Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förevarande vigtiga fråga härunder de sista 10 åren undergått många skiftande öden. 1856 års skolordning medgaf dispens från grekiskan, men då — i följd häraf — stora svårigheter yppats för läroverken samt från rektorer och lärare icke mindre än från lärjungar och målsmän täta klagomål försports, afläto R. St:r d. 27 Jan. 1858 en underd. skrifvelse, hvari, bland annat, yttrades, watt genom den öfverdrifna valfriheten i afseende på språkstudier, läroverket kom att sönderfalla i så många bildningslinier, att det öfversteg rektorers och lärares förmåga att besörja allas ändamålsenliga undervisning,» och »att i samma mån, som rättigheten att vinna dispens blef bekant och begagnad, en splittring skulle uppstå, hvarigenom läroverket kunde sönderryckas» o. s. v., hvadan R. St:r anhöllo om nedsättande af en komité för att granska läroverksstadgan. Denna komité, sammansatt al utmärkte vetenskapsmän och pedagoger, afgaf s. å. sitt Betänkande, hvari all annan dispenserin», än den af latin och grekiska på en gång, enhälligt och högligen afstyrktes; och blef på grund deraf uti 414 Den 17 Mars f. m. 1859 års nu gällande Läroverksstadga ingen dispens från grekiska språket medgifven på den klassiska linien. Icke många år derefter afläto li. St:r, med föranledande af enskild motion i ämnet, skrifvelse i helt och hållet motsatt rigtning mot den föregående, och uttryckte deruti den mening att, »då undervisning uti andra icke obligatoriska ämnen vid elementarläroverken meddelas, konseqvensen syntes fordra, att icke någon ålades läsa grekiska derför, att han läste latin, och att, då för inträde i åtskilliga Statens tjenster fordrades kunskap i latinska, men icke i grekiska språk-et, tillfälle äfven borde lemnäs lärjunge att inhemta undervisning i det förra, utan att belastas med det senare.»
N:o 229. må kunna öfverstiga 8,000 R:dr, allt Riksmynt; kommande för Presidenten i Kommersekollegium oell t vänne Kommerseråd, hvilka, lill fyllnad i sina löner, åtnjuta arfvode» från Manufaklurdiskontfonden, totalsumman af hvarderas aflöning att läggas till grund för pensionens bestämmande, så att dessa embetsman komma i lull jemnlikhet med sina vederlikar i rikets öfriga Kollegier. På del emellertid, vid tillämpningen af hvad sålunda blifvit, stadgadt, de, som i årlig aflöning åtnjuta öfver 3,000 R:dr R:ml, men mindre än 3,750 R:dr, icke må genom den nu föreslagna bestämda procent-beräkningen vid afskedstagande! blifva lidande, hafva Rikets Ständer funnit sig böra meddela den förklaring af berörda stadgande, alt äfven desse icke kunna undfå pension lill lägre belopp än 3,000 R:dr samma mynt. 2:o. Vidare är af E. K. M:t föreslaget, att Landshöfdingar, hvilkas pension nu är bestämd till 4,500 R:dr, med vilkor att de innehaft embete! minst 5 års tid, må, under enahanda förbehåll, erhålla i pension 6,000
Och så tillkommer för den flitige och intet ondt anande jordbrukaren en för dess väl högst vigtig Rättegång, till hvars utförande han nöd vändigt måste för penningar anlita en Advocat, på hvars redlighet och skicklighet till en stör del, och vid flere tillfällen helt och hållit, sakens utgång beror. För en Hemmansägare, sora trott sig med obestridlig laglig rätt innehafva sitt hemman, och i förtröstan derpå användt all sin kraft och verksamhet lill dess förbättrande, är säkerligen den rubbning, som en ny Författning deruti åstadkommer bland det mest smärtsamma. En större utveckling torde icke behöfvas, för att visa, del den nya Skif - Den 10 December e. m. tesStadgan är (jag vågar säga) i dessa afseenden skadlig för landet, oaktadt dess i många andra fall stora förtjenster af fullständighet och redighet. Jag vågar derföre vördsamt föreslå, det sådana Storskiften, hvarvid blifvit utröndt att Enskifte icke låtit sig verkställa, måtte återfå den lagliga kraft, som de före den nja SkiftesStadgan innehaft. Lades på hordet. Herr Rothlieb_, Axel j anförde skriftligen : Svenska folkets urgamla rätt att sig sjelfva beskatta är förvarad i 57 §. Regeringsformen som lyder: ”Svenska folkets ”urgamla rätt, att sig beskatta, utöfvas af ”Riksens Ständer allena vid allmän Riksdag. Detta har också blifvit iagttaget. Likväl har en åtgärd af Kongl. KammarRätten, efter sistförflutne Riksdag, uti anmärkningsväg, men hvad Calmar och Östergöthlands Län angår ej förr än under nuvarande år, blifvit vidtagen, som väckt den största uppmärksamhet, och påkallar säkert Rikets Höglofl. Ständers, så vida den åberopade §. Regeringsformen skall helig hållas. Under 18a3 års Riksdag beslöts, att Jordegendomars värde skulle få nedsättas 358 Den 10 December e. m. till i o procent under då varande värdering på jord, likväl så, att dessa procent icke egentligen fingo begagnas tili någon allmän nedsättning, eller under proportionerliga andelen af den summa, hvilken såsom den minsta för hvarje
„ „ Upsala Akademi • „ „ Staden Malmö för Casernbyggnad (tills vidare räntefritt) ... ... Säkre fordringar , utan ränta: Utlånt till Staden öregrund .. Förskott till Stockholms Stad för en Pant-L&ne-Inrättnings bedrifvande, att återgäldas år 1842 Emot säkerhet beviljad förnyelse af förkomne, skadade och förfalskade CreditSedlar Förskjutit på Bevillningen Förskott till kostnader för Charta: Sig. IivitStämplingen, hvilket ersättes af Stats-Verket Destämde, disponible Tillgångar: Låne-Bankens Obligationer mot 3 promt ränta, börande till Försvars-Vefkets motstående, under deposition ställde Medel (R:dr 8gi,8io: 33. 8.) Ersättning för de på Creditivet för Spannemåls-undsättningar utbetalte Det tili Assistance-Contoirets Låne-rörelses bedrifvande återstående förskott, hvaraf högst obetydligt torde kunna förväntas Högstsalig Hennes Maj:t Enke-Drottningen Hedvig Elisabeth Charlottas förut egande Actie-Capital i Götha Canal-Bolag Obligationer i Motala Verkstads anläggning F. d. Konung Gustaf IV Adolfs enskilta förmögenhet Bokförde Tillgångar, som ej kunna påräknas: Förskjutne Extra gtats-Utgifter, att ersättas af dertill bestämde, framdeles inflytande Medel För Kongl. Krigs-Collegii Departementers materiella behof samt för Kruttillverknihgs-kostnaders bestridande förskjutit Fordringar hos Götha Canal-Bolag Fordran hos Hjelmare Canal och Slussverks Bolag, om hvars afskrifning den vid sista Riksdag väckta fråga ännu hvilar oafgjord Contant bidrag till Krigs-Skuldens liejviderande Enligt Kongl. Majits Nådiga Dom, inlöste fordna DiscontVerkets 3 procents reverser . Kongl. Nummer-Lotteriets till Riksgälds-Contoiret öfverflyttade fordringar bos Hamnbyggnads-Direc tionen i Helsingborg samt hos Finska Strömränsnings-Directionen, tillsammans På Kongl. Convoy Commissariatcts vid 1823 års Riksdag anvisade Creditiv lyftade ..
Ridderskapet och Wein kunde komma lill flut med denna öjwerläggning om Herr Greirven och Landtmarskaiken täcktes göra Proposuion pa hmardera Becankandet sör sig. De hasina i min kanka ej mindsta gemenskap med hivarannan och kuyno följaktligen icke genom en Proposition asgöraö. Det ena, hwari Lag-Utskottet tillstyrkt förändring uti hwad allmänna lagen stadgat för Enka, tror jag mig hafwa lunnit i anledning af wentilationen Rivdcrskapek och Adeln benägna att i hela sin widd assia; mot det andra har en ward Ledamot Herr Justicie.Rädet von ätroirirLlr gjordt anmärkning af den beskoffen, hek att det owilkorligen mäste till Urskottet återgå, sa mycket haldre sam denna anmärkning har för ändamål att bereda Hanö Mast Konungen möjligheten att i detta fall utvfwa samma dispensakionsrätt som honom enligt fordna .Grundlagar tillkommit, och akt således utan förändring af Lagens stadgande, förekom, ma de mangfaldiga olägenheter sör enskildte, som ge, nom en dylik inskränkning nödwändigk skall uppkomma. Herr von kkausrvoU anlag lämveligost att bäg, ge frägorna, sa wäl om Mö som om Enka, aterre, mitterades, såsom med hwarandra ägande gemenskap. A-i, 2o6 Den 5 Januarit. Andre yrkade att sraga om Enkan matte essias. Herr Landtmar^akkett provsnerade att LagUtsiotreks Betänkande om Mös myndig blifwande matte accrförwisas. Bifölls. Herr LsndtmarsValken proponsradderefter a uno osslag ä Lag » Utsiotters tillstyrkanden i afseende pa Enka. Ropades Ja Herr sk Klinteborg wille allenast ödmjukeligen srindra, att ej Lag-Utffoctct, utan blott en beredning af der samma afgnwit tillstyrkande öfwer denna sednare fraga: i LagiUkffottets
Vi finna der melodien till N:o 6 (”Hör klockorna med ängsligt dån”), – jemväl af Envallsson använd i ”Kronfogdarne” till första aktens slut-chor, – hämtad från Gretry 63; till N:o 21 (”Så lunka vi så småningom”), från en äfvenså i ”Kronfogdarne” begagnad marsch ur Naumanns musik till ”Gustaf Vasa” 64; till N:o 45 ( ”Om ödet mig skull’ skicka”), från en fransysk visa, som förekommer i en ej längesedan i Paris utgifven ”Recueil des chants populaires”; till N:o 48 (”November den femtonde dagen”), nyttjad jemväl af Hallman i ”Tillfället gör Tjufven” (till kupletten ”Förgäfves i mörkret jag famlar”), från Monsigny, af hvars åtskilliga sångspel ett och annat under 1770-talet uppfördes i Stockholm 65; till N:o 52 (”Närvarande vid fluidum”), – nyttjad äfven både i ”Kronfogdarne” och i det nyssnämnda Hallmanska sångspelet till bröllops-skarans chor: ”Du par, som i de bästa år” – från ett fransyskt sångstycke, hvars af Hallman påpekade text börjar med orden: ”Ça ça, qu’on recommence un rigaudon”; till N:o 58 (”Nej, fåfängt! hvart jag ser”) ur en symphoni af Haydn. Sammalunda i ”Bacchi Tempel”: till chor-sången ”Sjungom, Systrar! Fröjas ära”, har skalden begagnat en chor ur Naumanns opera ”Amphion”, som (med ord af Adlerbeth) uppfördes i Stockholm första gången 1778; och till chor-sången ”Bort allt, hvad oro gör!” en af Haydns qvartetter 66.
JustitiaeStatens aflöning, har Utskottet tillstyrkt att förändring med den förra icke måtte ske, men likväl föreslagit undantag för Dalarne; och derigenofr att Sterbhusafgiften icke utgår från de begge förmögnaste Städer i Riket, Stockholm och Götheborg, har man frångått principen, att heskatta de i allmänhet förmögnaste Sterte i95 Den 24 April e. m. husen. För att afhjelpa denna olikhet, gifvas blott 2:ne alternativer: det ena, att återföra afgiften till sitt fordna allmänna skick; det andra, att undanrödja alla dermed nu förenade olägenheter. Det förra 'vill jag ej tillstyrka, och det andra kan, efter min öfvertygelse, ej lämpligare ti 11— vägabringas, än genom afgiftens upphäfva nde och utbytande mot annan jemnare fördelad skatt. Icke heller kan jag dela Friherre Cederströms tanka, att afgiftens ringhet talar för dess bibehållande; ty då den, sammanlagd med andra, under flere rnbriker påförde, skatter, stiger till beloppet af i R:dr 30 sk. personel skatt, tror jag detta belopp för hvarje person, som endast har ett litet stycke jord att lefva utaf, vara känbart nog. Att personel afgift existerar, finner jag visserligen nödvändigt; men den bör vara så lindrig som möjligt, på det den utan afkortningar och afskrifningar må kunna utgå. Beträffande sättet, att godtgöra borttagandet af denna afgift, tror jag, att Hr Hjerta med all välmening invecklat oss i en i sig sjelf obehöflig strid om åtgärder, hvilka jag vågar påstå, i anseende till tiden, nu vara inconstitutionelt framställda. Då jag önskat upphäfvandet af ifrågavarande afgift, isynnerhet för dess ojemna fördelning, har jag tillika ansett den böra ersättas genom ökad Bevillning; men huru är det möjligt att bedöma, huru stor den bör blifva, Den April e. m. blifva, innan StatsUtskottets såkallade UtgiftsBetänkande blifvit ventileradt, och, i följd deraf, Beviilningssumman bestämd?
Mönster på lifstycken och delade kjolar ha sandts till föreståndarnas fruar i follchögskolorna i Grebbestad, Tärna, Lunnevad, Hvilan, Alfshög och Tranås med anhållan om medverkan för spridande af föreningens modeller bland sliolornas elever. För att tillmötesgå en från flere h %ll uttalad ' önskan har styrelsen beslutat, att ~f de modeller, af hvilka dubbla exemplar finnas, inii den ena orngtingen - såvida den ej tages i anspråk för espositioner - uthyras på &amp; n tid af ' högst två dagar och mot en afgift af 25 öre pr plagg, dock sa, att b6b6dräkten och skoldräkton uthyras i sin helhet, till ett pris af 50 öre pr dräkt. De nya modeller, som p i årsinötet komma att frainlaggas för föreningen, äro: strumpeband, linne för skolflickor och en s. k. brösthallare. Fröken Kristine Dahl i Kristiania, hvilken under flere Ar studerat dräktreformen i Amerika, has sandt styrelsen meddelande om att hon iimnar sgtta sig i spetsen för bildandet af en dräktreformförening i Norge. Flere af de svenska modellerna äro, säger fröken Dahl, Iranda och anviinda i Norge. Frölcen Dahl haf för afsigt att ' hkr i Stockholm studera var förenings stadgar, arbetssätt, modeller m. m. Anmalan om intriide adresseras till Fredrikn-Bre1ue1.-Fiirbiinclet~s dral~treformförening, Stockhol~.n. Föreningoiis i&gt;roschyrar, Arsl~eriittclser, inodellf öi %eclzningar etc. sandas p&amp; begiiraii. Styrelsen har haft följande sainmiilansiittning: A. af Fredrika-Bremer-Förbundet valds: Suppleant er: Ordinarie medlemmar: Fru MarieLouise Berg. Gurli Linder. Fröken Elsa Gylclh. B. af draktreforinföroiiingm valda: Ordinarie medlemmar: Fru Nama Bmdksolt. Caroln Boklund. Maria Boliz. Ellen Gyllarcder. R a m a Palme. Carin Schola ?zder. s D Revisorer: Fröken Jenny Bonnier.
Contrapropositionen måtte erhålla följande lydelse: ”Vinner ”Nej; kommer bidraget af 100,000 R:dr B:co ”icke att utlemnas, förrän Bolaget derföre ”afgifvit sin förbindelse, i enlighet med Rikets Ständers beslut.” Medan jag ännu har ordet, anhåller jag om tillstånd att få nämna, det den vändning Friherre Cederström sökt gifva åt saken, då han sagt, att Ständerna förbehållit sig, att framdeles besluta om återbetalningen, icke hör till närvarande fråga, emedan den inskränker sig blott till att bestämma, huruvida medlen skola utbetalas lill rät - Den 4 Maji f. m. 33 rätter man eller icke, och om Directionen är rätter man dertill, eller om man, i enlighet med förra beslutet, skall afvakta Bolagets auctorisation för Directionen. Detta är, hvad RiksgäldsContorets Fullmägtige begärt upplysning om, och som kan meddelas, utan att förra beslutet på något sätt ändras, och häri kan jag icke upptäcka någon larf, hvarunder man söker att fördölja det rätta. En värd Ledamot har yttrat, att Rikets Ständer ej fastställt formulär för ifrågavarande förbindelse. Detta är visserligen sannt, men jag får erindra, att frågan nu är, icke huru förbindejsen skall vara inrättad, utan af hvem den för medlens lyftning skall vara utgifven. Af dessa skäl får jag äran förnya min anhållan, att Contrapropositionen måtte blifva i enlighet med mitt sednast dertill afgifne förslag. Friherre Anckarsvärd: Jag återkallar med nöje de anmärkningar jag gjort emot RiksgäldsContoret och StatsUtskottet, då jag blifvit upplyst, att intetdera Verket hemställt om antagande af Directionens presterade ansvarsförbindelse.
Antingen R. o. Ad. beslutar eli sådant föreläggande eller icke, sä blir saken lika fort behandlad; men jag anhåller, att Ståndet ej måtte onödigtvis fatta ett sådant beslut. Frih. Raab, Adam Christian: Hr von Hartmansdorff har upplyst, att Hr Åkermans motion redan lärer hafva blifvit föredragen, men hvilar på bordet intill dess sig visar, hvad resultat blifvit å den egentliga hufvudfrågan, nemi. Const.Utsk:s förslag lill nationalrepresentationens ombildning; men skall den omnämnda motionen vänta på behandling ända till dess, så är det sannolikt, att den kommer att hvila till dess riksdagen blifvit slutad, och det är just hvad Frih. Tersmcdens motion måtte syfta att förekomma, d. v. s. motionären vill söka genom denna impuls förmå Utsk. att till pröfning och afgörande företaga Hr Åkermans motion. För min del bekänner jag uppriktigt, det jag ej hoppas, d. v. s. jag önskar icke att något af de förslag till representationsförändring, som varit ä bane, måtte bli h v i - lande, emedan de, hvart och ett för sig, äro af beskaffenhet, alt de sannolikt icke komma att blifva bifallne vid nästa riksdag; men derföre att jag allvarligt önskar en representationsförändring, så önskar jag också allvarligen, alt ifrågavarande motion mätte framkalla en hemställan från Coust.Utsk. och gifva anledning till nedsättande af en comité, af hvilken man kunde hoppas ett förslag, som möjligen skulle kunna leda till den önskade reformen; och sorn jag hyser den glada förhoppning, att flertalet af R. o. Ad:s ledamöter också önskar denna reform, så gör jag mig också den förhoppningen, att R. o. Ad. bifaller remiss af Frih. Tersmedcns motion. Frih. Cederström, Jaeob: Det vore verkligen något besynnerligt, om en påminnelse alt besvara en motion skulle förändra motionens beskaffenhet och tvinga ett Utsk. att besvara en sak, som ej kan besvaras förr än ett visst studium inträffar, nemi. det som motionären sjelf förutsatt, att ej något 556 Den 17 Maj. förslag skulle blifva definitivt hvilande på Sliindernes Lord.
Det är nemi. fulleligen sannt,hvad Utsk. har betänkt, att, då missbruk äga rum, desamma hufvudsakligast böra tillskrifvas underlåtenhet i den tillsyn å permitteradt manskap, som kronobetjeningen i landsorterna åligger. På denna grund anser jag föreskriften om någon tidsberäkning för färdandet till i passet uttryckt destinationsort obehöflig oell innebärande ett misstroende till de auetoriteter, som antaga och permittera garnisonernas individer. Tillser kronobetjeningen, såsom densamma åligger, att ingen uppehåller sig hvarken på vägar eller orter, som icke äro i passet antydda, så måste väl hvar och en påskynda sin march, och då tillika närmaste vägen tillden i passet angifna ort är, såvida inga omvägar der omtalas, den enda lofliga, måste förmodligen hvar och en framkomma på möjligen kortaste tid. Motsatsen skulle leda till de största orimligheter. Häraf följer ock, att den permitterade icke får afvika från samina väg. Hvad åter beträffar de äskade bevisen af presterskap och kronobetjening i orten, vågar jag betvifla detta förslags lämplighet. Det är ganska lätt att både säga och skrifva: presterskap och kronobetjening. Att neddraga de förra i de sednares befattning är tidens anda. Dervid torde dock mycket vara att anmärka. Herdestafven fordrar sin man hel och hållen; batonen, som jag tror, likaså. Båda uro oumbärliga, men i en och samma hand är fara, att de motverka hvarandra. Hvad Utsk. här antydt, är i min tanka kronobetjeningens ensak. Om icke den högre kronobetjeningens tid och förmåga skulle tillåta dessa intyg, hvilket jag dock ingalunda betviflar, så vet jag ej, hvarföre man icke hellre, än att ännu mera blanda presterna bland polisens organer, tillåtit andra i orten boende, trovärdiga män Den i5 April f. m. såsom sexman, kyrkovärdar, ordningsmän, fjerdingsoch nämndemän, afgifva dessa välfrejdade, men likväl äfven misstänkta personers förfallobevis.
I samma mån som friheten tilltager, använder man mildare straff, och våldet aftager. Det godtycke, hvarpå den ifrågaställda fjerde punkten af K. Brefvet d. 22 Mars i3o3 stödjer sig, kan föranleda till missbruk af den deri medgifna rättighet. Det utkom under envåldsregeringen och passar således ej för vårt fria samhällsskick. Också äro alla andra punkter deraf upphäfna, och den sjette i följd af R. St:s beslut vid 182g års Riksdag. Af denna sistnämnda punkt synes bäst, i hvilken anda hela brefvet är författadt; den lyder som följer: "Vid leuterera”de måls expedierande skola utslagen inrättas enligt det formulär, som jemte Wårt Nåd. Bref af d. 12 April 1 y53 med"följt; men då straffet efter Wårt bifall skarpes, bör ej i ”utslaget nämnas, att det af Oss skett.” Jag älskar att tro, det mina motståndare gjort sina anmärkningar endast i afsigt, att saken må kunna bättre skärskådas, och att Utsk. må få än mera anledning att tillstyrka denna barbariska föreskrifts upphäfvande, tiden till ära. Jag bör äfven göra Högsta Domstolens Hrr Ledamöter den rättvisa, att de önska densammas försvinnande ur lagstiftningen, på det domaren må slippa att ens se en sådan. Jag vill önska, att mina motståndare må öfvertygas om rättvisan af min motion. Att åberopa andra länders bruk är godt och bra, när de äro milda, men icke, då de äro österländska. Hr von Stahl: Jag vill nu ej fästa mig vid det inconscqventa af Frih. Roye att, då han lika med mig erkän - Den 3 Mars f. m. lier det oriktiga i principen, likväl försvara utöfningen deraf. Jag vill endast, då Frih. åberopat, att samhället ar belåtet dermed, att en nära förvunnen brottsling ej genom ett ihärdigt nekande må helt och hållet undkomma den straffande lagen, erinra, att det ifrågavarande bruket att insätta anklagad å bekännelse alldeles icke svarar mot hvad som dermed egentligen åsyftats; ty ganska få af de på bekännelse insatta skrida lill en sådan.
Statsmän inse vigten och betydelsen af det ansvar de ådraga sig, om de försumma att för folket underlätta begagnandet af dessa förvärfningsmedel! må de hågkomma att ju mera lönande sysselsättning, ju större framtidshopp, individerna ega, dess mera belåtna äro de med det närvarande, dess bättre fördraga de åtminstone det närvarandes brister, och dess mindre oroliga äro de i sträfvandet efter stora förändringar! Våra Statsmän hafva uttalat sin, jag hade så när sagt, fördömmelse öfver folkets ”iånehunger”, och icke otydligt låtit förstå, hvad de vid en föreg:de riksdag i klara ord uttalade (derom vittna våra prol:r) att de skuldsatte, de som vågat köpa mer, än de haft kapital att betala med — de som odlat mer, än de kunnat af egna medel bekosta, de må stå sitt kast, som det heter — må utmätningen gå öfver dem, så att egendomen kommer i fastare händer! —• detta är verkliga grundtonen och sjelfva slutsatsen af det bittra klandret mot dem, som röra sig med mera egendom eller större företag, än de kunna med egna kapital-tillgångar fullt omfatta. Månne Statsmännen i andra länder tänka så? huru gjorde väl Fredrik den Store i Preussen, när godsegarne i hans rike voro skuldsatte öfver öronen ? månne han fann det vara bäst att deras egendom öfverdyttades i kapitalisternas händer? nej han uplog Burings idée om Hypolheksföreningar, han doterade dem — han befrämjade dem. Så hafva Statsmakterna i andra länder gjort, gått ända derhän i hjelp åt den skuldsatte, jordbrukaren, att de bildat kassor till 230 Den 3 Maj. meddelande af lån åt dem, som saknat tillgång alt köpa sig kreatur, t. ex. i Wurtemberg, der kassor äro inrättade, som för delta ändamål lemna sådana län med 3 till 4 proc:s ränta och fördelaktiga återbetalningsvilfcor. Man har i vår tid ä ena sidan klagat öfver penningarnes förtryck, likasom man å den andra bäfvat för anspråken af dem, som ingenting ega. Att medla dem emellan är en stor upgift, som alfvarligen sysselsätter Statsmännen i andra länder.