Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Endast för att visa att det icke är oss obekant, nämna vi Mankells ”Medeltidens Skådespel,” ty detta arbete, ehuru det framträder med icke så ringa anspråk på sjelfständighet, är dock ingenting annat än en sammandragen öfversättning af de första kapitlen ur Devrients ”Geschichte der deutschen Schauspielkunst” med tillägg af några inflickade bitar, hämtade från andra författare. Vår framställnings utförlighet torde tarfva om icke en ursäkt, så en förklaring. Rydquist yttrar: ”Utan att ur kulturhistorisk synpunkt betraktas, kan Sveriges äldsta dramatik, liksom i allmänhet dess äldsta konst, icke blifva ämne för vettgirighet, än mindre för ett lifligare deltagande.” Vi hafva ock uppfattat historien om vårt gamla drama som en icke ovigtig del af svenska bildningens historia och hafva derföre efter förmåga sökt uppvisa den dramatiska litteraturens sammanhang med samtida kulturförhållanden i Sverige företrädesvis med svenska undervisningsväsendet, emedan under denna tid de dramatiska öfningarne ansågos utgöra en del af detta. Som inledning till skildringen af dramat under medeltiden och reformationstiden hafva vi derföre lemnat en kort redogörelse för allmänbildningen under dessa tider. En dylik teckning finner läsaren äfven vid behandlingen af skådespelen under Gustaf Adolfs tid, men enär dramat då antog en mera nationel prägel, måste vi för denna tid företrädesvis söka att i det nationela lifvet påvisa orsaken till detta förhållande. Efter trettioårakrigets slut delade sig vårt drama i tvenne rigtningar: hofdramat, som slöt sig till nyare utländska mönster, och skoldramat, som hållande fast vid medeltidsdramats form slutligen blef stående långt bakom den framåtskridande kulturen; för denna tid hafva vi derföre sökt gifva en bild af den omhvälfning uti seder och tänkesätt, som med Christinas regering vidtog. Vidare hafva vi nödgats fästa uppmärksamhet vid den utländska vitterhet, som på våra skådespel inverkat, ty i fråga om dramat står vår bildning på fullkomligt ”ofri grund.” Derföre hafva vi skildrat medeltidsdramat, den allmänna grundvalen för all dramatisk konst under denna tid, det tyska dramat under reformationstiden, närmaste förebilden för våra skådespelsförfattare, och förberedelserna för det franskt klassiska dramats utbildning, en öfvergångsform, som äfven i vår litteratur framträder.
Litt. Å. borde utgå; och 4:0 af arne Ledamöter inom samma Riks-Stånd, att bref, innehållande medel och handlingar, hvilka, enligt Herr Stuarts reservation, skulle aflemnas å Lands-Canzliet i Wisby, borde, med afseende å säkerheten för medlens och handlingarnes vård, lämpligast aflemnas å Landt-Ränteriet derstädes.
Bankens egna obligationer, härrörande från dess, före år s83o, gjorda upplåningar, samt de så kallade Lottsedlarne för Trollhätte Slussverk; b) till 90 procent af Capitalbeloppel: Riksgälds-Contorets obligationer med 5 procents årlig' ränta och försedda, antingen med viss förfallotid, eller uppsägbara å fordringsegarne^ sida; c), till 90 procent af vanliga försäljningspriset under de 3:ne näst före belåningen förflutna månader: RiksgäldsContorets obligationer med lägre ränta än 5 procent om året eller utan viss förfallotid eller uppsägningsrätt å fordringsegarnes sida; samt Armeens accords amorterings-fonds Obligationer med 5 procents årlig ränta; d) till viss bestämd procent och med vilkor, att antaglig borgen tillika fordras, dock endast för den brist, sorn vid bypothekens användande' möjligen skulle kunna uppkomma: ej mindre actier i Södertelje Canaloch Slussverks Bolag, enligt deras hittils åtnjutna belåningsrätt, 50 procent af det ursprungligen tecknade capitalet, än äfven actier i Gölhä-CanalBolag, enligt deras n-uvarandabelåningsrätt, 2& procent å primitiva capitalet. Utskottets moment, Litt. c, i »3 punkten afslogs.. 24.de des till 5 procent. 25:te punkten erhöll följande lydelse: alt den vid senaste Riksdag RiksgäldsContoret medgifna creditiv-rätlighet, hvilken i så måtto skiljer sig från de förutnämnde Cassacreditiven,- att den är förContoret kostnadsoch räntefri, samt årligen på förhand försäkrad, måtte få bibehållas, dock med skyldighet för Banco-Styrelsen, att i sista rummet och sedan andra. Prof. Ut dr, d, a Äng % i834- utvägar blifvit begagnade, äfven detta crediliv uppsäga, då Bankens egen ställning sådant fordrar.
Sedan emellertid Wisingsö skola, i anseende lill sitt aftynande tillstånd, år 1811 indragits, förordnades, att dess inkomster skulle dels reserveras för en särskild fond under Weviö Konsislorii förvaltning, som granskas af Kammar-rätten, dels ock användas till utvidgande af Jönköpings skola. Redan vid 1812 års riksdag hade framställning blifvit gjord om berörda hemmans försäljning till skatte, men, ehuru denna framställning vunnit understöd ej mindre af Rikets Ständer, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Kammar-kollegium, samt utredt blifvit, att, med undantag af ett mantal Gräshult Pukaregården och ett mantal Mörby, som ansågos vara af frälse natur, öfriga skolegodshemman voro kronohemman, hade 36 ExpeditionsLIsko Hets Förslag till under d. Skrifvelse, A r:o 77. likväl den ifrågaställa skatteköpsrällen blifvit äfslagen. I betraktande af de flera fördelar, som rättighet lill skatteköp af dessa hemman skulle medföra, — såsom: alt
Contractet innehafvande jord borde utläggas och till hemraansegarens disposition återgå, fann Kongl. Majit icke lämpligt eller nödigt låta ett så beskaffad* allmänt påbud utlärda, enär redan i händelse af Soldater eller Båtsmän inkräktningar vid deras boställen blifvit gjorda eller göras utöfver det, som i Knekte-Contracten och Förordningarne bestås, Kongl. Resolutionerne på allmogens besvär den 28 Junii 1731, uti 5:te punkten, föreskrifver, att utläggning deraf borde ske, och det alltså tillhörde Kongl. Majits Befallningshafvande att, då någorstädes klagan öfver obehöriga inkräktningar fördes, deröfver, sedan nödig undersökning föregått, i hvarje fall, efter forhållandet och omständigheterne, sig lagligen utlåta; samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o 120. ®9 att, enligt Kongl. Förordningen den 3 Mars 1807, Rattare» och Soldattorp, beläget på ett hemmans egor, kan flyttas på hvilket annat i rustningen eller roten deltagande hemmans utmark, som bästa lägenheten dertill eger. Utskottet, som dessutom inhemlat, att fråga om planpenningars utgörande äfven vid sistförflutne Riksmöte förevarit, utan alt dock till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, har öfvervägat hvad i ofvanberörde måtto förekommmit; och anser 1:0 Anders Danielssons serskildt gjorda hemställan om stamrotarnes i Elfsborgs
Efter öfwerläggning härom och dä Ständer uppL de grunder, hwilka Dest Ledamöter uti StatsUtskottet till StatS-Uiskoltets protokoll anfört och fullständigt Uttedt, anfäg detta förftag, sä widl det röcer Rikets Embete och Tjensteman i allmänhet, icke allenast wara och annu mera i framliden blifwa för Samhället skadeligt, ulan ock wara högst obilligt, i thy alt Statens Embetsoch Tjenstemän, hwilka förut, enligt hwad allmänt erkänneö, ärminstone till större delen äro altför otillräckligt lönte, derigenom att de för nägon tid blefwe beröfwade deraö i lag och författningar grundade rättighet, att omedelbarligen efter deras företrädare komma till ämjutande af den lön, som deras erhällande Embeten och Sy» stor tillhöra, skulle särskildt och i högre mohn än alla andra Medlemmar i Samhället till afhjelpande af Statens behof beskattas, kunde Ständer för sin hel icke detta förslag j allmänhet bifalla. Hwad Den 27 November. *587 Hwad ärer särskildt angar detta förslag, sä wide det rörcr Ec siastique Embctsoch Tjenstemäns lö: ncrst sa och om c-ek, att om dessa gäller hwad redan om Em! rg och Tscnstcmän i allmänhet ansördt, är, ansäg S ändet all indragning af dessa, ehwad dek är pä bestämd eller obestämd lid, wara emot Srändets Privilegier stridande, och således icke böra till ytterligare åtgärd hos Riksens Höglofl. Ständers StstS-Ulffoit förekomma. Hwilket härigenom stille de Respektive Med-Ständcn samt StatS-Ntfkottet wördsamt och wänligen meddelas. Istt luxra, Lx krotocollo. Utdrag af Protocollet hällir hos Högwördige Preste-Ständer den 14 November 1809. S. D. Utaf Protocollet, hallit uti Riksens Höglofl.
Besinna hvad utläggningar som göras, när först Majken kommer med sin notis och sedan ett återbud väcker ytterligare nyfikenhet! Du mins ju hur elaka tungor spådde att du skulle blifva en riktig tyrann.” ”Låt de dumma gässen kackla hvad de behaga ... Nånå, Margreta, värre tyrann kunde väl en hustru ha fått, och när du nu klädt dig så fin och grann, skulle det väl vara för påkostande, om du icke finge visa dig ... Kanske kommer jag och vännen Boman efter, och i nödfall kunna vi äta utan värdinna.” ”Så skall det låta. Nu kan jag gå i godt lynne ... Men hvart tog gamlefar vägen?” ”Aha, gubben har sqvallrat ... Han lägger sig i allting. Gubben är gammal och tror att verlden stått still, sedan han var i verksamhet.” ”Han gick väl icke ledsen bort? Jag blir otröstlig, om han ej kommer tillbaka i morgon.” ”Blir det icke i morgon, så blir det väl i öfvermorgon ... Gubben, må tro, hyllar och älskar du och krusar för, men mannen sjelf får minsann icke öfver sig på sin lott.” ”Vill du, min vän, att jag helt uppriktigt säger dig en sak?” ”Låt höra!” ”När du är ond, känner jag mig så besynnerligt tvungen och stel. Jag tror icke det är lyckligt att du fordrar mera lydnad än vänskap ...” ”... kärlek skulle det väl hetat?” ”Nej, då hade jag uttryckt mig orätt. Kärleken fordrar ju ingenting: derföre skall den också blomma bäst hos oss, när du är fredlig i sinnet och i huset.” Den äkta mannen såg ännu för några ögonblick obeskrifligt bortkommen ut i den nya motiga roll, som allt mer och mer påtrugades honom, nemligen rollen af en man, som måste låta den vilda styrkan böja sig under kärlekens och den qvinliga klokhetens allmakt. Men snart visade ögats förändrade uttryck, läpparnes leende och den utsträckta handen att hustruns seger var fullständig. ”Huru”, frågade fru Majken, som, hindrad på vägen, nu upphans af sin syster, ”hur har du så snart fått bugt på honom?” Fru Margreta smålog.
Amanuenser för biträde åt Sekreteraren, Advokat-fiskaien, Aktuarien och Arkivarien 2,700 1,350 1,500 1,500 Gratif. åt e.o. tjenstem. o. vaktb. 1,500 900 50 2.400 2,400 Adjunktionsmedel St. N:o i till?Kongl. Majlis Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1856. 211 50 300 100 100 1 Hoträtis-post 300 634 50 900 300 1,200 3 dilo 900 } 300 300 100 400 1 dito 300 J 1,050 Ersältning för de genom upphörande af skyldigheten att hos Hofrätt betala lösen för hand lingar i revisions-saker, Hofrättens tjenstemän frångångne sportel-inkomster enligt Kongl. Brefvet den 7 Nov. 1848. 970 Ersättning till tjenstemän och betjente för mistade ljuspenningar. 12,485 75 Till förbättring af tjenstemännens och vaktbetjeningens lö- nevilkor, redan beviljade. 4,375 Denna Hof-rätts genom Kongl. Brefvet den 19 Dec. 1855 bestämda andel i det vid sednaste Riksdag beviljade reservations-anslag. 132,700 j 1 52,500 22,750 75,250 Summa: 163,000 | Gotina Hofrätt: Nuvarande lö- ner på stat, med inberäkning ai Presidentens Kommitterades förslag till Föredragandens förslag till Summa. N:o 1 till Kongl. Maj:ts Nåd. Arfvode lill en läkare för biträde vid undersökningar, indrages Arfvode för renskr. och annat biträde vid Fiskals-expeditionen.
Genom dessa allmänna reflexioner är således Utskottets enkla syftemål, att blott utmärka den väg Utskottet följt, vid dessa sakers behandling, nämligen erfarenhetens, förenad med möjligheten för beslutens verkställande, och att tillika väcka Riksens HöglofL Ständers upplysta uppmärksamhet derpå, att detta torde vara den enda väg, hvarpå så stridiga åsigter och intressen kunna förenas till ett sammanhängande helt. En tydlig och klar Lag, som genom sin ålder vunnit helgd, samt genom sin oftare tillämpning erhållit bestämda och allmänt kända former, bör alltid föredragas framför de stundeligen ombytta författningar, hvilka, framkallade af ögonblickets skenbara, kanske äfven någon gång verkeliga nyttor, likväl ickebestå med den allmänna villjam fordringar, Bihang till RiksSt, Brot. Bcsv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. Troget dessa grundsatser, har Utskottet utgått från den synpunkt, att de möjligaste mindsta förändringar äfven vore de bästa, eller rättare de enda med förmon verkställbara. Det har föreställt sig, att Författningen af den 6 September 1815 vore en skäligen jemnad medelväg mellan 1809 års öfverdrifvet liberala Anda och 1812 års fruktande aningar, bägge uppkomne af den rådande sinnesstämningen och utur menniskolynnets vanliga benägenhet till öfvergång från den ena ytterligheten till den andra, lätt förklarade. Det har äfven tyckt sig finna, att omförförmälda, nu gällande författning, i sitt hela tagen, ofceräknadt vanan att åtlydas, äger för sig temmeligen enhälligt den allmänna rösten; en förmon, som vid all lag är af utmarktare värde än att den för några mindre betydande olägenheter och skenbara brister bör uppoffras. De remitterade Memorialen befästa ytterligare denna utsaga, då, med några få undantag, de, i allmänhet och uti sjelfva grunderna, icke yrka några hufvudsakliga förändringar, utan till större delen endast åsyfta en klarare bestämning uti föreskrifterna och deras bättre tillämpning uti mindre detailler.
M. och den, som inför honom föredragit ärendet, vinna afseende, och det så mycket heldre, som man derigenom undvikit allt bekymmer med reorganisationen af ifrågavarrde 2:ne IlofR:rs kanslier och kunnat inskränka sig allenast till pröfning af det för hvarje tjensteman föreslagna lönebelopp samt jemföra delta med den aflöning, som tjenstemän af lika grader i nyligen reorganiserade embetsverk åtnjuta, och på detta sätt komma till ett resultat, sorn varit både enkelt och af HofRrne sjelfve lill gagnelighelen vitsordadt. Så har likväl icke skett. StatsRåds-prot. visar, att man uteslulande fästat sig vid Svea HofR:s framställningar och man har förklarat att kansli-personalen skall inom alla 3 HofRrne förändras till likhet med Svea HofR:s förslag, ehuru efter vanlig beräkning af pluralitet, 2 HofR:r bordt i detta fall hafva vitsord emot den tredje. För att nu återgå lill frågan om karjslisttjensternes indragning, så har man såsom skäl för en dylik åtgärd anfört, alt dessa tjcnslers innehafvare endast skulle åligga att ombesörja förefallande renskrifning, hvilket arbete vore af den beskaffenhet, att för dess ombesörjande några sysslor på Stat icke erfordrades. Det må ursäktas mig, om jäg är af motsatt tanke. Jag medgifver visserligen, att renskrifning i och för sig sjelf endast är elt malerielt arbete, till hvilket hvarken fordras hufvud eller kunskaper, men jag vet också, att om af en bildad person delta arbete verkställes med urskiljning och eftertanka, så äro fördelarne deraf icke sä ringa som man förespeglar, ty just genom denna renskrifning, inhämtas kännedom icke blott om den stilus curiee, som inom domstolen begagnas utan äfven om det formella i sakernas behandling — en kännedom, som, ehuru nödig den är i praktiskt hänseende, svårligen kan på annan väg lättare och med större säkerhet förvärfvas.
Frölich önskat upplysning utaf någon af Ridd.Utskts ledamöter, huruvida ifrägavar. förslag är verkställbar!, får jag göra några anmärkningar, som hufvudsakligen afse frågans ekonomiska sida. Ridd.cassan har visserligen från i833 till i838 vunnit en tillvext af öfver 12,000 r:dr; men Riddarhusets medel äro afsedda för ändamål, så helt och hållet olika med det Gr. Frölich åsyftar, att jag för min del anser Ridd.cassan icke kunna lemna bidrag till en sådan tidning. R. o. Ad. har visserligen en annan utväg till bestridande af utgiften, nemi. genom capitations-afgiftens fortfarande, äfven efter den tid, eller 1843, då densamma, enligt Ridd.-direct:s förslag, bör upphöra. Denna afgift har förut ingått till reparations-fonden, och i det afseendet vore det icke olämpligt, alt nu använda densamma för ifrägavar. ändamål; men denna inkomst är obetydlig och utgör per medium för den sedan sista riksdag förflutna tiden 1,900 r:dr, hvilken summa, efter hvad jag föreställer mig, är alltför otillräcklig till förlag för en tidning. JNägon annan , som känner förhållandet bättre än jag, torde kunna upplysa det. Om en sådan tidning skulle vinna afsättning, måste den i storlek och omfattning någorlunda kunna mäta sig med de Öfriga tidningarna, som referera riksdags-förhandlingarna; den måste kunna upptaga lika stor del deraf, som de andra stora tidningarna, hvilka icke kunna hållas med mindre förlag, än 20, ä 3o,ooo r:dr, och till eu sådan tidning skulle således åtgå omkring 10 års capitations-afgift. Gr. Frölich har ansett ett sådant tillskott böra betraktas såsom en belöning eller ett praemium åt deri , som ville åtaga sig redigerandet af denna tidning.
Godkändes; N:o 10, i anledning af väckt motion om reglering och jemkning af roterings-skyldigheten å Gottland. Bifölls; N:o 11, i anledning af väckt fråga om bestämmande af premier för dem, som anställa försök att bereda socker af potates. Godkändes; N:o 12, i anledning at väckt fråga om båtsmans-beklädnadens ofvertagande af kronan emot en viss afgift af rustoch rotehållarne. Bifölls; och N:o 13, i anledning af väckt fråga om anslag till inrättande af ett folkskole-lärare-seminarium i Piteå. Återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo och godkändes Bevillnings-utskottets betänkande N:o 12, angående städernas salu-accis. S. D. Till Stats-utskottet remitterades en af herr P. H. Lindström_, med anledning af 56 § R. O., väckt motion om ett låneanslag af staten^ stort 25,000 r:dr b:ko, till bekostande af nödig förstärkning at vågbrytaren och uppmuddring af hamnen i Wisby. Från Heder v. Bonde-ståndet. S. D. Eller skedd föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens utlåtande N:o 9, i anledning af väckt fråga om båtsmans-hållets indragning eller förminskning, lät Ståndet vid detsamma bero. S. D. Föredrogs och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens betänkande N:o 12, i anledning af väckt fråga om båtsmans-beklädnadens öfvertagande af kronan emot en viss afgift af rustoch rote-hållare. Den 18 Maj. Från Vällofl. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets utlåtanden och betänkanden: 380 Prot.-utdrag den 18 Maj 1848. N:o 79, i anledning af väckt motion om befrielse för Rikets Ständers Justitie-ombudsman från åliggandet att deltaga i lag-beredningens förhanlingar.
Sexman i Löpsjötorp frågade, om sängliggande hustrun i Char-lottendal kunde ur fattigcassan få pgr. (penningar) till läkemedel för sin sjukdom? Men som församl(ingen) befarade, att summan för sådana läkemedel kunde blifva nog stor för cassan att bestrida, och sade sig ej heller hafva råd, till att ytterligare gjöra pgr (penningar) sam-manstkott til cassan; så beswarades frågan med nej. Det endaste församlingen) kunde tjena henne med i hennes torftighet wore 1. Rdr. § 17. Sexmännen anmodades, att när något tjensthjon eller inhyses hjon, efter hollit husförhör, flytter til annat ställe innom sochnen, gifva det tilkänna, på det att en sådan person måtte anteknas i hus-förhörsboken wid det hemman, der den verkel.(igen) wistas. § 18. Ur fattigcassan fingo följande fattiga pgr (penningar) i dag: sold.(aten) Stenströms ä. Kerstin i Helltorp; husman Börje Larsson i Älgsjövik; oferdiga ä. Kajsa hos Lars i Remrö; 77 åriga husman Pehr i Kårtorp; oferdiga dot(t)er Anna i Brogtorp; gl. (gamle) sold.(aten) Vallsten i Davidstorp; 77 åriga husman Jonas i Tolgölet: dess hustru Kerstin; 74 årige gubben Olof i Långvik; sängliggande hust(ru) Stina i Vestervik; sjuka hustrun Kerstin i Charlottendal; 80 åriga mannen Lars i Myrhella; 80 åriga ä. Kajsa i Stetin, som har fallande sjukan; hvardera 1. Rdr. Nästorpa ä. Anna hos sold.(aten) Spets; Staksunds ä. Maja i Sörgöl-stug(an); husman Pehr hos sold.(aten) Flink; änkans sjukl.(iga) dot(t)er i Vallboqvarn; husman Pehr i Mauritstorp; sjukl.(ige) gossen Lars i Gri-beckstugan, hwardera 32 sr (sk). Soldat Rasks ä.
— Riksdags-Fullmäktigén Berg har åter ansett, att af ifrågavarande Författning kunde blifva att befara, det äfven SocknestämmOr komrno att betraktas såsom olagliga folksamlingar; Och då dét vöre en dyrbar rättighet för Svenske Märt, att på de ställen, lämpeligast funnes, få sammanträda och öfverlägga om sine angelägenheter, under iakttagande af de för allmänna lugnet fastställde stadganden, samt detta vanligeil verkställdes i SoCknestämmor, hvarest ibland Lag-Utsfiottets Betankandeul annat behandlades de ämnen, som röra l^öraamlingarnes Ekonomi; så funne Berg någon, anledning icke vara till behofvet att vid dylile tillfällen Krone-Fogden, eller någon af honom dertill förordnad Krono-JBetjent, borde vara närvarande. I följd af skedd remiss utaf berörde Memorialer till Fag-Utskottets handläggning, har XJtskottet tagit i öfvervägande hvad uti de samma är vordet framstäldt, hvaröfver Utskottet nu får meddela dess utlåtande. Utskottet finnér det vara ostridigt, att en oafbruten vördnad och tillgifvenhet för Styrande Makten samt lydnad af dess bud och Lagarne, i förening med en sjelfmand böjelse för allmän ordning och, stillhet, alltid utgjort de egenskaper, som förmonligt stämplat lynnet hos Svenska Natia-1 liep, äfvensom att desse tänkesätt alldrig varit misskände af Styrelsen, utan att den tvertom städse funnit sig derom öfvertygad, och derå, sä väl i yttranden, som öppne handlingssätt, meddelt nationen de inäst taiande bevis. Utskottet har ock icke kunnat inse minsta anledning dertill, som skulle af den ifrågasatte Kongl.
Föräldrarne hafva således intet annat val, än att antingen afsända sina barn till det 10 mil aflägsna Hernösand, der underhållet för barnen är särdeles kännbart, eller ock att, i följd af mindre goda ekonomiska omständigheter, icke kunna lemna dem några högre kunskaper, än hvad som kan bibringas i folkskolan. På grund af hvad jag sålunda anfört, vågar jag vördsamt föreslå: att Rikets nu församlade Ständer behagade bevilja anslag till löner åt en rektor och en kollega för ett nytt läroverk i Sollefteå, under förutsättning att de omkringliggande socknarne sjelfva bekosta uppförande af lämplig skolbyggnad och bostad för lärarne, hvartill såsom hjelp begäres ett statsanslag för en gång af Fem Tusen Riksdaler, hvarefter naturligtvis den högre folkskolan skulle indragas. Stockholm den 15 November 1865. Cour. B. Fitinghoff. Bih. till R. St. Af Herr Fitinghoff, Conrad Bleckert, om ändring i 1 § 15 Kap. Rättegångs-B diken. Det är visserligen att hoppas, att förslag till ny rättegångsordning framdeles varder Rikets Ständer eller då varande representation förelagd; men som man icke vet, när detta sker, har jag redan nu ansett mig böra påkalla uppmärksamhet å ett lagstadgande, som tarfvar skyndsam ändring; jag menar bestämmelsen i i 5 kap. 1 § Rätlegångs-Balken, att »i brottmål svare den sjelf som anklagad är.» Då angifvelsen bestämmer målets beskaffenhet, så är ock klart hvilken rättighet är genom förenämnda stadgande gifven en illasinnad person, som vill trakassera. Den tilltalade, han må vara fullkomligt oskyldig, måste på angifvarens yrkande personligen tillstädeskomma, och domstolen, äfven med full öfvertygelse om den tilltalades oskuld, kan icke vägra angifvarens begäran om den tilltalades föreläggande af hemtningsäfventyr, derest han ej personligen sig infinner.