Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ledamot af Statsrådet, som Konungen dertill förordnar, eger rättighet att öfvervara riksdagsbeslutets justering i de delar, som rör Konungens yttranden. 40 Konstitutions-UtskoUets Memorial, N:o 12. § 133. Riksdagsbeslutet skall af Riksförsamlingens samtlige ledamöter underskrifvas och beseglas. Öfriga från Riksförsamlingen utgående expeditioner undertecknas endast af talmännen. § 136. De allmänna förordningar och stadgar, hvarom Konungen och Riksförsamlingen under riksdag gemensamt beslutit, skola dock endast i Konungens namn och med Dess underskrift utfärdas. § 137. De i Riksförsamlingens Kamrar förda protokoller samt öfriga riksdagshandlingar skola, på statens bekostnad, så tidigt sko kan, af trycket utgifvas, de sednare fullständigt, och protokollerna, sålunda som Kamrarna, hvar för sig, förordna. Om sfeyilil lör Riksförsamlingen, liess Af delningar q cl* ombud, samt om Riksdagsmäns och de vid Riksdag anställde tjcnstemäns personliga förmåner. § 138. Riksförsamlingens ledamöter kunna, i utöfningen af deras riksdagsmannabefattning, icke bindas af andra föreskrifter, än rikets Grundlagar och de för riksdags-ärendenas behandling gällande ordnings-stadganden. § 139. Varder riksdagsman under påstående riksdag, eller under resa till eller från riksdagen, med ord eller gerning ofredad af den, som känner, att han i sådant ärende stadd är, eller sedan han det sjelf tillkännagifvit, eller varder han efter riksdagen, för riksdagsgöromålens skull, så behandlad, skall sådant enligt allmän lag anses och straffas. Skulle någon enskild man, eller någon corps, militär eller civil, eller ock nå-^ gon menighet, af hvad namn den vara må, antingen af egen drift eller med an ledning af befallning, försöka att våldföra Riksförsamlingen, eller dess Afdelningar, eller störa friheten i deras öfverläggningar och beslut, skall sådant anses såsom förräderi; ankommande på Riksförsamlingen att slika förbrytelser i laga ordning ber ifra låta. § 140 Konstitutions-Utskotlets Memorial, N:o 12. 41 § 140.
Ridderskapet och Adeln upplästa Memorial, deruti, jemte åberopande af den allmänna stagnation, som skall uppkommit vid de Svenska pappersbruken af tillåten pappersinförsel utifrån, hvarigenom en stor del Pappersbruksägare redan upphört och de öf - Bes V. och Ekon, Utsiii Betänhandein jg5 irlge snart mäste upphöra, att drifva sina verk, så framt ej medel vidtages till hämmande af denna införsel, har blifvit anfördt, att erc stor vinst skulle tillfalla Kongl. Maj:t och Kronan, om de inhemska Papperssorterna t stämpelafgift uppskattades efter samma taxa, som nu i Tull erlägges för de Utländska, och införseln af de sistnämnde deremot inskränk* tes till Velin och så kalladt färgadt ritpapper, hvilka sorter ej med fördel i Landet kunna produceras. Utskottet har tagit i noga betraktande, hvad desse Memorialers författare andragit, Det är ostridigt, att hvarje tillfälle bör be* gagnas, som kan leda till inhemska Fabriker* nas verkliga förkofran; men då, i afseende på hvad Herr Bager föreslagit om förbud mot begagnandet af andra* än inhemska Fabriks* och manufactur-arbeten’till Arméens och Sjöstatens beklädnad och armering, samt af utländskt papper vid Civila och Miiitaira verk, Kongl. Majit från dess höga ståndpunkt bäst är i tillfälle att skärskåda och bedömma, till hvad grad inhemska Fakrikérne redan hunnit det efterlängtade mål och tillstånd, att de på ett uteslutande sätt hunna och börd begagnas; så synes det böra öfverlemnas till Dess eget nådiga godtfinnande att ompröfva, huruvida, på det föreslagna sättet, Svenska konstfliten må kunna befordras; och torde i detta afseende en underdånig hemställan så mycket mindre vara nödig, som Kongl. Maj:t, enligt hyad Herr Bager i Memorialet anfort, iz6 Besv, och Ekon. Ut sk. Betankanäen. nu behagat visa ett förnyadt prof af Dess Nådiga nit för klädesfabrikernas förkofran, och Kongl.
Sftcb befjertanbe af be fot ©menjfa tacfjernö»ttllmeffnmgen förfanbma» tanbe oförbelaftiga förfållanben, f>afme f2öi be|lutat, att ben fot nämnba till» merfntng till ©tatémetfet utgåenbe tionbe»afgift ina, ftån ocf ineb åt 1845 intillbejj ben mib nafla Dtifobag bltfvoanbe ©tatörcglertng ttäbet i merffiällig» fet, erläggaé meb fälften af bet belopp, fmartill famma afgift, efter be på färfftlba otter gällanbe olif a gtunbet, hittills utgjorts; å fmtlfet beflut fiöi, ttti unbetbåntg ffttfvoelfe af ben 2 ^ooembet 1844, anhållit om ^ongl. 9ftaj:ts nåbiga fanftion; Det) fat nåbig ^ungötelfe, t öfroerenSjtämmelfe meb betörba mått beflut, ben 29 i famma månab ocf åt blifmit utfåtbab. §• 14. ©å, jemlift 63 § 9tegeringS»5ormen, bet ålegat Df för oförfebba fänbel» fet anflå ocf till utbetalning å mått fftifSgälbös^ontor anmifa tmänne får» jfilba fummot, ben ena att mata tillgänglig, bå konungen till
Stockholm — Hernösand). 7 hästar h vid Stockholms och Arboga stationer 3) samt 14 hästar vid hvardera af de öfriga 9 stationerna, eller tillsammans 140 hästar, å 400 R:dr R:dr 56,000: — 3 postiljoner vid Stockholms och Arboga samt 5 vid hvardera af de öfriga stationerna, eller tillsammans 51 postiljoner, a 400 R:dr 6) R:dr 20,400 — Ärrig kostnad för 50 par selar å 50 R:dr 1 » 2,500 — Årlig vinst för 10 posthållare å 1,000 R:dr ^ » 10,000 — 93,900 b) Postoch Personhcford/ring. 1 Öfverkontrollör ä '•*) R:dr 3,500 — Administrationskostnad i Arboga å » 4,100 — Dito i Enköping, Westerås och Köping å 1,700 R:dr » 5,100 — 1 Tillsyningsman vid hvarje af 6 stationer ä 200 R:dr » 1,200 — 6 Konduktörer å 1,000 R:dr *b » 6,000 — Ärlig kostnad för 6 Hufvudpostvagnar *» » 3,320 — Lega för med 5 hästar skjutsade 11,953 mil å 1 R:dr milen » 59,765 — Oförutsedda utgifter, ä 50 R:dr milen, å postliniens väglängd » 850 83,835 — Summa R:dr 177,735 V 63 Fi a foaåj)ostaaf/a för forn höstar. köping 1|, Bjuggsta, 1 f, Westerås lg, Kohlbäck 1i, Köping 1 i, Arboga lf Po8thållningsko8tnaclen minskas med omstående lega . R:dr 59,765 |
228 Den i'i December f. m. reslagne underdåniga Skrifvelse, såsom dels obehörig, då beslutet innefattar ett frikännande, som icke förut är medgifvit, dels öfverflödig, då de öfrige punkterne endast innefatta ett ändamålslöst upprepande af hvad föregående Ständer redan bos Konungen anmält, och, i händelse Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle läckas biträda denna min mening, hemställer jag, oin icke de öfrige respective MedSlånden må inbjudas att förena sig härmed, helst arne Riksstånd, nemligen Högvördige PresteSlåndet och Hedervärda BondeStåndet redan bifallit första Betänkandet, förmodeligen af förtroende lill Utskottens uppgift, att Inqvarterings-skjldigheten icke vore tillkommen af något frivilligt allmänt åtagande å Städernas sida. Hvad Utskotten för öfrigt tillstyrkt, dels för vinnande af ytterligare upplysningar i ämnet, dels i anledning af Fullmägtiges ifrån Städerna Malmö, Ystad, Helsingborg oell Götheborg väckte anspråk, bifaller jag för min del, samt anser utan ändamål, att nu inlåta mig i vidare discussion om sättet och vilkoren för Inqvartcringstungans jemnande Städerna emellan, då något definitift beslut härom, efter hvad Utskotten medgifvit, vid denna Riksdag icke lär kunna fattas. Herr Ribbing, Arvid’. Hufvudsakligen förenar jag mig med Herr af Billbergh om Den a» De cerni) er f. m. 229 olämpligheten af’ alt tillstyrka undersökning i förevarande ämne på samma gång man fattar beslut om till hvad grad inqvarteringstungan bör utsträckas. Sedan Utskotten grundeligen utvecklat, att Städerne hafva en mängd inkomster, såsom Tolag m. m., sig anslagne, just för det de skola bestrida ingvarleringen, tillstyrka Utskotten, alt med vidare beslut härom måtte anstå, til! dess vid undersökning blifvit utredt, i hvad mån fördelarne motsvara kostnaderne. lag tror detta böra ändras i likhet med Herr af Billberghs förslag.
Tersmeden har ganska rätt deri att den punkt i Betänk:t, som finnes med kursiv stil utmärkt, är i och för sig ganska bestämd, men en föreg:de punkt är af alldeles motsatt lydelse med denna. Hvilket skall man då följa vid tillämpningen af denna grundlags-§, antingen det förra eller senare momentet? Af hela §:ns sammansättning kan man visserligen se att det första har afseende på utländske män och det senare åter på inländske; men detta är något som man måste komma till genom en slutledning, ty det står icke bestämdt i §:n uttryckt. Denna fråga är för öfrigt af den beskaffenhet att jag tror det Const.Utsk. ånyo skall uptaga henne under denna Riksdag, och jag hoppas att redaktionen då måtte erhålla en sådan ordalydelse, att den kan försvara sin plats i grundlagen. Jag förenar mig med Hr Fåhraeus och anhåller hos R. o. Ad. om afslag å den ifrågavar:de §:n. Hr Adelborg, Anders Otto: Jag instämmer med Hr Fåhraeus i oformligheten deraf, att då den föreslagne §:n i en föreg:de punkt innehåller, att Konungen äger till vissa beställningar befordra äfven utländske män af utmärkt skicklighet, de der den rena Evangeliska läran bekänna, en annan punkt sedermera II. II. 41 642 Den 13 December o. m. stadgar att Konungen äger dertill utnämna äfven bekännare af annan troslära än den rena Evangeliska. Det ändamål som genom denna grundlagens förändring åsyftas, skulle härigenom på intet sätt vinnas. Meningen har väl varit att Konungen äger att begagna utländske män af främmande religions-bekännelse, hvilka äro i besittning af utmärkt skicklighet; men detta vinnes alldeles icke genom ifrågavande förändring, ty det står uttryckligen, efter hvad vi redan hört upläsas, att de utländske män, som begagnas i Svensk tjenst skola vara af den rena Evangeliska läran, men deremot kunna Svenske män vara af hvad lära och tro som helst. Det tycks verkligen som om man, genom antagande af en dylik redaktion, skulle vilja indirekte befordra proselyt-makeriet i vårt land och detta vill jag icke tro vara meningen.
Hvar och en allman fråga, som första då remiss bör ske; dock stände hvarje ledamot öppet att öfver samma mål Iva gånger, antingen skriftligen eller muntligen, sig yttra, och hvilka hans yttranden äfven skola till Utskottet remitteras. •— Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att förslaget under Litt. E. blifvit afslaget af både Borgareoch BoodeStm. Detta förslag blef äfven af R. o. Ad. afslaget. 2o:de punkten Litt. F. 4g Jin Riksdagsordningen. Aterförviser något RiksStånd till det Stånd, som återremitterat, eller så framt de öfriga Stånden uti mål, der tre Stånds röst utgör Riksens Ständers redan fat 4 II. 67 53o Den Mars f. m. tat sammanstämmande beslut, Ståndet derom underrätta; kunnandes genom sådan återförvisning, expeditionen af beslutet ej uppehållas. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, alt delta förslag blifvit bifallet af både Borgareoell BondeStm. Förslaget under Litt. F. blef likaledes bifallet af R. o. Ad. aotde punkten Lilt. G. 5i §:il Riksdagsordningen. Motioner, ämnade att i Stånds plenum väckas, skola genom anslag, senast tre dagar förut, i Ståndets samlingsrum till innehållet angif vas , och innefatta förslag, åtminstone i liufvudpunklerna till del beslut, som åsyftas. I en skrift böra ej — Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att både Borgareoch BondeStln afslagit detta förslag. Enahanda beslut blef oek, uppå derom framställd propos., af R. o. Ad. fa liad t. 2o:de punkten Litt. H. 5g §:n Riksdagsordningen. (Tillägg eller blifvande i:sta momentet af denna §.) 1:0 Alia hos RiksStånden hållna enskilda eko nomi beträffar.
Med den verkställighet jag yrkar genast mätte äga runi, menar jag dock icke att man genast skulle kunna få myntadt silfver, utan förenar mig med Herr Hjerta i den önskan, att större poster genast måtte få uttagas i plantsar, och den öfriga silfverutvexlingen fortgå, så snart tillgång blir på myntadt silfver. Enär Svenska Banken, såsom Herr Hjerta säger, har större soliditet än någon annan Bank, hoppas jag, att silfverutvexlingen icke skall blifva äfventyrlig, för det den genast vidtager. Jag anser mig skyldig, att till vederläggning upptaga Herr Skogmans och Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedts yrkanden, att det mätte.få bero på Kongl. Maj:ts godtfinnande, att, sedan BancoFullmägtige i underdånighet anmält, det silfverutvexlingen kunde börja, bestämma tiden dertill. Häraf skulle ingen garantie för silfverutvexlingens verkställighet erhållas. Jag bestrider icke, utan tror fastmer, att, jemlikt 79 §. RegeringsFormen, hvari förbehålles Konungen att slå mynt, Konungens sanction erfordras för att göra Rikets Ständers Realisationsbeslut gällande. Ständernes bifall erfordras till förändring i Rikets mynt till skrot och korn, men Konungen ensam är det förbehållet att slå mynt, naturligtvis efter den af Ständerne stadgade myntfot. Begge Statsmagternes samverkan behof - Den 9 J u 1 i i f. ra. io3 ves således för att tillvägabringa en realisation. Det är ett misstag, att 72 §. RegeringsFormen lemnar Ständerne tillräcklig myndighet, att i Rikets myntväsende ensamme vara Lagstiftare, men sedan myntfoten blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder sanctionerad, beror det af Ständerne, att genom sina Fullmägtige i Banken bestämma dagen för silfverutvexlingen, och begära Kongl. Majrts promulgation derom. Skulle tillfällige omständigheter såsom krig eller dylikt af Konungen få afses till utvexlingens fördröjande, så vore all säkerhet försvunnen.
M:t gifvit Rikets Ständer tillkänna, det E. K. M:t under den 1 Mars nästlidet år i Nåder beslutat, dels att, enär hemmanen Sjötorp i Lyrestads och1 Svenningstorp i Fredsbergs socknar af Skaraborgs län bekommit sina ersättningar för den jord, hvilken i följd af Götha kanals ledning genom Wadsbo härad för dem gått förlorad, dymedelst att de blifvit från utgörande af egen krono-tionde befriade, dessa ersättningar, utgörande för Sjötorp 1 tunna 124 kappar och för Svenningstorp 1 tunna 12 kappar, eller tillsammans 2 tunnor 244 kappar, hälften råg och hälften korn, skulle under titeln ordinarie afkortning i krono-räkenskaperna a Iföras, dels ock att, då ej mindre krono-hemmanen Hellby N:ris 1 och 2, Lilla Wallby N:o 2, i Setterbo socken af Westmanlands län, än ock de af samma hemman utgående räntor, efter kronovärdi utgörande för Hellby 18 R:dr 25 sk. 8 rst. och för Lilla Wallby 7 R:dr 40 sk. 3 rst., eller tillsammans 26 R:dr 17 sk. 11 rst., blifvit till Hjelmare kanaloch slussverk anslagne, och dessa hemmans-räntor sannolikt aldrig komme att till kronan återgå, desamma skulle, likaledes under titel ordinarie afkortning, i kronans jordebok och räkenskaper afföras; hvadan, i fall Rikets Ständer bilöllo hvad E. K. M:t, på sätt här ofvan är omförmäldt, föreslagit, skulle, jemte ersättningen till hemmanen Sjötorp och Svenningstorp samt räntorne af hemmanen Hellby och Wallby, från Sjette Hufvudtiteln komma att uteslutas: a) ersättnings-anslaget för Skolmästare-ängen vid Södertelje, 8 R:dr; b) ersättnings-anslaget till Söderköpings och Norrköpings f. d. hospital, 1,202 R:dr 26 sk.; c) ersättnings-anslaget för jord-förluster genom väg-anläggningen vid Lyckeby, 1 tunna 14 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, med värde af 8 R:dr 30 sk.; d) ersättnings-anslaget till Skaraborgs regemente, 193 tunnor 12£ kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, med värde, ä 6 R:dr tunnan, af 1,160 R:dr 14 sk. 3 rst., äfvensom värdet af de samma regemente tillkommande 30 kappar kronotionde spanmål, eller 7 R:dr 24 sk. 4 rst.; e) ersättnings-anslaget till Lyrestads och Fägreds prestgårdar, 55 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, med värde af 330 R:dr; f) Expeditions-!.'/skottets Förslag till anderd.
Directeursbefatt-i ningen af nit för det allmännas gagn och icke för löneinkomsten, som endast borde beräkna3 svarande mot de kostnader sorn denna befattning kunde ådraga, Herr Capitainen likväl trodde denna beräkning felaktig, då Götheborg och i synnerhet Malmö voro lika dyra orter att lefva uti, sorn Stockholm, hvarest arfvoden för Fullmägtige i Banquen och RiksgäldsContoiret voro 100 procent högre; och att Herr Capitainen derföre, och enär lika beräkningsgrund borde för alla Rikets Ständers Fullmägtige ega rum, icke kunde finna någon giltig orsak att bestämma en lägre summa än för nyssnämnde Fullmägtige vöre anslagen. Herr Heffler var af lika mening med Herr Capitainen von Hohenhausen. Riksdagsmannen Petter Andersson från Kallands Län anförde: jag har alltid varit af dea unke, jtt jjcfyodet för dc blifvaode Dixecteureinel 158 BancoTJtsiot.tets Betiinkariden. vid DiscontContöiren i Götheborg och Malmö botde vara lika med det som blifvit faststäldt för Fullmägtige i Bahcjuen, nemligen &66 Banco, och jag liar ännU icke Sett denna mening vederlagd genom några gällande skäl; i/ikväl har jag för att irigå uti en jemukning, sorn man tyckes bitska, jag vet icke af hvad orsak, inskränkt mitt egentliga yrkande till blött 600 lt:dr. Men äfven detta har icke Vtinnii bi* fall. Jag kan emellertid icke inse, hvarföre eh Kikets Ständers Fullmägtig vid ett BancoDiscontContoir i Götheborg eller Malmö icke skall égä lika löningsviikor nied sina likar i Stockholm t* En Fullmägtig i Banqiieri, som Väljes till .Dire. cteur vid DiscoUten i Stockholm, erhåller särskild tillökning för denna befattning, och likväl
Cirkulärbrefvet den 2 Februari 1833, angående indelta arméens lönereglering, för Korporalerne bestämda aflöning af fem tunnor spanmåi eller deremot svarande indelta räntor, utan att fyllnad i kontant är för afiöningen anvisad; och då med billighet och rättvisa är öfverens stämmande att samtliga Korporaler vid indelta Kavallerioch Infanteri-regementena komma i åtnjutande af lika aflöningsförmåner, men den kontanta ersättningen, beräknad efter de vid aflönings-indelningsverkens upprättande gällande medelpris å spanmålen, icke motsvarar spanmålens nuvarande, på årligen vexlande markegångspris beroende värde, tillstyrker Utskottet, att det i Riksstaten förut för indelta Kavallerioch In fant eri-regementena uppförda anslag af oindelt spanmåi må med 1,658 kubikfot förhöjas, utgörande denna förhöjning, å 2 R:dr per kubikfot, 3,316 R:dr, men deremot det för samma regementen i Riksstaten befintliga anslag i penningar förminskas med 2,004 R:dr 4 öre. Föranledande dessa förändringar en tillökning uti indelta Kavallerioch Infanteri-regementenas anslog af 1,311 R:dr 96 öre. 6:0. Löneförbättringar vid indelta Arméen. Sedan Kongl. Majit vid 1856—1858 års riksdag fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på behofvet af en förbättrad lönereglering för indelta arméens befäl, dels till åstadkommande af nödig förbättring i afiöningen, dels till beredande af möjligaste likstämmighet deruti vid alla regementen och korpser; så hafva Rikets Stats-Utskottets Utlåtande M 66.
Ad. måtte för sin del besluta att 54,000 r:dr måtte årligen, i stället för de begärda 90,000 r:dr, till förstärkande af armeens materiel varda anvisade. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Ehuru med föga hopp om framgång, anser jag dock för min pligt att motsätta mig förhöjning af de anslag, som af StatsUtsk. blifvit föreslagna. Det är visserligen tröstande att se Styrelsen, som vid början af riksdagen ansåg sig behöfva 90,000 r:drs tillökning i anslaget för armeens materiel, nu hafva så nedprutat detta belopp, att den anser sig hafva tillräckligt af 54,000 r:dr. Derföre äro vi skyldiga Styrelsen erkänsla, synnerligast på detta rum, hvarest man ser Styrelsens anspråk på anslag så frikostigt fyllas. Då emedlertid Styrelsen vid förra riksdagen begärde de nu till fortfarande föreslagna 70,000 r:dr för armeens materiel, uppgafs såsom föremål för desamma behofvet att förse förråden med beklädnad för beväringen, och detta föranledde mig, då detta utlåt, bär förra gången förevar till återremiss, att af StatsUtsk. begära en utredning, huru nämnde anslag af 70,000 r:dr blifvit användt, hvilken anmärkning StatsUtsk. säkert icke ens upptagit, ännu mindre besvarat. Det vill dock synas mig, som ett af de väsendtligaste skälen för beviljandet af nya anslag vore, att Nationen och Eepresentationen ägde någon säkerhet, att de beviljade anslagen blifvit på ändamålsenligt sätt använda. Att undanhålla Representationen upp - Ö Den i5 Augusti f. m. lysningar härom anser jag oriktigt och illa betänkt af StatsUtsk. ; ty om medlen fjäg har icke rättighet att förutsätta annat) blifvit använda på ett sätt, som icke är underkastadt anmärkning, ser jag endast en vinst dervid, att Representationen fått veta, hvartill de blifvit använda och hvad sorn derför blifvit till förråden anskalFadt.
Utdrag af Protocollet, hällit i Riksens Höglofliga Ständers Stats-Utskottden g i Oktober 1809. S, D. TillMiksens Höglofliga Ständers StatsUtffott har ifrän det Hederwärda Bonde-Ständet blifwit remitterat ett sä lydande Protocolls Utdrag. Utdrag af Protokollet, hällit hos Bonde Sländet den ig Oktober 1809. S. D. Riksdagsmannen polian k^aZnus Ves' LnZ frän Westmanland hade söre den ni denna mä - 92 Den 4 November. mänad ingifwit ett Memorial som nu upplästes sä lydande: Dä Riksens Högloflig^ Ständer beslutal indragning till Statens behof af alla de Kongsgärdar, som ej höra till Konungens Hofstat, hwariötand är Johannisberg, belägen i Tuhundra Härad i Westmanland, dristar jag förmoda det Riksens Höglofliga Ständers Stats-Utskotk snart lärer företaga reglerandet huru denna Kongsgård till Stålens största förmohn skall disponeras, troligen torde den såsom Skatte försäljas. Jag hastar derföre i ödmjukhet erindra, att dä flere Hemman Kurön, Ridö!! och Wästeräng, haswa Skatte Natur, fast de rttgjordt sin Skatt kill Johannisberg, den lid Johannisberg ivar att anse som Kongsgård, hwilket ock fortfarit under privafs arrendatorers lid, hwilka egenm sgttgt ökat deras Äöoers ullagor, och till och med satt deras besittningsrätt i fräga. Det är för desse li dande medörödrr jag derföre ödmjukeligen anhaller, att ej desin Hemman förblandas ined ofwansagde Kongsgård, utan deras Ädoer fä lösa en fortfarande besittning eller flatteratnghet, och lemna en lampelig
Alt detta, på sätt den siste ledamoten yttrade sig, skulle väcka ”oro och fruktan hos de nuvar. inuehafvarne,” det begriper jag, ty det är alltid obeqvämt, att belt och hållet mista hvad man innehar, man må hafva det på lagliga eiler olagliga grunder; men alt denna nåd. propos., som åsyftar en förlikning hvilken efter min förmening ej kan träda någon för nära, då båda parternas rätt deruti är afsedd, att en sådan propos. skulle väcka oro, det fattar jag icke. Här är föreslaget, att kyrkan skulle bibehållas helt och hållet oförkränkt vid den inkomst, som den nu har, och detta för evärdeliga tider, utan beroende af egendomarues stigande eller fall i värde. Jag kan icke finna hvad kyrkan mer kan begära, som verklig ägare af jorden. Det är en sak, som de fleste jordägare skulle med tacksamhet mottaga, om det kunde för dem tillvinnas. A andra sidan tillförsäkras de nuvar. arrendatorerna en säkerhet, som för hvarje jordskötare måste vara af högsta vigt, eller att det icke skulle bero på en auction eller blifvande tillfälle, att öfver höfvan uppjaga afgiflen, såsom vid en ny städsel eljest lätt kunde ske. Jag återupprepar således, att jag för min del med tacksamhet ser huru de båda parternas intressen bär blifvit sä mycket som möjligt tillfredsställda, och vägar derföre tillstyrka bifall å den K. propos. i ämnet, när en gäng denna fråga återkommer. Hr von Hartmansdorff: Den siste talaren tycktes taga för afgjordt, om jag icke orätt fattade hans mening, alt denna fråga skulle remitteras tiil Ekou.Ulsk., der han är ordf. Jagbar icke hört Hr Landtm, sätta sådant i fråga, och tror icke eller att en sådan remiss vore lämplig. Om Gr. Lewenhaupt har rätt, att detta är en rättstvist, så ifall deu hörer under R. St. och ej under domstol, lärer det väl vara LagUtsk., sorn skall befatta sig med saken. Sä har äfven det Högv.