Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Liljencrants har ansett nödvändigt, att ändra den 4:de §:n, sedan R. o. Ad. ändrat den lista; men detta förefaller mig så mycket mindre böra vara någon absolut nödvändighet, i händelse de värde ledamöter, hvilka egentligen talat för ifrågavaride inrättning, hafva rätt i sitt påstående, att det lärer finnas en synnerligen stor mängd af vigfiga frågor, som, för en grundlig och tillfredsställande utredning, behöfva blifva föremål för Kyrkomötens behandling. Och helst som det endast hvart 6:te år skulle blifva tillfälle att derom på Kyrkomöten sig yttra, så lärer väl kunna tagas för afgjordt, att, om en sådan massa af angelägna öfverläggningsärender i detta fall förefinnes, Sveriges regering omöjligen kan underlåta, att när Kyrkomötet i alla fall skall på sin bestämda tid sammankallas, då vid detsamma framställa dylika ärenden. Frih. Creutz, utgående ifrån en fullkomligt demokratisk synpunkt, har framställt den nog vågade, historiska satts, att det i alla tider varit församlingarne, som tagit initiativet i religionsmåh Bekräftas väl detta påstående af häfdernes vittnesbörd om Kyrkans öden i äldre och nyare tider? Hvem orsakade de första Kyrkomöten, om ej än den ene, än den andre Biskopen, Patriarken, Munken eller Presten, som för någon af dem lifligare omfattad lärosatts föranledde de Romerske Österländske Kejsarne alt sådane möten sammankalla? Och hvad särskildt vårt eget fädernesland angar, måtte den framställda satsen påtagligen innebära ett väsendtligt misstag. Ty huru infördes Kristendomen först i norden, om ej af de på våra egna Konungars kallelse hilkomna missionärer? Huru tillskyndades folket sedermera en från katholicisraens villfarelser renad tro, om ej dymedelst, alt den Lutherska uppfattningen af vår religionslära utomlands inhemlades och hos oss utbreddes med verksamt biträde af Konung Guslaf Wasa? Ty hade icke hans mägliga vilja, hans varsamma och säkra statskonst, understöd! denna välgörande och lyckliga förändring, nog torde Svenska församlingen, efter all mensklig utsigt, fått, sig sjelf öfverlemnad, vänta länge på reformationens välsignelser.
Då nemligen Kongl. Majit, i Sitt Nådiga Tal till 'Rikets Ständer, vid Riksda - 6 Statsoch BevilInings-Utskotlens Utlåtande j N\o 22. gens öppnande, förklarat Sig inse vigten och behofvet af den inre förvaltningens förenkling och vilja åt denna angelägenhet egna Sina oafbrutna omsorger, samt fråga sålanda är å bane att på ett enklare och mera ändamålsenligt sätt reorganisera styrelseverken, så synes det för närvarande icke vara lämpligt att öka antalet af dessa Verk med ett nytt, utan tiden dertill först vara inne, sedan en sådan reorganisation försiggått och om någon lucka eller brist deruti visat sig. I betraktande häraf och då dertill kommer, att den föreslagna central-bureauens inrättande sannolikt skulle, i anseende till derstädes behöflige tjenstemäns aflönande samt effecters anskaffande och underhåll, medföra åtskilliga hittills opåräknade kostnader för Stats-verket, utöfver de, som för anstalter af enahanda syftemål, såsom Commissionen öfver Tabell-verket och Commerce-Collegii statistiska Contor, redan utgå, få Utskotten tillstyrka, att Herr Grefve Frölichs ifrågavarande motion icke må till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. Stockholm den 12 December i844- Reservation af Herr Friherre Tersmeden, IF.:
I Preussen, hvarest en med strömmar af blod vunnen erfarenhet infört detta system till den ytterlighet, att prinsen, grefven, den rike bankiersonen, lika med den ringaste medborgare, ingår i armeens leder, der icke någon civil embetsman finnes, som icke börjat med att vara soldat; der kan beväringen ersätta behofvet af en större indelt arme'. Men i Sverige, der man för 100 r:dr kan köpa sig fri från skyldigheten att deltaga i landets försvar, här låter det icke tänka sig, att arme'en skulle kunna recruteras från beväringsmanskapet; och äfven i militäriskt och ceconomiskt afseende är det framställda förslaget olämpligt och skadligt, på sätt Hr Gen .Adjutanten för Armeen i dess anförande så riktigt utvecklat. Jag vill derutöfver citera exemplet från Norrige. Der utgöres armeen af beväring, hvilka under fem ar hafva en sådan skyldighet sig ålagd; men man hör också alla klaga öfver den olägenhet, att soldaten, just då han hunnit blifva väl uppexercerad, måste lemnäs tillbaka från truppen. Hvad den oeconomiska sidan beträffar, har man beräknat de förmodade besparingarna ända till flera millioner. Jag får i afseende härå först erinra, att det är ganska svårt att få rotehållare att ingå på erläggande af vacanceafgift. Svårigheten för dem att anskaffa contanta penningar förorsakar, att de vanligen hellre hålla soldatnumret fyldt, än ersätta det i contant, så att, ehuru vacanceafgifterna blifvit betydligen nedsatta, man har svårt att bibehålla sä många, som nödvändigt erfordras till spel, underofficerare, m. m. Dessutom brukas för närvarande öfver 100,000 tunnland jord såsom soldatindelningar, och denna är gemenligen den bäst brukade, emedan soldaten måste använda största omtanka, om han derpå skall kunna föda hustru och barn. Om dessa boställen återföllo till hemmanen, hvarifrån de äro tagna, skulle de säkerligen förfalla i vanvårdnad eller användas såsom torpställen, och man vet, huru dessa gemenligen skötas, hvilkas innehafvare vanligen måste använda deras tid under arbete hos jordägaren.
Oss kunna på ett värdigare och högtidligare sätt för kommande tider befästa vilkoren för den mellan Norrige och Sverige träffade Föreningen under en Konung, men med åtnjutande af särskilda Regerings-Lagar, än då Vi öfverenskomma att i en särskild Riks-Act innefatta och upptaga förenämnde vilkor, alldeles såsom de ord för ord härefter följa: 1 §• Konungariket Norrige skall vara ett fritt och sjelfständigt Rike, som ej kan delas eller afhändas, förenadt med Sverige under en Konung, och hvars Regerings-Form är inskränkt och ärftligen Monarkisk. 2 §• Thronföljden skall vara rätt nedstigande och agnatisk, sådan som den finnes bestämd i den af Sveriges Rikes Ständer beslutna och af Konungen antagna Successions-Ordning af den 26 September 1810. Bland Thronföljare skall räknas -äfven den ofödde, som strax intager sitt tillbörliga rum i arfföljden, så snart Han efter Fadrens död födes till verlden. När en Prins med arfsrättighet till Norriges och Sveriges förenade Kronor födes, skall hans namn och födelse-stund tillkännagifvas inför nästinstundande Storting, och i dess Protocoll antecknas. 3 §• Är ingen arfsberättigad Prins till, och Tronföljareval i bägge Rikena skall anställas, skola Storting i Norrige och allmän Riksdag i Sverige till samma dag utlysas. Konungen, eller, derest Thronföljareval under Thronledighet inträffar, bägge Rikenas lagligen varande Interims-Styreise, skall inom åttonde dagen efter den dag, då Storting i Norrige blifvit lagligen öppnadt, och Riksdag i Sverige å Riks-Salen öppnad, på samma dag å bägge ställen aflemna Propositionen om Thronföljden. Norrsk Stortingsman, äfvensom Svensk Riksdagsman, håfve rätt att föreslå Thronföljare. Vill någon af dem denna sin motionsrätt utöfva, skall han vara förbunden att densamma inom denna bestämda tid begagna.
Sedan, i anledning häraf, till följd af erhållen Nådig befallning, Kongl, Majlis och Rikets Krigs-Collegium och Stats-Contor, efter det föregående nödige åtgärder i afseende på upplysningars och uppgifters infordrande m. m. blifvit vidtagne, under den 28 i sistlidne månad till Kongl. Majit inkommit med gemensamt underdånigt Utlåtande öfver allt hvad förrberörde Rikets Ständers aflåtne underdåniga skrifvelse innehåller, så vidt det angår städerne utom Stockholm, samt härvid tillika bifogat upprättade Sammandrag öfver: rio inqvarterings-tolagens belopp samt kostnaderne för inqvartering och service; 2:0 garnisonens styrka i hvarje stad, sättet huru den är inqvarterad samt inqvarterings-penningarnes beräknande; B'o städernes bevillning för egendom och rörelse, äfvensom uppgifne formoner och inkomster; och 4:o till inqvartering tjenlige byggnader, tillhörige Kronan, städer eller enskilde; hvarförutan, i sammanhang härmed, förrbemälde Embets-Verk ej allenast tillika afgifvit underdånigt Utlåtande öfver ett, enligt Kongl. Majlis Nådiga Förordnande, utarbetadt project till en ny Inqvarterings-Ordning, likaledes för städerne utom Stockholm, utan ock i samma Utlåtande serskildt sig i underdånighet yttrat rörande inqvarteringen i sistnämnde stad; så och då Kongl. Majit nu låtit detta ärende i hela dess vidd Sig föredragas, har Kongl. Majit, vid granskningen deraf, ansett detsamma innefatta 3:ne hufvudsakliga delar: den första, angående sättet för utgörandet af städernes inqvarterings-besvär; den andra, rörande inqvarterings-tagarnes rättigheter, eller desammas bestämmande, i en serskild Stadga för städerne i allmänhet utom Stochholm; och den 3:dje, angående samma Stadgas tillämplighet jemväl för Stockholm. Hvad första frågan beträffar, anser Kongl. Majit, genom Embets-Verkens
Det är en oförlåtlig taktlöshet att falla någon i talet, en Hyra af E o m m a r b o s t a d 75: Kesor _ 20: Skolböcker och materiel till barnen 20: Terminsafgifter _ 76: Tidning (däri inberäknad prenumerationsafgift för Idun) 14; Afgift till änkeoch pupillkassan 70: Summa kr. 224 är min mans handkassa. Visst är han min egen rara man och ett praktexemplar i allting, men någon gång kan väl karlen vilja ha sig en toddy eller en vira uppe i läraresällskapet. Så kommer julen, då skall jungfrun ha sin julklapp, litet småkrafs till barnen samt » Svea » och en flaska eau-de-Oologne n:r 4711 — och det drar minsann. Det är ju omöjligt för öfrigt att specificera alla små utgifter, som förekomma i ett hushåll, men hufvudsaken är, att de inskränkas inom denna summa. När pappa skall ha ny öfverrock, fordras alltid ett extra tillägg till beklädnadskontot, något går till medicin, vårt linneförråd fordrar ibland tillökning och förbättring, vårt husgeråd behöfver repareras eller någon ny. sak anskaffas, och så står pappa själf för vinkällaren, d. v. s. den hylla i salsskåpet, där punschoch konjaksbuteljen ha sin plats — då de finnas. Af dessa 120 kronor, som jag hvarje månad erhåller, har jag afsatt något mer än 100 kr till mat. Det utgör pr person icke fullt 56 öre om dagen, och jag tror knappt, att det kan anses vara för myc ket. Därför skola vi då ha 3 mål lagad mat samt kaffe 2 gånger om dagen. Mina inköp för månaden ställa sig ungefär som följande: (Fru 3,000 Vilhelmina Anderssons funderingar angående kr:s hushållet.) I jAm någon för ett par månader sedan sagt mig, Sk5! / att jag, den anspråkslöse adjunkt Anderssons ännu anspråkslösare hustru, skulle komma att inlåta mig på någon slags litterär täflan, så vet jag nog, hvad jag då tänkt om stackars varelsens förståndsgåfvor. Men ingen undgår sitt öde, heter det, och mitt tyckes nu vara gifvet.
Så vände vi upp i Göta Elf. Det var en storartad syn att skåda alla fartygen, som lågo förankrade utefter stränderna, och dessa stränder med sina hus, kyrkor och brädgårdar. Ju högre upp man kom, desto sällsyntare blefvo de sistnämnda och desto talrikare de förra, och då vi kommo in i sjelfva hamnen, låg staden der på högra sidan i hela sin herrlighet, med kyrkor och torn och stolta palats, och på venstra sidan stod röken högt upp ur Lindholmens väldiga skorstenar. Slutligen lade ångbåten intill vid Tullhuset, och jag tänkte nu att genast föra mina tillhörigheter i land. Men då kommo tullbetjenterna och foro ganska ovarligt fram såväl i kistan som i säcken, så att den behagliga ordning, som min moder vid inpackningen med så mycken omsorg iakttagit, på det grymmaste blef rubbad. O, I publikaner! Icke såg väl jag ut som någon lurendrejare! I skaffaden mig mycket besvär med att ordna mina saker igen, men så fingen I också lång näsa för allt edert besvär. S. k. bärare kommo ombord och hjelpte passagerarne med deras resgods. Men till mig kommo tvenne dåligt klädda karlar, s. k. sjåare, och erbjödo sig att föra mina saker till mitt logis, på hvilket min ädle välgörare, kyrkoherden, skaffat mig anvisning. Och som jag trodde, att dessa trashankar skulle blifva billigare än de snyggt klädda bärarne, lät jag dem taga mina tillhörigheter om hand, utan tanke på, att jag borde ackordera om priset med dylika, såsom jag snart fick erfara, ganska oförskämda personer. De lastade mina saker på en kärra, och så begåfvo vi oss enligt adressen till huset n:r 48 Sillgatan, der min blifvande värdinna, madam Andersson, bodde uti 3:dje våningen inpå gården. Denna tog mycket fryntligt emot mig och yttrade endast vänliga ord, till dess att sjåarne skulle hafva sin betalning, då hon blef högst förgrymmad öfver deras oförsynta anspråk, ty de begärde nemligen 1 riksdaler och 50 öre för sitt besvär.
Här i den stora vilda skogen rörer det sig rundt omkring som i en myrstack; och månen belyser, förutom en oräknelig massa hvita tält, en hel hop riskojor – kanhända tillhörande royal suedois, som äfven fått order att lemna sin lilla stad vid Eist, hvaröfver de visat en sådan glädje att, när de några dagar senare passerade den öfver sundet slagna bryggan, de jublande ropade: ”Vive Charles Jean, vive Charles Jean!” Men hvart de gingo, hade de sin förhatliga kost med sig, och de behöfde komma in i Norge för att lära sig att äfven dessa tarfliga gåfvor kunna anses som de utsöktaste läckerheter, ty just i Norge ville officerarne mången gång ha bytt middag med manskapet, och norrmännen sjelfva skulle ha velat slåss som lejon för samma måltid. I skogen drömmer man emellertid blott om stridens larm, i förmodan att norrmännen tänka hålla sina stora ord. Och medan det är tyst i skogen, på fjällen, på klipporna och vattnet, lemna vi månen att i ro skina på de hvita tälten, hvilka lika förtroligt stödja sig mot de åldriga träden som den åldriga skildtvakten stödjer sig mot tältstolpen. Ur det enskilta lifvet. – En timma i skärselden. – Kommendantens botemedel mot ledsnaden. Familjlifvet var under denna tid nära nog som en stat i upplösning, och för flera familjer var det en så mycket säkrare upplösning som de små lifliga kabinettskrigen – såvida man och hustru hade ett kabinett eller en vrå att kriga i – vanligen härflöto från den beniga frågan, som statens öfverhufvud ständigt framdrog, nemligen angående det oangenäma förhållandet att se främmande makter hemligen ställa sig i förbindelse med inrikes ministèren, från högsta till sista instansen på qvinnolinien. Det är sant att fredstraktater ofta nog afslötos, men då de i likhet med många andra större traktater syntes temligen onyttiga, brötos de åter, tills någon påkommen händelse utifrån tvingade den lilla statens förnämsta medlemmar – nemligen herrn och frun att göra gemensam sak för det gemensamma intresset.
Med ackord och många omgånger, lyckades det dock för den omtänksamme och erfarne tjenaren, att alltid skaffa hästar, och så gick dock småningom färden framåt. Hvem är den höga qvinna, som sitter der i det tarfliga rummet, stödd emot en ländstols höga karm? Det mycket grånade håret, benadt midt i pannan, ligger struket åt ömse sidor. Öfver den fotsida svarta drägten ligger en bredfållad hvit duk, stucken i kors öfver bröstet. Djupt nedlutande sin panna i handen, sitter hon så, timma efter timma, vecka efter vecka, utan tårar, utan klagan, endast sällan bytande ställning eller yttrande något ord. Hvarföre sörjer den ädla? På hennes panna thronar styrka och mod, är styrkan bruten, är modet krossadt? Det var ej längesedan hon ägde en make, mäktigare än mången konung, hon hade ägt en syster på thronen, och mången anförvandt lika högt uppsatt, nu var hon en fattig fånge, utan stöd och med brist nästan på det nödvändiga. Hon hade delat sin store makes hjerta, hon hade delat hans åsigter, hon hade ännu efter honom lefvat och kämpat och offrat allt, för samma idée, för ”konungen”. Hon hade kämpat för den idée som af hennes tid hyllades som den högsta; och nu låg den krossad under hennes dödsfiendes jernhand. Hon hade ägt stora gods med talrika underhafvande, än mer, hon hade ägt ett helt land att mana godt före, att verka ädelt och godt före, hon ägde nu endast ett fängelses ringa rymd till sin verld. Många vänner och anförvandter hade stupat för hertigens bila, många vänner och anförvandter gräto nu: enkor, sina män och barn, sina fäder. Hennes dotter hade älskat en yngling, älskvärd, ehuru icke jemnbördig: äfven denne hade krossats af det öde, hon hade dragit öfver honom! Men ännu bar hon sin sorg modigt, med högburet hufvud, och i det ädla anletet lästes en djup, men dock lugn sorg. Då drabbade ännu ett slag:
Jag ville försöka att genom denna modifikation, sorn jag föreslog, dä jag första gängen hade ordet, inlägga mera lenhet i föreskriften, hvilket jag trodde vinnas genom ordet i allmänhet, som jag äfven i öfrigt ansåg behöfligt för att möta de invändningar, som blifvit gjorda, att med strict efterföljande af den föreskrift, som Disk. nu föreslagit, hästantalel skulle blifva alltför ringa; men för min del håller jag visst icke derpå, titan skall gerna afstå derifrån och skall derföre icke anse mig hindrad att bifalla första delen af ötsk:s betänk., äfven utan det af mig föreslagna tillägg. Lika medgörlig kan jag deremot icke vara i fråga om det muvemang som här blifvit ifrågasatt, rörnle gäslgifvaregårdarnes förflyttning. Ulsk. har visserligen endast föreslagit att en sådan förflyttning må kunna äga rum, ”der sådant ulan förnärmande af laglig rätt låter sig göra”; men dervid får likväl anmärkas, au i. st. f. de omgångar, som förut varit behöflig» för gästgifvaregårdars förflyttande, sä skulle nu icke behöfvas mera, än ett K. befsdes utslag, hvilket, om det vunne laga kraft, vore tillräckligt att taga bort en betydlig del af en privat egendom. I mitt grannskap är ett gästgifveri köpt för 14000 r:dr. Gärden barett värde af på sin höjd 7000 r:dr. Sjelfva gästgifverirörelse!! ålder högst obetydlig, men hvaruti ligger egentligen värdet? Jo! uti rättigheten all minutera ut spirituosa. Nu blifva opinionerna allt mer och mer stämda emot denna rättighet, och det med rälta. Då skulle myckel väl kunna hända, att man på sockenstämman beslöt all försöka blifva af med gästgifvaregården, samt att en Den 18 Mars. 305 en nykterhetsifrande landsh. ansåg att bränvinsminuleringsrältiglieten icke kunde grunda någon beslående äganderätt, oell lill följd deraf beviljade gästgifvaregårdens förflyttning.
Hans Excellens, Justitiffi-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Ha ris Excellens Norrske Statsministern, Herr Due, Stats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Reuterdahl, Grefve Gyldenstolpe, Stang. Hans'Excellens, Herr Justitiee-Statsministern anmälde i underdånighet, att, sedan Kongl. Maj:t anbefallt Herr Justitiae-Statsministern att uppgöra förslag till de ändringar, dels i Riks-akten till bestämmande af de konstitutionel förhållandena emellan Sverige och Norrige, samt dels, i sammanhang dermed, i Sveriges Grundlagar, som kunde anses erforderliga för att stadga huru med Styrelsen i begge Rikena borde förhållas vid de tillfällen, då antingen Konungen vore af sjukdom eller resa utom sina Riken hindrad att Regeringen föra, eller ock vid Konungs minderårighet, eller vid Thronledighet; så hade, med ledning af Unionskommittéens betänkande den 4 November 1844, ett sådant förslag blifvit i JustitiaeDepartementet uppgjordt, samt till Norrska Regeringens yttrande meddeladt; hvaruppå det af nämnde Regering afgifna underdåniga utlåtande blifvit, enligt Kongl. Kongl. AlajUs Nåd.
Lagutskottet har emedlertid tillstyrkt, att denna rättighet må blifva ganska oinskränkt, Hver och en vet dock, ail en o - 26, esit 25 Augusti /. m, skyldig person, sorn blifvit häktad och tilltalad^ känner harm deröfver, och under utbrottet deraf kunna hans utseende och yttranden ofta få likhet med en fräck och halsstarrig brottslings. En underb.etjent kan misstaga sig derpå; tro den häktade vara stursk och uppstudsig, då han icke år det; och begagna sin rättighet att straffa honom. Skall en sådan rättighet gifvas, bör den åtminstone icke kunna utöfvas, utan Domares förordnande och mot andre personer, ån dem, som förut varit dömde och straffade för vanfrejdande brott. Hvad vidare beträffar Kyrkoplikten, derom Lagutskottet jemväl sig yttrat, så har densamma nu mera betydligen urartat från hvad den tillförene varit. Ddss ändamål var från början en försoning, den straffade personen skulle upptagas i församlingens gemenskap, yttra ånger Öfver sitt hegågna brott, och anmanas till förbättring. ]Nu åler år denna åtgärd ett skamstraff, hvarigenom den brottslige ufeslutes. från gemenskap; med församlingen, och således en verkelig motsats till hvad den förut var. Skall den emedlertid bibehållas och fortfara, bör den återbringas till hvad den fordom varit, i annat fall år deri utan allt ändamål. Skall den åter anses som ett skamstraff, bör detta ej verkställas i Lykan, Jäg skulle således önska, att Lagutskottet ville något nogsre pröfva sine förslag i förenämnde hänseenden; och anhåller, att Betåa - Den 20 Augusti f, ni. 27 kandet må med dessa mina anmärkningar till Utskottet återremitteras. Herr von Hauswolff, Carl Guflaf Reinbold: Lagutskottet har noga öfvervågat de skål, som den siste värde Talaren anfört; och funnit de, på hvilka Utskottets förslag sig grunda, vara öfvervägande.
Deriger-ai inträder den omständighet, att den årliga inkomsten, som^möjligen kan koinm* Den 15 October e, w, 395 att ga till betydliga lummoc, blifver att påräkna till arbetet. Deruti tror jag således ett nytt skäl finnas, hvarföre denna utväg bör begagnas. Detta hvad angår sjelfva Verkst; men i likhet med hvad jag förut anfört, anhåller jag fä påminna om vigten deraf, att man såsom en allmän rättsfråga nogå iakttager privilegiers helgd. Jag hemställer, om ett privilegium, pä Riksens Ständers begäran af Kongl. Majit utfärdadt, är något annat än ett Contract. Detta är lika heligt å ömse sidor,antingen det är den starkares eller den svagares rätt som är i fråga; eller ock är samhällsordningen i fara att skakas. Jag får påminna, huru vigtigt det är, att iakttaga den minsta individs rätt, så väl sorn den mäktigastes. Detta ar grunden för det constitutionella lifvet; detta är vår skyldighet att försvara. Skälen äro sa gifna och klara, att för en hvar ligger tydligt, att det jag yrkar, med billighet och rättvisa är öfverensstämmande. Våra tider häfva lemnat oss nog exempel på den starkares ingrepp i den svagares rättigheter, föl att göra oss uppmärksamme på oss sjelfve, och det är ur denna synpunkt jag nu, såsom Svensk representant, hemställer till Ridderskapet och Adeln, huru viktigt det är att låta ett Bolag förblifva vid sina väifångna rättigheter, hvilka jag vågar säga att , om ock den strängaste lagliga undersökning gjordes, man icke kunde visa någonsin vara af Bolaget öfverträdde.