Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bcrgs-kollegii underdåniga berättelser om förhållandet med bcrgshandteringen, exempelvis, att tackjernstillverkningen stigit under år 1854 från 747,208 Skcpp:d till 749,253 Skepp:d och år 1855 till 963,593 Skeppul och att stångjernstillvcrkningen, som år 1854 nedgick ifrån 7 18,570 till 643.373 Skeppul, år 1855 20 Slals-UlskotlcU Ullälundc N:o 33. åter uppgick till 794,969 Skepp:d, äfvensom skeppningspriset på våg-och stångjern, enligt samma berättelse, under år 1854 utgjort 16 å 17 R:dr och år 1855 19 å 20 R:dr per Skeppal; men härvid bör jemväl tagas i betraktande att priserna ej allenast å kol, ved, arbetsoch forlöner, såsom Kongl. Bergs-kollegium erinrat, utan äfven å nästan alla lefnadsförnödenheter i ännu högre förhållande stigit, hvilket naturligtvis måste i betydlig mån föröka tillverkningskostnaden och i samma mån minska producentens behållning. Ofvannämnde berättelser upplysa äfven, att den genom Kongl. Brefvet den 8 Maj 1852 medgifna tillåtelse att, emot befrielse från utskyldcr, på bestämd tid nedlägga stångjernsverkstäder, under år 1854 varit begagnad för lika stort antal härdar som nästföregående år eller 42 st. och år 1855 för 45 härdar; Och torde således, på grund häraf, icke kunna ifrågasättas, att ej denna näring fortfarande är i verkligt behof af all den lindring, som för densamma kan beredas. Under behandlingen af den vid sednaste Riksdag väckta frågan om nedsättning af jernbeskattningen, erinrades deremot, bland annat, att ifrågavarande skatter, fördelade på hvarje skeppund af tillverkningen, utgjorde så ringa belopp att deras afskaffande icke kunde blifva af väsendtlig nytta för bruksegaren.
Tryckfrihetsförordningen, utlemna den äskade handlingen, oell begärde emot honom den åtgärd, som enligt samma lagställe bunde honom, Lektorn Forssell, till ansvar såsom för tjensteförsummelse, då han ej allenast obehörigen fördröjt, utan helt och hållet vägrat handlingen både att afskrifvas och att mot lösen utbekommas, samt ändtligen anmärkte, att beträdande motifveringen af det alslag, Herr Lektorn meddelat, denna motifvering vore falsk, enär Landius begäran icke gällt en handling, hvilken kunde rubriceras såsom utdrag utur kyrkoböcker eller andra själavården och kyrkodisciplinen rörande handlingar, utan helt enkelt den dom, enligt hvilken Skoldagens strängaste stral! tillämpades och hvilken, enär det enligt Tryckfrihetsförordningen skall stå hvar och en fritt att i tryck allmänt kunnigt göra, hvad sorn i samma förordning icke finnes uttryckligen förbudet, äfven borde vara för hvar och en tillgänglig, så vida tryckning af Skolkollegiets protokoller icke är i denna lag förbuden. bilter erhålien del af denna angifvelse har Lektorn Forssell med förklaring deröfver till mig inkommit, hufvudsakligen utgående från den sats, att skoldiciplinen skulle böra räknas till den själavård och kyrkodisciplin, hvarom från kyrkoböcker och andra handlingar utdragna underrättelser äro uti Tryckfrihetsförordningen upptagna bland sådana handlingar, hvilka i afseende på enskilda personers lefverne och seder, så vidt de lända dein till skada eller förklenande, ej få meddelas eller till tryck utlemnas i andra fall, än allmänna lagen och gällande författningar utstaka.
Den lyder sålunda: ”2:ne commissarie!-, inberäknade bland antalet af Bänkens commiss sarier, njuta, i mån af sin anciennitet, lön efter för dessa 5a Den G April e. in. tjenstemän bestämd stat.” Återstoden af denna punkt innefattar den af Hr Rosenblad äskade rättigheten för Bancostyrelsen att indraga den ena commissariebeställningen. Detta anser jag mig deremot, af skäl, som Utsk:s utlåt, innehåller, icke kunna tillstyrka. Hr Rosenblad: Om Hr Gr. o. Landtm, täcktes först framställa propos. på sednare delen af det föredragna redactionsförslaget och efter sitt omdöme afgöra, huruvida R. o. Ad. med ja eller nej besvarat densamma, så torde, i händelse Hr Gr. o. Landtm, finner den besvarad med nej, propos. blifva framställd, sådan Hr Stuart önskat densamma. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den sednast upplästa delen af Hr Rosenblads förslag. Ropades starka nej, blandade med ja. H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. behagade, pä sätt Hr Stuart yrkat, af det sednast upplästa förslaget bifalla den första delen, så lydande: Tvenne corn missar ier, inberäknade bland antalet af Banke ns commissarier, njuta, i mån af sin anciennitet, lön efter för dessa tjenstemän bestämd stat; med uteslutande af den sednare delen. Bifölls. Cancelliet, contoret och vaktbetjening, efter Utsk:s förslag, endast med den förändring, att den genom tryckfel för lägsta bokhållaregraden upptagna gratificat ion af xoo r:dr rättas till no r:dr. Bifölls. Härvid iakttages: i :o att notarietjensten indrages vid nu var. innehafva res afgång. Att det ena af de trenne här ofvan för böckernas afslutande upptagna särskilda arfvoden, af i5o r:dr livar tdera, med år i835 upphörer.
Raab anmält sig vara fullkomligen .belåten med denna Hr Gr. o. Landimis förklaring, blef Utsk:s till styrkande uti ifrågavar. puukt af R. o. Ad. bifallet. (i:o An g: de jemkning i reduktionen af 21 §. Sedan Utsk:s förslag lill redaktion af denua § blifvit uppläst, blef detsamma af R. o. Ad. godkändl. 7:o Ang:de Hr Hammarbergs och Hr biskop Ileurlins motioner i fråga om rusttjcnstbevillningen.' R. o. Ad. biföll Utsk:s yttrande i denna punkt. 8:o Ang:de ändring i 26 ,§■ Efter uppläsning af lllskis förslag lill förändrad lydelse af denua § blef detsamma af R. o. Ad. godkändt. 9:o Att gide bevillningen för gästgifverier.
(Stats-Utskoltcls Utlåtande N:o 49.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva fullmäktige i Riksgälds-Konloret anmält, hurusom, i anledning af bemälde Fullmäktiges underdåniga hemställan, alt, i anseende lill uppgifna skäl, nämnde Kontor måtte, från och med 1851 års början, befrias från ersätlnings-skvldighet för del postporto samt de assuransoch rekommendations-afgiftcr, som efter gällande posttaxa eller andra författningar kunde belöpa för de till delta verk ställda och med posten ankomna bref från sådana embetsverk oell myndigheter eller andra inrättningar, hvilka vörö i åtnjutande af portofrihet, E. K. M:t under den 25 Augusti 1^52 i Nåder förklarat: att då den lill Stats-verket ingående andel af poslmedlen vore utaf Rikets Ständer till visst belopp beräknad, samt de inkomster, som derutöfver till Post-verket inflöle, vore lill post-kommunikationernas underhållande samt införande af nödiga förbättringar i postväsendet oundgängligen erforderliga, så och enär, om den sökta befrielsen beviljades, enahanda förmån svårligen skulle kunna förvägras Rikets Ständers Bank samt de flera verk och myndigheter, hvilka, på grund af Kongl. Brefven den 21 Juli 1752 och den 27 Nov. 1772, icke åtnjötc fribrefsrätt och således för närvarande, lika med Riksgälds-Konloret, Expediiions-Utsholtets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 22. 27 finge vidkännas utgifter af samma beskaffenhet, funne E. K. M:t, med afseende derjemte å den icke obetydliga minskning i påräknade tillgångar, som härigenom, utan inskränkning i Post-verkets åliggande att ersätta möjligen inträffande förluster af de i rekommenderade bref inneslutne penningar, skulle för nämnde verk uppkomma, icke skäl lemna bifall lill Fullmäktiges ofvannämnda underdåniga hemställan.
Museum tillkommande stats-anslag till endast 375 R:dr; oell hafva Revisorerne, med anledning deraf, inhemtat att, på sått under 3:ne föregående år egt rum, 625 R:dr, utgörande sista fjerdedelen af ett från besparingarne å riks-statens 7:de hufvudtitel lemnadt förskott af 2,500 R:dr, till inköp af åtskilliga tafior, af Kongl. Stats-kontoret innehållits å de 1,000 R:dr, som tillkomma Kongl. Museum från det till Ofverintendents-embetet å nyssnämnde hufvudtitel uppförda anslag. Ilos Revisorerne har någon anmärkning vid denna räkenskap icke förekommit. Räkenskapen, utan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten, har ej heller föranledt till någon erinran från Revisorernes sida; och lemnar densamma följande redovisning öfver förhållandet med inkomster och utgifter: lionel. Akademien för de fria konsterna. Debet. Balans från år 1855: Uppbörd: Utgifter: Bibliotlieket och samlingarne, skrifoch rit-materialier m. m 5,354: 47. Kongl. Musikaliska Akademin!. ltan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten, redovisar Akademiens räkenskap inkomster och utgifter på följande sätt: Debet. Balans från år 1855: Uppbörd: Stats-anslag 6,000: — Räntor å utlånta kapitaler 168: 43. 2. Credit. Utgifter: Aflöning 5,650: Sammanträdesoch belönings-jettoner 180: Transport: 5,830: 179 — Transport: 5,830: Diverse omkostnader 1,133: 2. — Sa' 6,963: 2. — Balans till år 1857: Till någon erinran från Revisorernes sida har denna räkenskap icke föranledt; och hafva, vid anställd inventering, säkerhetshandlingarne å Akademiens utlånta medel, hvilka dock nu nedgått till ett belopp af endast 1,700 R:dr, befunnits i god ordning. Kongl. ItihliotMct.
Skrifvelse } N.o 351. med liten eller ingen verklig behållning drifne, jernbruket!, alt sammanslå sig i större bolag och, genom sålunda förenada krafter, äfven för sin tillverkning kunna tillegna sig alla de förbättrade methoder, som genom vetenskaplig behandling af yrket blifvit införde, samt att, genom dymedelst ökad drift och minskad förvallningsskostnad, kunna med större vinst bedrifva sin näring. Endast genom en sådan concentrering af krafter, för hvilken friheten är ett oeftergifligt vilkor, skall det blifva för Svenska jern-trll verkaren möjligt att täfla med. de utländske, ty endast derigenom kan den förre, med samma behållna vinst som hittills, nedsätta sitt tillverkningspris, det bestämda vilkoret för en säker afsättning i stort. I sammanhang härmed och då hos Rikets Ständer jemväl förekommit fråga om kolhandelns digifvande, få Rikets Ständer äfven i underdånighet framlägga sina åsigler härutinnan. För denna industri, liksom för hvarje annan, är det angeläget, alt den så fort sorn möjligt, befrias från de tryckande band, som ända till de sista tiderna förqväft omtankan för införande af en bättre hushållning, i afseende å denna för hela landet vigtiga näring. Att vilja hindra egare af skag att få, till sin största fördel, sjelf sköta och använda densamma, liksom ali annan dess rättfångna egendom, kan ej annat än förslöa hans håg alt vårda den, och har utan tvifvel varit samt är ännu den förnämsta orsaken till den förstöring, den liknöjdhet för all bättre hushållning, sorn hittills dervid egt rum. Det välmenta syfte, som legat till grund för detta alltför länge följda förmyndare-system, har sålunda alldeles förfelats, och är det, enligt Rikets Ständers tanka, hög tid att frångå detsamma öfver allt, der det lagligen kan ske, på det skogsegaren må återfå ett intresse alt rätt vårda bans dyrbara egendom, hvarigenom tryggt kan antagas, alt alla de farhågor för skogarnes bestånd, som iner än Ett hundra år gjort sig gällande, skola på det säkraste och för framtiden mest varagtiga sätt undanrödjas.
Huru prinsen blef till mods vid allt detta förtäljer icke sagan; likväl lopp han fram, helsade sin käresta välkommen, och gladdes att hon åtminstone icke lidit någon mehn af de stygga kattorna. Tåget skred nu vidare emot kungs-gården, och var prinsen så bedröfvad, att han icke visste sig någon tröst. Men hans sorg byttes snart i glädje; ty rätt som de kommo till borga-grinden, förvandlades trä-skon till den fagraste karm, smidd med gull och silfver både utan och innan, de små råttorna blefvo till sex mjölk-hvita gångare, kråkan förbyttes till en liten näpen tärna, och prinsen slöt i sin famn en konunga-dotter med gull-krona på hufvudet och gull-äple i handen, och så vän, att vänare jungfru väl aldrig kunde ges i verlden. Nu skall man tro det blef en uppståndelse i bröllopps-salen. Ingen hade mer några ögon för de begge äldste konunga-sönerna och deras kärestor, utan alla trängdes bara att få se den yngste prinsen, och tycktes dem att båldare brudgum och vänare brud aldrig stode att finna. Der blef nu så dömdt, att den yngsta prinsessan var fagrast, likasom hon var den snällaste och den vettigaste, och blef sedan icke mycket taladt hvarken om de äldste prinsarne eller deras fästemör. Dermed fingo de hålla till godo, och var detta icke annat än rätt åt dem. Men drottningens döttrar fingo röna än större harm, och det var när konungen ledde prinsessan i högsätet, och de igenkände att hon inte var någon annan än deras egen styf-syster, som de tillfogat så mycket ondt, ehuru hon aldrig hade brutit något emot dem. Brölloppet blef nu drucket med stor ståt och mycken gamman, och är derom intet vidare att förtälja, utan sagan återvänder till konungen som var prinsessans fader. Han vann seger hvar han drog fram i härnad, och lade många länder och folk under sitt välde. När så vintern kom och hafvet frös i sunden, vände han hem igen till sitt eget rike.
Så t. ex. stego år 1854 utgifterna på den Fransyska Nordbanan till 37 Vln, på banan från Paris till Lyon, lill 3527/,0n, på Orleans-banan till 415B/i0o procent af brutto-inkomsten: då på de jernvägar, som stodo under Belgiska statens förvaltning, utgifterna år 1854 uppgingo till 517/i0, år 1855 till 56 V\n och i budgetförslaget för 1856 beräknades till 69'/n> proc. af inkomsten. I afseende på de Tyska statsbanorna är ock anmärkt, att de öfverhufvud, med några undantag, lemna en svagare afkomst, än de enskildta. Utan tvifvel återfinnes i dessa förhållanden en af de orsaker, som afhållit regeringarne i allmänhet från att i allt för stor omfattning på statens bekostnad anlägga de behölliga jernvägarne. Rikets Ständers beslut är visserligen fattadt derom, att stambanorna skola utföras på statens bekostnad. Men om detta beslut ej bör förändras, så tror jag likväl icke, att man bör gifva åt detsamma en så stor utsträckning, som blifvit ifrågasatt vid innevarande riksdag, innan en fullstän digare erfarenhet i afseende på jernvägarne inom vårt land blifvit vunnen. Annu är icke den stora striden utkämpad om företrädet emellan jernvägar, anlagda på statens och på enskildtas bekostnad. Håller man sig till erfarenhetens vitsord, så befinnes, att visserligen, om man öfverser jernvägarnes sträckningar inom Europa, statsbanorha äro vida färre till antal, än de enskildtas, men att i allmänhet ett närmande på de sednare åren egt rum mellan de motsatta ytterligheterna. L Frankrike t. ex., der i begynnelsen alla jernvägar förklarats böra anläggas på statens bekostnad, har regeringen numera alldeles frångått detta system, men utöfvar i stället en stark inverkan så väl på bestämmandet af föreslagna jernvägars riktningar, som på förvaltningen och rörelsens underhållande å desamma: i England åter, der i förstone allt var öfverlemnadt åt den enskildta industrien, tager staten allt större del i jernvägarnes förvaltning.
Ståndet gjorda anmärkningar vid Statsoch Banco-Utskottens, under Nto 25, afgifna Utlåtande, i fråga om understöd af allmänna medel till Södertelje Canal - j 34 Prat.'Utdrag den 15 Februarii 1830* och Slussverks Bolag, blef förstnämnde Utlåtande, N^o 46, af Preste Ståndet, som vidblef sitt vid Utlåtandet N:o 25 fattade beslut, afslaget. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärs-och Oeconomie-U(sköttens Utlåtande, N:o 33 , angående väckt fråga , huruvida tilltal må ega rum för öfverproduction af Brännvin. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Bani co-Utskottets Memorial: N:o 106, angående ett från Herrar Banco-Fullmägtige till Banco:Utskottet ingifvet förslag till Brandreglemenie för Banken; N:o »07, med förslag till reglementariska föreskrifter, i afseende på en skyndsam utmyntning af Bankens tillgångar i Silfver och Guld, och hvad härmed för öfrigt gemenskap eger; N:o 108, med förslag till förändring af hittills antagna Bokförings värde för Guld, uti Bankens räkenskaper, jemte grunder för in-och utvexling deraf; N:o 109 , med tillstyrkan , angående en serskild ökning i löne-inkomst, personelt för Prot,-Utdrag den 15 Febriiarii 1830. 135 Bankens Ombud i Directionen öfver Götheborgs Låne-Contoir, från och med år 1829 ; samt N:o no, i fråga om fortfarande af skedda anordningar, vid Låne-Contoiret i Götheborg, af ett arfvode för liåne-extractets uppgörande och ett arfvode, såsom Skrifvare-hjelp för Contoirets Ombudsman. S. D.
Mej morial till Utskottet återremittera; har Utskot» tet å nyo företagit frågan till granskning jemte de vid Betänkandet gjorde anmärkningar, dervid Utskottet bland annat inhämtat; att Herr Riben, Carl Wilhelm, under åberopande af händelser, hvilka skola tilldragit sig under den påkallade partitiden, velat från de svårigheter sorn derunder skola mött ett politiskt parties bemödanden att vinna och på sin sida öfverföra Bänkmännen till störtande af ett annat på samma tid existerande parti, hämta stöd för den förmodan, att Bänkmanslnrättningen erbjöd Dagot fastän otillräckligt värn mot ett parties sträfvande till inflytande och välde vid en Riksdag, hälst det alltid skulle vara lättare att verka på ett val i massa, än på ett val som anställes af få.
- Bifölls* Föredrogs Den 3 Cfc t ober e, ml 85 Föredrogos 5 nyo och gillades följande fråti nedannämnde Utskott inkomne, samt den 37 sistledne September eftermiddagen pi Sordet lag* de, Utlåtanden! Från Stat&Utskottet: Af den 20 sistledne September; N:o 494. Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående de för beklädnaden vid Nerikes Regemente anslagne liemmansräntorne. Från Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotteii; Af den 15 sistledne September t N:o 496, i anledning af väckte motioner, rörande indeldta Cavalleriets samt Rote Båtsmännens beklädnad, equipering m. m. Föredrogs å nyo och lades till handlingarne Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den i5 sistledne September under N:o 495 aflåtne, samt den 27 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, om utgörande af Stora Barnhusets i Stockholm anslagne Kronotionde. Ridd. o. Ad, Prot, IX Band* 1 :sta Afd. 5. Den 3 Ortoin; «. m. Föredrogs I nyo och remitterades till Riddarhusutskott et: Grefve Cronhjelm», Polycarpus, ilen 25 sistledne September förmiddagen på bordet lagde motion, att val af RiddarhusDirecteurer må vid hvarje Riksdag verkställas, senast inom fyra månader efter den dag Kongl. Maj.t afgifvit Dess Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof. Vid förnyad föredragning bifölls StatsLagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den 15 sisiledne September under N-.o 497 afgifne, samt den 30 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, angående en friare disposition af Ekeskogarne i Riket. Företogs till pröfning
Med afseende å hvad sålunda blifvit anmärkt i anledning af Utskottets uti ifrågavarande hänseende gjorda, men endast af ett Riks-stånd godkända hemställan, och då det torde kunna tagas för gifvet, att den, som på grund af vederbörligt förordnande bestrider häradshöfdinge-sysslau i södra Möre härads domsaga under den tid, ordinarie innehafvaren af denna syssla förvaltar justitie-ombudsmans-embetet, eger att oafkortadt uppbära och åtnjuta ej mindre expeditionslösen, än alla andra med nämnde häradshöfdinge-syssla förenade extra inkomster, får Utskottet tillstyrka, att det i 98 § af Riksgälds-kontorets reglemente intagna stadgande, angående utbetalningen af ett serskildt arfvode till den person, hvilken förrättar justitie-ombudsmannens förut innehafvande tjenst, måtte förklaras icke vara fullt tillämpligt i afseende på vikarien för Rikets Ständers under denna riksdag utsedde justitie-ombudsmao. För öfrigt anser sig Utskottet böra anmäla, att Utskottet, i sammanhang med andra förändringar, som uti det nya reglementet för Riksgälds-kontoret behöfva iakttagas, ämnar föreslå en förändrad lydelse af härofvan åberopade reglementariska stadgande. Stockholm den 7 Juli 1848. Ank. till Exp. Utsk. d. 10 Juli, kl. 11 f. ni. Utlåtande, i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående beskattningsvdsendets samt uppbördsoch redogörelseverkets förenkling, dels enskilda i samma ämnen väckta motioner. (/. A.)
StatsUtskottets d:o, jtte Sami. Bevillnings-Utskottets d.o. 6;te Sami. Ranco-Utskottets d.-o. 7:de Sami. Lag-Utskottets d.o. 8tde Sami. Allmänna Besvärsoch Oeconomi^ Utskottets d.o. gide Sami. Le Pratocolls-Utdrag, genom hvilka Riks-Stånden meddelat hvarandra si~ na Beslut; oell loide Sami. De i Expediiions-Ut+ skottet uppsatte Riksens Ständers underdåniga Skrifvelser, samt slutligen, enär Särskildt Utskott är nedsatt, en ytterligare Samling för dess Betän5 leanden. sido Alla Konungens Nådiga Propositioner och Skrifvelser böra införas i usta Samlingen! och ej, som nu, en del åtfölja de Retänkanden, som de motiverat, till andra Samlingar, hvarigen-j om i:sta Sami. blifver ofullständig och ej sva-j rande mot sin Titel. 3:0 Protocolls-Utdragen, soia innehålla Riks-’ Standens Remisser, och hittills varit införde i 2!dra Sami. kunna alldeles uteslutas, emellan desse Protocolls-Utdrag finnas tryckta i Ståndens Protocoll, 4:0 De särskilde Motioner, som blifvit gjorde, må ej eller i någon af Bihangets samlingar intagas, emedan äfven de finnas tryckte i Ståndens Protocoll. 5:0 På hvarje Betänkande,’ som varit föranledt af en Konungens Pfopositioix eller Skrif - Expeditlons-Uishoitets Memorialr. 303 velse, bcir utsättas på hvilken sula i irsta Sami. denna Proposition eller Skrifvelse finnes.
För denna uppgift är hon fullt passande, här svär ej apparition mot röst, spel mot sång, här enades alltsammans till något högeligen framstående. Fröken Oselio bade något lagt om partiet, hvars lägsta toner hon ej tog. Hon hade gjort detta altparti mer till sopran och slungade i cabalettan ut ett högt H med mycken éclat. Hennes låga c — g hade dock den nödiga fasta alt timbren, hvil-ket särskildt slog an i den med magnifik stil föredragna c-dur-arian: O mio Fernando! Denna scen i sin helhet var ett bril-jant-smycke som fä och efterföljdes af dånande applåder, hvilka den för opera realism svärmande sångerskan oväntadt nog besvarade med att omotiveradt rusa in två gånger glad och trippande efter den nyss illusoriskt uttryckta smärtan. Det lät som: » Jag bara gjorde mig till litet nyss för Er, jag är inte alls ledsen, jag, tvärtom så glader så! » Fiihlcrna i de mellersta akterna erhöllo stark glans genom denna Leonoras energiska accenter och dånande, men aldrig som Al matis skärande stämma. Halfdagrar af skär tjusning bjöd sig-noran på i slutakten^ som äfven dramatiskt satte kronan påT verket. Länge skall en åhörare minnas hennes i förkrosselse dränkta åkallan af Fernandos förbarmande: » O Fernando mia vita », eller hennes inspirerade glädje i allegrot: » Vien, tutto oblio » efter den poesinka scenen, der Fernando meddelar Leonora himlens förlåtelse och denna bäfvande frågar: » E tu? » — » Io t ’ amo! » Ej mindre bögstämdt, fint och gripande gjordes slutet, dåförlåtelsens glädje dödar Leonora med hänförelsens ord på sina läppar, » nella tomba reuniti ». Fröken Oselios många ntmärkta konstnärsegenskaper äro en borgen för att hon änna ytterligare Bkall, så energisk som hon risat sig vara, söka utveckla dem och bortarbeta vissa manér, såsom den knäsvaga, stupande gången, en obetydlig bisak, visserligen, men en bisak, som stör.