Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Författaren anmärker, att i de nutida qvinnoemancipa-tionssträfvandena ännu råder en viss halfhet och oklarhet Man förbiser nämligen, att för så vidt det rör qvinnans tillträde till arbetet inom olika handtverksoch industrigrenar, målet redan faktiskt är uppnådt utan annat resultat än en Ökad konkurrens af arbetskrafter; och att tillfallet för ett fåtal qvinnor att intränga i de högre lärdomsgrenarne, i läkarekallet och på embetsmannabanan samt der finna en dräglig utkomst icke upphäfver det stora flertalet qvinnors beroende ställning ock det häraf följande könsslafveriet i det nutida äktenskapet och prostitutionen. Qvinnofrågans fullständiga lösning, som innebär, ’ att qvinnan ej blott blir lagligen lik-stäld med, utan äfven ekonomiskt oberoende af mannen och intellektuelt jemnbördig med honom, &gt;är med de nuvarande samhälleliga och politiska institutionerna lika omöjlig som lösningen af arbetarefrågan ». För att ådagalägga detta öfvergår författaren nu till en intressant och sakrik historisk undersökning af qvinnans ställning i förflutna tider och i våra dagar. I det kapitel, som handlar om ^Qvinnan i forntiden », anmärker han först, att » qvinnan var det första menskliga väsen, som fick smaka träldomen ». Hvad som grundläde hennes träldom redan i en aflägsen urtid och sedermera vidmakthållit den under årtusenden, var de särskildt för henne utmärkande egenskaperna såsom könsväsen. Hennes behof af hjelp och stöd under hafvandeskapet och den långvariga perioden af barnets uppväxande ledde under en tid, dä man aktade endast den fysiska styrkan, och kampen för tillvaron framträdde i sina råaste former, till hennes fullständiga beroende och underkuvande af mannen. Författaren skildrar denna träldom hos de gamla österländska folken i dess mångfaldiga former — seden att köpa hustrun af hennes fader, qvinnans inspärrande i hemmet och afstängande frän den yttre verlden, ogifta qvinnors prostituerande såsom kultushandling (i Babylon och flerstädes), den olika moralen för man och qvinna och polygamien.
Vi skola med ett lugnt och sansadt sinne noga öfverväga detta, och jag trotsar —hvem han vara må — alt kunna motsäga detta med något enda gilltigt skäl. Allt hvad heligt är, skall åtminstone jag aldrig lemna min röst .för detta proselytmakeri, som nu i vårt samhälle med stora steg börjar antaga en så allvarsam och menlig natur; vi måste mota faran och kraftigt med roten upprycka detta onda, för att vidare förhindra dess tillvext och framgång. En Metodist-predikant, eller hvilken främmande religions-predikant som helst — nemi. af Christi bekännare — som här, enligt våra grundlagar, äger tillåtelse att i vårt land predika den lära, som tillhör den församling, hvars själasörjare han är kallad till, må för sin egen heder ej begagna eller utsträcka denna tillåtelse längre, än hvartill den utstakade gränsen berättigar honom; handlar han tvertemot, anser jag honom ej för någon Christi tjenare, utan för en utprånglare af en falsk vara, som är förbuden, och hvaremot kraftiga åtgärder då måste vidtagas, som sätta en gräns för hans handlingssätt. Deremot, vill han utbreda denna sin lära, och öka sin sects eller religionsanhängäres antal; må han då som en sann apostel — hvilket han säkerligen anser sig vara — söka upp de folkslag, som ännu äro så olyckliga, och ej känna Christi namn eller Evangelium, och bland dem använda sin skicklighet att värfva anhängare till sin läras antagande — och, i Guds namn, emedlertid låta oss D t ii 20 Mars f. m. oss i ro och fred behålla vår religion, och lemna våra faltiga själar att omvårdas af dem som dertill äro utsedde, och ej befatta sig härmed — hvilket mera skadar än gagnar. I annor händelse vanhelgar' han sitt kall i det land, derhän med gästfrihetens hyllning blifvit emoltagen, och till tacksamhet derföre endast utsår ett oenighetsfrö, som slutligen kan vålla hela nationens split och söndring — derifrån Gud måtte bevara oss, Tiden är inne, mine herrarf att med allvar beifra denna heliga sak, och ej åt liknöjdheten eller slumpens afgörande öfverlemna densamma.
Angående widare försäljningen af Kronans Tionde«per« sedlar och öfrige umbärlige Effecter, sä ehuru U:stöttet ickr kunnat förmoda, att de samma hittils annorlunda än pä Auction blifwit försålde, will dock Utskottet, da fräga derom blifwit wäckt, för sin del föreslä, att alla afyttringar af Kronans Tionde persedlar eller andra Waror och Effekter omilkorligcn böra ste pä öppen Auction till den mastbjudande, och att derwid äfwen högsta budet stall gälla samt inga särskildte Anbud fä aga rum. Härwid anser sig dock Utskottet böra tillkännagifwa sin öfvertygelse om olämpligheten deraf, att wid sädane Auctioner, ett minimum för Försäljningspriset utsattes, dä, efter hwad Utskottet har sig bekant, Kronan ofta mäst »vidkännas stada och förlust derigenom att ett alt för högt pris wid Auctioner warit stadgadt^hwarigenom händt att mängfalldiga Auctioner 8 samma persedlar mäst utlysas, utan att de ändock blifvit försälde. Utskottet anser dessutom ingen wäda för Kronan derförutan upstZ, dä sädane Auctioner ändä manligen ste ä sine särstildte stallen pä en gäng.
Helt annat är förhållandet med den åtgärd Utsk. nu föreslagit. Den går ut på en ändring af den lag som näringsidkarne blifvit försäkrade om att åtnjuta till slutet af innevande år, derest icke Tiögst vigtiga omständigheter förekomma. Det har blifvit sagdt att berörde stadgande i nu gällande bränvinsförfattning nemi. ”att K. M. under högst vigtiga omständigheter skulle kunna inställa bränvinstillverkningen”, vore tillämpligt äfven på förevar:de fall. Men, Mine Hrr, månne man förrän nu har tänkt på att åt dessa ord gifva en sådan tolkning. Det gifves icke mer än tvenne fall, i hvilka K. M. kan väsendtligen ingripa i utöfningen af näringarne, då dessa förut äro genom lagar bestämda. Det ena är genom höjning eller sänkning i tullen å spanmål; och det andra medelst bränvinsförfattningen. Orsaken till denna K. M:s rätt att vidtaga dylika åtgärder måste vara farhågan för att befolkningen skall lida brist på lifsmedel och denna farhåga är af den vigt och beskaffenhet att en undantagslag för ett dylikt fall måste ega rum. Men om man under benämningen af de vigtiga omständigheter, som hänföras under bränvinslagstiftningen, äfven skulle kunna hänföra det fall, att en Den 1 Maj. 15 annan beskattning blifvit för framtiden bestämd, så skulle detta vara en tolkning, som vore stridande mot hittills följd praxis; och jag tror icke alt det vore lämpligt att, till det missnöje, som den nya författningen torde komma att upväcka, lägga det sorn ovilkorligen skulle åstadkommas genom en dylik tolkning. Det är sant, att det beror ytterst på K. M. att derom besluta; men R. St:r skulle dock, såsom delaktiga i stiftandet af sjelfva lagen, genom en framställning till K. M. gifva den en sådan tolkning, och jag tror att detta vore stridande mot all klokhet. Del har blifvit sagdt, att om man tillåter bränvinsbränningen under hösten, skulle sådant vara att åstadkomma en tillökning i brännerierna eller att gifva dem, som vilja anlägga dylika, ett praemium. Detta ville man likväl icke göra, emedan det skulle för nästa år öka bränvinsbränningen.
ProtocollsUtdrag af den 3 dennes, innehållande att Ståndet afslagit Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande N:o 57 och Utlåtande N^o 137, angående väckt fråga om förnyandet af Rikets Ständers underdåniga anhållan, att de ekonomiska författningar, som blifva utfärdade, först efter en viss tid måtte sättas i verkställighet; samt beslutat, alt i underdånighet förnya den i Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 12 Julii 1823 hos Kongl. Maj:t gjorde anhållan, att de ekonomiska författningar, som blifva utfärdade, först efter en viss tid måtte sättas i verkställighet; uti hvilket Borgare-Ståndets beslut de öfrige BiksStånden blifvit inbjudne att sig med BorgareStåndet förena. Lades på bordet. Upplästes följande från Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten inkomna Betänkanden: Af den 17 sistlidne Junii: N:o 10. Angående väckt Motion om fördelning af Stämmoböter. Den i] J u 1 i i e. m. i55 Af den 7 dennes: N:o 11. Angående väckte Motioner om förbud emot nyttjandet af utländska Faa briksvaror rn. m. % Af den 14 dennes; N:o 12. Angående dels inrättande af Porto Franco på Gottland, och dels väckt fråga om Nederlagsrättigbet för Staden Wisby. N:o i3. Angående yrkadt förbud emot införsel af utländska Fabriksvaror m. m N:o 14. Angående dels begärd Nederlagsfrihet för Städerne Gefle, Malmö, Hernösand , Ystad, Helsingborg, Calmar och Christianstad, och dels framställning, att antingen Författningarne rörande creditupplag måtte förändras, eller Staden Norrköp j>ing äfven erhålla Nederlagsrättighet. Lades på bordet, Höglofl. Ridderskapet och Adeln åt-> skiljdes klockan en qvart till 10 om afa tonen, In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim, 156 Den 3o Julii f. m. Thorsdagen den 3o Julii i8ag.
Maj:ts nådiga beslut vore beroende en serskild fråga om ny instruktion för fångvårds-styreisen, hvars sammansättning följaktligen kunde komma att undergå förändring, och vid dessa förhållanden det vore angeläget, att ökade utgifter på bestämd stat, så vidt ske kunde, undvekes, 20 Stats-Ulskotlets Utlåtande, JVs 155. hvadan ock Kongl. Maj:t icke ansett lämpligt, att för Rikets nu församlade Ständer framlägga förslag till fast arfvodesoch löningsstat för embetsoch tjenstemännen samt vaktbetjeningen vid fångvårdsstyrelsen eller fångvårdsanstalterne. Då Stats-utskottet icke heller funnit sig föranlåtet att vid regleringen af utgifterne under riks-statens 2:dra hufvudtitel göra någon framställning i den syftning, som uti ifrågavarande motion förutsattes, hemställer Utskottet, att samma motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 25 April 1851. Ank. till Exp.-Utsk. d. 30 April 1851, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af vackt motion, om befrielse för rusthållare från shjldigheten atty under krig, remontera och ersatta utredningspersedlar. (U. A.) Riksdagsfullmäktigen från Christianstads län, Per Påhlsson, har, uti ett till Stats-Utskottets handläggning remitteradt memorial, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf att rusthållarne vid de indelda kavalleriregementerne erhöllo befrielse från dem åliggande skyldighet att, under krig, ersätta förluster af hästar, beklädnads-, beväringsoch utredningspersedlar, och, under åberopande af de skäl, som af honom vid föregående riksdagar i detta ämne blifvit andragna, yrkat att berörda skyldighet nu mätte upphöra; hvarjemte motionären öfverlemnat åt Utskottet att föreslå huru under tiden med augmentsräntorna borde förhållas. Denna fråga har vid (lera föregående riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar.
— Bilagan är skriven av Silverstolpe själv. 250 Den 20 Juni 1812 och lugn i sinnena hade kunnat vinnas, utan åtminstone af något Eiks Stånd alldeles afslås. Det har verkeligen blifvit afslagit af tvänne; och preliminair-delen af afsigten är således vunnen. Rättvisan fordrar likväl härvid af mig det tillägg, att denna plan var enskilt, oell kom icke från Regeringen. Jag önskar på det uppriktigaste, att, genom tidiga öfverenskommelser, alla de misshälligheter inom Riksens Ständers plena, som 56:te och 81 :sta §§ :s ställande mot hvarandra kunna alstra, måtte kunna förekommas:1 tj7 enighet i sinnena är kanske i närvarande tidpunkt, mer än i någon, nödvändig. Imedlertid kan denna min önskan möjligen gå förlorad: och efter som jag kunnat fatta sakernas närvarande förhållande, är det icke utan sannolikhet att Riksens Ständer i sina plena, genom det öfvertag som ett större röstetal måste hafva öfver ett mindre, möjligen torde i sina beslut öfver Tryckfrihets-Förordningen äfven inbegripa verkligen nyväckta frågor. Deremot äger ett Utskott ingen talan: besluten äro Riksens Ständers ensak. Men hvad jag i afseende på det nu färdiga Betänkandet finner mig skola hafva önskat, är att ConstitutionsUtskottet måtte hafva denna gången framgått i samma raka förhållande, hvarifrån någon afvikelse tillförene icke finnes, det vill säga icke mer än någonsin förr, hafva innehållit med den upplysning, att ibland de mångfaldiga frågorna i Betänkandet några få, och som jag tror blott en eller annan nyväckt finnes. Jag vet att praxis icke bör vara lag. Jag vet att intet lag-stadgande bestämdt ålägger Constitutions-Utskottet att inför Riksens Ständer uppgifva hvilka frågor äro hvilande eller nya. Men jag vet ock att ett sådant stadgande saknas endast af det skäl, att ingen lag behöfver föreskrifva hvad ett rent begrepp om allmänna ärenders behandling af Utskott, sjelfmant dicterar.
Man säger afven, att den i Jernlån utgifne summa ej är jemnt utelöpande. Detta är sannt; men om BankoBoken nu slöts i October månad i stället för vid årets slut, så vore ej mer än circa 28,800,000 Riksdaler utelöpande, och detta vore då den ziffra, hvarefter sedelstocken borde calculeras, och förhållandet blefvo sålunda detsamma, att om man säger, att de 1,200,000 Riksdalerne för jernbelåningen ej skola beräknas i sedelstocken, så uppkommer derigenom en direct ökning med lika stor summa. För min del anhåller jag, att Herr Grefven och LandtMarskalken måtte göra proposition till följande af den punktering Utskotten föreslagit, hvilket, då fråga derom uppstått, först torde böra fram-, ställas till afgörande. Herr Hjerta, Johan Guftafi Enår Ridderskapet och Adeln första gången Betänkandet var före afgjorde den 12 punkten, så kan jag ej finna huru någon ytterligare discussion derom au befi öfreg. Ifvar och en som läst den Den 11 September f\ m. lår finna, att den blott år en förslagsberåkning hurudant förhållandet år och en garantie att man vill bibehålla Sedelstocken, oaktadt man tillstyrkt att Discöntfonden skall blifva 8 och en half millioner, vid hvad den enligt 3 818 års beslut borde vara. Om Ridderskapet och Adeln efterser uti Tab. N:o 2, vid förra Betånkandet, ser man, hvarföre beråkningarne åro så uppgjorde. Man finner nemligen, att de åro beräknade efter 1822 års bokslut, och att sedelstocken från något under 28 millioner fått en tillökning till 4o millioner; en summa hvartill den efter 1818 års beräkningsgrunder borde hafva uppgått, ehuru den genom tillämpningen af dessa grunder icke så gjort. Man inser således lått, att Utskotten verkeligen velat gå de önskningar till mötes, som tro sig i denna utehållning af en ökad sedelstock finna allt det goda och nyttiga i vårt Financevåsende.
– Ack! sådana upptåg! – sade mamsell Sara halfhögt och begaf sig till hushållsmamsellens rum. Men när hon bara kom i grannskapet af detta, behöfde hon visst ej spörja någon hvar hela pigpersonalen var församlad, ty ett rysligare kacklande, än derifrån hördes, kan man knappt tänka sig. Men i samma ögonblick, som mamsell Sara öppnade dörren och blef synlig, tego alla, som hade de fått het gröt i munnen. Alla sågo flata och mamsell Sara högst förvånad ut. Hon framgick med långsamma steg till bruden, som satt – förfärligt tillstökad – midt i klungan af alla de församlade pigorne, och några främmande dito dessutom. Med en lång, sträf blick mätte mamsell Sara bruden från hufvud till fötter och sade sedan i allvarlig och värdig ton: – Tänk att jag icke väntat mig detta af dig, min kära Lena! Lena såg ned, rodnade starkt, men svarade ej ett ord. Orsaken till mamsell Saras förvåning och harm var följande: Lena hade nemligen, utan att rådfråga henne och utan att följa det allmänt antagna bruket, att afstå brudkronan, när man vet sig icke vara värd att den bära, låtit utspöka sig, icke allenast med krans och krona, den sednare så stor som den kung Pharao har, när han i Hübners Bibliska historia sitter och «förstockar sitt hjerta», utan hon hade jemväl en hel hop blommor, glitter och grannlåt i hufvudet och i öronen, samt håret brändt till en hop stripiga lockar, hvilka allaredan hängde spikraka. För resten hade hon en gammal, tre alnar vid, svart sidenklädning, som satt snäf som ett korfskinn på den redan rätt massiva figuren, och alldeles för kort både i lif och kjol, samt med korta gammalmodiga «puffärmar» och fasligt utringad om halsen, hvilken således förblef alldeles bar och var behängd med en otrolig mängd gamla perlband, messingskedjor och annat lappri.
De fleste affärsmän lära vara så öfverens om dessa enkla sanningar, alt de icke behöfva en vidlyftigare utveckling. Jag gör derföre vördsamt följande 2:ue förslag: 1:0 att, med uppliäfvande af 17 cap. 2 §:n Rättegrsb:n, sådan den nu lyder, må i dess ställe sladgas följande af Lag-comiie'en i förslaget till civil-lag redan utarbetade föreskrift: "Har handlande tillställt den, sorn varor ”af honom borgat, motbok, deri tecknadt finnes, hvad bor"gadt och betaldt blifvit, och kan ej fel deri visas; gäller ”den bok för fullt bevis. Är ej motbok gifven, och åbero”par sig handlande å egen bok mot annan än handlande, ”att dermed styrka fordran för borgade varor: finnes den ”bok ordentligen förd och gitter ej vederparten visa fel deri, ”eller att han varorna betalt, men nekar ändå till krafvet; ”vare skyldig med ed sig derifrån fria, der han ej hellre "vill öfverlåta åt handlanden, eller den, som boken fört, "att fordringens riktighet edeligen sanna. Har motbok lem”nad varit, och säger den som klafves, att den förkommit, ”eller kan handlande i motbok visa fel, som utan hans ättgård tillkommit; då äge han, eller den, som handelsbok ”hållit, rätt att den med ed styrka.” ”Emellan handlande inbördes må liandelsböcker, som "ordentligen förde äro, godkännas såsom bevis om den han”del de med hvarannan slutit, då skäl ej företes, som böckernas vitsord förringar, och de edeligen sannas kunna, om "så fordras.” "Hvad för handlande härigenom blifvit stadgadt, skall "jemväl lämpas till dem, som drifva bergsbruk, fabriker el"ler andra till beredning eller förädling af råämnen gjorda "inrättningar.” 2:0
Presteoch Borgare-Stånden åter hafva i åtskilliga delar, hvarom här nedan förmäles , fattat från Utskottets förslag skiljaktiga beslut. Hvad nu först angår Ridderskapets och Adelns åtgärd att väl i allmänhet godkänna Utskottets förslag, men dervid tillika åt Utskottet uppdraga i detsamma göra de rättelser, som, i följd af Ridderskapets och Adelns förut, angående Tull-Taxan, fattade beslut kunna finnas af behofvet påkallade, så lära Rikets Ständer finna, alt Utskottet icke för närvarande kan ställa sig denna föreskrift i vidsträcktare måtto lill efterrättelse, än så vidt Ridderskapets och Adelns så beskaffade åsigter antingen varit med de öfrige Ståndens instämmande, eller befunnits vara af den beskaffenhet, alt de föranledt uppställandet af voterings-proposilioner, af hvilkas utgång dylika ändringar kunnat ställas i beroende; i betraktande hvaraf Utskottet icke i öfrigt kunnat anse Ridderskapets och Adelns ofvanberörde förklarande angående underättelserna annorlunda, än som ett godkännande i allmänhet af hvad Utskottet rörande dessa hemställt och föreslagit. §• 1- Lika med Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, har jemväl Preste-Ståndet godkänt Utskottets, i afseende å lydelsen af denna §., afgifne förslag; hvaremot Borgare-Ståndet stadgat, att det der förekommande uttrycket: ”Transitooch Nederlags-afgifter” borde förändras till ”Transitoeller Nederlags-afgifter/’ Utskottet, som förmodar, att detta Borgare-Ståndets beslut tillkommit, i följd af Ståndets förordnande, att Transito-afgiften borde ur Creditupplags-Tariffen försvinna, får, för denna händelse, föreslå, Bih. till R. St.
Uti 4i socknar af Länet finnas soeken-inagaziner inrättade, hvilkas fonder utgjorde vid slutet af sistlidne år tillsammans räknade 5,i5o tunnor råg och 13,553 tunnor korn, hvaraf dock den största delen är inom socknarne emot ränta utlånad. Vid det till underdånig följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Circulär af den 1,7 November sistlidne år med deputerade från Länet, för granskning och bedömmande af föreslagne grunder för sockeneller distrikt-magaziners anläggande, hafva de föreslagne grunderna för magaziner ansets för detta Län icke tjenlige; men sockenmagazinerna deremot förmenats böra med lämplige förändringar uti det för dem den 8 Aug. 1758 upprättade Reglemente bibehållas. För utödande af rofdjur har inom detta Län praemier blifvit utfästade, hvarom öfverenskommelse sålunda blifvit träffad, att, sedan till följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse af den 19 Juni i83o Länets samtlige innevånare blifvit kallade, att höras huruvida de ville, under de vilkor jagt-sladgan innehåller, åtaga sig att till fond för jagt-kassa för Länet erlägga 8 sk.
Alt genom en sådan anordning den olägenhet uppstår, att hvart tredje år, då de gamla predikotexterna skola användas, samma evangelium kommer att uppläsas både från altaret och från predikstolen, hafva Rikets Ständer icke förbisett. Då det emellertid icke lärer kunna undvikas, hysa Rikets Ständer desto mindre betänklighet alt låta dervid bero, som, på sätt nyss blifvit erinradt, förhållandet är enahanda inom andra Lutherska församlingar. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 69. 143 Vidkommande deremot förslaget till nya collecter och böner, hvilket Kommilterade utarbetat till följd deraf, alt sådant hörde till det dem lemnade uppdrag och hvilket förslag innefattar en collect och en bön för hvar och en af följande högtids-cykler, nemligen Advenlstiden, Jultiden, Trettondedagstiden, Fasllagsliden, Påsktiden, Pingsttiden, Trelaldighelstiden till och med 23:dje Söndagen, samt Trefaldigbetstiden från och med 24:de Söndagen; så hafva ej mindre Kommilterade sjelfva, än äfven det vid 1851 års riksdag församlade Preste-Ståndet ansett eli sådant förslag öfverflödigt samt att de gamla collecterna och bönerna kunde bibehållas.
För att kunna, i mera sammanhang, lemna öfversigt af ämnet i sin helhet, vili jag fästa mig: l:o vid Utskottets formella behandling af ämuet; 2:o vid mo tiverna för Utskottets förslag och olägenheterne af detsammas tillämpning, under jemförelse af de fördelar, jag trott vara förenade med det af mig inom höglofl. Ridderskapet och Adeln afgifue, men af höglofl. Banko-Utskottet ej upptagna förslag lill lånerörelsens bedrifvande af Riksbanken, i förening med enskilde aktie - egare; samt 3:o framställa förslag till reglemente, under förutsättning af Riksbankens och enskilde aktie-egares förening uti lånerörelsen. Oaktadt alla de anmärkningar, som vid Utskottets förslag blifvit gjorde från Adel, Presteoch Borgarestånden, har Utskottet hufvudsakligast, med stöd deraf, att omförmäldta förslag blifvit af Bondeståndet anlaget, ansett sig kunna undgå, att åt dem gifva annat afseende, än att Utskottet ökat antalet af aktie-egare frän 20 till minst 30, och förändrat formen af Riksbankens medels-förstärkning från helt lån till , en femtedels kreditiv och fyra femtedels lån, men att inom Presteståndet med stor pluralitet, äfvensom inom Adeln med öfverlägsna röster, den åsigt gjort sig gällande, att Riksbanken gemensamt med enskilde aktie-egare borde bestrida lånerörelsen, har Utskottet icke velat uppfatta, ehuruväl samma mening äfven yttrats af talare inom Borgare-Ståndet, då desse åberopat den af mig af - 12 Banko-Utskottets Utlåtande, M 63. gifne reservation.