Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N.-o ti3. 181 alt, vid arfstägt, träda i sin aflidne faders eller moders ställe, måtte till syskons afkomlingar utsträckas, till sLöd för hvilken yrkade förändring blifvit anförd t, att del föga låter tänka sig, det en person, som, i saknad af egna bröslarfvingar, sage i sina bröder eller systrar eller deras afkomlingar de närmaste föremålen för sin tillgifvenhet, skulle känna blodsbandet mindre starkt, i den nion lederna nedåt ökades, eller att den al föräldrarna, som ärfde ett allidet barn, icke lika gerna skulle se ett barnabarns barn, som barnet eller barnabarnet, med sig dela qvarlåtenskapen. Med godkännande af dessa skäl och då det, efter Rikets Ständers tanka är obilligt, att fjermare sido-arfvingar, som vanligen äro minderårige, blifva, i följd af den nu stadgade representations-rätten, vanlottade, endast derföre, alt de haft olyckan alt förlora sina föräldrar eller andra anhöriga i rätt uppstigande led, genom hvilka ari vet eljest skulle komma dem till godo, hafva Rikets Ständer ansett sig böra biträda omförmälde förslag, hvarvid Rikels Ständer dock, för undanrödjande af osäkerhet i egandeoch besittningsrätten, samt för att afböja långvariga tvister, hvilkas utgång komrne att bero på en bevisning af aflägsna slägtskaper, hvilken ofta ej kunde med säkerhet ernås, funnit sig böra bestämma 9:de ledet såsom det sista för åtnjutande af bakoch sido-arf, —en gräns, hvarutom arfs-frågor högst sällan torde uppstå. På de grun ler, hvilka nu i underdånighet anförde blifvit, hafva Rikets Ständer, för deras del, beslutat, att följande lagrum må ändras eller upphäfvas, på sätt här nedan förmäles: Giftermdls-Balken. 9 Cap. 3 §. De två sista punkterne förändras till följande lydelse: Ilar hustru, som mannen öfverlefver, barn efter honom, tage ej eller då morgongåfva. 10 Cap. 2 §.
Hon häktades och afhemtades långt utom häradet för att böta sk., dervid många riksd:s kostnad för statsverket uppkom. Det är sådant och åtföljande onödiga kostnader, som jag anser vara 668 Den i5 Maj f. m. af vigt att undvika, och jag tror det vara behörigt och en skyldighet för hvarje medborgare, som ser huru Staten kan undgå dylika utgifter, att icke stillatigande låta dem förökas. För öfrigt är det äfven en annan utgift, som har samma orsak, ehuru den icke hör till ifrågavar. anslag, nemi. den ganska betydliga kostnad, som åtgår till resekostnad med dagtraetamenten för extra-domare, hvilken äfven årligen ökas. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Jag förenar mig alldeles med StatsUtsk. i fråga om concentration af allt hvad till fångvården hör. Efter denna concentration i andra instansen, måste denna, nemi. Fångstyrelsen, och allt hvad till fångväsendet hör, lyda under Just.Stätsministern. — Omfattande åsigt af själavården i fängelserna tillhör läroståndet och de embetsmän, som fångvården handlagt. Mig må dock den önskan vara tillständig, att denna maktpåliggande och högst mödosamma själavård må blifva retribuerad i förhållande till kallets besvärlighet och vigt. Med denna vigt menar jag sist den af fångpredikningar på sönocli högtidsdagar, och af de till döden dömde fångarnes beredelse. Utan misskännande af dessa åtgärders värde, menar jag främst förbättringen af de till fängelse på viss lid dömda fångar. Detta är ju det som hufvudsakligast afses med civilisationens samtliga nya fånganstalter. Men detta är ju 'för fängelsepresten hvarje dag sig förnyande möda. Det till fordras, jemte nitet, en speciel fallenhet. Men enär äfven erfarenhet bildar den rätta fängelsepresten, bör lian så aflonäs, alt lian icke tvingas att söka annan lägenhet och alt lian kan längre tid lemnäs vid sin befattning, utan att lian derigenom straffas för sin högre skicklighet.
1 afseende på anläggnings-koslnadertia för sagde bana, har visserligen anmärkts, att dessa kostnader, i förhållande lill våglängden, voro större vid banans ledning söder om Mälaren, än vid dess anläggning på norra sidan af nämnde sjö; men sorn den högre anläggnings-koslnaden, enligt hvad i anledning af denna anmärkning blifvit upplyst, egentligen förekommer för den del af jernvägen genom Södermanland, hvilken skulle blifva gemensam för de från hufvudstaden lill rikets vestra och södra provinser gående stambanorna, eller för den mellan Stockholm och Katrineholm föreslagna bandelen, så och då Södermanlands, Ostergötlands samt öfriga söder om hufvudstaden belägna folkrika provinsers anspråk, alt, sedan Staten öfvertagit anläggningen af de större jernbanorna, genom en sådan bana erhålla direkt förbindelse med rikets hufvudstad, omöjligen kunna uuderkännas, hvadan alltid måste förutsättas att en stambana kommer afl från hufvudsladen utgå mot söder; lära de, till följd af lokalens ofördelaktiga beskaffenhet, i jemförelse med andra dylika företag inom detta land, stora kostnaderna för jernvägsauläggningen till Katrineholm så mycket mindre kunna anses utgöra något hinder emot 38 Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 62. vestra stambanans ledning söder om Mälaren, som Slaten, hvilkendera sträckningen denua bana än erhåller, måste i allt läll vidkännas sagde kostnader. Då stambanor, såsom Utskottet tagit för gifvet, komma att från hufvudsladen anläggas i både nordlig och sydlig riktning eller förbi både Upsala och Katrineholm, så mäste, vid jemförelsen af den anläggnings-kostnad, som uppkommer genom vestra stambanans ledning norr eller söder om Mälaren, ovilkorligen afses den väglängd, efter hvilken denna stambana i ena eller andra fallet skall fortgå i samma linea, som de från nämnde stad till rikets norra eller södra orter utgående enahanda banor. Enligt Jernvägs-kommitléens uppgift, skulle, genom vestra stambanans anläggande söder i stället för norr om Mälaren, en minskning af 6 mil i de föreslagna statsbanornas längd kunna beredas, hvarigenom således, efter byggnadskostnadernas bera kning till 7(;0,0(!0
Utom Elise, som hade fru Lenngren att tacka för allt hvad hon ägde, fanns det ett barn i samma hus, där fru Lenngren bodde, som äfven skulle komma att sakna henne. Fru Lenngren hade de senare åren af sitt lif med moderlig ömhet fäst sig vid den lilla Augusta, och flickans närvaro vid hennes plågoläger utgjorde något, som på ett välgörande sätt smekte detta hjärta, som aldrig fått smaka modersglädjen. I förbigående må vi nämna, att fru Lenngrens yngsta fosterdotter, Augusta, ännu för ett tjugutal af år sedan lefde och alltid med den djupaste vördnad, kärlek och tacksamhet talade om sin snillrika fostermor. Den åttonde mars 1817 afled Anna Maria Lenngren, djupt sörjd af anhöriga och vänner, men kanske mest ändå af sina båda fosterbarn, Elise och Augusta. Den förstnämnda, icke mer ung, var också klarast medveten af den oersättliga förlust hon gjort och kunde under åratal icke höra fru Lenngrens namn nämnas utan att fälla saknadens tårar. Såsom en skyldig hedersgärd, lät Svenska Akademien till den snillrikaste af Sveriges skaldinnors ära slå en skådepenning, och på Klara kyrkogård lät samma Akademi öfver hennes jordiska kvarlefvor resa en grafvård. Till denna grafvård såg man under tjugu års tid en kvinna dagligen vandra för att stanna och med en tyst bön dröja där. Denna kvinna var Mariannes dotter. Tjugufem år efter fru Lenngrens död, den åttonde mars 1842, jordades Elise på samma kyrkogård. Hon hade framlefvat ett långt och lyckligt äktenskap vid sidan af en make, som hon älskade. Med den idealiska bilden af fru Lenngren såsom kvinna för sin själs ögon, hade hon sträfvat att såsom hustru ernå samma fullkomlighet. Då Elise för alltid tog afsked af sina barn, gaf hon hvart och ett af dem något minne af sin välgörarinna. Det yngsta, en gosse af oroligt och lifligt lynne, fick en liten bränd papperslapp med några ord af skaldinnans handstil. Resan hem Andra delen Ensam. Ut igenom gårdsporten kom Truls, klädd i träskor och bondmössa och kläder af landtlig soliditet.
Harmen höll på att qväfva mig och det uppstod en paus, men jag hade föresatt mig att han åtminstone inte skulle märka hur jag led. Han fortfor att gå. Så vet jag inte hur det kom sig att han började tala om qvinlighet, och jag frågade honom hvad han menade med det ordet. Ja, det var svårt att definiera: en sammansättning af egenskaper, hvilka man räknade för att vara företrädesvis qvinliga. En viss kattaktighet, det att man kan plocka upp lag efter lag och ändå inte träffa på det väsendtliga, det att det innerst inne i en vrå gömmer sig en rent qvinlig fåfänga etc. Så kom han och satte sig, gaf mig sin hand, som vanligt. Jag frågade om han kände smärtor i den. Nej, han hade inte ondt någon stans, men det var nervöst. Jag böjde på den några tag, men jag kände mig inte särskildt medlidsamt eller vänligt stämd. ”Du drar din Haand tilbage? Derpå svarade jag ingenting, jag började tala om Axel, som rest till Sverige. Så blef han nyfiken på Anna och gjorde mig frågor om henne. Jag berättade lite om vårt samlif. Jag kom dervid att yttra: ”Jag var liflig och pratsam, sådan som jag kan vara när ” ”Naar jeg ikke er tilstede?” ”Ja.” ”Menar du att min närvaro trycker dig?” ”Ja.” ”Det ÄR LØGN!” ”Vackert sagdt,” anmärkte jag torrt. ”Men det är sant,” svarade han liksom skamflat. ”Det betyder i öfversättning: jag tviflar.” ”Du borde vara så stor menniskokännare att du kunde märka att det är så.” Det blef en paus och jag låg och såg på honom. ”En sådan en! Alltid skrattar hon åt mig!” ”Jag bara låg och tänkte att du sjelf har visst många qvinliga egenskaper.” Han ansatte mig gång på gång med frågor om hvilka dessa egenskaper voro. Men jag skrattade och ville inte säga det utan fortsatte med min berättelse. Dervid kom jag att tala om hur Axel sagt något för hvilket jag krympt ihop mig som en snigel utan att låta honom märka det. ”Alla menniskor säga visst saker för hvilka du krymper dig som en snigel. Jag kan slå vad att det i dina anteckningar heter:
J\a 29 gjorda första hemställan, införes: ”alt en i möjligaste måtto fullständig upgift å Kronans ännu i behåll varande skogar R. St. meddelas”, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder nämnde förslag lill tillägg af R. o. Ad. afslaget. Vid voteringens sint befnnnos lösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 16. Nej — 20. Då sedermera Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle alt,' på sätt Hr von Koch föreslagit, uti Utskms ifrågavande hemställan, näst efter orden ”hos K. M. anhålla”, tillädes följande mening: ”dels att de ang:de afvittringen och allmänningarne gällande författn:r måtte öfverses”, ropades starka Nej, blandade med Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Nej öfvervägande. Fortsättningen af förevar:de Belänk:s pröfning upskjöts lill eftermiddagens plenum och R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 11 November 1854. Plenum kl. 6 e. m. Fortsattes pröfningen af Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ns Betänk. JV2 29, i anleda, af väckte frågor om förändrade föreskrifter i afseende på skogshushållningen i Riket. 2:dra punkten, ang:de en af Riksdags-Fullmtgen Carl Dahlgren väckt motion. Utsk:ns yttrande bifölls. 378 Den 11 November e. m. 3:dje punkten, äng:de ifrägastäld skyldighet för skogsegare, att efter verksläldt skogshygge draga försorg om skogsplantering ä lika stor areal. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: För min del kan jag icke instämma uti Ulskms förslag.
Tifj svar härå får jag äran gifva vid handen, det något lån för cabinettscassans räkning icke blifvit upptaget hvarken före, under eller efter den af R. St:s Const.Ulsk. antydda tidpunkt. Stockholm den 3 Mars 1840. Stjerneld. Likheten med originalet intygar J. Hegardt, Prot.secret. i K. HofcancellersExpedition. Afskrift. Till ordföranden i R. Sits Const.Utsk., Generaladjutanten m. m. Hr Grefve Anckarsvärd. Uti skrifvelse till mig af den 20 i sisth månad, har Hr Grefven och ordföranden, å Utsk:s vägnar, anhållit om delfående af 2.‘ne inför K. M. uti ministeriella ärenden förda prot.: 1:0 ang:de ett för cabinettscassans läkning år i8j6 eller 183y i England upptaget lån, och 2:0 ang:de den emellan Sverige och Ryssland år 1838 afslutade handels-, sjöfartsoch vänskapstractat. I anledn. höraf får jag, enl. K. M:s nåd. befallning, härmedelst den äran till Hr Grefven och ordföranden öfverlemna det sednare af de begärda prot:n, öfver emottagande hvaraf mig benäget torde meddelas qvitto; men då något prot. icke finnes i Hofcancellers-expedition ang:de ett för cabinettscassans räkning i England upptaget lån, har jag från H. Ex. Hr Statsministern för utrikes ärenden öfver det uppgifna förhållandet infordrat nödig upplysning, och får härhos äran i bestyrkt afskrift meddela det svar H. Ex. i anledn. deraf aflåtit. Stockholm den 4 Mars i84'J. Efter nådigste förordnande Alb. 1 h r e. Carl Walhelm. Hr von Hartmansdorff, A11 g.: Jag hade väntat mig, att hvad vissa skriftställare om delta ärende sagt förut i tidningarna, det skulle vissa talare säga efter på detta runi. Jag hade derföre uppsatt på förhand mitt yttrande mot dem.
månne ej i alla handelsvaror capital ligger någon tid ofrukbart? månne, såsom några föregifva , speculätionen hindras genom ifrågavarande lager, sorn ej tillitas förrän intet, salt finnes hos enskilda? och månne det ej är mera hederligt, att för Statens bästa bortlakas en och annan tunna salt, än några tusende bouteiller Champagne? Gerna vill jag medgifva, det skyldigheten att hålla saUlager bör mera proportionell fördelas efter städernas olika behof; men de högst vigtiga skäl, som tala emot Utskottets tiilstvrkan om skyldighetens totala försvinnande, bekräftas genom det intyg, några Borgerskapets Representanter meddelat, alt salliagren i liufvudstaden och andra Rikets städer flera gånger måst anlitas, och att en allmän nöd annars skulle uppkommit. Den ovedersägliga satts, som yrkar hermonie emellan rättigheter och skyldigheter, är äfven här tillämplig. Stapelstäderna hafva sina stora rättigheter, tolag, m. m., och så länge de ej afsäga sig dem, kunna de väl ej billigtvis yrka, att en af de motsvarande skyldigheterna, som den ifrågavarande är, skall försvinna. Och hvem är det, sorn synnerligen skulle komma att i detta fall lida? Den rike kan väl i tid inköpa sitt behöfliga förlag af salt, men här galler det de fattige; det blefve de, som skulle känna tyngden af betrycket, när Allm. Besv.- och Occon.-Utsk. Betänkande N:o 18. g när saltbrist eller dyrhet yppades, — det är synnerligen deras rätt, som här är i fråga, och är det väl menskligt att för några enskildes vinning uppoffra den?” Häruti förenade sig öfrige närvarande Ledamöter af Hedervärda Bonde-Ståndet. Ankom till Exp.-Utsk. den 1 April kl. 1 1 f. m. Betänkande_, i anledning af väckta motioner om förändrade stadganden i afseende på Skeppsegares åliggande alt förse sig med Helfrihetsbref och Turkiske Pass. Till Utskottets handläggning har Vällofl.
Små tröjor, korta, vida kjortlar och långa, breda, stundom ända till hälen fladdrande svarta band i de dubbla hårflätorna äro den allmänna typen. Mörka färger äro likaså allmänna. Det utmärkande hos karlarne är en kort kapprock, med lika lång krage, samt en hatt, hvars breda bård på tre sidor är upp viken och formerar en trekant (der Dreyspitz). En bild af så väl himlens som folkets sydländska natur samt den ålderdomliga anda här råder, kan läsaren få af följande. En Decemberdag, då redan snö låg på marken, men solen dock sände varma strålar ned mellan murarna, visade sig på Tübingens torg ett skådespel, tillika sydländskt och till hälften från medeltiden. Kring det ojemna och mångkantiga torget stod och trängdes en brokig folkmassa. Öfver den lutade sig det fyra sekler gamla rådhuset med sina breda och låga fönster, sin urtafla som jemte tiden visade jordens ställning mot solen och månens emot jorden, med sitt torn och det nu öfvergifna storknästet på spetsen af det branta taket. De kringliggande husen bemödade sig att följa förmannens exempel, skjutande den ena våningen efter den andra fram öfver torget. Alla fönster voro öppna, och i dem trängdes hufvud vid hufvud. Mängden var vissa ögonblick så tyst, att springbrunnens porlande hördes, tills en regementsmusik åter dånade, eller stadens pojkar på en gång instämde i ett gällt hurra och sekunderades af de öfrigas dofva mummel. Under musiken stirrade allas ögon uppåt. Der sväfvade midt öfver torget en kraftig karlfigur, på en fram och åter, nästan från den ena husraden till den andra, svängande lina, väl 20 fot öfver marken, då den var som lägst. Än stod han, under det han med starka armar på midten sammandrog linan till en skarp bugt, och tumlade sålunda ikring den, än gjorde han sittande samma manöver. Nu inträffar en af de pauser, under hvilka publiken hurrar och sorlar.
Och när ur de ljusa andars ringar En dig möter med ett dyrkadt namn: Då, på Trohetens och Sångens vingar, Sväfva upp – för evigt – i hans famn! Förord. Fåfängt blef mitt bemödande, att i förevarande nya del inrymma mer än hälften af det, som ämnades der få plats. Jag vågar dock hoppas, att i alla fall innehållet skall finnas lika mångfaldigt och omvexlande, som – till det mesta åtminstone – nytt; och detta, liksom öfverhufvud för Vitterhetens och Historiens vänner, så äfven särskildt för Ästhetikens, Philosophiens och Statslärans. Om de betraktelser öfver Fransyska Revolutionen, som genom Thorilds tvåfaldiga förhållande till denna stora tids-företeelse gjordes nödvändiga, vill jag i förväg blott nämna: att de skrefvos under förloppet af fjolårets händelser, och trycktes nyss innan utsigterna för Civilisationens och Samhällsordningens upprätthållande börjat ånyo ljusna. I den häråt egnade episoden bör detta, på flera ställen, lätt kunna skönjas; utan att, i hufvudsaken, någonting af det sagda behöfver undergå förändring. Nödgad af brist på rum, att i de ”Thorildska Skaldeprofven” förbigå månget värderikt poem, har jag bland dem äfven måst utesluta ett och annat hittills otryckt, som jag äger i handskrift. Ett sådant är ”Den sanna Högheten”, hvaraf två stropher äro ställda i min Tillegnans begynnelse. Åtskilligt, som eljest i detta förord skolat redovisas, kan lämpligare såsom slut-ord meddelas i företalet till nästa det. Hufvudpersonerne der, näst efter ett tillägg om Kellgren, blifva Bellman och Gustafs älskling, den i mången hänsigt oöfverträfflige Leopold. Hundrade årsdagen af Goethes födelse, den 28 Augusti 1849. INNEHÅLL. THORILDS LEFNADS-ÖDEN 2) Thorild såsom Svensk Författare (Forts.) Thorilds förnyade och sista strid mot KELLGREN. Dess anledningar i Kritikens dåvarande tillstånd. Skriften ”Kritik öfver Kritiker” Sid. 3 LEOPOLD emot THORILD.
Palmstjerna: Jag anser denna skrifvelse olämplig. Den innehåller i korthet endast, att Folkskolle-lärarnes löner böra ökas. Att dessa beställningar äro lemligen skiljde ifrån klockaresyslorna, lärer väl icke kunna nekas, och det torde således vara fara värdi, att folkskolan på en sådan syslornas förening icke kan vinna något. Dessutom måtte det väl bero af församlingarna, huruvida de medgifva desse tjensters förening. Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt att afslå denna punkt. Anser man, att Folkskole-lärare böra åtnjuta högre lön, bör väl sådant i bestämda ord uttryckas. Hr Tham: Jag förenar med Frih. Palmstjerna och yrkar afslag. Ifrågavar. punkt blef uppå härefter framstäld propos. af R. o. Ad. afslagen. 12:le, 13:de, 14:de, 15:de, 16:de och 17:de punkterne. Dessa punkter, hvartill PresteSt. lemnat sitt bifall, blefvo äfven af R. o. Ad. bifallne. Hr Hjärne, Harald: Sedan betänk, nu är genomgånget tager jag mig friheten väcka en fråga, som är omnämnd i Prosten Wallins 8 H. 35 546 Den 21 Juli. reservation. Afdeln. hade beslutat att tillstyrka en skrifvelse tili K. M. i ett ämne, som rörer denna fråga, men hvilken skrifvelse dock afslogs i Utslcs plenum. Det ämne, denna skrifvelse skulle afse, är af stor vigt och då jag måhända icke kan uttrycka mig nog klart och tydligt, anhåller jag, att Prosten Wallins berörde reservation malte blifva upläst, hvilken reservation fullständigt uptager de skäl jag skulle vilja åberopa.
Bland desse punkter innehåller en att, sedan posthemmanen blifvit befriade från postskjutsens utgörande, böra dessa hemman vara skyldige att utgöra de onera, hvarifrån de hittills varit i sin egenskap af posthemman befriade. Denna reform kan ganska vä! utföras, antingen förändring sker i gästgifveriskjuts eller ej. Denna fråga är så till vida fristående, att den kan afgöras, om äfven de andra punkterna ej blifva det. Ehuru jag visserligen anser att hela Betänka bör återremitteras, har jag dock velat fästa .Utskds upmärksamhet på, att man i denna punkt bör genom detta förslag komma till ett tillfredsställande resultat. Efter härmed slutad öfverläggning, och uppå framställd propos. blef hela den ifrågav:de delen af Utlåta till Utsk:t återremitterad. Gr. Sparre: På föredragningslistan i dag står LagUtskds Betänk. N:o 28, ang:de viickla motioner om dels uphäfvande dels ock inskränkning af rättigheten att börda jord å landet. Då det vore tänkbart att., efter föredragning af andre på listan befintliga mål, detta Betänk, först sent på afton företogs till behandling, och f)en 9 Juni f. m. da möjligen många af (lern, hvilka intressera sig för detta vigtiga ämne, ej hafva tillfälle att öfvervara afgörandet deraf, får jag anhålla att Betänk:t får främsta platsen pä föredragningslistan om Onsdag, för att då genast vid början af plenum behandlas. Hr von Ehrenheim: Då, som jag tror, intet större Be tänk. står framföre LagUtsk:ts Betänk. N:o 28, utom Konst.Utsk:ts Betänk. ang:de RiksStyrelsens förande i vissa fall, synes mig intet hinder löretinnas att LagUtsk:t.s Betänk, afgöres i den ordning det förekommer till följe af sin plats på föredragningslistan. Erih. Cederström, Budolf:
För att husmodern alltid må kunna vara i stånd att bedöma, huruvida det fordras för mycket af henne för en vara eller icke, bör hon i tidningarna följa med prisnoteringarna, så att hon alltid känner varans ögonblickliga handelsvärde. Med afseende på betalningen bör husmodern så mycket som möjligt undvika att taga på räkning, då frestelsen att köpa onödiga saker alltid är större, då man kan taga på kredit och ej ögonblickligen behöfver komma fram med pengar. Just kreditväsendet är en kräftskada för de flesta och i synnerhet för de obemedlade hushållen. Der köpes och köpes, till slutligen skulderna vuxit upp till tusental och tillgångarna smultit samman till noll, och slutet blir — konkurs. Om jag i det föregående uppmanat till hålles ett nummer I veckan under hela qvartalet. För hvarje B-tal abonnenter, som samlas, och för hvllka afglften Insändes till Redaktionen af att köpa i större partier, så gör jag det blott under den förutsättning, att husmodern sjelf har sina förråd om hand. Det har ofta väckt min förvåning, för att ej säga förtrytelse, då jag i familjer med små inkomster sett, huru husmodern sparde och såg på hvarje öre, men sedermera med det största lugn i verlden åt tjenstefolket blindt anförtrodde sina saker, som dock hade penningars värde. En sparsam och ordentlig husmor bör hafva alla sina saker undanlåsta, ej blott pengar och smycken, utan äfven sitt linne och sina kläder, samt hvad jag här särskildt vill betona, sina matvaror. Till denna ömtåliga fråga, mot hvilken jag förvisso vet att många indvändningar och motskäl pläga framställas, skall jag härnäst återkomma for att närmare utveckla min åsigt. Permarna tiii äro nu färdiga och börja i dag expedieras. A f den bestälda permupplagan återstår, sedan alla ingångna reqvisitioner expedierats, endast ett hundratal, hvadan de, som ännu ej reqvirerat permar, men önska erhålla sådana, skyndsammast möjligt torde anmäla sig. Priset är endast 1 krona som jemte portot uttages under efterkraf. Lösnummer till ofullständiga årgångars kompletterande finnas att tillgå fr. o. m. n:r 1] af 1888 års årgång. Pris: 15 öre pr nummer. Stockholm den 25 jan.