Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då den sjuttonåriga flickan en dag för föräldrarne tillkännagaf sitt beslut att bli sjuksköterska, fruktade man, att detta kall skulle bli hennes veka sinne öfvermäktigt. Dock det var icke den vekheten, som var hennes, och hon gaf icke efter. Mabel Macfie fick nu anställning som elev vid Uddevalla lasarett. För den, som ej tänkt sig in i saken, kan det vara svårt nog att fatta, hvilka ofantliga kraf en sjuksköterskas uppgift ställer på en så ung, så lefnadsfrisk och så blid natur. Tålamod, försakelse, en aldrig tröttnande uthållighet äro blott en sida af saken. Den brinnande kärleken är den andra. Och den hade hon om någon! Så blef det » solskensbarnet » gifvet att bli en glädjestråle i lidandets hem. Se här ett par enkla hvardagstaflor från hennes tid på Uddevallalasarettet. Hundra liknande skulle kunna upprullas från bittida och sent, från dagar och långa vaknätter i outtröttlig kärlekskraft. Vi följa henne in i operationssalen. Oförfäradt, utan en skälfning stöder hon mot sitt bröst en gammal gubbes hufvud, hvilket hennes späda små händer hårdt omfatta. Det är ett förfärligt stinkande, kräftsår, som denna ^ång kräfver knif och eld. Läkaren fläker upp hela kinden, så att käkbenet med de anfrätta, grinande tänderna blottas. Det af kräftan döda ögat rullar ut ur sin håla, mejseln tränger gnisslande genom benet, och blod och var stänka öfver den unga sjuksköterskans bleka ansikte. Men hon får icke darra, och hon darrar ej. Därpå måste såren brännas; det fräsande instrumentet går sin väg så nära hennes kind och hals, att de rodna och svida af hettan. Till sist är dock allt öfver, och vänlig och kvittrande glad ägnar hon sina omsorger åt den sjuttioårige patienten, hvilken hon omsveper med en sådan fläkt af kärlek och glädje, att han nästan glömmer sin smärta, där han, kväfd af rörelse, trycker hennes hand. Och en annan liten bild: En man från en af öarna i Bohusläns skärgård har fått kallbrand i en fot. Domen är, att lemmen måste bort!
K a n någon af Iduns ärade läsare eller läsarinnor säea mig, om det är möjligt att älska och förakta samma person? Botanist. t r e » Linnea, den lilla yackra och läsvärda barntidningen, vilja vi på det varmaste förorda som ett af de värdefullaste alster af detta slag. » Arvika Tidn. Noggrann husmor. 3 m m &amp; kök i Stkhlm, icke centralt belägna och 3 ä 4 tr. upp kosta 500 kr., lefnadsomkostnaderna lör 4 personer stiga till omkr 2,500 kr. pr å r; och ville jag varna för bosättning i hufvudstaden, där nästan allt ställer sig dyrare än i landsorten, oafsedt den osunda luft, man härstädes får hålla till godo med. Barnen måste man ock största delen af dagen hälla instängda, dä man däremot i landsorten kan hafva dem mycket mer ute i det fria. M a n b ' ir äfven i Stkhlm, som i alla stora städer, isolerad, ingen deltager, ingen hjälper en m e d tunga bördor — det är som iefde man ett slags ökenlif midt bland de jäktande, larmande människorna. instruktiv läsning! Tankeskärpande uppgifter! K a n någon af Iduns ärade läsarinnor säga m i g mig, på hvad sätt goda maränger tillagas, så att de lyckas väl. Blelve derför mycket tacksam. " Vid pressning af ömtå- ligare växter har jag gjort den iakttagelsen, att färgen bibehålies, ifall de läggas emellan hvitt läskpapper, som i sin ordning lägges emellan 6 ä. 8 ark torrt gråpapper. Efter en å två dagars förlopp har gråpapperet insupit fuktighet, sä att det måste utbytas mot torrt sådant (helst förut torksdt i en ugn), hvarvid växten vid de första ombytena ej rubbas frän det hvita papperet; ombytet förnyas hvar eller hvarannan dag. V i d konservering af blå blommor är det fördelaktigt att vid ombytet använda varmt gråpapper, på hvita blommor kan värme utöfva en menlig inverkan, och vid konse-vering af röda blommor rnnste en hög Umperatur på det sorgfälligaste undvikas. NyströmSporrande prisiäflingar! sparsam. Svar.
Jag får således reservera mig emot de sammansatta Utskottens beslut, att, tvertemot tvänne Riks-stånds redan uttryckta tanka, vidtaga den djupt ingripande förändring, som innefattas uti tillstyrkandet, att nästan helt och hållet omstöpa beskattningsgrunderna och del på sådant sätt och med den verkan, att, genom lindring uti beskattningen för femte klassens redskap, som drifves med ånga, denna häftigaste strömfåra för bränvinsfloden, uppmuntras och framkallas, i stället alt den nu af den högre beskattningen hålles i det närmaste, om icke alldeles, afstängd. 30 Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3. vid 37 §. Visserligen hafva Utskotten numera skärpt ansvaret för missbruk af vunnet särskildt tillstånd till prässjäsl-tillverkning i förening med bränvinsbränning, men i min tanka icke sä, alt detsamma derigenom uteslutes. Det är klart, att sä vida ej genom annan föreskrift, än äfven den nu införde, sädant förekommes, rättigheten till prässjäst-tillverknirig lätteligen kan eluderas derhän, att den blir ett medel för vinningslystnaden att pä en omväg utöfva bränvinsbränning hela äret om, och det, i fall förslaget om förändring af 28 § godkännes, emot nedsatt afgift, till och med genom användandet af 5 klassens redskap alt drifvas med ånga. I fortsättning af min reservation vid utlåtandet N:o 1, anser jag 2 mom. af 37 § böra erhålla följande lydelse: ”Har någon erhållit serskildt tillstånd att, för beredning af präss”jäst, begagna bränvinspanna under den lid, då bränvinsbränning icke är i allmänhet ”medgifven, och, på grund deraf, bränvinsbränning under sådan tid idkar pä det sätt, ’”alt vilis ken begagnas till bränning, utan att jast deraf förut blifvit lagen, an”svare såsom för oloflig bränvinsbränning efter 34 §5 bote dessutom 500 r:dr ”och vare den serskilda rättigheten till begagnande af bränvinsbrännings-redskap ”förlustig.’ vid 43 §.
Han gjorde pertor, spjelade det fuktiga virket, klöf det, och högen med färdiga ribbor framför honom blef allt större. Men på loftet deruppe sof ännu Ella, husets äldste. Mor Annikka hörde, huru tungt han andades; hans jemna, dofva snarkningar hördes dit ned, vittnande om ett godt, lugnt samvete. Man ville låta honom sofva ut. Han hade nog gjort det klart för sig i går, tänkte hon allt skulle blifva godt igen, allt stanna vid det förra. Far och mor voro så glada och försonligt stämda nu på morgonen; man hade hört af en dräng, att Hedda hade firat sin förlofning med Paawo i går qväll. Det var en glad öfverraskning på måndagsmorgonen. Det var ett lyckligt omen. Veckan lofvade således blifva god, och dernere var åkern nästan färdigbergad. Nu kunde det gerna regna... Ukko var vid gladaste humör, och »äiti» hade en dag af frid och ro. Vid vägen hördes skramlet af ett åkdon. Det kom närmare, det nalkades alltmer. Ukko blef uppmärksam. Hvad mera gladt och nytt skulle hända honom denna dag? »Äiti» tittade ut från dörren, barnen sprungo fram i sina långa skjortor, snafvande öfver trösklar och trappor. Nere på åkern hörde folket bjellrornas klang. De blickade upp från sina kärfvar, och Olli i potatesåkern stannade midt i sin plöjning. Hvem kom med bjällror till Salmi, och den tiden på dagen? Efter en halftimme var allt klart. Han var vaken, Ella, som nyss sofvit så godt. Han stod der tyst och axelbred som förr, lugn och sansad. De sista dagarnes öfverretning var öfver. Hans ljusa hår föll slätt och rakt ned och bildade en ram om ansigtets runda oval. Ögonen voro ej som i går blodsprängda och blickade ej mer eldigt omkring, hans blickar voro tvärtom lugna och milda. Det vemodiga draget kring munnen syntes der nu så tydligt; blott ansigtets röda färg var litet mattare. Han såg sig en gång om på gården. Händerna och de starka väldiga armarne voro fastsurrade bakom honom, hårdt intill hvarandra.
Maj:t har, med anledning häraf, i betraktande tagit: att ifrågavarande trenne, före år 1848 utnämnde Landshöfdingar, enligt gällande pensions-reglemente, varit och äro ovilkorligen förbundne att till pensions-kassan kontribuera, för att vid afgång från innehafvande Landshöfdinge-beställningar komma i åtnjutande af pension från kassan i den klass, de såsom militärer innehaft; hvaremot delegare, som derefter eller efter utfärdandet af 1848 års pensions-reglemente befordrades till Landshöfdinge-beställningar, kunnat jemte Landshöfdinge-iönen uppbära pension under enahanda vilkor, som kassans öfrige pensionsberättigade delegare vid afskedstagande! tillkomme; att desse tre Landshöfdingar således redan befunnit sig i en ofördelaktigare ställning, än de efter år 1848 utnämnde, i kassan delegande Landshöfdingar, enär de förre icke kunnat förvänta pension från Arméens pensions-kassa förr, än efter afskedet från Landshöfdinge-beställningarne, och att, i fall denna förväntade pensionsrätt skulle sökanderne betagas, till följd af vilkoret för bidragets beviljande åt pensions-kassan, oaktadt de fortfarande voro förbundne att betala pensions-afgifter intill afskedet, deras ställning blefve ytterligare försämrad, i jemförelse med flere yngre Landshöfdingars, hvilka redan åtnjuta pension och således upphört att betala afgifter till kassan. Yid omförmälda förhållande vill Kongl. Maj:t härmedelst föreslå Rikets Ständer att meddela en sådan af rättvisa påkallad förklaring af det vid bidragets beviljande åt Arméens pensions-kassa fästade vilkor, alt ofvannämnde trenne Landshöfdingar, hvilka äro de ende, för hvilka det nu framställda förhållandet inträffar, måtte, ehuru de icke ännu tiilträdt pension från berörda kassa, likväl anses vara bibehållna vid deras rätt att vid afskedet frän Landshöfdinge-beställningen kunna, jemte dem, enligt författningarne, tillkommande pension å allmänna Indragnings-staten, åtnjuta pension äfven från Arméens pensions-kassa.
Denna uppgift, som jag icke vill bestrida, torde mera än något annat vittna om ändamålsvidrigheten af det sätt, på hvilket lånerörelsen bedrifves. Ty hvarföre skulle ej den fonden, likaväl som otaliga andra kassor, kunna utlånas utan att uppsvälla rörelsen genom en ytterligare försträckning från Riksbanken, då det icke är fråga om annan bankrörelse än diskontering, d v. s. man lånar ut precist hvad som i kassan influtit. Om emellertid Rikets Ständer ej heller skulle anse tiden vara inne att nu bifalla min motion i sin helhet, så torde väl åtminstone alla skäl saknas för bibehållandet af denna utväxt på Riks-bankens rörelse oförminskad, då indragning skedde säväl å detta kreditiv, som ock å allmänna diskont-fonden och fastighets-lånefonden vid nästlidne riksdag. Å dessa 2:ne sistnämnde fonder har Utskottet jemväl nu föreslagit lämpliga indragningar, hvarföre jag vördsamt hemställer, det Rikets Ständer behagade besluta en indragning å kreditivet till Manufaktur-fonden af 230,000 R:dr under loppet af åren 1861 och 1862.» Vid 17:de punkten och 26:te punkten, 2:dra morn., angående fortsatt indragning å Allmänna Diskont-fonden : af Herr Doktor Sandberg: »Då den utelöpande sedelstocken är stor och penninge-tillgången är ymnigare, än den nyttiga och gagneliga industrien för tillfället behöfver, är det ulan tvifvel i sin ordning att minska lånerörelsen och äfven för en tid göra indragning på lånefonderna. Sådan var ställningen vid 2:ne nästföregående riksdagar, hvadan också då äfven denna allmänna diskont-fond efter 1853 och 1854 årens riksdag förminskades ifrån 12,000,000 R:dr R:mt, som den länge hade varit, till 11,100,000 R:dr, och sedermera ifrån sista riksdag blifvit ytterligare förminskad, så att den vid 1860 års slut kommer att utgöra 10,200,000 R:dr.
Komitéen föresloge gemensamt för alla tre embetena ett Advokätfskals-kontor, ett Kassa-kontor och ett Hufvudboks-kontor. Vid underdånig föredragning af detta ärende hade Departements-chefen, hvars mening Kongl. Maja i nåder gillat och bifallit, bland annat, anfört att, då Rikets Ständer i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes förordna Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 188. 23 en Komité af sakkunnige personer, för att afgifva yttrande och förslag, huruvida och på hvad sätt en sådan förändring uti styrelse-verkens och förvaltnings-myndigheternas organisation skulle kunna åstadkommas, som, i öfverensstämmelse med de grunder hvarpå den så kallade Departemental-styrelsen hvilar, bereda en dylik organisations närmare samband med Stats-departementen, äfvensom möjligaste enkelhet i ärendenas behandling i förening med nödig säkerhet; då Rikets Ständer dervid, bland annat, yttrat att de väl icke vore i tillfälle att ingå i närmare utredning om beskaffenheten af de organisationsförändringar, som kunde vara erforderliga och lämpliga, samt ännu mindre att derför uppgöra fullständiga förslag, men att det likväl icke undfallit Rikets Ständers uppmärksamhet att, för såvidt fråga kunde blifva om en förändring, åsyftande att införa en uti åtskilliga andra länder bruklig s. k. ministerstyrelse, hvarigenom förvaltningsärendena blifva afgjorda af Departements-cbeferne och Departementen således organiserade med byråer endast för ärendenas beredande, en dylik förändring hvarken vore öfverensstämmande med rikets grundlagar, eller i öfrigt förenlig med den säkerhet att ärendena behörigen handläggas, som är afsedd derigenom, att denna handläggning är öfverlemnad åt embetsoch tjenstemän, hvilka, sjelfständigt verkande, äro för sina åtgärder i laga ordning ansvariga; att deremot ändamålet torde kunna vinnas derigenom, att de behöfliga förvaltningsverken såsom särskilda afdelningar förenades under
Vid sidan af några små jordbesittningar af få tunnland, som kunnat inköpas af de fordna landlbonde!', som ägt något att köpa för, ser man uppstå stora jordbruk, stundom omfattande hela socknar, der husbonden, helst ensam gift, omgifver sig med en skara ogifta drängar, men, der delta ej låter sig göra, med gifta stattorpare, för hvilka åsynen af Guds välsignelse öfver den skörd, de sjelfve sålt, dock icke gifver trösten af lättade bekvillmer för egen maka och egna barn, och som icke, vid krafternes, försvinnande för sig sjelfva eller vid ett dödsfall för efterlemnade äga annan tillflykt att hoppas än allmänna fattigvården. Hela den skatt, denna snmhälIsclass nu drager till Staten, nemi. då den icke för fattigdom blifver alldeles befriad, är 24 sk. återstående capitationsafgift och högst 12 sk. mantalspenningar. Månne, 0111 äfven denna blefve eftergifven, dess ställning i någon betydande mån skulle förbättras, eller månne en skaltenedsätlning till förmån för andra samhällsclasser, tilläfventyrs för just den, hvars välstånd mest oafbrutet galt framåt, skulle gagna medlemmarne af den förstnämnda? Tvertom skulle otvifveläktigt de nu föreslagna större ai betsförelagen, särdeles i de missvexteller eljest ogynnande år, då vanliga efterfrågan å arbete minskas, för dessa lätta fruktbargörandet af den enda egendom de besitta, sin arbetsförmåga, likasom de nya lättnader, industrien genom de stora företagen erliölle, sku le öka det varaktiga behofvet af deras aibete.
Ändamålsenligast och till säkerhet mest ledande vore således, om den nya Jordebok, som varder uppgjord, blefve en Liggare till framtida efterrättelse, så beskaffad, att nödigt utrymme funnes för införande af de förändringar, som tid efter annan möjligen inträffa och hvilka numera icke kunna blifva serdeles betydliga. Derjemte borde, till nödig kontroll å räkenskapernes rigtighet, på sätt hittils skett, årliga FörändringsExtracter uppgöras och räkenskaperne bifogas. Således vunnes icke blott den hufvudsakliga fördelen, att JordeboksLigga - 128 ren innefattade en både säker och fullständig upplysning angående förhållandet med hvarje hemman, utan äfven att det arbete, som annars skulle erfordras för Jordeböckernes periodiska förnyande och den granskning deraf, hvilken vore oundgängligen af nöden, om felaktigheter skulle förekommas, helt och hållet undvekes samt betydlig lättnad i tjenstemäns och vederbörande autoriteters göromål bereddes. Om ett dylikt beslut vidtages, blifver det af största vigt, att den Jordransakning, sorn, bör föregå JordeboksLiggarens upprättande, verkställes med yttersta noggranhet och fullständighet, så att ej mindre de nu i Jordeböckerne befintlige felaktigheter, än äfven alla omständigheter i öfrigt, som skola iakttagas, varda behörigen utredda, samt säkerhet således vunnen om Liggarens fullkomliga öfverensstämmelse med rätta förhållandet. Vid fråga om undersökning i förstnämnde hänseende är dock nödigt, att på förhand noga öfverväges och bestämmes, huru vidsträckt denna undersökning må ega rum.
In fidem Protocolli, O, J. Lagerheim. voro de enda, som förblefvo obesegrade, och som ännu hänförde deras senaste efterkommande — Svenskarna — att under Engelbrekt och Gustaf Wasa frånskaka sig tyranniets ok, samt att icke blott våga sig i strid, men äfven slå med 8000 — 80,000 fiender vid Narva. Det är således kärleken till fäderneslandet eller fosterlands-kånslan, som, näst religionen, högst bör vårdas, främst värderas; ty den gör en upplyst nation på en gång ädel och krigisk, och, ehuru liten som helst, stark och sjelfständig. Plenum klockan | till 6 Eftermiddagen. Justerades 6 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets oell Adelns i plena den 12 dennes f. och e. m. fatLade beslut. Friherre Anckar swärd, Carl Henrik: Det är anledning till anmärkning mot SlutsMinistern för Utrikes Ärenderne, HansExcellence Herr Grefve G. af Wetterstedt, hvarom Remiss begäres till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningen skall uppgifvas. 4 Hvarjemte Friherre Anckarswärd till Protocollct aflemnade eLt försegladtconvolut. Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att den utaf Friherre Anckarswärd emot SlatsMinistern för Utrikes Ärenderne Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt framställde anledning till anmärkning komme alt, jemte ProtocollsUtdrag derom, enligt 29 §. Riksdagsordningen, till ConslitutionsUtskottet afgå. Föredrogos ånyo och bi föllos följande StatsUtskottets den 1 g och 24 sistlidne Januarii afgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet lugde, Utlåtanden: 332 Den 14 FebruarIi. Om inrättande af en allmän Klubb för alla fyra RiksStåndens Ledamöter. I anledning af ifrågaställd förändring i tiden för levereringen af Kronoarrenden. Företogs lill pröfning
Prot* 1817.i$ig. 1586 Stäts-Utskottets Betänkandén. följas, som Stats-Utskottet Uppgifvit i dess förslag till grunderne för Magazins-Inrättningen i Riket, så framt denna Inrättning skall hafva, bestånd, och med dess åligganderi kunna fortfara, får Stats-Utskottet, i afseende på Herr Qxehujvuds hemställan* om nödige medels anslående lill nya Magaziners uppbyggande, samt desäas och de gamlas förseende med Spannemå's förlag, åberopa nyssnämnde förslag, hvaraf fullständige upp ysningar i det ena och andra står att inhämta! hvilket dock Riksens Höglofl, Ständer vördsammast underställes. Slockholm den 33 Maji 1818. Riksens Höglofl» Ständers Stats - Utskotts Betänkande, angående Herr Bo Oxejhiifvuds Memorial örn ett SpannmålsMagasins inrättande i Staden Borås s tillika med Herr Samuel von Stakls yttrande i samma ämne. Sedan Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott icke ansett sig kunna tillstyrka bifall af Riksdagsmännen Anders Danielssons och Olof Hdkanssons i Hedervärda Bonde-Ståndet väckta motion om en MagazinsInrättning i Staden Borås, har Herr Bo Oxehufvud, tillika med Herr S. eon Stahl vid ärendets föredragning inför Höglofl. Ridderskapet och Adeln, under anförande af de skäl, som förekomma, i afseende på nödvändigheten af etf Stats-Vtsiottets Bet'ån\amleri. 1587 Magasins anläggande i nämnde Stad, anhållit, ait frågan måtte till Ekonomi-Utskottets handläggning återremitteras! Hvarefter Höglofl. Eidderskapet och Adeln funnit för godt, att förvi* sa ärendet till Stats-Utskottetä tltlåtahde.
Nu hemställer jag till Eder, mine Hrr! om det är rimligt eller möjligt att antaga, att sä skall ske i verkligheten. På samma sätt skulle man kunna säga, att om de stilar, hvarmed en bok blifvit tryckt, hopblandades och handlöst åter utkastades, så skulle slumpen kunna foga sä, att de återföllo i samma ordning som förut, och visade hökens text ånyo. Ingen lärer kunna bestrida det fysiskt möjliga häruti; men hvem kan på allvar ifrågasätta att så skulle inträffa? Saken är emellertid ungefär densamma; jag medgifver gerna, något otroligare, men jag har med flit tagit exemplet i förstorad skala, för att så mycket tydligare visa huru grundlös den förespeglade vådan i sjelfva verket är. Man har åberopat 1840 års riksdag, såsom ett bevis, att minoriteten verkligen lätt kan segra vid 2 II. “ 31 482 Den 12 Februari e. m. bänkra:s-valen, emedan då så skedde. Jag medgifver likväl ingalunda detta faktum. Onekligen befann sig den fraktion, som fick öfvervigt vid biinkm:s-valet, innan kort under riksdagens lopp i minoriteten, men att så var i det ögonblick, dä Bänkims-valet skedde, är pä intet sätt bevisadt. Tvertom, synes mig motsatsen ganska trolig. Ty vid riksdagens början existerade verkligen ett ganska allmänt missnöje, sorn visserligen var mycket sväfvande oell obestämdt, både till sin grund och sitt syftemål, men sorn icke desto mindre genom sin allmänna tendens till opposition sammanförde personerna vid de första förhandlingarna under riksdagen. Sä skedde vid den första voteringen som då inträffade, hvilken, såsom jag vill påminna mig, angick en uppkommen tvist om vissa förtroende embets-mäns rätt att deltaga i Bänkm:s-valet, och hvarigenom Ståndet med pluralitet af en röst yrkade en propos., som Landtm, vägrat att framställa.
En allmänt gällande lag är ej eller möjlig. När till exempel grödan bortfryser i VesterDalarne, i Malugns med flere Församlingar, så kunna ej dessa Församlingar underhålla sine fattige, de måste då strOr/ama ut. När ryktet derofn kommer till Westmanland, bereder man sig derpå; man låter då m»la, åtminstone i bättre husen, några tunnof mjöl mera Vore nu förhållandet sådant, att hvarje Församling hänvisades att föda sine fattige?» så upphörde helt och hållit den enn Försämringens och den ena provincens deltagande i ett missöde, som öfver en anoao provins eller en annan Församling. Ett sådant stadgande kunde kanske vara användbart uti de södra p»rovincerne, men icke i de orter, der hela grödan ofta på en natt genom frost förstöres; våra ligar i detta afseeode äro ganska goda. Den satts som Christeodomen uppställer, att man skall älska nästan såsom sig sjelf, den blott repeteras, då lagen i allmänhet stadgar att Församlingarne skola underhålla och vårda sina fattige. Vill maningå i d«?tailler, såska \ - Den 5 Augusti c. m, 183 dar man mera än man gagnar. Kärleken tål hvarken föreskrifter eller begränsning. Likväl tillstyrker jag återremiss I de sednast utkomna Författningar, behöfver olelbart ett och annat att jemkas. Om Utskotten då få höra, huru de undra Stånden om detta ämne besluta, torde de inskränka sig tili att föreslå dessas jemkningar,och detta kan blifva det svar, som Riksens Ständer lära anse sig förpligtade, att till Kongl. Maj;t afgifva, då det är på Riksens Ständers begäran, som Kongl. Majrt låtit genom Committerade utarbeta ifrågavarande förslag. Herr von Qvanten:* Jag ville hafva äran yttra några ord, i anledning af hvad Herr von Hartmansdorff anförde, men jag är förekommen af Herr Ehrenborg och förenar mig med honom.