Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
F. § 87 (§ 95 R. F.) Om, emot förmodan, Stats-Rådet underläte att i de fall, föregående 83, 85 och 86 §§ omförmäla, Riksens Ständer genast sammankalla, då åligge det hufvudstadens kyrkor låta kungöra. § 88. lika lydande med § 96 R. F. § 89 (§ 97 R. F.) Denna Riksens Ständers med iakttagande af hvad 33 § af Riksdags-ordningen om lika rösters dertill åter väljas. §§ 90-94. lika lydande med §§ 98—102 R. F. § 95 (§ 103 R. F.) Vid hvarje riksdag den ordning 89 § föreskrifver halfva belopp. § 97 105 R. F.) Riksens Ständers Gransknings-Nämnd ege att äska de protokoll, sorn uti af Nämnden uppgifna — må kunna fordras. 28 Konslilulions-Utskottets Memorial, N:o T. § 98 (§ 106 R. F) Finnér Gransknings-Nämnden af dessa protokoll, att någon å ett Konungens beslut vägra, då skall Gransknings-Nämnden ställa en sådan under tilltal af Justitie-Ombudsmannen inför Riks-Rätten, hvaruti, istället för Statsliåd, fyra de äldsta Justitie-Råd i dessa tall komma att säte taga, och gånge härmed, som i 93 och 94 §§ om tilltal emot Högsta Domstolen föreskrifves. Då Siats-Rådets ledamöter fastställd varder. § 99 (§ 107 R. F.) Skulle Gransknings-Nämnden anmärka, att Stats-Rådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon Föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, ege då Nämnden att sådant tillkännagifva för Riks-Stånden, hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan att Han ville ur Stats-Rådet o«h ifrån embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord.
De är vigtigt, att Revisorerne ombytas årligen; de Den 8 Dceember. e. in. 46g kunde annars anse sig tillhöra Directionen, Jag anhåller således om proposition, att de måtte utväljas på samma sätt, som Revisorerne öfvar Banco-Discont-Verket. Herr Grej ven och Landt-Marskalken hemställde , om icke, enär Riddarhus-Directionen , enligt Ridderskapets och Adelns tillförene fattade beslut, årligen utväljer Ridderskapets och Adelns Revisorer öfver Banco-Discont-Verket, Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt , att i sammanhang dermed äfven åt RiddarhusDirectionen uppdraga, att, å Ridderskapets och Adelns vägnar, årligen utse en Revisor jemte dess Suppleant vid Läne-Contoiret i Malmö. Bifölls. Hvarefter Herr Grefven och Trundt-Marskalken föreslog, att Ridderskapet och Adeln måtte å nästa Onsdag den io dennes förmiddagen utvälja en Directeur jemte dess Suppleant vid Låne-Contoiret i Götheborg, samt å eftermiddagen samma dag en Directeur och Dess Suppleant vid Låne-Contoiret i Malmö. Bifölls. Upplästes och lades på Bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: 47° Den 8 December el m. Från Statsoch Banco-Utskotten : Äf den 6 dennes: N:o 645. I anledning af väckte motioner, rörande användandet af de medel, hvilka vid utredningen af Allmänna Magazins-Inrättningens tillgångar och skulder, till Banken inflyta. Från Stats-, Bevillnings* samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten: Af den 5 dennes: I anledning af återremiss å Utskottens förut afgifne Betänkande, angående yrkadt upphäfvande af Gränse-Tullbevakningen mot Norrige. Från Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten Af den 5 dennes: N:o 647. Öfver väckt Motion om kraftiga åtgärders vidtagande till Svenska^KlädesFabrikernes upphjelpande.
St:r med mindre den åtföljes af StatsRådsprot. Den värde talaren måste således, i likhet med ett uttryck som någon gång synts i de allmänna tidningarna, säga: »då min upgift i sak blifvit vederlagd, förfalla äfven mina reflexioner.» Samme talare har fästat sig dervid, huruvida 16 § Reg:sF:n skall hafva åsyftat en mera utvidgad religionsfrihet, hvilket han likväl förnekade, oell erinrade om en föreg:de talares yttrande, att under de gemensamma öfverläggningarna en person tagit munnen något full och sagt, att om han skulle haft updrag att examinera den ledamot, som yttrat sig för det Kongl. Förslaget, så hade han nödgats gifva denne ledamot improbatur. Jag beder om ursäkt, ifall jag misstagit mig om ordalagen; men i anledn. af detta yttrande, som jag icke vill säga innefattar något maktspråk, anhåller jag att få erinra om ett anförande af PresteSt:s nuv:de talman Hr Erkebiskopen Reuterdahl, hvilket anförande är snörrätt stridande emot Hr Cedersehiölds yttrande om 1781 års Författning. Detta anförande har under det gemensamma sammanträdet blifvit åberopadt af Hr Rådman Henschen, inett arbete af Hr Erkebiskopen, in förd t i Theologisk Qvartal-skrift, och hvilket tydligt ådagalägger motsatsen af hvad Hr Cederschiöld påstått. Af detta anförande måste således följa, antingen att man måste frånkänna Erkebiskopetis mening allt vitsord, eller också antaga, att Erkebiskopen, sedan han blifvit en hög kyrklig man, blifvit en renegat, hvilket man ingalunda bör eller kan antaga, eller också, att Hr Cederschiöld, om han anmodades att examinera Hr Erkebiskopen, skulle tilldela honom improbatur.
Baroneten vandrade emedlertid åstad i det klaraste månsken. Det oaktadt var lycktan i brinken tänd, och lyste med ett rundt, rödaktigt sken, likt månen i Preciosa. Han gick förbi slottet, öfver Norrbro, lemnade Gustaf Adolfs bysten till venster och befann sig snart på Amphiteatern bland en mängd lorgnerande dandies af båda könen. Orchestern började, men det var icke Mozarts Zauberflûte, utan den romantiska ouverturen till Euryante, som den tiden var nästan lika mycket omtyckt, som Lucie kort derefter. Herr Adolar hade redan upplåtit sin mun, och med en viss halfqväfd halsduksstämma falcetterat: «uti mandelträdens lunder &c.; mamsell Lind, som Euryante, hade, helsad af publikens applaus, sjungit den vackra cavatinan: Eko i dalen &c.;» och fru Enbom framvåndats sina försäkringar om vänskap; då, midt under dennas komplott med Lysiart, baronen, hvars uppmärksamhet icke mera var så fängslad vid scenen, kastade en blick omkring sig bland åskådarne. På en gång bleknar han. «Hvem är den svartklädda damen der, med det blonda barnet på sitt knä?» sade i detsamma hans granne, som med beväpnadt öga tycktes med lifligt intresse betrakta en person på första radens loge. «Känner ni henne?» «Inte! Ella è afflitta – hon har sorg! sådane enkor och en faderlösa kunde man med nöje «söka upp och trösta!» fortfor frågaren. Emedlertid voro flere ögon riktade åt samma loge, och den svartklädda började väcka allt mer uppmärksamhet. Hon tycktes vara helt och hållet okunnig derom, ty hon lemnade uteslutande uppmärksamhet åt operan, och under mellanakterna lekte hon med det lilla barnet, som satt på hennes knä, och som tycktes vara allt för litet, för att kunna hafva något nöje af operan. En svart spetsslöja betäckte den sköna qvinnans hufvud, hals och skuldror.
Det har vidare blifvit sagdt, att bestämmandet af Riksdagens prorogering inom de föreskrifna, högst 6, månaderna skulle komma att bero på K. M., ty sä snart 3:ne Stånd besluta att Riksdagen skall prorogeras, samt öfverenskomma om att hos K. M. i underd. derom anhålla, så skulle en sådan prorogering ske med R. St:s goda minne. Men äfven om 3:ne Stånd icke blott uttala den önskan, att Riksdagen måtle prorogeras, utan äfven bestämma en viss tid, så skulle K. M. — påstår en värd ledamot — till en del bifalla denna anhållan och till en del afslå densamma. Vi veta likväl, att då K. M. till R. St. aflåter någon Propos., så kunna R. St. i dess helhet antingen bifalla eller förkasta densamma, men icke delvis antaga den eller deri göra förändringar. Lika litet kan K. M. delvis bifalla eller med förändring antaga de af R. St. afgifna förslag, sora röra sådane frågor, hvaruti K. M:s och R. Stis gemensamma beslut erfordras och deruti K. M. icke har ensam lagsliftnings-rätt såsom uti ekonomiska ärender. Men då K. M. uti denna, liksom i lagfrågor, icke eger ensam beslutanderätt, måste väl K. M. bifalla eller afslå R. St:s begäran i ifrågavär:de hänseende i dess helhet. Då, enligt hvad jag tror mig sålunda hafva ådagalagt, de af Frih. Raab framställda anmärkn:r icke förtjena afseende, så, och då ingenting i sak blifvit emot Utsk:sförslag anfördt, anhåller jag vördsamt, alt R. o. Ad. behagade afslå det af Frih:n fprordade förslag till gemensam tanka. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag anhåller alt först få fästa mig vid det formella af saken samt börja med rubriken, der det står ”upskof i Riksdag,” hvilket icke är anmärkt såsom tryckfel. Jag tror alt Svenska språkbruket fordrar ”upskof med Riksdag” eller ”Riksdagens npskjulande.”
Under dessa förhållanden tillkommo lagarna angrde myntbestämningen och för R. St:s Bank. Snart fyra år hafva sedermera förflutit. Det dermed åsyftade ändamål är beklagligen ännu icke vunnet; men lagarna bestå, och på det deras ändamål måtte vinnas, äro R. St. nu församlade. Lagar kunna, säger man, ändras, upphäfvas af samma magt sorn stiftat dem. Visserligen. Men lagen, angrde myntbestämningen, innehåller ett af R. St., Svenska folkets Representanter, gifvit högtidligt löfte och försäkran till alla dem, inom eller utom Sveriges landamären, hvilkas rätt det angår, vare sig såsom innehafvare af Bankens sedlar, eller såsom fordringsägare eller gäldenärer efter förskrifningar och contracter i nämnde mynt. Detta löfte, väl icke mindre bindande derföre, att det ikiädt sig formen af lag och på löftesgifvarens egen anhållan vunnit helgden af Konungens bekräftelse; ett sådant löfte kan icke ändras eller brytas, utan alt, efter mitt begrepp, bryta Svenskmannatro. I detta hänseende, eller från denna synpunkt betraktad, bör således lagen angående myntbestämningen icke kunna förändras eller ens fråga derom väckas, äfven om dess verkställighet skulle medföra verkliga, högst betungande uppoffringar och olägenheter, sådana som andra länder, t. ex. Danmark och Norrige, måst vidkännas för återupprättandet af deras djupt förfallna Penningeoch Banco-verk. Detta är ingalunda här förhållandet. Här erfordras inga andra uppoffringar, än att öfvergifva villfarelser och fördomar samt kanske några egennyttiga speculationer på myntvärdets omvexlingar. Lyckligtvis har äfven uppskofvet med realisationens verkställande, ehuru skadligt i och för sig sjelft, emedan Sverige derigenom några år längre saknat fördelarna af ett rättsén ligt och stadgadt penningeväsende, dock på intet sätt rubbat de förhållanden, på hvilka myntbestämningen grundades. En värd Talare har förut bevisat, huru föga eller alldeles intet vexelcoursens, i det hela, obetydliga ornvexlingar på dessa förhållanden inverkat.
rid liemlandet, viil Svcrige, lir Hiirdis bunclen lnod oslitliga bm; l och diir, det ltiter oss fiirf. skymta pb bokens siah blad, forennr l ~ o n till slut sitt lif med en nng mnu, hos Ilvilken hon fnnilit den liinge solrts ~nnclliga fofstHelsens syinbol, virad med lr~aslans purgurriid: ~ rosor,! Detta 81. romanen - fnutasien. Verkl igllcten 81.0 de Iroustn&amp;rli.ga ocll litterars betraktelser, ined 11villra boken forinligen iir spiiclrad, och son1 genomsyinn hela dogen. Forfattarinnan nedlggger diiri hels, 411 estetiska trosbel.ciinnelse. H e l ~ v8rldens konsthistoria passerar revy. Antdren, reniissansen, v l s ticl, Italien, Sverige, Michel-Angelo, Victor Ryclberg, Tegnbr, Carl Larsson, Sven Scholander, Heidenstan1 - fiwufor allt Heidenstam - ingenting &amp; r ofrerho,ppdt. Ar det att uudm pB om den norellistislr rdensenten, sorn trodde sig 11n ott @ r: 1 med en roman, tappar bort sig i virrvarret af estetislrn reflesioner och reinitterar holm1 till Ironstki: itikern, och nit denne iterigen ej finnei ntt ~Lyclrans Iliigringar)) ligger inom hnns omriide? Det i i i ined ett orcl bolrens htir franihlllna di~bbelnatnr, s o n Br orsalron till, att man st6r sfi veksarn iafor clensslinmn och ntt den ' PA l+i.ilge. blifvit liggaiide pB rednktionens bord, oanmiild och olwitisernd.
Egennvttan och vinningslystnaden, dessa tvillingbröder med Cains-hjertat, hafva här, såsom annorstädes, spelat en lika stor som förstörande röle. — Likmätigt ordspråket: “der åtelen är, dit församla sig örnarne", hafva skaror af vinningslystna i detta vårt lands nordliga trakter antingen nedslagit sina bopålar eller der tidtals infunnit sig för att anspegla den, i allmänhet taget, föga beräknande landtmannen en rik vinning af de skogseffekter, han från egen mark kunde afyttra eller å Kronans kunde förvärfva sig rättighet att afverka. Lockad och dårad af dessa anspeglingar Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 3. 5 har den arme landtmannen, synnerligast under de sistförflutna 30 åren, med fanatisk ifver angripit både sina egna och — stundom lofligt, stundom olofligt — Kronans skogar. Man har — sådant är det allmänna förhållandet — på flera mil från hafskusten, synnerligast i närheten af elfvar och strömdrag, skoningslöst och utan allt afseende på framtida behof för sig och efterkommande redan nedhuggit icke allenast all fullmogen utan ock det mesta af hvad man kunde kalla halfmogen skog. Men icke nog härmed: man skonar icke ens, så att säga, barnet i sin linda. Man nedlägger icke i detta förödelsekrig sina vapen ens i de trakter, der ingen egentlig skog mera finnes. Nej, här nedhugger man nu i oerhörd mängd de telningar, de späda och unga träd, som för att hinna sin mognad skulle behöfva minst en tid af 50 eller 100 år. Ja, finge Rikets Ständer sjelfve blifva ögonvittnen till den oerhörda, på många ställen redan vid blott en flyktig anblick sig tydligt företeende förödelsen, så skulle de säkerligen intagas af häpnad och klart inse att det folk, som så vandaliskt förfar, — går sin säkra undergång till möte. — Men huru hafva de anspeglingar på en rik vinning, som vid skogsförödelsens början gjordes, gått i fullbordan? Detta är en fråga, som ock här torde böra betraktas.
Suni, boö -^ongl. 3Raj:t i unDerDånigbet anmält. §. 37. UnDer Den 30 2lugujli innewaranDe år l>afn>e ^Bi h»ö Äongl. S9laj:t t unDerDånigbet anhållit om utfärDanDe af en förorDntng, hvarigenom jlaDgaS, 3liföDagö»$8eflut 1851. 45 att, efter tre år från Dej; fungötanbe, 4, 5 od) 6 §§ t 24 fap. Söpggninga» Valfén, angåenbe branbffob, fatnt De på ftabganbena i famma §§ grunbabe författningar uppföra att mara gäUanbe §• 38. *281 bäfwe, för 2Båt Del, bejlutat utfärDanDe af en författning af föl» janbe innehåll: ”f9afma flera förbunbit ftg att, en för alla eller alla för en, be» tala gålb, od) jfall förfallottb efter uppsägning bcräfnaö; mare uppfägntng, forn l)oö enbera Sfer, ej mot be anbra gällanbe. äpar löftesman åtagit fig an» braé gälö font fin egen, må, ber förfallottDen efter uppsägning jcntwäl beräH» naö ffall, nppfägning, font l)oö enbera Sfer, ej eller mot ben anbra gäliaä!ag famma mare ocf, ber flere, en för alla od) alla för en, ingått fåban borgen npfj fagb är för gälö, forn efter uppfägning betalaö bör;” Dd) bäfwe <2Bi betta beflut, i uttberbånig jfrifmelfe ben 28 Slug. innemaranbe ar, boö Jv'ongl. SDlaj:t anmält. §. 39.
Tillerkännande pluraliteten full rättvisa för dess bevekelsegrunder, tror jag mig likväl icke sakna skäl för den anmärkningen, att den förkärlek, hvarmed vestra stambanans läge norr om Mälaren på sin tid omfattades och förfäktades, synes ännu icke vilja lemna rum för en från förutfattade meningar frigjord pröfning af de väsendtligen förändrade förhållanden, under hvilka nu skall bestämmas norra stambanans lämpligaste riktning, Den först nedsatta Jernvägs-kommittéen, hvilken år 1856 afgaf utlåtande angående stambanors anläggning, antog, att vestra stambanan borde gå norr om Mälaren och, för vinnande af kortare väg emellan Stockholm och Göteborg, förläggas vester om Sigtuna-fjärden; hvarjemte samma kommitté, för besparing af kostnader och ur strategiska skäl, hvilkas giltighet den nu varande Kommittéen underkänt, ansåg vestra och norra stambanorna böra gemensamt fortsättas från Stockholm till en punkt, ej aflägsen från Örsundsbro; men kommittéen förklarade derjemte uttryckligen, och i motsats till hvad förevarande Kommitté i sitt betänkande antagligen af misstag uppgifver, att lämpligaste riktningen för norra stambanan, i och för sig, vore öster om Sigtuna-fjärden till Upsala. Sistnämnda mening, redan framställd i sammanhang med alla tidigare förslag om jernvägsbyggnad er i landet, har sedermera oafbrutet vidhållits och blifvit, såsom förut är nämndt, både af Kongl. Maj:t godkänd och af Jernvägs-undersöknings-kommittéen ytterligare och enhälligt förordad. Emellertid är det lätt förklarligt, att icke blott den orts invånare, hvilkas förhoppning en gång blifvit väckt att få stambanan i sin närhet och hvilkas fördelar med realiserandet af en dylik förhoppning äro nära förknippade, utan också andra, hvilka i den vigtigare frågans tidigare behandling tagit liflig del, endast motvilligt öfvergifva en mening, för hvilken de af varm öfvertygelse kämpat. De förändrade förhållandena förbises eller förlora åtminstone i betydelse vid sidan af en med förkärlek tidigare omfattad mening.
Hamilton; hvarjemte H. Exc. hemställde, att då, enligt förut fattadt beslut, Bänkmansval komme att ega rum nästa Lördag, den efter Gr. Hamilton ledigblifna Bänkmansplatsen jemväl vid samma tillfälle ånge återbesättas. Ropades ja. Fortsattes pröfningen af sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk:ts Bet:de N:o 7, dervid nu i ordningen förekommo: §§ 29 -32. Biföllos. § 33. Hr von Koch, Nils Samuel: Förev:de § stadgar, att om någon beväringskarl eller legokarl, i afsigt att undandraga sig bevaringspligten, rymmer eller afs*junpar sig någon lem, skall lian straffas enligt krigslagarne. Det är väl stridande mot all praxis att straffas enligt krigslagarne, innan man svurit fanan; och med hänsigt härtill röstar jag för återremiss. Hr Björnstjerna, Johan Magnus: Det är väl alldeles obestridligt, att hvar och en, som ingår i krigstjenst, bör fullgöra ' detta åliggande, och att samme person, derest han olofligen söker att undandraga sig detta åliggande, derföre bör straffas. Be äringsskyldige och legokarlar äro personer, hvilka böra ingå i krigstjenst, äro dertill afsedde samt till denna krigstjenst i vanlig och stadgad ordning utskrifvas. Derföre måste ock desse personer, såvida de genom rymning eller afstympning af någon lem undandraga sig krigstjensten, ovilkorligen derföre bestraffas. Någon annan bestraffning än efter krigslagarne kan, efter mitt förmenande, i förev:de fall icke tillämpas, ty annars måste man tillskapa en särskild strafflag för dessa personer. Då kan hända, att somlige vilja anses tillhöra krigsståndet, andra åter icke. Mig synes, att det är Den 23 Maj e. m. alldeles gifvet, att de beväringsskyldige, som icke blifvit inmönstrade, liro i alldeles samma ställning, som hvar och en krigsman, som på permission i landsorter sig befinner, utan att för tillfället vara i tjenst.
M:ts och Rikets Stats-Contoirs Berättelse om Stats-Verkets Förvaltning, till Riksens Ständers öfverläggning och afgörande framställt hvad som funnits fordra tilläggning eller jemnkning i nuvarande Stats-anslag; Och Riksens Ständer gå nu, att i underdånighet meddela deras utlåtande öfver de ämnen, sorn röra utgifterne under Första Hufvud-Titeln, innefattande Kongl. Hofoch Slotts-Staterne, Undtrtlåniga Skrifvelser. De rvic! förekommer: urno. Sedan E. K. M. i Nåder till Riksens Ständer öfverlemna!, att reglera E. K. M:ts och H, K. H. Kron-Prinsens Hofhållnings-summor, på ett sätt, som öfverensstärnmer med Rikets värdighet och med de nya utgifter, hvartill förekommande omständigheter föranleda, har En af Rikets Herrar Riksmarskalken m. m. Herr Grefve von Essen anmält, alt det anslag, som till detta ändamål varit bestämdt, funnits, oagtadt all använd noggranhet, otillräckligt, så att en brist af omkring 100,000 R:dr uppkommit; äfvensom Riksdags-Fullmägtigen af Ronde-Ståndet, Carl Fredric Berg, föreslagit en årlig tillökning i E. K. M.ts Hofhållnings-surnma, med nyssnämnde belopp. Riksens Ständer, som ansett det af Herr Grefven och Riksmarskalken uppgifna förhållande vara en oundvikelig följd af Myntvärdets undergångna försämring samt de ökade kostnader, som uppkomma af den inom E. K. M:ts Hof inträffade glädjefulla förändring, hafva med välvilja omfattat detta tillfälle, att ådagalägga deras underdåniga vördnad och tillgifvenhet för en älskad Konung, och fördenskuld beslutit, att E. K. M:ts Hofhällnings-summa må, från nästa års början, förökas med ioo,ood R:dr, och sålunda sammanlagdt komma, att utgöra 430,000 R:dr Svenskt Råneo årligen, 2:0. Då nu H. K. H. Kron-Prinsen ingått tn vigtig och glädjefull förening, som bereder H. K.
Ständer hafwa äfwen för vfwersigten af det hela, bade i Statistiskt och financielt afseende, befunnit den uti Eders Kongl. Majus Nådiga Bref af den > i Februarii förledit ar anbefalte Boksiuts method böra bibehallas, såsom närmast swarande mot Riksens Ständers ändamål med Räkcnffapernes omsiutning. Dernäst fa Riksens Ständer i underdånighet afgifwa deras yttranden öfwer de af dem besiutade tillökningar i anslagen pä ätffillige af RikS-StatenHufwudtillar. irsta Huftvud-Titeln: I anseende till den befundne otillräckligheten af de till Police, Lysoch Renhållning pä Kongl. Slottet i Stockholm antagne 2,150 R:dr, kominer detta Stats-ansiag att intill nästa Riksdag föcslagswis tillökas med Zvoo R:dr eller tillsammans utgöra ?,i;o R.dr Buo. Dä del för Kongl. HoftStalletS behof frän llpsala, Djurstaholm och Mällösa Kungsgärdar päräknade utfordringshö, i stöd af Riksens Ständers beslut fatt af Arrendalvrerne efter MarkegängspriS löfås, men samma qwantitet hö, ej utan en betydlig förhöjning i priset kunnat i Stockholm upphand - Den 29 Junii. 9^7 las, anse Riksens Stander nödigt, akt till ersättande af derigenom uppkommande skillnad i betalningen ansia en summa af Eoos R:dr, samt alt till enkelhets winnande i Räkenffaperne förordnas, det bela den summa som till upphandlingen erfordras, pä Stak uppföres, och deremot betalningen för Arrende-Höet upptages och rcdowisas bland Statswerkets revenuer, under särskilt titel, såsom Arrenden för Kronolägenheter. Som det faststalde priset af z
Det skäl, som af Utskottet vid föregående riksdag blifvit, emot ett obetingadt bifall till ansökningen anfördt, eller att icke, genom för långt sträckt efterlåtenhet, gifva anledning till obetänksamheten att ingå äfventyrliga borgensförbindelser, föranlåter Utskottet att ej eller till den nu gjorda ansökningen i vidsträcktare mån tillstyrka bifall, än att Utskottet, för att åt Petersson bereda en möjlighet att, genom omtanka och sparsamhet, tillgodogöra sig den fördel, honom vid sednaste riksdag förunnades, hos Rikets Ständer hemställer, att halfva beloppet af den å förenämnde 2:ne lån oguldna öfverränta må f. d. Handlanden Petersson eftergifvas, under vilkor, att han. till Lånekontoret inbetalar andra hälften inom 1855 års utgång. Stockholm den 2 Mars 1854. Arik. lill Eip.-lItäU. <1. 5 Mars 18S4, lil., te m. Memorial, med hemställan om afskrifning af 11 från Banken utgifna odlingslån. Rankeus Fiskals-embete har, uti dess till Utskottet afgifna berättelse, angående af bcmälda embete handlagda ärenden, hemställt att åtskilliga, såsom osäkra, k Banko-Utskottets Utlåtande, JYt li7, mom linien förda och af Fiskals-embetet i två serskilda klasser upptagna odlingsiän mlitte till återstående belopp fä afskrifvås, nemligen: I: st a Klass ed: Lån för hvilka någon ytterligare godlgörelse ej kan erhållas: N:o 908 P. O. Hallander, Namndeman, » 1100. J. Ahlenius, Häradsskrifvare, och » 1055. A. J. Lindqvist, Handlande; 2:dra klassen: Län, för hvilka godlgörelse ej rimligen är att påräkna: N:o 410. Jöns Jonsson i Skörsemo, )) 926. Olof Eriksson i Ödeborgs stom. )) 978. Olof Pehrsson i Stomperud, )) 810. J.