Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men skulle modern så uppfostra sina barn, måste hon tänka och handla fritt och själfständigt. Endast en kraftig, viljestark mor födde modiga söner, och då släktet i första hand danas af modern, bör hennes fysik härdas, särskildt genom gymnastik, och hennes förstånd upplysas. I både det ena och andra har folkhögskolan slagit in i den rätta riktningen. Festen slöts af doktor Vide, som från politisk synpunkt påpekade fokhögskolans betydelse. Nordens folk sträfvade efter utsträckt rösträtt att på tinget föra sin talan. Träldom fanns, Gud ske lof, ej mer i nordens land, men endast den var fri, som egde en själfständig öfvertygelse. Talarinnor och de föregående talarne hade uppvisat, att det var till själfständighet som folkhögskolan ville uppfostra de unga. Hon vill lära dem att tänka fritt och handla som män för sig själfva, men detta vill hon göra, utan att rycka dem bort från deras plats i lifvet. Till hennes lärosalar kommo tjänare och husmödrar, och med vidgade vyer och ökade kunskaper återgå de till sin gärning. Lärdomarne, som där inhemtas, kunde sammanfattas i skaldens ord: » Att tänka fritt och blicka högt, det var den lärdom hon försökt. O, yngling, sök densamma! » * Videska familjen med deras gäster hade efter middagen slagit sig ner på verandan. Arets arbete var slut, och man njöt af friheten. Doktorn tände sin cigarr och de andre herrarne sina pipor. Fru Vide och Hanna sutto i hvar sin hvilstol och småpratade. Flickorna kommo flockvis ut från skolrummen, nego och gingo sedan arm i arm, ett par eller flere tillsammans, ned i trädgården. Vinden vecklade ut den stora, svenska flaggan och kom tåget att slå mot stången. Det lät likt böljeslag, och. här, långt bort från hvarje strimma af vatten, väckte alltid detta ljud längtan till hafvet. Märta kom ut i förstugudörren. » Han I sett min man, » frågade hon, när Erik icke syntes på verandan. » Han gick ifrån oss strax efter middagen, troligen bort åt skogen, » svarade doktorn. Hon skyndade fram åt vägen. Där kom Erik, han såg så tankfull ut, alt Märta oroligt frågade, om något ledsamt hade händt.
Ännu mera behöfves detta Allmänhetens deltagande för Nationalförsamling gens åtgärder, om hon är ofullständigt och illa sammansatt, så att dels vissa medborgare icke äro representerade, dels de representanter, som finnas, äro delade på särskilta rum, utan gemensam öfverläggning, och utan till—^ fälle att höra hvarandras skälj hvarigenom det beror på en slump, om någon öfverensstäm-* melse vinnes i de åtgärder, som samtidigt fattas af flera från hvarandra afstängda corporationer. Är ändamålet för allt samhälle, att hvarje medborgare må tillväxa i odling och sedlighet, så bör ett så kraftigt medel till goda egenskapers utveckling och till vinnande af skicklighet att gagna Fäderneslandet, sona det att få afhöra allmänna ärenders behandling, icke åsidosättas. Äro kärleken och för—i troendet till Statens styrelse, de enda säkra band, som i längden sammanhåller den: så måste man önska, att hvarje medborgare måtte i sin mon känna, och på grund af insigt, värdera både lagskipning, Statsförvaltning och lagstiftning. Men man älskar icke en obekant, och förtroendet bibehåller sig icke, utan att man vet hvarföre. Den som afhöc Bil. till Rid, o. Ad. Pr, i Afd, 3 34 Ben 27 januarii. en Nationalförsamlings öfverläggningar, finnée merendels någon representant af sina tänkesätt; och får med detsamma äfven höra, hvad som kan sägas deremot. Antingen finner han sig öfvertygad deraf, går hem, med ökad upplysning och förnöjdt sinne, eller om beslutet utfallit mot hans öfvertygelse, åtminstone med den tillfredsställelsen, att äfven hans mening blifvit yttrad, och med hoppet, att hon i framtiden skall bära frugt. Är en Nationalförsamling offentlig, så kan hon icke belackas. Allmänheten Vet huru representanterna uppfyllt deras kall, hvad som är deras fel, eller icke, och hon kan ej retas till att anfalla och förfölja sina ombud, just derföre, att de försvarat hennes rättigheter. Jemte det att Nationalförsamlingen är underkastad allmänhetens närmare granskning, är hon äfven ställd under hennes närmare skydd, och vinner på en gång både upplysning och stadga.
Förhållandena äro numera så förändrade, att, vid blifvande krig, vi måste emotse fiendens anfall på vår egen halfö; och då äro farvattnen längs utmed stränderna af våra vidsträckta inre farleder och insjöar en vigtig del af krigstheatern, hvilken, till stort gagn för vår armé, kan och bör beherrskas af ett tidsenligt och efter de lokala förhållandena afpassadt flytande artilleri. Dessa sanningar måste numera ligga tydliga och klara för hvar och en. Men i och med detsamma de erkännas, blifver ock deraf en naturlig slutföljd, att, inom ett sjöförsvar med tvänne så olikartade uppgifter, personalens åligganden böra i enlighet dermed så fördelas, att svenska sjöofficern ej pålägges större börda , än i andra länder tilldelas hans yrkesbröder, och han således fritages från det mångstudium, okändt inom andra mariner, som nu fordras hos oss, vid Kongl. Maj:ts Flotta, der anspråken äro att samma officer, som skall kunna manövrera våra största krigsskepp och föra dem ute på de aflägsnaste haf, äfven skall veta att leda försvaret uti våra svårkända och för vårt land helt och hållet egendomliga skärgårdar och inre farvatten, der striden till ej ringa del kan komma att föras uppe i land och alltid inom en krigstheater, hvarest segern vinnes mer genom soldatens blick än sjömannens erfarenhet och der hela krigföringen måste ordnas efter reglorna för ett landtkrig. Att tilltro en och samma personal vara i stånd att förvärfva en så mångsidig kunskap och skicklighet var måhända icke så oriktigt under fordna tiders outvecklade krigsbildning, men såsom förhållandena nu äro, hvilar en dylik tro på en alltför osäker grund, innebär en öfverdrifven tillit till individens förmåga, eller också ett förbiseende af hvad som fordras uti det ena eller andra yrket, och den kan blifva af största våda för fäderneslandet; ty denna yrkessammanblandning är och måste alltid blifva, åtminstone i någon Bih. Ull R. St. N:o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1885. dera delen af den olikartade krigföringen, ett hinder mot frambringandet af en tillfredsställande praktisk duglighet.
LX. A. 222. — i anledning af erhållen återremiss å Utskottens Betänkande, angående tågande truppers inqvartering och proviantering under fredstid. LI. B. 91. Lill. A. 235. — med anledning af väckt fråga om indragning af den för DomKyrkan och DomProsten i Lund anslagna KronotiondeSpannemål. LI. B. 91. LVI. A. 27. — i anledning af gjorde hemställanden om förminskad afgift, af Rotehållare vid Indelta InfanteriRegementerna, till Soldatens beklädnad. LI. B. 91. LIV. A. 155. — i anledning af gjord hemställan om Snefringe Härads invånares befrielse från bjelpedagsverkens utgörande till Strömsholms Kungsgård. LI. 13. 92. LIV. A. i56. LVI. E. 45. — i anledning af väckt fråga om sättet för bevakandet af Rusthållares rätt vid mönstringar m. m. LI. 13. 92. LIV. A. i56. — med anledning af väckt fråga om förändring i sättet för uppbärandet af Rotehållares bidrag till Indeldta Infanteri - 556 stens beklädande. LI. B. 92. LIV. A. i56. Stats-samt Allmänna Besvärsoell EkonomiUtskottens Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden i fråga om Beklädnadsoch Bevärings-Directioners inrättande inom Rusthålls-Régementerna m. m. LIV. B. 207, 285. LVI. Å. 5, 116. LXI. U. 35g. LXII. 3oo. LXIII. E. 81. — i fråga om förändrade grunder för fördelningen af Båtsmanshållet Rikets Städer emellan. LIV. B. 291. LVU. 3o. LX. Å. 216. — i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om anslag af medel till NavigationsSkolors inrättande. LV. B. 184.
Då stod Valand på en klippa med ansigtet riktadt mot söder och skakade ett skynke, liknande ett segel, eller han spridde aska i luften eller förehade andra konster, och då mörknade luften framför honom af frostdimmor, som förtätade sig till jättemoln och drefvo fram öfver Jotunheim och Elivågor till Midgard, öfver hvars fält de urladdade sig i snöstormar, hagelskurar och ödeläggande hvirfvelvindar. Hans trollsång trängde ned till Nifelheim i underjorden och grep med yrsel de nio jättekvinnorna, som kringvrida världskvarnen och stjärnehimmelen. Två starka tursmöar, Fenja och Menja, sällade sig till dem och satte kvarnen i en rasande fart, så att jordens alla djup bäfvade. Ur kvarnstenen sprungo klippstycken, som kastades högt upp ur hafvet, jordens bärg sprutade eld och rök, kvarnens resvärk rubbades och stjärnehimmelen fick den sneda ställning han allt sedan innehar. Valands trollsång trängde, likasom med tunga vingslag, ända hän till Asgard och fyllde rymderna med skräck. Mödosamt banade sig solvagnens och den tidmätande månens strålar väg genom de töckenfyllda djupen ned till jorden. Oden lyssnade från Lidskjalf och förnam, att sången kom från den yttersta Norden, där himlens rand och jordens närma sig hvarandra. Han sände sina kloka korpar dit att späja. Men deras vingars senor slappnade, deras blod stelnade, deras iakttagelseförmåga mattades, och de måste vända om och hade intet att mäla. Oden sände Heimdall till Urd, för att spörja hvad som förestod världen och gudarne. Hon grät och nekade att svara. Knappt en dag förgick under många år, då icke Valand, till omväxling med arbetet i sin smedja, sjöng någon stund sin förfärliga galdersång. Den trängde genom jorden och tärde på dess safter. År efter år sköto åkrarne i Midgard kortare strå och tunnare ax, och hvad som återstod att skörda härjades allt oftare af järnnätterna. Människorna blotade förgäfves till gudarne och började tvifla på deras makt.
263 Då inneha (Värne af dessa obligationer och assignationer under den sedan deras utgifvande förflutna längre tiderymd underlåtit att desammtf till inlösen förete, och de utelöpande depositions-attesterne allt hittills icke lära blifvit aflemnade till dem, för hvilkas räkning depositionerne skett; så ock på det ifrågavarande skuldposter icke må behöfva att allt framgent i Riksgälds-Contorets årliga räkenskaper bland dess förfallne skulder upptagas och balanceras, hafva Rikets Ständer, som ansett lämpligt, att en prasseriptionstid för iiqviderandet deraf varder fastställd, i sådant afseende och i öfverensstämmelse med hvad förut rörande ej mindre Riksgälds-Contorets än Bankens gamla balancerande skulder är vordet stadgadt och iagttaget, funnit skäligt bestämma slutet af år 1846 såsom den tidpunkt, hvarförinnan innehafvarne af me ra narn tide obligationer och assignationer samt attester, äfvensom egarne till öfriga här ofvan uppräknade depositionssumraor, böra, vid förlust af all rätt till betalning, för lirf vids erhållande, samma obligationer, assignationer och attester samt andra fordringsbevis till RiksgäldsContoret inlemna; och få hos E. K. M. Rikets Ständer underdånigst anhålla, att allmän Kungörelse om den i berörde hänseende fastställda prasscriptionslid malte, under loppet af innevarande år, varda i Nåder utfärdad, samt att, uti samma Kungörelse, så väl obligaticnerne som depositionsskulderne måtte varda uppgifne, i enlighet med den derå här ofvan meddelade förteckning. Rikets Ständer framhärda &e. Stockholm den 22 Februari 1845, «G4 Expeditions-IIIsko tuts Forsing till tind Skrifvelse, -V.-o nS N:o IS8. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Febr. i8.f5.
Men om således publicistmötet oafsigtligt kommit den gamla, den friska, den fjellhöga nords sanitära aktier att sjunka bétydligt under pari, så gör det ingenting, ty samma utmärkta nords storhetsaktier höjdes i stället snart i utlandet af all storhets nuvarande källa här i landet. Visserligen försökte det gamla Aftonbladet att åter få dem att sjunka under påstågnde att Pall Mall Gazette var det enda organ i verlden som kunde låta inbijla sig att herr L. O. S. var den som utgjorde balansen i Sverige, men det får det nya Aftonbladet sota för, och våra storhetsäktier stiga, underblåsta af herr L. O. S., lika högt som dennes allra högst flygande planer. Max Nordau tycker inte om storheter, han erkänner inga sådana, utan försökte spränga dem alla i luften medsina konventionella nutidslögner; och Utklipporna vid Karlskrona, som äro gjorda af samma materia som Nordau, lågo och lurpassade på att hjelpa honom i hans sträfvanden med att sätta hans kristliga höghet af Monaco på grund; Dén goda prinsen och hans Hirondellé höllo på att blifva alldeles bet på kuppen, men tack vare knektarne i Karlskrona fick prinsen helsa på både vår kung och våra damer, hvilka 9kam till sägandes icke gå af för hackor. Det gjorde föröfrigt icke heller goodtemplarmötet i somras, som visserligen påminte om vatten, men om toddy-vatten, riktigt sjudande toddyvatten, ty hett gick det till. Och redaktör Wall tyckte nog det stötte på rakvatten * riktigt hett rakvatten, när monsieur Hurtig gjorde sitt stora " reform “ försök att sätta Dagens Nyheter bland skandalfid-ningarne. Men det gick inte! Man kan väl vara goodtemplarvän fastän man inte tycker om vatten i enbar form eller ens tillsammans med bara brödet. * 1 * Vatten och bröd! De orden klinga nu endast som en dyster och hemsk saga från gångna, leda tider. Då fattigmannen fick gälda med sin kropp hvad rikmannen betalte med sitt guld, och suparens hustru och barn * förbannade bränvinets förbannelser.
Commissarialet, som jemväl nu blifvit i ämnet bordt, har, uppå yt-r terligare anförde skäl vidhållit dess uti Memorial af den 28 Febi-. 182g yttrade mening, alt Banco-Verkets säkerhet och bästa i så väsendtlig mon berodde på bibehållandet af det med Bankens stiftelse jemnåriga , vid flere tillfällen, på väl grundade skäl, stadfästade och af ingen öfverklagade privilegium för Banken, att i båd e tvisteoch brottmål saint concurser hafva sitt forum i Kongl. Svea Hofi-Rätt, ehvad Banken vöre kärande eller svarande, att borttagandet deraf skulle lägga grunden lill de känbaraste förluster och kostnader för Verket; till följd hvaraf Commissariatet tillstyrkt, ätt, med ogillande af motionen, Banken måtte blifva vid sitt privilegierade forum bibehållen, men att den af Fiscals-Embetet ifrågaställde förnyade framställning till Kongl. Majit med omförmälde tillägg måtte varda expedierad; och bar pluraliteten af Banco-Fullmägtige uti infordradt Utlåtande yttrat, att Fullinägtige med all den uppmärksamhet, ämnets vigt fordrade, tagit densamma under öfvervägande, äfven med hänsigt å hvad Höglofl. Bancooch Lag-Utskottens vid sistlidne Riksdag afgifne sakrika Betänkande N:o 69 till styrka för den motsatta, af Molionairen understödda åsigten, innefattade, samt dervid ansett de af Bankens Commissariat och FiscalsEmbete så väl vid förra som vid innevarande Riksdag andragne skäl vara öfvervägande, hvadan pluraliteten af Fullmägtige sig förenat uti Commissariatets hemställan. Krån hvilken åsigt dock Herr Grefve Posse, Herrar Rosenblad och von Troil varit skil jäklige, samt för deras del, med åberopande af Bancooch Lag-Utskottens förenämnde Betänkande, motionen understöd t. B'm cooch Lag~ Vt skottens Betänkande N.o 5.
Propos., ang:de förlängning af arbetstiden för jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult. 10 H. 25 386 Den 16 Augusti f'. m. Uppå förfrågan af Hr von Hartmansdorff, Aug., tiplyste lindert. Riddarh.-Sekret, att såväl Borgaresom BondeSt. bifallit detta Utlåt., men att underrättelse om PresteStis fattade beslut icke ännu blifvit R. o. Ad. meddelad, hvarefter Hr von Hartmansdorff yttrade: En af mina grannar har underrättat mig, att äfven PresleSt. bifallit Utlåt. Vid sådant förhållande är det förgäfves att säga någonting i motsatt syftning. Jag vill derföre blott förklara, att jag skulle hafva önskat, det SlatsUtsk., på det alt det af R. Sl:r vid räntegarantins beviljande begångna och af Utsk. erkända förhastande icke måtte hafva en i framliden alltför långt utsträckt skadlig verkan, hade föreslagit, att bolaget, i händelse arbetet, såsom troligt är, icke ens till slutet af år 1856 skulle blifva färdigt, borde afstå hvad dervid vore åtgjordt till Svenska Statsverket, på det att den påbörjade jernvägen ej mätte ligga i vägen fölen annan jernvägsanläggning i den utstakade rigtningen, ifall R. St:r, såsom jag befarar, fortfarande äro af den mening, att vi måste hafva jernvägar, antingen de bära sig eller icke. Om ett dylikt vilkor icke föreskrifves och bolaget sedermera icke vill försälja jernvägen, huru skola då R. St:r förfara? Skola de låta anlägga en ny väg bredvid den gamla? Man har således, till tack för sin öfverdrifna medgörlighet, intet annat än förlust er samt hinder i fullföljandet af den jernvägsledning, man torde vilja föra genom riket. Frih. Cederström, Rudolf:
"Den som, utan att vara prest, i annat fall än serskildt medgifvet är, förvaltar sakramenten och, efter varning, dermed ej afstår, bote 300 daler”. Det grofsta gäckeri är väl att utdela nattvarden utan att vara prest, och LagUtsk. har ganska riktigt icke gjort någon skillnad emellan nattvardens utdelande till följd af öfvertygelse eller af gäckeri och oförstånd. Derefter läsas följande ord: ”Och kare hvar och en, som genom sådan person den heliga nattvarden annarnmar, der han ej eller, genom varning, låter sig rätta, förfallen att böta 50 daler”. Afven delta är ganska riktigt, ty de, som emottaga nattvarden af obehörig person, böra ej straffas så hardt, som den obehörige utdelaren. Slutligen står det: ”Gör någon eljest gäckeri med sakramenten, eller med Gudstjensten och Guds ord, vare lag som sist sagd är”. Lagstiftaren har härmed afselt, att alla andra förhållanden, då gäckeri med Gudstjensten eller sakramenten bedrifves,' skola inbegripas under sistnämnde stadgande, hvilket äfven torde vara ganska riktigt. Med anledn. af Hr Ribbings sista yttrande, vill jag endast emot honom åberopa skriftens ord: ”Varer ali mensklig ordning undergifna”. Detta torde göra tillfyllest. 40 Den 14 November. Hr Tersmeden, Nils: Jag skulle icke hafva förlängt denna diskussion, om icke en talare sagt, att det blott varit tvenne ledamöter af Ståndet, som försvarat Utsk:s Betänk. Jag vill påminna den värde talaren samt R. o. Ad., att mången tänker, utan att tala. Nu upträder jag dock för att öka antalet, af dem, som försvara Bet. Jag tror att Utsk. på ett ganska värdigt sätt sökt att lösa den förelagda, ganska svåra frågan. Gr. Sparre har redan belyst den ställning, hvari vi f. n. befinna oss.
Utkomnc Förordningar och Förklaringar, oftast föranledde af enstilteRättcgängar, synas stundom motsäga hwarandra och äfwen sjelfwa Lagens esprit. — Lagen sälunda förändrad är ej mer hwad den borde wara: Rättesnöre för Lagstipningen. Den har i det stället blifwit et rikt fält för Advocaterne och trätlpstne, hwilke uti denna willerwalla af Lagar, äga et godt tilfälle, at utan answar oroa fredlige Medborgare. Huru angeläget det alltsä är för Allmänheten, at erhälla okonstlade och tpdeliga Lagar, inser hwar och en, likasom at sädant uti Lagwerkets nuwarande oreda icke stär at hjelpa genom Förklaringar. En fullkomlig omarbetning af Lagwerket är det enda för ändamälct gagneliga. Enny Civil - och Criminal - Lagbok mäste efter min tanka uprättas, enligt samma plan och ordning som den förra, utur hwilken bör begagnas allt hwad som för närwarande kan finnas tjenligt och bertil läggas sädane stadgande»', som i afseende pä tiden äro lämpelige, för at utgöra Andra Band. 51, SL. en 4O0 Den 21 en ny sä fullkomlig Lagbok, som menffoförständ kan utarbeta. — En ny Kyrko-Lag är lika nödwändiq, äfwensom ny Sjö, Lag. Wära fleste Ekonomiske Författningar hafwa det gemensamma fel, at de ej äro lämpelige för alla Rikets Provineer, och i de fieste Economiffe fall lärer det blifwa ogörligt, at författa nägon Lag som wore gagnelig för hela Riket.
Giftermåls-Baiken, hvilka §§, sådana de ursprungligen lydde, innefattade ovilkorlig! förbud emot giftermål i svågerlag å sidone samt i andra svågerlaget, men genom Kongl. Förordningen den 10 April 1810 blifvit förändrade derhän, att Konungen må gifva lof till giftermål i omförmälda svågerskapsled; och har i afseende härå blifvit anmärkt, att denna lagstiftning icke vore rationel, enär ifrågavarande äktenskap måste, efter högre rättsgrund, vara antingen lofliga eller olofliga, samt de i förra fallet icke kunde förbjudas och i det sednare icke borde på något vilkor kunna tillåtas. Vid öfvervägande af denna fråga hafva Rikets Ständer äfven ansett, att omförmälda äktenskapsförbud kunna utan våda ur lagstiftningen uteslutas. Då den i 1734 års Lag uttalade grundsats om absolut förbud emot dessa äktenskap redan genom 1810 års ofvannämnda Författning blifvit brulen, har lagstiftaren nu endast att tillse, huruvida några fullt giltiga skäl vidare förefinnas för bibehållande af det uppställda vilkoret af Konungens lof; och några sådana skäl hafva Rikets Ständer ej kunnat finna. Det är nemligen kändt, att Konungens bifall till de ganska talrikt inkommande ansökningarne al detta slag aldrig förvägras, och ifrågavarande vilkor qvarstår således numera i lagstiftningen blott såsom en ändamålslös formalitet, hinderlig för alla och kännbart kostsam för den mindre bemedlade. Väl har såsom ett inkast emot full frihet i ifrågavarande fall tillförene blifvit anmärkt, att exemplet af äktenskapsförbindelser inom dessa svågerskapsled vore för bevarande af sedligheten inom familjerna vådligt.
Sfta» giffrat, famt mib benna anmälan aflemna ett exemplar af ben treefta jfriften, utan äfmen, beteff portofrifjet af ©eneral ^off»©tprelfen, efter pröfning af l)marje fåban anmälan, bemtljas, låta mot ofman ffabgabe afgift od) på bet fätt, föregåenbe 2;ite momentet innehålla, ffämpla f>ela upplagan af famma fitt arbete, bermib tilll)öranbe planeter bocf äro från ffämpling frie; ocf> fommer l>an, i fjdnbelfe något exemplar af jfriften eller brodjtiren anträffas offämplabt, att, lifa farn utgifmare af offätuplab tibning, mara itnberfaffab anfmar, enligt [>mab i 14 §. finnes ffabgabt. \i\ 5Då någon i lanDSorten anmäler fig till portofribet fou pecioDiflP |brift eliev brochure, infänDe QBår SöefallningSbafrcantte eliev $ftagiftrat unberrättelfe Derom, jemte Det fåDan anmälan bilagDe exemplar af jfriften, till ©enerab^ofcStpreb fen, font allttD late i s])o|t> od) 3ntil:eö*$iDningartte, mtnfl 3:ne gånger, fttngöra titeln å Den perioDijba |Tvift eliev bvoc^uve, för f>voilfen utgifvare föbt od) mun* nit portofribet; Dtxf galle Denna portofribet enDaft för affänDningeit från trpcf* niitgöorten. §•
Majit likväl, enär redan under den 24 Februari i Nåder förordnats, huru södra bataljonens soldater med torp skulle förses, och Landshöfdingen tillkännagifvet, att, till förekommande af tvister mellan stamoch utrotar, han den 1 Juni 1807 förordnat, det Kronofogde med två Nämndemän, efter anmälan och anställd besigtning å torpen i alla delegarnes närvaro, skulle, efter de af Landshöfdingen utstakade grunder, bestämma utrotames ersättning till stamroten i säd och hö, in natura eller efter markegångspris, och med rättighet för den med förrättningen missnöjde att, inom viss lid, bos Landshöfdingen anföra bervär, i Nåder ansåge bäst, att för Bohus Läns Regementes begge bataljoner vid hvad om hjelprotarues ersättning till stamroten sålunda förordnadt vore, borde förblifva; att, i följd häraf, Kongl. Majit funnit den af Rikets Ständer gjorda framställning om planpenningar endast kunna ega rum vid Uplands Regemente inom Stockholms och Upsala Län, vid Södermanlands Regemente inom Nyköpings Län, vid Första Lif-Grenadier-Regementet inom Linköpings Län, vid Jönköpings Regemente inom Jönköpings Län, vid Kronobergs Regemente inom Kronobergs Län samt vid Calmare Regemente inom Calmare och Kronobergs Län, hvilka 6 Regementens Kneckte-contract af den 13 Maj och 7 November 1685, den 26 Februari och 23 November 1686, den 1 Februari 1695 och den 4 November 1725 funnes öfverensstämma deruti, att till knecktetorpet skulle utom husen finnas en kåltäppa, ett spannland eller ett halft Bih. till R. St. Bestarsoch Ekon.-Ulskottens Utlåtande.