Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När man då plötsligen såg en ung man, brytande på en gång med de gamla epigrammen ocb de gamla madrigalerna, förneka i lika måtto Boileau och Dorat, låta det allvarliga äreminnet öfver qvinnans förtjenster och pligter undantränga adertonde århundradets artigheter och det sjuttondes satirer, i qvinnan måla makan, dottern, systern, modern, besvarades skaldens rop af ett omätligt bifall. » Detta är ju förträffligt. Men sedan nittonde århundradet i sin begynnelse så rikligen belönat skalden för hans poem, kunde det väl vid sitt slut f&amp; anses fritaget från att tro på hans dumma noter. Två år yngre än Légouvés Mérite des femmes är Jacques Delilles ännu mera vidtbekanta skaldestycke La Pitié (1802). Det Ur icke, säger Delille i förordet, helt och hållet ett tillfällighetspoem. Men nog är det väsentligen ett politiskt poem, och författaren underlåter ej att berömma sig af den dristighet, hvarmed han utmanar » en million olaglige égarés och barbariske roffares » hat. Han skall ej tveka att säga dem sanningen på vers, han som » under Robespierres knifvar vägrat denne en hymn till det högsta väsendet ». Äfven Delille har utrustat poemets fyra sånger med historiska noter, som visa att han lika litet som Légouvé var kinkig eller valde i väpplingen. * Utgifvame (1823) af Mémoires sur les journées (Je septembre 1792, herrar Baudouin frères, kände mycket väl förloppet, men icke dess mindre aftryckte de denna » historiska » not. För den sak, de ville tjena, användas fortfarande dylika bedrägerier, hvilka som bekant kallas fromma och hållas för oskyldiga.I tredje sången har han inrymt en hågkomst af Sombreuils fara och räddning: — Quand Septembre, aux Français si fatal, Du massacre partout donnait l ’ affreux signal, On a vu les bourreaux, fatigués de carnage,
I följe af den ofta yttrade grundsatsen» atif antaga skicklighet och stadga såsom råtta hc-i Ståmmelsegrunderne får fortkomsten i Näringarne, hafva Utskotten ansett en hvar, som upp-' nått 18 års ålder och visar sig ega behörig skicklighet och god frågd, håra vara berättigad ratt till Gesäll antagas; men huruvida eftergift ■vid sårskildte tillfällen må ega rum i afseende på åldern, hafva meningarne varit delade, så •vida 2tnc Stånd ansett 16 år göra tillfyllest, i de fall då sällsynta anlag och fårdighetsprof jemte stadga ådagaläggas, och 2:ne åter ansett det hora vid förstnämnde ålder ovilkorligen förblifva. De forre hafva afsett de olika anlag och det olika bemödande till deras utveckling, som bos ynglingar ofta röjes: de sednare åter hafva trott, att om sådant inträffar med skickligheten, fordras dock en mera framskriden ålder för den stadga och pålitlighet i uppförande,' som ;Gesällskapets större frihet bör förutsätta. Genom undanrödjande af stadgandet om ett bestämdt antal läroår, förfaller äfven den af Committerade uti denna Art, 1 §. föreslagne föreskrift för Mästare, att hos Vederbörande anmäla, då lärlingen uthållit sina läroår; utan blifver det tvärtom den sistnämndes ensak , att, då han anser sig hafva förvårfvat erforderlig Lagutskottets Bet iinkan deni 55 skicklighet, och tiden upphört för det Contraet,' han, i egenskap af Lärling, kan hafva med någon Mästare afslutat, anmäla sig till Gesållbrefs erhållande. Vid det i 5 §. föreslagne åläggande för Gesäll, att å Verkstad arbeta tillsamman med antagne Legokarlar eller Qvinspersoner, hafva Utskotten endast, i anledning af en hos BorgarcStåndet gjord anmärkning, och till bibehållande af det anseende för Borgerliga yrken, hvarförutan redbare och insigtsfull idkare deraf cj kunna påräknas, förutsatt såsom vilkor, att nämnde Legokarlar eller Qvinspersoner skola vara välfrågdade.
Theatern, att osedliga pjecer der skulle blifvit uppförda, taga mig friheten erinra, att jag alldeles icke ansett lämpligt, att i detta afseende yttra min åsigt inför R. o. Ad., emedan jag icke tror R. o. Ad. vara constilueradt till någon kritisk domstol hvarken öfver sceniska producler eller artister. Jag liar endast fran det factum, alt de pjecer, som på enskilda theatrar uppföras, äro underkastade censur, logiskt ledt mig till den slutsats, att då censuren ej torde vara mera sträng mot den K. Theatern, än mot de enskilda, man således ej behöfde befara, att på de sednare se mera osedliga stycken, än på den förra. Delta var blott en slutföljd och icke någon beskyllning. Det var blott detta jag ville nämna. Den i3 Maj c. m. 9: de punkten.. Vettens ka ps-academien, io:de punkten. Gr. Gyldenstolpe: Jag hänvisar Utsk. i afseende på denna punkt till den anmarkn., jag tog mig friheten göra vid 8:de punkten, och anser att intet villkor för bibehållande af dessa vedoch ljuspenningar bör utsättas, på samma grund, som jag sökte utveckla skälet, hvarföre jag ansåg, alt icke något villkor borde fastas vid anslaget af 4,5oo r:dr för dramatiska spektaklenia. Då jag förra gången yttrade mig, glömde jag att uppläsa en del af det intyg, jag tager mig friheten öfverlemna till StatsUtsk., utvisande att, utom de kronoutskylder, hvarom jag redan nämnt, bidrager K. theatern årligen med i r:dr b:co för hvarje representation till Seraphimer-lazaretlet, och att således 190 r:dr oin året utgått till detta ändamål, hvarigenom den inkomst förminskas, som kan påräknas till sjelfva theaterns underhållande. Slutmeningen i Utskottets utlåtande. Hr von Hartmansdorff: Utsk:s mening med sin framställning i detta hänseende är visserligen god , den nemi. alt göra de samlingar af böcker och konstalster, sorn bär finnas , i möjligaste måtto tillgängliga för allmänheten på ett ställe.
Varande derjemte i betänkandet inlagen en approximativ beräkning öfver det krediliv-belopp, som för den nya pensioneringens tillämpning under åren 1857‘—1860 vore erforderligt. Utskottet, som får hänvisa till hvad meranämnda betänkande i ämnet innehåller äfvensom till deruti åberopade förslag till nya pensions-stater (bilagorna litt. A. a. och B. b.), har tagit detta ärende i Öfvervägande och anser äfven för sin del en förbättring af pensioneringen för Arméens befäl och tjenstemän vara Stats-Utskottets Utlåtande N:o 7f. 75 högligen af hehofvet påkallad. De nuvarande pensions-beloppen öro obestridligen alli fur .knappa för att, efter afskedet, betrygga löntagarens bergning, men både billighet och rättvisa fordra, att tjenstemannen vid mera framskriden ålder, när kroppsoch själs-krafter aftaga, må kunna, efter afgång från tjensten, påräkna en tarflig utkomst under sin återstående lefnad. Följden af nuvarande förhållande har varit och måste blifva den, att tjenstemannen efter upphunnen pensionsålder qvarstadnar i sin tjenst hellre än att se sina inkomster minskade till ett belopp, som ingalunda kan anses vara tillräckligt för hans bergning. Denna omständighet måste ock hafva ett menligt inflytande på Arméens tjenstbarhet derigenom alt en del befälsplatser upptagas af öfveråriga och för aktiv tjenst mindre lämpliga personer, ett förhållande, som utan tvifvel i ökad grad skall komma att ega rum, om ej pensionerna, samtidigt med lönerna, förhöjas.
Äfven med fara, att se den slags förbindelse stegrad, i hvilken jag står till Herr Rosenblad, för dess uttalade välmenta eller menlösa råd, får jag anhålla om tecknandet af min reservation emot det nu fattade beslutet; och derjemte förklara, att jag anser de nu varande StatsRådslönernes tillräcklighet hufvudsakligen vara bcvist genom StatsRådens Den 23 September e. m. 153 ihärdiga bibehållande af sina platser, och att de följagteligen sjönas vara belåtna med de innehalVande lönerna. Herr Anckar sw är d, August: Jag förenar mig uti de reservationer Friherre Anckarswärd och Grefve Horn afgifvit. 2. Punkten. Lönerne för JustiticeRåden eller Ledamöterne i Konungens Hög O O sta Domstol. Herr Cederschjöld: Orsaken, hvarföre jag yrkat löneförhöjning åt JustitiasRåden, har jag redan utvecklat, och får derföre nu blott påminna om de löneförhöjningar Ridderskapet och Adeln beviljat åt Konungens Rådgifvare, hvaraf jag har anledning förmoda, att Ridderskapet och Adeln hämtar ett förnyadt skäl, att, till bibehållande af conseqvence, föröka JustitiasRådslönerne till 5ooo R:dr, eiler 3ooo R:dr i lön och 2000 R:dr i taffelpenningar. Herr af Puke, Erikj hade inlemnat följande, som upplästes: Om StatsUtskottet öfverallt följt samma hushållsprincip, som för den vanlottade JustiticeStaten blifvit iakttagen, skulle troligen anmärkningarne emot Utskottets Utlåtanden angående StatsRegleringen icke stigit till det stora antal, de nu utgöra. Jag nödgas ännu en gång upprepa, att, om Staten icke så lönar dess organer för rättvisan, i54 Den a3 September e. m. att behofvet icke föranleder till någon frestelse att för lifsbergning afvika från den strängaste oegennytta, måste Staten äfven uppgifva allt anspråk på att finna den oväld, hvarförutan Lagens skipande blir skadligare, än oin den alldeles upphörde.
Skulle denna methode af Riksens Ständer gillas, sä tyckes ändamälet härigenom säkrast win, nas sä att handteringen allmänt öfwer hela Riket sprides utan nagra extra kostnader, som belasta den af Riksens Ständer anstagne sond hwilken dä di recte fär gagnas af hemmansägare, som sjelfwe den Deni8 IM Zrz tillstjutit och det i proportion af deras gjorde tillstött. Det förstas, att utaf samma fond stall afiven bestridas länets gemensamma afgifter för de kostnader, som blefwo nödwandiga för kontrollen och tillsyn öfwer »verkställigheten häraf, Och för up lysningars erhållande till kunnigt folks anskaffande för rätta konstruktionen af ladorna och jordens rätta stötande samt sjndares anskaffande, dä tillika afgiften som pröfwas nödig för salkpetersjuderi, Ofwer-Dirccteuren, som Kongl. Maj:t bertill nädigt förordnar, bör beräknas och deraf betalas; men kostnaden för salrpeters emottagning, probering och transporterande ifrån de utsana lefvereringsställen bör ej bestridas af denna fond; dock bör den som förer räkenstapxrne öfwer directions medel och tillika förer protokollet wid directions sammanträden, af samma sond beralas.
Alt använda en summa af 270,000 r:dr till förbättring af häkten, som kunde om ett par år behöfva ombyggas, hafva Ut-,k:n icke ansett för en riktig hushållning med Statens medel. Af denna anledn. har man snarare trott sig hushålla väl, när man här tillstyrkt den högre summan, och att följaktligen icke några medel i detta vigtiga afseende må användas annorlunda än såvida de kunna befrämja det stora mål, hvartill man bör komma; och då det för öfrigt är alldeles omöjligt att med säkerhet bestämma huru stora medel i detta fall kunna lämpligen användas, så anser jag det vara bättre, att K. M. har mera än mindre till sin disposition, och jag tillstyrker derföre bifall till betänk., oaktadt de anmärknrr, som i detta afseende blifvit framställda. Utsk:ns betänk, är redan bifallet af ett Stånd, och då vid denna riksdag förevar, för hela nationen så vig tiga sak blifvit varmt omfattad af Representationen, samt då tillgångar nu finnas, som vid ett annat tillfälle kunde komma att saknas; så tror jag icke att vi böra låta detta tillfälle gå oss ur händerna för att biträda ett så värdigt och så tillfredsställande beslut som detta. Jag anhåller hos Hr Frih. o. Landtm, om propos. till bifall å Utsktns betänkande. Frih. Hamilton: Uti de svaromål, jag tänkt afgifva på några här gjorda anmärkn:r, är jag hufvudsakligen förekommen af de sednare värda talarne, synnerligen af Hr Stråle i dess sakrika anförande. Del rörde nemi. i första rummet den anmärkn , som Frih. Cederström gjort, alt här skulle vara 100,000 r:dr b:co anslagna att användas lill häradshäktens uppbyggande, ehuru det ålåge häradsboerna sjelfva att både bygga och underhålla sina fängelsebyggnader, samt således dertill icke behöfdes ett statsanslag, äfvensom att, om också dertill lemnades 100,000 r:dr, det skulle vara otillräckligt och häradernas egna tillskott ej blifva så stora, att något större ändamål kunde vinnas.
Ordinarie eller stärulifje Inkomster. 1:0 Ordinarie Räntan, för den del deraf som är indeldt att directe utgå till vissa personer, Stater och Inrättningar, bestämmes af Sammandraget öfver Stats-Utgifterne. I det från äldre tider, å derunder begripne persedlar, bibehållne kronovärdi, har denna del, enligt Räkenskaperne för år 1821, utgjort 342,847 R*dr 4° sk5 r:st., ehuru den vid sednaste Stats-reglering blifvit upptagen till 353,020 R:dr 21 sk. 2 r:st. Värdet derå efter årliga Markegångspris, upptaget af Rikets Ständer till 1,380,172 R:dr 18 sk. 6 r:st., bar utgjort - Så länge desse indelningar äro oförändrade, verkar det derå satte Värdet hvarken till öfverskott eller brist uti Statsberäkningen på det hela, hvadan det för jemn summa utföres med 1,400,000: — Den öfriga delen som är Stats-Verket behållen och inflyter i penningar efter markegång, beräknades vid sednaste Statsreglering till 497.000 och har utgjort: År 1827 431,348: ,1828 455,769: 47-6* „ 1829 318,631: 3o. 7. „ i83o 307,272: 4-6. „ 1831 326,349: — 4* Medium häraf utgör väl 4^7,524 R:dr 10 sk., men då de sista årens markegångar, i anledning af missväxt varit högt upstegrade, synes beräkningen böra nedsättas till 480,000: — 2:0 Ajrads-Spannemålen beräknades vid sista Stats-Regleringen till 34,4°o Tunnor, och har för år 1831 utgjort 40,367 Tunnor 5 kappar, men som ( ll ) y .
”Det är icke alldeles säkert, bästa farbror,” suckade Rosa. ”Jag älskar honom gränslöst, och Gud vet hvad jag ej kunde förlåta honom.” ”Det är godt att prata,” yttrade professorn litet småond, ”då man vet att sådana pröfningar aldrig komma i fråga. Men jag säger dig, mitt barn, underhåll aldrig hos Ferdinand något hopp i den vägen; ty jag vill nu anförtro dig, dig ensam, att jag, aftonen före hennes afresa, bedt henne komma hit, för att emottaga ett litet afskedsminne för påkommande behof. Då, ser du, frågade jag henne i förtroende, om hon icke kunde förlåta Ferdinand, och såsom hustru dela hans öde, i fall jag välsignande lade deras händer tillsamman. – Men nej! det var fåfängt. Hilda är en qvinna, sådana det icke finnes en bland hundrade. Hon vet hvad hon vill, hvad hon erkänner för rätt, och derifrån viker hon icke en hårsmån. Jag visste att hon nu gick för att tillbringa ett ringa och obemärkt lif på landet, och trodde att hennes styrka möjligen skulle svigta, vid det prof jag underställde henne. Men hon förblef sig lik, och jag kan icke neka henne min aktning och välvilja, ehuru jag nästan önskat, att hon varit mindre stolt. Hon tackade mig innerligen, och gret af glädje, för det jag ville gifva henne en dotters rum i mitt hjerta och i mitt hus – jag var nog svag att vilja hafva dem bosatta här hos mig. Men hon försäkrade tillika, att hon aldrig skulle eller kunde ändra sina tänkesätt, samt att det var henne omöjligt, efter hvad som förefallit, att någonsin mera egna Ferdinand den känsla, som för alltid slocknat i hennes bröst. Jag ville icke göra ringaste försök att öfvertala henne; men det gör mig riktigt ondt om pojken, att han icke skall kunna besegra sin svaghet; och jag har derföre lofvat, att han skall få resa några månader och se sig om i verlden, om han nu får en ny korg, hvarpå han med säkerhet kan bereda sig, till svar på det bref han afsändt.” Dagen efter detta samtal införde vi läsaren i kommerserådet Widens nya boning.
Dertill komme likväl dessutom ersättning för sådane Boställsarrenden, som, enligt Comiterades förslag, skulle till Statsverket indragas, och hvilka till betydligaste delen förekomma vid Indelta Arméen samt till någon mindre del vid LandtStaten, hvaribland egentligast vid vissa Landshöfdingebeställningar. Comiterade hade väl önskat att äfven deröfver kunna meddela noggrann uppgift och beräkning, men sådant har, hvad Indelta Arméens Boställen beträffar, hindrats deraf, att hvarken de tilt KammarBätten ingångne allöningsräkningar i allmänhet härom innefatta tillfyllestgörande upplysningar, eller de ArrendeContracter, som ifrån BoställsDirektionerne böra till KrigsCollegium insändas, funnits completta. I afseende å Arméens utarrenderade Boställen få emedlertid Comiterade underdånigst upplysa, att afkastningen deraf vid löneregleringen beräknades till 177,346 R:dr 10 sk. 10 r:st., men har dock sedermera uppgått till vida högre belopp. 2:o. Vidkommande de indelta anslag, som äro anvisade till åtskillige Allmänna Verk och Inrättningar, Kyrkor och Fromma Stiftelser; så voro desamma, enligt hvad ofvan åberopade Summariska Uppgift, Litt. Q., utvisar, år 1844 beräknade: uti Hemmansräntor till 118,667: 47. 7. 173,822: 3 2. 3. 9?
Slösäd: skörd 28 tunnor 14 kappar. Deraf visar sig, att sädesskörden, efter vanlig beräkning, varit fullt medelmåttig, ehuru blindt är, att höafkastningen år 1859 utföll otillfredsställande i de flesta orter af riket. I allmänhet hafva förlidet åns Revisorer funnit anmärkningsvärdt, att flera konti uti 1858 års räkenskap visat förlust, ' örande mejeriet har blifvit anmärkt, att dess konto för år 1858 lemnat ett högst ofördelaktigt resultat, hvilket förhållande äfven af Institutets Styrelse, uti dess till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga förklaring af den 19 December 1860 medgifves, med antydan af de missgynnande orsakerne dertill, på samma §ang sora Styrelsen förklarar, att dessa orsaker :-edermera blifvit undanröjda. Då uti 1859 års räkenskap den förändring blifvit vidtagen, att mejeriets konto hufvudsakligen Balans till år 1860: Behållningar: i kontant ... i kreatur i inventarier och diverse Fordringar Förskott ... f — 164 — blott innefattar en redovisning för användandet af det utaf Rikets Ständer beviljade årliga anslag af 3,000 R:dr R:mt till den vid Institutet inrättade mejeriskola och icke lemnar någon upplysning om resultatet af sjelfva mejeriskötseln, hafva nu församlade Revisorer icke af ifrågavarande konto kunnat inhemta huruvida, under det år revisionen omfattar, något mera gynnsamt resultat, än under föregående året, vunnits vid tillgodogörandet af den mjölkqvantitet, som till mejeriet kan hafva ingått.
Hörnfeldt från Westernorrlands län, om tillägg i Kongl. Förordningen den 24 September 1861 angående tillsyn ä förmyndares förvaltning af omyndigs egendom. Att Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 24 September 1861 rörande tillsyn ä förmyndares förvaltning al' omyndigs egendom i vissa afseenden är gagnelig, lider intet tvifvel, utan är tvärtom myckel sannt; men lika sannt år ock, att om denna tillsyn kan ske på ett för den omyndige mindre kostsamt sätt, som i alla fall leder till den omyndiges fullkomliga garanti för sina medel, så tror jag att så väl den ene som den andre dermed bör linna sig belåten. Olämpligfceten af sagde Författning i vissa fall skönjes lätt. om man t. ex. tänker sig att en fattig myndling vid ett års ålder erhåller ett ari af 106 R:dr R.mt dess förmyndare, en i ölrigt redbar och sakkunnig person, kan ej skrifva, eller har åtminstone ej lörmåga att uppsätta en förmyndare-redovisning; lian skall emellertid ovilkorligen, på sätt olvanbemålde nådiga Förordning föreskrifver, hvarje år redovisa, dervid han måste anlita andra. Haral följer att från myndlingens ringa arfsmedel årligen afgår: För Förmyndare-räkningens uppsättande i 2ine exemplar ... 2 R:dr Knnt. Förmyndarens tidspillan så väl vid räkningens uppsättande, som öfverlemnande til! Gode män eller Socknenämnd i: 50. Förmyndareoch gransknings-provision circa ... ... — 25. Besvär att till Domstolen inlemna den at Gode männen eller Sockne nämnden påtecknade summariska uppgiften 2: Lösen för Häradsrättens protokoll och bevis. 3: Lösningsbesvär • eller tillsammans Riksdaler Riksmynt fO 25. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 68. 91 Forlfares på delta säll tills myndlingen uppsålt 15 års ålder det vill såga 14 år, så liar bela hans arfskapital åtgått i och för granskning och redovisning m. m.
Ensidig försäkring till förmån för kvinna — endast för en person, t. ex. till förmån för hustru, moder, dotter, syster, dotterdotter, sondotter, trotjä- narinna eller hvilken annan kvinna som helst. A. Giftermålsförsäkringen, hvilken grundar sig på så- väl dödlighetssom giftermålsstatistiken, afser att åstadkomma ett kapital, som blir större i förhållande till de insatta premierna än genom lifförsäkring eller kapitalplacering. Någon läkareundersökning kommer här icke i fråga. Här hafva vi att märka: 4. Konfirmationsförsäkring lemnar gosse eller flicka ett genom insatser och ränta på ränta därå samt dödsfallsarfsvinsten hopsamladt kapital, som utfaller vid fyllda 15 år att användas t. ex. för skolstudier, beklädnad och annat dylikt eller till hjälp åt mindre bemedlade barn, som kanske redan vid den tiden måste ut i världen för att söka sin utkomst. Myndighetsförsäkring tillförsäkrar den unga kvinnan och den unge mannen likaledes ett genom insatser, ränta på ränta därå och dödsfallsarfvinster hopsamladt kapital, som utfaller vid fyllda 21 år att användas t. ex. för fortsatta studier vid universitetet, för börjandet af en affär eller som utstyrsel åt kvinnan. Detta är, s o m sagdt, hufvuddragen a f Nornans program. A t t ett dylikt företag bör blifva till stort gagn för många o c h särskildt bidraga till för1. Hemgiftsförsäkring, som afser att åt kvinnan bereda kapital, hemgift, när helst hon gifter sig mellan 20 och 40 år. Kapitalet växer och blir större i den mån giftermålsåldern framskrider. bättrande af kvinnans ekonomiska ställning, lig2. Försäkring för ogifta kvinnor, hvilken tillförsäkrar kvinna ett kapital vid fyllda 40 år, om hon då lefver ogift. Denna försäkring kan äfven berättiga henne till årlig pension, så länge hon lefver, hvarom dock närmare kommer att framdeles bestämmas. ster, s o m i detta 3. Kombinerad giftermålsförsäkring gifver försäkrad kvinna ett visst kapital, när helst hon gifter sig inom ofvan angifna tid, eller samma kapital, om hon är ogift vid fyllda 40 år.
Men då frågan är om en republikansk tendens i det ena eller andra förslaget, hemställer jag till hvar och en, som gjort sig reda för begreppet och icke blott slår ikring sig roed vissa ständigt återkommande phraser, oro icke en sådan tendens redan ligger i sjelfva det constitutionella samhällsskicket, i hvarje inskränkning genom lag af den regerandes vilja och hvarje folkets delaktighet i de allm. ärenderna? En sådan tendens finnes således redan och har af ålder funnits i Sverige; men frågan är nu att rikta den så, att den kan verka nyttigast för fäderneslandet; att tillfälle må öppnas för hvarje medborgare, som har förmåga och vilja att verka för detta ändamål, att kunna göra sin röst gällundc; att individerna må lyftas till den känslan, att man icke lefver endast för sig sjelf, utan äfven den stora mängden af nationen må lyftas till känslan för sina likar och sitt fosterland, och sålunda väckas utur det tillstånd af liknöjdhet för annat än dagens behof och flärd, som en talare, Frih. Rantzou, uti sitt anförande härstädes så träffande skildrat. Det är på grund af dessa skäl, hvarmed jag vågar tro, att större delen af motsidans anmärkningar blifvit vederlagda, som jag fortfarande vidblifver min tanka och begär omröstning på det förslag, Frih. Rantzou framställt. Gr. Horn, Claes Fredr.: Innan man bestämmer sitt beslut om förändring uti hvad som finnes, är det nödvändigt alt göra sig reda för det närvar, förhållandet. Sådant har ock varit mitt bemödande alltifrån den tid, då jag såsom yngling deltog i 180g års statshvälfning; och jag har kommit till den slutsats, att jag icke nog kan beklaga, att vi ännu bibehålla en så högst onaturlig Representation soia den nuvar., — en Representation, som förråd t friheten, gjort henne hatad och misstänkt.