Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
C. Timelius. Uppläst hos Hög!. Ridö.-och Ad. den 22 Juli. Högvörd. Prest-Ständet den 22 Vällofl. Borgare-Ståndet den 23 — Hederv. Bonde - Ståndet den 22 Riksens Högloft. Ständers Statsoch Bevillnings-Ut skotts Betänkande, angående Herr Reenstjernas Memorial> ovl frihet får Löntagare, att tjena för Begrafningshjelp, och erlägga Bevillning af deras Loner. Höglofl. Ridderskapet och Adeln har till Stats» och Bevillnings-Utskotten behagat remittera ett af Herr C. Reenstjerna ingifvet Memorial, så lydande: ”1 en tid, då Penninge-Pöntagarne med så mycket skäl klaga öfver deras otillräckeliga bergning , då från sjelfva Thronet! Riksens Ständer blifvit uppmanade att förbättra deras vilkor, bor man kunna hoppas, att detta onda snart blir Si6o Den 2 2 Juli. blir afhjelpt; äfvensom att Riksens Ständer ej mera tillåta den obillighet, sorn Staten hittills gjort mot hvarje Embetsman, då af en utlofvad och anslagen löss, en icke obetydlig del, undernamn af afgift till Kongl. Maj:t och Kronan» blifvit återtagen.” ”Indelta Tontagare hafva visserligen ej skäl att klaga öfver för ringa löner, orri också, som stundom inträffar, de accordera sig till sina Sysslor ganska dyrt; ty förhållandet blir i alla fall, ehvad ändringar än kunna ske med penningelöntagarne, alltid förmonligare för den indelta. Men äfven här behandlar Staten sina Embetsman, enligt min tanka, på ett sådant sätt, som imellan enskilta kanske icke kunde anses rättvist; ty, till exempel, vid en sysslas tillträdande, tager man af en Embetsman: j:o Två sä. kallade ligge-månader af hans lön: a:o 2 månader under namn af besparing och 3:0 till så kallad Begrafningshjelp sex månaders lön.
Kronolägenheter, Förråder, Skepp, m. m.), lärer det mest riktiga och konseqventa i detta hänseende vara, att antingen allt eller intet af det allmännas så beskaffade tillhörigheter uti Rikshufvudboken upptages, samt att, om det förra alternativet vinner bifall, fastigheters och inventariers värden föras inom linien, till skillnad från den del af Reservfonden, sora utgör ett verkligt Förlagskapital (t. ex. Spanmål, Förskotter o.s. v.), samt alltså måste uti räkenskaperna i vanlig ordning redovisas. Vid granskning af ofvanberörde, med all möjlig noggranhet uppgjorda, , Utredning af Reservfonden till alla dess beståndsdelar, förefaller ändock mindre lätt förklarligt, hvarföre icke de ifrån Fonden utbetalda förlagssummor i sjelfva verket blifva åter synliga, genom en inträffande större penninge-tillgång vid den tid, då betydligaste delen af statsbidragen för det föregående året till Kongl. Räntekammaren influtit. Enligt Revisorernes tanke, liärrörer otydligheten härutinnan från hopblandningen af de verkliga anslagen samt öfverskotterna derå, och hvilken hopblandning kan uppkomma endast derigenom, att dessa sednare, först efter Rikshufvudbokens afslutande, aflemnas till Riksgälds-Kontoret, och sålunda äro under ir/a års tid tillgängliga, för att kunna användas till för dem främmande ändamål, hvarföre också — 47 — Kongl. Stats-Kontoret sällan blifver i behof att lyfta statsfyllnadssumman förr, än liqviden med Riksgälds-Konloret skall uppgöras.
KrigsArtiklarna af år 1798, förefinnas, i afseende på bestraffning, bestraffningssätt och rättegångsordning för beväringskarl från Gottland samt beväringsskyldig från något af Rikets öfriga landskap, följande hufvudsakliga skiljakligheter: 1:0 Beväringskarl i allmänhet skall, för brott, derå Krigsartiklarna utsätta spöstraff, undergå denna bestraffning, så vida ärans förlust, uppenbar kyrkoplikt eller fängelse på fästning jemväl följa bör; Hvaremot Beväringskarl på Gottland, om lian begått militärförbrytelse, dömes till fängelse i mörkt ensligt rum, och, om han föröfvat annat brott, belägges med det i allmänna lagen utsatta straff. 2:0 För militärbrott, derå Krigsartiklarna utsätta gatulopp eller spö - R. Si. Just. Ombudm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. 179 slitning, skall elen förre dömas, enligt serskild förvandlingstariff, till prygel. Den senare deremot får icke underkastas denna skymlliga behandling, utan skall i stället hållas i ensligt fängelse uti mörkt rum. 3:o För olofligt undanhållande från tjenstgöring, första resan rymning, dubbel legotagning, monderingspersecllars förskingring och dryckenskap eller sofvande på post, skall den brottslige, så vida han tillhör beväringsmanskapet på fasta landet, straffas, i fredlig tid med fyratio prygel och i krig (när mildrande omständigheter sig förete och någon synnerlig skada deraf icke handt) med femtio prygel. Men år han inskrifven vid Gottlands beväring, skall han dömas, i vissa fall, att arkebuseras och i andra till en bestraffning, som efter stadgade förvandlingsgrunder stundom motsvarar och någon gång kan öfverskrida nyssnämnda prygelstraff. /po Extrajudiciel bestraffning för manskap och således äfven för beväringskarl består i arrest, fängelse i mörkt rum, eller vid vatten och bröd samt prygel, högst femtio på en dag.
Jag tror nog, att det finnes ett ännu bättre sätt att få bort de där felen än medels skämtet. En bestämd och rättvis, en jämn och allvarlig, men likväl kärleksfull behandling är nog ett vida effektrikaie botemedel. Men den kuren måste man öfverlemna åt husmödrarna. Men för att ännu en gång återkomma till madame Bianca, så är jag ledsen att säga, att jag icke hör till dem, som ådraga sig sömnlösa nätter genom att deltaga i hennes sorg öfver publikens otacksamhet. Mitt arma konstförstånd är nämligen så förslöadt, att jag aldrig någonsin kunnat rätt sentera madame ' s storhet, och det var inte utan att jag skämdes en smula pä den rara fru Anna Lundbergs vägnar, när hon gaf sig till att odla Biancaimitationer som specialitet. Ja, det är för märkvärdigt! Undrar just, hur det går med Sigrid Arnoldson, när hon kommer hit härnäst? Och med denna påkostande själfbekännelse må det tillåtas mig att säga farväl för denna gång. Sccevola. I " Herr Redan de gamle romarne hade den oartigheten att säga, att » kvinnan är en ombytlig och nyckfull företeelse ». Jag vill icke inlåta mig på någon undersökning om, huruvida detta påstående kan vara i större eller mindre mån grundadt, men jag vet någonting, som bestämdt är ännu mycket mera ombytligt och nyckfullt än kvinnan. Det är det månghöfdade och nå- got obestämbara väsen, som kallas publiken, och den består — åtminstone den publik, som jag nu tänker på — till betydligare del af män än af kvinnor. När mademoiselle Bianca förra gången lemnade Stockholm, så var publiken i Berns som den skulle varit litet konstig i knoppen af förtjusning. Man applåderade, stampade, jublade och tjöt af beundran, man presenterade buketter, lagerkransar, korgar och stora Biancahattar af de utsöktaste blommor — med ett ord det var en hänförelse, som icke kände några gränser, en feber, en rabies.
Bland de ärender, som, under innewarande Riksdag, fästat Riksens Ständers upmärksamher, har äfwen förekommit frägan om Landt - Tutlarnes afftaffanve. Dä Landt-Tulls - Inrättningen, utom dest princitiva ändamål af Beskattnings - method, äfwen i sednare tider tillegnatS den bestämmelse att tjena kill Csn - Den iL Zebruarii. 79Z Conttvll emot Sjötullens förlullande och förbudna warors kringspridande i landet, hafwa Riksens Ständer utur desia häda synpuncter berracktat ämnet. Om ä ena sidan det ej kan nekas, akt Landi-Tullsoch Accis - afgifterne frän början warit en lindrig och efter förmögenheten afpasiad befattning, synes ock ä den andra otwifwelaktigt, atr den samma, i anseende lill de med uppbörden förknippade beswärligheter blifwit för samhället gansta tryckande. Det twäng Inrikes handeln underkastas genom widkagne LandtTulls författningar, den tids-spillan och de ej sällan kännbarare olägenheter som denna inrättning, för ds trafiquerande förorsakar; de dryga kostnader, hwilka ätgä ej mindre till hus och bygnader, samt andra behof i och för bewakningen än till underhället af ett stort antal Tull-Betjewer. som nyttigare kunde sysellsättas wid Jordbruket, elier näringarne, äro i Riksens Ständers kanka tillräckeliga stal akt anse Landt-Tullen i egenskap af beskattnings falk olämpelig i synnerhet som de tjenstemän hwilka uppbära Kronans öfrige inkomster äfwen wäl kunde werkställa uppbörden af en mot Landt-Tullsoch Accis-medlen swarande bewillning, och således en betydlig besparing i framtiden göras af Landt-Tulls BekjeningenS löner och andra utgifter.
M:s nåd. remisser i hvarjehanda mål, äfvensom anmärknrs111. fl. memorialer, dels i fråga om domares och embetsmäns tjenstefel, och dels i de öfriga ämnen, som, enligt instruction och särskilda författningar, tillhöra Just.cancellerens handläggning. Med någon kännedom om arbetets beskaffenhet, inses lätteligen, att dertill fordras större ansträngning, än som, särdeles med afseende på lönernas ringa belopp, kan fordras af de två egentligen disponibla biträdande tjenstemännen. Tager man derjemte i betraktande, att tjenstemännens antal inom 11. St:s Just.ombudsmans-expedition är lika med det uti Just.cancellers-expeditionen; att den förre härjemte kan begagna biträde af secretm i Tryckfrihets-comiteen, men att Just.ombudsmannen är befriad från en mängd af de särskildta åligganden, som tillhöra Just.cancelleren, hvaribland i första rummet må nämnas skyldigheten att afgifva utlåtm i de mångå frågor, som dels af K. M. och dels af Högsta Domstolen i sådant afseende till Just.cancelleren öfverlemnas: så torde det icke finnas öfverflödigt, att tjenstemanna-personalen ökas med åtminstone en person, cancellist eller registrator. 6 1J. Ö 58 Den 2 Maj c. m. Om det du må anses ådagalagdt, att tjenstgöringen inom förenämnda expeditioner icke kan bestridas med nuvar. personal, och att den förra regleringen således varit felaktig; om det derjemte är uppenbart, att ett afslag å den begärda tillökningen skulle leda till allmän och enskild obcJåtenhet och förlust; så synes intet annat, än fullkomlig oförmåga, å Statens sida att fylla behofvet, böra få gälla såsom skäl för ett dylikt afslag. Det tillkommer R. St. att pröfva, om en sådan oförmåga verkligen förefinnes. Yäl är, bland andra skäl, äfven det anförd t, att, genom vidtagande af ändamålsenliga förändringar i rätteg:sordningen, antalet af de under Högsta
En anklagelse först och främst mot den föråldrade hemuppfostran, der barnet anses som föräldrarnes ti o g, hvilket skall danas efter deras beläte, efter deras tankar och tro, deras mål och ideal. Den visar hur den innerligaste moderliga ömhet, — i hvilken likväl saknas förståendet af, att barnet är en ny själ, med egna behof och egna rättigheter, — endast kan medföra lidande för både mor oohbaro, men ioke hindra den unga att följa riktningen af sin tid. Den visar huru ett hem, der rena föredömen och goda maningar höra till dagligt bröd, dock illa förbereder en gosse till den stundande kampen med sinnenas faror, då det hyllar den föråldrade åsigten: att dölja sanningen och uppfostra genom bön och ängslig vaksamhet, i stället för genom insigt i och beröring med verkligheten. Den visar att ju innerligare en lifsåskådning är hos föräldrarne, dess större är för dem frestelsen att behandla barnet som ett osjelfständigt väsen, hvars redligaste sträfvanden de grymmast missförstå. — Det är icke den i dessa ämnen blott konventionelle fadern, utan Eriks mor, hvilken genom att äleka sonen mest och genom aty vara fullt lefvande i sin kristna tro, blir farligast för sonens samvete under kampen för att vinna en egen ståndpunkt. Det är den gamla lifsåskådningens oförmåga att företå en utveckling, Bom leder bort från den af henne som absolut trodda sanningen, hvilken vållar konflikterna mellan mor och son. Vid skildringen af dessa konflikter, liksom ock af meningsutbytet mellan Erik Grane och den teologiske professorn, märka vi nog att författaren icke — som en fullt objektiv eller rättare en af lifvets alla företeelser gripen romanförfattare plägar kanna — lika väl tänkt sig in i moderns och den kristne lärarens känslor och åskådning; att han icke gifvit samma lefvande deltagande åt dem, i deras lika innerliga pathos, som åt den unge sanningssökaren yelf. Fullt rättvis har han således icke gjort framställningen. Men detta har varit oafsigtligt; han har lika litet kunnat vara rättvis, som en part i en tvist fullt ovel-digt kan erkänna sanningen i motståndarens skäl.
Ständer tilläfventyrs kunde finna för godt, att meddela andra Städer; uti hvilket sistnämnde förbehåll H:r Ehinger jemväl instämt, i afseende på Staden Wisby. 3:0 Af Riksdags - Fullmågtigen för Warbergs Stad, H:r Hammar, som sökt fästa Riksens Höglofl. Ständers uppmärksamhet på det Borgerskapet derstädes betungade onus af Servisens utgörande till det å Warbergs Fästning förlagde Befäl och manskap. Och då denna Fästning låge alldeles skild från Staden och snarare vore att anse, som ett förvaringsställe för brottslingar och lifstidsfångar, samt Borgerskapet genom dervarande Garnizon ej beredes någon förmån, har H:r Hammar anhållit, att Warbergs Stads Borgerskap måtte hädanefter vara befriade från den - StatsUtskottets Betänkanden. 809 na utgift, som årligen utgjorde 270 R:dr och motsvarande Summa af allmänna medel anslås för detta ändamål; och 4:0 Af Riksdags - Fullmågtigen får Wadstena Stad H:r Huldberg, som klagat ofver den nämnde fattiga Stad pålagde obilliga tunga, att bekosta Inqvarteringen för de någre och trettio man, som dit blifvit forlagde såsom nödig bevakning vid det derstädes inrättade Correctionshus; och enär denna inrättning tillkommit utan Stadens hörande och Staden för egen del ej behöfver någon Garnizon, har H:r Huldberg anhållit, att Wadstena icke allenast må befrias från fortfarande skyldighet, att förse Garnizonen vid Correctionshuset derstädes med Inqvartering, utan ock af Statens medel återbekomma, hvad i detta ändamål redan blifvit utgifvit, eller 400 R:dr B:co om året, ifrån d. 1 Oct. 1819 räknadt, samt att Stats-Verket genast går i författning om inköp af ett hus till Cassern eller ock låter bygga ett sådant.
In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. 43^ Den /y April, Onsdagen den 15 April. Plenum klockan half till io förmiddagen. Upplästes Protocollet hållit sistledne gårdag vid sammanträdet af den Nämnd, åt hvilken varit uppdragit att dömma , huruvida samtlige Högsta Domstolens Ledamöter äga Riksens Ständers förtroende, och böra i deras vigtjga kall bibehållas, så lydande: 1818 den 14 April, sammanträdde den Nämnd, som äger att dömma huruvida Högsta Domstolens samtelige Ledamöter gjordt sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas, dä, öfver följande Proposition röstades: Den, som anser omröstning böra; på det i 103 §. Regerings-Formen föreskrifne sätt anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens Ledamöter, skrifver Jai Den det ej vill skrifver Nej; Vinner Nej blifva Högsta Domstolen* samtelige Ledamöter bibehållnej Och befanns, sedan en Sedel blifvit aflagd, vid Sedlarnes öppnande, rösterne hafva utfallit - Ja g* Nej 39. I följe hvaraf Nämnden ansett Högsta Domstolens samtelige Ledamöter böra vid deras syslor bibehållas, och ingen vidare åtgärd i detta afseende äga rum. Ut supre. C. E, Gyldenstolpe. C. v. Rosenstein. JL. J. Lundgren. A. J:son Hyckert. Upplästes de sistledne gårdag hällne Protocoll öfver valen af Riksens Ständers Justitiae Ombudsman, och dess Suppleant, så lydande; År 1818 den 14 April sammanträdde Riksens Högloft. Ständers valde Electorer, för att utse en Riksens Ständers Justitieombudsman; då, sedan en Voterings-Sedel blifvit aflagd och de öfrige Sedlarne blifvit öppnade, rösterne således befunnos hafva utfallit: Friherre Mannerheim, Lars August 44 röster. Lagmannen Grefve Hans Wachtmeister 3 dito. Ut Supra. C. E. Gyldenstolpe. C. von Rosenstein. And.
— 1858 kannor osockrad Pomerans utgörande 11 lass ä 1 R:d. 11. — —> Laccage derå ä ? procent 37! kannor ä ii R:d, 46. 19. 6. 11899! kannor Osockrad kummin utgörande 66 lass ä 1 R:d, §6. Eaccage derå ä 2 procent 237! kannor ä lj R:d, 277- 25. — 4 lass med Inventarier ä 1 R:d, 4. 432- 36- 6 Till Ladugårdslands KronoBränneri har blifvit transporteradt: 4 lass Inventarier ä 30 sk. £ 2. 24. — Till Tanto KronoBränneri har blifvit Transporteradt: 45 lass med Inventarier å 1 R;d 10 sk. - 54. 18. — Banco. Enligt vid Kongsholms nedlagde KronoBrännéries Räkenskaper tencer: Aflöning för Kronslnspeöoren i 6 månader, Ett halft års hushyra, Aflöning för Bränneridrängarne i 6 månader, - Hyra för Hisslina rn. m. enligt räkning, Högström enligt Räkning, Pito, Ålderman Thun för Murare enligt Räkning, - Estenberg för Timmermansarbete dito, - Ask för 4 dagars arbete, Säger för 5 dagars arbete, Ström för 9 dagar, Boman för en dag, _ . _ Dito för 19 dagar, - Till Handtlangare enligt förte Aning, - Wahlström och Smeberg for Murarearbete,
Sedan R. o. Ad., uppå gjord propos., till detta förslag iemnat bifall, anmodades Ståndets Hrr Elektorer att utse två suppleanter i Banko-Utskit. Upplästes elt af Gr. Taube, Henning Eduard, ingifvit meni. af följande lydelse: Jag får ödmjukast anhålla att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig förtroendet att vara suppleant i Lag-Utsk:t. Jemväl denna anhållan bifölls och Elektorerne anmodades att välja en ny suppleant i Lag-Utsk:t efter Gr. Taube. 634 Den 28 April f. m. Gr. al Ugglas, Ludvig, hade inlemnat ett mern., sorn nu upplästes och lydde sålunda: Af läkare föreskrifveu att, efter under sommaren begagnade bad, på sensommaren och hösten iakttaga diet, som icke med stillasittande låter sig förena, nödgas jag afsäga mig det förtroendefulla uppdrag Ii. o. Ad. velat lemna mig att vara medlem af den i höst sammanträdande Statsrevisionen. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade besluta att Lördagen den 12 Maj företaga val af en Statsrevisor i Gr. af Ugglas’ ställe. Ropades ja. Föredrogs ett från Högv. Preste-Ståndet ankommet prot.- utdrag N:o 184, med inbjudning till R. o. Ad. att biträda Preste-Ståndets beslut öfver Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Utlåt. N:o 75, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk. N:o 39, äng. väckta motioner om utvidgande af qvinnans medborgerliga rättigheter. Begärdes på bordet. R. o. Ad. åtskiljdes kl. i 3 e. rn. In fidem, 0. Brakel. Plenum kl. 6 e. in. Upplästes och godkändes Exped.-UtskTs skrifvelselörslag N:o 49, i anledn. al' K. M:ts Nåd.
Icke nöjdt med den gamla fyrdclningen, har det infört en fémdelning, och under denna femte del, sorn kan hänföras till våra gamla begrepp om Stånd, har det ingått i en kaslindelning ända derhän, alt vi skulle t. ex. få en underlieutenants-kast, cn elementarskollärare-kast, med ett ord en sådan mängd kaster att något motstycke icke finnes annat än i Indien och China. Med ali respect för den Mandarinvishet, som kan ligga häruti, kan jag dock icke gå in på, att hvad som för 12 eller 13 hundrade år sedan ansågs 76 l)en 10 Mars e. m. riktigt i China, nu hör göras lill lag för Sverige. Jag erkänner dock, att i Utsk:s förslag finnes nedlagd en god vilja att i många fall jemka och göra förbättringar, men då man icke velat utgå från en grund, som jag kan gilla, kan jag likväl icke annat än anhålla om afslag på hela betänk. Jag skulle dernäst anse det vara min skyldighet att utarbeta ett förslag till gemensam tanka, men jag erkänner, att jag dervid är i någon förlägenhet. Jag har nemi. vid flera föregale tillfällen i detta afseende tagit mig friheten att framställa ett förslag, som blifvit förkastadt. Man skulle måhända tycka, att conseqvensen fordrade, att jag vidblef detta: men, mine Hrr, liden har galt framåt, opinionerna hafva otvifvelaktigt visat ett sträfvande att sammanjemka sig. Mycket återstår väl, men steg på banan äro likväl tagna. Jag tror mig derföre vara skyldig att söka rätta äfven min åsigt efter den, som hufvudsakligen är gällande. Att gå in i detaljer i detta fall är obehöfligt, då två eller tre ledamöter här förut hafva yttrat sig om hufvudgrunder, i hvilka jag till hufvudsaklig del ber att få instämma. Grunderna hafva nemi. af Hr Silfverstolpe i dag blifvit så riktigt framställde, att hans yttrande icke kunde vara annat än för mig tillfredsställande. Alt detsamma likväl, äfven efter min tanka, var något för mycket allmänneligt, för att kunna tjena lill ledning för Utsk., det måste jag öppet uttala. Dernäst har en ledamot, Gr.
D e n senare har f ö r alltid afträdt] från orkesterestraden i Tivoli, m e n Meissner svingar fortfarande taktpinnen i Berns ' salonger, o c h han g ö r det alltjämt m e d samma vakenhet, m e d samma konstnärsintresse, fastän tre decennier hunnit förflyta sedan den d a g h a n första gången i spetsen för sin orkester lät tonmassorna stiga under takhvälfningen i detta hufvudstadens populära förlustelseetablissement. hvarandras tungomål o c h ännu mindre hvarandras sinnelag, ehuru d e h a så mycket gemensamt i själsanläggning, i språk o c h kulturell odling. » Nordiska föreningen » är namnet på ett i K ö - penhamn nyligen bildadt förbund, s o m har till hufvudändamål att befrämja samförstånd o c h samlif mellan N o r d e n s folk. Själen i det hela o c h föreningens ordförande är professor P o u l la Cour från A s k o v, hvilken härom dagen i d e n danska hufvudstaden, inför ett auditorium af cirka 300 personer, i ett eldande föredrag utvecklade föreningens planer o c h syften. H a n har nu f ö r afsikt att hålla liknande föredrag i L u n d, Stockholm o c h TJpsala, för att väcka svenskarnes intresse för idén o c h få d e m att aktivt understödja densamma g e n o m att själfva bilda Trettio år, bokstafligen genomlefvade i r ö k o c h damm, f ö r att midt i kretsen af punschdrickande o c h sorlande människor föra d e n musikaliska konstens runor m e d d e n äran — det kan stundom blifva ett riktigt sisyfusarbete! A u g. M e n å andra sidan har M:s trägna o c h ärliga arbete verkligen i många fall haft d e t goda m e d sig, att kafépubliken fått e n viss musikalisk uppfostran, ehuru varietéens banala o c h smakfördärfv a n d e prestationer under några år gjort allt hvad de kunnat f ö r att motverka d e n konstnärliga smakens höjande h o s vår nöjeslystna o c h ytliga publik.
Jag kan således endast förslagsvis uppgifva, hvad jag anser böra ifrågakomma att för det af mig framställda ändamål under de närmaste åren använda och får i sådant afseende hemställa, att Eders Kongl. Majit behagade, i och för förberedande arbeten och derefter påbörjande af boställs-uppskattningen, hos Rikets Ständer äska en summa af 100,000 R:dr att, i mån af behof, under nästa statsregleringsperiod utgå. Jag anser mig för öfrigt härvid endast böra tillägga, livad redan från början af denna fråga blifvit tillräckligen antydt, att genom boställs-uppskattningen icke åsyftas någon rubbning i indelningsverkets grunder, utan att hvarje regemente och korps i allt fall må fortfarande bibehålla alla de boställen, vare sig till bostäder eller utarrendering anslagna, likasom ock de indelta räntor, kronotionde samt öfriga anslag af dylik beskaffenhet, hvilka blifvit hvarje regemente eller korps sednast genom Kongl. Brefvet den 2 Februari 1833 tillförsäkrade. Då de från Arméens Pensions-kassa utgående pensioner befunnits alltför Arméms^ penotillräckliga för uppnåendet af de ändamål, sorn med pensioneringen åsyftas, blef tering. vid sistförflutna Riksdag af Eders Kongl. Majit frandagdt förslag till förbättrad pensionering för Arméens befäl och tjenstemän, i enlighet med tvenne tillika föreslagna förhöjda pensionsstater, den ena för Arméen i allmänhet och den andra särskildt för Gottlands Landt-Beväring. Efter detta förslags hufvudsakliga bestämmanden, skulle skillnaden mellan de nya pensionsbeloppen och den, hvilka Arméens Pensions-kassa åligger att utbetala, från Statsverket utgå såsom fyllnadspension; dock att den, som åtnjuter aflöning eller pension af andra allmänna medel, eller innehar beställning på Rikets Stat, icke är berättigad till fyllnads-pension eller utöfver hvad honom frän Arméens Pensions-kassa kan tillkomma.