Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kärleken, aktningen må vara död oss emellan, men jag ber ännu en gång! vårt felsteg förenar oss med olösliga band. Sixten, Tycker ni verkligen, att jag är värd en bön? Nej men jag ber ändå! Förnedra er inte. BJÖRNKLO. VALBORG (med skälfvande, röst). BJÖRNKLO. VALBORG. Ni nekar således? manträffat det är det enda svar jag har att ge. VALBORG. Jag önskar innerligt, att vi två aldrig sam BJÖRNKLO. mor, ja Gertrud sjelf, ska' döma emellan oss. tande:) Nåväl, ni har så velat. Gertruds far och BJÖRNKLO (springer upp. Ho och mig. Hör ni, försök inte eller jag kommer att VALBORG. Gertrud! Försök inte ställa er mellan henne Ni älskar henne! Älska? Bah! Jag har älskat många qvinnor BJÖRNKLO (upprörd). och varit älskad många gånger tillbaka, men hvad säger det ordet, när det gäller att beskrifva den känsla jag nu erfar. Det är inte kärlek hvad ni vill. Huru många gånger har jag inte det är afguderi, vansinne, galenskap! kalla det skrattat åt mognade män, som blifvit förälskade i omogna barnungar! Och nu har jag fallit offer het! Nej, inte ovärdig. Det är grundtonen i gång. för samma svaghet för samma ovärdiga svagmin natur, som hon anslagit, och den var ren en VALBORG (trött). BJÖRNKLO. Hon älskar er inte. ni vore hämndgirig, skulle ni i sanning känna er belåten, om ni visste hvad jag lider. Jag måste ständigt vara på min vakt, ständigt vara sval, Tror ni inte jag vet det? Ah, Valborg, om lugn, för att inte skrämma henne, medan hela ett ord af sympati. Jag, Björnklo, slaf under ett barn, som inte ens förstår sin seger! Ah, det är i sanning löjligt, löjligt! VALBORG. min själ brinner af åtrå efter en blick af ömhet, Och om hon älskade en annan? Så fick denna kärlek ge vika för min. Jag BJÖRNKLO.
Han kom strax igen, lade ett örngått tillrätta åt henne och höll filten tillreds. Hon lade sig. »Vill du sofva, så skall jag gå, annars sitter jag hos dig och pratar», sade han och bredde ut filten öfver henne. »Nej sitt hos mig, jag kan visst inte sofva. – Åh, hvad det käns skönt!» tillade hon och tryckte pannan mot den kalla örngåttskudden. Han flyttade fram en stol och satte sig vid hennes hufvudgärd. »Du, Richard», sade hon efter en stund, »jag tänker på en sak: du har bestämdt sett min mor.» »Ja, det har jag, men jag mins henne knappt; jag var ju bara fem år när du föddes.» »Jag skulle bra gerna velat veta något om henne. Pappa har jag aldrig kunnat fråga; då gråter han strax.» »Vet du jag mins ingenting utaf henne mer än ett stort ljust hår och ett par mycket stora händer, som höllo mig fast när hon tog mig på knät.» Hon såg på honom, som om hon väntat att få se något märkvärdigt. Han märkte det, och det kom ett godmodigt leende i hans ögon, men han sade ingenting. »När jag nu går omkring här och rör vid alla gamla möbler och ting», återtog hon, »så blir jag så nyfiken. Jag tycker att jag skulle vilja fråga alla dessa skåp och lådor om något, och jag letar igenom allt hvad jag kommer åt, alldeles som en förveten unge. Det skulle jag aldrig få, om pappa såg det; han skulle bli alldeles sjuk.» »Nå?» sade han leende. »Jo, – det har jag ingen glädje af. Allt mammas ser så främmande ut, det är som om också det hade varit dödt och begrafvet i många år. Och jag känner det så tomt, – alldeles som jag ingen mor haft.» »Ja, vet du hvad, de som ingen mor ha, de föreställa sig alltid, att det skulle vara en sådan härlighet med det, men det är det inte alls. Det är bara inlärd – hm – romantik». »Tror du det?» sade hon dröjande. »Ja, det är jag säker på, i många fall. Det är inte på långt när så mycket med det så kallade blodsbandet, som man påstår. Det är så mycket annat, som är starkare.
Hvad sora egentligen bestämmer penningens värde, är icke så mycket sjelfva värdet af det ämne man har i handen, som icke mera den säkerhet man har att derför kunna utfå den vara, som den föreställer. Vid fluetuering af curs, när det lönar sig, såsom nu under några år varit förhållandet, att begagna silfvermynt såsom exportvara, är det tillgängligt i hvar mans hand. Skeppare, matroser och commissioniycr drifva då dermed 134 Den 12 Octo ber e. m. en liten luxhandel. Jag vill påminna Hrr:ne derom, att 1817 eller ISIS, jag minnes icke bestämdt hvilketdera, bade curscn stigit betydligt, så att vårt koppar-skiljemynt befans i värde något högre än cursen var. Det dröjde icke länge, förr än kopparen blef alldeles uttömd ur riket, och äfven här i Stockholm mäste invånare, för att lätta rörelsen, åt sina kunder gifva s. k. valutor. När det kunde hända här i Stockholm, huru skulle det då vara i landsorten. Då silfvermyntet finnes i rörelsen, ligger det till hands för hvem som helst att utföra det i brist på annan exportvara, och en större brist på mynt måste dä uppkomma än som är möjligt så länge småsedlarne existera. Af dessa förenade skäl, och så länge det icke visar sig att handelsställningen blir till vår faveur, måste jag, likasom vid 1839 och 1840 årens riksdagar, afstyrka småsedlarnes indragning. Hr von T ro il, Em il: 1 motsats mot den siste värde talaren, har jag vid 1834 och 1840 årens riksdag sökt medverka lill skilling-sedlarnes afskaffaude. Jag har med afseende på frågan i sin helhet icke förändrat öfvertygelse. Man skulle således tro, alt jag skulle yrka förändring af BancoUtsk:s nu förevar, betänk. Så är likväl icke fallet, ty jag hyser den öfvertygelse, att dä man beslutar här i ändligheten, måste man hafva afseende pä tvenne omständigheter, som kallas lid och rum. Tiden synes nu vara temligcn olämplig för att afskaffa småsedlarne.
Huru mången stackars skeppsbruten på lifvets haf har ej genom afunden tagit första steget utför I Huru mången årslång bitterhet syskon emellan har ej alstrats af afunden! Behandla därför dina barn med rättvisa, gif dem lika i allt hvad du kan. Så handlar hvarje rättänkande och öm fader och moder, då det är fråga om deras egna barn. Dessa goda principer böra följas äfven då det är fråga om fosterbarnen. Så länge de äro tillsammans i hemmet, låt fosterbarnet få lika uppfostran, röna lika behandling som ditt eget. Den kärlek, du slösar på din egen älskling, kan du ju ändå ej helt gifva det upptagna barnet. Låt då åtminstone uppfostran och omvårdnad blifva lika, så vida du hoppas få lika stor glädje af fosterbarnet som af ditt eget. Kanske låter du dem, medan de äro små, få allt lika och vara såsom syskon. När de bli äldre, får ju din egen dotter lof att ha en vårdad uppfostran och blifva värdig det stånd hon tillhör. Fosterdottern åter får bli tjänarinna i ditt hem och naturligtvis, såsom sådan betraktad, får hon sitt mesta umgänge med mer eller mindre hederliga tjänare. I så fall vill jag gifva dig ett råd. Tag ej fosterbarnet i ditt eget hem. Låt, om dina förmögenhetsvillkor tillåta det, henne uppfostras i en hederlig arbetarfamilj till det kall du vill ha henne. Men låt henne ej uppfostras till tjä- narinna i ditt eget komfortabla hem, där hon som barn varit leksyster åt din dotter. Hvad blir följden? Jo, att hon, som Anni i den lilla skissen, går under i kampen för tillvaron. Och hvarför? Genom afunden till den förut älskade fostersystern, genom längtan efter detta förfinade, njutningsrika lif, som hou blott fått se på af stånd. Har hon därtill hvad man kallar » utseende », ja, är rent af » skön och lockande », så äro ju lätt nöjets tempelportar öppna för henne, och hon skall, utan tvekan, ila dit in och i frestelsernas ström finna sin undergång. O, huru illa du gjort, du fostermoder! Du hade bestämt, att hon skulle bli en duglig tjänarinna.
Maj:t ville, efter ärendets behöriga utredning, taga under öfvervägande, huruvida det väckta förslaget om anordnande vid våra universiteter af Norska och Danska vetenskapliga föredrag må kunna anses vara för den allmänna bildningen af det gagn att statsmedel derför böra anvisas, samt i sådan händelse till kommande Riksdag göra den nådiga framställning i ämnet, som kan af omständigheterna påkallas; samt b) att jemväl i afseende på förslagen om inrättande af stipendier för studiers idkande vid Norskt, Danskt eller Finskt universitet, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t göra en lika beskaffad underdånig framställning^ Vid 28:de punkten (angående stipendier för prestkandidater): af Domprosten Sondén: ‘Då man led brist på folkskolelärare, anslogos åt seminarii-elever stipendier af Staten, och ehuru numera ingen sådan brist är känbar, föreslår Utskottet, att anslaget dertill må förhöjas med 15,000 R:dr till summa 45,000 R:dr. Till att bereda den frie arbetarens utveckling i konstfärdighet har man anvisat 6,000 R:dr såsom stipendier o. s. v. Presten är ock till för folkets undervisning ; den underbyggnad han behöfver, kostar vida mera både tid och penningar att förvärfva än de ofvannämndas; att tillfälle beredes unge män att inhemta denna underbyggnad, borde väl icke anses mindre vigtigt för folket, än att handtverksskickligheten blir allmännare. Af dessa skäl kan jag ej undertrycka min från Utskottets afvikande opinion att Doktor Björlings motion borde bifallas. * Vid 30:de punkten (angående dels anslag för nya Lektorsoch Adjunktsbefattningar vid de högre elementarläroverken, dels utvidgning af läroverken i Helsingborg, Hudiksvall, Westervik, Carlshamn och Ystad): af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. (Fortsättning.) 41 af Herr A. W. Björck, hvilken såsom sin reservation åberopade det af Utgiftsafdelningen afgifna förslag till Utlåtande, så lydande: “Kongl.
Jag instämmer med den sista värda talaren uti anhållan om anslagets förhöjning till 10,000 rd:r, och får till de skäl lian anfört endast lägga, alt de norra orterne erfordra en förbättrad anläggning af vägarna, som icke kan företagas ulan föregående undersökningar, hvartill det af StatsUtsk. tillstyrkta anslaget blir otillräckligt, såsom egentligen beräknndt för andra undersökuingsförrättningar. Frih. Sprengtporten: Ehuru jag visserligen är af den tanke, alt något hinder icke bör möta för R. St., att D e ii 22 M a r s f 111. för allmänna ändamål bevilja högre anslag än K. M. begärt* skulle jag dock tro, att R. Sf., innan en sådan utväg vidtagits, böra för sig sjelfve, på säkra grunder, hafva stadgat sin öfvertygelse derom, ait det anslag, sorn K. M. begärt, blir för ändamålet otillräckligt. I detta fall måste jag bekänna, att jag icke, för mig åtminstone, kunnat göra det tillräckligen klart, alt icke 6,663 r:dr, som K. M. begärt för att fortsätta undersö'kningarna rör:de communicationsnnstalterna i Riket, blifva tillräckliga. Jag tror det så mycket snarare, sorn jag vet alt undersökningarna rörtde de vigtiga communicalioner, som gå ut på alt förbinda Siljan med Mälaren samt Wenern med Hjelmaren, komma att verkställas på enskildla bolags bekostnad. På dessa skäl tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få instämma med Gr. Frölich. Summan är alldeles för liten, om någonting dermed skall kunna uträttas. För en sådan undersökning i Calmar län behöfdes på ett ställe, för en sommar, något öfver 2,000 r:dr. För en annan undersökning, hvilken redan är gjord, men i anseende till den långa tid , sorn förflutit, sedan hon verkställdes, måste göras om, behöfdes i,5oo r:dr. Således för ett enda län 3,5oo r:dr eller hälften af det anslag, sorn är i fråga.
I afseende på hvad som här blifvit anfördt i sak, får jag, instämmande med hvad Hr von Hohenhausen redan anfört, tillstyrka, att R. o. Ad. genom sina åtgärder vid del ta tillfälle icke, såsom en och annan talare här gjort, måtte förutsätta, alt BorgareStis ledamöters vägran att deltaga uti voteringen inom det förstärkta StatsUlsk. härrört från något annat än det skäl desse ledamöter sjelfve inom Utsk. uppgifvit, samt alt Pr. o. Ad. alldeles icke måtte fatta något beslut om inbjudningens upptagande lill pröfning, på grund af det förstärkta StalsUtskis gjorda anmälan, utan nu endast befatta sig med den så kallade grannlagenhetsfrågan. Hvad PresteSt. beträffar, så lärer det redan hafva fattat ett sådant beslut, sorn blott undanrödjer de betänkligheter, hvilka yppat sig emot företagande af votering till följd af grannlagenhet emot de Stånd, hvilka icke utlåtit sig öfver inbjudningen; och jag anhåller nu, i öfverensstämmelse med hvad jag förra gången yttrade, att få underställa R. o. Ad. följande förslag lill beslut i detta afseende: ”R. o. Ad. finnér förstärkta StalsUtskis anmälan icke föranleda någon annan åtgärd, än Ståndets förklaring, att för omröstning uti förstärkta StatsUtsk. roude extra - D c n 29 Maj f. m. 435 sfatsteglertn intet hinder Ian å R. o. Ads sida möta af den omständighet, att Ståndet uppskjutit pröfningen af Vallöf]. Bor g are Sits inbjudning.” Gr. Frölich: Hr von Hartmansdorffs nu afgifna förslag till propos. är väl så lill vida bättre, än det förut af honom framställda, sorn detta sednare är inskränkt endast till att uttrycka den åsigt R. o. Ad.i detta fall från början har ägt; men just derföre anser jag också detta förnyade t i 11— kännagifvande vara alldeles öfverflödigt, emedan R. o. Ad. i alla fall endast kan yttra huru det för sin del anser saken.
Stockholm den 14 Oktober 1854. Oppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Okt. 1854. Preste-Slåndet den 7 Borgare-Ståndet den 7 Bonde-Ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående upplåtelse till staden Malmö af Kronan tillhörig mark, för utvidgning af stadens begrafningsplats m. m. (Stats-Utsk:s Uthde N:o 282.) S. A. K. Rikets Ständer, som fått emottaga E. K. M:ts den 18 sistlidne Augusti uti nedanomförmälda ämne aflåtna Nådiga Proposition, hafva deraf inhemtat, hurusom Malmö stads äldste, med förord af Landsböfdinge-embetet i Malmöhus län, hos E. K. M:t i underdånighet anhållit, dels att, för behöflig utvidgning af stadens begrafningsplats, åt staden måtte i Nåder öfverlåtas två Kronan tillhöriga, å en företedd karta med N:ris 1 och 2 utmärkta jordstycken, tillsammans utgörande 1 tunnland 12,6 kappland, emot förbindelse för begrafningsplatsens kassa att till nuvarande Place-Majoren i Malmö, Expedilions-Ulskotlels Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o ISO. 405 som disponerade nämnda jordstycken såsom löneförmån, årligen, så länge han samma befattning innehade, utgifva ett mot den nu utgående arrende-afgiften för omförmälda jord svarande belopp, dels ock att, till befrämjande af så väl den tilltagande rörelsen i städet/, som dennas försköning, tre å särskild karta med N:ris 1, 2 och 3 betecknade jordstycken, om tillhopa 8,9 kapplands vidd, äfvensom den mellan dem framgående genvägen från ciladellet emot hamnen., måtte likaledes Nådigst varda till staden upplåtna, på det att sålunda nya Sloltsplatsoch norra Vall-gatorna måtte kunna med hvarandra sammanbindas, samt jemväl stadens vid norra f. d. fästningsgrafven belägna promenad blifva längs norra Vall-galan utsträckt intill den sä kallade Slottsplatsen.
Vid förnyad föredragning affStatsUtskottets, d. 3 dennes, afgifne samt d. 7 dcr« på följde e. ni. på bordet lagde Utlåtande N;o 86, i anledning af väckt motion, om anslag å Stat till Ved för LandsUancellierne och LandtRänterierne, blef såmma Utlåtan - Prat. Utdr. d. 11 April 1823. de , i anledning af de utaf Friherre Cederström, Jacob, dervid gjorde anmärkningar, till StatsUtskottet återremirteradt. S. D Föredrogos å nyo och biföllos följande StatsUtskottets, den 3 dennes afgitne, samt den 7 derpå följde, e. m. på bordet lagde Utlåtanden: N:o 83 , i anledning af vackt fråga, om Indragning af den så kallade Proste Tunnan. N:o 84 > i anledning af väckt motion, om förhöjning i Rotehjclpen för sv3ga Rotar inom Kronobergs Län. N:o 85 , A ngående belöning tili f. d. Riksdagsh ullmägtigen Petter Andersson i Domwalla, för dess Cur-Method i veneriskaoch sjukdomar. S. D. e. m. Föredrogs å nyo StatsUtskottets d. 5 dennes afgifne, samt d. 7 derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtande, angående Medels anslående till kostnadernes bestridande för Hans Kongl. Höghet Kronprinsens förestående förmälning och verkställde Utrikes resa; och lann Ridderskapet och Adeln för godt; att samma Utlåtande, j anledning af de utaf åtskillige Ledamöter dervid gjorde anmärkningar till StatsUtskottet återremittera. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUt - Prat, Utdr. d. 11 April 1S23.
Penningeväsendet och dermed gemenskap egande ämnen, tillika med förslag till sammanjemnkning af de dervid förekommande skiljaktigheter 3 stadnade Rjdderskapet och Adeln i följande beslut: 1:0 att någon åtgärd vid 1, 2, 4, 6, 7, 9; 10, ix, 12, iy, 16, 17, 18, 20 och 25 puncteme icke af Ridderskapet och Adeln erfordrades. 1036 Fröt. Utdr. d. 30 Septfimb. 1823. 2ro Att Ridderskapet och Ädeln ansåg nödigt vid dess, rörande 5 puncten, förut fattade beslut, gjöra det tillägg, att, i händelse de såsom Capitalafbetalning å Statsverkets skuld till Banken, ingående iyo.ocoRtdr icke skulle ku'nna till silfver inköp användas, med de samma komma att förhållas på enahanda sätt, som i afseende på den i andra puncten näm de summa, särskildt varder stadgadt. Uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden skulle inbjudas att sig med Ridderskapet och Adeln förena. 3;o Att Ridderskapet och Adeln, under förblifvande vid dess förut fattade beslut, godkände de af Utskotten i afseende å 3, 13. 19, 23, och 24 puncterne föreslagne voterings propositioner, 4:0 Att de af Utskotten föreslagne nya redacrioner af 8> 14* 21, 22 och 26 puncterne af Ridderskapet och Adeln gillades. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls ConstitutionsUtskottets den 6 dennes under N:o 49 aflåtne samt den 18 derpå följde e. m. på bordet Iagde Memorial, angående ett föreslaget tillägg i 14 §. af Instructionen för Riksens Ständers Justitia Ombudsman, S. D. f. m. Wid förnyad föredragning af särskildta - Trot.
Sättet hvarpå den indelta soldaten antages i tjenst, är nemi. sådant, att han i de flesta fallen, så framt han anses duglig, qvarblifver i nummer, till dess han uphör att vara tjenstbar. Den 4 Januari f. m. 39 Vidare har blifvit yttradt: att legningsrätten innebär ett byte emellan den som almera lämplig till krigareyrket och en annan, hvars kraft kan göras brukbar på annat sätt. Att legokarlarne icke i något afseende kunna anses lämplige för krigareyrket, synes af hvad som i det föreg:de anförts. Hvad den lemnade definitionen på legning sr allen i öfrigt angår, så är den i alla afseenden oriktig, och torde i stället böra erhålla följande lydelse nemi.: att legningsrätten innebär ett tillfälle för den som har penningar och som af veklighet, feghet eller dylika egenskaper har afsmak för och fruktar krigarekallet, att medelst en ringa penning friköpa sig från den för hvarje medborgare heliga pligten att med lif och blod försvara fosterlandet. Vidare har yttrats såsom stöd för legningsrättens qvarstående : hvad som för legningens bibehållande anfördes i Franska nationalförsamlingen år 1848. Skillnaden emellan förhållanderna hos oss och i Frankrike har härvid blifvit förbisedd. Hos oss äro med få undantag alla i beväringsåren varande personer skyldige att träda under vapen. I Frankrike uttages deremot blott ett ringare, årligen bestämdt, antal af de konskriptionsskyldige, och de outtagne äro att anse såsom för alltid befriade från skyldigheten att träda under vapen. Att under dessa förhållanden ifra för legningens bibehållande, med andra ord, för tjenstebyte emellan de uttagne och outtagne, således mellan personer af enahanda ålder och kategori, är något helt annat än legningen sådan den hos oss är och måste blifva. Med de s. k. ”réengagés” i Franska arméen får man ingaluuda förblanda våra legokarlar. De utgöras af de personer, hvilka efter kouskriptionsårens slut qvarblifva i tjenst, och äro att anses såsom Franska arméens bästa soldater.
Q), med afdrag af endast säkre fordringar uti Capital och obeialdte intresien, till Rd. 10,427,905: 42 si. 10 r.; men dä de härut, inbegripne obetaldte iniresien för ären 1808 och ,809 kill ett belopp ak 766,784 Rd. s6 si. r r. asdragas, blir återstående Capitalgäldeu Ud. 9,si6^iqr: §6 si. 9^, sä alt sielswa utrrkesCa pirak - Den 18 November96? pitalgätden, hwilken d. 25 Juni 1800, utom löpande intrefien dera till samma ars stut, utgjorde Rd. 11,052,743: 16 emellan först berörde dag och till den i Sept. 1809 genom skedde afbetalning gar och lagliga afstrifningar blifwit minstad med Rd. 1,391,621: 47 st9 r. specie. De ämnen, Ellmer hwilka i anledning af detta Betänkande Stats-Utstottet ansett sig böra serskildt begära Riksens Högloft. Ständers utlärande, arv: 1:0 Om icke Herrar Fullmägtige uti Jnstructionen böra serskildt förbjudas, 1:0 ifrän Riksgälds-Contoiret meddela andra försträckningar och förskott äa dem Riksens Högloft. Ständer serskildt stadga (pag. 934); V bewilja accord för Contoirets fordringar (pag. 940); och z:o (pag. 958), i anledning af den Pension, som Kongl.
» Inte vet han väl, att hon är kommen, för då hade han, för skam skull, helsat på henne genast; men eljes tror jag, att han böljar bli flott igen från det der skäret. » » Underligt också att han, unge, rike, granne karlen, kunnat nappa på sådant bete! » » Det skall du inte säga, Helena. Hon har en hin håles magt i sina ögon och i groparne kring munnen se ' n, och der är något djekla trolskt i talet också, utom när hon blir arg, för då hör man, att hon är en ovädersfågel, en med både näbb och hvassa klor. » » Du har nog riktigt slagit dig på att utransaka de der fina damerna, Sven. Sådana der lättflygande fåglar kunna visst fånga karlar lika qvickt, som måsen snappar en torsk i vågbrynet. » Helena tycktes vara retad. Hennes mun log sitt lugna smålöje, men der kom allvar i tonen, då han svarade henne. » Det är sant, vi äro ena torskar i det fallet, ty vi veta, att sådana der qvinnor hugga blodiga sår, men ändå locka de oss i garnet. Nå ja, det är på samma sätt med er, vet jag, när ni träffa på en sådan karlfågel. Ju flere af er han förut fångat, j u mera benägen äro ni att låta honom få klorna i er. D u vet ju sjelf, hur nära du var att gifta dig med den der uthalaren Tångström, fast du visste, hurudan karl han var. » » Det är skilnad, Sven, » sade hon ifrigf,. » jag tänkte, han kunde omändras och bli stadig, och det tänka vi alltid, då vi ta en sådan vildfågel, som aldrig hem har egt. Men ni karlar » » V i tänka ej pä att omskapa en roffågeL till en dufva; nej, det har du rätt i, mutter, » afbröt fiskaren. » Men jag har varit så pass med i verlden och äfven lodat mitt eget hjertedjup någorlunda ordentligt, så jag vågar tänka min del om detta kapitel.
49 nästliljet än, till 8tatsock LancoDtskotlen remitterat elt Nemonial sf Un L. N. LelLer, inneballande: att ebunuväl onekligt vone, det de sedan sisla Liksdag tillgängvlige ock begagnade anstalten kön invexling ak jörslitne Laue»- ock L;g:s8edlar, något akbulpit de olägenbeten som ak Notionänen dä blifvit äfvenklagade, linnes dock ännu, Åtminstone i dess kemort släötkeborg), grundad anledning till klagan öfver en mängd i omlopp varande i S)nnerket smärre 8edlar, soia äro till den grad lörslitne ock i trasor förvandlade, att deras vidare användande i lovider man ocb man emellan oundvikligen skall medföra lidande ocb förlusten lön den enskilde, bvilken ej sä noga kan lörsta, att, genom tillämpning ak de vid invexlingar i Lanken ocb L:g:sLontoret gällande stränga föreskrifter, deremot freda sig; varande sädant äfven ganska obebagligt i anseende till de manga utländning»,' kvilka tid ekler annan vistas pä orten, ock som, dä de se, samt kalva beständiga olägenbeten utaf, dessa gamla ock söndriga 8edlar, mäste om Landets gängbana m^nt göra sig ett alltför ringa begrepp. Notionären föreslår ined afseende kära: att invexlingpn i Landsorterna mätte lä fortfara samt utsträckas älven till 10 ocb 20 L:drs Lanco8edlar; att vid verkställigketen ak denna vexling mä följas aldeles samma grunder som gälla inom Lanken ock L:g:sLontoret, under förutsättande likväl, att rädane kännetecken för godkännande af en försliten 8edel fastställas, som ieke äro lör svara att prestera, ock att, i tvät^diga läll, det Verk som utgilvit 8edelu snarare kön inlösa densamma, äu att sista luuekalvaicn ,5o 8tatsock