Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sig föranlåten att derom till Rikets Ständer göra framställning och vill derföre härmed föreslå, att, för tillvägabringande, ifrån och med nästkommande årj, af förutnämnda förändring uti sättet för salpeterskattens beräknande uti de 3:nc Småländska länen, Rikets Ständer måtte anvisa erforderligt anslag för att dermed godtgöra den minskning uti indelda löner och anslag till serskilda inrättningar och fonder, som derigenom uppkommer. Beträffande åter beloppet af detta anslag, så enär de uppgjorda uträkningarne icke lemna så fullständiga upplysningar, att på grund deraf kan definitivt bestämmas, hvad hvar och en bör undfå, samt de, hvilkas rätt derunder beror, jemväl böra lemnäs tillfälle att, för bevakande deraf, sig yttra, innan ersättningssumman fastställes, men emellertid af berörde uträkningar kan bedömas, att den genom ifrågaställa förändringen uppkommande förminskning uti sådana räntor, som utgå till löntagare eller serskilda inrättningar och hvarför ersättning borde meddelas, beräknad efter medium af senaste 10 år, utgör 10 å 11,00 rdr årligen, föreslår Kongl. Majit, att, för omförmälda ändamål måtte för närvarande anvisas ett förslagsanslag af Elfva Tusen riksdaler årligen, som lämpligast torde kunna utgå af Riksgäldskontoret medel intill nästa riksdag, för att, efter det beloppet, på grund af skeende speciella utredningar Lik. till R. St. Majlis Nåd. Proposition, N:o il. och ersättningsanspråkens behöriga pröfning, kunnat tillförlitligen bestämmas, då på Riksstaten uppföras. De till detta mål hörande handlingar skola tillhandahållas det Utskott, af hvilket ärendet kommer att handläggas; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCA R. A. P. Sandströmer. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden , hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den i5 November i85o. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Stats-Ministern Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne Herr Friherre Stierneld, Statsråden:
Lagstiftningen ingå uti sådane enskildte förhållanden, som alltid bör pl frivillig öfverenskommelse få bero. Jag instämmer således helt och hållit uti Herr Winbladfas härvid gjorde erindringar, och vågar i öfrigt till Högloft. Utskottets bedömmande hemställa, om icke den af Committerade föreslagne rättighet för långifvare, att taga förlags-inteckningar uti rudimaterier, redskap och effecter, år helt och hållet olämplig, samt om icke en sådan anstalt sluteligen skulle göra en stor del af BorgareStåndet skattskyldige Under den mera bemedlade medborgsclassen. Minst af allt, kan jag likväl med Herr Hjertström instämma Uti det, i min tanka högst olämpliga stadgan* de, att Borgareråtten skulle medfölja en • HandtVerks-förläggare. Ty om Capitalister skulle ega rättighet att för sina penningar vinna Burskap, kunde man taga för afgjordt, att den som har lärt ett Handtverk och ej vöre bemedlad, måste underkasta sig det oblida vilt. Lagutskottets Bctänknnäcnl fide, att bortsälja sina, genom lärotid och Gesäl!»' år forvärfvade kunskaper, friheter och arbets* skicklighet, till den mera bemedlade medborgaren g som antingen genom rik härkomst, eller annan oförutsedd och oförvållad lycka, har kommit i tillfälle att kcpa en rättighet som han ej velat, eller kun-J nät förvärfva sig. Så vida Burskap någonsin me» ra bör anses som en förmån, vunnen genom ar* bete, ordentlighet, eller förtroende af medborgares ber denna rättighet tillkomma den som utöfvar ett Handtverk, icke den som förlägger det, det vill säga derutaf draga profiten. 5*0 Da det är en gifven sak, att allmånbe* tens ratti mångå afseenden, beror på utöfvandet af Bryggares, Slagtares och Bagares Näringar; kan jag omöjligen inse hvarföre hädanefter mer än hittills, desse Näringsidkare skola ifrån Mästerskaps afläggande befrias, såsom Beredningen i anledning af ofvannåmde Art. 20 g, i Committé* rades förslag beslutat.
Då frågan om anskaffande af nödiga medel för ej mindre de till fortsättning af statens jernvägsbyggnader under sednast förflutna riksdag beviljade anslag, än de under samma riksdag anvisade lån för enskilda jernvägsanläggningars utförande, otvifvelaktig! utgjort det vigtigaste föremålet för Fullmäktiges omsorger under den tidrymd revisionen omfattar, hafva Revisorerne, för att kunna bilda sig ett på sakförhållandena grundadt omdöme om det sätt, hvarpå Fullmäktige fullgjort Rikets Ständers härutinnan dem lemnade ansvarsfulla uppdrag, tagit noggrann kännedom såväl af Fullmäktiges derom afgifna särskilda berättelse, som af de rörande samma ämne förda protokoller och öfriga handlingar; och få Revisorerne nu aflemna en i möjligaste måtto fullständig redogörelse för denna frågas behandling, hvarefter Revisorerne skola uttala sina derpå grundade åsigter i detta maktpåliggande ämne. Sedan Stats-utskottet, uti skrifvelse af den 8 Oktober sistlidet år, meddelat Fullmäktige Rikets Ständers beslut i fråga om utbetalningen af de till jernvägsanläggningarne anvisade anslag och låneunderstöd samt om det Fullmäktige lemnade uppdrag att för detta ändamål genom upplåning anskaffa en summa af högst 35,000,000 R:dr, äfvensom om de i afseende på denna upplåning af Rikets Ständer gifna föreskrifter, hvilka sedermera blifvit intagna uti 171 § af det för Riksgälds-kontoret nu gällande reglemente, beslöto Fullmäktige samma dag att genom kungörelse, som infördes i såväl Svenska som Tyska, Franska och Engelska tidningar, uppmana hugade låneöfvertagare att «före den 5 derpåföljande November till Riksgälds-kontoret inlemna sina anbud på »lånet, med uppgift på myntfot och öfriga vilkor;» och skulle »de bland anbuden, sorn »blifvit inlemnade under försegling, nämnde dag, tillika med de öppna, samtidigt pröf»vas».
Hård som sten var äfven Rungner själf. Så snart de fått godt sigte på hvarandra, lyfte Rungner henen och Tor järnhammaren. Båda sigtade väl, den ene mot den andres panna. Hammaren och henen möttes med blixt och brak, och henen brast i stycken. Ett af styckena for med sådan kraft i hufvudet på Tor, att han föll till jorden med hensplinten fastsittande i pannan. Järnhammaren träffade Rungner i hufvudskålen, krossade hans hjärna och återvände mellan den å marken utsträckte Tors fingrar. Mockerkalve och Tjalve stodo ensamme kvar å stridsplatsen. Detta var icke så farligt för Tjalve som det såg ut, ty blotta åsynen af Tor hade försatt lerjätten i sådan skrämsel, att han icke mäktade lyfta arm och vapen, utan skedde det med honom något, som ej gärna kan omtalas, men stundom sker med skrämda barn. En pil från Tjalves båge genomborrade hans stohjärta, och lerbelätet störtade tillsammans. Mockerkalve var fallen, och det kan sägas: med föga heder. Tor var icke värre sårad, än att han snart stod på fötter igen, men henen var kvar i såret. Så ändade tvekampen å Griotunagard. På återvägen funno de Egil, men i ett bedröfligt tillstånd. Han var så medtagen af sin långa färd i köld och oväder, att Tor kom just lagom för att bispringa den vanmäktige. Tor satte honom i den korgsäck, hvari han på ryggen plägade bära sin vägkost, och på det sättet bar han sin vän öfver Elivågor genom töcken och snöstorm till Egils borg, där han omvårdade honom, så att han åter kom till krafter. Men en tå hade Egil ohjälpligt förfrusit. Tor afbröt den och kastade den upp mot himlahvalfvet med önskan, att den skulle bli en vacker stjärna till heder för bågskytten. Och tån vardt till den stjärna, som sedan kallats »Örvandils tå» och lyser som vore den en stråle af solen. När Tor återkommit till Trudvang, fann han Groa där.
Cronhjelm yttrat och hvilka jag vid sista x-iksdag delade, får jag vitsorda det förhållande, den siste talaren omnämnt. Sedan en skattdragande betalt sin debetsedel, bör han ej mera besväras med några anmärkningar. Den i Utskts utlåt, gjorda invändning, att en egennyttig häradsskrifvare skulle kunna debitera någon för mindre belopp, än han borde erlägga, är så mycBet mindre tillämplig, som motionärens förslag innehåller, att anmärkningen skulle drabba den, som debiterar. Jag tillstyrker afslag å Utsk:s utlåt. Hr af Ha rmens, Henr. Otto! i4g §• i bevilln.för©rdn. hvilken af Gr. Cronhjelm blifvit åberopad, gifver visserligen någon ledning för omdömet i denna fråga, men dock ej fullständig. Man bör påminna sig, att samma §, gifver Kammarrätten rättighet att göra anmärkningar; skulle de ej få göras emot de skattskyldiga, så vet jag ej, hvarföre den skulle existera. Kammarrätten kan ej i sådant ändamål vända sig till Kronans ombud; ty de äro ej i tillfälle att ersätta Beloppen. Vi veta, att före 1828 gjordes så mänga anmärkningar, att R. St. funno sig föranlåtna att inskränka anraärkningsrätten; men ännu återstår den enskilda debiteringen. För att något fylla sitt kall, skickar Kammarrätten anmärkningar ut i landet; gillas de, så drabba de den enskilde, men ogillas de, får Kammarrätten ingen annan olägenhet, än att den förmått den enskilde att depensera 5o a 60 r:dr. Jag skulle önska, att utlåt, återremitterades samt att Satsoch LagUtskm ville vidtaga någon utgärd, så att lika ansvar drabbar Kammarrätten, om anmärkningen ogillas, som skulle drabba den enskilde, om den blifvit gillad. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr,: Hvad Hr CederschjÖlds anmärkning angår, tror jag ej, att den står i sammanhang med motionärens åsigt. Denne har yrkat, att det anmärkta beloppet, i stället att drabba den skattskyldige, Den 12 Maj {. m. 5 skulle drabba den, som debiterat.
Vidare bör tagas i betraktande, att skol-inventarier, lika väl sorn allt annat, gjordt af menniskohänder, äro underkastade nötning m. in. och böra antingen repareras eller också utbytas mot nya persedlar, då möjligen kapitalet vid den skola, sorn liar ett mindre antal liir jungar, icke för ändamålet blir tillräckligt, hvaremot en annan skola med större antal lärjungar årligen hopar inflytande medel, som lemna öfverskotter, hvilka sedermera hvarje år ökas, och hvartill skola väl dessa penningar användas? Afven bör man ihågkomma att hitintills har det ålegat hvarje kommun att förse skolan med åtskilliga inventarier såsom t. ex. i Klara skola, der församlingen bekostar icke blott lokalen utan äfven möbler m. m. i rummen. Denna skyldighet att anskaffa lokaler måtte väl fortfarande komma att äga rum äfven om namnet på läroverket förändras, och följden af ett bifall till Utskrs förslag blir endast att kommunerne befrias från anskaffande af skolinventarier. Icke heller kan jag godkänna Hr Lilljehööks anförda skäl, att terminsafgiften skall användas icke till inköp af bord och bånkär utan af glober, electrisitets-maschiner o. s. v., men om än ändamålet med detta anslag vore sådant, hemställer jag till en hvar "** om icke härigenom inom hvarje skola afgiftens accumulerande kommer att äga ruin, helst jag icke kan föreställa mig, att man årligen sönderslår en glob eller electrisitets-maschin, utan sedan dylika saker en gång blifvit inköpte böra de räcka i flere decennier, och då behöfs icke terminsafgiften. Huru jag än betraktar saken kommer jag derhän, att Utskis förslag icke är så upstäldt som jag önskar det för att kunna af mig bifallas. Jag tror derföre, att rättast är, det terminationsafgiften hädanefter som hitintills ingår till Statsverket, och att om materiel eiler instrumenter erfordras, hvarje skolstyrelse bör hos K. M. om behofvet deraf göra anmälan. Finner då K. M. att ett sådant behof är för handen, kan K. M. af besparingarna inom hufvudtiteln fylla detsamma.
hon drar värjan i gamle Shakespeares » Trettondagsafton », men jag förf klarar däremot, att det är mig ett nöje att doppa pennan i bläckhornet för att skrifva fru Hovings biografi. Ett nöje — af två orsakers skull. För det första, emedan hennes konst visar ett stadigt framåtgående, och emedan denna konst är fin och i hennes gestalt betagande elegant. För det andra påminner hon mig om en svunnen glad tid, då lifvet icke hade någon annan morgondag än hoppets, och då endast det att lefva och vara till var njutning nog. Jag var nämligen extra elev vid Kungliga teaterns elevskola — det vill säga, jag tog deklamationslektioner för fru Tammelin med rätt att äfven bevista elevskolans öfningar. Därifrån förskrifver sig min första bekantskap med fru Hoving, då frö- ken Helga Adamsén, nyss konfirmerad, svärmisk oeh full af entusiasm. Entusiasm hade vi för resten alla. Konsten — detta var då något så öf verväldigande stort och ett aktörseller aktriskontrakvid Kitnsrl. dramatiska teat J. L. tern gällde för oss vida mer än en fullmakt på all världens mest lysande äreställen och fabelaktiga rikedomar. Och nu —? Ja, många af de forna kamraterna ha nått sin lyckas dröm och omsatt den i verklighet — Ellen Hedlund, som grät så bittra tårar och fick så mycket ovett, har blifvit den firade Ellen Hartman, Anna Zetterberg, den obestridligen djupaste begåfningen, glänste som ett stjärnskott och försvann, och Helga Adamsén — ja, hvad hon är veta vi — andra äro döda, för alltid borta, så den mycket begåfvade Olga Hård med den djupa, varma stämman och de själfulla ögonen; andra återigen hafva spårlöst slukats af lifvets hejdlöst glidande ström. » Men de unga herrarne? » frågar ni. Jag behöfver endast nämna, hvilka de voro, för att ni skall veta, hvar ni har att råka dem nu. D e voro, vill jag minnas: Oskar Sternvall, Ossian Hamrin, Emil Hjertstedt, Frans Envall och Axel Rundberg. Detta var, i stort sedt, herr och fru Anders Willmans elevskola.
ket min sjelfbeherskning förmår bära. Om jag kommer, bed er svärmor att inte jaga ut mig. (Går mot fonden). BJÖRNKLO. VALBORG. Ja, jag. Det skulle roa mig känna hur myc Det ligger något under detta, Valborg! Hvad skulle det väl kunna vara? Jag har ju tagit betaldt! (Går i fonden). Det är sant! Äfven hon. Så mycket bättre. BJÖRNKLO. Sjette scenen. BJÖRNKLO. LISEN. LISEN (i dörren till höger 1, ödmjukt). ler . (Får se Björnklo). Hu! Söta Hilma lilla, ska' thé bjudas genast helBJÖRNKLO. LISEN. Jag är inte hin sjelf bara hans adjutant. Hva' sa'? Men stig då in. BJÖRNKLO. Mössan ? Jaha . Hvad vill ni? Kunna vi inte bli vänner, vi två? Nehej, det kunna vi inte. Jag tycker inte LISEN. BJÖRNKLO. LISEN (stiger in) om er. mår Dady, den söta Dady? Inte känner ni Dady? Alltid ett skäl för mig att tycka om er. Hur LISEN (uppklarnande). BJÖRNKLO. BJÖRNKLO. sta sympatier för såväl honom som hans litterära verksamhet. Åh ! LISEN (smickrad). BJÖRNKLO. Jo, det gör jag visst, det, och hyser de stör att förebrå honom det kraftiga sätt, hvarpå han lägger sina sympatier för litteraturen i dagen. LISEN. Jag för min del tycker det är riktigt orätt han skulle få smäll. Ja, inte sant? (Hemlighetsfullt:) Olof sa', att BJÖRNKLO. Åh, det är ovärdigt! Ja, det sa' han. LISEN (bekräftande). BJÖRNKLO. Det är så ondt om karaktärer, till och med bland fyrfotingarne, att de böra uppmuntras. Dady ska' få ett silfverhalsband af mig. Med saffian! LISEN (förtjust). BJÖRNKLO. gifta, ska' både han och moster Lisen komma och helsa på oss på landet. LISEN.
Det är ganska klart, att, om den händelse inträffar, som Friherre Cederström förutsätter, att nemligen Beväringsskyldige från andra orter skola till myckenhet inflytta i Lappland, för att undgå Beväringsskyldigheten, det då skall löna sig mera att sammandraga Bevärings - Den 9 Januarii. i3r Manskapet i Lappmarkerne, och hålla Befäl till dess exercerande, an nu, då befolkningen derstädes är så ringa; och då ager ju Kongl. Maj:t, enligt Förordningen, att anbefalla Beväringsskyldighetens fullgöi ande. *— Hvad åter angår Friherre Cederslröms påstående, att jordbruket ej skulle lida genom Beväringsskyldighetens uppfyllande af Lappska Allmogen; så får jag fästa uppmärksamheten derpå, att åkerbruket i denna ort skall hufvudsakligen öfvas just den tid, som skulle användas till Beväringens mönstring och excercice, så framt Friherren ej vill att Beväringen derstädes skall göra vintermöten. — Beträffande den föreslagne undersökningens vigt, tror jag densamma vara öfverflödig och ej böra begäras, förr fin Statistiska uppgifter visa, det Lappland blifvit så befolkadt, att det är värdt samla de Beväringsskyldige till exercice och åt dem anskaffa Befäl. Intilldess och så länge härvid ej befinnes någon underlåtenhet af verkställande magten, böra Rikets Ständer icke inblanda sig i denna sak. — Härjemte anser jag mig böra anmärka den vårdslöshet i Utskottets Betänkande, att slutet deraf innehåller så obestämda ordalag, att roan skulle kunna tro Utskottet hafva tillstyrkt undersökning, huruvida Åsele Lappmark drager lika onera med sina grannar. 6* i3a Den 9 Jan u ari i. Herr Riben, Carl Wilhelm: Jag är i så många delar förekommen af den sista värde Talaren, att jag förbigår mycket af livad jag ärnade yttra. Jag vill blott tillägga några ord. Konungen är högste Ledare af försvarsverket och krigsmagten i Riket. Genom ett af Konung och Rikets Ständer fattadt beslut, blef Beväringsskyldigheten år 1812 införd i Sverige.
Eller erkänna vi icke, att pressen i detta ögonblick är en sådan magt, att isynnerhet under det nya samhällsskick, hvari vi nu inträda, det vore omöjligt för Regeringen att bibehålla sin position, utan att stödja sig på den allmänna opinionens magt, och är det således icke rätt, att Regeringen har en organ, genom hvilken den meddelar sig med den allmänna opinionen? Jag kan icke inse, i hvad mån tidningens ställning skulle förändras genom ifrågav:de anslag. Om dess nuv:de anslag 10,000 rdr ökas med 35,000 rdr, kan väl derföre tidningens ställning förändras eller Regeringen anses pligtig att, såsom en reservant förmenat, uppträda i hvarje fråga? Det är väl anledning att förmoda, att Regeringen hädanefter så - Den 28 Maj. sorn hittills kommer att meddela sina åsigter i sådana frågor, der Regeringen anser det vara af vigt att upplysa allmänheten om motiverna för sitt handlingssätt och vägleda allmänna opinion, men icke kan man med skäl antaga, att tidningen skall förändra den färg, som den nu har, och blifva en polemicerande tidning mera än nu. Dessutom kunde man förvänta af en Regeringens organ, att dess språk skulle blifva densamma fullt värdigt, och det kunde äfven för pressen i allmänhet icke vara annat än nyttigt, att bland dess medlemmar funnes en, hos hvilken man kunde påräkna att finna ett sannt uttryck för de motiver, sorn ledt Regeringens åtgärder. Om jag skulle hafva någon anmärkning att göra, vore det den, att det ifrågasatta anslaget är alldeles för litet. Utgifterna för en tidning äro så enorma, att en summa af 50,000 rdr är jemförelsevis ganska obetydlig. Tidningen borde hafva så stora tillgångar, att den kunde erbjuda hederliga honorarier åt talanger, som för den ville hvässa sina pennor, men, ehuru sådant är omöjligt med det föreslagna understödet, vill jag för min del icke afslå detsamma. Om också Regeringen haft tillfälle att få sina åsigter framstälda i andra tidningar och detta skett utan snärtar, hänvisningar eller argumentationer nedanför, har orsaken dertill varit den, att Regeringens åsigter för det närv:de i allmänhet hafva hyllats af de organer inom pressen, hvilka fått mottaga dessa meddelanden, men om
Jag har i det föreg:de föreslagit inrättandet af 20 consuls-districter, samt alternativt tillsättandet a'f 20 eller 22 consuler. Af dessa embetsman äro 5 tillika charge's d’affaires och såsom sådane aflönte, och frue erhålla löner ä handelsoch sjöfarts-fonden. För dessa 8 bör någon ersättning för förlorade consulad-afgifter icke komma i fråga, men deremot en dylik, i form af fast lön, tilldelas de öfriga. Och en dylik lönereglering kunde, utan allt tvifvel, verkställas vida inom samma belopp, som nu i consulad-afgifter erlägges. Det synes till och med kunna med någorlunda visshet antagas, att afNorrska statsverket för en dylik reglering skulle kunna påräknas ett särskildt tillskott. Genom indragande af consuls-beställningen i Monte Video, som torde vara af ringa nytta för handeln och sjöfarten, blefve för öfrigt tillgång beredd för minst 2:ne consulers aflöning inom Europa. Nyttan och nödvändigheten af en förändrad organisation af consuls-väsendet med afseende å sjelfva tjensternas bestridande, torde af mig vara tillräckligen bevisad. De fördelar, D111 -j Hurt c. n. 355 som tillskyndas sjöfarten, derigenom att densamma blefve frikallad frän afgifterna till consulerna, aro för denna icke mindre vigtiga. De iiro dessutom af behofvet påkallade och i deras grund rättvisa. Jag vågar, med stöd af hvad jag sålunda haft äran anföra, föreslå, alt R. H. St. matie hos K. M. framställa deras und. önskan : ilo att en förändrad reglering af consuls-districterna måtte verkställas, dervid till grund antages anställandet af ett så inskränkt antal ordinarie consuler som möjligt; ? :o att consulad-afgiflerna måtte komma att försvinna; 3:o att de consuler, spm eller föregtde grunder blifvit anställde, samt icke redan såsom tillika missions-chefer eller annorledes äro försedde med fast lön, måtte, i stället för den upphörande eonsulad-afgiften, varda af handelsoch sjöfarts-fonden aflönade.
Både vår egen äldre historia bevittnar detta och i Frankrike, hvars innebyggare, mera än andra, äro ömtålige om sin nationalitet, har man icke blott sett landets öden med utmärkt framgång och till nationens belåtenhet styras af en icke infödd Fransman, utan jemväl låtit de högsta embetena ännu i sednare tider ofta intagas af utländningar både ifrån Schweitz och Italien. Och om den provins, som Sverige för ett halft århundrade sedan med stor afsaknad förlorade, under tidernas lopp och händelsernas utveckling skulle kunna vinnas tillbaka, borde då icke heller en derinom född person kunna få bekläda ett högre embete i Sverige. — Flere andra exempel för nyttan af den föreslagna förändringen skulle kunna framställas; men dem jag anfört anser jag tillräckligt tala till bifall för förslaget, hvilket jag derföre för min del antager. Hr Ribbing, Arvid: Detta ämne bar från åtskilliga sidor blifvit afhandladt och man har visat vådor af antagandet utaf denna lag, som otvifvelaktig! hafva skäl för sig. Hr Adelborg bar ådagalagt några, och jag instämmer med honom derutinnan, men från en sida, som ligger närmast, synes mig att man icke sett saken. Grundlagen är hufvudsakligen ämnad att utstaka Statsmakternas ömsesidiga rättigheter och göra dem så bestämda som möjligt. I detta afseende har Utsk. till §:n gjort ett tillägg så lydande: ”Konungen ege att genom naturalisation till Svensk medborgare uptaga utländsk man i den ordning och under de vilkor, som uti serskild derom af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag bestämmas. Sålunda naturaliserad utländning njute samma rättigheter och förmåner, som infödd Svensk man”. Det är således en bestämd rätt man vill lemna Konungen, men om vi nu antaga förslaget, frågar jag, har väl Konungen denna rätt? Den siste talaren tyckes tro det, och han anser denna rätt af stor vigt. Ja den är visserligen af stor vigt, men den är också af ingen, och äfven derföre är den af stor vigt, att intet är vådligare än att gifva Konungen en rättighet, från hvars utöfvande R. St:r kunna afhålla Honom så länge de behaga.
Borgare-Ståndet gjorde Anuiärkningarne i flere hänseenden "instämmande med omförrnäldte framställningar, att nemligen ett tillräckligare anslag vore behöflig!, och att Fastningarne äto otjenlige för sådane Inrättningar, sorn . här äro i fråga, men hvaremot de mede’, sorn kunna bestås' borde fördelas, å Länen att användas till understöd för de nästan i hvarje Prnvince aniagde Arbetsoch Corrections-hus; derförutan en Ledamot likväl trott, att någon öfverläggning om eller framställning emöt Kongl. Majus Nådiga Proposition, såsom tillkäuna&ifvande Dess höga beslut af Correetioris-hus inrättande å Borgholm och i Vadstena, icke tillkommit Utskotten, utan allenast att, så framt medel icke fur,nos att föreslå, inskränka sig till uppgiften derom. Då Statssamt Allmänna Besvärsoch Fconomi - U (skotten nu få afgifva y ttrande öfver desse Anmärkningar, har Stab-Utskottet för sin del, hvad angår ett större anslag tili detta än. damal, skolat förklara, att Statens tillgångar, efter hvad utrönt är, och med beräkning af alla öfrige nu till beviljande förekomne nya utgifter, icke medgifva högre anslag härtill, än redan tillstyrkt blifvit. Dessutom, och jemte hvad i detta afseende förut är anfördt, synes härvid nu äfven böra i betraktande tagas, att, sedan Riksens Statsoch Besvärs Utskottens Betänkanden. 1767 Höglofl.