derpå förlorar det ringaste. Man har af sedlarnes icke inlösen eller invexling ingen annan olägenhet, än att de icke mottagas i upbörd, och då finner man snart nödvändigheten, alt heldre få dem invexlade i riksbanken, än att behålla dessa sedlar, hvilka troligen finnas till eli ganska ringa belopp i allmänna rörelsen. Jag kan således icke finna alt ett bifall till Utskis förslag på ringaste sätt förnärmar någons rätt att erhålla valuta i R. St:s Bank. Gr. Mörner: Om de omförmälda sedlarne fortfara all ega egenskapen af mynt, sådant som grundlagen föreskrifver, kan jag icke finna, att det skäligen hör eller kan förnekas någon, som presenterar dem, ätt få dem i allmänna upbörden emottagne. Riksmynt måste nemi. i upbörden emottagas. Aro de åter icke mynt, behöfva de icke emottagas. Genom godkännande af Utsk:s förslag skulle följaktligen stadgas, att under mellantiden eller ifrån den dag, då sedlarne icke mottagas i upbörd, intill den, då de helt och hållet aflysas, de skola i riket gå och gälla som mynt, fastän denna deras egenskap redan i viss mån uphört. Jag anser delta icke rätt, och med förändring af mitt förra yrkande anhåller jag helt enkelt om afslag å denne punkt. Gr. Gyldenstolpe:
Äfven ur detta skälanserjag högst billigt att han nufåri5oo Rrdrs pension, om han ock icke precist behöfyer den, su är det dock sannolikt att 1 för Bea i 9 November f» ta, 145 för Friherre Manner heim, som hiltils nödgats bo i Stocholm, vore det påkostande alt se sig nödsakad hädanefter vistas på landet och att vid dess höga ålder afbryta det lefnads sätt dess i4 åriga befattning härstädes medfört dag anhåller således om bifall till den af Grefve von Platen föreslagne pension. Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus: Ett Embete, sådant som det Svea Rikets Ständers Justitia? Ombudsman bekläder, är mera än något annat af den beskaffenhet, att opinionen örn personen har rätt att yttra sig; och denna xnå äfven fritt yttra sig, då fråga är om att välja och tillsätta mannen. Annat är förhållandet, då fråga är om alt bedomina honom efter frånträdandet af Embetet. Man bör ihogkomma alt Friherre Mannerheim var den, som vågade mest, när fråga var att bereda oss en Constitution. Blir Constitutionen varaktig, så kommer ock Friherre Mannerheims minne att samfäldt med den gå till aflägsnaste efterverld. En man, som innehar detta Embete, kan ej tillfredsställa alla. Det är gifvit, att af somlige skall han anses göra för mycket, af andra för litet. Här är ej fråga om, huruvida ideen af Embetet blifvit fullt motsvarad, utan huruvida man beträdt den väg på hvilken dess realiserande förr eller senare blir möjligt. Detta i afseende på Fri - KidcU 9, Ad, Prof. i# B, s. Afd. »9 Den 19 November f, na. herre Mannerheim. För rbin enskilda det hyser jag den öfvertygelse, att. om han ej gripes under armar ne af Nationen, mäste han afbryta sina vanor, flytta på landet, och tillbringa sin tid skild från de njutningar han hittills ägt. Vi åro inga Greker, inga Romafe; vi få ej begära för mycket.
Och torde, om sådana beslut fattas, desamma böra hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas genom Rikets Höglofl. Ständers skrifvelse, med hvilken Lagförslaget varder till Kongl. Majlis nådiga pröfning insändt. I anledning af Instruktionens 18 § och uppå min under den 31 sisllidne Augusti skriftligen gjorde anhållan alt undfå del af de förklaringar öfver Lagen, hvilka Kongl, Majit, genom Dess Högsta Domstol, uppå inkomna Ti. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847. 71 förfrågningar af domare oell embetsman må hafva utfärda! sedan början af sislförflutna riksdag, har Hans Exellens Hr Juslilie-slalsrniuistern, uti skrifvelse af den 14 derpåföljde Oktober, tillkännagifva, att sedan nämnde tidpunkt någon förklaring öfver lagen i den ordning, Grundlagen bestämmer, icke blifvit från Kongl. Maj:t meddelad; hvilket härigenom vördsamligen inberättas. Till fullgörande af hvad Instruktionen uti 14 § ibland annat bjuder, får jag vördsamt icke allenast öfverlemna, såsom bilagor till denna berättelse, de ifrån Kongl. Statsdepartemcnten insända förteckningar, jemte tillägg och rättelser deri, utvisande hvilka af Rikets Ständers vid sistförflutna riksmöte fattade beslut och gjorda hemställningar blifvit af Konungen gillade, utfärdade och i verket ställda, eller eljest slutligen pröfvade, utan äfven särskildt upplaga dem, hvilka, på sätt eller af orsaker, samma bilagor antyda, icke blifvit i underdånighet föredragna eller i nåder afgjorda, här nedan anförda med anteckning af nummer och dag, derunder Rikets Ständers skrifvelse i hvarje ämne förekommer i 10:de samlingen af hillänget till Riksståndens protokoll vid nämnde riksdag, nemligen: hos Kongl.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg att votering i förstärkt SlatsUlsk. i denna fråga icke borde äga rum. Ropades starka ja, blandade med nej. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna, att ja öfverrösta! nej, och var i begrepp att fortsätta sitt yttrande, då sig anmälte Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag skulle icke tro, att det kan bero på R. o. Ad. alt undertrycka 2.'ne Stånds bestämdt uttryckta mening uti en statsreglensfråga. Tvänne Stånd hafva beslutat att ifrågavar. 2000 r:dr skola redovisas. R. St:s rätt att lemna delta anslag, med föreskrift om det skall redovisas eller icke, anser jag vara ovill - D c ii 16 September f. m. 395 kori ig, och i löij'! deraf tror jag äfven, att R. o. Ad. icke äger rutt, när två Stånd stannat emot två, att fatta det beslut, som, enl. Hr Frih. o. Landtm.-s uppfattning af R. o. Ad:s svar på Hr Landtin:s nyss framställda propos., skulle vara fatladt. Gr. Frölich, David: Jag uppstår endast för att anhålla, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes framställa proposCn direct och icke indirect, d. v. s. jakande och icke nekande, emedan ett motsatt framställningssätt lätt kan leda till förvillelse och misstag å Ståndets sida. Hr Lagerhjelm, Pehr: Vid den utaf Hr Bråken hjelm väckta frågan anhåller jag att få säga några ord, emedan den innefattar en principfråga, hvarom jag någon gång förut Ulsk:s lätt att behandla de frågor, som tillhöra StatsUtsk:s handläggning. 34 §:*> 2 mom. Riksd.Ordn. bestämmer, att sättet, hvarpå frågor skola afgöras, icke beror på Utsk:s utan på ämnets beskaffenhet. Förevar, ämnes beskaffenhet tyckes 111ig likna den vid Hera riksdagar behandlade frågan om instruetiou för R.
Utskottens Utlåtande, N:o 83. att motionen åtminstone måtte för fattigvårdens organisation och framtida bestånd i så måtto bifallas, att hälften af det föreslagna antalet hemman ansloges för lindring i fattigvårdens bestridande. Sedan Stats-utskottet ansett nödigt att gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet behandla denna fråga, hafva Utskotten sarnmanträdt och tagit densamma i öfvervägande, samt få sitt yttrande derom härmed afgifva. Med anledning af en utaf nämnde motionär väckt, till Stats-utskottet remitterad motion i enahanda ämne, hvilken skiljer sig ifrån den förevarande endast derigenom, att motionären i den förra, jemte begäran om förenämnde understöd till fattigvården och skolundervisningen, för den händelse, att dessa begge frågor ej kunde grundlagsenlig! gemensamt behandlas, hemställt, att åtminstone hans förslag i afseende å understödjandet och befrämjandet af skolundervisningen måtte bifallas, har Stats-utskottet redan uti sitt den 17 Februari innevarande år afgifna utlåtande N:o 71 tillstyrkt, att berörde motion måtte förfalla, och till skäl för detta yttrande anfört, att den ifrågaställda upplåtelsen af kronans jordegendomar skulle leda till en ganska betydlig förminskning i Statens inkomster, hvilken minskning borde ersättas medelst ökad bevillning, samt att de hemman, hvilka (ill det af motionären framställda behof skulle vara att anvisa, bestå af kronohemman, antingen upplåtne under stadgad åborätt till innehafvarne samt deras efterkommande, eller ock såsom boställen anslagna till stater och korpser och således redin disponerade. Under åberopande af de skäl, som finnas anförde uti detta af Rikets Ständer godkända utlåtande, få Utskotten tillstyrka, att den ifrågavarande motionen ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 31 Augusti 1848. Stalssamt Allm. Eesv.- och Ekon. Visit. Memorial, N:o 84 och 85. Ank. till Exp. Utsk. den 3 Sept., kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 44.
Cederström i sista plenum fästade sig, nemi. alt här är infördt ett stadgande, som är stridande emot hvad i Kronans verk brukligt varit, som är af följande innehåll: ”dock ankommer det på fullmäktige, att, derest sådant förordnande utöfver 3:ne månader oafbrutet fortfarit, tillerkänna innehafvaren deraf ett efter omständigheterna lämpadt arfvode, uppgående till högst halfva beloppet af skilnaden emellan haus förut åtnjutande aflöning och löneförmånerna för den tjenst, han blifvit förordnad att bestrida.” StatsUtsk:s utlåt. N:o 587 Lief af II. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo BancoUtsk:s den ir och 12 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 194, öfver gjorda anmärkn;r vid mern. N:o 174, innefattande förslag till åtskilliga förändrade stadganden i 1 och 2 artiklarna af bancoreglementet. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag har inhemlat att två Stånd redan bifallit detta betänkande. Följden deraf är, att om R. o. Ad. möjligen på grund af de erinringar, som här skulle kunna göras, förändrar betänk., eller afslår det, så kommer det alt gå till förstärkt Utsk., emedan sladgandena äro af beskaffenhet att icke kunna förfalla. Det är troligt, att en sådan omröstning icke medhinnes; det är ock möjligt, att det tredje Ståndet redan bifallit betänkandet. Det är endast på dessa grunder, som jag nu icke vill upptaga tiden med anmärkningar. BancoUtskts utlåt. N:o 194 bifölls af R. o. Ad. Ånyo föredrogos ej mindre StatsTJtsk:s den 12 dennes på bordet lagda meni. Nto 590 angtde blifvande votering i fråga om handelsoch sjöfartsfonden samt vissa bevillningsmedel ingående till Riksg.cont., rn. m.; än ock PresteSt:s samma dag bordlagda inbjudning till instämmande i PresteSt:s i anledn. af nämnda mern. fattade beslut. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph:
Majit kunde finna lämpligt bestämma, mätte sökanden i nåder förunnas; Och då besparingarne å anslaget för godtgörande af ifrågavarande slag löneinnehällningar, af anledning som omförmäles i Stats-kontorets här ofvan omnämnda utlåtande angående Kapitens-enkan Johanna Wilhelmina Standertskjöld, icke vidare vore disponibla, hade Stats-kontoret hemställt, att, derest gratifikation beviljades, densamma mätte anvisas till utgående antingen af 4:dc eller 7:de Hufvudtitelns anslag till extra utgifter. Slutligen hade Ryttmästaren Salomon Lindmans enka, Lovisa Röper, hos Kongl. Majit anfört underdåniga besvär deröfver, att sedan hon, under åberopande af Kongl. Brefvet den 24 Juli 1857 och Stats-kontorets derpå grundade kungörelse af den 1 September samma år, hos Stats-kontoret anhållit om utbekommande af det belopp, som under mannens krigsfångenskap i Frankrike åren 1807—1810 skall blifvit innehållit af hans då innehafvande lön såsom Löjtnant vid f. d.
De obehaglige uppträden som ffulle följa harpa will i det minsta komma att jämföras, om icke att öfwerträffa det haf af miflnöjen, cabaler, intriguer och Lagbrott, som existerade i Riket, under det att Bcänwino, tillwerkningen war Regal, ty skillnaden emellan besia Brännvins-fabriker och de Regaie är ingen annan än den, att da de Negale såsom tillhörande Staten, directe hade till grund och för ändamål alt befordra jämna och bestämda pri, ser icke mindre a Branwinet än a Spannemälen, sa hafwa desie deremot ett motsatt intresie, i den mohn för Allmanyeren farligare, att da det war Kongl. Majit och Kronan, som under Regala tiden genom de större Brannerierne kunde satta sig i disposition af Spannemälen, sa blir det hädanefter den enskilde Storbrännaren, hos hwilken Spannemals-lagren komma art stadna, och af hwilken Allmänheten wid inträffande af hungersnöd skall wanka att se sig under, stödd, och kanske mangen äfwen pa fläsk, kött, smör och ost finna sig af honom stundom underfall) och stundom prejad. Detta ar werkeliga effecten af den oinskränkta Branwins, tillwerkningen, äfwen da, när Kongl. Majit äger att förbjuda och tillåta densamma, det aterstar nu för mig att leda i ljuset, huruwida de af Utskottet pa större Bränwinspannor föresiagne progressiva afgifter och de sä kallade tyngder, beslående af ett wisst Spannemals-lager, dem Bränwins-fabriqueurerne böra wara förpliktade emot Markegangspris halla Kongl. Majit och Kronan tillhanda, werkeligen äro nagra tyngder. Owedersägeligen är den progressiva, afgiften, som det Höglofl. Utstottet föresiagit pa pannor af r, 2 L zo<? kannors rymd, sa högt beräknad, att 544 Den 2z
– Någonting hvarpå han aldrig tröttnade var att värdera och beundra den nyköpta granlåten i rummet. Fotogénlampan (af enklaste slag) trodde han nog ha kostat sina tio kronor minst; de billiga gardinerna värderade han till två kronor aln, och hvad det hvita täcket angick, så var det så fint, ’att ingen kunde lösa’t’. Men numera gjorde det inte ’ondt’ i honom. Han tyckte tvärt om, ’att dä va’ roligt att ha dä som folk’. Han hade börjat förstå sina försakelser och mätte pängarna, han samlat, därefter. Också växte summan dag från dag. Till sist blef den så stor, att ingen kunde göra slut på den. Och därmed kände han sig lugn. Äntligen en dag kom Johanna hem, åtföljd af modern, en skygg förskrämd qvinna, och af ’gossen’, en dugtig pys på fyra år med pigga bruna ögon och tjockt ljust hår. Karl Johan satt upprätt i sängen, när hon kom in i rummet. Ögonen tindrade och den friska handen höll han utsträckt. ’Jesses så fager hon va’. Men Johanna låtsade inte se honom. »Gå och kyss pappa din», sade hon skrattande och puffade pojken fram till sängen, och så började hon tala med systern om resan. Tyst gaf Karl Johan gossen en klapp på hufvudet, men så vände han sig mot väggen och började gråta helt sakta. Efter sjukdomen hade han just aldrig så långt efter tårarna, ’men i dag rann dom då, bara man såg på honom’, sade Johanna förargad. Men hon förstod inte hvarför han gret. Att hon hade gossen, det var nu som det var, det kunde ju så lätt oturas, men att hon inte hade ett vänligt ord att säga efter att ha varit borta en sådan tid, det var det, som kändes så tungsamt. Han hade längtat så otroligt. Fastern hade gifvit honom ett kritstycke, och med det hade han strukit ett streck för hvar dag som gick, medan hon var borta – och nu brydde hon sig inte om honom en smul – inte en smul ... Det var ett faktum, som Johanna för öfrigt allt mindre ansåg sig behöfva dölja. Hon blef allt mera liknöjd och snäsig.