Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De hafva beslutit ett skalkastycke öfver mig: När han ligger, skall han intet uppstå igen. Och min vän, den jag mig betrodde, den mitt bröd åt, trampade mig under fötterna. Men du, Herre, var mig nådelig, och hjelp mig upp, så vill jag vedergälla dem. Derpå märker jag, att du ett behag till mig hafver, att min fiende icke skall glädja sig öfver mig. Men mig uppehåller du för mina fromhets skull, och ställer mig inför ditt ansigte evinnerliga. Lofvad vare Herren, Israels Gud, ifrån nu, allt intill evighet. Amen, Amen. En undervisning, Korah barnas, till att föresjunga. Såsom hjorten ropar efter friskt vatten, så ropar min själ, Gud, till dig. Min själ törster efter Gud, efter den lefvande Gud. När skall jag dertill komma, att jag måtte se Guds ansigte? Mine tårar äro min spis dag och natt, då man dagliga till mig säger: Hvar är nu din Gud? När jag nu derpå tänker, så utgjuter jag mitt hjerta vid mig sjelfvan; ty jag ville gerna gå med hopenom, och med dem vandra till Guds hus; med glädje och tacksägelse ibland hopen som högtid hålla. Hvad bedröfvar du dig, min själ, och äst så orolig i mig? Hoppas uppå Gud; ty jag skall ännu tacka honom, att han hjelper mig med sitt ansigte. Min Gud, bedröfvad är min själ i mig; derföre tänker jag på dig, i det land vid Jordan, och Hermonim, på de litsla bergena. Dine floder fräsa fast, så att ett djup brusar här, och ett djup der; alle dine vattuvågor och böljor utöfver mig. Om dagen hafver Herren utlofvat sina godhet, och om nattene sjunger jag honom, och beder till mins lifs Gud. Jag säger till Gud, min klippa: Hvi hafver du förgätit mig? Hvi måste jag gå så sorgse, när min fiende mig tränger? Det är såsom ett mord i mina ben, att mine fiender skämma mig; då de dagliga till mig säga: Hvar är nu din Gud? Hvad bedröfvar du dig, min själ, och äst så orolig i mig?
483 unga consistoriales eller academici, till undergående af förhör i sin trosbekännelse m. m., en osmaklighet vidunderlighet. Också gifve» det inom hvarje stift ett stort antal komministrar, sorn icke vilja eller våga att underkasta sig examenstvånget, och derföre, ehuru ofta i lära och lefverne högt framstående öfver en del yngre pastorer, som genomgått sin pastoralexamen och derföre erhållit pastorat, måste med familj försaka all bättre utkomst, än den en komministratur kan gifva. Då således dessa befattningar bibehållas ”på fasta händer", såsom man säger, hindras adjunkternas fortkomst, sä att mången af dem först vid några och 40 års ålder kan erhålla ett medelmåttigt sacellani: hvaremot pastoraterne, som kunnat i större mån intagas af komministrar, nu till icke ringa del besättas med skolman. Jag föreslår således: att pastoral-examen afskaffa» samt att presterne. lika med andra embetsmän, fullgöra sin studiikur», innan de inträda i sitt kalls utöfning. Stockholm deri 30 November 1862. C. E. Ljungberg. At Herr Ljungberg: Om tillökning i kopparhalten af nu brukliga myntstycken å 10 öre. Emedan kopparn, i anseende till dess ringa värde och dettas föränderlighet, mindre väl lämpar sig till mynt, användes dertill i Sverige, såsom i alla andra civiliserade länder — der icke guld blifvit föredraget — företrädesvis silfver. Men då denna metall icke, för mindre betalningar, kan delas i nog små delar, använder man, såsom bekant är, till skiljemynt koppar, och i de flesta odlade länder gifver man de mindre silfvermynten en lägre silfverhult eller större uppblandning af koppar, på det att dessa mynt skola låta sig lättare handtera och förvara. Icke så i Sverige. Här bibehåller myntet samma halt i alla dess fördelningar.
Den af Just.ombudsmannen vid början af ifrågavar. riksmöte afgifna embetsberättelse är af alla fyra RiksSttn utan något förbehåll till LagUtsk. remitterad; hvaraf följer, att Utsk. vprit berättigadt att utlåta sig öfver alla deruti förekommande ämnen, samt pligtigt, att ej med tystnad förbigå någon bland de vigtigaste af de deruti afhandlade frågor. Uti denna berättelse har Just.ombudsmannen sjelf fästat R, St:s uppmärksamhet å svårigheten att uppfylla en af embetets vigtigaste pl ig ler, den nemi., ”att anmärka lagars och författningars brister, samt att uppgifva förslag till ”deras förbättring.” Om det icke kan bestridas, att LagUtsk., derest den af Just.ombudsmannen uppgifna svårigheten icke funnits, bort sådant tillkännagifva, såsom en anmärkning i afseende på Just.ombudsmannens embetsförvaltning; så lärer väl äfven böra medgifvas, att rättvisan emot Just.ombudsmannen fordrat, det Utsk., ifall den omnämnda svårigheten existerar, sådant vitsordat. — Borde väl Utsk:s utlåt, hafva inskränkt sig endast härtill? Nej! Ty då R. St. uti deras instruetion för Just.ombudsmannen såsom en af hans förnämsta pligter föreskrifvit, att han skall anmärka lagars och författningars brister, samt uppgifva förslag till deras förbättring; så måste det äfven tillkomma R. St. att omsorgsfullt undanrödja hvarje svårighet, sorn för denna vigtiga skyldighets noggranna upp - Den 20 Mars f. m. 385 uppfyllande möter, samt det således jemväl vara LngUtk:s pligt, alt för R. St. uppgifva sättet, huru svårigheten lämpligast och bäst må kunna afhjelpas. Saken synes mig vara helt enkel, om man blott upplöser densamma genom följande simpla frågor: 1:0 Existerar den ifrågavar. svårigheten, eller existerar den icke? Besvaras denna fråga med nej, så hafva både Just.- ombudsmannen och LagUtsk. misstagit sig, samt gjort sig fort jente a( R. St:s anmärkningar.
Äfven mannen är bäst betjänad med att kvinnans val är mera fritt eller oberoende af försörjningsberäkningar. » Och samme författare tillägger: » Det är ingalunda alltid de bästa kvinnorna, som blifva gifta. Om icke den kommer, åt hvilken hon kan gifva det bästa hon har, sin aktning, sitt fulla hjärta och sin hela själ, då väljer den ädla, högsinnade kvinnan hellre att vandra sin väg ensam. — - Likasom sådana kvinnor äro förtjänta af vår högsta aktning så äro de också förtjänta af hjälp för att vinna ekonomisk själfständighet. » Skall emellertid den unga kvinnan genom eget arbete nå ekonomiskt oberoende, måste flickans uppfostran lämpas efter hennes anlag, d. v. s. att, om hon har s. k. läshufvud, bör hon få studera, på det att hon i en framtid, om sådant befinnes önskligt, må kunna egna sig åt lärarinnekaHet; skönjer man hos henne en särskild lätthet för att förvärfva de kunskaper, som fordras för att sköta en kontorsplats, bör man låta henne inhemta sådana, emedan det ju numera icke alldeles hör till ovanligheten, att fruntimmer få anställning vid postkontor, bank eller annan dylik inrättning, ehuru vi här påminna om, att den flicka, som önskar att vinna en sådan befattning, måste förskaffa sig så grundliga insikter, att de ovilkorligen berättiga henne att erhålla plats, ty en eller annan tjänsteman fasthåller gärna den gamla fördomen mot att använda kvinliga biträden. Det är säkerligen äfven i sin ordning erinra om, att ju mera en kvinna har förmåga och tillfälle att verka i det offentliga, desto mera tillbakadragen bör hennes person vara. För den praktiskt anlagda flickan finnes ju många vägar att beträda, och för det ömma hjärtat och tålmodiga sinnet, som särskilt manas att gå människokärlekens ärenden, stå ju barnvårdarinnans och sjuksköterskans visserligen ansträngande, men ädla kall tillgängliga. Vi hålla emellertid fast därvid, att den unga kvinnan under alla förhållanden bör lära sig att med möjligast minsta biträde uträtta de inom ett enkelt hem vanligast förekommande göromålen, ty en sådan förmåga behöfva de flesta kvinnor, oafsedt om de därmed skola förtjäna sitt dagliga bröd eller icke.
Jag vågar derföre föreslå, det Kapellanerne skulle uppdragas sköta, religions-vården i en viss del af församlingen (N.B. endast i sådana församlingar der både Pastor och Kapellan finnes), t. ex. i en fjerdedel under Pastors inspektion, men under eget ansvar. Fördelar deraf skulle blifva: 1) En fruktbärande täflan mellan Pastor och Komminister, att blifva i ordets sannaste bemärkelse den bästa själasörjaren. 2) Blifva åliggandena lätta att verkställa, då Pastorns minskades och Komministerns bestämdes. 3) Skulle Komministrarne derigenom komma till någon verklig embetsutöfning. Nu synas de nästan vara tredje hjulet under kärran. För öfrigt skulle alla så kallade påskpenningar, t. ex. afgilter vid vigsel och begrafning m. in., öfverflyttas från Presterskapet till Fattigvården. De kunna der blifva på sitt ställe. De hafva till en del uppkommit såsom understöd för fattige, de må ock dertill användas och borde uppbäras af Fattigstyrelsen inom hvarje församling, dock med någon justering i de belopp, hvarefter de enligt lag böra utgå. Huru afskyvärd löne-inkomst detta är för Pastor, behöfver knappast - Allm. Resv.- och Elton. Etsk. Betänk , jV.-o SO. J ~ «*w>x t V XOOIIC Xi Ulli sin lagliga rätt, erhålla boupptecknings-instrumentet; förordningen lyder: ”i likstol efter husbonde eller matmoder utgifves en ko om hushållet har 6” — tyckes vara judeprocent för en brukare med endast 8 å 9 kreatur. Då ett förändradt lönesätt inträder, som höjer Presterskapet öfver en småaktig egennytta, då det. lägre Presterskapets billiga fordringar på större löneförmåner behjertas, icke allenast för den enskilda rättvisans skull, utan för den allmänna, hvarigenom, äfven med rätta, fordringarne utvidgas och med dem måttet af kunskaper och duglighet; då blir Prestens ställning i opinionen aktningsbjudande, hans embete vördadt och älskadt.
Genom den af mig afgifna och nu upplästa reservation, tror jag mig hafva ådagalagdl, alt tullbevillningen icke bör behandlas efter 71 § R.F:u, ulan efter 73 och 75 §§ Riksd.Ordmn. Man har, enl. min öfvertygelse, förblandat den extra bevillningen, hvarom 60 § R.F:n afhandiar, med den allmänna bevilln:n som finnes omnämnd uti 70 § R.F:n och derigenom kommit lill den praxis, alt alla bevillnts-frägor, der RiksSlm blifvit af olika tankar, böra slutligen afgöras genom votering uti förstärkt StatsUtsk. Om man noga betraktar grundlagarne, i alla §§, som med bevillms frågor hafva ett närmare samband, skall man finna, att all den bevilln., hvarom 60 § R.F:n afhandiar, är både lill sin natur och dispositionsrätt, fullkomligen olik den bevilln. sorn under benämning, allmän ulgår från Svenska folket för att fylla statsbrislsumman och att dessa grundlagar tala mer för än emot min reservation. 73 § Riksd.Qrdn. uttrycker bestämdt, och utan undantag; att det Utsk., som med målets befattning haft att göra, skall förstärkas och nekas kan icke, att BevillmsUtsk. handlagdt tullbevillms ärenderne. Grundlagarne böra tolkas efter deras ordalydelse, ej efter praxis, och der tvetydigheter uppstå, desamma gifva vika, förden klara och tydliga bokstafven. Att ett missbruk, en praxis, ägt rum i nära 40 år, är att beklaga, men den lemnar likväl ingen rätt, att så skall fortgå, då anmärkn. göres mot detta missbruk, denna praxis, med stöd af grundlagens föreskrift.
Försök till sådant brott, som i denna eller nästföregående § sagdt är, straffes efter de grunder, som i 3 Kap. stadgas. 10 §. Den som, i uppsåt att missleda eller skada sjöfarande, sönderbryter, borttager eller förderfvar fyreller känningsbåk, prick, visare eller annat tecken, som till sjöfarandes rättelse satt är, eller släcker eld, som till sjöfarandes rättelse skall tänd vara, eller underlåter att upptända eld, den han till sådan rättelse tända skall, eller gör falsk eld, eller sätter upp annat falskt tecken, eller fyller eller stoppar rätt farled i sjö eller ström; dömes till straffarbete från två till och med sex år. Sker skeppsbrott eller annan sjöskada, eller får någon, genom den gerning, svår kroppsskada eller död; vare lag som för hvart af dessa fall i 8 § sägs. 11 §. Den, som är vållande till skada å fyreller känningsbåk eller annat sådant tecken, som i 10 § sägs, straffes med böter. 12 §. Vållar man skeppsbrott, som med fara för menniskors lif är förenadt ; vare straffet fängelse eller böter. 13 §. Förstörer eller skadar man uppsåtligen allmänt kanaleller slussverk eller annan sådan allmän vattenbyggnad; dömes till straffarbete på högst fyra år. 14 §. Har man, genom förstöring eller skadegörelse som i 13 § sägs, 44 22 Kap. oller derigenom att man, i uppsåt alt skada göra, öppnat kanal, slussverk eller annan byggnad, som till skydd emot vattnets våld tjenar, kommit allmänt farlig öfversvämning åstad; dömes till straffarbete från sex till oell med tio år. Fick någon deraf svår kroppsskada; vare straffet straffarbete på lifstid. Visste gerningsmannen, att någon förevar samt för fara blottställdes, och medförde brottet någons död; miste gerningsmannen lifvet. 15 <§.
De har undertecknat en instruktion för lantmätare och andra, som har med ägoutbytena att göra. Artikel I Det föreslagna ägobytet på holmarna har inte gått i verkställighet. Därför beslutade monarkerna att skickliga lantmätare från båda länderna, skall utföra mätningar och kartläggning och att befintlig ägoblandning upphör. Därefter bör sådana holmar, som är belägna på främmande område, bytas till jämngoda holmar på andra sidan. Artikel II Då enskilda jordägare på ömse sidor om gränsen blir lidande om de i Gränsreglerings Traktatet nämnda ägor på fasta landet av åker och äng samt avvittrad skog och utmark, endast mot varann fick utbytas har makterna velat tillåta, till gemensam förmån att ängar på holmar på det främmande området kan bytas mot lika lägenheter på fasta landet. Skulle någon del bli över får köp ske med den andra maktens undersåtar. Sker inte detta skall marken utbjudas till den främmande maktens undersåtar genom auktion .Förslag på priser. Artikel III Alla tvister som kan komma att uppstå med anledning av ägobytena skall avgöras inom en månad inför 3 utvalda kompromissarier. Artikel IV Inom 3 år skall ägobytet vara verkställt av därtill utsedda lantmätare som har att följa den upprättade instruktionen. Artikel V Sedan ägobyten och skiften blivit gjorda, så att endast pålningen återstår, skall cheferna för lantmätarna redogöra för förhållandena inför landshövdingarna, som genast gör en anmälan hos var sin regering. Där utses och förordnas den eller de som i början av juni månad 1823 i Torneå stad skall träffas för att granska och verkställa utbytet. Pålningen skall vara verkställd inom augusti månad samma år. Artikel VI Innan ägoutbytet är klart, äger den att begagna de ägor han hade vid fredsslutet 1809. Dock får den som äger skog på främmande område, inte ta mer än till husbehov. Ämbetsmän tillser att var man får njuta sin på lag och denna konvention grundade rättigheter. Artikel VII Ändring av gränslinjen så att gränsen går norr om ön Flugarin Caari Artikel VIII Brott som begås av endera maktens undersåtar inom andra maktens gränser skall när han ertappas, dömas och straffas efter det lands lagar där förbrytelsen skett.
Andra ställen finnas, der man anser behöfligt att hafva svin inne hela året för att bereda gödselsamlingar; der är brännvinsbränningen nödig hela året om. Jag anser riktigast, att Utsk., med frångående af sina yttranden i detailler, antager tillverkningsbeloppet såsom grund för taxeringen. En 90- k:rs panna, som tillverkar 2 å 3ooo k:r, bör ej betala samma afgift som en annan, hvilken tillverkar kanske 3o,000 k:r. Det är den större tillverkningen, som bör bestämma afgiften. Det faller af sig sjelf, att backstuguhjon och torpare ej böra få bränna, ty följden blefve endast lika många lönnkrogar. Deremot böra skattlagda hemmansdelar, huru små de än må Den 7 J ali f. m. vara, fa utöfva bränningsrätligheten. Jag anser mig ej böra göra någon vidare anmärkning mot betänk. Jag anhåller, att, då vi återfå detta ämne, Utsk. måtte afstå från bestyret att uppgöra förslag till författning samt öfverlemna det till K. M. Jag begär ufven, att Utsk. på samma gång mätte inkomma med allt, hvad till ämnet hörer, och ej endast med nakna grunder. Med Hr Tham instämmer jag deruti, att det är vigtigt, att ordningsmålen rörtde fylleri återgå till de executiva myndigheterna. Det är ej förenligt med ordning, att dermed så tillgår, som sista författningen föreskrifver, hvarigenom afgörandet af ansvarighet för fylleribrott ian uppskjutas så, att den brottslige, som, i händelse executiva myndigheterna derotp dömt, kunnat vara förfallen till fästning såsom för fjerde gången dömd, nu för fyra gånger begånget fylleri under samma tid slipper med att i ena bot för alla fyra brotten böta 3 vtdr 16 sk. b:co. Jag anhåller om återremiss. Frih. Raab, Christian Adam, uppläste ett så lydande anförande: Utbedjande mig R. o. Ad:s tålamod och öfverseende med de brister, som torde röja sig i mitt föredrag, tillåter jag mig följande anmärkningar vid nedanstående fj§. af betänk.: § 4.
En inskränkning i den slöjdeoch arbets-frihet, som allmogen hittills egt. I 7 §. af Förordningen om gerningsmän är förklaradt, ”att dess slöjdeoch afsättningsfrihet skulle inbegripa alla sådana preducter oqh tillverkningar, som landtmän af egen jord eller ladugård, eller af egne råämnen kunna åstadkomma.” Jag befarar, alt i denna bestämning ligger en alltför stor inskränkning i landtmäns uråldriga rättighet att idka liandaslöjder. Bland flera exempel, som styrka denna farhåga, torde det vara tillräckligt uppgifva två, nemligen: den allmänt bekanta tillverkningen af bomullsväfnader i en del af Elfsborgs Län, samt tillverkningen af ur, knappar, o. s. v. i vissa Socknar af Dalarne. Med antagande af nyssnämnde grundsats, skulle allmogen utestängas från rättigheten att idka slöjder, som i vissa delar af Riket numera äro hemmastadde och hvarken med rättvisa eller med bibehållande af folkets oeeonomiska sjelfbestånd kunna undertryckas. Utan att behöfva ingå i vidlyftigare undersökning i denna fråga, anser jag mig med säkerhet kunna antaga, att gränsen emellan landtpvannens slöjdefrihet och stadsmannanäring icke ligger eller kan ligga der Lagsamt Allm. Besv - och Oecon.-Utsk. Betänkande N.-o 33. iSaS års förslag velat förlägga den. Tvärtom betviflar jag möjli »heten af en dylik bestämning. De Författningar, hvarpå allmogens rättighet si» grundar, äro egentligen Kongl. Resolutionen den 28 Aug. 1727, §. 2, och den 17 Dec. 1734, §. 8. Dessa innehålla, att hvad landtman sjelfve’kun11a arbeta och förfärdiga, såsom laggkärl, jernoch träd-redskap med flera handaslöjder, måga de, så väl lill grannar på landet som i städerna obehindradt föryttra.
Jag anhåller att denna min mening måtte blifva i prot. antecknad. 5 H. 22 338 Den 22 Mars f. m. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel, haele inlemnat ett Mern. af följande innehåll: Efter det jag varit i tillfälle att taga kännedom af den reservation som Statsrådet Hr Frih. Palmstjerna har för afsigt att till R. o. Ad:s prot. afgifva emot Ståndets d. 15 nasti. Febr. fattade beslut i den då förehafda fråga om ändringar i grundlagarne, får jag härmed till prot. anmäla, att jag i nämnde reservation mig förenar. Hr Adelborg, Anders Otto: Afven jag inser och erkänner den rätt, som framkallat de inånga reservationer, hvilka här blifvit afgifna, men jag önskar att för framtiden befria mig från de tillmälen, som i desamma blifvit framkastade emot de personer, hvilka med deras röster bidragit till förslagets fall, hvarföre jag i allo förenar mig i det yttrande, som Hr von Hartmansdorff nyss afgaf. Frih. Creutz, Stephan: Jag får till alla delar instämma med Hrr von Hartmansdorff och Adelborg. Frih. Åkerhjelm, Carl: Inan R. o. Ad. till behandling företager StatsUlsk:s Utlåt. JVå 64, ang:de beräkningen af Statsverkets inkomster, anhåller jag att fä hos det Ilöglofl. Ståndet hemställa, huruvida icke det vore lämpligast att först handlägga och afgöra de vid Utlåt, fogade bilagor från och med Litt. A. t. o, m. Litt. G., och sedermera öfvergå till behandlingen af sjelfva Utlåt. Vinsten af detta förfaringssätt blefve, att disenssionen öfver hvarje serskild punkt af Utlåt, icke skulle blifva så sväfvande som ifall R. o. Ad. ginge tillväga på motsatt sätt eller behandlade bilagan i sammanhang med den punkt i Utlåt., hvartill bilagan hårde. På grund häraf anhåller jag att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. å hvad jag nu haft äran föreslå.
Att det Folk, som är i besittning af Island, skall deiföre äga ett afgjordt företräde i Island* ska Litteraturen, kan så mycket mindre medgitvas, som denna Ö nu mera saknar nästan hela sitt förråd af Nordika Föreskrifter, hvilka tid efter annan blifvit öfverförde till Sverige och Dannemark. Jag skulle afstå från vidare försvar af mitt förslag, om detta för-lag endast varit ett uttryck af mitt enskilta tycke; m n sådant är icke förhållandet. Flere Vetenskapsidkare t hvilkas oväldiga och grundliga sak-kännedom 276 Den 19 Martii. hittills af ingen blifvit bestridd , dela min öf* Vertygelsv. Att saken icke å.- ovärdig allmän uppmärksamhet, synes älven bevisas deraf, att d n innom int t Riksstånd saknat förespråkare och att så väl Hö.iofl Ridderskap->s och Adeins egna Ledamöter innom det Utskott, tiil hvars piöfning målet hör, sorn HögVördiga Pre» ste-MåmLt och Vallöf] borgan S åndfet, dä detta Mål blef i deras Pieni sammankomster före* draget, gift it ett kraftigt understöd åt min till» sty-kati att ifrågavarande företag måtte utan uppskof till verkställighet belordras. Då jag, efter denna förklaring, öfverlemtiar våra Nordiska Handskrifter till fortfarande hvila, förnyar jag min upprigtiga önskan, att denna hvila icke matte blifva långvarig. Herr 'Heykensköld, Detlof Ludvig: Stats»’ Utskottet har framställt tvänne Alternativer: dt ena, ait derest ifiågavarande öfversättning ej utan Statsverkets betungande kan föret agas, dermed må böra t il 01 lägligare tid uppskjutas, samt det and a, att Riksens Ständer skulle hos Kongl Majit 1 underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder särskildt å detta ämne fästa uppmärksamhet, och om några medel skulle finnas, då i Nåder understödja detta nyttiga företag. Om Proposition hade blifvit framställd till bifall af sednare Alternativet, hade jag för min del röstat
Med afseend* på hvad Akademien för de Fria Konsterne i en af Eders Kongl. Maj:t den 12 sistledne November till Stats-Utskottet remitterade underdåniga ansökning andragit om de z:ne Summor, dels 475 Hulr för Mekaniska Skolan, och dels 450 R:dr till arfvoden åt Em. betsoch Tjenstemän vid Kongl. Maj.ts Museum, hvilken Skola och hvilket Verk icke stå med Akademien i något offentligt samband, blifvit afförde fran Akademiens vid sedna6te Riksdagen till gooo R:dr årligen ökade Stat, samt för öf. rigt om flera Akademiens tillrikta behof, hafva Riksens Ständer bifallit, att Akademiens på nämnda sätt således blott till 8075* R:dr sig belöpande Stats-Summa må ökas med 1925 R:dr, så att den i ett för allt utgör Tie Tusen Riksdaler ärligen. 15. Hvad angar Kongl. Sundhets-Collegii genom Nådig Remiss till Stats-Utskottet öfv»rlemnade underdåniga Skrifvelse af den 13 näst* lidne Oktober om Tjenstfrie Assessoren Doctor Hartmans flyttning på Allmänna IndragningsStaten med den Lön af a66 R:dr 32 sk., sorn han uppbär, så att Ordinarie Lönen på Sundhetä. Uollegii-Stat matte blifva tillgänglig för Assessoren Carlander, hvilken nu endast åtnjuter deh derå belöpande förhöjningen, hafva Riksens Ständer, enar Assessuren Doctor Hurtman hvaPken 3*9 4 1Underdanig/i Skrifvelser. dä haft vid före detta CoIIegii Medic!-upplös* liing blifvit tjenstfri ej heller ännu uppnått 7a» Jrs ålder, icke kunnat bifalla Sundhets-Collegii anhållan, hvarigenom den af Eders Kongl. Maj:f och Riksens Ständer antagne grund för Löner» upptagande på Indragnings-Staten skulle öfverträda*.