Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Måtte ej delta stora, vigliga ämne lemnäs åt glömskan, eller röna en oför(jent likgiltighet i Slånds-Representantens hjerta. Det utgör, verldshändelserne utvisa det, alltid ett ibland de första föremålen för Folie-Representanternes beslut, då natiönerne befria sig ur de gamla herrsknings-systemerne och grunda den lagliga frihetens nya välden. Mätte Svenska män icke visa sig mindre nitiske, mindre kraftfulla. Det gäller, snart sagd t, hvarje år tusende sinom tusendes väl. Hvarje fördröjd timma gifver millioner frön åt okunnigheten: delta ogräs, sorn med sin hastiga växt förqväfver så inånga, för natiönerne nyttiga växter. Låtoin oss derföre med alfvar uppdaga denna allmänna fråga; och då vi i medbrodren Anders Danielssons förslag ega en, på i allmänhet rigtige och bestämde grunder uppfattad plan för den organisation, som genom allmänna Författningar är den enda man deråt bör gifva, vågar jag ödmjukligen föreslå: att samtlige RiksStånden mätte förena sig om en åt er remiss, pä grund af hans motion; då det borde förmodas, att Utskottet skulle finna sig böra fullständigt utarbeta ett nytt förslag, i närmaste enlighet dermed.” 2:0 Af Peter Jönsson från Jönköpings Län: ”1 en lid, då allmänna rösten högt påkallar åtgärder till utbredande af en vidsträcktare folk bi Id - Bih. lill R. St. Utsk. Betänkande N‘o ning, sknlle man ej kunna tro, alt inom ett Rikets Ständers Utskott någon skalle finna sin fördel vid folkets utstängande från en förbättrad upplysning, utan att man bort åsidosätta alla egna interessen och lyssna till folkets rättvisa fordran om befrämjandet af en ändamålsenligare upplysning. Man bar hittills sagt sig vara rådvill, hvar erforderliga medel skola tagas, för att uppfylla dessa billiga fordringar; då kom Anders Danielssons i flera afseenden förtjenstfulla förslag, att på ett lätt sätt lösa den svåra knuten, utan att öka de dryga skatterne, och ulan att man kunde ana, det någon enda funnes, sorn ej med bifall skulle omfatta hans motion, ty ingens rätt syntes derigenom förnärmad.
Disconters rörelse, kan jag alldeles icke fiona, hvarföre Götha Canal Actier icke skul-j le kunna erhålla lika belåningsrätt i BancoDisconten , som alla andra publika Verks och Inrättningars papper, hvilka der såsom hypothe» ker få emottagas, Såsom tillförene varandeJLedaj Den 7 Julli. mot i RiksDiscontDirection har jag mig bekant, att lån der voro biviljade å Adier i Såp Bruk och dylika privata anläggningar, hvilka aldrig varit kände s&6om ägande ett varaktigt värde Jag tror således, att det icke kan vara någon fara iör Banco-D scontVerkets säkerhet, om belåning rätten för Götha Canal Actier får orubbadt fortfara, heLt det tillhör Directionen i hvarje särskildt fal! pröfva så väl Låntagarens som Hypo'hekets mer eller mindre antaglighet. Att åter utesluta sistnämnde Actier från all beläningsrätt, kan ej blifva annat än en bestämd orättvisa, och skulle endast tillkännagilva afsigten att, så vidt möjeligt är, bereda CanalBolagets undergång. Hvad beträffar den anmärkningen, att röreise-capitaiet, derest belåningsrätten bifölls, skulle ökas, får jag upplysa, att Banco!:iscontens Fond är oföränderlig, intill dess Riksens Ständer behaga annorlunda förordna, och som jag vill påminna mig, liestämdes den samma vid sista Discont-regleringen till 6,500,000 Riksdaler, Grefve von Platen: Med fara att synas komma något långt från ämnet, nödgas jag dock denna gång anmärka ett enskilt uttryck af en värd Ledamot, soin sagt, att man sökt subordinera Riksens Ständer under Götha Carni Flere gångor har man hört samma beskyllningar, samma" bevisningssätt; men jag hemställer med tillförsigt och lugn till Högloflig» RicMerskapet och Adeln om mitt framställningssätt kan så bedömas.
Då emellertid detta stadgande är en konseqvens af den föreslagna förändringen i 1 §, och Utskottet funnit sig böra vidblifva sistberörde förslag, får Utskottet till liidderskapet och Adelns antagande ånyo framlägga ifrågavarande 30 §, sådan den i Utskottets förra förslag lyder, samt inbjuda Pr est e-Stån det, alt, med frångående af sitt redan fattade beslut i denna del, sig derutinnan med Borgareoch Bonde-Slånden förena. § 37. Samtlige Riks-Stånden hafva till Utskottets vidare behandling återremitterat denna §, emot hvilken blifvit inom Presteoch Bonde-Stånden anmärkt, att mord och dråp å maka borde bestraffas lika med sådant brott, föröfvadt emot skyldeman i rätt uppstigande led. En sådan åsigt har jemväl blifvit yttrad af en ledamot utaf Ridderskapet och Adeln samt af tvänne ledamöter af Borgare-Ståndet. Derförutom är såsom skäl för återremissen anfördt: inom Ridderskapet och Adeln, att den vore en konseqvens af samma Riks-Stånds beslut i afseende å 1 §, — samt inom BorBih. till IL St. 7 Samt. 1 Afd. 20 Uäft. 2 10 Larj-Ulskotlets Utlåtande N:o 30. gare-Ståndet, af några dess ledamöter, att ett oäkta barns mord eller dråp å dess fader icke borde bedömas lika strängt, sorn annat fadermord. Inom sistnämnde två Riks-Stånd äro ock ett par anmärkningar mot redaktionen framställda. Nu, enär Utskottet vidhållit sitt förslag till lydelse af 1 §, är deraf en följd, alt Utskottet ej heller kan tillstyrka borttagande af straffmildringsgrunden i föreva rande 37 §. Deremot anser sig Utskottet, i följd af två Riks-Stånds otvetydigt uttalade åsigt och då röster höjt sig för densamma jemväl inom de begge andra RiksStånden, böra, i likhet med hvad nu gällande lag stadgar, förändra förslaget i så måtto, att mord elier dråp å maka belägges med samma straff, som mord eller dråp å föräldrar.
Men så snart Possessionaten eller flemmans-mnehafvaren ej åtaöjer sig att till stat-torpare antaga endast sådane, sorn redan vistas inom församlingen och således, i händelse af behof, redan äro till understöd af 'församlingens fattigvård berättigade, utan vill ifrån främmande socknar intaga dylika hushåll, hvilka efter ali sannolikhet skola öka församlingens fätligpersonal, då uppkommer för församlingen en rättsgrund, alt förbjuda en sådan afhandling eller åtminstone att dervid föreskrifva sådana vilkor, att dessa hushåll ej komme att belasta församlingens fattigvård. — En sådan Författning, som den här föreslagna, vore den enda inskränkning i stattorpare-systemet, sorn genom Sambäils-magtens åtgärd kan tillvägahringas, men den skulle, enligt hvad Motionairen söker utveckla, i betydlig nion dertill bidraga. Med stat-torpare-systemet stöde den i senare tider tilllagande mängden af obetänksamma giftermål emellan personer af den arbetande classen i det närmaste sammanhang. Dessa giftermål skola föranledas till en stor del af lättheten att erhålla en stat-tjenst. Inskränktes antalet af stat-tjensterne, så skulle äfven antalet af dylika giftermål minskas; och den af Motionairen föreslagna Författningen skulle således, enligt hans förmenande, verka äfven till detta goda ändamål. Under den discussion, sorn hos Högvörd. Preste-Ståndet föregått remissen af ofvanstående motion, hafva åtskillige Ledamöler förmält sig hufvudsakligen deri instämma, hvarjemte är vordet föreslaget: af Herr Doctor Elfström,: att uti Kongl.
Controll å HushållningsSällskapernes disposition af de utaf g HulvndTitelns fond erhållande medel, och 3:o medels uppförande å stat till bestridande af Inqvarteringspenningarne för GötheborgsEscadern, dito. — angående förändring uti Församlingarnes skyldighet att vårda de fattiga, 668. — om bifall till BevillningsUtskottets Betänkande, angående grunderne för den blifvande Tullafgiften, dito. 253 ^rotocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, rörande medel till Jernhandteringens och Bergslagsrörelsens understöd och upprätthållande, 668. — angående Skånska Ilo teringen, 669. — om bifall till StatsUtskottets Betänkanden, 1:0 angående Tullvedsuppbörden i Halmstad; 2:0 i anledning af ■vackt förslag, att alla Statens intrader skulle uppbäras och redovisas af RiksgäldsContoiret, och 3:o rörande f. d. Commissarien
Delar jag t. ex. 22 Depoter på 4>°5o>ooo, Olifver 184,090 R:dr att användas till anläggningar, hvarmed de prydligaste Stenhus torde kunna uppföras, och vore man belåten med korsverks eller trähus, kunde alla depoters nödige byggnader uppföras för % mindre. Här visar sig den otroliga kostnaden af Indelta Armeen i sin rätta skepnad, och att den inom sig sjelf äger tillräckelige medel att organisera sig på ett ändamålsenligt sätt, hvartill må hända aldrig någon mera passande tid yppat sig än den närvarande, då Ryssland är inveckladt i ett så 7 o allvarsamt krig, att vi på mångfaldiga år kunna vara säkra om fred. Jag väntar mig mångfaldiga anmärkningar mot detta project, såsom: 1:0 Att Arméen icke kan af skedas, ernedan Soldaterne är o lagligen stadde. För att afhjelpa detta, torde möjligen erfordras någon liten uppoffring, ehuru jag tror, attén stor mängd skulle lemna tjensten utan all ersättning. 2:0 Att det blifver en evig re~ cryt-exercice; men de facto är ju förhållande detsamma nu? De gamla gå bort och andra ingå i deras ställe, och således fortgår ju en evig Recrut-exercice. 3:o Att man icke skulle hafva någon reda på dem. Hvad mera reda häfver väl Befälet på permitterade af de värfvade Troupperne, på manskapet - Den iö Augusti e. rh. i45 pct inom "Wermelands FältJägare-Regemente t. ex. och 4:o Rotarne vilja icke betala så mycket. — Jag svarar derpå, att de säkert göra det, och att dessutom det skulle blifva mig en kär bevillning att i min mån bidraga till bristens fyllande, — ganska säker på, att genom det ökade lif företaget skulle medföra, också eli lällare och lifligare varuafsättnirig deraf skulle blifva Cn följd och den nu varande rätta tungan af Krono-utlagorne derigenom upphöra, — man behöfver blott betänka hvad några veckors fortsatt möte förmår åstadkomma på alla varors afsättning.
Friherre Cederström, Jacob: Jag instämmer med Herr Hartmansdorff, att största sparsamhet bör af Riksens Ständers Utskott iagtta_ gas i afseende på personalen af deras Canzlier; meri denna sparsamhet bör likväl icke sträckas derhän; att ett skyndsamt bearbetande af ärenderria derigenom biifvér omöjligt, ty i sådant fall vinnes éj det åsyftade ändamålet, besparing; hälst ett af tvänne då måste uppkomma; hemligen: att Riksdagen förlängés, eller ätt eri riiyckenhet mål blifva oäfgjorde; och jag hemställer till Ridderskapet och Adein; och Herr Hartmattsdorfl sjelf, med den kännedom han äger om Utskottens göromål, örn med afseende på denna omständighet, den mängd af mål sorn vanligen öfverlemnas till Allmänna BesvärsUtskottet, med tillbörlig skyndsamhet kunna bearbetas och expedieras, i händell se Utskottet icke är biträdt af mera än en Secreterare och trenne Cancellister. ' Detta likväl, så framt icke det Särskildta Utskott Ridderskapet och Adeln ansett nödigt, blifver till - .Den 12 Februarin satt, ty i sådant fall blifver Besvärsoch EkonorniUtskottet ej i behof af tillökad betjening, hejst det icke kan komma i någon verksamhet förr, än Särskildta Utskottet fulländadt sitt arbete. Skall Utskottet genast företaga bearbetandet af redan gjorda och blifvande remisser, är den begärda tillökningen af 4 Canzlister oumgängeligt nödvändig. Grefve Posse, Arfvid: Då Ekonomiutskottet hos Riksens Ständer anhållit, att utöfver den i 24 §. Riksdagsordningen bestämde Canzlibetjening få antaga 4 Canzlisler, har Utskottet dervid ingalunda öfverskridit det antal, som vid de föregående Riksdagar varit behöfligt, utan endast njed afseende å den sedart sista Riksdag förflutne längre tid, och det i följd deraf vid denna Riksdag troligen uppkommande trägna arbete, trodt, att lika mycken betjening nu som förr skulle erfordras.
hvarmed statsbestvret icke borde hafva att sig befatta; hvarjemte Rikets Ständer slutligen hemställde, att, derest Statsverket sålunda komme att öfvertaga åtskillige förvaltande Verks inkomster, en reglering jemväl måtte, i sammanhang med undersökningen om desammas beskaffenhet, varda vidtagen af de uppbördstitlar, hvaraf ifrågavarande Ståts-Utskottets Ulätande, N:o 51, Litt. A. 8 Verks inkomster utgöras, till befrämjande deraf, att de på ett mer ändamålsenligt sätt och icke, såsom nu eger rum, under mångfaldigt olika benämningar debiteras, så att när, till exempel, böter förekomma å flera Verks medel, sådane alltid måtte tillsammans endast å ett ställe upptagas. Sedan Kongl. Maj:t, med anledning af hvad sålunda förekommit, under den 20 April 1830 anbefallt Dess och Rikets Stats-kontor att, efter det vederbörande förvaltande Verk blifvit hörde, sig i underdånighet yttra, angående den af Rikets Ständer i ofvanberörde måtto föreslagna reglering samt i hvad mån och på hvad sätt densamma lämpligast skulle kunna tillvägabringas, afgaf Stats-kontoret, under den 30 Oktober 1834, dess underdåniga yttrande i ämnet, dervid Stats-kontoret, efter att hafva från de förvaltande Verk, hvilkas inkomster syntes kunna blifva föremål för den ifrågaställda regleringen, infordrat sådane uppgifter, som Rikets
I detina sakernas ställning, var det som Götha Canal-Direcrion utverkade sig Konungens Befallning, att Canal Assignationer skulle i den Uppbörd, som till Stats-Verket ingeck, emottagas: Hvilka slutsatser skall man nli häraf draga? Jo! otvifvélagtigt dessa: att Discont-Assignationerne icke voro af Ständerne godkände och garanterade} ty i sådant fall hade väl Konungen förständigadt Riksgälds-Fullmägtige att icke vägra emottaga ett godkändt Papper; men sådant skedde icke ehuru Riksgälds Fullmägtige, såsom Konungens Undersåtare, icke kunnat våga Sätta sig emot Konungens Befallning, att ställa sig Lagen till efterrättelse» Tvärtom, Konungen sjelf inskränkte denna rättighet blott till Götha Canals-Assignationer, med uteslutande af de andra Disconternas, ehuru deras rättigheter äro enahanda, så väl som ock endast till den Uppbörd, som hörde Stats-Verket till 5 Den 30 December. hvarutaf följer, att om uti Stats-Contoiret funnits några Hundrade Tusende R:dr den dagen, då Disconten upphörde med inlösandet, hade val Konungen blifvit satt i nödvändighet, att honorera detina Summa; men derföre likväl alldeles icke de, som funnos i folkets fickor:. Härtill kommer äfven, att Riksens Ständer, vid I812 års Riksdag, högtideligen förklarat dem icke vara gällande Mynt, hvilket synes deraf att då Commerce-Rådet Santesson gjordt den Motion, att de som förfallskade Götha Canäl-Assignationer skulle med samma straff umgälla sitt brott, som de, hvilka förfalskade Banco-Sedlar, nemligen ända sitt lif i Galgen; så fann Constitutions Utskottet intet skäl tillskyrka denna Motion , emedan . dessa Assignationer icke voro Rikets Mynt, och intet af någon annan beskaffenhet, än hvarje annan löpande Sedel eller Invisning.
De som endast läsa romaner, blifva så småningom ur stånd att läsa något annat, emedan dertill fordras en smula tankearbetet. V i kunna läsa en berättelse utan någon ansträngning, hvaremot annan läsning ofta kräfver en sträng uppmärksamhet. De, som aldrig göra bruk af denna egenskap, finna det svårt, men j u mindre den öfvås, dess svårare blir det, tills man slutligen alldeles förlorar förmågan att bringa sinnet under kontroll och koncentrera det vid en bok, utestängande alla tankar, som ej höra till ämnet. Ä n mer — man tröttnar slutligen äfven på romaner; allt som går en smula djupare än till ytan, hvarje liten afvikelse, som innehåller kanske något tankekorn af mer värde än det hela, skyndar man förbi eller hoppar alldeles öfver. Naturbeskrifningar, hvari må- hända författaren lyckats bäst, läsas icke, blott sjelfva intrigen ögnas igenom. V i skulle allvarligt och enträget vilja uppmana alla våra läsarinnor, som värdera sin själs helsa, att åtminstone göra ett försök, en ansträngning med någon gedigen läsning. Det blir nog svårt i början att få tankarna att följa med de lästa orden, och ämnet kan tyckas torrt och intresselöst, men uppgif det icke. V a r bestämd med att anslå åtminstone en halftimme om dagen dertill. Har man tid att läsa berättelser, så har man också tid att läsa andra arbeten. V a r blott besluten att förstå och finna intresse i boken; läs ord för ord och om och om igen, om så skulle behöfvas. Men intresset skall komma, uppmärksamheten skall fästas. Tröttna icke, om också den först lästa, gedigna boken förefallit torr och tråkig och ej värd den tid och möda, det kostat att läsa den. I de flesta fall ligger felet ej i boken, utan i vår egen okunnighet. Belöningen kommer emellertid snart; hvarje arbete, man läser, blir mera underhållande än det föregående, och sådan läsning efterlemnar en verklig tillfredsställelse och sprider klarhet öfver all annan läsning, gör den begripligare, intressantare och mera njutbar. Ju mer vi läsa, dess mera nöje ha vi af att läsa. Kunna vi säga det samma om romaner? Tillstån nu, I som läsen roman på roman, ökas väl intresset, eller förefaller ej slutligen allt samman platt och enahanda? Som vi nyss anmärkte, växer anden såväl som kroppen af den föda, man ger den.
Den 1 :sta Mars 1845. ”Ju mera jag tagit kännedom af ifrågavarule författningssamlingars och serdeles det stone arbetets inre beskaffenhet, mängden af de härtill sammanbragta materialier, grannlagenheten vid desammas ordnande samt svårigheten för bestämmandet, i hvarje serskildt fall, af hvad som bör anses vara gällande eller icke, destomera har jag blifvit öfvertygad derom, att blott en mer än vanlig ihärdighet hos redakt:n härmed kan komma till rätta. Sammanställandet af en civiloch en militär-embelsman för utförande af detta arbete, betraktar jag såsom ändamålsenligt, helst då, såsom här inträffat, den i redakt:n senast inträdda Kapten Stiernsvärd eger ’ förberedande kännedom om arbetets serskilda delar, i förening med håg och skicklighet för delsammas fullbordande. ” ”Slutligen är det för mig en skyldighet, att inför E:s K. M. underd:st vitsorda, alt Krigs-rådet Forsberg och Kapten Stiernsvärd, under loppet af nu förflutna 6 månader, ådagalagt verksamhet och drift för upfyllandet af E:s K. M:s dem nådigst gifna updrag, samt i arbetsprodukt åstadkommit så mycket, som efter mitt omdöme, af deni skäligen kunnat begäras. Företag, af beskaffenhet som detta, fordra tid för utförandet, och i saknad deraf kan ett dugligt arbete icke åstadkommas.” Den 1 September 1845: ”Jag får slutligen underd:st tillkännagifva att för min underd del, jag anser redaktm och utgifvandet af ifrågavar. arbete hafva fortgått med all ilen skyndsamhet, som kunnat väntas, samt att derigenom icke mindre än genom den dervid iakttagne sorgfällighet oell ordning, Krigs-rådet och Ridd. Forsberg och Kaptenen och Ridd.
– Apollon är död! genmälde Herakleon och fäste på Krysanteus en blick, hvars mystiska uttryck förhöjde det oväntade och besynnerliga i dessa med öfvertygelsens fulla ton uttalade ord. Gubbens ögon uppenbarade en själ, som helst dväljes i sig sjelf, men när hon från sjelfbetraktelsen drages till de yttre tingen, snarare fattar dem i en enda bild än fäster sig vid de serskilda företeelserna. En sådan blick är egen för theosofer och mystici; han har något hemskt och andigt för verldens barn: han erinrar om döden och nödgar till tro på oförgängligheten. Han uppenbarar tillika ett något, som ligger utanför förståndets krets, på gränsen till vanvettet. Måhända var det just detta, som Krysanteus fann i gubbens blick – hvarur han förklarade det svar, som denne gifvit. Arkonten af Athen kände en rysning genomila sig. Han teg ett ögonblick och sade derefter i en mild, af medlidande genomträngd ton: – Jag lemnar din tro på sina grunder. Men månne ej vi alla, som Sokrates, bära ett orakel i vår egen barm? – Om så är, hvi kom du hit att rådfråga det förstummade? – Den som vill drömma söker ju tystnaden, ensamheten och mörkret, icke bullret, menniskohvimlet och dagsljuset. Så äfven den, som vill tala med Gud i bönen och förnimma hans svar i ingifvelsen. Honom är icke tystnaden för det yttre örat nog, icke mörkret för det yttre ögat. Hvarje jordiskt ljud måste hafva förtonat i känslan, och hvarje jordisk bild utplånats i fantasien, ty känslan är ju såsom själens öra, och fantasien som hennes öga, hvarmed hon förnimmer det gudomliga. Men hvar finner jag en ort, hvilken som denna fattar känslan med majestätet af tusenårig helgd och griper fantasien med sin enslighet och den höga symboliken i sin natur? Se derför, Herakleon, kommo vi hit, jag och min dotter. – Nåväl, hvaruti kan jag nu gå din önskan till mötes? – Min dotter är en from jungfru.
Utskottet, som instämmer uti denna komrnitterades, af sista riksdagens Statsutskott biträdde framställning, tillstyrker Rikets Ständers bifall lill hvad sålunda blifvit föreslaget. 7:o. 15 mom. Rörande den i detta moment behandlade fråga om mjölqvar nars beskattning, kommer Utskottet att afgifva serskildt utlåtande. 8:o. 16 mom. Med anledning af hvad Utskottet här ofvan om ränteförenk lingen i allmänhet tillstyrkt, anser Utskottet, att i afseende å den i detta moment omförmälda ordinarie ränta af städernes jord, någon serskild hemställan icke erfordras. 9:o. 18 mom. Med omförmälan, hurusom uti Skåne erlägges, under be nämning halmstädja, hvart 7:de år en serskild, efter tion,den lämpad, afgift, hvilken icke i andra delar af riket utgjordes, hade kommitterade, efter utredning af tillkomsten och beloppet af denna afgift, tillstyrkt, att densamma, i anseende till dess obe - Slats-Ulskullets Utlåtande, J\i 167. 27 tydlighet, måtte upphöra och de räntetagare, som dittills varit deraf i åtnjutande, undfå ersättning efter hvad som per medium för året belöpte å bvarderas vid indragningen innehafvande tioudeanslag; uti hvilket tillstyrkande sistlidne riksdags Siats-Utskott instämt. I afseende härå får Utskottet, i enlighet med hvad ofvan i allmänhet blifvit föreslaget, hemställa, att, sedan, i sammanhang med öfrige undersökningar, utrönt blifvit, huru mycket hvarje hemman i medeltal af 21 år erlagt i halmstädje afgift, denna serskilda, nu endast hvart 7:de år utgående, skatt måtte upphöra, emot det att hvad i medeltal för ett år belöper tillägges penningeräntan. 10:o. 24 mom. Litt.
December f. m. smickrande sätt vitsordat de redan använda bemödanden, de följder, som deraf skola blifva, det bebof, som för nämnde Skola var nödigt. — Den summa, sorn erfordras, som begäres af Rikets Ständers välvilja, är ett ärligt anslag till nästa Riksdag af 3,333 R:dr 16 sk. B:co. J håfven sjelfve tillfälle att fordra redogörelse för deras användande, att se nyttan deraf, att röna tillfredställelsen af en gerning, sorn öfver Eder skall nedkalla välsignelsen af den stora mängd, hvilken i den upplysning, den bildning den erhåller, då bar alt tacka Eder för en af mensklighetens största förmåner, i Eder skall se sine sannaste välgörare. Förlåten mig, mine Herrar! en vidlyftighet, hvilken jag sjelf skulle vara den förste att mig förebrå, om jag ej trodde mig uppfylla en helig pligt; om jag ej talade för mitt Fosterlands ära och dess väl äfven för stundande tider; om målet för mitt yttrande ej vore ett understöd för vanlottade likars bildning; om jag ej väntade af Rikets första Stånd en föresyn tili de öfrige i gagnande handlingar; om jag ej vore öfvertygad om Eder egen känsla för allt stört och ädelt, och slutligen om jag ej påräknade Eder tillgift för yttrandet af en Man, hvilken, i snart 4° tillryggalagde år på Riksdagsmannabanan, så ofta å detta samma rum emottagit smickrande veder - Den i5 December f, m. malen af Eder vänskap, Eder välvilja, då han höjt sin röst för Fosterlandet, eller då han för olycklige uppmanat Eder godhet, hegart Edert biträde. I Hans Excellence Herr Grefve, Fleming } Claes: Jag får blott hemställa, om icke detta vigtiga ärende må komma under Rikets Ständers pröfning i sammanhang med det stora XJppfostringsBetänkandet, hvilket Committeen för Uppfostringsverket kommer att afgifva. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: