Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru förslagen om församlingens rätt att i kon sistone lia gäll, kunna erhålla en fjerde profpredikant, synes hafva blifvit väckta under förutsättning derom att lärdoms-betyg och fjenste-ålder, vid förslags upprättande, hafva ett ovilkorligt företräde framför den eljest ådagalagda större skickligheten-; samt anledningen till samma förslag, åtminstone så vidt de hafva afseende på Kyrkoherdebeställningar, således skulle upphöra, derest den åsigt i afseende på förslagsgrunderne, som i den af Utskottet tillstyrkta förklaring blifvit uttalad, framdeles varder gällande; — anser sig likväl Utskottet böra, oberoende af nu antydda förhållande, angifva de skäl, som hindra Utskottet att förorda någotdera af nu omförmälda förslag, hvilka, väckta af Ilerr Domprosten linos, Herr Kontrakts-prosten Emanuelsson och Herr Biskopen Björck, väl äro skiljaktiga beträffande så väl vidsträcktheten af den rätt, som uti ifrågaställde hänseende ansetts böra medgifvas församlingen, som sättet för begagnandet, men deremot öfverensstämma i sjelfva principen, eller, på sätt nämndt är, derutinnan att församlingen skulle kunna begära en fjerde profpredikant. En dylik rätt är nu endast medgifven då fråga är om återbesättande af Kyrkoherde-beställning i regalt gäll. Ehuru den blifvit bestämd och reglerad genom flere stadgar, sist genom Kongl. Maj:ts nu gällande förordning om prestval af den 1 April 1843, till hvilken motionärerne ock hänvisat, är den dock ursprungligen fastställd i 10 § af Kyrkolagens 19 Kap., hvilket jemväl, efter hvad ofvan är anmärkt, bestämde den rätt församlingen vid tillsättning af själasörjare i konsistoriella gäll tillkom; och frågan om kallelse-rättens påyrkade utsträckning ingår på så sätt i de ämnen, som utgöra föremål för kyrkolagsstiftningen. Men om än en rättighet af ifrågaställde art är lämplig i regala gäll, inträffar dock ett annat förhållande på öfrige ställen.
Följande morgon uppställdes hertigens krigsmakt i en krets utanför slottet. En otalig folkmassa af alla stånd samlades der utanföre. Inuti ringen stodo alla fångarne på knä. Cancelliskrifvaren uppläste domen: Alla de uppräknade tjugutvå herrarna skulle halshuggas, deras hufvuden uppsättas på pikar, kropparna steglas och deras egendom konfiskeras. Hertigen kom derpå ned från slottet och emottog af alla närvarande hyllnings ed. Men när han åter skulle träda ur ringen höjde Johan Fleming sin röst och bad, att ”Hans Fursteliga nåde ville låta nåd gå för rätt.” Fursten gick honom förbi och svarade: ”Du har förkastat min nåd och förlåtelse, då den erbjöds dig; nu är det för sent. Domen är fälld. Jag har icke mera makt att efterlåta landsens rätt. Tänker numera icke på annat än huru J mågen bereda eder att svara för edra gerningar i en annan verld.” Det var dagen efter den, då domen hade fallit. I sitt fängelse satt Johan Fleming vid ett bord. Han hade på begäran erhållit skriftillbehör. Hufvudet hvilade en stund i handen, innan han fattade pennan. Det var sitt testamente den tjuguettårige ynglingen skulle skrifva. Han började nu: ”Gud den allrahögste han vare min hjertans kära morkärs tröst uti hennes bedröfvelse, och tvifla intet att domarena skola svara mig för Guds stränga dom, huru de mig dömt hafva.” Derpå anbefallte han sina tjenare åt sin moder, och bad att ”såsom de alla honom troligen tjenat, de ock måtte bli ärligen och väl lönta. Äfven några små skulder uppgaf han, som borde betalas, recommenderade till sin moders godhet personer, som hade bevisat honom välvilja, i denna min bedröfvelses tid, och hafva mig hulpit med mat och öl, såsom ock hafva tillsagt att efter yttersta råd hjelpa mitt lik till sin lägerstad, efter som mig kan undt vara.”
Adelsköld upprättade, af kartor och kostnadsförslag åtföljda betänkande!), det ena omfattande linien Herrljunga — Wenersborg, och det andra linien Wenersborg—Uddevalla, af hvilka den förra beräknats till en längd af 6 mil 11,050 fot och en kostnad af 2,800,000 Riksdaler, samt den sednare till 2 mil 16,000 fot i längd och en anläggningskostnad af 2,060,000 Riksdaler; och enär åstadkommandet af ifrågavarande jemvägsanläggning, hvarigenom öppnades en lätt förbindelse mellan det inre af Westergötfand och hafvet vid Uddevalla, skulle för berörda folkrika och företagsamma landsort bereda väsendtliga fördelar, särdeles med afseende å den alltmer tilltagande spanmålshandel inom orten, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande den gjorda framställningen till nådigt behjertande förordat Uti sitt den 19 nästlidne September afgifna general-förslag angående understöd för allmänna arbetsföretag har Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggna - 44 Kongl. Majds Nåd. Prop. Ns 48. der, sorn jemväl ansett omförmälde jernvägsanläggning skola blifva af mycken nytta för orten, antecknat densamma till erhållande af ett lånebidrag å 3,240,000 Riksdaler. 2:o. Med bifogande af ett utaf Kaptenen vid Vägoch Vnttenbyggnads-korpsen NF.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, nu afgifvit ang:de det af mig framställda förslaget, är jag med föredragningssnttet alldeles tillfredsställd, och detta så mycket mera, som det af mig åsyftade ändamålet derigenom vinnes, emedan dessa ifrågavide punkter troligen ännu på f. m. afgöras inom de andra Stånden. Härefter framställde H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, propos. först fi bifall tilt och sedermera å afslag af Hr Bildts förslag, sådant detsamma nu sednast blifvit af honom framstäf dt, samt efter det svaren dervid utfallit med ja och nej i sådan blandning, att, enl. hvad IL Exc. förklarade, pluralitetens mening ej kunnat af honom ur - 332 Dbii 14 December f. m. skiljas, gjordes förnyad propos. å förslagets antagande oell besvarades med särdeles starka både ja och nej; hvaruppå H. Exc. tillkännagaf, att han nu trott sig finna, det ja öfverröstat nej. Hr Stjernsvärd begärde votering. Uplästes och godkändes följande voteringspropos. Den, som Dita 1 ler Hr Bildts, D. G., förslag, att föredragningen utaf de uti Konst.Utskits Mern. N:o 2, under punkterna N:ris 12 och 13 framställda grundlagsändrings-förslag skall ega rum först sedan det i 20:de punkten förekommande förslag blifvit af E. o. Ad. behandladt, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afs får R. o. Ad. Hr Bildts förenämnde förslag. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Nej — 77. R. o. Ad. åtskiljdes kl. l/t 3 e. m. In fidem, 0. Brakel. Onsdagen den 14 December 1859. Plenum kl. 6 e. m. Just. ett prot.-utdr. för f. rms plenum. Gr. Posse, Gösta, hade inlemnat en så lydande skrift:
Jag afstyrker allt anslag dertill, enär jag ingalunda vill ådraga mig skulden att hafva inledt Svenska folket i så öfverdrifna företag, som en lång följd af år komme att, i likhet med Carlsborg, kosta nationen årligen oerhörda Statsanslag. Och 12 Hor till Stats-UIskottets Utlåtande, JV-o 435. ännu äc jag icke förvissad, att företaget är i något hänseende för fäderneslandet gagneligt, ej eller om de Nordiska Rikenas politiska fördel sådant påfordrar. I de delar, hvaruti jag med Utskottets pluralitet varit af olika mening, reserverar jag mig.” Af Gustaf' Bernhard äppelqvist från Blekinge Län: ”Mot Högloft. Stats-Utskottets heslut, rörande extra Statsanslag till vattencommunicationer inom Riket under Litt. G., går jag här att nedlägga min reservation af följande skäl: Att då Rikets Ständer beslutat, alt Bancovinsten skall användas till allmänt nyttiga företag, men Bonde-Ståndet, vid ålerremissen af Utskottets Betänkande, N:o 354, enhälligt yrkat, att med alla anslag under denna Litt. skulle anstå, och Bankens vinst fördelas emellan alla Rikets Län, i förhållande till folkmängden, samt att det skulle bero på Länets invånare sjelfve att använda de sålunda erhållande anslagen lill canalers gräfvande eller reparerande, hamnars byggande och iståndsättande, allmänna arbets-inrätlningars bildande, eller lill andra nyttiga företag, dem orten eller Länet vore bäst i tillfälle bedöma, Utskottet likväl, tvert emot Bonde-Ståndets beslut, gått till väga. Utskottet har rm kastat alla tillgångarne i canaler och hamnar, utan afseende å den skada och orättvisa, som derigenom tillskyndas de orter, hvilka blifvit förglömde, samt att några provinser riktas och gynnas på andras och det allmännas bekostnad. Utskottet har i detta Betänkande tillstyrkt enorma summor till eanaler och hamnbyggnadsföretag, utöfver hvad det i förra Betänkandet föreslog. Huruvida dessa företag kunna anses allmänt nyttiga, öfverlemna r jag till rättvisa medborgares bepröfvande.
Bergningen af de i dessa förråder förvarade effVcter anser jag aldrig kunna påräknas, knappast till någon del, sorn i jemförelse med det hela vore värd att nämna. Ifrån det ögonblick elden fattat takresningen, skall den antända de närmsst belägne persedlar af uppstapplade sängar, linne etc. som upptaga de öfversta våningarne och det med en ogemen hastighet, enär till förekommande af måttoch mai-skador å der äfven i myckenhet liggande ylletyger, säiskilte inrättningar finnas, bestående af skåp, hvilkas sidor utgöras af på trädkarmar spänd buldan, öfverstruken med Den 21 Februarii, beck-olja , hvars bränbara egenskap således skall mycket fortare sprida elden åt alla håll. Hvad som äfven mycket kommer att lör. svåra bergningen är, att en enda gemensam uppgång blott finnes till dessa förråder, och denne belägen vid den ändan af byggnaden, som ligger närmast det ställe hvarest jag; antagit elden utbrista. Trängseln för de t dessa många trappor trafiquerande kan lägga ett stort hinder tor ändamålet om förmycket folk. får befattning att på denna väg undanföra hvad räddas kan. Det är väl sannt, att man genom belintelige fönster och luckor har tillfälle utkasta en stor del, för att sedermera borttransporteras i säkerhet, af utanföre i sådant ändamål placeradt manskap; men härvid bör komma i öfvervägande, att Sjukhus och ötredningspersedlarne äro af egenskap, att de genom eldgnistorne som då genast öfverhölja dem, antändas, åtminstone betydligen skadas; och, att gevären sönderslås och blifva till större delen oreparable genom ett så ovarsamt behandlande, hvartill kommer faran för det nedanföre med borttransportering sysselsatta folket då bajonetter och muskötkolfvar hagla i~ från höjden.
Utskotten anse sig likväl hafva i «iti förra Utlåtande fullständigt utred t de skal, hvarå de grundat sin öfvertygelse, att Stats-lån ej borde ega ruin i andra fall, än då, till högst angelägne och nyttige ändamåls vinnande, nödiga medel för tillfället 'saknas , och tro någre ytteriigaie bevis harfare ej behöfva tilläggas. Såsom en egen förmån, tillhörande de. obligationer, som för Statslån utgifvas, har äfven blifvit anfördt, att de skulle bidraga till Hörelse-capitalets förökande, dels genom det de bringa i den rörelse, sorn för allmän räkning bfcsirides, en del af de capitaler, sorn eljest skulle vara hvilarule, dels såsom sjelfve för sig utgörande en art af Pappersmynt, öFveilatlige från man till mart. D,i denna för. del någon gång blifvit anförd såsom grund , hvarföre ett Stafslåne-system äfven i och för sig sjefft skulle kunna tillhöra Finance-regleringen ,.§hafvaj Utskotten trott sig deröfver böra särskildt yttra sig. Dervid förekommer då egemligen^att, vid stadgade och rigtiga Creditoch Penninge-förhållanden i ett Land, FöielseCapitalets tillräcklighet ej kan sättas i Banco Utskottets Betänkan den. Det rättar sig sjelfc ständigt efter behofvet, uppfyller detta alltid fullkomligt, och. behöfver ingea genom konstlade anstalter åstadkomirien förökning.
Mål, åt hvilka en sådan egenskap ej kan tilläggas, utstaka en i hvarje fall bestämd gräns, Utskottet finnér sig icke kunnjr frångå hvad Utskottet, i afseende på sitt åliggande af en sådan åtgärds vidtagande, uti dess förra Betänkande anfort} hvarjemte Utskqttet, hvad rörer frågan om Kontin? gens Befallningshafvande», efter Herr Grefven» förmenande, icke behörigen bestämda rättighet att afhöra vittnen, anser sig böra anmärka, att Jtonm igen? -Befallningshafvande, för utöfvandet af denna rättighet , äfvensom för behandling gen af alla hqs dern förekommande arend er, a» ro, lika med J^omare-maktgn, underkastade det ansvar Allmänna Lagen utstakar, om de öfvei? skrida den makt, dem är anförtrodd, deruti rättelse i sådant fall kan i laga ordning sökas; peli tror Utskqttet, hvad angår den af Herr Grefven befarade våda för personliga säkerheten, sig böra tillägga, det Konungens Befallnings, hafvaqdes rätt att förordna om personers häktande icke är beroende af Konungens Befall - Lgg-Ut$lottets Fe.t äril anden. pingshafvandes rättighet att upptaga de till de. j-as pröfning hörande Police-rrsal , utan ar en anstalt, sorn utan afseende derå kari, under det dermed förenade ansvar, af dem verkställas. Enär i öffigt, enligt Utskottet tillhanda? kornne Protocol ls-Ua 1 rag fian Högvördige PreSte-Ståndet af den .jide samt frän V allod.
På samma gång Utskottet sålunda lifligt erkänner motionens vackra syftemål och, lika med motionären, finner högst önskvärdt att anstalter i den af honom antydda rigtning måtte komma till stånd, anser dock Utskottet frågan ännu icke vara i sådan ställning, att Statens mellankomst för dess lösning bör ifrågakomma. Äfven om denna vigtiga angelägenhet framdeles må finnas vara af den beskaffenhet, att den påkallar understöd från det allmännas sida, torde likväl åt den enskilda omtankan eller mindre föreningar af enskilde personer böra öfverlemnas att i första hand åvägabringa sådana inrättningar, som de nu ifrågavarande, och gifva dem den form och den omfattning, som med landets lokala förhållanden och landtbrukets närvarande ståndpunkt må ISih. till R. St. Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 9 tläfl. 10 74 Stats-UIskotlels Utlåtande M 99. finnas öfverensstämmande, och Utskottet hyser dessutom den öfvertygelse att Hushållningssällskaperna, hvilka för närvarande hafva till sitt förfogande icke obetydliga medel, ej underlåta alt, i den mån sådant kan för ändamålets ernående vara erforderligt, räcka den enskilda företagsamheten en hjelpsam hand. I enlighet med hvad sålunda blifvit anfördt, hemställer Utskottet, alt Herr Lagerbjelms ifrågavarande motion ej måtte till någon Ri kets Ständers åtgärd föranleda. 40:o. Under erinran, hurusom hvitbets-od/ingen, hvilken, om den på ett ändamålsenligt sätt med omsorg och idoghet bedrefves, lemnade en rik och särdeles lönande afkastning, hittills endast i några få af rikets provinser vunnit insteg, har Riksdagsfullmägtigen A. Medin från Kronobergs län, med hvilken Riksdagsfuilmägtigen G.
Ej eller må dertill utses någon person, som vid ett eller flera af dessa Verk är redovisande, njuter lön eller annan inkomst. Sker vid Revisorsval annorlunda, skola Revisorerne om en annan persons utväljande, i föreskrifven ordning, skyndsamt föranstalta. Fullmägtige och Revisorer kunna ej, i och förderas befattning, emottaga befallningar utan af Riksens Ständer allena, och enligt de Instructioner, desse stadgat hafva; ej eller till redo och ansvar ställas, utan efter Riksens Ständers beslut och i laga ordning. De njuta för sina gerningar och yttranden, under samma befattning, den säkerhet, som iio och lii §§ af Regerings-Formen Riksdagsmän tillägga. § 101 Riksens Ständers Nämnder och Valmän utse sjelfve, bland sig, sina ordförande. Äfvenså välja Riksens Ständers Revisorer Ordförande och Vice Ordförande inom sig, Ordförande och Vice Ordförande bland Fullmägtige Constitutions-Utskottets Förslag till ny Riksdags-Orclning. 39 i Banken och Riksgälds-Contoret väljas, på sätt för UlskottsOrdförantle är stadgadt. §. 102. För fullgörande af hvad Riksförsamlingens medlemmar, i vissa fall, enligt hvad ofvan är stadgadt, tillkommer att ståndsvis förätta, constituera sig de serskilta RiksStånden, vid Riksdagens början, på sätt i deras af Konungen fastställda Stånds-ordningar finnes utstakadt. §. jo3. Vid alla tillfällen, då personer komma under om§. 71. röstning, iagltages, att namnsedlarne, så framt de skola Blifva gällande, böra vara enkla, slutna, hoprullade, omärkta, och fria så väl från all tvätydighet i anseende till personernas namn, som från oriktighet i anseende till deras antal. §. 104. Secreterare och Betjening i Riksens Ständers Utskott §. 24. mom. 1. och Revisioner antagas af Ordföranden och vice Ordföranden, i samråd med en tredje Ledamot, hvilken de öfrige medlemmarne dertill utsett.
Alnarps landtbruks-institut nu utgående ordinarie årsanslag, måtte på det sätt bifallas, att berörda anslag förhöjdes med 10,100 R:dr. Denna hemställan blef af Ridderskapet och Adeln bifallen. Presteoch Bonde-Stånden biföllo Utskottets förslag med den förändring, att, i öfverensstämmelse med hvad Utskottets Inkomst-afdelning hemställt, förhöjningen i berörda anslag skulle utgöra endast 8,600 R:dr; och komme, i följd häraf, enligt Bonde-Ståndets särskilda beslut, föreståndarens vid institutet aflöning att minskas med 1,000 R:dr samt lärarens i agrikulturkemi, geologi och fysik lön att utgå med 2,500 R:dr. Borgare-Ståndet har beslutat förhöjning af det för institutet bestämda anslag med 10,000 R:dr, att uppföras å extra ordinarie stat. Hvad först angår frågan huruvida berörda anslagsförhöjning bör å ordinarie eller extra ordinarie stat uppföras; så enär trenne Riks-Stånd bifallit Utskottets hemställan i detta hänseende, eller att förhöjningen skulle uti det ordinarie anslaget beviljas och således å ordinarie stat uppföras, lärer Borgare-Ståndets särskilda beslut i denna del böra anses hafva förfallit. Beträffande beloppet af ifrågavarande anslagsförhöjning, så synas trenne Riks-Stånd, nemligen Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden, hafva varit ense derom, att detsamma icke må öfverstiga 10,000 Rulr.
Betänkande i anledning af BondeStändets yttrade begäran om förklaring öfwer Z. §. af KonglFörordningen angäende Kronohcmmans försäljande till Skatte m. m., 8. — om Stats-Utstoltets Memorial rörande Armens indelning i Brigader m. m-, 9. — om indragning af Almanackor för är i8iO,^hwari förra Konungahuset är infördt, roi. — med äterremist ä Banco-Utskottets Protocolls Utdrag i anledning af KonglMajus Nädiga Proposition rörande Götha Eanal Werk, 174. — omStatsUtstottcts tillstyrkande i anledning af ätstillige LandtRäntemästares ansökningom förhöjning af Rcmistlage a Bewillningsmcdel, i8z. — med äterremist ä Stats-Utstottets Betänkande rörande Friherre kuä - Register. 117 förslag att inom wista Provincer upprätta, förlägga och underhälla rooo a 1200 man Soldater, r8Z. — rörande Allm. Besw. och Leconomie - Utffottcts Betänkande i anledning af yrkad rättighet för Allmogen, att hwar som helst pä egna agor, der lägenhet dertill finnes, fä inrätta Wäderoch Wattenqwarnar samt Sägar, r84-— med äterremist ä Allm.
Efter det förslag, man här framställt, skulle hvarje år, sä till sägandes, bo-utredning < 94 Den 12 Maj e. ni. verkställas öfver hvarje innevånares i Sverige tillgångar, till utrönande af hans inkomster. Detta företag är, i och för sig, af den stora omfattning, att jag tror något hvar skall inse, hvilket ofantligt arbete derigenom skall komma att åläggas BevillningsKomiterade, äfvensom det stora obehag, som genom ett sådant stadgande kommer att beredas allmänheten, I detta sistnämnda hänseende beder jag att få erinra, att efter TJtsk:ts förslag skulle hvar och en, som af kapital eller arbete har en inkomst, öfverstigande 400 rdr, vara skyldig meddela alla de upgifter, som här äro upgifne för att underkastas beskattning. Men, mine Herrar, lätt skönjes, hvartill detta i praktiken skulle leda; och med ett exempel anhåller jag få visa, till hvilken obillighet stadgandet vid tillämpningen kan leda. Då man nemligen läser 7:de §:n, der det heter, att afdrag icke får ske för den skattskyldiges och hans familjs lefnadskostnader, eller dertill hänförliga utgifter, så finner man, att, när det t. ex. blir fråga om att beskatta en fattig handtverkare, eller till jordbruksarbatare icke hänförlig inhysesman pä landet, har man uti BevillningsKomitéen att till sig framställa den frågan, huruvida han har 400 rdrs inkomst eller icke. Då frågar man tilläfventjTs: ”Är han gift? Har han många barn?» »Han har hustru och 7 barn. Således 9 personers hushåll!” Nå väl! ”Omöjligen”, säger man, »kan en person, som har en så talrik familj att försörja, finna utväg dertill utan att han eger öfver 400 rdrs inkomst.” Men möjligen svälter mannen med familjen, fastän han ej anlitat fattigvården, och, detta oaktadt, skall han beskattas. Är detta billighet? Är det rättvisa? Jag tror detta exempel vara tillräckligt för att ådagalägga, hvarthän en sådan beskattning, som den ifrågavarande, i praktiken kan leda; men låtom oss fortsätta exemplet.
J» skall när Contractet bry tes, genasf från Hemmannet afflytta, detta villkor bör hafva afseende mindre på arrende beloppet än vådan för jorden och husen, och att det derföre vore ganska riktigt, att Arrendatorn vid Contracts brott, genom Konungens Befallningshafvandes åtgärd, vräkes från hemmanet, utan att der bibehållas under besvärstiden, hvarunder hemmanet skulle ytterligare miss vårdas* Lagutskottet, som vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit anmärkt, dels ansett förslaget att Compromiss-rätt skulle afgöra uppkommande tvister huruvida Arrendator genom Contractsbrott gjort sig skyldig tili afflyttning, icke vara antagligt, enär emot egenskapen af Compromiss-rätt strider, att densamma skulle kunna ega rum i annat fall än då parterne å båda sidor skjutit thet, som tvist är om, under Gode Mäns afgörande, och utfäst sig att åtnöjas med theras slut, dels ock i öfrigt funnit anmärkBingarne icke föranleda någon ändring i Utskottets redan afgifne, samt af de öfrige 5tne BiksStånden enligt ankomne Protocolls Utdrag bifallne Utlåtande, får alltså, med tillkännagivande häraf, och med åberopande af hvad Utskottet till besvarande af Herr von Frankens särskilda anmärkning, att ett yttrande uti nu ifrågavarande Betänkande skulle stå i motsägelse med ett annat uti Betänkande N:o 125, ofver Herr Grefve Gyllenborgs motion, uti Utlåtande af denna dsg öfver anmärkningar vid eistnjimnde 8 Lagutskottets Betänkandets. Betänkande yttrat, å nyo öfverlemna denna fråga tili Höglofl. Ridderskapets och Adeina pröfning. Ankom d. 19 Oct. 1823. Utlåtande i frågan om förbud för Ledarnöter i HofRätt att sig emellan bytsi lottade ?/iål, i anledning af de utaf Respective RiksStånden i denna fråga fattade skiljaktige beslut.
N:o 161, i auledn. af väckta motio - 8 Den 29 A ngus ti e. m. ner ang:de tillåtelse för aktiebolaget för jernväg mellan Köping och Hult, att återbekomma återstoden af de till säkerhet för jernvägsanläggningens fullbordande i StatsKontoret donerade medel. Föredrogs Sammansatta Bevillms-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekou.Utskits den 18 och 28 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 15, i anledn. af väckta motioner ang:de tobaksskatt. H. Exc, Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att det uti nu före dragne Betänk, framställde förslag ang:de särskild bevillningsafgift för cigarrer och cigaretter, som till salu hållas, finge paragrafvis företagas till afgörande. Sedan TI. o. Ad. härtill lemuat bifall, föredrogs ofvannämnde förlags § 1. Hr Nordenfelt: Jag saknar i denna § en, som mig sy nes, rigtig bestämning, nemi. någon slags difinition öfver hvad som med »cigarr» förstås. Visserligen vet litet hvar, huru en cigarr ser ut, men då man bestämmer en afgift efter antalet och icke bestämmer huru den persedel skall vara som räknas, så ger man spekulationsandan en påstötning att söka undandraga sig skatten. Vi hafva förut sett exempel i denna väg, då t. ex. blyertspennor förtullades efter stycketal, och det töfvade icke länge, innan utländske fabrikanter gjorde blyertspenner öfver 1 aln långa. Jag vet icke om det är en teknisk omöjlighet att förfärdiga J alns långa cigarrer; men om så icke är, blir klart, att man snart skall göra cigarrer efter en ovanlig längd, och som konsumenterna ändock komma att beskattas efter denna tariff, komme raan ju att eludera lagen. När man skrifver en lag, bör man tänka på att densamma åtminstone icke genast kan kringgås. Det är visserligen sannt, att man sedermera kan göra en förklaring till densamma, men emellertid går en tid Om, då fabrikanterna deraf draga fördel.