Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderffapet och Adeln afsägelse af ännu ftinehafwande krivilegier, emot förnrfarre wilkor, at de öfrige Ständen afwen afsäga sig alla?rivi!e§ier, förmaner och rättigheter, som kunna tilhöra dem enffildt, den jord de äga eller den rörelse de idka, at al! jord mä refwas och til Hemmantalet förnyas efter den grund Konung och Ständer stadga , samt at en ny repre LÖN - 1244 Den 29 Mars. sentation, mera enlig, med tidehwarfwetsuplysning, hwarje Medborgares ratt och det Allmännas bätliad mä införas, såsom insegel af Nidderssapets och Adelns upoffring; waraitde Kemisen derjemte ätföljd af alla i Högloft. Nidderssapets och AdelnS klenum oswannämnde dag i anledning as-samma rnotio» afgifne anföranden. Med erkännande af ämnets wigt och af dess syftning til återställandet af en mera jemnad likhet i Medborgares Rättigheter, har det likwäl ej undfallit Utskottet, at detta Förslag grundar sin werkställigher icke blott pa recipi-ogu» afsägelfer, utan vck pa de uttryckliga förbehällen af en allmän jordrefning, och en ny rsprssentLtion. -Öfwer denna sednare är Utskottets Betänkande redan genom särskildta äldre Kemiker infordradr och ssall afwen vfwerlemnas sa fort fragans någorlunda fullständiga utredande och utfästande Handlingars widlystighet medgifwa det, för at af tilkommande Ständer granssas och afgöras. Hwad acer den yrkade jordremingen beträffar, lärer detta ärende, dels säscm egenteligen Oeconomistr, dels såsom medförande en rubbning i Hederwärda Bonde-Ståndets keivile^icr, ej tilhöra Utssottets åtgärd.
Foredrogos å nyo och biföllos följande Allmänna Besvärsoch Oeconomie-UG skottets Betänkanden, nemligen ; Prol. Utdrag den 3 Februarii 182g? 1:0 N:o 2i, angående tillstånd, att dels fa anställa marknader, som icke förut egt rum, dels att frimaiknader måtte till enskilda marknader förvandlas J S:o N:o 92, angående vackt fråga om inrättande a£ en Fiscals-tjenst i Consistorii-mål; 3 o N:o 23, angående grunden för beräkning af Planpenningar eller det bidrag, Stamrotarne böra af Strörotarne erhålla; 4:0 N:o 24, angående väckt fråga, rörande sammanbyggnad af Kyrkor; 5:0 N:o 25, angående vederbörandes befrielse från bjelpedagsverksoch stängelskyldigheters utgörande till vissa Boställen ; 6:0 N:o 26, angående yrkad förändring i stadgandet, att Rotehållarne vid Båtsmanshållet skola, vid äfventyr af böter, personligen sig vid General-Mönstringarne infinna ; 7:0 N:o 27, angående väckt fråga om åtgärders vidtagande till spridda Boteandelars sammandragande i möjligaste mon, och 8:0 N:o 28, angående väckt hemställan om lindring för Allmogen i oen aå kallada Byggnadshjelpens utgörande. Prot. Vtdrcg den 3 Februarii 1829- 13 S. D. Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande, N:o Jo, i anledning af väckt fråga om den gamla Psalmbokens aflysande från bruk och nyttjande vid den offentliga Gudstjensten, blef, på de skäl, sorn de vid Betänkandet bifogade reservationer innehålla, återremitteradt. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Lag» Utskottets Betänkande, N:o 11 , öfver RiksdagsFulImägtigen från Elfsborgs Län Hans Janssons Motion om upphäfvande af % Gap. 3 §. GiftermålsBalken. 0 • . S. D.
Beträffande Revisorernes hemställan, att Spanmåls-Creditiy-Fondens vid 1837 års utgång oafslulade liqvider, elenena med Stats-Verket, rörande 6,502 R:dr 3o sk. 1 rist., och den andra med Skeppsholms Magasin öfver i,3p3 R:dr 34 sk, måtte med första varda verkställde, får Utskottet hemställa, det Rikets Ständer hos Kongl. Maj:l ville anhålla om förständigande till vederbörande, att en dylik liqvid skyndsamligen må varda besörjd. § i54. (Rev. Ber. 1835. Förkl. 208.) Revisorerne hafva fästat uppmärksamhet dervid, att af den spanmål, 1,250 tunnor råg, 1000 tunnor korn och 35o tunnor arter, hvilka, i anledning af Kongl. Maj:Is Befallningshafvandes i Jemtlands Län underdåniga Bih. till R. St.
Enär undersökningar för utrönande af ifrågavarande gäldenärers förmåga att sina undsättningsskulder godtgöra, redan blifvit på föreskrifvet sätt anställde, samt en betydlig del af dessa skulder, med tillämpning af de i sådant hänseende stadgade grunder, derefter kunnat till afskrifning befordras, och då det på vederbörande ankommer att till författningsenlig handläggning och pröfning anmäla de ytterligare afskrifningar, hvartill numera inträffade förändrade förhållanden möjligen föranleda; så och med afseende å det outredda och obestyrkta skick, hvaruti det af motionären väckta förslag blifvit Rikets Ständer understäldt, anser sig Utskottet icke ega anledning att någon åtgärd på grund deraf tillstyrka. Stockholm den 16 Mars 1848. Ankom till Exp. Utsk. den 17 Mars, kl. 5 e. m. Utlåtande, angående sökt förnyelse af 3:ne stycken genom stöld förkomna s. k. Trollhätte Slussverks lottsedlar. (R:glds. Afd.) jj® Uti skrifvelse till Stats-utskottet, hafva Fullmägtige i Riksgälds-kontoret anmält en bos dem gjord anhållan om förnyandet af 3:ne stycken, under den 1 Mars 1750, af Kongl. f. d.
Kammar-Collegii den 20 September 1743 utfärdade Arrende-Contract om de sex nedre socknarne i Salbergs Län och Westmanlands höfdingedöme, nemligen Sala, Möklinta, Norrby, Kihla, Kumla och Tärna, Bergsbruket uppehålla, till hvilken fonds formerande skulle, enär silfvertillverkningen icke öfversteg 2,5oo lödige marker, årligen afsättas 185 Specie Silfver Riksdaler, och för hvarje 100 öfver 2,5oo lödige marker 37 Specie Silfver-Riksdaler, hvilka medel borde i gångbart mynt förvandlas, samt då fondens tillgångar sådant medgåfve, uti jordegendom nedläggas, och denne derefter mot viss spannmålsränta utarrenderas; med samlande af hvilken fond komme att fortsättas, till dess densamma vunnit den storlek, att afkastningen deraf årligen utgjorde eller svarade mot 1,100 tunnor spannmål, hälften råg och hälften korn, hvarefter Silfver-verkets afsättningar till berörde fond komme att upphöra, och vid hvilken tid borde afgöras, antingen Bergslaget då skall till Stats-Verket betala de genom förrberörde Contract arrenderade räntorna till fulla värdet efter årliga markegången, med bibehållande af Contractet i allt öfrigt, eller ock detsamma då genast komma att upphöra samt räntorna till Stats-Verket öfverlemnas. De uti Sala Bergslags Hufvud-Contor upprättade och i bestyrkte af - Stats-TJtskollets Utlåtande_, N:o 249. 7 skrifter till Kongl. Kammar-Collegium insände Redogörelser för fonden under ofvan omförmälde Irenne år, utvisade följande förhållande: Fondens behållning den i November i83p utgjorde B:co Rdr 15,346: g. 3. År i84o, då silfver-tillverkningen uppgått till 3,63g lödiga marker, 7 lod 12,} grän fint silfver, hafva blifvit afsatta 5q2 Specie Silfver-Riksdaler, eller efter förvandling i Banco Sediar 1,578: 32.
St^ terne böra bewiljas och lika med alla andre LandtStater pä Ordinarie Stat uppläras, eme« dan Riksens Ständer wid sista Riksdag beflutit att att inga Extra Stater böra i StatS-regleringen Lillätas. 4:o Högsalig prins Cael Augusts pen. sionairer. I hwarje annat fall än det ifrägawarande, stall Stats. Utskottet icke tweta, att enligt sin pligt afböja all anledning till Stats.Wer. kets betungande med nye Pensioner. Men dä Kongl. Majit förutan andre wigtiga onämde skäl, päkallat Riksens Ständers tänkesätt för den bortgängne Kron-Prinsens minne, fräqar Stats.Utstottet med tillförsigt om bifall det RiksStänd, som lifligt känner förlusten af den saknade Fursten, om Stats-Utskottet bordt afstyrka, att af Stats, medlen mä utbetalas de ifrä, gawarande Pensionerne, när Kongl. Maj:t förklarat sin wilja att de, i allt fall, af andre medel borde utgä? Om nägot skags förbehält derwid fästas, eller inskränkning göres i Kongl. Masts redan tagne beslut i detta ämne, förloras i och med det samma det wärde, som bewiljandet bör hafwa, om det stall smara emot Konungens afsigt och Riksens Ständers »värdighet. 5:0 pension sär afskedade Bokhällaren r Long!. Ränte-kammaren Fabian klarberg. Författmngarne stadga, att den 70 äriga Tjenstemannen mä »vid afskedstagande! bibehällas »vid sine Löneförmoner. Pä denna grund hav 113 Den 12 October, bar ock Norberg, som är 74 är gammal, sätt behälla sin Lön och Arfwode, tillsammans Riksdaler, dä han nu gätt ur tjenst. Frägan är nu om den efter honom befordrade Tjenste, man, skall, under Norbergs äterstäende lifs. tid, saktia den lön, hwarom Staten honom för. säkrat.
Dem ansade de också af all förmåga och föraktade alla, som hade grofva händer, ty det syntes ju, att de voro simpelt arbetsfolk, alla som hade simpla händer; och deras egna voro så adeliga och fina, så det var makalöst. Men lilla Sabinas händer de voro nu allt sisåder litet sträfva ibland, fast de voro mjuka och goda som bomullskuddar, när hon vårdade någon sjuk, eller eljest vänligt smekte någon. Nu fingo fröknarna en dag höra, hurusom den gamle kungen ville, att den unge prinsen skulle gifta sig, men att prinsen aldrig fick någon brud, som var honom i lag, ty han ville ingen annan ha till brud, än den, som skulle ha riktigt vackra händer; och alla prinsessor, som han hade sett på sina resor, hade så fula händer, och så hade alla hofdamerna med och alla de förnäma fruntimmerna; och det var riktigt svårt, ty kungen hade lofvat prinsen att få gifta sig med hvem han ville, bara hon vore förnäm. Men ingen oadelig, om än hon haft de allrautsöktaste händer, skulle han få ta. Nu blefvo de fem fröknarna så utmärkt belåtna, och sågo sig ren en hvar som prinsens brud, eller åtminstone som thronföljarbrudens syster, ty bland så många vackra händer måste väl något par behaga prinsen. Nu användes de sista pengarna, som funnos i huset, att köpa oljor och skönhetsvatten, och det var ett fejande med att laga händerna i ordning, att maken ej varit sedt; och fröknarna sutto alla fem hela dagen med händerna, upplyftade i vädret, för att de skulle bli hvita. Så sade den äldsta: "Nej, nu vill jag ej vänta längre. Fast prinsen ridit här förbi alla dagar och jag bjudit till att alltid visa mina hvita händer vid fönstret och han alltid sett hitåt, så har han ändå ej tyckts märka dem". Och så kommo fröknarna öfverens om, att de skulle gå att spatsera en i sender i slottsträdgården, och den som gick dit skulle då alltid få bruka alla granlåterna, och så skulle väl prinsen få se någon af dem, hvem som skulle ha bästa lyckan.
Förslagsberäkning öfver Riksgiilds-kontorets Inkomster och Contant kassabehållning vid 1866 års början. återbetalning af tills vidare förräntade medel, jemte ränta derå Kapitaloch ränteinbetalningar å utlemnade lån Allmän Bevillning för åren 1865 och 1866 (som ingår 1866 och 1867) Kortoch tidnings-stämplingsafgifter samt observationsoch skatterätts-medel jemte ekeskogslösen. Anvisadt återstående bidrag af Statsverkets inkomster för åren 1865 och 1866 öfverskott och besparingar å Statsverkets inkomster och utgifter för år 1864, Runt 1,000,000 R:dr, deraf under 1865 influtit 400,000 R.dr Dito dito för år 1865 Manufakturdiskontens vinstmedel, äldre depositionsmedel m. m. 1866 års jernvägslån å 9,000,000 Thaler S:gr j Brist, som dock, enligt hvad Fullmägtige i Riksgälds-kontoret antagit, icke behöfver tagas i beräkning, enär inkomsterna anses blifva tilträckliga att bestrida den del af motstående utgifter, som under åren 1866 och 1867 kommer att utgå, hvarförutan bristen i allt fall kan betäckas genom anlitande af kreditivet på Rikets Ständers Bank... Summa Runt Riksmynt. 293,898 796,072 1,616,358 5,450,000 304.000 2,719,900 600.000 2,000,000 68,518 23,620,000 1,231,506 34 37,468,748 39 38,700,254 19 58 Slals-Utskotlcls Memorial N:o 137. 17 Utgifter från den 1 Januari 1866 till den 31 December 1867.
Och Jeremia böd Baruch, och sade: Jag är fången, så att jag icke kan gå uti Herrans hus; Men gack du derin, och läs bokena, der du Herrans ord af minom mun uti skrifvit hafver, för folkena i Herrans hus, på fastodagomen; och skall desslikes läsa dem för hela Juda öron, som uti deras städer inkomma; Om de tilläfventyrs måtte ödmjuka sig med bedjande inför Herranom, och omvända sig, hvar och en ifrå sitt onda väsende; ty vreden och grymheten är stor, der Herren emot detta folket om talat hafver. Och Baruch, Neria son, gjorde allt det Propheten Jeremia honom befallt hade, och las Herrans ord utu bokene, i Herrans hus. Men det begaf sig uti femte årena Jojakims, Josia, sons, Juda Konungs, uti nionde månadenom, att man förkunnade ena fasto för Herranom allo folkena i Jerusalem, och allo folkena, som utaf Juda städer till Jerusalem kommo. Och Baruch las utu bokene Jeremia ord i Herrans hus, uti Gemaria kammar, Saphans sons, cancellerens, i öfra gårdenom, inför den nya porten åt Herrans hus, för allo folkena. Då nu Michaja, Gemaria son, Saphans sons, all Herrans ord utu bokene hört hade, Gick han ned uti Konungshuset, uti cancelliet; och si, der såto alle Förstarna, Elisama cancelleren, Delaja, Semaja son, ElNathan, Achbors son, Gemaria, Saphans son, och Zedekia, Hanania son, samt med alla Förstarna. Och Michaja förkunnade dem all de ord, som han hört hade, då Baruch las utu bokene för folkens öron. Då sände alle Förstarna Judi, Nethania son, Selemia sons, Cusi sons, efter Baruch, och läto säga honom: Tag den bokena med dig, der du utu för folkena läsit hafver, och kom hit. Och Baruch, Neria son, tog bokena med sig, och kom till dem.
Men när jag nu sitter här och skrifver, försöker jag att tänka på, att jag redan är död, och att du någon gång kommer att tänka på mig så vänligt och godt, att du vill taga mina bref i din hand, och försöka att minnas mig en liten stund, när du är för trött för att arbeta. Då vet jag, att jag ändå gjorde dig något godt, som i tid lämnade dig ensam, och då skall du veta, att jag kände för dig så innerligt, att jag visste och förstod, att du är bland de människor, hvilka det minsta band trycker och för hvilka ensamheten är lyckan. Många, många gånger har jag sagt dig det förr. När jag kom ibland och satte mig bredvid dig och tog din hand i min, då skall du veta, att jag sade dig så mycket, så mycket med det. Då skall du förlåta mig också allt, hvad jag gjort dig ondt, och att jag icke förstod, att om jag vetat ditt bästa, skulle jag hafva sagt nej den gång, då du icke förstod det själf, utan såg dig blind på en liten flicka och frågade, om hon ville blifva din hustru. Då går du nog en dag, när du har ledigt, ut till min graf och hälsar på mig, så att jag ej skall behöfva tro, att jag alltid skall ligga därute så ensam, som jag nu känner att jag är. Och då skall du veta ännu en sak till: sedan jag skrifvit ned allt detta, är jag icke så olycklig, som jag nyss trodde. Jag gråter inte längre. Jag har glömt alltsammans. Jag minns bara den tid, då jag fick följa dig hem till oss och tända din lampa och satt tyst bredvid dig, medan du arbetade. Då såg du ibland upp, och nickade åt mig, jag kom fram till dig, och du tog mig i dina armar och kysste mig. Det skall du veta, att jag tänker på nu. Det är det enda jag minns och skall minnas. Jag skall minnas det hvarje dag som går, hvarje timma som försvinner. Jag skall minnas det ännu den stund, då du sitter vid min bädd och jag sista gången får tacka dig af hela min själ, för att du gjort mig så mycket lyckligare, än jag fått göra dig. Och nu skall du inte tycka, att jag är dum, därför att jag säger, att sedan jag skrifvit detta, så blir det mig inte så svårt att dö.
_ __a Sp anmäls kreditiv-fonden. Dess räkenskaper äro i Kongl. Kammarrätten granskade för år 1850 utan och för år 1851 med anmärkningar. Fondens ställning under nämnde år var följande: Debet. år 1850. år 1851 [• Balans från föregående året: Inkomster: Credit. Balans frän föregående året: Under loppet af åren 1850 och 1851, hafva på grund af åtskilliga Kongl, bref, följande undsättningar till länen blifvit utlemnade, nemligen: år 3*50. år 8*511. till Upsala län — 3,000: 112: 38. 10. — „ Kopparbergs dito 3,200: 1,300: — „ Jemtlands dito 53,000: 6,000: „ Westerbottens dito — 13,900: 63,500: Norrbottens dito , 35,500: Vid granskning af Jemtlands läns undsättningsredogörelse för år 1850, har förekommit, att en summa af 6,000 Rdr, utgörande undsättningsmedel, som utan återbetalningsskyldighet blifvit utlemnade, linnes afkortad, ehuru redovisning för medlen ej afgifvits af den kommitté, som för dessas förvaltning varit bildad. Uti 1851 års undsättnings-redogörelse för länet bar emellertid beloppet, 6,000 Rdr, på grund af Kongl. Stats-kontorets skrifvelse den 11 December samma år, blifvit under balanstitel återuppdebiteradt. — 22 — Likaledes hafva Revisorerne, vid granskningen af Westerbottens läns undsättnittgs-redogörelse för år 1850, funnit, att undsättningsmedel, till ett sammanräknadt belopp af 104,708 Rdr 42 sk. 10 rst., derstädes äro under titel afkortning afförda. Af dessa medel hafva 1550 Rdr blifvit utan återbetalningsskyldighet utlémnade och finnas behörigen redovisade.
Jag ber likväl att få å nyo upptaga till besvarande 2:ne punkter, förmodandes att denna omsagelse mig tillgifves, då man här velat bevisa, att bifall till min reservation skulle leda till förstöring af hela realisationen. Herr von Hartmansdorff, som börjat med upptagandet af mina tankar, säger, att han ifrån början varit af samma mening som jag, men att han sedermera kommit ifrån villovägen, och derföre nu befinner sig i opposition emot mig. Om han hade fäst uppmärksamhet på min reservation, deri jag säger: att Myntet mottager silfver efter 1664 års myntfot, oell lemnar derföre myntadt silfver efter nya myntfoten, så skulle han ej påstått, att en vinst af 36 sk. uppkom - Den 2i O c t o b e r f. ro. mer för hvarje gäng man från Banken uttager ioo R:drs värde i ornyntadt silfver, och inlemnar det på Myntet till utprägling. Då nu Herr von Hartmansdorff förklarat, alt nyssnämnde omständighet var enda orsaken, hvarföre han aflägsnat sig från min mening, och min nu gifne hänvisning till ordalydelsen af mitt förslag ovedersägeligen häfver Herr von Hartmansdorffs enda anförda skäl; så får jag åter glädja mig af att hafva honom på min sida. Herr Rosenblads attaque mot mitt förslag är af vida betänkligare beskaffenhet, ty den grundar sig på 2 origtiga förutsättningar. Hans anförande grundar sig på 2:ne premisser. Den första är sann, men slutsatserne origtiga, den andra orimlig, men slutsattserne rigtiga. Han beböfver denna utväg för att strida mot en sak, som är g rund riktig. Herr Rosenblad supponerar, att det mynt Banken skall slå, är lika med det jag föreslagit, men raisonerar sedan, såsom hade lian förutsatt att detsamma varit slagit efter den gamla myntfoten; detta är likväl en småsak. Den andra premissen är af större vigt. Han förutsätter en Bankostyrelse, så alldeles utan grundsattser, att den uppköper silfver inom landet vid en möjligen inträffande crisis.
Man har t. o. m. hört tvifvel uppslå derom, huruvida manufaktur-diskonten alltid kan lyckas alt grunda sin utlåning pä verkliga affärer. Felet ligger dock icke hufvudsakligen, såsom liera tro, hos våra allmänna läneanstalter, ulan egentligen uti den ty värr allmänt rådande lösheten uti enskiltas transaktioner, jag menar den herrskande bekymmerslösheten om punktlighet i fullgörandet af åtagna förbindelser på derföre bestämd tid, samt i det hos oss vidt utsträckta bruket af utborgning af varor, hela skalan igenom från den utländska grossören t. o. m. den inhemska konsumenten. Utom allt tvifvel skulle sä väl våra grossörer som fabrikanter gerna se att de fingo sina utborgade varor betalta med vexlar, om än med lång löpelid, men deras täflan sinsemellan att afsätta, hindra dem frän alt dertill kunna tvinga sina afnämare. Detta allt är en stor olycka, emedan den underlättar vingleriet och lättsinnigheten i affärer, som är raka motsatsen till det sätt, igenom hvilket ensamt allmän välmåga kan uppstå, så väl för särskilda städer och orter, som för hela nationen; detta sätt är omtanka, ordning, arbetsamhet och besparing, och dem förutan blifver af de mest gynsamma förhållanden icke mer än ett ögonblickligt gagn. Låg ränta, lätta kommunikationer, ja icke ens utvidgad afsättning, göra här tillfyllest, emedan de, oaktadt deras stora väsendtliga nytta, likväl endast äro medel till en stigande nationalförmögenhet, den dock allena åstadkommas 86 Den S Januari. kan genom hopläggningen utaf besparingar på inkomsten och lierås produktiva användande. Remitterades till BankoUtsk. Anmältes och lades på bordet: StatsUtsk:s utlåt. N:o 9, i anledn. af K. M:s nåd. propos., angale staden Marstrands utseende lill etablissement för vestra sjöförsvaret, samt StalsUtsk:s mern. N:o 10, angale det för tryckningen af Preste-St:s prot. erforderliga papper. H. R. o. Ad. åtskildes kl. | lill 3 e. m. In fidem protocolli, r silbert Munck.
Med dessa »vilkor, hwilka uti den AnswarighetsLag, som för Stats-Rädct kommer att upprättas, kunna intagas och föreskriftvas, kan jag för min del icke inse nägon betänklighet derwid, att Konungen mä wara tillätet constituera vicaricrande StatsNäd. Jag anser sädant icke »vara stridande mot Constitntionen, ofta kunna blifwa för Rikets tjenst 198 Expeditioner till Riks-StLnden. bäde nyttigt och nödigt, samt icke leda till »agra wadliga följder. För alla öfriga Embeten i Riket, säger sjelfwa sakens natur, att Konungen mäste hafwa magt att conftituera Vicaricr wid mängfaldiga tillfällen af laga förfall, wid andra alagda förrättningar m. ni., ehuru intet derom särskildt nämncs i RegeringsFormen, som omöjligtwis kan innefatta föreskrifter för alla till Styrelsens jemna gang nödiga åtgärder. Dä nu i anseende till Stats-Räden samma händelser af förfall och hinder kunna hafwa runi, mäste ock Konungens rättighet i anseende till dem blifwa den samma. Det mäste wara NationcnS önskan och glädje, att Konungen till sitt Nåd alltid kallar de kunnigaste och erfarnaste män i Landet. Men da kan det ock hända, att Han wid critiska tillfällen, till exempel till wigtiga brydsamma fredsunderhandlingar eller, wid ett päkommet krig, till ett angeläget och swärt Ofwer-befäl as Armeen eller af nägon dest afdelning, icke finner utom Stats-Nädet nägon annan lika skicklig person att anwända. Skulle det da wara wäl anstaltadt, att hafwa stängt en om Rikets wälgäng nitälskande Konung ifrän de tjenligaste medlen att befrämja den? Huru ofta har man sett en lycklig utgäng endast bero af en enda persons förmäga, talang och passande egenskaper?
— Akta dig blott att icke mäster Skarp hör det, — återtog rösten. — När jag var uppe för rätten, sade de att jag kunde trolla råttor på folk, derför att den röde kniphanen der ute hade hört, när jag svor öfver råttorna, som pepo der borta i hålet. — Åh ja, mycket behöfs ej för att tagas för en trollpacka! — Så hade jag också en nypa malt innanför tröjan, förstås, och detta var, kan tänka, riktigt märkvärdigt för de höge herrarne. Men då sade jag: — Era högborenheter, sa' jag, man min, Mårten Bryggare, som kanske Era högborenheter känna, se'n trasslet och laperi't med höglofliga kommersekollegium, då den stackar'n fick vatten och bröd, för det han inte ville arbeta åt K. M:t och kronan för'n han fått betalning för sitt ärliga arbete — han, sa' jag, skickade mig till sta'n att köpa maltet; — men då kom den der röde och drog ut mig, förstås, menande tro på, att jag hade kjortelsäck och borde haft maltet i den. — Hu, så kallt det är i qväll! — Hvarför bekänden I — frågade Elsa — då I icke tron på trolldomen? — Hvad skulle väl en syndig menniska göra, som visste sig stundeligen vara utsatt för satans anfäktelser; också hotade de mig i alla fall att jag skulle bli hissad som gamla Annika, hon, som sade till folket der ute vid tullen, att hon var oskyldig. — Det var hon också — och hennes anklagare komma nog en dag att lida. — Oskyldig? — upprepade rösten med ett hest skratt, — oskyldig kan ingen gå från den ondes snärjande garn.