Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enl. min tanke är detta ett ganska lyckligt försök i Stats-ekonomien alt minska en af de liufvudsakligaste näringarnes skatter med \ utan att minska Statens inkomster med mer än 2^5-del. Vidare säger Hr Bildt: ”synnerligast då man ihågkommer att en förbättring i smidesmethoden, som minskar kolåtgången endast med en T:a af de 18, jag beräknat för hvarje AJrå, medför en större minskning i tillverkningspris, än hela den nu föreslagne skattenedsättningen”. Ja, det tror jag ganska väl. Om man nu, såsom Frih. af Ugglas, framhåller som exempel att de 250 R:dr, som skola minskas, utgöra proc:n af räntan på ett kapital, så får man väl medgifva, att icke något kapital har en starkare inteckning i en fastighet än just Statens skatter. Den här föreslagna methoden är precist densamma, som ett lossande af en inteckning å 4,500 R:dr från ett bruk. Egaren kan låna sig denna summa, utan att hans affärer försämras, och derigenom åstadkomma de förbättrade melhoder, om hvilka Hr Bildt talar. Afven har Hr Bildt sagt, att skattejorden behöfver nedsättning i sina utskylder. Det tror äfven jag, likasom att skattejorden har ganska dryga skatter, och att det vore önskligt, att de kunde nedsättas. Jag kan icke inse hvarföre man icke vill medgifva lindring i skatterna för en näring, derför att en annan finnes, som är hardt beskattad. Slutligen kan jag alldeles icke förstå dem, som yrka att, som det heter, brukintresset skall beskattas högt, och landtbruksintresset icke. Jag kan alldeles icke fatta denna åsigt, utan tror, att landtbruket är beroende af jernhandteringen och tvertom. Enl. min åsigt, äro alla näringar i mer eller mindre mån i samband med hvarandra; och just ur synpunkten af landlbrukets fördel anser jag det vara af stor vigt att jernhandteringen på allt sätt understödjes, på det att den må kunna lyftas till en högre ståndpunkt och landtbruket derigenom få ökad afsättning för sina produkter i bruksdistrikterna. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Betänkande öfver Herr Prosten G. Hvassers Motion om elev änelfing af 7 $. i 8 Cap. ÅrfdaBalken, att oäkta barn må berättigas att taga arf ejter ekras mödrar. H os Högvördige Preste.Ståndet tiar Herr Prosten Hvasser andragit, att, då få menskliga varelser äro mera värnlösa och vanlottade, eller värdigare föremål för medlidandet, än de barn, som äro frukter af förbjuden kärlek, den lag synes nog hård, som frånkänner sådane barn ali arfsrätt efter deras föräldrar och sålunda utestänger dem från deras naturliga rättigheter. Om icke dess mindre i våra tider fäderne-arf för dessa barn ej kunde sättas i fråga , så borde dock åtminstone möderne-arf dem tillerkännas. Den mest ömsinta moder kan nemligen nu, vid sin tidiga bortgång , icke använda något af sin ärfda förmögenhet till nytta för sitt olyckliga barn, som , lemnadt åt anförvandters godtycke, måhända med tig . garestafven i hand drifves ut från mötlernehemmet och modernearfvet. Gifter sig fl2 LagUtsiotlets Betänkande N:o 6g, åter modren, så bllfver vanbördingens lott vanligen ej mindre stjuffaderlig. Motionairen har derföre föreslagit, det matte 7 $. i 8 Cctp. Ärjda-Balken sa forändras, att oäkta barn erhålla full arfsrätt efter deras mödrar. Lagutskottet, till hvars behandling Högyördige Preste-fsiåndet, genom remiss af dera 30 sistlidne December, öfverlemnat detta af flere bland Ståndets Ledamöter understödda förslag, har detsamma till granskning förehaft.
Loberg, Göthildn, frii, Giiteborg. Lilieiiberg, Sopliic., frii, Stockholiii. Liljebiicls, Jeiiiiy, fru, .nnp: ~rniida. T,oeiil) oiii, Eiiiilin, frökeii, B Liljciistolpe, A. O., ~f \ ~erstelÖjtii: iiit~, Lokrnntz, I&lt;: iriii, frökeu, B Ogestn, Odeusviholiii. Loveu, Aiiun, inetl. stud., m lJil.ici.istolpe, Cnroliue, frii, ~kiii !el) o. LovOii, tlrignsta, frn, s Liljewalch, C. F., herr, Snltsliog. i, o v h, BriLte, frn, Sjögriiucl, Uddeholiii. Lilljn, Gercln, frökeii, Wern. Lil licliöök, A iignst: i, fröke1.1, 1hrlsit: id. Lov&amp;ii, L: inr: b, frökeii, Kristiniidstacl. L o r h, hlnri: i, fru, Liiiid. Lilliehö: ik, G., Erii, l&lt;iiiipg; ' irdeii. Lilliehöök, Hedvig, frökeii, KörtiiigsLovisiii, Gerilta, frilierze, Brnndnlsiiiid, Söclcrtcl je. berg !. \ \ ' retstlorp. Lovisiii, Ulla friherrinun, d: o il: o. J,illiel: qok, Zoë, frii, Göteborg. Ln iid, Tli, ngeii t, Stocklioliii. I; illicstr&amp;le, Lotteii, frn, Siiiids \ riill. Liiudl~ergh, Aiiiin, frökeu, Upsala. Lii.id, ' Cli: irlotte, Frii, Knrlstnd.
Deremot afskaffades från den 1 Juli i836, den s. k. allmänna landskatten i5o,ooo Norska speciedaler och köps t seds-ska 11 e n 35,000 d:o, om hvilka försvararne af deras bibehållande yttrade, att de voro, af alla utskylder, de som föllo jemnast på de betalande, emedan Landskatten var baser et paa det Udbytte, enhver Eeindom efter sin Verdie maa antages at afgive, ogKjöbstaedsskattenpaadenaarligeIndtaegt,Yderne ved Ligningen godtgjöres at havé. (Den Constitutionelle N:o 33o för 1836.) Ehuru grundskatter, synas dessa afgifter likväl hafva, i anseende till den jemna fördelningen af deras belopp, liknat vår bevillning, hvilket ingalunda är förhållandet med vår hemmantals-ränta, som motionären tagit till jemförelse. Äfven inom dem, som skulle få godt af hemmantalsräntans upphörande, eller skatteoch krono-jordens ägare sjelfve, blefve fördelen ojemn efter de olika landskap, der jorden vore belägen. Enligt bilagorna till StatsUtsk:s förenämnda betänkande N:o 3a3, af den 31 Oct. 1829, var förhållandet dermed följande, då räntepersedlarna blifvit förvandlade efter deras medel-markegång för dej 10 åren 1814—1823. Jordeboksränta. Hemmantalsränta. Su unn. 239 JordeboksHemmanSumma. ränta. talsränta. För 1 mantal skatte i Nordmalings socken af Westerbottens I Härjeådalen förvandlas blott jordeboksräntan. Jemföra vi förhållandet i allmänhet, så blifver fördelen så olika, att då, genom hemmantals-räntans upphäfvande, jordägare i Krononobergs län sluppc nästan hela grundskatten eller -f|:delar deraf; så finge Gottländningarna deremot utgöra henne nästan hel och hållen, eller med -feddar af nuvar. beloppet.
Domaren kunna äga billigt anspråk derpå, att icke såsom tilltalad ställas »inför rätta för andra fel eller misstag än sådana, som lagen belägger med straff. Ehuru »således intet itai torde böra anses hafva vunnit åsyftad utgång, der ej ansvar blifvit den »tilltalade ådömdt, så måste dock å andra sidan medgifvas, att ett misstag af åklagaren väl »äfven kan var aförlåtligt; och Utskottets anmärkning gäller icke någon Justitie-Ombudsmannens »åtgärd, utan har endast afsett att förekomma en irring, som, tillförene spord, redan vid ett »föregående riksmöte blifvit inom Utskottet angifven.» Det bör ej förnekas, att mitt anmärkta yttrande, att åtal kunna vinna deri åsyftade utgången att gillas, äfven om de icke alltid medföra för den åtalade något ansvar, kan synas i viss mån afvika från den regel, att för mindre förseelser åtal icke böra anhängig göras; men jag hade velat uttrycka den åsigt, att det med,.ett dylikt åtal hufvudsakligen afsedda ändamål likväl kunde betraktas såsom vunnet, då Öfverrätt bekräftat, att underdomaren oriktigt förfarit. För den rättrådige domaren anser jag nemligen en dylik utgång af ett åtal innebära en moralisk tillrättavisning lika kännbar som förpligtelse!] att utgifva några Riksdaler i böter. Ty det måste dock medgifvas, att den högre Domstolens sålunda uttalade omdöme, att fel blifvit begånget i ett kall, så vigtigt som det att döma öfver medborgares väl och ve, i sjelfva verket utgör tyngsta delen af den straffpåföljd, utslaget i ett ringare aktionsmål vanligen stadgar, och det är farhågan att än vidare utsätta sig för ett sådant omdöme, i förening med det väckta medvetandet, att genom det begångna felet skada eller lidande oförtjent tillfogats en eller flera medmenniskor, som, enligt min uppfattning och erfarenhet, kraftigast verkar hos domaren en ständigt vakande uppmärksamhet, den der betryggar samhället för dylika felstegs förnyande; hvaremot böterne antingen ringaktas eller väcka förargelse, och i hvilketdera fallet som helst icke, ensamt för sig, medföra någon sann och verklig nytta.
Om i tullintraderne till exempel upptages vissa hundraden af en vara , i stället för vissa tusenden, ser jag ej huru hvarken den ena eller den andra kan komma i tillfälle att upptäcka något sådant När det sker i conivence med importeuren eller exporteuren. Uti förra Betänkandet var ibland grunderne inryckt , att Kongl. Msj:t ägde att förändra eller jämka Tullumgälderne , om någon Regering eller Handels sammansättning ville genom ökade Exportproemier eller eljest försöka , att hit i landst i mängdj-införa så - <73 14 Augusti f, m, dane varor, som här kunna tillverkas Detta synes böra bibehållas och bestämdt uttryckas i grunderne , nemligen att i alla de lall, der Konungen, efter vederbörandes hörande, finner en jemnkning i tullumgälderne nödvändig, bör den vidtagas och allmänneligen kungöras. Jag vill ej bestrida Riksens Ständers rätt , att bestämma Tullbevillningen , tyden är i Grundlagen förvarad, men jag betviflar Ständernes förmåga, att hafva det allseende , att de kunna för 5 år afpassa en lämplig tull. Jag vet ej dessutom någon Stat, der Ständerne åtaga sig detta kinkiga besvär. För min del anser jag , att det vore att ådraga Ständerne den högsta grad af tadel, om de hindrade Konungen att göra de jemnkningar, sorn conjuncturen äskade. Det är visserligen förutsatt att i det fall ej reciprocitée hos främmande magter kunde vinnas , Kongl. Majit då skulle äga att vidtaga nödiga ändringar, jemnkningar eller förbud , men det är ej blott på Reciprocités som sakerne kunna bero. Det kan ju uppkomma krig eller missväxt i andra länder, hvaraf härflyter hastig och betydlig olikhet i varuvärdet, som ovilkorligen fordrar förändring i tulltariffen , då raka importförbud ej äro lämpeliga, utan att vid allt detta reciprocité kan komma i fråga , men conjuncturen och omständigheterne blifva så tvingande, att antingen Riksens Ständer måste sammankomma för jämnkning af tulltariffen, eller ock landels näringar förstöras.
Jag finner det icke vara ändamålsenligt alt uti ifrågavar:de hänseende gifva något till skänks, ulan endast såsom räntefritt lån och om Slaten derjemte beviljade rese-anslag åt några skickliga personer för att i utlandet taga kännedom om ifrägavande odling och fabrikation, så tror jag, alt de, som nitälska för saken, borde linna sig 378 Den 24 April. tillfredsställde. Statens upoffring blefve icke heller serdeles stor, enär den inskränkte sig till räntan ä några 100,000 R:dr och det beviljade rese-änslagel. Det är ur sådan synpunkt sorn jag för min del anhåller om Belänkrs återremitterande. Hr von Troil: Jag yttrade i mitt förra anförande, det jag icke önskade, att Staten skulle genom något direkt understöd söka att artifie.ielt framkalla en näring, som derförulan ej kunde upkomma. Men hvad jag anser vara ändamålsenligt är, att genom lämpliga län bidraga till inrättande af mindre råsockerfabriker, hvarigenom den obemedlade jordbrukaren, som otvifvelaktig! genom bräuvinsbränningens inskränkande kommer i en sämre belägenhet än förut, skulle få utväg ali på elt annat, kanske lika fördelaktigt sätt tillgodogöra jordens produkter. Detta har jag ansell mig böra tillkännagifva med anledn. af hvad Frih. Raab i slutet af sitt anförande yttrat. Meri det är egentligen Hr 11 i Idis yttrande, sorn föranledt mig alt ånyo begära ordet. Han bar påstått, att om Staten lemnäde understöd åt hvitbetsodling och sockertillverkning af denna rotfrukt, sä skulle hvitbels-sockerfabrikörerna erhålla ett slags monopolium på denna närings bedrifvande. Jag får häremot anmärka, att en näring, hvars (döfvande står öppet för landels alla innebyggare, icke kan hänföras under benämningen monopolium.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt-Marskalken föreslog, att Hr Thams ifrågavarande Motion måtte, jemte Herr Ugglas, rörande samma ämne afgifne yttrande, till Stats-Utskottet remitteras. Rifölls. Ånyo föredrogs Herr Thams, Wollrath, den 12 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående grunderne för TullBevillningen. 34o Den a3 December. Herr Marks von Wurtenberg, Gotthard Wilhelmj uppläste följande: Vid Herr Thams på bordet hvilande högst eftertänkliga Motion, deruti Herr Tham, fullföljande sina under sista Riksdag med framgång framställda Stats-ekonojniska ide^r, nu vill stabiliera såsom allmän princip Friheten att emot Tull inoch utföra alla möjliga varorj kan jag, ledd af känsla och öfvertygelse, icke undgå att göra följande anmärkningar. Såsom motiver för denna princips antagande i all sin vidd uppgifver Herr Tham: 1:0 Tullintradernas förökning, dermed, att såsom orden lyda: till en ökad Statsinkomst kunna öfverföra den betydliga vinst, som den af misstagna Förbuds-Författningar gynnade Lurendrägaren delar med utländska Assuradeuren, genom införandet af förbudna artiklar — och 2:0 Att igenom lämplige Tullafgifter, (NB. under förutsättande af en fullständig Tullorganisation och bevakning) skydda den Svenska Fabricationen vid den ståndpunkt af täflan med Utlänningens, som, efter Herr Thams åsigt skali, å ena sidan upprätthålla Fabrikören, och å den andra sidan hindra honom ifrån att blifva en frätande monopolist. Den 23 December. 34i Att Tullintraderne med några 100,000 R:dr om året ökats, sedan igenom det år i8a3, om ej så fullständigt som Herr
M:s Öfverste-Kammarherre, K. M. inbjudit 30 ledamöter af R. o, Ad., jemte Riddarh.-Sekretm, att i morgon efter aftäckningen af Högstsalig H. M. Konung Carl XIV Johans staty intaga middag å Kongl. Slottet; i anledn. hvaraf Hr Gr. o. Landtm, finge anmoda Den 3 November f. m. 243 de Hrr Ledamöter, som önskade begagna denna bjudning, att dertill låta anteckna sig hos Riddarh.-Fiskalen. Uplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped. Utsk. inkomne förslag till R. St:rs underd. skrifvelser till K. M.: JVS 172, ang:de fyr-anläggning vid Gottska Sandön; JU 176, ang:de Kansli-Rådet J. D. Valerii enkas oell barns befriande från ett honom i lifstiden ådömdt ersätlnings-ansvar; JVs 177, ang:de anslag för åtskilliga byggnads-arbelen uti Kongl. Slottet i Stockholm och Gripsholms Kongl. Lustslott m. m.; JU 178, angrde fyllnad i ersättningen till Wadstena Krigsmanshus-kassa och Amiralitels-krigsmaus-kassan för dem frångångna afgifter vid fastighetsköp; samt JU 179, ang:de erforderligt statsbidrag (ill uprätihållande af den Arméens pensionskassa åliggande pensionering. Ånyo föredrogs LagUisk:s den 25 och 27 sistl. Okl. på bordet lagda Betänk. JVs 49, i anledn. af K. M:s Nåd. Propus, med förslag till förordn., ang:de Handelsböcker och Handelsräkningar. Gr. Lagerbjelke, Gust.:
Hane Excellence Herr Grefven och LandiMarskalken yttrade, att som Ridderskapet och Adeln redan beslutat, att Betänkandet bordé punktevis företagas, ägde hvarje Ledamot, atfj emot de punkter i Betänkandet, han behagäde, särskildt framställa sina anmärkningar; hvarefter Hans Excellence hemställde, att det vid J 8 1 5 års Riksdag beviljade byggnads länfcbiträde må, jemlikt Riksens Ständrts då fattädé beslut, fortfara, att från Banken utgå med 300,000 R.dr årligen ifrån och med innev. åc 1818 till och med år iSto eller om Riksdag då ej inträffar, till och ined det år, då hästä Riksdag infaller. Ridd. o. Ad. Prot. VII. B. II. Äfd. 6* * Den 16 Junit f. m. Bifölls. Hans Excellence Hsrr Grefven och Ländt Marskalken föreslog vidare, att någon annan inskränkning uti arbetsplanen icke måtte äga runi än den Kongl. M*j:t i Nåder kunds godtfinna, att, efter Canal Direclionens hörande, stadga, och som af förändrade förhållandet med tillgångarna blir en följd. Ropades Ja och Nej. H varjemte Friherre Cederström, Ulric, begärde votering. Herr Påhlman, Otto Fredria Sorn jag haft den äran deltaga uti sammansatta Utsi ottena iöfverläggningar rörande förevarande förslag, får jag tillkännagifva, att jrg med flere inom Utskotten delat den öfvertygelse, att arbetsplanen måste förändras efter den förändrade tillgången, samt att lämpeligast vors , om Canalen först fullbordades emellan Wenern och Wettern j men att jag icke kunnat neka vigten af det motskäl man anfort, att neraligen arbetet emelian Rexsn och Wettern äfven vare långt avanceradt. jsg trodde då, att arbetet åtminstone sålunda borde inskränkas, att med den tredje delen af Canalen eller sträckan emellan Roxen och Östersjön borde helt och hållet uppskjutas, tills de öfrige dalarne blifvit fullbordadej mm inom Utskotten har äfven denna min tanka blifvit minoritet tens.
Jag hade den olyckliga liknelsen om eldsvådan, och med anledning deraf har en talare yttrat att den eld, som blifvit antänd, alldeles icke var någon eldsvåda, utan ett ljus, satt för att lysa, och att ansvaret således icke kunde drabba den, som tändt ljuset, utan den, som ovårdsamt handskats med elden. Jag vill ej härom tvista, men anhåller att till mina vänner få framställa den vördsamma önskan, att, om de till mig vilja sända ett ljus, hvaraf jag utan tvifvel kan vara i behof, de icke må till ljusstake välja en krutkagge. Jag har nu slutat mina anmärkningar och har endast några få ord att tillägga. Under nära fyra århundraden hafva flera af Sveriges konungar tid efter annan försökt att tillintetgöra den Svenska Adeln eller minska dess inflytande, och de hafva under sednare tider deri verksamt understödts af åtminstone tvenne af Riks-Stånden och de sympatier, sådana försök inom landet uppväckt. Det oaktadt stå vi här ännu qvar, stå här med rätt att försvara icke våra rättigheter, ty om dem vill jag icke tala, och på dem har jag ingen tanke, utan hvad som för oss är dyrbarare, nemligen fosterlandets lugn och lycka. Man kan undra öfver, huru en enskild klass af medborgare kan inom sig hafva en sådan lifskraft, att den efter sådana strider och med sådana motståndare ännu kan lefva och verka. Förklaringen är oss gifven af en författare i Postoch Inrikes-Tidningar, som säger, att en sekelgammal institution lefver ännu en liten tid, sedan yxan är satt till dess rot. Nu, Mina Hrrl är yxan satt till roten, vi må icke förneka det, vi må icke göra oss några 382 Den 7 December. illusioner. Men derför att yxan just nu är satt till roten, derföre hafva vi ock ännu en liten tid att lefva. Man har frågat oss, hvem som svarar för, att R. o. Ad. alltid skall vara konungskt. Derföre svara vi, sjuhundrade. Låtom oss derföre använda den lilla tid, som ännu återstår oss så, att, då det gamla trädet en gång faller och dess krona multnar i stoftet, vi förvärfvat nya stöd åt den krona, som står högre än våra!
Stånd att frångå sitt beslut om nämnda tillägg till 2:dra §, hemtar Utskottet deraf ett ytterligare skäl att, med vidblifvande af •sitt förra, af två Stånd gillade, förslag om nu ifrågavarande moments lydelse, vördsamt inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, att i afseende härå med de öfriga tvänne Stånden sig förena. Och kunna de ändringar och det tillägg Borgare-Ståndet i andra delar af § vidtagit, såsom endast af ett Riks-Stånd beslutade, icke till någon Utskottets åtgärd föranleda. Stockholm den 16 Oktober 1860. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1860. Ålim. Besv.~ och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 198. AnV till Eip.-Utsk. d»n 1* Okt. 1H0, M. s 9. «. Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändring af telegram-portot samt andra bestämmelser i afseende pä elektriska telegrafverket i riket. Uti förestående ämne hafva motioner blifvit hos samtlige Riks-Stånden vackla och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade. I dessa motioner hafva motionärerne, jemte erinran om vigten och nyttan af det kommunikationsmedel, som genom elektriska telegraferne erhållits, andragit: Herr Stjernefeldt, Claes: att genom det Kongl. Reglementet för Elektriska Telegrafverket af den 4 Juni 1859, tillämpadt från och med den 1 derpåföljde Juli, stora svårigheter för allmänheten uppstått att, utom i yttersta nödfall, begagna sig af telegraf inrättningen. Ett medelporto af två R:dr R:mt bestämdes för hela riket och ordantalet nedsattes till 20 ord, i hvilka dessutom skulle inräknas adressen, för hvilken man förut fått utan afgift använda fem ord. Det vore icke så lätt att med ett så inskränkt ordantal författa telegram och dä så väl härigenom, som genom andra stadganden, telegrammerne emellan ganska många orter blifvit betydligt dyrare, insäges nogsamt att telegramvexlingen måste lida minskning.
De voro nu inkomna i salongen, och då Klein ännu en stund ville qvarhålla henne, sade hon med ett vemodigt leende: ”Icke i dag, gode Waldemar, kan jag tillhöra dig. Vi måste först bättre lära känna hvarandra. Tro mig, vi måste det.” Hon skyndade ut, betagen af mångfaldiga och häftiga sinnesrörelser, för att dölja den tilltagande oron, och i sin kammares enslighet tillkämpa sig en passande, med dagen förenlig sinnesstämning jemte en yttre hållning. Förundrad såg Klein efter henne, skakade betänkligt på hufvudet, och gick in till Gustaf. En timma senare sutto alla de muntra gästerna vid det tidiga middagsbordet, hvarefter enhvar förfogade sig till toilettens vigtiga bestyr. Resan till Bröllopet. Första Akten. Uti prestgår’n slamrades med mortlar, Brådt om hade alla husets hjon, Pigor svängde sig med helgdagskjortlar, Och på spettet satt en gödd kalkon. Fru Lenngren. Från Knapergården hade man en mil till S– aryd prostgård. Kl. half 5 stodo damerna färdiga, i stärkta nettelduksklädningar med rosenröda skärp, fötterna inklämda i allrasomsötaste små gröna sidenskor, och håret smyckadt med vextlifvets mest utvalda skapelser. Bajaderer af det modernaste slaget, höljda och icke höljda, efter hvad omständigheterna medgåfvo eller förbjödo, hvita och bronsfärgade halsar. Så fördelaktigt utstyrda och insvepta i kappor och voiler, ledsagades de af de väntande eau-de-cologneoch resedadoftande kavaljererna, till sina serskilda åkdon. Julie hade genom Brink underrättat ryttmästaren, att hon, i följd af en svår tandvärk (o, qvinnolist!), skulle åka i vagnen. Det föreföll honom mer än märkvärdigt; men han beslöt dock att icke blifva stött, utan äfven taga plats deri, hvarföre han underrättade sig, hvilka af sällskapet för öfrigt hörde till samma parti.
En liten musikalisk gosse i grannvillan befanns sedan ha lärt sig melodien och föredrog inför mormor och andra gamla tanter (kanske ur federationen) en vacker dag följande: &gt;Å vin, å ' pel, &amp;, &amp; de ’ tätta sönet A vio, ä ’ pel jad ednar mina dal ». Meyerbeer var dock rädd att alltför mycket låna sitt öra åt Rossini ty — Tell hade ingen lycka gjort vid sin première. Men det hade » Den Stumma * däremot, alltså — plockom Auber! Auber hade introducerat sin prinsessa med en koloraturaria, nåväl görom likaledes, koloratur åt Isabella, andante och allegro och damkor. I fjerde akten gjorde Åuber sin lyriska furstinna mer dramatisk, lät henne krypa på golfvet med en Nåd-aria dedicerad Tenella på sioa sköna läppar. Nåväl, görom likaså och uppbjudom all vår talang. Detta lyckades också Meyerbeer, som nu lyckades öfverträffa Aubers nådaria och nästan sig sjelf på köpet. Isabellas nådaria skall alltid räknas till ej blott Meyerbeers utan hela operalitteraturens skönaste smycken. Men Aubers slummeraria, som gjort sådan lycka! För den kunde Meyerbeer ej sofva. Öfverträffom äfven den! Men det — misslyckades. Trots hvarjehanda likheter tänker ingen på Roberts lilla sång, under det Masaniellos » Hugsva-lan för dem som lida » ännu hänför verlden. Samma missöde hade den stora mansduon, ämnad att öfverglänsa den ryktbara patriotduon mellan Massaniello och Pietro, trots den nästan vansinniga bravur Meyerbeer utvecklar och fordrar af sin hjelte, som här skall prestera det otroliga, ett heroiskt Ciss3 (! ) koloraturer, drillar, uthållande högatoner o. s. v. Endast Duprez har kunnat göra detta korrekt (en liten tid), sjelfva Nounit, annars den förste och bäste Robert, mäktade det ej. En preghiera fick ej heller fattas, hade icke kanske Auber gjort stor lycka med en sådan i Den Stumma?