Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tiden då arrendet förnyas bör vara 10 år, då kortare tid kan får mindre nogräknade arrendatorer att säga upp arrendet utan att ha utfört sina åligganden. Officerare har anhållit om ersättning, då deras arrendatorer inte kunna uppfylla sina åtaganden. Kongl Maj: t kan inte bevilja någon ersättning av allmänna medel, då de i löftesmännens borgen alltid äger sin säkerhet. Stockholm den 26 februari 1817. JOH AUG SANDELS O E LAGERHEIM Förordning angående sockenstämmor och kyrkoråd: Stockholm den 26 februari 1817. Prästeståndet har anmält behovet av en författning, som bestämmer allt vad som skall avhandlas vid sockenstämmor och kyrkoråd. § 1Sockenstämma skall hållas i varje församling i maj och oktober varje år och dessutom när nödvändigheten kräver. § 2 Kungörelse om sockenstämma äger endast kyrkoherden att utfärda. Vill befallningshavande höra allmogen i sockenstämman sker det genom kyrkoherden. Vägrar kyrkoherden att utlysa sockenstämma skall kronobetjänt anmäla det till befallningshavande, som förordnar, hur det skall bli. Enskilda personer som har rösträtt i sockenstämman, har också rätt att begära att den sammankallas. Kyrkoherden prövar anhållan. § 3 Sockenstämman skall från predikstolen pålysas minst 8 dagar innan och även på dagen då stämman skall hållas. I ärenden som inte tål uppskov skall stämman hållas samma dag den pålyses. Kungörelsen skall alltid innefatta uppgifter på de ämnen som skall förkomma. Är ärendet sådant att det berör flera socknar skall de kallas till moderkyrkan. § 4 Rättighet att inställa sig till sockenstämma har i allmänhet de som äga fastighet eller ha rösträtt vid prästval. Den ledamot som inte är närvarande kan inte i efterhand ändra stämmans beslut. Stämman sammanträder i sockenstugan, som varje socken skall bygga och underhålla. Den som inte har rätt att delta får inte tränga sig in och om så är fallet skall han avvisas. § 5 När stämman är samlad åligger det kyrkoherden eller hans tillförordnad att vara ordförande. Han skall tydligt och fullständigt framlägga ärendena, och se till att inga andra frågor än dem som blivit kungjorda blir handlagda. Han skall också föra redigt protokoll över framställning, överläggning och beslut.
Då E. o. Ad. genom flere förut fattade beslut frikostigt uuderstödt personer, hvilkas förtjenst om det allmänna kan anses åtminstone problematisk, kan jag icke tro annat, » än att B, o. Ad. så mycket mera skall fästa afs:de vid personer, hvilkas förtjenster om det allmänna äro obestridliga. Det är i denna punkt fråga om en person, som för Svenska jordbrukets 318 Den 29 Angnsti f. m. förkofran och upbjelpande verkat mera än för närv:de någon annan nu lefvande person i landet. Det är derföre icke såsom en honom tillkommande rättighet till följd af gällande författningar, som jag för min del vågar hos B. o. Ad. anhålla, att Hr Nathorst måtte vid sin afgång ur rikets tjenst förklaras berättigad att på Allmänna Indragningsstaten åtnjuta sina nu innebafvande löneförmåner, utan det är på det K. o. Ad. måtte, så vidt på densamma beror, ådagalägga, att den erkänner en utmärkt förtjensts rättighet till välvilja från det allmännas sida. Då Hr Nathorst under större delen af sin verksamma lefnad fått draga sig fram med högst otillräckliga aflöningsförmåner, på samma gång som han haft att upfostra en talrik familj, torde det vara en billig gärd af tacksamhet mot honom för det gagn, han gjort det allmänna, att staten söker bereda honom en från bekymmer fredad ålderdom. På denna grund anhåller jag. att den pension StatsUtsk:t föreslagit, måtte höjas till 4500 rdr, hvilket är det belopp, som han nu åtnjuter i lön. Han kommer ändå att gå i mistning af icke allenast fri bostad, utan äfven det arfvode å 600 rdr, han, såsom Sekreterare i Styrelsen för stamholländerierna, innehar. Dessa fördelar torde fullt motsvara den minskning af 20 proc., som är föreskrifven, då pensioner å Allmänna Indragningsstaten skola beviljas för statens embetsman.
Förbittringen och afskyn mot Klingspor gaf sig också luft i mångahanda utgjutelser, men hvad bekymrade det denne "kommissariatets man"; han såg endast på sin egen fördel, och vid sitt rikligt försedda bord klagade han ändå öfver, att han måhända skulle svälta ihjäl i Finland. Och hans soldater då, hur lefde väl de? Illa klädda och med knapp föda måste de, genomtågande sina fäders land såsom flyktingar, i oafbrutna strider kämpa mot en öfvermodig, hånande fiende. Och ändå sveko de icke sina fanor. Tvärtom strömmade nya skaror till hufvudhären, och icke nog dermed, på landsorten erbjödo sig bönderna sjelfmant, mot det att de undfingo gevär och ammunition, att i de vidsträckta skogarne göra fienderna allt möjligt afbräck. Och denna glödande fosterlandskärlek, hur upptogs den väl af "mannen med två hakor och ett öga", och af den svenska regeringen? Det är sorgligt att påminna sig denna dystra tid, men för att bilda sig ett rätt begrepp om detta på nederlag och härliga segrar så rika fälttåg, måste man också se skuggsidorna. Bönderna fingo icke de vapen, som de begärde; de blefvo tvärtom ofta utsatta för de förnämares hån; deras ädla sjelfuppoffring betraktades från vissa håll såsom vansinne, och om bönderna, såsom ganska ofta inträffade, öfverraskade och nedgjorde smärre fiendtliga afdelningar, sågs detta med visst icke blida ögon. Siikajokiån, Sikån icke Sikajokiån Svinån, såsom man ibland får se namnet stafvadt är omkring 400 alnar bred. Den södra stranden, på hvilken kyrkan, prestgården, klockargården, Gerthela gästgifveri och flere torp af betydenhet ligga, är betydligt högre än den motsatta, och bar vid tiden för denna berättelse en ymnig skog. Ungefär 1,000 alnar söder om kyrkan fanns en ganska djup dalgång, som man antager har utgjort den gamla flodbädden. Bakom denna dalgång hade andra brigaden, anförd af Georg Karl von Döbeln, intagit en fast position.
Lösegendom kan nemligen vara utmätt efter gäldenärs död, men innan tid för urarfvagörelse förflutit, ehuru utmätningen skett före de trettio sista dagarne före konkursens början, i hvilket fall utmätningen, enligt 2 § i förslaget till Förordning om urarfvagörelse, ej gifver förmånsrätt. Då likväl meningen med förevarande § uppenbarligen är, att borgenär endast i det fall att han har förmånsrätt i egendomen, äger förfara på sätt här sägs, torde Rikets Ständer finna skäligt besluta, att början af denna § skall erhålla följande förändrade lydelse: »Har borgenär lös egendom i pant eller eljest under panträtt i handom, eller har för hans fordran lös egendom blifvit utmätt inom den tid och pä del sätt att, enligt hvad särskildt är stadgadt, förmånsrätt i den egendom för samma fordran uppkommit; åge borgenären» etc. § 59. Ridderskapet och Adeln samt Rorgare-Ståndet hafva godkänt förevarande §, förstnämnde Riks-Stånd dock med den förändring, att de i sista punkten af §:n förekommande orden »alla borgenärer» utbytas emot orden »gäldenären och alla borgenärer, som vid sammankomsten äga talan.» Presteoch Ronde-Stånden hafva deremot återremitterat §:n, sistnämnde Riks-Stånd dock endast i syfte att deruti få åvägabragt samma redaktions-förändring, som Ridderskapet och Adeln redan beslutat. Vid sådant förhållande anser Utskottet icke nödigt, att meddela särskildt yttrande öfver den inom Preste-Ståndet gjorda anmärkning, att ändamålet med hvarje borgenärernas sammankomst borde på förhand tiilkännagifvas; hvaremot, då Utskottet funnit fördelen af omförmälde redaktions-förändring icke kunna bestridas, men, i följd deraf, en annan mindre förändring jemväl synes, för undvikande af en stötande omsägning, erforderlig, Utskottet föreslår, det Presteoch Bonde-Stånden måtte antaga första punkten af ifrågavarande §, sådan den i Utskottets förra Betänkande lyder, men att Rikets
Cederströms anmärkt!. att frågan om besvärshänvisning icke hör till 7 §:n är således riktig, hvarföre jag äfven anser Frihtns redactionsförslag vara bättre än Utsk.uis, hvars ordalag, på sätt Frih:n anmärkte, verkligen uro otydliga. Jag instämmer derföre med honom i anhållan örn bifall till den redaction lian uppgifvit. Hr von Hohenhausen: Om man vill, att del skall vara en öppen rättighet för den, som icke deltagit uti beslutet vid sockenstämman, att, när beslutet justeras, kunna reservera sig deremot, så är Frill. Cederströms förslag rikligt; men i motsatt fall torde mitt böra bifallas. Den 10 BI a r s f. ra. Frill. Cederström: Hr von Hohenhausen måste icke riktigt fattat mitt redactionsförslag; ty eljest hade han funnit, att enl. detsamma den, som vid beslutets fattande varit frånvarande, icke tillkommer att vid sockenstämman någonting i ämnet anföra. Förslaget var nemi. följande: ”Ej må ledamots frånvaro hindra stämmans fortgång. Kommer han tillstädes sedan beslut taget är, må han icke derstädes i samma ämne anföra ’ etc. Han får således ej heller vid justeringen anföra något. Vid justeringen får sockenstämman icke upphäfva hvad den deslutat, utan blott tillse huruvida beslutet är till prot. riktigt uppfatladt eller icke. Hr von Hohenhausen: Det är väl ganska klart, att när det står: kommer han tillstädes, så har det afseende på den sockenstämma, som är utlyst för alt besluta, och kan icke hänföras till den sockenstämma, som pålyses för att justera beslutet. Såsom §:n nu lyder, är således fråga om s:ne sockenstämmor, men enl. Frih. Cederströms förslag blott om en, hvarvid den, som i beslutet icke deltagit, icke heller skulle äga rättighet att yttra sig i ämnet. Mitt förslag deremot går derpå ut, att den, som icke varit närvarande vid beslutets fattande, icke skulle få yttra sig i ämnet, hvarken vidden stämma, då beslutet fattades, eller vid den påföljande, då det justerades. Hr Ribbing, Arvid:
Nissa och Laga å upprinna i närheten af Taberg: den förra flyter ur Kissa kärr på Hackelsebo ägor i Månsarp Socken, och, tagande sitt lopp åt Mo Härad, under det den alltjemt ökas af mötande vattendrag, drifver den der Nissafors jernbruk, hvarefter denna dystra flod, alltjemt åtföljd af den så kallade Nissastigen, landsvägen åt Halland, öppnar sin fåra genom de mörka skogarne i det ödsliga Wassbo och faller slutligen i hafvet vid Halmstad, 14 mil från sitt ursprung. Laga å åter flyter ur en mosse på Tahe ägor äfven i Månsarp Socken; vidare leder den sig in åt Össbo Härad, och snart förvandlad tillen bred ström, flyter den förbi Wernamo och vidare genom mera leende trakter till Laholm, der den efter 18 mils lopp valtrar sig i hafvet. Voro dessa floder segelbara, skulle mycken skog, som nu svedjas eller ruttnar på deras stränder, kunna blifva en vinstgifvande export-artikel för orten. Wista Härad är till arealen det minsta, men till bördigheten det främsta i Länet. Det består allenast af 4 Socknar, men dessa äro uppskattade tre och en half gånger högre än Mo Härads 8 och mera än hälften af Wassbo Härads 27 Socknar. Dess befolkning är en tredjedel större än Mo Härads.. Här finner man.
H u r u mången mage h a r ej förstörts genom omåttligt användande af spritdrycker, och hvilket elände i moraliskt och socialt af seende har häraf ej orsakats! Dess bättre h a r en mäktig rörelse mot superiet uppstått i vårt land, och det anses nu som en skam och ovärdigt en bildad människa att berusa sig. Kaffe, te och chokolad höra ock till våra vanligaste njutningsdrycker. Kaffet verkar genom sin halt af koffein och koffeal (ett aromatiskt ämne, som uppstår vid röstningen) retande på hjärnan, påskyndar hjärtverksamheten, gör pulsen kraftigare, och är vid vanmaktstillstånd särdeles upplifvande. Omåttligt användt verkar det slappande och skadar matsmältningsorganen. Häraf torde förklaras, hvarför magsjukdomar äro så talrika hos kvinnan, som sällan gör sig skyldig till alkohol-, men väl till kaffemissbruk. Kaffe bör rostas lätt, kokas så att det bibehåller sin fina arom och endast förtäras i måttlig mängd. Blandadt med mjölk är det då en lämplig frukostdryck. A t t dricka kaffe i tid och otid är fördärfiigt. Utpräglade kaffesystrar äro dessutom illa beryktade för sina giftiga och sladdrande tungor. Teet är en välsmakande, mindre retande dryck än kaffet, anses, om med rätta vill jag lämna därhän, alstra djupa och allvarliga tankar. Borde i sådant fall vara lämpligare än kaffet för den, som ej h a r tand för sin tunga. Teet blandadt med mjölk i lika delar är enligt min åsikt en god frukostdryck, som fördrages väl vid de flesta former af magsjukdomar. Chokoladen h a r såsom frukostdryck ett högre näringsvärde, men fördrages enligt min erfarenhet ej så väl af magen som teet. J a g sade redan i inledningen, att dieten var ett af våra förnämsta botemedel vid magsjukdomar. Å t kokkonsten bör därför den största omsorg ägnas. Stora framsteg ha utan tvifvel gjorts på detta område, men ännu behöfver mycket fullkomnas. All matlagning bör skötas med omtanke och påpasslighet, om hon skall nå sitt mål. Den enklaste rätt, väl lagad, tilltalar smaken och passar magen långt bättre, än förfuskade, aldrig så dyrbara rätter. Matlagningskonsten är ingalunda simpel eller ovärdig för den fint bildade kvinnan.
Propositionen hafva brister, men också att desamma kunde undanröjas. Ämnet delade sig nemligen i tvänne frågor: 1:0 om det brott och det straff, sorn i 5 Capitlet 1 §. Missgernings-Balken omtalas stå i det förhållande till hvarandra år 1834 » sorn år 1 -y34» samt om straffet vore adaeqvat till brottet, eller om förändring borde ega rum? och 2:0 huru förändringen skulle kunna verkställas? Hvad första frågan vidkomme, så uppkallade Herr Friherren det allmänna vettet att afgöra, om en förseelse i prat vore detsamma som ett brott i handling, samt om det förra är eller kan blifva lika ingripande i allmänna säkerheten, som det senare. Herr Friherren funne för sin del en högst väsendtlig skilnad häremellan, och derifrån komme han till det resultat, att en Lag, som fästar högsta straff vid ett underordnadt brott, vore felaktig, samt blefve det ännu mera, då sjelfva barbarisaien af dess natur gjorde den kraftlös i tillämpningen. Sådan vore den nu ifrågavarande Lagen , och det måste således icke vara tvifvel underkastadt, alt den ju borde ändras. Men annan fråga vore, om det förslag, som nu blifvit framställdt, borde i sitt oförändrade skick antagas. Härtill funne Herr Friherren sig nödsakad svara Nej. Hail kunde icke fatta, hvarföre man föreslagit ärans förlust för ett brott, sorn ej innebure förräderi, svek eller falsarium. Man tycktes äfven hafva förbisett, huruvida den föreslagna nya straffbestämmelsen slår i'öfverensstämmelse med straffen för åtskillige likarlade brott emot enskilde. Men dessa brister minskade icke Herr Friherrens öfvertygelse, att 5 Cap. 1 §. Missgernings-Balken i tvänne afseenden behöfde att öfverses, nemligen dels derföre, att efter den förändring i Regeringssättet, som år 1809 tillkom, vöre Lag-Utskottets Betänkande N:o 165. det nödigt uppdraga skilnaden emellan Konungen, såsom Individ och såsom Regerande, i följd hvaraf det bort heta, ”om någon tadlar Konungens
U:o af den 1 Juli 1840 angående ändring och förklaring af 2 och 3 §§ af 12 Kap. Rättegångsbalken (31). 1841 den 8 Juni i StatsRådet anmäld, dervid Kongl. Maj:t förklarat Sig icke äga skäl att antaga den föreslagna förändringen. §*:o af den 1 Juli 1840 angående väckt fråga om arfvode åt RådhusRätterne i Städerne utom Stockholm och Göteborg; för behandling af O o förekommande tullmai (27). 1840 den 7 December är detta ärende i StatsRådet afgjordt på det sätt, att för hvarje slutligen handlagdt tullmai utöfver ett antal af sex skulle ersättning erhållas med 10 R:dr banko. af den 29 Juli 1840 angående domfört antal nämndemän vid husesyner å prestebol (44). Denna hemställan är bifallen, och Kungörelse derom utfärdad den 10 Juni 1841. 8>:o af den 29 Juli 1840 angående förändrad lydelse af 4 § i 4 Kap. Utsökningsbalken (45). 1841 den 8 Juni har Kongl. Maj:t förklarat Sig icke kunna antaga detta Rikets Ständers förslag. lOo af den 29 Juli 1840 dels om kroppspliktens utsättande i fängelse vid vatten och bröd, då förvandling sker i brist af tillgång till böter, och dels om straff för inbrott i afsigt att stjäla samt för olofligt innehafvande af dyrk, fickstöld och mjölkning af annans ko, får eller get ute å marken (46). Kongl. Maj:t har bifallit denna Rikets Ständers hemställan, hvarom särskilda Författningar äro utfärdade den 10 Juni 1841. 11 :o af den 29 Juli 1840 om rättighet för parter att deras till domstol ingifne handlingar återbekomma _(47). 1841 den 8 Juni har Kongl. Maj:t vid föredragning af detta Rikets Ständers förslag förklarat Sig icke vilja detsamma antaga. l£:o af den 22 Augusti 1840 om afskaffande af skärpning utaf dödsstraffet (61).
I början af denna anmärkningspunct yttras, som skulle det icke vara upplyst, huru och till hvilket belopp här ifrågavarande Gontract, om 4000 Tunnor Korn, blifvit uppfylldt, — och genast derefter säges, att af slutliqyiden om Kornet inhämtas det Capten Wihlborg blott lefvererat 3,527 Tunnor 25 kappar deraf. Detta senare äger fullkomlig vigtighet och är genom redogörelsen, den åberopade liqviden och flere dervid fogade handlingar påtagligen bevisadt. Till öfverflöd kan Capten Wihlborgs i afskrift hosfogade bref (Litt. B.) äfven bestyrka, att han för det aflefvererade beloppet erhållit betalning. Beträffande åter frågan om det i lefveraneen bristande belopp, antagit till 572 Tunnor 6 kappar korn, och om det af partiet under 1500 Tunnor, som ej blifvit i Warberg aflemnat; så, jemte det jag gerna medger, att härutinnan åtminstone är någon anledning till anmärkning, får jag i underdånighet öppet förklara ordsaken, hvarföre jag icke velat inleda rättegång emot Capten Wihlborg i afseende pä dessa förhållanden. Det är uppenbart, och äfven af Rikets Ständers Revisorer medgifvit, att Contractet med Capten Wihlborg varit det, relativt lill pris, förmånligaste som för Länets behof blifvit afslutadt; och jag tillägger, utan tvekan: det förmånligaste sorn vid denna tidpunet inom Riket kunnat afslutas.
Lricslon. dl. kröäellus. K. Allmänna UtgiftS Staten. Denne Stat innefattar sädane utgifter, hwilka förut warit upförde dels ä den sä kallade Allmänna Extraordinarie Staken, dels a särskilde Stater, men hwilka nu cmjetkS af sadan egenskap, att de kunna komma under namn af Allmänna Utgifter» och som ärligen fordra en närmare granffning och likredning, alt efter de förändringar, de i anseende titt warnprifer och andre inträffande omständigheter, äro underkastade. Den 22 November. l4n Ibland de utgifter, som här aro nplagne, har Stats - Ucffoiret .anfelt följande böra närmare uplysas och utredas, sä wäl i anseende till den skiljaktighet sig företer, emellan innewaraude arv anslag och hwad Stats - Utskottet för nästa ar profilerat, som ock till deras beskaffenhet, nämligen: 1:0 AccordS ZörsVotter till Gssiccrare med Extra Löner I stöd af Kongl. Brefwen af dcn 4 April och n December 1797 har pä Extra rönings Staten warit upförd en ärlig summa till AccordSsummorS förskjutande af Stais - Merkel för de med ex-ra lö« ner ä Regcmenterne placerade
Jag tycker liksom det är de rikas skull, att jag inte kan spela piano eller läsa franska eller se fin ut, utan bara sitta i en vrå och blygas. Birger. Brukar ni göra det? Siri. Ja. Men allra värst var det en gång. Birger. Siri. På farbrors födelsedag. Det vet jag inte. Jag tänker så många dumma saker. Birger. Hvad då? Siri. Ni skall skratta? Nej. Birger. Siri. När då? Det kunde komma en rik gammal fru rysligt rik, och hon kunde tycka om mig och taga mig med sig långt, långt bort. Hvart? Birger. Siri. Italien till exempel. Tror ni att det skall komma nägon sädan gammal fru? Siri. Birger. Nej, jag tror det inte; jag säger bara att det kunde komma en. Det viste jag! Det är så tokigt, och ni skrattar! Nej, det gör jag inte. Och om det nu inte kommer någon sådan gammal fru? Då vet jag ingenting. Siri. Birger. Birger. Satt ni då i en vrå? Siri. Ja; och jag var glad att få bli der, må ni tro. Birger. Hvarför det? Siri. Alla de andra voro så fina, så fina. De gingo der och svassade, och deras kjolar frasade så förnämt. Det var vackert att se på dem, i alla fall. Och så hade de solfjädrar, och så viftade de så här, och så kråmade de sig och vände på släpen, och så kom det herrar och bugade så här, och så skulle ni sett, hur nedlåtande damerna sågo ut, de höllo sig så raka och kastade en blick åt sidan, så der. Birger. Och ni satt och afundades dem? Siri. Nej, inte afundades. Men jag skulle vilja trampa på dem som äro rika. Jag hatar dem! Birger. Ni är ju ett litet vilddjur! Nej, men jag känner mig liksom rädd. Det var något så styggt i det ni sade. Hur? Säg mig hur ni menar. Siri. När ni sade det, var det alldeles som om jag kunde ha menat något af det. Men det gjorde jag inte. Och ändå kändes det så underligt, det var som när mamma ibland visade mig, att jag gjort någonting orätt. Det gjorde så ondt här. Men jag tänkte inte som ni sade. Jag vill inte bli fåfäng.
I stjernors skrud, och kring dess änne Knöt sig olivens ädla krans; Nåd lyssnade till trognas sånger, Förlåtelse till fallnas ånger, Till blindas irring tolerans. Så stod den Heliga förklarad Och, kallande sin systers namn, Gaf henne fridens kyss, besvarad I vördna’ns oskuldsfulla famn. ”Låt oss, min vän! i samdrägt vandra, ”Att möta hvarje skickelse, ”Och aldrig öfverge hvarandra, ”Och aldrig menskan öfverge. ”Din sköld mot agget oss skall freda, ”Din forskning menskotanken leda, ”Och trygga templets helga grund, ”Der jag vill läror uppenbara, ”Så trösterika, fattningsklara, ”De strömmade från Stiftarns munn ”Ge menskan kraft, med dygd att börja, ”Med hopp att nå sitt höga mål, ”Och ej med fåfäng grubbling spörja, ”Hvad hennes öga än ej tål.” ”Jag följer dig, jag följer gerna”, Så log och talte visheten. ”Väl mig! jag var en ringa tärna; ”Gudomliga! jag blef din vän. ”Jag vill bespottarns vapen bräcka ”Och hjertat ur sin dvala väcka, ”Men du skall fylla dess behof. ”Jag vill upplåta menskans öga, ”Med dig att blicka i det höga ”Ur dimmorna af tidens prof: ”Tills du, lik eldstoden i öcknen, ”Lik stjernan öfver Bethlehem, ”Ledsagat henne genom töcknen ”Till hennes rätta fadershem.” Och nu, med vänskapens förtjusning, Knöts deras eviga förbund. En gryende, en stilla ljusning Omkringsken jordens vida rund Hvad dårar Er, J barn af gruset? J haten dygderna och ljuset: Olycklige! hvad dårar Er? Nej! om på jorden mer ej funnen, Skall dem en fristad blifva vunnen, Der Nordens stjerna blickar ner; Skall hjertat deras högtid fira Till fröjd för menniskor och Gud, I hägn af våra Wasars spira Och våra ädla Visas bud. Men vill den fräcka otron lägga Sitt fallstreck för det godas vän, Och vill det blinda nitet ägga