Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derförutan skulle en sak, deri talan fördes emot en hel menighet, icke kunna bringas till slut med mindre menighetens samtliga medlemmar hvar för sig undfått del af den uttagna stämningen, på sätt 11 kap. 7 § Rättegångsbalken bestämmer. Härigenom åter vore, då dessa utgjorde ett större antal och ville undandraga sig skyldigheten att i saken svara, tillfälle dem beredt att uppehålla käranden i hans rätt, ofta måhända så länge, att dess ulfående antingen, i följd af under tiden inträdda förändrade förhållanden, för käranden förlorade allt värde eller ock blefve förenadt med så stora kostnader, alt desamma, äfven om käranden förmådde bestrida dem, icke kunde uppvägas af den fördel, han hade att förvänta, i händelse sjelfva saken af honom vanns. Härjemte och oin också genom användande af det i Kongl. Resolutionen den 29 Maj 1752 medgifna stämningssätt någon gång kan inträffa, att en eller annan af svaranderne icke erhåller kunskap om den utfärdade stämningen och sålunda ej kommer i tillfälle att värja sin rätt, utan han i sjelfva verket dömes ohördan, är det likväl mindre att befara, att derigenom bans rätt förnärmas, enär de öfrige svaranderne, hvilka lika med honom hafva alt af saken vänta nytta eller skada, äro : Bih. lill II. St. Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 19 Häft. i 2 La g-Vt skottets Utlåtande M 43. i tillfälle och, om saken är af någon vigt, icke torde underlåta att emot kärandens anspråk försvara sig och i och med detsamma jemväl den uteblifne svaranden. Men de olägenheter, som, på sätt närnndt är, blifvit undanröjda, då en hel menighet är svarande, qvarstå ännu i flera fall, såsom då någon finnér sig föranlåten att emot ett större antal fastighetsegare föra talan i ett sådant hänseende, deri de utgöra en samfällighet, fastän de icke kunna anses såsom en menighet.
Hvad desse i afseende på markegångssättningen fastställa, tjene vinnes. 32 Kongl. Majlis Nåd. Proposition N:o 61. § 76 Utan Riksdagens samtycke kan belasta. Kungsgårdar och Konungen icke utan Riksdagens samtycke genom efter de grunder, Riksdagen derom föreskrifver; dock att Skatte försäljas. Ingen förändring äga rum utan Riksdagens bifall; Konungens oförkränkt. Krigsmagten till intill dess Konungen och Riksdagen finna nödigt — —- — utan genom Konungs och Riksdags sammanstämmande beslut, tillkomma. Denna Regeringsform samt Rikets öfriga Grundlagar kunna icke ändras eller upphäfvas, utan genom Konungens och två Lagtima Riksdagars beslut. Riksdagens beslut i Grundlagsfråga, väckt af Konungen, skall hos Honom anmälas, på sätt Riksdags-Ordningen föreskrifver. Antager Riksdagen ett inom densamma väckt Grundlagsförslag, skall beslutet derom Konungen underställas. Konungen inhemte då, förr än Riksdagen åtskilts, hela Stats-Rådets tankar i ämnet, och meddele Riksdagen, på Rikssalen, Sitt samtycke eller de orsaker, för hvilka Han beslutet ej godkänner. Hvad till ändring af Grundlagarne, uti föreskrifven ordning, Riksdagen beslutit och Konungen gillat, eller Konungen föreslagit och Riksdagen antagit, äge kraft af Grundlag. § 78. Ej må — dylikt sätt. § 79. § 80. § 81. § 82. § 83. Ej må någon — det sätt, som vid ändringar i dem iakttagas bör. § 84. Grundlagarne skola efter deras ordalydelse i hvarje särskildt fall tillämpas. § 85. Kongl. Maj:ts Nåd. Såsom Grundlagar don Tryckfrihetsförordning, hvilka i öfverensstämmelse ■— bestämmas, Riksdagen och Konungen gemensamt fastställa. § 86. Mod Tryckfrihet hemliga hållas. § 87. l:o. Riksdagen äger gemensamt — Civiloch Criminallag och att utan Riksdagens samtycke, och icke Riksdagen utan Konungens, må i Riksdagens Kamrar kunna väckas och skola, sedan Lag-Utskottet deröfver blifvit hördt, af Riksdagen afgöras. Beslutar
När anrättningen var färdig, sattes den framför Pinkel att han skulle äta; men för hvarje gång han stack en sked gröt i munnen, hällde han två skedar gröt i påsen, som var fästad under kläderne. Till sluts började käringen undra, att Pinkel kunde äta så mycket; men rätt som det var, låtsade svennen vara illa sjuk, dignade ned ifrån stolen såsom hade han varit död, och stack dervid oförmärkt hål på sin påse, så att gröten rann öfver golfvet. Trollet tänkte nu att Pinkel hade spruckit af den myckna gröten. Hon blef derföre mycket glad, slog samman händerna, och sprang bort att uppsöka sin dotter, som gått ut till källan. Men såsom det var regn och oväder, aftog trollpackan dessförinnan sin fagra skinn-pels, och lade den ifrån sig i stugan. Käringen hade likväl icke hunnit långt, förr än pojken återkom till lifs, sprang upp som en blixt, annammade guld-pelsen, och ilade skyndsamt sina färde. Efter någon stund blef käringen varse Pinkel, der han for i sin lilla båt. När hon nu såg honom lefvande igen, och dertill märkte den gyllene pelsen, som lyste öfver sjön, blef hon mycket förtörnad, och sprang långt ut på strandbrädden. Trollet ropte: »är det du Pinkel?» Svennen genmälte: ’ja men, är det så, mor lilla!’ Käringen sade: »har du tagit min fagra guld-pels?» Pinkel svarade: ’ja, har jag så gjort, mor lilla!’ Trollet återtog: »är icke du en stor skalk?» Svennen genmälte: ’jo, är jag så, mor lilla!’ Nu blef trollpackan illa till mods, samt begynte qvida och jemra sig. Hon tog till orda: »ack! hvad jag var fjollig, som släppte dig bort. Jag kunde väl tänka, det du skulle spela mig många elaka streck.» Dermed skiljdes de ifrån hvarandra. Troll-qvinnan återvände nu till sin stuga; men Pinkel for öfver viken, och kom lyckligen hem till kungs-gården. Han öfverlemnade så den gyllene pelsen, och det tycktes alla, att ingen hade någonsin sett eller hört omtalas en mera kostelig klenod.
Propos. till näst sammanträdande R. St:r om en ny förordning i ifr&gav:de vigtiga ämne, hufvudsakligen utgående från följande grunder: l:o) Ingen må byggnad eller updämuing i ström eller å företaga, som kan inverka på vattenhöjden derstädes eller på andras rätt, utan förutgången pröfning af HäradsSyneRatt och fullständig undersökning af sakkunnig person, så val ang:de vattendragets förhållande vid olika vattenstånd, särdeles de största flödena, sorn om den verkan derå, den ifrågav:de byggnaden eller updämningen kan vålla, hvarjemte ett fast vattenmärke bör anbringas och noggrannt i SvneRättens utslag beskrifvas, så väl som i hvad förhållande till detta vattenmärke både lägsta och högsta vattenhöjden får hållas, med åliggande för sökanden att så inrätta och sköta sin byggnad, att dessa vattenhöjder aldrig öfverstigas. Resultatet af ofvannämnde undersökning bör, innan dom fälles, underkastas granskning af Chefen för det Vägoch VattenbyggnadsDistrikt, inom hvilket vattendraget är beläget. Då fråga väckes om ändring eller utrifning af sådana dammar, som af ålder varit eller för hvilka vattenmärke finnes utsatt, utan att det genom laga kraftvunnen dom är afgjordt, huru stora fiodvattenöpningar skola finnas eller till hvilken höjd flodvattnet tillätes stiga, skall en likadan pröfning och undersökning, som ofvan är omnämnd, företagas, vattenmärke utsättas, om sådant förut ej finnes, och den föreslagna förändringens beskaffenhet och flodvattenöpningarnes bredd och djup under vattenmärket, , hvilka dammens egare ålägges att vidmakthålla för framtiden, i utslaget noggrannt beskrifvas.
St. nekade betala en skuld, som icke hörer Staten till, utan öfverlemnade till den eller dem, som utgifvit förbindelserna och till förhemligade ändamål användt beloppet, alt tillika besörja om förbindelsernas honorerande. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Efter den deduction af frågan, som Gr. Frölich i sitt skriftliga anförande afgifvit, skulle det måhända synas öfverflödigt alt vidare ingå i någon granskning öfver ämnet; men det tillhör sakens natur att, till följe af individernes olikhet och mångfald, äfven föremålen måste upptagas från individuelt olika åsigter, hvaraf oftast händer att frågan, fullkomligen utredd, likväl framställer punkter, hvilka man icke anser tillfyllest vidrörda eller på ett sätt, som svarar mot den individuella åsigten och öfvertygelsen öfver frågan. Här kan visserligen icke vid detta tillfälle vara ändamålsenligt att ingå i någon omständlig vederläggning af motsatta åsigter, då det här egentligen ankommer på alt bibringa det utredande Utsk. de åsigter, hvilka livar och en kan anse såsom ländande till utveckling af frågan eller till ett annat resultat än det af Utsk. framställda; men då de tankar inom en rådslående församling ofta kunna anses såsom medgifna och godkända, på hvilka svaromål och vederläggning uteblifva, så anser jag mig likväl i största korthet, innan jag ingår i sjelfva liufvudfrågan, böra vidröra några af de yttranden, som här, i motsatt mening till den öfvertygelse jag hyser, blifvit från andra ledamöter framställda. Den i’] Hr Lagerhjelm har y 11 ra t, att skulden utan all betänklighet borde betalas, bufvudsakligast pä den grund att tillgångarna nu voro stora och mera tillgängliga än de möjligen vid ett annat tillfälle kunde blifva. Jag delar icke denna åsigt. För mig uppstår behofvet af frågans utredning, af frågans bringande i det skick, att man må veta hvarom den egentligen handlar; ty det måste för Svenska folket, hvars representanter vi äro, blifva utredt på hvilka grunder vi komma att afstyrka den fordrade betalningen eller också möjligen bifalla den.
Majit funnit det af Kommitterade föreslagna belopp kunna, åtminstone för nämnde tid, nedsättas till 2,000 Rdr; hvarigenom den för ifrågavarande ändamål erforderliga summan uppginge till sammanlagdt 12,000 Rdr; — och har, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, Kongl. Majit föreslagit Rikets Ständer att, för inrättande af ett lärare-seminarium vid kvartdera af rikets universiteter samt till stipendier åt utmärktare lärare-kandidater, bevilja ett årligt anslag å sistnämnda belopp eller 12,000 Rdr. Jemte denna nådiga Proposition, som blifvit af samtlige Riks-Stånden till Utskottet remitterad, har Utskottet från Borgare-Ståndet fått emottaga ett af Herr 38 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123, Dahm, med hvilken flere ledamöter af det vällofliga Ståndet sigförenat, afgifvet skriftligt yttrande, innefattande åtskilliga anmärkningar och yrkanden i anledning af den Kongl. Propositionen, och har bemälde ledamot, bland annat, erinrat, hurusom, enligt hans tanke, Rikets sednast församlade Ständer med sin i ämnet aflåtna underdåniga Skrivelse icke skulle hafva hufvudsakligen afsett, att de bildningsanstalter, hvilkas inrättande ansågcs behöfliga, skulle få till uppgift att bibringa den blifvande elementarläraren faktiska eller vetenskapliga kunskaper, uti de ämnen, som tillhöra den filosofiska graden, utan fast hellre åsyftat, att samma inrättningar borde blifva praktiska bildningsanstalter, der lärarekandidaterna tillika skulle inhemta insigter i pedagogik eller theorien för uppfostran och undervisnings meddelande. Den brist i do graduerades bildning, som syntes hafva föranledt det nådiga förslaget angående de tillämnade lärare-seminarierna, kunde och borde fyllas genom det allmänna akademiska studiet.
Beträffande yrkandet, att täflingsbanan till kyrkans bättre lägenheter hädanefter måtte lemnäs lika öppen och fri för hvarje prestman, får Utskottet fästa uppmärksamheten derpå, att, enligt nu gällande Skol-ordning, intet hinder finnes för ograduerade personer, hvilka ega dertill erforderlig skicklighet, att vinna inträde såsom lärare vid Elementar-läroverken. Skol-ordningen fordrar allenast, att de skola hafva tjenstgjort en termin såsom vicarier, en fordran, hvilken icke skäligen lärer kunna synas obillig, då de icke haft tillfälle att på annat sätt documentera sin skicklighet för skollärarekallet. Slutligen får Utskottet förklara, att det icke inser behofvet att, på sätt blifvit föreslaget, nu till Kongl. Maj:t aflåta en underdånig skrifvelse i ämnet, enär Kongl. Maj:t, uti sin till Rikets nu församlade Ständer aflåtna Nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, behagat meddela, dels att flera förändringar i Elemenlar-läroverkens organisation i allmänhet förestode, dels att en allmän löneförhöjning åt skolans tjenstemän, äfvensom emeriti-löner för åldrige skollärare, vore af behofvet högligen påkallade; hvarjemte Kongl. Majit förklarat Sig vara betänkt på afhjelpandet af dessa behof samt, i följd häraf, till en början gjort framställning om erforderligt anslag till emeriti-löner. Då Kongl. Majit sålunda tydligen visat
På landet bibehålles ännu å några orter det gamla bruket att under glädje och gamman draga hem från skogen » the Yule log », ett stycke af en trädstam, som skall brännas som julbrasa under juldagen. Bokmarknaden öfverflödar på julböcker, och alla de mångfaldiga magasinen och illustrerade tidningarna ha sina julnummer. Julkort äro ännu mycket i bruk, och till den grad är posten anlitad vid denna tid, att Londons » general post office » då måste öka sin kår med 3,000 extra män. På flere af Londons teatrar ges stora julpantomimer, egentligen talpjäser med sagor till motiv och féeriscener, öfverdådigt dyrbart och storartadt uppsatta samt en » great attraction » både för unga oeh gamla. Mot barns uppträ- dande i dessa har från flere håll en stark opposition varit rådande. Ett parlamentsbeslut förra året tillstädjer dock barn i pantomimer » under vissa lämpliga vilkor ». Till. julmiddagen samlas, så vidt möjligt, alla familjens medlemmar från när och fjärran. Det gamla bruket att servera ett vildsvinshufvud — numera representeradt genom ett vanligt svinhufvud — fullföljes ännu på stora herresäten och vid några af Oxfords » colleges ». Hufvudet är prydt med en grön guirland, en citron är instucken i det öppna gapet och på ett silfverfat bäres det in med högtidlig ståt af » the butler » (munskänken), hvilken på ömse sidor åtföljes af betjänter, bärande brinnande vaxljus. Denna ceremoni helsas af bordsgä- sterna med en » carol », på engelska med latinskt omkväde. När plumpuddingen ställts på bordet, tillkommer det den yngsta familjemedlemmen att däri placera en bärrik hollyqvist, allt under samtligas lifliga handklappningar. Annandagen är ej kyrklig helgdag, men en af årets 4 » Bankholidays », stiftade på bankiren, Sir John Lubbock ' s, förslag, för att ge fridagar åt den öfveransträngda affärsvärlden. Dagen kallas » Boxing-Day » efter den, gamla seden, att på den dagen i » boxes » (lådor) utdelas gåfvor till de fattiga.
Bet. 2. 21 FÖRSLAG tili FÖRORDNING .ingående vilkoren för bränvinstillverkning. Art. 1. Om rättighet lill bränvinstillverkning och tiden för dess utö/ning. § I Bränvin må tillverkas af en hvar, sorn är behörig att idka fabriksrörelse eller ock eger, eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord. Öfverståthållare, Underståthållare, Landshöfding, Landssekreterare, Landskamererare, Kronofogde, Länsman, Landsoch Stadsfiskal, Polistjänsteman, Domare på landet, Borgmästare eller annan magistratsperson i stad, Ecklesiastik embetseller tjensteman, Kyrkobetjent, Folkskolelärare, i tjenst varande Läkare, Bränneri-kontrollör eller tillsyningsman, så ock i allmänhet embetseller tjensteman, som, till följd af sin befattning, kan komma att deltaga i beslut om bränvinstillverkning eller kontroll derå, må dock icke befatta sig med dylik tillverkning. A ecklesiastika, civila och militära boställen, så ock å annan Kronans jord, som ej med stadgad åborätt besittes, vare bränvinstillverkning förbjuden; dock varde den, som å den tid Kongl. Maj:ts nådiga Förordning den 18 Januari 1855. angående vilkoren för bränvinstillverkning, kungjordes, på grund af kontrakt med Kronan, vederbörande myndighet, korporation eller boställsinnehafvare, såsom brukare eller arrendator sådan jord innehade, för sin person bibehållen vid tillåtelsen att tillverka bränvin, på sätt om jordinnehafvare stadgadt är, likväl icke i något fall längre än samma kontrakt gäller. § 2. Bränvinstillverkning skall, så framt ej högst vigtiga omständigheter föranleda dess inställande, vara tillåten under följande tio terminer, nemligen från den 15 Ja?- 28 Samman». Bevillning^Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet.
Under tiden sjöng en bred kör af basar en melodi, men icke i stämmor, utan det var som hade ett helt stort folk sjungit med en röst. Då måste jag tänka på den gamle Tolstoy. Jag tyckte mig se honom komma öfver stengolfvet med sin ryska bonddräkt, sin breda näsa, sitt stripiga hår, sina obeskrifliga ögon – och höjande handen predikade han mot Palatinen likt en af de vittnande bröderna från Antiochia. Det båtar icke att vi stänga oss inne i våra muséer eller bland våra böcker eller att vi med rytmers klang bygga oss ett skönhetsrike i inbillningen. Rom brinner! Brandlukten hänger öfver alla våra tankar. Hur vi än gömma oss för vårt eget ransakande öga, hvina dock frågorna om blomstring eller förfall som käppslag. Hvad förstå vi egentligen med barbarer om icke människor utan skönhetssinne och själftuktan, som älska det rafflande och grofva och som låta sin subjektivism afkasta kläderna utan att vårda sig om åtbörder och ord? Passar det icke på oss? Tunga knytnäfsslag med smedshänder ha blifvit tecken på snille, men att sätta måttfullhetens åt alla sidor skyddande glasklocka öfver en sådan sensitiva som sanningen har blifvit en föraktlig svaghet. Ingen german förmärker en svaghet i Luthers drastiska utbrott af vrede eller skämt, men det ligger i deras raceinstinkter att tro sig möta orkeslös blodbrist eller en konvenansdygd från salongen i hvarje atticism, med hvars bistånd klassiciteten möjligen skulle kunna vinna land. Hvilken oförädlad råvara förblef inte Bismarck! Alla de otaliga anekdoterna om debatterna utanför det belägrade Paris lämna ovillkorligt åhöraren i den föreställningen, att de franska herrarna egentligen voro de fina karlarna och att de just därför blefvo förbluffade och öfverröstade. Germanerna älska ärlighet, men just däri, att de helst söka det ärliga i en viss grofkornighet förråda sig deras egna innersta hemligheter. Redan studentlifvet anlägger under nordliga luftstreck gröfre färger och uppfostrar de blifvande statsborgarna till ett ständigt vacklande mellan sentimentalitet och smak för det simpla.
Dit hörer t. ex., att ransakningarne komma att hållas inom fängelserna och fångens transporterande från ort till annan, så vidt detta icke kan ske utan beröring med andra personer, än bevakningen, må undvikas För en sådan anordning lägga bestående förhållanden, såsom domstolsinrättningen, synnerligast på landet, äfvensom landets glesa befolkning, stora hinder. Imedlertid har på senare tiden flera försök blifvit gjorda, men det har ej kunnat ske utan rubbning till någon del af den gamla domstolsinrättningen. Sålunda hafva på några ställen ransakningar, angående personer, häktade för brott, begångna inom den intill fängelset närmast belägna domsaga, blifvit förlagde till fängelset. Den svårighet, som härvid yppat sig, att erhålla Nämndemän såsom bisittare i Häradsrätten, helst då vid samma urtima ting ransakningar förekomma om brott, begångna i två eller tre särskilda Härader af domsagan, och särskild Nämnd för hvart och ett rätteligen skulle i Rätten sitta, har föranledt vidtagande af den utväg att låta de olika Häradernes Nämndemän turvis Rätten biträda, så att en Nämnd tjenstgör för hvarje sådant urtima ting, utan afseende derpå, i hvilket härad det eller de brott, om hvilka ransakas, äro föröfvade. Härigenom måste inträffa, att ofta nog den tjenstgörande Nämnden är från annan ort än den, der brottet blifvit begånget, och således icke i tillfälle att, såsom sig borde, förse Rätten med nödiga upplysningar om personer samt ortoch sakförhållanden. En väsentlig del af Nämndens behöflighet och nytta går då förlorad, och ändamålsenligheten af denna domstolsinrättning kan, för sådana fall, med allt skäl i fråga sättas, Det har derföre varit föreslaget, att vid cellfängelserna inrätta särskilda broltmålsdomstölar för handläggning af häktade personers brott och, innan något dylikt förslag, på ett eller annat sätt, kommit till utförande, hvarigenom också ransakningarnes fortskyndande skulle blifva möjligt, kan cellsystemet i detta hänseende icke blifva fullt verksamt. Men det är äfven i ett annat afseende som cellsystemets införande icke kan 147 anses fullständigt
Jag skulle tvärtom befara, att oförskämdheten och lättsinnet äro Större nu än förr; och ingen förbättring åsladkommes derigenom, att man låter lasten framstå obeslöjad. Vore en sådan lära riktig, borde det vara för sedligheten förmånligast att låta ur Lasse Majas lefverne gifva ungdomen föreläsningar, huru brott skola föröfvas, eller föra den omkring på spelhus, krogar och i otuktens boningar för att göra lasterna rätt åskådliga. Jag tror icke, att ens Hr Dalman sjelf skulle vilja på det sättet uppfostra sina barn , då han blifver husfader. Intrycken af de sceniska föreställningarna verka kraftigare på ens föreställning just derföre, att de genom alla sinnen bana sig väg till själen. Det är möjligt, att icke allt det onda kan förebyggas genom censur; men derföre bör man väl icke underlåta, hvad man kan. För min del är jag öfyertygad, att örn den censur antages, som Utsk. föreslagit, skall hvarken den gamla eller nya lasten undslippa den räfst, lion förtjenar. Hr Dalman: I anledn. af Hr v, Hartmansdorffs sednaste yttrande får jag erinra, att jag redan förklarat mig önska en lag, sorn stadgar ansvar för de ifråga var. förbrytelserna; men jag vill icke, alt bestraffningen skall vara godtycklig, likasom jag anser äfventyret icke böra i tillämpning Dea 8 Sept cm Ler. 85 gen inträda, förrän förbrytelsen verkligen ägt rum. Jag vill således hafva correctiv, men på laglig väg. Frih. Boye: Hr Dalman har uppgjort en contradiction emellan mitt förra och sednare yttrande; och för att komma dit, har han begagnat den beqväma genväg att lägga i min mun ett yttrande, sorn jag aldrig haft. Jag har aldrig talat om något erfarenhetens vitsord i denna del, och jag hänvisar till prot. till styrka för detta påstående. Men jag får dock icke beklaga mig; ty efter Hr Dalmans sätt att behandla mina yttranden, ar det en skonsamhet, då han blott påför mig yttranden, sorn jag aldrig haft. 3:dje punkten blef af It. o. Ad. bifallen.
Hr Aminoff hade begärt, att hans reservation matie blifva conlra-propos., och då den af Hr Aminoff be26 IJ. 21 170 Den 11 Juni. {»urda propos. först linder discussionen blifvit framställd, ansåg också Hr Landtm., att den borde vara den mening, som först lomme atl pröfvas, och att R. o. Ad. borde bestämma huruvida Ståndet ville antaga den till contra-propos. Ilr Landtm, ansåg sig likväl böra fästa uppmärksamheten deruppå, alt detta förslag innehöll följande ord: ”och vid R. St:s nästa sammankomst antingen framställa nåd. propos. i ämnet, eller ock meddela R. St. de grunder, uppå hvilka K. M. anser ett förslag i detta hänseende böra uppställas.” R. o. Ad. behagade finna, att våra grundlagar icke tillåta Konungen att meddela Ständerna några grunder, hvarpå Konungen anser förslag till ändringar i grundlagarna böra bestämmas, enär alla förändringar i deni måtte äga rum på det sätt 81 och 56 §§:ne Reg.F:n föreskrifva, vare sig att de föreslås af Konungen eller af R. St. Hr Landtm, hemställde således till Hr Aminoff, om han icke skulle vilja utesluta den sista af Hr Landtm, upplästa delen af reservationen utur förslaget till contra-propos., enär Hr Landtm, icke ansåg alt R. o. Ad. kunde framställa eri önskan, hvars bifallande skulle kunna förutsätta en handling, som vore stridande mot våra grundlagar. Hr Aminoff: Efter den förklaring Hr Frih. oell Landtm, behagat göra, instämmer jag i densamma, under önskan, att propos. i öfverensstämmelse dermed måtte göras. Hr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade till contra-propos. antaga Hr Aminolfs förslag, så lydande: ”att R.