Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Postgumman fram för hvaije afton träder, » Vårt land » på Zions murar vakten har; Naturén städse ömsar slitna kläder, Men ett står ändå qvar i alla väder Som skaldens gudalön: hans dryga honorar. Det låg en tjocka öfver Oskars dagar, Fanatiskt hohenzollersk, om du vill, Men stjernor föllo der, och, hur du klagar, Hvar stodo vi, om de ej varit till? All bildning är dock ofri ganska mycket, Och med Karl Johan blef det franska svenskt; Men Oskar bröt det utländska förtrycket Och gaf oes det Bismarckianska tycket, Och hvad förlegadt var, blef derför fosterländskt. I bleke skuggor utaf höge fader, En krans jag lägger på ert stoft i dag. En efter annan af er säkert träder Dit upp bland molnen efter slutad dag. Der kan I sitta och se ned till Norden Och jemra öfver hvad som diktas der, Och strofvis om hvarannan sätta orden Till tandagnisslan om den fosterjorden, Som har förgätit er — och derför är oss kär. 5 April ISSO.Svensktakademiskt aprilnarri. (P. A. Gödecke ferit. Vår korrespondent i Land hade, dl han skref sin uppsats, ännu icke haft tillfälle att se professor Ljunggrens arbete öfver Svenska akademien. Studiet deraf har naturligtvis red. af Dag. Krönika sedan dess medhunnit, och vi kunna icke annat än uttala vår beundran öfver den tåliga omsorg, hvarmed förf. fördjupat sig i den outsägligt enformiga och för en man med hans begåfning säkert pinsamt ledsamma sysselsättningen att excerpen akademiens protokoll och sida efter sida redogöra för alla möjliga bagateller. Emellertid innehåller onekligen historiken också åtskilliga intressanta upp * gifter, bland hvilka vi här tänka att fästa uppmärksamheten åtminstone på en. Beskowska resestipendiet (utgående med två års ränta på 20,000 kr. ) skall enligt sid. 372, andra delen af prof. Ljunggrens arbete, tilldelas f&amp;rtjenty obcmedlad vitterhetsidkarc, helst någon sådan som vunnit akademiem pris eller det kongliga priset.
Efter att hafva i underdånighet framlagt sina åsigter för öfrigt i ämnet, hade Justitie-Ombudsmannen slutligen hemställt, att för ändamålets vinnande borde stadgas att, när borgenärer i följd af cessions-ansökning sammanträdde inför Rätten, enligt 61 § i Konkurs-lagen, dem skulle föreläggas förslag till de kostnader, som offentliga stämningens utgifvande och kungörelse derom i tidningarna samt kallelsers utfärdande och förskaffande ansåges medföra, och borgenärerne förständigas, att de gode män, som till emottagande af egendomen utsågos, borde kostnadsbeloppet genast förskjuta, eller ock inom förelagd tid styrka, att tillgång härtill i afträdda egendomen saknades; att, när ingen borgenär sig inställde, eller ock något val af gode män ej kunde äga rum, kostnadsförslaget skulle meddelas gäldenären med enahanda föreläggande; att, om i ena eller andra fallet brist på tillgång till kostnadsförskottet behörigen styrktes, Rätten då skulle vara skyldig att kostnadsfritt utfärda offentliga stämningar jemte deraf följande kungörelser och kallelser, hvilka äfven kostnadsfritt borde af kronooch slads-betjente fortskaffas; att, så länge hvarken sådant betyg om bristande tillgång inkommit eller kostnadsförskottet blifvit erlagdt, någon vidare åtgärd vid målet ej skulle äga rum; samt att, i händelse af bristande tillgång, kungörelsernas införande i allmänna tidningar borde bekostas af allmänna medel. I detta ämne har jag föreställt mig, att de förpligtelse!-, som nu gällande Konkurslag i 66 och 67 §§ innefattar derom, att Domstolen skall, sedan borgenärerne hörde äro, utfärda offentlig stämning genom anslag å Rättens dörr och låta den i allmänna tidningarna kungöras, böra utan beräkning på boets ställning ovilkorligen efterlefvas samt att fråga om ersättning för kostnaderna dervid icke får i första rummet väckas med den påföljd, att, om förlust för Domaren skulle synas uppkomma, han må fordra betalning i förskott. Icke desto mindre har jag förnummit, att den motsatta åsigten skall hafva vunnit Öfverdomstol godkännande, otvifvelaktigt på den grund, att något särskildt lagstadgande icke finnes, som förpligtar domaren att utgifva förskott till ifrågavarande ändamål.
Herr Cederschjöld har icke upptagit denna principfråga, om lagskipande myndighetens oberoende, och icke heller, hvad än mera förundrar mig, besvarat den anmärkning i hänseende till formen vid förändringar i Grundlagen, som jag både gjort och utvecklat. Den noga kännedom, han äger Den a 7 Januari i e. m. i5i om allt, hvad till våra Grundlagar hörer, en kännedom som jag värderar, gör att hans tystnad lätteligen af mig kunde tagas som ett godkännande af de betänkligheter jag framstält. Jemför man 108 §, till både andemening och ordalydelse, med hvad nu föreslagit blifvit, ser man en ganska vidgad, skiljaktig och i vissa delar alldeles motsatt verkningsförmåga för TryckfrihetsCommittéen, som nu skulle komma att införas i Tryckfrihetslagen, utan att något ord blifvit nämdt om ändring i RegeringsFormens 108 §, hvilken följaktligen skulle förblifva densamma, och, enligt Utskottets eget yttrande, endast nu finge en betydelse. Jag liar ej rätt förstått detta, men trott mig märka att det vöre en helt ny betj^delse; hvadan ett nytt stadgande derom i RegeringsFormen blefve nödvändigt. Hvad Hr von Hartmansdorff anmärkt öfver de olägenheter, som uppkommit deraf, att, sedan en sak blifvit afgjord, man ändå nödgats nyttja de skäl man mot hufvudsaken baft i beredskap, äfven i hänseende till partiella förslag, är en olägenhet, som det ej tillkommit den enskilte talaren att afhjelpa. Uppropad första gången att tala i detta äraue, afhöll jag mig derifrån tills Ridderskapet och Adelns beslut blef, att, oagtadt hufvudfrågans resultat inom Stånden nu. syntes göra det partiella förslagets behandlande öfverflödigt, man dock derom skulle yttra sig i anseende till ett möjligen olika re - i5i Den 27 Januarii e. m. sallat genom sammänjemkningen af RiksStåndens olika meningar. Detta Riddcrskapets och Adelns beslut har jag helt enkelt ställt mig till efterrättelse. Herr Cederschjöld:
FRAN KULTURHISTORISKA MUSEET I LUND: LEMBKESKA Du HUSET. svarade litet p å A F D E N N Y A D J U R G A R D S E N T R É N hafva vi i detta n u m m e r en illustration, s o m torde intressera särskildt Iduns stora läsekrets i landsorten, enär b i l d e n anger det nuvarande utseendet af den plats, där åtskilliga af 1897 års utställningBbyggnader, däribland industrihallen, v o r o belägna, o c h hvars mark då trampades af fiere hundra tusenden af Sveriges befolkning. N u slingra sig breda gång-, köro c h ridvägar, kantade m e d täta rader af nyplanterade lindar o c h nyuppställda gaslyktor, öfver d e tomter, där konstens o c h industriens alster under vår oförgätliga utställningssommar l o c k a d e o c h tjusade i skiftande former. Till vänster reser sig Nordiska museet, som, en gång färdigt, lofvar att bli ett arkitektoniskt konstv e r k af yppersta slag, o c h i f o n d e n synas Djurgårdsbron o c h en del af Strandvägens palats. m i g e m o t — k o m hviskande, susande, välkomnande, underbart skar i det förtrollande, s o m våren hviglesa löfverket, i den gungande vassen, i den svala aftonens darrande Jag for mot längtade. anade. sig fram jag så mellan hvilka glittrade Jag lutade Tåget slingrade låga berg och stenkummel, i en ljusröd skiftning. Hvitmig ej genast, En gren fågel, git fältens mer och de mörka, högtidliga i täta begränsning. Nu rader höjde bakom sig o c h mer, den röda skiftningen bergen försvann, o c h v i d en krök af v ä g e n förlorade sig i en sig mörk, gapande klyfta. åkerD å det tåget slingrat därigenom, k o m den leende naturen åter Jag vid.
Det är helt klart, att om pä en landtegendom, på ineller utmarken, brännvin köpes, så förtäres det af arbetsfolket på stället och för dagen, och detta må icke vara en förbrytelse, utan tvertom bvars och ens rättighet, då han i och lör sjelfva behofvet ingått i handel om brännvinet. I den anmätkn., som af Frih. Cederström, Anders, blifvit gjord, deremot alt coinmu - j4o Den i3 Januari e. ni. ner under vissn villkor må erhålla Konungens Bef:h:des stadfästelse å förhud emot hrännvinshande], instämmer jag fullkomligt, ty detta är icke föremål för lagstiftning. Om öl~ verenskommelse trälFas, så må den gälla livad den kan. Det är en moralisk förbindelse, som de personer conlraherat, 1»viIka ingått deruti, och som kan vara nyttig, så länge desse hafva allvar med sin öfverenskommelse och de ingångna förbindelserna, hvilka blifva rent af skadliga och medförande tvister, split och oenighet i samma stund man skulle ålägga böter och ansvar för dem, sorn kunde vilja frånträda dem. Delta måste således ifrån detta förslag komma att utgå. Utskm föreslå: ”att under forsling af brännvin inom landet ingen må äga att deraf på en gång försälja mindre qvantitet än i5 kannor, vid äfventyr af varans förlust samt böter, som för oloflig brännvinsminutering.” Jag skulle tro, alt i detta fall, dä vi äga kärl, som innehålla ett halft ankare eller 7^ kanna, så borde detta vara det minimi-qvantiirn, som bör få försäljas jemte kärlet, men jag skulle tro, att det endast borde få ske jemte kärlet. Hvad TJlsk:n yttrat derom, att afgifterna för rättigheten till försäljning af brännvin i minut må bestämmas i öfverensstämmelse med 1835 års författning, lärer vara öfverflödigt och icke böra föranleda till något stadgande, då dermed icke åsyftas att bereda någon ändring i föreg:de författning, och kan således från betänk, utgå.
Ständets Led. vägnar, Ständets Led. vägnar, ä. ^Vegelin. /enst. ^.näersoon. 6. lunelilis. Uppläst hos Ridd. och Adeln dcn iz Junit. Prest-Ständer dcn rz « - Borgare-Ständer d. »Z Bonde-Ständer den iz Riksens Ständers Stats-Utstotts Betänkande, angående de af Longi. Maj:t äskade Stats-anslag under Riks-Statens Tredje ^ufwud-Titul. ^Efter det Stats-Utstottet under den r ststlidne Maji till Riksens Höglofl. Ständer afgifwit särskildt Utlätande rörande de af Kongl. Maj:t i första puncten af Detz Nädiga Proposition örn StatsWerkets tillständ och behof, ästade medel till fyllande af hwad som för hvardera af ären 18ro och >8 n brustit uti den till Försvarsverket beviljade En Million Riksdaler ärligen: och Riksens Högl. Stan - 6l6 Den iz Junk,'. Ständer den 5 i berörde manad uppå Stats,Ut-» Mtets tillstyrkande bifallit, att denna brist, Utgö, rande tillsammans 422,718 Riksd. 25 still. 2 r:st. barde till för hand »varande angelägne behof' utbe, talas af i RikSgälds,Contoiret outtagne medel, hwar, med detta Werk bordt Stats-Werket biträda; sa får Utskottet nu meddela sitt yttrande öfwer hwad Kongl. Maj:t i abcropade punct af Propositionen täckts widare framställa om anstagen under Riks, Statens Tredje Hufwud-Tikul: Militairen och Härsioarswerket till Lands och Sjö». Kongl. Maj:t har harwid i Näder fordrat, att icke allenast för inr.ewarande ar och framgent erhälla berörde En Million Riksdaler oafkortad, utan ock att fran detta anslag bör stiljas sadane päföringar, hwilka i dest första beräkning icke inKatt.
Och det oaktadt veta de gifta mannen och alla, som hafva makten öfver kvinnan, mer an val att biktfadern ar for dem ingalunda en fiende utan en van. Knappast torde det intraffaatt biktfadern rader kvinnan att protestera, kampa, frigöra sig utan att underkasta sig, ge vika och lyda. Endast i mycket sällsynta fall, då tron kan anses i fara, erinrar biktfadern den ångrande om att hon hvarken förspiller eller räddar sin sjal i sainlefnad med sin man och att sjalen icke säljer sig genom äktenskaps ingående. Trots all försiktighet och måttfullhet. från biktfädernas sida kan jag betyga, att mannen icke med blida ögon se det täta biktandet eller en brinnande andakt. Hvad de önska att se hos livinnan ar ljum tro - en val afpassad. fromhet. Och kvinnan har helt fogligt slagit in p2 denna vag: hon låter icke hänföra sig hvarken i t ena eller andra hållet .. Man kan icke tala om den spanska kvinnan utan att skilja mellan de olika sociala klasser i hvilka hon ar delad. Aristokratien, medelklassen och den egentliga stadseller landtbefolkningen förete skiljaktiga typer, ehuru de alltid erbjuda likheter, som hänvisa på ett gemensamt ursprung. Då jag börjar med aristokratiens kvinnor, framträder först den kungliga familjen, som ar ett verkligt gyneceum, emedan - den består af fyra eller fem kvinnor och ett barn. Icke alla äro spanskor: drottningen ar österrikiska och infantinnan Paz genom sitt giftermål naturaliserad bayerska; men drottningenfarmodern, mera kand under namnet Isabel II, bär en s; mycket mera utpräglad nationel stämpel. Sorglös och häftig, godhjärtad och full af upptåg, utdelande ynnestbevis med fulla händer, vanlig mot hela världen, ersättande de stora bristerna i uppfostran och vetande genom vaken intelligens, är drottning Isabel en oförfalskad spansk typ (historien må döma hennes politiska lifsgärning, jag talar endast om hennes karakter); hon a r hvad Taine skulle saga, en rrepresentativ typ. för icke fa spanskor af en förgången generation. Hennes dotter, infantinnan Isabel, greflrinna af Girgenti, förnekar lika litet sitt spanska ursprung.
Högvördiga Preste-Ståndet har lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterat en af Herr Kontraktsprosten Kullman väckt motion, att enär det vore af vigt för församlingarne och i synnerhet deras skolstyrelser, att lära personligen känna dem, som komma i fräga att anställas såsom lärare i folkskolorne, men endast i händelse lärarebefattningen vore med Organisteller Klockaretjenst förenad prof af de föreslagne aflades, ehuru delta ej borde vara mera betungande i ena än andra fallet och lärare vid elementarläroverken, om än aldrig så väl dokumenterade, nödgades profläsa, 6 § 2 mom. af Kongl. Stadgan den 18 Juni 1842, angående folkundervisningen i riket, måtte antingen erhålla följande lydelse: “Vid tillsättandet af lärare i folkskola förfares sålunda, alt sedan ledigheten blifvit genom officiela tidningen Irenne gånger kungjord och de sökande inom sextio dagar ifrån ledighetens första kungörande sina ansökningar till skolstyrelsen ingifvit och prof i skolan aflagt, denna på förslag upplörer trenne af de sökande etc.“, eller om endast de, som blifvit satte på förslag, ansågos böra läseprof aflägga, att en punkt längre fram i samma moment måtte komma att lyda sålunda: “Mellan de på förslag uppförde, sedan de prof i skolan aflagt, anställes derefter val etc>“ 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-UtxJcol/e/s Betänkande 1X:o 118. Dä, enlig! hvad motionären jemväl anmärkt, det lör församlingarne och deras skolstyrelser mäste vara af stor vigt att lära personligen känna sökanderne till folkskolelärare-befattningarne och tillförlitligt utröna deras förmåga att meddela undervisning, samt någon säkrare utväg härtill icke torde finnas än att, såsom föreslaget blifvit, ålägga sökanderne till dylika tjenster att, i likhet med hvad för andra lärarebefattningar iakttages, aflägga undervisningsprof, tvekar Utskottet icke att förorda eli sådant stadgande.
Polisärenden försorg för hvarje månad inom slutet af den nästföljande till Justitie-Ombudsmannen aflemnas; ansåge Kongl. Hofrätten väl, att, då enligt förklarandenas uppgift nämnda författning hos Ofverståthållare-embetct så tillämpats, att förste Kanslisten i Poliskammaren, efter honom en gång för alla i tjensten gifvet uppdrag, upprättat, undertecknat och, utan föregående anmälan hos Embetet, omedelbart till vederbörande myndighet aflemnat, ifrågavarande förteckningar, be - 78 rörda förfarande, hvilket haft till följd, att Embetet ej kommit att utöfva tillsyn öfver förteckningarnas riktighet och aflemnande i behörig tid, icke varit öfverensstämmande med åberopade Kongl. Författning; men emedan, om det således antoges, att det med fångförteckningarne för Juni, Juli och Augusti månader år 1863 inträffade dröjsmål, äfvensom de i andra fångförteckningar under åren 1862 och 1863, enligt hvad medgifvet vore, befintliga oriktiga uppgifter vore i mer eller mindre mån att tillskrifvas af Ofverståthållare-embetet för Polisärenden i nämnda hänseende underlåten tillsyn, tillika vore uppenbart, att samma underlåtenhet varit föranledd icke af vårdslöshet eller uppsåtlig försummelse hos förmännen, utan af ofvan omförmälda, ostridigt före förklarandenas embetstid, i fråga om fångförteckningarnas upprättande, vidtagna förfogande, hvars olämplighet desto hellre kunnat före detta åtal hafva undgått Ofverståthållare-embetets uppmärksamhet, som förteckningarne, fastän de icke varit af Embetet vitsordade eller af någon dess skrifvelse beledsagade, tillförene utan anmärkning emottagits af vederbörande myndighet, funne Kongl. Hofrätten hvad i denna del af målet blifvit Ofverståthållare-embetet till last fördt icke vara af beskaffenhet att ansvar derå, för någon af förklarandena, följa borde.
Propos. hade för afsigt, att Michaelson, som redan hunnit 72 års ålder och räknar nära £ sekels tjenste-lid, eller 48 år, vid ett och samma reg:te, med hvilket han i öfrigt bevistat 1806 och 1807 årens krig i Pommern, samt 1813 och 1814 årens krig i Tyskland, Danmark och Norrige, skulle vid afskedstagande blifva bibehållen vid alla sina löneinkomster, sä hemställer jag, huruvida icke skäl vore för handen att å StatsUtsk:s Betänk, i denna punkt bevilja återremiss, på det alt Utsk. måtte blifva i tillfälle, att, såsom jag hoppas, uti ett förnyadl utlåt, föreslå R. St., det de mätte besluta, att Bataljons-läkare Michaelson må, då han från Bataljons-läkare-ljensten erhåller Nåd. afsked, på för öfrigt oförändrade vilkor, upföras å indragnings-stat, med bibehållande af de löneinkomster han vid afskedstillfället innehafver, likväl med afdrag af hvad som motsvarar den pension, han såsom delägare i arméens pensions kassa, är berättigad att upbära. På delta sätt skulle Michaelson icke komma att gå miste om de 75 R:dr lönelillökning, som Ständernas redan fattade beslut i allmänhet tillerkänt Bataljons-läkarne. På dessa skäl får jag, för min del anhålla om återremiss. Efter först till bifall å förevande punkt framstäld, men med Nej besvarad propos., blef denna punkt på grund af de gjorde anmärkn:ne återremitterad. 18:de punkten, ang:de pension f ör Reg:ls-kommissaricn J. L. Aberg; 19:de punkten, ang:de förhöjd pension för Kom - Den 22 April e. m. 343 mersc-Rudet B. H. Santesson; och 20:de punkten, ang:de förhöjd pension för f. d. 2:dra Landtmätaren G. J. Grewell. Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 21:sta punkten, ang:de pensioner för vid f. d. Magazinskotil. anstälde Kanslisten A.
Mellan två breda skuldror satt hufvudet nedkiladt, som om ett klubbslag drifvit ned det der med en sådan kraft att hela den öfre kroppen tryckts tillhopa, plattats ned med ett tag, i stället för att rankt växa i vädret. Det var icke intrycket af någonting svagt, det var som spåret af ett yttre våld. Hufvudet var stort och manligt, hans uppträdande lugnt och otvunget. Det första man kände var en atmosfer af redbarhet, frånvaron af all humbug. Säkerheten i hans sätt gjorde godt, det ingaf trygghet och förtroende. Vi satte oss. Jag kände ingen oro för samtalet. Det märktes genast att han skulle föra ordet. Och han gjorde det. Enkelt, naturligt. Han talade om Danmarks politiska förhållanden, och han klargjorde mig dem i några få drag. Jag har sällan hört någon kunna uttrycka sig så tydligt och så väl. Han undervisar i en skola; det måste vara en glädje att lära af honom. Han är vensterman och han talade med en kraft och måttfullhet som gjorde hans skäl ännu påtagligare; man tviflade icke ett ögonblick på deras sanning. Han talade om kapitalet, om klasskilnaden. Han har ett rörligt ansigte; munnen utsäger orden redigt, så att icke ett går förloradt, ögonbrynen höja och sänka sig, han räcker sig fram, han leker likgiltigt med skrifsakerna på bordet, eller han sträcker hastigt fram sina händer med en vädjande gest. Ögonen lyfta sig ofta och se då in i ens egen blick, ifrigt eller stadigt, det är som ville de tvinga en att följa med hvarje ord, som om det för dessa ögon icke finge existera något sådant som halfhet och lojhet. ”Med eller mot mig,” tyckas de säga. Hans ansigte var slätrakadt, hyn matt elfenbensaktig, jemn. Håret kort, upprättstående, svart. Han har ett fult grin ibland, med styfva drag ikring munnen, det ger ansigtet ett egendomligt köttlöst utseende, liksom om huden vore spänd öfver bara benen, sträf och hård trots sin jemna elfenbensfärg. Det är ett Mefistofelesgrin, men det är icke obehagligt, ger endast hållning åt det hela, så att hjertligheten ej blir fadd. Jag kände mig så hemma med honom. Det måste finnas en eller annan slägtskap emellan oss.
Om detta statistiska högmål om Kungsgårdars skatteköp winner wär patriotilka Konungs och yplyste Ständer» bifall, borde till förekommande all framtida osäkerhet ett sadan» beslut wid nästa Riksmöte i grundlagen intagas. Om all annan ombytlig besittning som med rätta kal - IO7O Den i§ Drccmbrr. las ett posrssio iulius säsom Officers Vestö gen uplatos riH Mttcköp, sä säoöktes i'sde!ni.,gshasware>rS inkomst och kunde inom x Seculnm icke' ost jordens afkastning as Rikets inncmäuare oH a' boMpcn förtäras, och komma ull införMlstring as Tala, Smör, Ost, Hudar, Lur, Hampa ait rrvhör-, dä rom!, tillika alla oeconomiM iörcrag med wisa författningar un, derstöddeS. Direckcur SvsäanLchruL anförde: Da ; Högloft. S!-'-rrEKMtr<ts Plenum den 24 dennes olika meningar upstätt om förmänklgaste an» ivändandct ef de lill Riksens Ständers disposition up, lätne Knnqcgärdar torde mist nu lMtas att närmare förklara, hwad jag dä hade äran munteugeu as,söra.
Det - aCo Den 9 November e. m. ta är redan mycket, och jag skulle denna gången ej hafva velat tillstyrka ens detta, om jag ej hade hört huruledes BorgareSt. uppdrifvit skatten ännu högre, och att PresteSt. äfven gjort en förhöjning. Att på en gång göra en så stor förhöjning, som Frih. Hamilton föreslagit, synes mig hvarken billigt eller klokt. Det är ej billigt, emedan man, på sätt nyss nämndes både af Gr. Hamilton och af Gr. Horn, skulle ålgga de mindre pannornas ägare en skatt, som vore alltför dryg i jemförelse med den, i förlitande på hvilken de inrätat sin brännvinsredskap; ej klokt, emedan beslutet mäste väcka så starkt motstånd hos de öfriga Stånden, att hela förslaget troligen förolyckades derföre, altman ville vinna alltför mycket. Det är oklokt äfven derföre, alt man, ehuru mycket skatten derigenom höjdes, likväl ej kunde derigenom åstadkomma ett sådant fördyrande af varan, att fylleriet afhjelptes. Om R. o. Ad. för denna gång skulle behaga inskränka sig till det belopp, som Gr. Hamilton föreslagit, så anser jag detta redan vara mycket nog, särdeles om man tager i öfvervägande, att derest skatten utginge efter detta belopp, skulle, enligt den beräkning, Gr. Hamilton uppgifvit och hvilken jag sett utförd i det omständliga, skatten komma att inbringa i,25o,ooo r:dr. I de uppgifter för statsverkets inkomstberäkning, hvilka StatsUtsk. meddelat, upptogs brännvinsskatten endast till sitt förra belopp, nemi. 750,000 r:dr. Statsverket behöfver således icke något hastigt uppdrifvande af denna bevillning. Om det likväl genom de flesta Ståndens beslut skedde, och om de betydliga förändringar i villkoren för brännvinstillverkningen, hvilka nu äro ifrågasatta, antoges: så är det fruktansvärdt att allmänt missnöje dermed uppstode. Jag anhåller således vördsamt, att R. o. Ad. måtte stanna vid det belopp, som Gr. Hamilton föreslagit. Hr Westfelt: