Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. i stället instämma i D:r Thyselius’reservation, ty i en fråga af sådan beskaffenhet som denna, anser jag det vara alldeles olämpligt, att K. M., som är högste militär-befälhafvare, skulle behöfva underkasta R. St:rs pröfning ett beslut, som han anser vara fördelaktigt. Den siste talaren har äfven vidrört förhållandet med sjökadetterne. Det är mycket möjligt att stora olägenheter och svårigheter skola möta vid föreningen i en krigsskola af dessa båda afdelningar, då densamma lör arméen börjar med en så sen ålder och för sjökadetterne ovilkorligen vid en mycket tidigare; men man måste likväl afvakta huru förhållanderna komma att gestalta sig med den organisation, som Carlberg nu har. Skulle erfarenheten framdeles visa att sådana olägenheter uppstå, då anser jag det vara bättre att de båda vapnen skiljas, än att båda två genom ett sammanslående skola lida. Frih. Alströmer, Oscar: Då Hr Lagercrantz i denna fråga afgifvit ett så sakrikt anförande, hvari jag nästan till alla delar instämmer, skulle det synas vara alldeles opåkalladt af mig att vidare tala i densamma, men då jag, icke allenast vid denna, utan äfven vid föreg:de riksdag, tillhört det Utsk., som behandlat denna fråga, torde det måhända ursäktas mig, om jag några ögonblick upptager R. o. Ad:s tid. I likhet med Hr Lagercrantz, anser jag en skrifvelse till K. M., hvilken skulle åsyfta att få de olägenheter, som vore med krigsakademien förenade, afhjelpta, vara alldeles obehöflig och opåkallad, då nemi. dessa, tilllölje af den omreglering af krigsakademien, som af K. M., genom dess nåd. skrifvelse af den 14 Oktober sistlidna år, blifvit anbefalld, redan äro undanröjda. Likväl, om jag detta oaktadt icke skulle hafva någon anledning att i öfrigt önska ett afslag å Utsk:ts Betänk., vill jag deremot på det iifligaste bestrida ett bifall till den af Hr af Klint afgifna och Betänk:t vidfogade reservation.
Hon insåg, att hennes lifssafter skulle förtorka, om hon fördröjde sig i detta hus. Hon gaf därför tillbaka en tredjedel af årslönen och kom till delta pris loss från sitt lidande. Nu började hon verkligen blifva ledsen: hvarför skulle just hon hafva så oerhörda svårigheter i världen att kämpa emot? Hvad visste de rika, gemena fruarna, som prima i sina sammetskläder, om den hårda lott, som deras tjänande medsystrar fått på sin del. Men hon fick en idé! Hon skulle minsann bekväma sig att själf göra ett försök. Hon gick på visit under mottagningstimmen till statsrådinnan, som hon sett förr i världen hos någon af sina fruar. Bad om en stunds samtal för att få upplysning om ministerfruarnas karaktär, om det var någon statsrådinnan kunde garantera värd att offra sina tjänster på. Hon ville icke helt och hållet taga sin hand ifrån mänskligheten, förrän hon gjort detta försök. Hon bad att få utveckla sina åsikter för den något förvånade grefvinnan. Förr i världen visste hon, att det frågades om lof för att blifva ledig och gå ut, men det faller af sig själft, att det nu mer är alldeles bortlagdt. En sådan inskränkning i en människas frioch rättigheter skulle hon då aldrig hafva underkastat sig, äfven om hon varit nog olycklig att lefva i ett förgånget århundrade. » Nu fordra vi som en skyldig höflighet, att herrskapet rådgör, om dagen är lämplig för en middagsbjudning, det blir en obehaglig kollition, ifall vi förut mottagit en invitation. Sjukdom gilla vi ej heller, det är så osundt att bo i ett hus, där någon icke mår väl; vi gå genast, när sådan inträffar; vårt enda kapital är hälsan, så den riskera vi ej. Betjänt se vi gärna, att det finns, det är så bra att få sina skodon skötta af en kraftig hand; dessutom ger det litet omväxling åt vår sorgliga tillvaro att utbyta åsikter med en man. » Grefvinnan började röra på sig litet oroligt, men förklarade helt artigt, att hon aldrig hade för sed att redogöra för sin umgängeskrets ' förhållanden än mindre sina vänners karaktär: hon kunde nog inte i detta fall stå till tjänst. Det mulnade på allvar. Hon gick till hotellet och tänkte.
Medborgarrätten borde sålunda utveckla medborgarvärdet, och den rätta lagbundna friheten blifva såväl förstådd som älskad af nationen såsom ett verk af dess egen kraft. Dock denna idealiska form för en Statskropp är svår, ja, kanske omöjlig, att rått upnå. Men bör man det oaktadt ej sträfva ditåt? Rlånga fjät få vi vandra på erfarenheternas och motgångarnes svåra väg, innan vi komma närmare detta mål, så önskvärdt, men dock så fjerran från våra blickar. En gång troende mig vara det nära, omfattade jag med öppen och liflig värme ett förslag i denna väg, utgånget ifrån den höjd, som beherrska!- vårt samhälle, och då framkalladt af en stormig tids fordringar och, som man trodde, nödvändigt. Andra och oförmodade resullaler har tiden sedan dess burit i sitt sköte, tänkesätten och behofven hafva förändrat sig till följe deraf, och längre aflägset än förr står jag nu ifrån det mål jag sökte. Att vid den reaktion, som nu upstått, vilja önska detsamma som förr vore ej rätt, ej nyttigt, men att antaga hvilket förslag som heldst, som för det, vid det närvarande uttröttade, sinnet erbjöd någon förändring, vore ännu mindre förlåtligt. Långt ifrån alt tro, det ett förslag, som detta skulle blifva en lämplig öfvergång till något bestående bättre, an ser jag tvärtom, att det genom sin otillfredsställande inre halt blott skulle gifva anledning till i evighet uprepade ändringar. Jag väntar o* 20 Den 15 Februari f. m. då heldre med tålamod på kommande dagar, hvilka torde en gång kunna föra något verkligt bättre med sig, och nöjer mig sålänge heldre med hvad nu finnes och hvilket jag i grunden känner, så väl till fel som förtjenster, än jag antager något nytt så sväfvande och obestämdt i sina löften, sorn det man nu erbjuder. Då man går i detalj med granskningen af det nu hvilande förslaget till ombildning af representationen finner man, till sin förvåning, att Rikets första Stånd, utan att hafva blifvit borttaget, således med full mening att bibehållas, blifvit till den grad misshandladt, att .det, om detta förslag blir antaget, blir de facto uplöst, såsom Ständ betraktadt.
Om han det oaktadt, i mer eller mindre mån, afviker ifrån den med ed befästade bekännelsen, och likväl bibehåller embetet, då är detta icke blott ett tjenstefel, utan personen, som så handlar, är en uppenbar menedare. På dylika sorgliga företeelser saknas icke exempel i vårt land. Och der den myndighet, som skall lagligen vaka öfver den kristna lärans och dess bekännelses oförfalskade renhet, samt söka hejda deremot stridande gudlösa förhållanden, någon gång söker fullgöra sin pligt; der förlamas dess åtgärder, genom brist på det energiska understöd den egde rätt att påräkna, och genom långsamhet i behandlingen, för att ej tala om sorlet i otrons läger; och resultatet blir vanligen ingenting. Under sådana oroande omständigheter, är det nödigt, att både regering, lagstiftande och lagskipande magt, samt hvarje annan myndighet i landet, så väl som de af folket, som vilja något mera, än blott tala om sina fäders tro, samdrägtigt söka, hvar och en i sin stad, bevara och värna vår Kyrkas dyrbara bekännelse. 452 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Jag får derföre vördsamt föreslå, att Rikets Ständer ville antaga följande lagstadgande: Den tjensteman, som, enligt Svensk lag, bör vara af den rena evangelisklutherska läran, men i tal eller skrift ådagalägger sig bevisligen hafva derifrån afvikit; äfven om han för sådan afvikelse icke dömes skyldig enligt Tryckfrihetsförordningen; och om han, oaktadt denna afvikelse, icke frivilligt lemnar sitt embete; skall vara detsamma förlustig, ofördröjligen lagligt derifrån skiljas, och anses såsom menedare. Stockholm den 29 November 1862. J. Alströmer. *:o 136. Af Herr von Hofsten* Sten Erland* om låneunderstöd lill sänkning af Skarby sjön och Via-ån. Redan år 1806 verkställde M:r George Stephens, på föranstaltande af Örebro läns Hushållnings—sällskap, undersökningar för sänkning af mellan Vibysjön och Mosjön belägna vattendrag, för att göra de på denna sträcka belägna ölversvämmade jordegor odlingsbara.
Nu trodde jag mig ha högsta trumfen på hand, men innan jag spelade ut den, ville jag förvissa mig om huru sakerna värkligen stodo. Kunde den här historien inte ställas om på något annat sätt? vände jag mig till Chepitas far. Han öfverlade en stund ytterst ifrigt, men hviskande, med sina söner samt den tillärnade svärsonen och förklarade så, att de voro villiga att frångå alla vidare anspråk mot en skadeersättning af ettusen pesos. Det kan han inte betala, försäkrade jag på eget bevåg. Ja, då måste han gifta sig med henne. De skulle nog finna på utväg att tvinga honom till det. Lag och domstolar fans det nog i landet. Spekulationen blef allt klarare. Jag trodde hon var bortlofvad åt don Iberio? Han vill inte ha henne, sedan hon rymde hit, utan en ny hemgift. Och om han träder tillbaka, gifter sig ingen annan häller med henne. Schmeissen wir die Hunde hinaus! proponerade El diablo kaptenen. Men då det otvifvelaktigt skulle medfört ytterst obehagliga följder för Chepita, bad jag honom vänta några minuter och öfversatte ersättningsförslaget för herrarna Taivalmaa. Inte har hon blifvit sämre här i camp'en, det kan jag svara för, försäkrade vår ordningsman. Och om också någonting skulle händt, borde hon väl i alla fall duga åt en hästtjuf! Men sonen förklarade sig villig att betala, om summan vore rimlig. Och då bjöd jag det värda sällskapet tjugu pesos. De både spottade och uttryckte sitt förakt för beloppet på flerahanda andra sätt samt slutade med några svafvelluktande eder af innehåll att han antingen skulle betala ettusen pesos, eller skulle de "hänga honom i hans egna tarmar". Han är luteran, sade jag i så vänlig ton jag kunde åstadkomma. De korsade sig hvarenda en, Chepita såväl som de öfriga. Santissima Virgen! utbrast hon. Men hennes far sade "demonio!" och de andra anropade snarlika skyddspatroner, medan kommissariat-mannen och grannkaptenen skrattade af hjärtans lust. Ja, då måste han betala ändå mera, förklarade Chepitas far, sedan han hämtat sig något.
Föredrogs den af StatsMegleringen annu äterstäends puncten rörande aflöningen för Skänsta Wargcringens Lfficers-Stat. Grefwe Hamilton, ^.xel, tillkannagaf, atl han redan för 6 weckor sedan hade författat ett Dictamen, hwilket han utbad sig atl nu fä uppläsa, sä lydande: Wördsamt Memorial! Jag h»)ser det fasta förtroende att närwarande Rikfenö Stander icke underkanna min wid första Samlingen om Wargcringens upprättande inlämnade Protest, ännu bland Handlingarne förwarad och soln fulla 20 är njutit sin fulla helgd. Denna Protest har wal icke hindrat mig under de 2:ne förekommande krigen af fri wilja deltaga s Wargcringens uppfattande. Men är det möjeligt att ögnablickets uppoffring kan förwandlas till en standig tjenstbarhet? Samma fräga framställer jag för alla Rusthällare ! Skäne. Det som aldrig ar begärdt, kan wäl aldrig sägas w ra samtyckt, dertill behölwes endast företes Konungens Nädiga Bref ankommit i Aug. 1789, hwari endast begäres i och för krigets skull Wargcringens uppsättande, den har ock ej under rz är warit samlad och till större delen förs swunnit allt till är 18°8° Stats - Den 3 April. L0l Stats-Mstottct ansörer till ffäl nödwändigheten öka Trouppcrnes antal i Skäne som pä ett Seculum ej sedt någon fiende inom sin Grans. Jag medgifwer angelägenheten häraf för hela Riket. Zag tror det är högst nödigt Riksins Ständer lemna Kongl. Majit utwäg wid förefallande fiendt igheter öka wär krjgsmagt, wär ställs nmg päkallar detta försigtighets-stcg, utom hwilket alla wä-a anstalt r blifwa föga gagnande
Erfarenheten har visat, att en utsträckning varit behöflig, enär fogelhonorna ännu i början af Augusti månad alltför lätt, synnerligast genom skytte med lock, kunna bortskjutas, hvarigenom de späda ungarne lemnäs till spillo åt sina naturliga fiender; och den föreslagna dagen synes vara så mycket mera lämplig att antagas till fridlysningstidens slutdag, som derigenom sker en återgång till forna lagars bestämmelser, I 1647 och 1664 års Jagt-stadgar fridlystes nemligen det matnyttiga vildbrådet från midfastan till Olofsmessan. Den sednare inföll då, likasom nu, på den 29 Juli; men denna dag svarar, i den julianska eller då gällande tideräkningen, mot den 10 Augusti i den nu gällande. Af enahanda skäl har slutet på fridlysningstiden för gräsänder fram flyttats till den 10 Juli, och i öfverensstämmelse dermed fridlysningstiden för den öfriga fridlysta sjöfogeln blifvit bestämd. Itapphönsjaglen är för närvarande förbjuden från den 1 November till och med den 31 Juli; men då ungarne till rapphönsen ej blifva åtminstone i mellersta Sverige utvecklade till någon egentlig matnyttighet förr än omkring den 20 Augusti, har det synts Utskottet välbetänkt att i likhet med det Kongl, förslaget utsträcka fridlysningstiden för detta fogelslag till nämnda dag, Såsom fridlysningstid för bäfvern har genom den nådiga Propositionen föreslagits tiden från den 1 Januari till den 1 Juli; Utskottet har i stället för sistnämnda dag föreslagit den 10 Juli, enär först sistnämnda dag jagt får anställas efter de vatten foglar, som vistas å samma slags trakter som bäfvern, och det torde vara lämpligt, att bestämmelserna i dessa afseenden bringas till samstämmighet. Likaledes har Utskottet ansett lämpligt, att jagten efter elg, som för närvarande är tillåten från och med den 1 Augusti till och med den 31 Oktober, icke måtte få taga sin början förr än efter den 10 Augusti, då jagten efter de öfriga högdjuren, samt haren och skögsfogeln äfven skulle vara tillåten.
Brot. 18.34. 4-de Sami. ista Afd, 3'dje Band. 3 17.de Håftet i8 StatsXJt slottets Utlåtande Nio 3j6. insamla, oell visa sig hafva inom sex år efter Canalens färdigbyggnad afsatt ett capital af i5,ooo Ridr B:co, men hvarken föreskrifvit, hvarest depositionen skall ske, eller huru fonden borde förvaltas, så att den, efter hand ökad, kunde uppfylla det dermed åsyftade ändamål, har Directionen fått sig uppdraget, att till Kongl. Majit i underdånighet framföra Hjelmare Canal-Bolags erbjudande, att på det sätt fullgöra Rikets Ständers omförmälda Beslut, att, sedan genom Bolagets försorg Wallby och Oppeby Hemman 3 mantal blifvit från ali annan gravation befriade, låta deruti till Statens säkerhet inteckna en på i5,ooo R:dr ställd förbindelse att hålla nämnde Capital tillhanda, om och enär detsamma, vid Canalens ombyggnad förr eller senare i framtiden kunde erfordras, samt att emedlertid vid hvarje års slut till Rikets Ständers Riksgälds-Contor eller det Verk Rikets Ständer behaga anvisa, å det förskrifna capitalet erlägga fem procents ränta med j5o Ridr årligen, hvilken ränta oafkortad borde af Canal-inkomsterna utgå från och med slutet af år 1840 och allt framgent, innan någon ränte-utdelning tili Actie-egare för deras tecknade Capital fick ega rum, samt utan hinder af de smärre underhållsoch reparations-kostnader, som årligen kunna förefalla; hvarefter Riksgälds-Contoret, sorn borde emottaga och förvara Bolagets intecknade Capital-förskrifning, naturligtvis skulle vara skyldigt, att räntemedlen, så snart de influtit, utlåna; så att, genom accumulering af ränta på ränta, beräknad till fem för hundrade, fonden år från år förökades, på hvilket sätt samma fond, om den lemnades oförryckt, skulle efter en tidrymd af 5o år hafva vuxit redan till 170,000 Ridr, men vid förloppet af 100 år utgöra det betydliga beloppet af Två millioner.
Dertill kommer den talande nödvändigheten deraf, att skolläraren, under arbetet i sitt ansvarsfulla kall, bör, om ock hans bröd är knappt för den närvarande tiden, ega den utsigten, att på sin ålders dagar, då hans kraft är försliten, vara tryggad mot nöd. Att lemna honom i ovisshet härom och sålunda utan framtid, är lika orätt, som att, genom uppskof med omsorgen för att möta behofvet till dess att det trängande står för dörren, flerdubbla dess tyngd. På dessa skäl får jag reservera mig mot Utskottets i denna punkt med en knapp majoritet fattade beslut, och hemställer vördsamt, att Rikets Ständer måtte af de å sistlidna riksdags anslag till folkundervisningens befrämjande uppkomna besparingar anvisa ett belopp af 100,000 R:dr R:mt till förstärkande af den, för beredande af tillgång till afskedade folkskolelärares pensionerande, i Riksgälds-kontoret afsatta summa; och får jag derjemte föreslå, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse anhålla, det täcktes Kongl. Maj.t låta undersöka, huruvida en allmän pensionsinrätlning för afgångne folkskolelärare må anses bereda större fördelar än sådana inrättningars ordnande stiftsvis.» Häruti instämde Riksdags-fullmägtige J. Andersson, Pehr Nilsson och Måns Månsson. Uti förra momentet af reservationen instämde jemväl Biskop Annerstedt, Doktor Schram, Doktor Nordström, Doktor Gumcelius, Doktor Malmstedt, Prosten Ljunggren, Doktor Tellbom och Prosten Berlin. Emot 6i:de punkten (angående anslag till aflöning åt nya Provincial-läkare): af Herr Bildt, som ansåg att Utskottet bort tillstyrka anslag för 24 nya Provincial-läkare, enär detta ökade antal af nya läkareplatser utan tvifvel vore högst behöfligt, och, äfven om en eller annan af dessa befattningar ej kunde genast tillsättas.
IV. E. 120. — hvilande, i fråga om Konungens tvenne röster i Högsta Domstolen. II. B. 323, 328, 477. lil. A. 64. E. 151. Å. 207. IV. E. 120. — hvilande, om ändrad numerering af vissa, §§ i Regeringsformen. II. B. 323, 328, 478. III. Ä. 65. — hvilande, åsyftande upphäfvandet för Högsta Domstolens ledamöter af skillnaden emellan frälse och ofrälse. II. B. 323, 328. A. 478. — angående till innevarande riksdag villkorligt hänskjutna, — hvilka nu förfallit. II. B. 323, 328. A. 501. —- angående uppgift å de af samtelige RiksSlånden godkända. IX. A. 135. X. U. 596. A. 597. Gråda canal. Se Statsbidrag. Guldoch silfverarbete, inkommande utländskt, om controllstämpling af. Se Controllstämpling. Gyllenhaal, II. Gyllenkrook, Johan Göran, yttrande. II. 122. Gyllenram, Carl Fredrik Berndt, om ullemnande till honom af polett för adliga ätten Gyllenram N:o 1528. I. A. 6. Gymnasierne, om tillsättande vid, af särskilde lectorer för naluralhistorien. Se Naluralhistorieu. Gymnastikbyggnad för lärdomsskolan i Malmö, angående ett lån af allmänna medel för uppförande af. I. R. 140. VII. B. 469. Å. 477. VIII. E. 548. IX. G. 342. A. 662. Gåfva med varm hand, om förändring af lagens stadganden derom. Se Testamenlsfrihet. Gårdfarihandel, om beredande af strängare controller mot missbruk vid idkandet af. V. B. 381. A. 628. VI. E. 234. Gäseneds härad, om lindring i roteringen för. Se Rotering.
Men denna af år 1853 öfverträffar deri förra i hängifvenhet för Ryssland, då Slilö hamn nu blef undantagen från Vestmakterna. ilan erinras derom i en depesch från UtrikesMinistern till legationen i Petersburg af den 31 Jan. 185 4 i anledning af Rysslands invändningar mot Neutraliteten. Man hade nemi. tagit till mönster -— heter det —• 1834 års Neutralitets-förklaring, men att dessutom (i Juli 1853), befästningsarbete blifvit beslutadt och (i Aug. samma år) börjadt vid Slitö, på det man skulle kunna uptaga Den 18 Jnli. iJi äfven Slitö bland befä stade bainnar, som skulle stängas, hvilket vore ett nytt tillägg till Rysslands fromma. Jag vill härmed icke hafva sagt att vi ovilkorligt skulle deltagit i kriget. Deltagandet skulle berott på de fördelar kriget hade öpnat för oss. Deremot har jag anledning tro, att vår Neutrali tetsförklaring, förläde kriget till Svarta Hafvet, som efter all be räkning eljest hade kommit att gälla Östersjön; ty hvarföre anföll Vestmakterrne eljest Bomarsund och sorn det säges erbjöd oss Aland mot vilkor? Att förflytta kriget till Östersjön, låg i Vestmakternas intressen. England skulle alltid vara mera intresseradt att förstöra Rysslands ÖstersjöFlotta, som på 2 dagar kan vara vid dess kuster, än Svarta HafsFlottan. som låg innestängd inom Dardanellerna. Begge mak t erne kunde dessutom långt förr afgöra kriget genom ett slag åt hjertat på Ryssland, än genom ett krig i Svarta hafvet, hvarifrån Ryssland aldrig kan kufvas. Tänkom oss! att ÖstersjöFlottan hade blifvit förstörd i stället för Svarta HafsFlottan, att Petersburgs kringliggande fästningar hade legat sorn Sebastopol i grus. Hvilka fördelar skulle ieke då en utebiifvaude Neutralitets-förklaring bered t oss. Hvilka hafva följderne blifvit af Neutralitets-politiken? Sedan ryska politiken för en tid blifvit stäckad i söder, vänder den åter upmärksamheten mot norden.
Denna observation torde kunna appliceras på närvarande fall. Man har trott sig finna Riksdagår förmycket förlängas af för många och sent under Riksdagars lopp inkomna motioner, och trott sig finna ett botemedel deremot uti motions tidens förkortande från 2 till i månad. Men om ock det borde kunna anses för ett hufvud-ändamål, att Riksdagar förkortas, och icke för ett än större, att alla 234 Den 12 Juni. nyttiga motioner hinna göras och afgöras, så tror jag dock , att detta ändamålet med motionstidens förkortning icke vinnesLika mångå motioner kunna göras på en som två månad'. r, men många skola den första månaden göras o» mogna, förhastade och ofullständiga, sorn på den andra månaden hade blifvit bättre utarbetade. Mången Riksdagsman blir under Riksdagens fortgång genom omgänge med Riksdagsmän från andra landsorter, med Rikets högre Em» betsmän, genom lättare tillgång till underrättelser från publika Verk, mera Upplyst och kunnig, ja ofta föranledd att ej framkomma med en tillämnad förhastad eller onödig mo» tion. Jag önskar derföre att det må förblifva vid Grundlagens hittills varande stadgande, och. det vid Riksdagen i8ia gjorda förslag till ändring deraf afslås. Deremot ämnar jag vid denna Riksdag väcka etc förslag till ändring i denna enligt hvilket motionstiden för ceconomie. och besvärsmål, hvilkas slutliga afgörande ändå beror af Konungens välbehag, skall förkortas till en månad ; men motionstiden för sådana mål, som Riksens Stander sjelfve afgöra, fortfara till Riksdagens slut, dock med det vilkor, att de nära Riksdagens slut gjorda så beskaffade motioner få hvila till nästa Riksdag. Jag föreslår således förkastande af det till förändring af 56. §. i Riksdagsordningen gjorda förslag, såsom icke injiehållende ett afgjordt bättre stadgande än det vedan varande. Friherre Cederström, £facob:
I anledning af hvad Herr Lefren sednast yttrat, får jag erinra, att jag mycket tydligt redan på förhand förklarat mig nöjd med den tanheyttring Herr Grefven och LandtMarskalhen ville gifva öfver ämnet. Således var den saken icke vidare i fråga, och jag kunde icke upptaga Herr Lefrens yttrande annorlunda, än såsom ett inkast emot min enskildta motionsrätt. Herr Lefre’n: Jag får hemställa, om Friherre Anckarswärds begäran, att hans enskilta motion måtte remitteras, kunde anses för något annat, än en invändning emot de Talare, som påstått, att proposition bör vägras på Ståndets instämmande. Det är då naturligt, att jag skulle vara angelägen att ej lemna den minsta skugga qvar af den förmodan, som skulle jag vilja inskränka Friherrns rätt att såsom enskild Ledamot gå med motionen till Utskottet. 6o Den i5 Januarii, Friherre Cederström: Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken yttrat sig öfver beskaffenheten af motionen, och Friherre Anckarswärd förklarat sig dermed nöjd, samt jag begärt den förändrade motionen på bordet, lärer någon discussion nu mera icke behöfvas. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt: Efter hvad Friherre Anckarsvärd nu tillkännagifvit, hemställer jag, om icke Friherre Cederström behagade afstå ifrån att begära den förändrade motionens lrvilande på bordet. Herr von Hartmansdorff förenade sig med Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade om icke Friherre Cederström behagade afstå från bordläggning af Friherre Anckarswärds numera förändrade ifrågavarande motion. Friherre Cederström: I händelse Friherre Anckarswärd till sin korta motion, som visserligen synes fullkomligt oskyldig, icke hade uppläst motiver, dem jag anser böra besvaras, skulle jag gå in härpå; men då jag önskar få läsa dessa motiver, kan jag icke afstå från motionens bordläggning.