Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1723 års skatteköpsförordning, som bestämde köpeskillingen till minst 6 års ränta, säger t. o, m., att ”en del hemman äro ofta •) Fryxell Del. 19, sid. 28. 11 * 164 Den 14 Januari. för mindre än 1 års ränta, tili skatte sålda”. Enligt denna författning, skulle kronoliemmanen säljas, efter värdering, eller, sedan en sådan föregått, på auktion. En del kronohemman uplätos till skatte, i ersättning för skatterättsfordringar. Skatteköpeskillingen liar ock, så ringa han varit, ytterligare förminskats, genom våra myntförsämringar. I slutet af Carl Xll:s regering, antogos mynttecken för god betalning, och, under påföljande styrelser, hvarjehanda pappersmynt, hvilket ej varit för annat än mynttecken att anse. Nu utgör skatteköpeskillingen, för krono-rusthåll 6, och för andra kronohemman, 10 års ränta, efter kronovärde. Det är så ringa, att skatteköpeskillingen, för ett helt mantal, antages, i medeltal, upgå till 100 R:dr b:ko. Ofta har kronan således nästan skänkt, och fortfar att skänka bort sina hemman. Ovedersägligt är åtminstone, att hon gifvet bort så mycket, som försäljningssumman, till enskild man, för ett sådant mantal, skolat öfverstiga den, för detsamma, till kronan erlagde, skatteköpingsskiilingen, om krono-åboen försålt det till sin granne, eller någon annan, genast efter skattebrefvets erhållande. Till mindre än 5,000 K:dr torde ej ett mantal kronoskatte böra f. n. i medeltal värderas. När kronan derföre erhåller 100 R:dr så bortskänker hon följaktligen 4,900 R:dr. Ifrån början af år 1701, till medlet af Juni månad, 1850, hafva, Finland oberäknadt, inom Sverige allena, 16,200 hemman blifvit till skatte försålda.
Denna fråga ställde man till sig själf och andra, utan att få den besvarad. I denna stund af verklig nöd hördes emellertid ett beslutsamt: » Jag bygger huset! G e mig blott plats att bygga på! » — D e n som gaf detta löfte, var en kvinna af folket. Hon och hennes man, ett tarfligt hemmansegarefolk, förut bosatt några mil från Linköping, hade ej långt förut dit inflyttat. Christina Larsson hette hon och heter hon, ty hon lefver än och är utan gensägelse för närvarande Linkö- kings märkligaste kvinna. Ingen har nämligen, ens nännelsevis, af egna tillgångar, med så mycken möda och med så stora uppoffringar, gifvit så mycket för stadens fattiga som hon, hvars bild lägger en ny länk till Tduns kvinnogalleri. 1 dag, då hon vet sig skola presenteras för en så fin publik som tidningens, har gumman klädt sig till stass, men till » promenaddräkten » hör än i dag för gamla » moster » den hederliga hnfuudduken. H u r u hon först kom på tanken att öppna en asyl för » kolerabarnen », som dessa i många är med ett gemensamt namn kallades, och huru hon fyllde sitt löfte, må hon själf berätta. » J a g satt en afton med några andra af mina gelikar, » började hon. » Det var i medlet eller början af november, strax efter att koleran upphört. Yi hade nämligen kommit öfverens att samlas ett par gånger i veckan för att få ihop litet kläder till dc föräldralösa barnen. — V å r lilla förening sammanträdde än hos den ene än hos den andre af medlemmarne, men för det mesta här — min man lefde ännu — och den aftonen stod turen hos oss. H ä r u n d e r talades naturligtvis ej om annat än » kolerabarn e n », hvilka smutsiga, utsvultna, okynniga och utan tillsyn sprungo omkring pä gatorna. Härunder gaf det ena ordet det andra, och till sist lofvade min man och jag, att vi skulle taga oss an några af de mest värnlösa och för dem öppna ett hem här i gården —. Beslutet sattes genast i verket, och veckan därefter emottogos fyra stycken i den » lilla byggningen ».
Ehuru jag, som af ofvanstående synes, i flera hänseenden icke kan dela Hr Gr:s åsigter, torde jag dock böra förklara, alt jag i mer eller mindre mån instämmer med honom i andra fall. Företrädesvis vill jag omnämna Hr Gr:s yttrande om billigheten af att försätta den indelta armeen på vakans, så vidt han inskränker sig lill någon mindre del deraf; vidare Hr Gr:s betänklighet vid beviljandet af stora summor för sjöförsvaret. Slutligen måste jag gilla, till någon del Hr Gr:s framstälda erinringar ronde Bergsoch Comm.-Colhnes organisation. Hvad den sistnämnde frågan beträffar, lärer den icke nog kunna fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet, och torde en sorgfällig utredning af förhållanderna i afseende på Collmes domsrätt och förvaltnings-bestyr företrädesvis böra blifva ett föremål för Utsk-.s omtanka. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid: Hindrad af embetsgöromål att infinna mig tidigt i detta plenum, har jag icke varit i tillfälle att i deras helhet afhöra de anmärkn:r, Gr. Anckarsvärd gjort mot K. M. nåd. propos. ang:de Stats-verkets tillstånd och behof. Jag har dock deraf hört tillräckligt för att finna, det dessa anmärkmr hvarken böra eller kunna lemnäs obesvarade; men om jag nu skulle ingå i något gensvar, så skulle det blifva dels ofullständigt dels otydligt och dels kanske äfven oriktigt, då jag icke känner beskaffenheten af Hr Gr:s anmärkmr. Vid detta tillfälle återstår för mig således endast, att hos det H. Ståndet anhålla, att i nästa plenum få afgifva gensvar å hvad Hr Gr. anfört, och att samma mitt yttrande måtte få åtfölja remissen till det blifvande Stats-Utsk. Frih. Peyron, Gust. Abrah.: Jag ville blott förena mig med H. Ex. Hr Gr. Posse, och anhåller alt framdeles få göra de anmärkmr emot Hr Gr. Anckarsvärds ifrågavar. yttrande, hvartill jag finner mig befogad.
Vid början af denna riksdag har jag pckså väckt en motion alt åtminstone de af staten sjelf förvaltade kassor, t. ex. de under Krigskollegium, måtte successiv? placeras i statsobligationer, men 38 Den 5 September f. m. denna motion har beklagligen icke vunnit afs:de. Emedlertid tyckes StatsUtsk:t icke vara så särdeles förskräckt för möjligheten ef den inhemska uplåningen, då det icke rörer Upsalavägen ; ty — för att icke nämna att Utsk:t, i samma Betänk., som det afstyrkt att genom inhemsk uplåning bereda tillgång för Upsalabanan, tillstyrkt enahanda uplåning ej mindro för Boråsbanan, än för en bana mellan Södra Dellen och Ilybosjön samt förbi Hedens forsar i Luleå eif till ett belopp af 2,630,000 rdr, så har Utsk:t i ett annat Betänk., som f. n. hvilar på RiksStåndens bord, obetingadt tillstyrkt uptagande af ett lån å 3,000,000 rdr rmt fonderade i inhemska obligationer. Dessa summor äro således, sammanlagde, betydligt högre än den nu ifrågav:de, som icke upgår till mer än 3,300,000 rdr. Man har vidare mycket klandrat förslaget att Upsala-bolaget skulle i st. f. penningar få af Riksgäldskontoret emottaga obligationer för att sjelft placera dessa, emedan man befarar att detta skulle leda till obligationernas försäljning till hvad pris som helst. Jag kan icke dela dessa farhågor, utan tror tvertom, dels att obligationerna till ett ganska betydligt belopp kunna af bolaget användas för liqvid af exproprierad jord, betalning af leveranser, m. m., dels att det i allmänhet är lättare för bolaget än för Riks gäldskontoret att verkställa placeringen. Jag kan icke heller föreställa mig en så dålig administration hos ett enskildt bolag af solide män, att de till bolagets egen förlust afyttra obligationerna till underpris, äfven om dessa möjligtvis vid ett och annat till fälle behöfver begagnas såsom hypothek för bolagsdirektionens egna reverser och då möjligen belånas under sitt värde.
Bevillning*-Ut skotte t* Betänkan» de, N:o 50, i anledning af Herr Friherre Henning IF rangels motion, att vaktare vid Flygsands-falten i Halland må befrias från Bevillning, blef, vid förnyad föredragning, af Prest© Ståndet afslaget. S. D. Lag-Utskottets Betänkanden, N:o, 107, öfver Riksdags-Fullmägtigen Herr P. Petterssons motion om ändring af 5 $. i 24 Cap, Rättegångs-Balken, i hvad den angår anslag till Doms utgifvande i Under-Rätt; tamt N:o 108, öfver Riksdags-Fullmägtigen Herr A. P. Stdhles motion, att, med ändring af 8 §. i 27 Gap. Rättegångs-Balken och serskilde dit hörande Författningar, Öfver-Rätter må åläggas att i alla mål, som till deras handläggning höra, låta svarande parters förklaringar, genom Konungens Befallningshafvandes försorg infordra, blefvo, vid nu skedd föredragning, bifallne, S. D. Bifölls, vid förnyad föredragning, Bevillning*- och Oeconomie-Uiskattens Be - Prot. Utdrag den Ii) Octoher 18*9. 139 tänkande, N:o 22, angående åtskilliga motioner om Post-inrättningen i Piket. S. D. Vid förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch OeGonomie-Utskottens Utlåtande, Nio 72, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition om den så kallade Mötes-Passevolancen för de Indelta Begementena, samt flere i detta ämne väckta enskilda motioner, blef samma Utlåtande af Preste-Ståndet bifallet, S. D.
Först sedan allt detta stoff af erfarenheter äller påstådda erfarenheter från äldre och nyare tider blifvit vetenskapligt och grundligt genomforskadt, sofradt och analyseradt, kan det som återstår af visshet äller sannolikhet duga till stöd för hypotesen och påståendet om tillvaron af lefvande kraft och lefvande väsen i för de fem sinnena ouppfattbar materia. Ett annat bevis kunde tänkas såsom en framtidsmöjlighet, nämligen att de fem sinnena äller något äller några af dem förfinas därhän att de kunna uppfatta det hittills ouppfattbara — äller ock att de med tillhjälp af instrument äller metoder af ett äller annat slag kunna understödjas så att de medelbart förfinas till uppfattlighet af det förut ouppfattbara äller slutligen genom upptäckandet och utvecklingen af ett nytt sinne äller något annat medel, som kan göra samma tjänst att förfina och föröka uppfattningsförmågan. Bevisad äller icke kan emällertid hypotesen och talandet för äller emot dess sanning komma att slå en brygga mällan den materialistiska åskådningen och den transcendentala. Det kan möjligen visa sig, att man talat om samma sak, när man trott sig hafva motsatta meningar — när den ene sagt “anden i naturen“ och den andre sagt “kraft och materia“ ha de kanske trott sig säga något oförenligt, ehuru det ena möjligen fullständigt stämmer öfverens med det andra. Enligt den i föregående kapitel framstälda hypotesen om lifsmonaderna kunna dessa vara antingen för våra fem sinnen uppfattbara äller icke uppfattbara, men kunna möjligen alltid vara materiela, hvilket icke hindrar att de i bägge fallen samtidigt äro det som förr menades med beteckningen “andliga“, d. v. s. genomströmmade af lefvande kraft.
I anledning häraf och med fästadt afseende å den uti ofvanåberopade 29 af Banco-Reglementet intagne föreskrift, att, vid hos Banco-Fullmägtige skeende anmälan om uppkommen ledighet bland de af BorgareStåndet valde Directeurer eller Suppleanter vid Låne-Contoren , den lediga platsen skall tillsättas genom val af Ståndets Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoret, under ordförande af den främste bland Ståndets Fullmäglige i Banken, hafva Banco-Fullmägtige vid det förra tillfället, under den i5 Mars i838, uppdragit åt Borgare-Ståndets främste Ledamot inom Banco-Styrelsen att, med ledning af Banco-Reglemenlets berörde §., gå i författning om utseende af en Revisor och en Suppleant för nämnde Riksstånd vid samma års Revision af Malmö Låne-Contors räkenskaper och förvaltning, samt vid det sednare tillfället, uuder den 7 Februari 1889, hos Vällofl. Borgare-Ståndets Canzli-Direction anhållit, att Directionen ville gå i författning om val af en Revisor och en Suppleant för nämnde Riksstånd vid samma års Revision af Låne-Contoret, hvarefter Directionen anmodat Borgare-Ståndets Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoret att sådant val gemensamt förrätta. Men ehuru bemälte Fullmägtige, i brist af närmare föreskrifter, huru förhållas borde i omförmäidte, sålunda inträffade fall, samt på det att Ledamöter för Borgare-Ståndet ej måtte saknas vid berörde Revisions-förrättningar, trott sig böra härvid förfara i öfverensstämmelse med den uti §. 29 af Banco-Reglementet gifne föreskrift i fråga om val af Directeurer och Suppleanter vid Låne-Contoren, samt alltså, med tillämpning af denna §. till ifrågavarande fall, gått i författning om val af Revisor och Suppleant lill hvardera af förenämnde 2:ne Revisions-förrättningar, hafva dock Banco-Fullmägtige velat å det sålunda inträffade förhållandet fästa Iföglofl.
Direktioner åtnjuta fullkomligt förtroende, synes dock allmogen mindre allmänt, än man haft skäl förvänta, hittills hafva begagnat sig af tillfället att få sina små besparingar säkert utlånade och förräntade, hvartill orsaken till någon del torde böra sökas deri, att flertalet af allmogen är boende aflägse från städerna, der Sparbankernas Direktioner hafva säte. Sockneeller distriktsmagasiner äro inrättade: 1. i Burträsks socken år 1849 genom ett på 10 år erhållet räntefritt undsättningslån af 812 R:d£ 42 sk. B:ko, hvarför 80 tunnor säd inköptes, som genom förräntande år 1860 uppgått till 210 tunnor; 2. i Löfångers socken år 1847, med en genom undsättningslån bildad grundfond af 694 tunnor korn, hvilkas behållning år 1860 besteg sig till 1,024 tunnor; 3. i Nysätra socken, i hvilket magasin under åren 1847, 1848, 1849 och 1852 insatts i afräkning å socknens undsättningsskuld 358 tunor korn, hvilka genom ränteinkomst vid 1860 års slut ökat sig till 400 tunnor; 4. i Bygdeå socken och 5. i Degerforss socken. Tab. Litt. F. Brandstodsbolag för försäkring af fast och lös egendom finnes inrättadt dels för hela länet, hvarom närmare upplysning erhålles af motstående tab. Litt. F., dels ock särskildt för Skellefteå socken år 1848, i hvilket senare bolag försäkringsbeloppet vid 1860 års utgång utgjorde, för fast egendom 1,140,000 R:dr och för lös egendom, derför bolaget i början af sistnämnde år träd t i verksamhet, 472,000 R:dr Runt. Brandstodsbolag har större delen af allmogen i länets södra del och teinligen allmänt i Lappmarken låtit försäkra sin fasta och lösa egendom.
Annorlunda framställer sig dock saken, om man vill, såsom en värd ledamot yttrat, från brännvinsbränning utestänga massan of jordbrukare för att gynna en jordaristokrati; men då skulle man begå en orättvisa, och jag har velat afleda misstankan, alt detta kunde vara det Stånds önskan, som jag har äran att tillhöra. Dessutom kan jag ej dela den tanke, att brännvinsbränningens utöfning såsom fabriksnäring blefve nyttig för landet. Om en sådan näring skulle gälla, hvad Moliere sagt om läkarekonsten, att 0111 den ej var nyttig för patienten, var den det dock för läkaren. Fabriksnäringen blefve olycklig för jordbruket, men förmånlig för fabrikanten. Hvarföre har jordbruket i sednare tider framskridit? Hvari ligger orsaken, att man under Liljencrantz’s tid införskref flera hundra lusen tunnor spannmål och nu ej importerar någon spannmål? Jo! deruti, att jordbruket kommit upp. Men hvarigenom ? Jo! genom brännvinsbränningen, till följd hvaraf man fått sin spannmål betald. Men jag vill anföra ännu ett skäl. Om man lyckades att genom en hög beskattning utestänga hela massan åfjord - Den 20 0ctoler f. m. brukare från brännvinsbränning, hvilket mål man likväl ärligare kunde vinna genom elt förbud ; om man sålunda kom derhän, att denna näring endast bcdrefs med fabriker, hvad blefve väl följden deraf? Jag skall framställa den. Största delen af Sveriges jordägare har nu kommit under fund med, att det är större fördel uti att plantera potaloes, än att så säd, och det är ovedersägligt, att hela provinser bereda sig utvägen att vinna sitt uppehälle och betala sina kronoutskylder derigenom, att de sälta potatoes, för att sedermera rf potatoes bränna brännvin, hvarför de kunna erhålla penningar. Hvilken olycka blefve det ej för dessa orter, om brännvinsbränning endast kunde ske i fabriker; ty dessa skulle ej med fördel kunna vid bränningen använda annat än spannmål, hvarföre de, som sysselsätta sig med potatoesodling, ej kunde få afyttra den production, de hittills användt till brännvinsbränning.
Nötkreaturen, som 1850 antogos utgöra 45,088 stycken, upptagas nu i hosföljande tabell till 47,506, och har således en tillökning af 2,418 eller 5,36 procent ägt rum; dock torde den hufvudsakliga förbättringen bestå deruti, att kreaturen nu äro af bättre beskaffenhet. Får af vein bedrifves ännu hufvudsakligen för ägarnes eget behof, med undantag af ett schäferi på Fideikommiss-säteriet Johanneshus, hvarest år 1855 underhöllos 638 får, som i afkastning Iemnade 1,014 skålpund ull. Fårens antal inom Länet utgjorde 1850 36,366, men anses nu, enligt bifogade tabell, utgöra 36,885, hvilket förutsätter en tillökning af 519 stycken eller något mindre än 1£ procent; och är äfven detta djurslag förbättradt genom blandning med SOuthdowns-race. Svinafveln har äfven något tilltagit. År 1850 funnos 19,591 svin och innehåller tabellen för år 1855 21,909 stycken, således en tillökning af 2,318 stycken; och hafva jemväl dessa djur efter hand blifvit till beskaffenheten förbättrade. Hästafveln måste anses förkofrad genom af derför bildade föreningar införskrifne och under dessa fem åren underhållne 3 stycken hingstar, efter hvilka många goda och några ut - 7 markta fö! fallit; och har antalet af ortens hästar, hvilka i allmänhet äro Ii/liga, uthålliga och välfödda, från 5,951 stycken, som det utgjorde år 1850, stigit till 6,274. Bränvinsbränmngen, sorn varit i nästan jemnt tilltagande intilldess 1855 års Kongl.
Byggninga-Balken räknas för tre års byggnad , gäller för fern års; äfvensom att de, hvilka sådane husesyner förrätta , icke mera än å mililär-boställen måge begära eller emottaga arfvode derför , med undantag å de orter, der serskilda stadfästade föreningar härom finnas”; men att motionären veterligt icke vore föreskrifvet, af hvem och på hvilkens Bekostnad syner å klockarebohl skola ske, hvilket motionären ansett som en brist, den der borde afhjelpas, och fördenskull hemställt , alt behörigt Utskott måtte taga detta ärende lill laglikmätig behandling. I anledning häraf och då Lag-Utskottet ansett sig böra i förening med 'Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet ärendet behandla, hafva Utskotten tagit detsamma under gemensamt öfvervägande , dervid Utskotten inhemtat, det Klockare väl i gemen icke äro försedde med annat boställe, än de Boningsrum, som dem af församlingen merendels i socknestuga - Lagsamt Ailm. Besv.- och Ékon.-Utskotlens Betänkande, N-o zS. 23 byggningen bestås, jemte någon mindre jordtäppa, men att äfven på många ställen klockarebohl finnas, tillkomne dels genom enskilta gåfvor, dels ock genom anslag af kronojord. I afseende på byggnadsskyldigheten derå, finnas inga serskilda föreskrifter, utöfver hvad allmänna Lagen i 27 Gap. Byggninga-Balken innehåller, rörande byggnadsskyldigheten i gemen, och förhållandet med afoch tillträdes-husesyn har merendels rättat sig efter gammalt bruk i hvarje ort.
Nej jemte åtskilliga Ja, blef propos. lill antagande af Hr von Hartmansdorffs redaktionsförslag framställd och besvarad med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. Den derefter framställda propos;n till bifall å det af Gr. Liljencrants föreslagna tillägg besvarades med starka Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Nej härvid hafva varit öfvervägande. §:n 5. Hr von Hartmansdorff: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 REGISTER ÖFVER 1IÖGL0FLIGE MjDDlliiSÅSaSiS otia 1‘RÖTOCOLL vid Urtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1844 och 1845. 2> — STOCKHOL M. Hörbergs ka Rökt ii ycke biet, 1 8 i 6. R. belyder Remiss. B. — Betänkande inkommit. U. _ Utlåtande öfver återremiss inkommit. Ä. — Återremiss. A. —• Jfgjordt. E. — Expedition. A. k i&ccis, om uppbärande af, vid införsel af bränvin. I. R. 375. V. B. 698. A. 705. Accord, utgifne af Landtstatstjenstemän, om anslag till ersättande af. VI. B. 33. A. 397. Accordsanbud, till liqvid af ett utaf numera aflidne Grosshandlaren 1\ Joh:son Hegardt bos Bankodisconten upptaget lån, angående. II. B. 180. A. 301. — till liqvid af Repslagaren II. P. Malmströms skuld lill Bankodisconten för ingången borgen å ett af Skomakaren L. Sjöberg derstädes upptaget lån. X. B. 585. A. 596. Accordsränta, om afdrag af, för den löneinkomst, för hvilken bevillning af officerare erlägges. I. R. 315. IV. B. 453.
Jag skall ingalunda motsätta mig sådant, men att Utsk. hittills icke så förfarit, har goda skäl för sig, ty de Stånd, som beslutat öfver kannetalsafgiften, hafva aila satt utskänknings-afgiften i ett visst afmätt förhållande lill utminuterings-afgiften, hvaraf Utsk., åtminstone enl. mitt förmenande, hämtade skälig anledn. till den förmodan, alt 56 Den 28 0 kl o ber f. m nian ej ville förändra denna proportion, och LItsk. ansåg sig således icke orätt förfara genom att icke besvära roed flera voteringar än nödigt var, helst man genom voier:s-propos:nas särskiljaode riskerade att möjligtvis få en proportion emellan ifrågavarrde båda afgifter, dermed ingen blefve belåten. Härförutan hade Disk. att stödja sig vid hvad Utsk. föreslagit och R. St. godkänt i afseende å bränvinstiilverkningslagen, för hvars slutliga afgörande Utsk. sammanfört flera §§ i en och samma voler:s-propos. Jag har nu i korthet sökt redogöra för de skäl, som ligga till grund för Utskis förfarande, och ehuru jag icke kan neka, att det förefaller mig högst vådligt att stadga ett sådant prejudikat, som innefattas i den mening, Gr. Lagerbjelke söker genomdrifva, tröstar jag mig likväl dermed, att ett praejudikat ej får, i strid mot Grundlagens uttryckliga bud, i framtiden tjena till efterföljd, och skall således, ehuru med protest, ställa mig till efterrättelse det förfarande i afseende å bränvinsförsäljnings-skattens bestämmande, som Ständerna lyckas önska. Gr. Lagerbjelke:
Hr af Ekenstam liar understödt Utskrns förslag hufvudsakligen på den grund, att en punkt längre fram i betänk, berättigar de mindre hemmansegarne att sammanslå sina jord värden och derigenom komma i utöfning af brännvinsbränningsrätlighet. Denna punkt i betänk, är den i i:te, och der står visserligen, att åboer å samma hemman eller å särskilda hemman inom samma byalag kunna förena sig om gemensam utöfning af deras brännvinsbränningsrättigliet; roen jag hemställer, om icke det inträffar på de flesta orter, der sådana små hemman finnas, nemi. i bergslagerna ocii i skogsbyggder, att hemmanen äro så skiljda från hvarandra, att de ej kunna sammanslå sig omen gemensam panna. Det är derföre jag funnit saken orimlig, när man utgått från en så falsk princip, som i brannyinsfrågan gjort sig gällande, Jag skulle tro, att då man antagit, att det skall vara så nyttigt för landtmannen att utöfva brännvins-, bränning, man bör se till, att de personer, sorn med mesta fördel kunna begagna rättigheten, må erhålla den, och detta inträffar för dem, som bo i skogarna, der jorden är mager och der det är ondt om ängsmark. Dessa personer hafva bästa tillgång på ved oell den mest passande jord för pptatqesodling. Der brännvinsbränningen, i fall den kan vara nyttig för jordbruket, således skulle vara af största fördel, der vill man hindra den och begå den orättvisa alt hindra folk att bränna, då de ej kunna begagna sig af ratti:’heten att göra det gemensamt med andra. Hr Cederschjöld bar sagt, att det ej vöre skäl, att den, sorn icke linde i5r:drs behållning på sitt jordbruk, skulle äga rättighet att bränna brännvin. Jag skulle deremot tro, att just derföre, att han har så liten behållning, bör man så mycket hellre förunna honom, hvad som anses såsom en förmån. BondeSt. har t. o. m. icke förstått att undanhålla den sanning, att det är såsom en näring Ståndet anser brännvinsbränningen böra bedrifvas, så att jordbrukets produeter må lemna den största möjliga vinst.