Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H o n visste att fru Verhoff nästan dyrkade sin son, den äldste af alla barnen o c h den ende sonen hon fått behålla af de tre h o n ägt. Hvilken m o r gillar sin sons val, o c h när det då faller på en obetydlig, fattig flicka till! Karin kände sig helt olycklig. K u n d e någon känna sig mera tacksam än hon? Det hördes en lång, gäll signal från lokomotivet o c h Karin såg yrvaken upp. Doktorn nickade åt henne. » Du har sofvit godt, » sade han o c h reste sig upp. » Men nu är det bäst vi göra oss i ordning, vi äro snart framme. » Tåget rusade in i tunlar, öfver broar, förbi stora hus, så klart upplysta som vore det fest i hvarje våning, m e n Karin kunde icke se någonting. Hennes hjärta bänkade vildt, o c h då vagnarne gledo in på stationen, var b o n formligen sjuk af rädsla. Fredrik fällde ned kupéfönstret o c h spejade ut på perrongen. » Se där äro de, sade han belåten, » hela familjen är nere. K o m nu barn! » » V ä l k o m m e n, Fredrik! » sade fru Verhoff o c h omfamnade h o n o m med en ömhet, som var sällsynt att se hos den annars mera stela damen. » Och där ha vi lilla fästmön! V ä l k o m m e n, kära barn! » Karin fick en lång, granskande blick o c h en hastig omfamning. Att Fredrik var lik sin mor, både till utseende o c h sätt, det märkte Karin genast. Det var samma mun m e d de tunna läpparne o c h det bestämda draget, samma genomträngande blå ögon. De båda flickorna sågo trefliga ut o c h voro väl klädda, de v o r o » chic » från topp till tå, tänkte Karin.
Drottningholm å Lofön i Färentuna härad af Stockholms län; T 124 Den 7 Dccclii lier. 6:o. Ang:de förmedling af räntan för lägenheter å förra kronoparken Strandskogen på Öland; samt 7:o. Ang:de eftergift till förmon för Carlstads stadsförsamling af Kronans rätt till ett efter närings-idkerskau Johanna Emilia Hoflander fallet danaarf. Föredrogs ånyo K. M:s d. 7 dennes pä bordet lagda Nåd. Propos. till R. St:r, ang:de eftergift af Kronans rätt till danaarf efter afl. enkan B. H. Sandelin. Hr Charpentier, Gust. Reinh, anförde skriftligen: I anledn. af K. M:s förevande Nåd. Propos. om eftergift till förmon för Ryske undersåtarue Henrik Sund och J. P. Urnbergs hustru, M. C. Sund, af deni Kronan tilldömda rätt till danaarf efter afl. enkan B. H. Sandelin, uther jag mig vördsamt få uplysa alt KammarAdv.Fisk.Emb. redan år 1849 genom "stämning till Norrtelje Rådst.-Rält väckt påstående att Sandelins behållna qvarlåténskap måtte tillerkännas K. M. och Kronan, och, sedan Rådst. -R:n, hvarest Sund och Urnberg, i egenskap af arfvingar efter Sandelin, yrkat företrädesrätt till qvarlätenskapen, genom Dom d. 5 Juni 1850 förklarat denna böra tillfalla Kronan, har Adv.- Fisk.Emb. icke allenast hos K. Svea Hof-Rätt, utan ock inför K. M., dit saken blifvit å vederdelosidan fullföljd, utfört Kronans talan, samt är f. n. sysselsatt med indrifning af medlen, i hvilket afseende Adv.Fisk.Emb., medelst den skrifvelse jag härmed har äran i afskrift förete, redan d.
Afven detta nu behandlade förslag lärer, redan denna förmiddag, genom 2:ne Stånds afslag, hafva delat de förra förslagens öde; men jag anser det likväl icke likgiltigt hvilken utgång frågan i dag hos Rikets första Stånd skall erhålla. Ett annat RiksSlånd har bifallit förslaget — och om R. o. Ad. äfven gillar det, hoppas jag alt den tanken skall fortlefva, och möjligen i en icke aflägsen framtid göra sig allmänt gällande, att all förändring i vår representation, ■— för att tillika blifva en förbättring, — måste utgå ifrån och stödja 62 Den 15 Februari e. m. sig på den gamla fosterländska grundvalen, på dessa institutioner, som huru klandrade de än varit, likväl ofia. synnerligen i kritiska tider, visat sig som ett värn för lagbunden frihet, ett värn emot ögonblickets intryck, och emot förhastade omogna beslut. — Jag röstar derföre för förslaget. Hr Prytz, Lars Adolf: Det hvilande Grundlagsförslaget bar, såsom hvarje menniskoverk, sina fel och brister, men det har äfven sina förtjenster. Båda delarne hafva under förmiddagens plenum bilfvit framlagde. Jag anser mig derföre icke böra åter uprepa hvad sorn redan blifvit sagt, när jag icke tilltror mig alt kunna säga det bättre. Jag förklarar blott, att jag ansluter mig till dem, hvilka utvecklat förslagets förtjenster, och deribland närmast lill hvad Frih. Lagerfelt nyss anfört samt i förmiddagens plenum Hr Nils Tersmeden. Enl. min fasta öfvertygelse innefattar della förslag ett framåtskridande på den konstitutionella banan samt ett upfyllande af den förbindelse, R. o. Ad. vid 1840 års Riksdag sig iklädt. Det ligger i R. o. Ad:ns sanna intresse att visa, det Ståndet icke motsätter sig hvarje förslag till representationens ombildning, ty genom alt alltför envist stå qvar på samma punkt, äfventyrar man att blifva våldsamt derifrån fördrifven, och genom en revolutionär omstörtning skulle R. o. Ad. förlora allt, hvarföre man, till förekommande af en sådan] samhällsolycka, enl. min tanke icke bör tveka att upoffra något.
Hvad åter beträffar frågan, om en eller 2 chefer böra finnas, är det icke de mer eller mindre lika namnen på departementerna, utan beskaffenheten af dithörande göromål, som bör bestämma sådant; och jag kan icke finna någon slägtskap i befattningar emellan jernbeiåningen och cancelliet, som har bevakningarna af fastighetslånen om händer. Min öfvertygelse är, att hvardera klafver sin man. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Jag har icke så kunnat fatta Ilr v. Troil, som ville han inskränka den nuvar. tjenstemannapersonalen, utan blott att en chef borde finnas i stäl 18 H. 9 Den ia Januari. let lör 2. Hr Rosenblad har uppgifvit, att befattningen att uppbara ränta och inbetalningar tillhör ett departement och bevakningarna ett annat. Det synes mig då vara gifvet, att såväl det ena sorn det andra af dessa departeinenter behöfva handlingar från hvarandra; och det tyckes då vara ordentligast, att man urskiljer hvilka documenter som vore behöfliga för mer än ett departement, samt sökte sammanföra dessa på ett stalie. Det förefaller mig altså klart, att den af Hr v. Troil yrkade sammanslagning kan ske med bibehållande af lika tjenstepersonal, som man eljest ämnat, men under blott en chef. Hr Stuart, Carl Gust.: Jag delar Hr v. Troils åsigt, den jag sökt göra gällande inom Utsk., och hvaruti jag troligen lyckats, om man icke fästat sig dervid, att någon anmärka. emot Utskts förra betänk, i denna del icke blifvit inom lliksSt:n framställd. Jag skulle önska att kunna förklara meningen af det ifrågavar. stadgandet på samma sätt sorn Hr Lefrén, nemi. att cancellioch läneafdelningarna böra stå under en och samma chef, helst jag för öfrigt anser sådant ingalunda kunna hindra den annars möjliga och åsyftade indragningen af nuvar. tjenstemannapersonal inom dessa afdelniugar.
Afgift af -ji S& Tackjern per Rote årligen och att denna förbindelse skulle blifva på 10 års tid; så har väl Kongl. Maj:t i Nåder bifallit, att Extra Roteringen för Bergslaget, emot denna Vacance-Åfgilt tills vidare skulle få fortfara; men då genom 1812 års RiksdagsBeslut en förändring härutinnan genom nuvarande Beväring upkommit: och ofvanberörde Gontrad ej blifvit af Kongl. Maj:t annorlunda sandionerat, än tills vidare, troligen af det skäl, att det tillhörde Riksens Högloft. Ständer att derom besluta, har Herr Heijkensköld yttrat sig vara af den tanka, att denna Vacance-Afgift för Bergslaget bär uphöra och Extra Roteringen för densamma sättas i samma förhållande med Extra Roteringen å Landslaget, som nu hvarken håller Soldat eller erlägger Vacance-Afgift, och har Herr Heijkensköld anhållit, att denna hans Motion måtte till StatsUtskottet varda remitterad. Sedan StatsUtskottet genom Remiss från Högloil. Ridderskapet och Adeln häraf erhållit del, har StatsUtsko.ttet om förhållandet härmed gjort sig underrättadt och funnit detsamma omständligen utredt uti Kongl. Majus Nådiga Bref af den 7 Januarii 1812 till Kongl. Maj:ts och Rikets KämmarCollegium, hvaraf en Afskrift härhos bilägges.
Solfjädrarne gingo hastigt fram och tillbaka förbi blossande ansigten och strålande ögon; skära och hvita atlasskor slogo tåspetsarne upp och ned mot golfvet i takt med musiken. Berta Funcke hade lutat sig långt tillbaka i stolen – hufvudet litet på sned – och strök långsamt ena handen uppåt den andra armens silkeshandske, under det hon med halfslutna ögon betraktade sin kavaljer. Han satt på en låg taburett midtför henne – starkt i profil, med hufvudet böjdt. Och fälde lekset hennes solfjäder upp och ner. — Hon såg på honom. Figuren var smärt, smidig och mjuk – nästan väl spenslig. Frackkostymen klädde honom à merveille. Hufvudet körde han litet fram. Det svarta håret rakt nedkammadt i pannan och tvärklippt öfver ögonbrynen – den fina böjda näsan, den ungdomliga, mjukt formade kinden, de röda, tätt slutna läpparne, den runda, litet framskjutande hakan – blåaktigt mörk af de starka skäggrötterna. Nu höjer han hufvudet – på detta egendomliga, på en gång så stolta och så smäktande sätt. Slår till hälften upp ögonen – ett par märkvärdigt ljusa ögon – och småler. Ett leende, som är mer än förbindligt – det är nästan ömt. Hon fick brådt med att säga någonting. »Nå, har ni icke snart brutit sönder min stackars solfjäder? Jag sitter och afvaktar dess undergång.» Han slog raskt ihop den och räckte henne den med låtsad förskräckelse. »Ber tusen gånger om förlåtelse, fröken – jag satt och tänkte. » »Ja det är oförlåtligt – det har en herre icke lof till på baler.» »Såå.» Fjerde turen spelade upp, de reste sig båda. »Det beror väl på hvad man tänker på. Förlåter ni mig, om jag tänkte på er?» Hon såg på honom. Damvexling i fjerde turen – och då hon kom igen, sade hon: »Och jag, som trodde, att baron aldrig tänkte på någon annan än sig sjelf.» »Nej, vet ni hvad, fröken – om ni vill vara elak » Ånyo skildes de. Sedan då de gjorde skäl tillsammans, sade hon:
Del., fem bemålDe Dfn>er#:3ågmö0are i JifötiDen ffolat tilifemma, ■©umnia 234,694:46. 3- ; ; “244:16. — tiHfammans? 234,939: *4- 3 • fmilfen fumma, Då öfroerjMten på ©tat$merfef$ infomffer, för år 1827, teDan tili 9fif£gnlb$#(Eontoiret ingått, meD tillhopa 23^,041 fKtDr^ 16 d.v 6 r.ff., femmer att af 3ftfs5gålb$#£oRfoiret utbetala^, bmaremet bemålDe €on# torr, utan afbrag, unDfår öfmerfFotten för åren 1828 ocb 1829* fXBi bafme toibare antoifat följanbe utbetalningar, att af 3ufégålD£# €ontoiret beffribaS: ro, till reparationer mtb ©trömöbolmö (Slott £R:br ^,400, ernet re# bomténing, bnu’lfen fXGi odb <2S<Sre ^eoiforer må ega granda, af reDan be# fintliga éfmerjbott på ©tat&oerfetö infomffer. s:0. till infop af å\rono#©fattebemmanet åöolm, 0t:ö 3, 1 $ög6 ©ocfen af åJiorva #elftngfanb, 4,666 3\;br 32 |T, af nu befintlige öfmet# fTott på ©tatfmerfet^ infomffer. Omfattning till l^ongl.
Ständers bepröfvande vördsamt understäldt; Äfvensom flere Ledamöters särskilda tankar bärbos bifogas. Stockholm den 25 Oclober 1833. Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Höglofl. Ständers sammansatte Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskott, den 21 October 1823. S. D. Justerades Utskottens Utlåtande i anledning af den med Höglofl. Lag-Ut - 4:de Sami. 5 Band. 34 '53Q Stats-Ufs k ottets ^etäiik sfi tl-feti skottet geiiiénsamma fråga, angåtttiafe «for'ändriiig i nu gällande grunder för MilitiärBoStallehs och annan Krono-Jords utar ren&éring; Hvarvid Herr Öfverste-Lietilen a ii ten 'Hjerta uppläste ett så lydande anförande: ”Jag Beserverar mig emot det nu fattade Beslutet. Jag tror att Riksens •Ständer hade varit mera belåtne 'med det förslag, sorn Stats-Utskottets InkomstAflelning afgifvit i detta ämne, hvilket, i min öfvertygelse, skulle blifva af stor nytta för Landet i allmänhet och för Indelta Armeen, sä till Befälets tjenstbarhet, som tryggade Lönevilkör. I likhet dermed föreslår jag, att vid all Krono-Jords utarrenderande hädanefter matte Tå tillgå -på diet sätt, att Sedan egendomen eller Bostället blifvit af vederbörande Landtmätare affaltad och -på EhärTla lagd, sahil fullständig beskrifning deröfver. vippTättäd, Landshöfdingen anbefaller Kronofogden T örlén, samt, då fråga är öm Militiae-Boétällen äfven Regcmenlsskrifvaren, iitt, med biträde af tillkallade i Landthushållningén erfarnc
Anslaget, för utdikning af Säfsta-kärret inom Husby Sjutolfts socken af Trögds härad och Upsala län _ R:dr 300: — —• Det för sagde utdikningsarbete beviljade lån, 400 R:dr, utanordnades redan under år 1846. Utaf anslaget för sänkning af sjön Wiggart i Tierps socken af ÖråyAtM'härad och samma län, 2,000 R:dr, återstoden s 668: 32. — varande lånet för denna sjösänkning, 2,047 Rdr 24 sk. 2 r., år 1S47 utbetaldt. „ dito för aftappning af Rösjön vid Es term arks by inom Nysätra socken af Westerbottens län, återstoden af det härtill anvisade, men från 1,820 till 1,600 R:dr nedsatta belopp, „ 280: , dito för omläggning af den mellan Sundsjö by och Stugusundet gående väg inom Stuguns, Sundsjö oell Refsunds socknar i Jemtland, 5,000 R:dr, återstoden — „ 2,500: dito för botande af den genom stormar förorsakade skada å hamnarbetet vid Cimbritshamn, 11,666 R:dr 32 sk., återstoden „ 3,666: 32. — „ dito för upprensning sarbetet i skärgården vid Söderhamn, 5,000 R:dr, återstoden —- , 1,000: det härför beviljade lån utanordnades år 1846 med 10,000 Ralr. „ lånet för Götheborgs hamnbyggnad, 140,000 R:dr, hvaraf tillsammans 56,001) R:dr förut utbetalts, ytterligare „ 28,000: Det till inköp af 300 exemplar utaf Svenska, Fornskriftssäll skapets samlingar för åren 1851 och 1852 beviljade anslag „ 1,400:
B:ko samt förslag till lånekontrakt i enlighet med de aftalade vilkoren blifvit den 23 December uppsatt och af Fullmäktige granskadt, öfversän.des ett exemplar deraf till Skandinaviska kredit-aktiebolaget; och biet', efter några sedermera vidtagna smärre förändringar och tillägg — hufvudsakligen rörande tiden och sättet för obligationernas tillhandahållande, de särskilda obligations-seriernas närmare angifvande jemte en af serie-indelningarne föranledd mindre förändring i obligationernas antal, samt prescriptionstid för betalning af förfallna obligationer och kuponer — detta kontrakt vederbörligen undertecknadt å Skandinaviska kredit-aktiebolagets vägnar samt den 19 Januari 1865 af Fullmäktige underskrifvet, så lydande: »Lånekontrakt, afslutadt mellan Rikets Ständers Riksgälds-kontor och Skandinaviska kredit-aktiebolaget i Göteborg. På grund af Rikets sednast församlade Ständers för Riksgälds-kontoret utfärdade reglemente, upptages af nämnde Kontor, å Rikets Ständers vägnar, utaf Skandinaviska kredit-aktiebolaget i Göteborg ett temporärt statslån å Atta millioner etthundra tusen Mark Hamburger Banko, eller Två millioner sjuhundra tusen riksdaler Silfver-specie, motsvarande 10,800,000 riksdaler Riksmynt. — 78 - § 2.
Jag anhåller att detta mitt vördsamma anförande må få åtfölja min i samma amne gjorda motion till vederbörligt Utskott, och med respective med-Stånden communiceras. Både Herr Montgomeries ofvanberördc motion, och dess i ämnet nu afgifne Anförande, remitterades till BancoUtskottet. Föredrogs ånyo Herr Montgomeries, Gustaf, den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion, att Kongl. KrigsAkademien på Carlberg måttte upphöra, såsom en Elementair Läro-anstalt, och i dess ställe Militaire Professorer anställas vid Rikets Universiteter. Hr Montgomerie, Gustafuppläste följande: - Den 29 December e. ra. 187 Mia förut vördsamt väckta mötion om Kongl. KrigsAkademiens på Carlberg upplösning, såsom en elementär Läro-anstalt, påkallar en närmare utveckling. Jag skulle kunna inskränka mig till den framställning af ämnet, sora jag, under 1823 års Riksdag hade den äran att inom detta runi och inför detta upplysta Stånd göra; men jag tror dock, att en ytterligare utveckling icke är ur vägen, att den till och med är af nöden, för att, om möjligt, gifva åt saken all den klarhet och bestämdhet, den så väl förtjenar. Att återgå till sjelfva grundorsaken, hvarför en KrigsAkademi, i strid mot dess egen benämning och sakens natur, blifvit inrättad såsom en elementär läroanstalt, vore detsamma, som att påstå och tillika bevisa, att man, vid dess instiftande, antingen icke vetat hvad en Akademi vill säga, eller ock icke insett hvarthän, en ensidig, blott militärisk, skola, skulle leda. Att välgörenhet varit upphofsmännens åsyftning, är otvifvelaktigt. Att den i våra öfriga Läroanstalter, i annan väg, rådande ensidigheten i uppfostringsmethoden, föranledt till en motsatt, är också möjligt, och i sådant fall för den tiden ursägtlig. Den Theologiska ensidigheten har dock ieke varit och är icke så uteslutande, som den Militäriska, och kan derföre icke vara så skadlig, att icke säga så Vådlig, som dea sednare.
Den öppnades sakta, och hon hvilade vid den älskade broderns bröst. ”O, Waldemar, hvilket sorgligt möte!” utbrast den betryckta flickan. ”Trösta dig, min Carolina! du skall hos mig finna en brors och en fars känslor förenade.” Ljudet af denna röst trängde till den sjukes öra, likt en himmelsk musik; han vaknade. ”Är du här, min son?” hördes en matt stämma, och Waldemar, nedböjd öfver sin faders dödssäng, tryckte den vissnade handen till sina läppar, under det stora tårar nedföllo på den gamles kinder. ”Icke så, min son! gör mig ej för vek! Mina ögonblick äro räknade; låt mig derföre säga dig hvad som förljufvar min bortgång. Det är hoppet att hafva grundat din lefnads lycka. Döden rycker mig hastigt bort, utan att jag kunnat beställa om mitt hus. – Han talade nu med synbar ansträngning. – ”Du vet att jag skref till dig om Carolina, om kyrkoherden; – hon ville icke – och vare det långtifrån mig att tvinga henne! – Derföre skall hon – i ditt hus – finna en fristad. – Han teg länge, bröstet häfde sig allt tyngre, och kallsvetten föll i stora droppar från hans panna. Mörka tankar uppstego hos Waldemar. ”Hvad menar han? Gode Gud! han har väl aldrig ...” Han vågade ej tänka ut den anade verkligheten; men han skulle ej länge sväfva i ovisshet. Den sjuke återtog: ”Till din jordiska lycka har jag lagt grundstenen, och får välsigna er innan jag dör.” ”Min far, jag förstår er icke,” stammade sonen. ”Målet för min lefnads lycka känner ni ej.” ”Jo, bättre än du tror; jag har begärt och fått brukspatron St–hals och hans dotters samtycke till en förbindelse med dig, hvilken i många år utgjort min tysta förhoppning.” ”Ack, min bäste far! ni har ...” ”Tyst, tyst, Waldemar – jag – orkar – ej tala – längre – din tacksamhet – vet – jag – förut.” En slummer tillslöt den sjukes ögon, och sonen vågade icke störa honom. Waldemars tankar och känslor voro i det förskräckligaste uppror.
Cederström säger hvad han vill slutligen göra med Statsoch Coust.Ulsktn. För att finna sådant, erfordras icke alt R. o. Ad. skall, på grund af en blott antydning af hvad Frih. Cederström kan vilja, infordra förenämnda prot., ty Frilen har sjelf tillgång att i dessa Ulsk. få fram hvad lian behagar, och han kan på de fynd, sorn han hittar vid undersökningen af dessa Utsk:ns förhandlingar, sedermera göra de framställningar, hvartill han finner sig föranlåten. Visserligen skulle man kunna gissa till ett skäl, hvarför Frihm gjort ifrågavar. andragande, nemi. att få det dramatiska intresse, som R. o. Ad:s förhandlingar vid denna riksdag redan erbjuda, fuIIständigadt genom en särskild elfect-piece, och jag nekar icke, att Hr Frihm då synes vara den rätta mannen. I detta afseende kan det nemi. icke vara ur vägen att påminna om huruledes Frih. Cederström varit omtänksam att vid föregående riksdagar framställa dylika efifect-scener, såsom t. ex. vid 1828—18J0 årens riksdag genom projectet, att all slags beskattning skulle utgå efter vissa proc. af bruttosumman af alla transactioner, och vid den sistför/lutna riksdagen att kronotitskylderne skulle lill statsverket få levereras in natura, så att de skattskyldige skulle lill statsverket, i stället för penningar, få inleverera grisar, får, ägg och dylikt. Ku äro visserligen alltid tre ting goda, och det är derföre rätt artigt, att Hr Frihrn denna gäng behagat framkomma med någonting sådant som det hvaröfver nu delibereras; men han måste dock vara litet mera bestämd och säga rent ut, huruvida han yrkar åtal emot Coust.- och Stats 25 H. 49 386 Den 26 Maj. Utsk:n, enl. 110 $:n, samt sjelf framställa de handlingar, på grund af hvilka ett slikt åtal skulle kunna lillvägabringas. Intilldess måste jag förena mig med Gr. Anckarsvärd, så mycket hellre sorn saken tyckes kunna bedömmas i någon analogi efter allmänna lagens föreskrift, der Rättegångsbalken innehåller, att stämning skall uttrycka hvad käranden yrkar.
Ericsson. •för Nisgards Fögderi. L. S. P. Pehrsson i Gammelbyn. för Carlskoga Härad, Nora och Hjulsjö, Lindes och Ramsbergs, Nya Kopparbergs samt Grythytte och Hallefors Berslager o.ch Lekebergs Hårad, L. $. And. Jonsson. 'för Askers och Sköllerstads Härad. L. S. Olof Olofsson. för Örebro Hårad. L. S. And. Ericsson. för Kumla, Hardems, Edsbergs, Grimstens och Sundbo Härader. L. S. Eric Olofsson. för Fellingsbro Härad-, L. S. Bengt Nilsson. Jan Jansson. Nils Nilsson. för Glanshammars Härad, för Frycksdahls Härads Nedre Tingslag. för Ny Eds Härad. L. S. L. S. L 8. Bengt Ericsson. O, Olsson. för Carlstads Tingslag och Kihls Hårad. för Frycksdahls Härads Öfre för Jösse Härad. L. S. Tingslag och ElfvedahlensHärad. L. 8. Daniel Andersson. för Grums Hårad. L. S. Olof Nilsson. för Vissnums, Väse och Ölme Härader. L. S. Eric Pehrsson i Björkmo. för Norra Helsingland, l. S. Anders Nilsson. för Nordmarks Härad. L. S. Joli. Eric Jansson. för Farnebo Härad. L. S. Lars Larsson i Hallsta. Sfven för Norra Helsingland. L. S. Jonas Nilsson. för Näs och Gillbergs Härader, L. S. Joh. O. Longberg. för Gestrikland. L. S. Lars Ericsson i Sefversta. för Södra Helsingland. L. S. Hans Hansson i Svend. för Södra Helsingland. L. S. Carl Hendricson Bergman. Johan Bengtsson för Vestra Helsingland. i Alnö. L. S. för Norra Ångermanland. L. S. Eric Svanberg i Ramsta. genom H Strindlund. enligt Fullmagt, för Södra Ångermanland, Nedra Landet. L. S. Eric Andersson Bång genom Carl H:son Bergman. enligt Fullmagt, för Herjeådahlen. L, S. H.
Grefve Klingsporr, Friherre Knorring, Friherre af Schmidt och Komminister Beckman hafva häri instämt. af Herr Cederschiöld, Robert Theofron: G § sista momentet. ”Den, som med uppmärksamhet genomläser de föregående paragraferne, synes mig höra finna, att lagstiftaren med stadgandet i detta moment, att ”bränvins”brännings-rättighet må ej 3 annor man öfverlätas utom i sammanhang med jor”den” — endast velat uttrycka, att bränvinsbrännings-rättighetens utöfning, med de nyss förut bestämda undantagen, aldrig skulle fä ifrån ett till annat ställe förflyttas, men ingalunda velat förbjuda bränneri-egaren, att sitt bränneri utarrendera. Sä har ock detta lagstadgande af domstolarnes pluralitet blifvit tillämpadt; men då denna utgång, åtminstone uti ett fidi, i Högsta Domstolen varit beroende af en enda röst och således en motsatt åsigt en annan gång lätteligen kan göra sig gällande, så synes det mig vara nödigt att, till förekommande af olika til - 20 B en ilin.-, Lagsamt sillin. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. lärapningar af ifrågavarande lagstadgande, detsamma förtydliga; och föreslår jag derföre, att detta moment måtte erhålla följande lydelse: Bränvinsbränniugs-r ätlighelen må, med de uti denna och nästföregående §§ stadgade undantag, aldrig utö/bas annorstädes än å den jord, sorn till Bränvins b ränningen berättigar. 28 §.