Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Omgifvet af de kala åkerfälten mellan Ystad och Lund, med en obegränsad utsigt öfver bondgårdar, spridda på slätten, hvilkas lerväggar, halmtak, gödselstackar och gåsflockar till alla delar likna prestgårdens, med den kala och fula kyrkogården och kyrkan midt framför sig ofvanför landsvägen och Svaneholms slott ett stycke derifrån, har detta ställe att fröjda sig åt all sommarens solhetta och all höstens blåst, utan annat skydd än en liten aspdunge på ena sidan och fruktträden i den lilla trädgården. Det är, med ett ord, ett sådant ställe, der icke den vildaste fantasi skulle kunna skapa sig skymten af en romantisk händelse; det har icke ens den utomordentliga fulhetens poesi, det ligger der platt och prosaiskt, tungt och torrt, som en limpa på ett fat, och den författare, som här ville tänka sig ett äfventyr, skulle utan tvifvel få låta det passera bland en flock kalkoner. Ödet eller verkligheten är imellertid en större skapare, en mera vild fantast än någon annan och visar ofta, att det icke nödvändigt behöfves susande skogar, grottor och pittoreska dalar för att framställa gripande scener, eller rättare sagdt, under ytan af de flesta händelser ligger alltid en viss romantik, om man endast vill forska derefter, och den, som här inträffade, några dagar innan den unge magistern i Lund mottog underrättelsen om sin mors död, var en af dem, som för den förvånade betraktaren utbreder några af de många gömda vecken i den brokiga, konstigt hopvecklade duk, som vi kalla menniskosjälen. Det var den bråksamma tiden före jul, då invånarne i de skånska prestgårdarne, i synnerhet den tiden, lade all sin ära och nit uti att tillreda så ”möen mad” och så ”flottig mad”, att man dermed skulle kunnat förderfva alla magar i Småland. Klockan var tio på qvällen, det var ett gement väder, blåsten hven om knutarne och förde allt imellanåt en halmsudd ifrån taken eller en risqvist från det tomma storkboet, som på spetsen deraf trotsade stormen, snöflingor blandade sig med det nedströmmande regnet, och mörkret låg tungt och tjockt öfver nejden.
Mine Herrar! det är med smärta jag upprepar, att Civile EmbetsmannaCorpsen är nära sin upplösning, och de sednare årens författningar som blifvit utfärdade i afseende på des^a Embetsmäns löner, hafva verkat detta slut; dä deremot, om man betraktar forntiden, 6å finner man hvad nitisk omtanka blifvit lemnad Domare-Corpsens anständiga och värc. ga underhåll. År 1582 ifrade BondeStåndet derföre, att Lagmansoch Häradshöfdinge rentorna skulle blifva oförryckta till deras ändamål, hvilka ytterligare, igenom Kongl. Placatet den 15 November 1595, bekräftades: Konunga-försäkran 1611 tryggade Justitiestaten vid denna aflöning, och handhafvandet anbefalltes ige. noin Kongl. Brefvet den 16 December 1617, och Kongl. Resolution 1624 samt Kongl. Resolution på Allmogens besvär 1680 visar yt - Den 19 April. 49! ! terligare, huru starkt detta hedervärda Stånd | sökt förvara sina Domares rättigheter, hvilka 1720 års Regeringsform bekräftar, samt jemväl genom Kongl. Reglementet och Bref den 21 Juli 1752 och 20 Fedruari 1753 befalltes till * efterlefnad. Märkvärdigt är det utan tvifvel, att vid ' alla föregående RegeringsFormer hafva justifieStatens medel blifvit uti Grundlagarna förvarade, och sist uti 1772 års RegeringsForm | finnas dessa kraftiga uttryck: ”och på det nöd och trångmål hos Domaren icke måtte gifva anledning till skadlig efterföljd och blifva ett sken och förevändning till Embetes missbruk ; så böra de Allmogen till sida Domares lön och underhåll beviljade Lagmansoch Häradshofdingesamt Tingsgästnings-penningar, alldeles efter Högstsalig Konung Gustaf Adolfs försäkran af år 1611, hållas oförryckte till sitt rätta ändamål och vederbörande
Bibliothe kariens lön eller arfvode ökades till 1,000 Ridr, men den honom nu åliggande skyldighet att föreläsa i Medicinens historia, såsom icke i institutets stadgar föreskrif ven, finge förfalla; varande bifall till hvad Lärare-kollegium i öfrigt hemställt af Kanslers-embetet förordadt. Bih. till B. St. Sedan vid granskning af den utaf Lärare-kollegium öfverlemnade ritning jemte kostnadsförslag till den för Pathologiska institulioncn afsedda byggnad, Öfverintendentsembetet funnit dessa förslag gifva anledning till åtskilliga anmärkningar och derföre låtit uppgöra och Lärare-kollegium delgifva två särskilda ritningar dertill med dithörande kostnadsförslag, uppgående det ena lill 102,165 R:dr 96 öre och det andra till 84,000 R:dr, hade Ölverintendents-embelet till Kongl. Majit öfverlemnat dessa förslag med anmälan, att Lärare-kollegium förklarat sin belåtenhet med byggnadens utförande efter den ritning, som afsetts i det lägre kostnadsförslag^; och hade Departements-chefen, som ansett behöfligheten af ifrågavarande byggnad fullt ådagalagd, i underdånighet hemställt det Kongl. Majit täcktes för della ändamål af Rikets Ständer äska det belopp, hvartill kostnaden enligt det lägre, af Öfverintendents-embetet upprättade förslaget skulle uppgå, eller 84,000 Ridr. I afseende åter å den föreslagna tillökningen i allöningen för Professorerne, hade Departements-chefen ansett aflöningen böra i allmänhet bestämmas till likhet med hvad Professorerne vid Upsala universitet åtnjöte eller till 4,500 R:dr, med afdrag för dem, som innehade bostadslägenhet, af 300 Ridr; hvaremot Departements-chefen förmält sig icke kunna biträda, den af Lärare-kollegium till stöd för en nedsättning derunder yttrade mening, att vissa bland Professorerne kunde eller borde derjemte utöfva enskild praktik, dermed inkomster följde.
Hos bönderna är en dylik ideologi ett tämligen sällsynt undantag. Stundom kunna de vid riksdagen uppfostras till något högre vyer men det stora flertalet lär sig i denna väg ingenting: de tyckas sakna organet härför. Undantagen bekräfta regeln. Då denna klass i midten på sextiotalet gjordes till Sveriges herre, förstod den det icke sjelf. Det var icke tacksamhet mot hjälparne från det liberala lägret, som förmådde bönderna att tills vidare lämna dessa i besittning af makten — tacksamheten har icke hemma i politiken och minst af allt i bondepolitiken. Men bönderna hvarken förstodo sin ställning eller kunde bruka den. De gingo sålunda öfverhufvud med såsom den herskande liberalismens tross, något svårhanterliga emellanåt, något misstrogna när de skulle rösta för saker, som lågo alldeles för mycket öfver deras horisont, men på det hela taget användbara för sina liberala vänner. Under denna tid lärde sig emellertid bönderna efterhand förstå sin makt. De bäste bland dem kommo in i det politiska maskineriet. I allmänhet delade desse sina liberala vänners och uppfostrares åskådning och när de gamle liberalerna för-svanno från riksdagen eller började sacka akter ut, enligt samma naturens lag som gjort de nationalliberale i Danmark och Tyskland till det ömkliga parti de äro, så saknade bönderna icke ledare ur sin egen klass, som kunde föra dem framåt på en något mindre frasbeprydd men på det hela taget oförändrad väg. När så den starka maktkänslans dagar kommo, när den sluge och beräknande grefve Arvid Posse på böndernas breda ryggar bars in i konseljen, stod bondepartiet dubbelt starkt genom sin numerär och den ställning i allmänna opinionen, dit de s. k. skå-ningarne — från Skåne, Halland, Bärgslagen och Norrland — bragt det Bönderna voro nu regeringsparti. De gjorde ett storartadtfiasko. När nan efteråt tänker derpå, år det blott en «ak, eom förvånar: att någon ett ögonblick kunnat tro annat Vi skola här icke uppehålla oss vid en framställning af orsakerna hfirtitt: det skulle föra oas för långt från vårt nuvarande ämne. Grefve Posses slaghet, som visade sig vara allt för boodalug, den af de gamla cheferna tillbakahåUna trelystnaden hos A.
Lån, hvilket jag för min del icke ansett mig böra befrämja, efter som jag är Öfverlygad derom, att desse Lån blifva, i följd af stadgandet om Silfverräntan, så betungande, att de, långt ifrån att understödja den mindre förmögne Jordegaren, skulle påskynda hans jj undergång, och jag har till och med hoppats, att få af Allmogen ville begagna desse Lån, sedan Bonde-Ståndet, som jag förmodar, nu funnit, att desse Låne-tillgångar, med de vilkor dervid blifvit fästade, ingalunda komma att afhjelpa den öfverklagade förlägenheten. Ju mera och till ju större belopp desse Lån kunde utgå, ju större skulle beliofvet af Silfver lill Räntans erläggande blifva, och i följd deraf den samma komma, alt i Banco-sedlar beräknad uppgå till det belopp, att Låntagaren för desse Låneunderstöd komrae atl erlägga högre ränta än elen lagliga. I betraktande häraf, och då jag förmodar, att Ridderskapet och Adeln anser det af vigt, alt desse Lån blifva så litet skadligt för landet som möjligt, hemställer jag Den t* November m 453 om icke Utskottets Memorial, som sådant åsyftar, må Infällas. Herr von Hohenhausen, Michael: De åtskilliga anmärkningar, som blifvit framställda mot Utskottets Memorial, hafva hufvudsakligen gått ut derpå , att 2,000 R:dr vore en alltför liten summa att bestämma till Maximi-beh pp för Faslighelslånen. I det Finance-Betänkande, sorn de sammansatte Utskotten afgåfvo till Riksens Ständer , var redan delta Maximi-belopp föreslagit, men Ridderskapet och Adeln uppsköt afgörandet deraf, lilis det Reglemenlariska skulle förekomma, i anseende lill de olika meningar, som derom uppstodo.
– Den ä’ re’n slut – sade Lena ond, och slängde ut grytan i köket, men vågade dock icke motsäga Gunnar; gjorde likväl hvad hon kunde, ty hon släckte utaf elden, som hon värmt maten vid. – Der har du ett stycke bröd – sade Gunnar, och tog Elins bröd, som denna vände fram och åter i handen, utan att sjelf våga gifva det till flickan. – Tack! många tacker! – sade den usla flickan, och – dristig vorden af Gunnars och Elins medlidande, bad hon den sednare om «någon liten slarf att skyla sig med». Men nu återkom Lena från köket och sade förargad, när hon såg flickan sticka brödet i sin påse: – Packa dig du din väg på eviga fläcken, annars ska’ jag hjelpa dig. – Jag har lofvat henne att värma och torka sig litet – sade Gunnar – och hon behöfver ej gå förr än regnet litet slottar6 på. – Ja, så är det! – muttrade Lena. – Ingen ska’ lyda mig, utan hvar och en ska’ husera hur de vilja, och jag ska’ ensam gå och släpa, och . Men Lenas ondskefulla tal bry vi oss ej om att anföra, ty äfven de, till hvilka det var vändt, frågade just icke mycket derefter. Elin skar det väl in i själen, ty hon klöf alltid Lenas ord på samvetets hårfina egg, och tyckte sig alltid stå i skuld till Lena, men fann dock huru orättvis, hård och obillig hon var mot alla andra. Hon smög ut i sin lilla kammare, och Abraham paltade äfven utaf, ty hur det var: matmoderns åska skrämde honom ändå alltid mera än himmelens, men Gunnar stannade qvar för att afvända Lenas vrede mot den arma flickan. Så fort regnet likväl något gaf sig, gick denna sina färde. När flickan stängt stugudörren, lyssnade Lena efter henne något litet, och sprang sedan till det fönstret, som gick åt vägen, och stod der några ögonblick, men i en hast flyger hon opp derifrån, och med en svordom utropar hon: «Nej, det ska’ så intet ske!» – och rusar ut genom dörren.
Statens tillgångar äro, som man vet, mycket anlitade, och om något afseende skall kunna göras på de återremisser, som här beslutas, utan behof att höja bevillnm, så måste man, tror jag, inskränka återremisserna mera än som är gjordt. Gr. Mörner, Carl: Jag anmälte mig egentligen för att vederlägga de skäl, Gr. Sparre anfört i afseende på StatsUtsk:s förslag i denna punkt, då Gr:n anmärkte att StatsUtsk. icke haft skäl att tillstyrka det ifrågavar. anslaget, enär detsamma icke blifvit af Regeringen begärdt. Jag är i detta afseende förekommen af Hr Sandströmer och får blott tillägga att StatsUtsk., likasom R. St., visserligen icke varit i okunnighet om de skäl, hvaraf R. St. vid föreg:de riksdag varit föranledda till hvad de yrkat, synnerligen som K. M. vid föregule riksdag i sitt förslag upfört Länsnotarier på stat med lön. Således synes det skäl vara undanröjdt, hvarigenom 94 Den 24 A pr il. StatsUtsk. ansett sig förhindrad att partielt bifalla detta löneanslag. Jag håller mig mindre vid sjelfva lönebeloppet än vid principen. Jag anser det mindre lämpligt att Länsnotarien skall aflönas af en annan statens tjensteman, då han sjelf bör vara en tjensteman på stat. Således förenar jag mig med Frih. Cederström derutinnan att åtminstone ett arfvode af 200 r:dr mätte blifva anslaget till Länsnotarierne; men jag anser äfven, lika med Hr Sandströmer att en summa borde ställas till K. M:s nåd. disposition att efter omständigheterna fördelas emellan de olika länen. Här har så mycket blifvit yttradt i ämnet att jag icke vidare vill uptaga tiden, utan blott förnya min begäran om äterremiss, på de skäl jag förut anfört. Hr Sandströmer: Jag skulle icke besvära R. o. Ad. med att vidare yttra mig i detta ämne; men jag anser mig icke böra underlåta att besvara en anmärkn., gjord af en talare på andra sidan.
Yttranden, pag. 9, dels öfver väckt förslag om en progressiv beskattning å borgerlig rörelse under 1000 R:dr inkomst, dels i anledning af Herr Rosenblads framställning om bestämmande för hvarje stad af ett minimibelopp af bevillningen för all slags borgerlig rörelse, pag. 10, i fråga om afdrag från inkomst för lefnadskostnader, innan beräkning af skattskyldiges årsinkomster må ske för bevillnings utgörande, samt Utskottets tvänne yttranden, pag. 11, och hvad pag. 12 förekommer, i fråga om bevillning å lyxoch öfverflöds-artiklar. Dessa sex Utlåtanden biföllos. Dernäst öfvergick Ståndet till pröfning af Utskottets yttranden, i anledning af väckta förslag till förändringar af särskilda 88 uti Bevillnings-stadgan. 8 2. De tvänne första yttrandena, pag, 13, godkändes. 8 14. I anledning af denna 8 voro af Utskottet meddelade sju yttranden, af hvilka de tvänne första (det tredje och det fjerde, pag. 13) samt det sjette (det första pag. 15); återremitterades. Utskottets tvänne yttranden, det ena (det tredje pag. 15), och det andra, (det första pag. 16), godkändes. 88 24 och 25. Yttrandet i fråga om ett tillägg uti endera af dessa 88, med afseende på kalkstensbrotts beskattning, återremitterades. 88 27, 2S och 29. Vid denna 8 förekomma fem yttranden, af hvilka det första, som afsåg ett tillägg uti 8:s 1 morn., samt de tvänne sista, som afsågo Jern-kontorets befrielse från bevillning, godkändes, hvaremot andra och tredje yttrandena, pag. 18, angående 2:dra momentet, jemte 35 8:s 1 morn., i anledning af särskild dervid gjord anmärkning, återremitterades. 88 39 och 42. Yttrandet, med afseende på en förändring, i anledning af Universiteternas upphörda domsrätt, återremitterades. 88 62, 65 och 68.
Föredrogos och biföllos StatsUtsk:ts den 14 dennes bordlagde Utlåt :n : N:o 131, ang:de föreslagen eftergift och afskrifning af ett Markaryds församling i Kronobergs län beviljadt kyrkobyggnadslån ; N:o 132, i anleda, af väckt motion om eftergift å ett Knäreds församling i Hallands län beviljadt kyrkobyggnadslån; samt N:o 133, i anledn. af väckt motion om ytterligare anstånd med inbetalningarne å staden Cimbrishamns hamnbyggnadslån. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, 8tatsUtsk:ts nedannämnde, den 14 dennes bordlagde Utlåtm, nemi.: N:o 134, i anledn. af K. Propos. ang:de åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår; N:o 135, i anledn. af K. Propos. ang:de ifrågastalldt förändradt, sätt för amortering af Landshöfdinge-ackorden; , N:o 136, ang:de utbetalning af statsbidrag till ett vägförbättrings-arbete, som icke blifvit inom behörig tid påbörjadt,; N:o 137, ang:de förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid;! N:o 138, ang:de bestridande af kostnaden för Riddarh.salens inredning; N:o 139, ang:de ytterligare anslag för det inom II. St:rs hus inrättade Riksdags-arkiv; N:o 140, i anledn. af väckt motion om anvisande af låueunderstöd till marmorfabriks-idkaren J, R. Schram; samt N:o 141, i anledn, af väckt fråga om anvisande af ett amorteringslån till vattenkur-anstalteu vid St. Ragnhilda källa i Söderköping.
Då den siste värde talaren uttryckligen sagt oss, att hans begäran om votering endast alser andra punkten af betänk., får jag, för att åtminstone få den första punkten afgjord, hvarvid ingen erinran blifvit gjord, hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om den förändring i proposJn, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes först proponera bifall till första punkten, och att vi sedermera må få afgöra den andra. I annat fall komma vi nu att votera om hvad sorn icke är i fråga, ty voteringar skulle sträcka sig äfven till lörsta punkten, som icke blifvit bestridd. Hr Lefre'n: Jag får vördsamt till Hr Gr. o. Landtm, hemställa den frågan, huruvida Hr Gr. o. Landtm, funnit svaret på dess nyss gjorda propos. tvifvelaktigt eller icke, och anhåller, att, i fall Hr Gr. o. Landtm, funnit bifallet enhälligt, vi måtte få detta beslut med klubbslag befäsladt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit beslutet enstämmigt och ej förr Un en kort stund efter hört votering nämnas. Gr. Posse: Äfven jag för min del tror, att beslutet var enstämmigt; men då Ilr Gr. o. Landtm, ännu icke hade derom gifvit sin tanke tillkänna, då Gr. Frölich begärt ordet och anhöll om votering, kunna vi icke betaga Hr Gr. rättigheten att få votering, såvida han ej afstår från sin begäran. Jag skulle likväl önska, att vi måtte undvika den, åtminstone i fråga om första punkten, och jag instämmer derföre med Frih. Boye i anhållan om särskild propos. på första punkten och att vi sedermera må få till afgörande företaga den sednare punkten, hvarom meningarna äro mera delade. Frih. Boye: Jag gor Hr General Lefren den rättvisan, att jag tror honom icke vilja ifrågasätta Gr. Frölichs rätt tili votering, och jag tror, att ej heller Hr Gr. o. Landtm. 24 Den 23 Juli f. m. kan förneka denna votering. Den var begärd, på sätt TIr Gr.
Från de hos Riks-Stånden förde protokoll öfver diskussionen angående denna fråga, inheintas, att tvänne åsigter, såsom framstående, ostridigt blifvit framhållne, den ena: att någon inskränkning i nu gällande testaments-rätt i afseende å aflingejord och lösegendom å landet icke borde ega rum, och den andra: att deremot utsträckning af nuvarande testaments-rätt öfver arfvejord borde ske, dock icke så att öfver den lemnades full testaments-frihet. Utan afseende härå, och oaktadt, efter lands-rätt, en hvar, äfven om han eger barn eller bröstarfvingar, nu kan fritt disponera öfver sin aflingejord och lösören, har likväl Utskottet i förestående Betänkande gjort framställning derom, att ej någon må genom testamente bortgifva eller annorledes förordna om mer än hälften af sin qvarlåtenskap, der bröstarfvinge lefver efter, i följe hvaraf en inskränkning i nu gällande lag om testaments-rätten, angående aflingejord och lösören, blifvit af Utskottet föreslagen. För min del har jag ansett det vara Utskottets skyldighet, att vid behandlingen af det återremitterade ärendet, ställa sig till efterrättelse de inom Riks-Stånden uttalade, ofvan antydda åsigter, och att derföre till Ständernas pröfning framlägga ett förslag, angående testamentsrätten, dervid de framställda åsigterne gjort sig gällande, hvarföre också, med hemtadt stöd deraf, jag inom Utskottet, i afseende å testaments-rätten, gjort hemställan om antagande af följande utaf flere Utskotts-ledamöter understödda förslag till förändrad lydelse af Usta § i Utskottets förslag, nemligen: § I Aflingejord å landet och fast egendom i stad, den man sig förvärfvat, må man i testamente gifva till hvem man vill, skyld eller oskyld. Samma lag vare om lösören, ehvad de äro ärfda eller förvärfda. Bih. till R. St.
Godkändes. I öfrigt lades Betänkandet N:o 1, och Utlåtandet N:o 5, till bandlingarne. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades ett af Herr Petré, med åberopande af 56 §. Riksdags-Ordningen, ingifvet yttrande, föranledt af en, angående tillökade tubbevaknings-anslag, hos Högloft. Ridderskapet och Adeln väckt motion, sorn, enligt hvad upplyst är, blifvit till förutnämnde Utskott remiLterad , hvarjemte beslöts, att ett af Herr Arnberg, i anledning af Herr Petres yttrande, lemnadt anförande, kommer att remissen åtfölja. S. D. Föredrogos följande Stats-Utskottets Utlåtande och Memorial: N:o 418, i anledning af begärd utredning öfver de i 1837 års RiksHufvudbok ntbalancerade Riksgäldsmedel. Bifölls. N:o 420, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 384. Lades till handlingarne. och N:o 422, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 408. Lades till handlingarne. S. D. Efter förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 38, i anledning af väckt motion, alt vissa sorter sidentyger, då de med direct lägenhet införas från Ost-Indien, må bära en tull af endast tio procent, blef samma Betänkande bifallet. S. D. Föredrogos ånyo följande Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtanden och Betänkande: N:o 134, i anledning af väckt motion om nedsättning i häst-vacanceafgiften, in. m. Bifölls. N:o 136, i anledning af erhållen återremiss af Betänkandet N:o 58. Ståndet biföll, hvad Utskotten föreslagit i Betänkandet N:o 58, och vidhållit i Utlåtandet N:o 136, äfvensom hvad serskildt blifvit i det senare Utlåtandet tillstyrkt.
Så stor är skillnaden mellan skattebördorne i Städerne och på Landet, att Jordbrukaren skattar allt; ty Städerne återfå indirecte mer än sina skattebidrag. Skillnaden faller isynnerhet i ögonen, om man påminner sig det härstädes för icke längesedan uppgifna för - Den 7 Maji f. m. hållandet med Bevillningen af Handlande i Städerne, jemförelsevis med den på Landet. Mig synes del klart, att då Rikets Ständer borttogo det till ConvoyCommissariatet förut beviljade årliga anslag, och i stället anviste ett Creditiv af 66,666 R:dr 32 sk. B:co, att, efter Kongl. Majrts pröfning och beslut, begagnas i mån af behofvet och emot ConvoyCoramissariatets förbindelse; så var meningen icke, att denna Creditivsumma skulle årligen utgå och slutligen afskrifvas, utan afsigten var endast, att bereda ConvoyCommissariatet en tillgång att fylla eventuela behof, emot skyldighet för Commissariatet, att till Statsverket återbetala hvad som lyftades. Jag anhåller derföre om återremiss af detta Betänkande, med begäran, att StatsUtskottet måtte närmare utreda förhållandet med detta Creditiv. • Friherre Cederström, Jacob: Efter det beslut Ridderskapet och Adeln i sednaste Plenum fattade, rörande Creditivet för ConvoyCommissariatet, lärer föga anledning vara, att nu till StatsUtskottet återremittera ifrågavarande Betänkande. Emot hvad Friherre Anckarswärd anfört derom, att Rikets Ständers mening med denna Creditivsumma icke skall varit, att den skulle få årligen lyftas, anhåller jag att få anmärka, att det förhåller sig tvertom. Rikets Ständer lemnade detta Creditiv såsom motsva - Den 7 Maji f. m. "9 rande det årliga anslag af 66,666 R:dr 32 sk., som förut till ConvoyCommissariatet utgått. Orsaken, hvarföre de anslogo summan i form af Creditiv, vardén, allde ansågo 66,666