Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Friherren har derföre ansett, att värden å Fastigheter böra noga jemkas och bestämmas i proportionell förhållande efter ser» skilda beskaffenheter, såsom afkastning, läge, afsättnings-tillfälle och mera dylikt: att Fastigheter på detta sätt, samt äfven alla andra förmåner af näring, handel, m. ra. böra till ett visst värde uppskattas; och att, sedan sålunda en värderingssumma för hela Riket vore funnen, man borde dividera denna med minsta värdet, då qvoten blefve det antal lotter, på hvilka Bevillningen skulle fördelas, med afdrag af ordinarie och extra ordinarie utgående skatter.'* ”Af en serskild Bok, som Motionairen till Bevillningsutskottet inlemnat, kan närmare inhemtas kännedom om hans förslag, hvars fördelar i min tanka egentligen äro följande: s:o Att blott en gång efter hvarje Riksdag behöfvas Berednings* Comitéer, ra. m. Sto Att såval Styrelsen, som den Skattdragande, kan på förhand bedöma den Bevillning, som blifver hvarje enskild förmögenhet ålagd. 3:0 Att öfverskottens alltför tryckande stor» lek lättare kan förekprnmas.’’ 44 Bil t. Bevilln Uts'ottet$ Betänkande N‘.o 7. ”Enligt de af Uiskotiet föreslagne och nu gällande Bevillningsgrunder, deremot, bestämmes Bevillningen på förhand, eller utan kännedom af Egendomarnes verkliga värde, öfver hela Riket, hvarigenom nödvändigt antingen brist eller öfverskott skall blifva en följd.’’ ”Det är också, till förekommande af denna olägenhet, som Utskottet nu, i likhet med hvad som skedde 1823, tillstyrkt den så kallade Minimi Tariffer., hvilken leder till det mest vilkorliga beskattningssätt, som man kan tänka sig i ett organUeradt Samhälle, och hvilket är ännu olämpligare i en Constitutionel Stat, der man eger rättigheten att sig sjelf beskatta; ty huru är det möjligt att gissningsvis kunna uppgöra en jemförelse-värdering emellan alla Län inom Riket, då det är med svårighet man inom Härader kan tillvägabringa en sådan.
Det hade redan förut dragit ut på längden med den efterletade redaktören till den nya tidskriften; Grazelius trafvade ännu med, men likgiltig. En dag satte han fram, att det kanske vore bäst uppskjuta med det hela och se an bättre tider. Ringstedt, som icke ville se den sköna hägringen af redaktörskapet försvinna, sköt på med armar och ben, förolämpade och rasade; men förgäfves: fartyget satt fast, ohjelpligt. En morgon fram på nyåret, när Truls vaknade, tog honom midt i en gäspning spörsmålet, till hvad ändamål han egentligen skulle stiga upp. Han höll tvärt inne midt i sin gäsp och blef liggande med förundrade ögon. Tillvaron hade liksom mist sin mening, oförhappandes; han tyckte, han hade förlorat lifvet ur sigte, och sökte det i sina tankar med långa drömmande blickar. En tung, orörlig tomhet fylde honom sjelf och utverlden. Han fick eld i brasan och rullade upp gardinen: bländades af strålande vinterdag. Då kom med ens en omvandling i de skumma dimmorna i hans själ, ljus, rörelse, – och de rullade sig långsamt upp, såsom ett förhänge, för taflor i drömmens förtonande färger så varmt det sprakar. I alla knutar af frost det knakar. En isblå ros uppå rutan fryser, och snön på taket i solen lyser. En flik af himlen i soldis blånar. Från alla kyrkor en helgklang dånar, som ekar inne i morgnadt sinne oändligt vidt som ett barndomsminne. Den lindar bomull kring tanketaggar, i lena vågor den ymnigt vaggar i luft, som darrar af solskensdisen, bort öfver marksnön och insjöisen. Och upp för blicken min hembygd springer – i alla kyrkor till helg det ringer Jag ser dess väldiga snöpels glimma i vintersöndagens morgontimma. Den gamla byn! Der i snödrägt står den. Jag ville smyga bak gärdesgården, att mellan snöiga apelstammar bak rutan skönja, hur brasan flammar Och klockan knäpper, och brasan sprakar. I alla knutar af frost det knakar. Och isens rosor på rutan frysa. I vintersolen de kyligt lysa.
Controll vid dessa auctioner äga rum, hvarföre jag för min del tillstyrkt, att dessa Auctioner böra förrättas af Städernas AuctionsKammare, af hvilka man, såsom auctoriserade Verk, ej allenast kan vänta fullständig kännedom och ett noggrannare iakttagande af Auction sförfattningarna, utan jemväl fordra ansvar och ersättning, i händelse deremot blifvit feladt. I anseende till dessa, af mig anförda skäl, förenade sig i samma mening afdelningens Ledamöter af det Vällofl. Borgare-Ståndet; och af samma skäl, som, efter mitt omdöme, ej under de förefallna discussionerna blifvit vederlagde, anser jag mig förbunden, att vid denna yttrade mening förblifva.” Vidare anförde Herr Malmberg: ”att han för sin del så mycket mindre kunde lemna bifall åt Höglofl. Utskottets Betänkande, som han af erfarenheten ägde den obehagliga undervisningen, att, utom det att dylika Auctiontr, beroende endast af DykeriBetjeningens Bcsv. och Ekon. TJtsk. Betänlianden. 165 j godtfinnande, stundom blifvit utsatte för tidigt, stundom för .sent, stundom på otjenliga både tider och platser, hvarigenom både ytterligare förderf å de förolyckade varorna och ett orimligt > vanpris vid försäljningen varit en oundviklig följd. Det borde ej heller Jernnäs utan afseende, alt då icke sällan så beskaffade Auctioner ske för Assuradeurens räkning, deras säkerhet borde vara på det möjligaste bästa vis förvarad, om, och då Auctionerne förrättades genom StädernasAuctionsKammares försorg} och torde här lämpligen kunna tilläggas: att det bör förekomma en hvar litet bakvändt, att sistnämnde Antori te ter få vidkännas besvär med det, som hörer till Skepparens och Besättningens Sjöförklaring, hvaruppå ej annat är att vinna, än afhöra Edgång; men då fråga är om en liten vinning genom Auctions provision, anser man Magistraterna alldeles icke behöfliga. dag matte än tillägga, det jag vet mer än visst, att utländske
Proposition, A:o 69. 25 talning efter 33 §, i thy fall Vare ej nödigt alt ånyo vexeln uppvisa och protestera såsom nu är sagdt. 44 §. Ar vexel ställd att betalas å annan ort, än der godkännaren bor; åligge då inneliafvaren att vexeln till inlösen uppvisa hos den, som å vexeln anvist blifvit att betalningen fullgöra, eller, der sådan person ej å vexeln nämnd är, hos godkännaren sjelf å den utsatta belalningsorten; får innehafvar en ej betalning eller kan kan han ej å uppgifna orten träffa den, för hvilken vexeln der borde uppvisas; då skall han å den ort protestera, vid äfventyr som i 43 § sägs: är den, som efter anvisningen skall betala vexeln, annan man än godkännaren sjelf, och uraktlåter inneliafvaren att mot den man protestera; vare sin vexelrätt äfven mot godkännaren förlustig. 45 §. Återgångstalan för bristande betalning må anställas på en gång mot flere eller alla vexelgäldenärer, eller serskildt mot hvilken som helst af dem; och vare förthy inneliafvaren ej bunden vid öfverlåtelsernas ordning eller det val, han en gång gjort. 46 §. Innehafvare af en för bristande betalning protesterad vexel vare berättigad till ersättning för den obetalda vexelsummau, jemte ränta derå efter sex för hundrade om året från vexelns förfallotid, protest-kostnaden, postpenningar, mäklare-arfvode och hvad han i öfrigt varit nödgad att å saken kosta, så ock provision till en tredjedel för hundrade. Är vexeln ställd i utländskt mynt; gånge med betalningen deraf i inländskt mynt, som i 38 § sagdt är; dock att, i händelse kursen efter vexelns förfallotid fallit, betalningen skall erläggas efter den kurs, som då var gällande. 47 §. Öfverlåtare, som återgången vexel inlöst, ege rätt att af föregående öfverBih. till R. St.
» FLAMINGOS DEN DUBBELKÖLADE PRISTAGAREN FRÅN MARIEHAMN. tar, öfver den stora klostergården fram till befästningsmurens bröstvärn, där det gröna bayerska landskapet utbredde sig framför oss, halfbeslöjadt af regntöcken, och utpekade samvetsgrannt för oss alla bomullsspinnerierna och bryggerierna i det nya, framåtskridande Bamberg. Vi bjödo naturligtvis till att visa det intresse, han väntade, ehuru vi inte hade kommit till Bamberg för att få se fabriker. Det var tydligen af ren patriotism, kanske också för att få någon sysselsättning i det ledsamma vädret, han tjänstgjorde som förevisare åt dessa två enstaka turister, som af en händelse hittat vägen till hans annars så bortglömda stad, och vi skänkte den så många loford, vi kunde få tag i. Med betydligt ökad själfkänsla sutto vi vid tebordet i vårt rum hemma på hotellet och hvilade ut efter dagens ansträngningar. Vi böjde oss inte längre för » alla människors » omdöme, deras, som alltid reste Bamberg förbi, tvärtom räknade vi oss med stolthet som upptäckare af dolda skatter. Följande morgon väcktes vi tidigt; hela GUSTAF ADOLFS AFSKED I STOCKHOLM FRÅN RIKETS STÄNDER. processionen med den närbelägna S:t Martinskyrkan som mål. Väldiga krucifix vaggade långsamt fram mellan brokiga fanor och öfver ett vimmel af svarta och violetta kaftaner, hvita mässkjortor och rödhvita korgossedräkter. Och när de långa, mystiskt allvarliga tonerna sväfvade ut öfver torget, afstannade pratet och handeln och rörelsen; grönsaksförsäljerskorna, nyss så beskäftiga, nego djupt eller knäföllo med knäppta händer — ja, själfva den elektriska spårvagnen, som annars surrade dagen o m, höll stilla på vördnadsfullt afstånd, till dess de båda processionerna, förenade, långsamt glidit in genom kyrkportarne. FRÅN GUSTAF-ADOLFSFESTSPELEN I LUTZEN: KRIGSRAD VID LUTZEN. Vi drucko i hast vårt morgonte, och när gudstjänsten där inne var slut, voro vi nere på gatan midt i den andäktiga hopen, långsamt följande processionen på dess väg mot domen.
Vexel-u rider visn i ugs-methoden begagnades, borde inom hvarje Församling inrättas och under Kyrkoherdarnes öfverinseende förses med kunnige Lärare, hvilka finge, vid ansökning till annan tjenst, sig till godo beräkna dubbla tjenst-år; i anledning hvaraf sig yttrat åtskillige af Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöter, af hvilka Amnders Håkansson från Elfsborgs Län ansett det 8 Allm. Besv.- och Oec.-Uisk. Bet. Lora få ankomma på hvarje Församlings fria val, alt förskaffa sig egen Schol-Inrättning, och att det derföre icke må åläggas Församlingarne såsom en ovilkorlig skyldighet: Anders Nilsson från Isie, Malmöhus Län, m. fl., förbehållit Församlingarne rättigheten att sjelfva få tillsätta Schol-Lärarne: Anders Jansson från Westmanlands Län trott, att Kloekarne, då församlingarne icke mägta att hålla serskild Lärare, borde åläggas att förskaffa sig de insigter, som fordras för att besörja undervisningen; och Nils Månsson från Malmöhus Län gjort förbehåll derom, att, i fall förslaget vunne bifall, Församlingarne i Skåne, sorn årligen betala till Klockaren två skeppor spannmål i Helgon-skyld för hvarje Numer, och hvilken afgift är att anse såsom vedergällning till Klockaren för det han i läsning undervisar Församlingens Barn, må ega att indraga Ilelgon-skylden till bidrag i lönen för den serskilde Lärare, som i stället för Klockaren lomme alt besörja Barna-under visningen. 5:o Af Anders Nilsson från Wermland, som instämt med Nils Nilsson i fråga om nyttan och behofvet af Scholors inråttan - Allm. Besv.- och Oec.-Utsk. Bet.
Grefve Lewenhaupt har i 'dess ofvanberörda motion andragit, hurusom under alltför många förflutna år skogarne på såväl kungsgårdar som boställen, äfvensom de, hvilka tillhöra allmänna inrättningar, mångenstädes blifvit lemnade atförruttnelse och annorstädes till sköfling, men att nu. då en förbättrad skogsordning och skogshushållning vore att förutse, tiden syntes vara inne att vidtaga kraftiga åtgärder till en förbättrad och ändamålsenlig skogsvård på dessa skogar, hvilket skulle lända såväl närvarande generation, sorn efterkommande till nytta, och med ali säkerhet skulle bereda Statsverket en förökad inkomst; och föreslår Grefven i anledning deraf: att alla kungsgårdars, boställens saint allmänna inrättningars skogar måtte blifva ställda under Statens omedelbara vård och tillsyn. Herr Ljungberg anmärker, att den "tillsyn," hvartill Skogs-styrelsens förslag inskränker Statens förfoganden öfver ifrågavarande skogar, ej väsendtligen skiljer sig från den uppsigt, som redan nu utöfvas, men hvilken dock visat sig högst otillfredsställande. Missförhållandet, sorn förefinnes mellan å ena sidan arealen af de allmänna skogarne och å andra sidan landets skogsbehof samt rikets ytvidd, af hvilken de allmänna skogarne upptoge endast 2 procent, då deremot statsskogarne i vida. sydligare länder utgjorde 10 och stundom 20 procent af landets yta, borde vara en tillräcklig uppmaning för Staten att ej längre uppskjuta kraftiga åtgärder för bibehållande åtminstone af de skogar, till hvilka dess rätt är obestridlig. 1 anledning deraf föreslår motionären: "att Staten öfvertager skogshushållningen å kungsgårdar, kungsladugårdar, å till Kronan in - Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Bcsv.- och Ekon.- VfsJc. Betänkande N:o 50. 27 dragna boställen samt andra hemman och lägenheter hvilka förvaltas eller äro utarrenderade för Kronans räkning, å kyrko-, akademi-, hospitals-, krigsmanshussamt andra allmänna inrättningars hemman och lägenheter, äfvensom å boställen af alla slag, hvilka icke äro till Kronan indragna.”
Overbeck, nazarener-nes höfding, var en blid men tam natur — Lundgren kallar honom en » Mam-sellengeist ». » Deras mål » — yttrar densamme — » är att framställa häntydningar om en mera andlig värld än den verkliga, och därför betrakta de färg och clair-obscur såsom om ej precis syndiga, så likväl obehöfliga och förkastliga element i målningen. » Skolans alster blefvo overkliga, symboliska, urvattnade och tomma, och som den ringaktade naturstudiet, så hade den ej lifskraft nog att kunna lefva länge. För de våra hade de tyska klosterbrödernas konst föga tilldragande. Plagemann blef den ende af svenskarne som närmade sig deras riktning. Våra landsmän voro tillräckligt sunda för att ställa sig misstrogna mot alla torra doktriner. De slöto sig till dem af de samtida, som ansågo konstens uppgift vara att utvälja, framhålla och skildra det sköna i naturen. De rönte starkare intryck af tyskarne än af fransmännen — landskapsmålarne särskildt funno sitt ideal i den unge, mångfrestande Andreas Achenbachs italienska landskap. Personlig blef skedets konst minst af allt. Den som i Thorvaldsens museum eller i Münchens nya Pinakotek genomgår de smårum, där de italienska genrerna och landskapen förvaras, känner föga lust att se efter målarnes namn. Svensken tycker sig i mer än en af dessa målningar se ett arbete af Palm eller Stäck, men finner, att målningarna äro signerade med namnen Gurlitt, Richard eller Max Zimmermann, Buerkel, Jacobs, Ott m. fl., och ser med glädje, att de båda landsmännen tillhörde riktningens skickligaste målsmän, äfven om de i lika hög grad som de tyske kamraterna saknade just den intima naturuppfattningen, saknade förmåga eller vana att gifva det personliga stämningsintrycket lif i sin tolkning af verkligheten. Det är mera riktningen än dess enskilde företrädare man fäster sig vid, då man gör ett besök bland romarnes målningar från detta skede. Om konstnärslifvet och om de unge svenske konstnärerne lemnar Fogelberg i mars 1847 följande rapport till Anckarsvärd: » Antalet af konstnärer ökar sig här öfver måttan, synnerligen de tyska.
På samma gång R. o. Ad. t. ex. anser att qvinna skall få blifva doktor, lörnekar man henne att taga examen. R. o. Ad. erbjuder qvinna att blifva lärarinna vid elementar-läroverken, men glömmer att dertill fordras filosofie doktorsgrad, hvilken Professor Ribbing anser omöjlig för henne att taga, hvadan R. o. Ad. erbjuder henne något som är fysiskt omöjligt. Ännu mindre hållbar är den logik, Hr Olivecrona framställt. Han säger nemligen att då man icke kan hjelpa de 308,000 qvinnorna, så vore det icke skäl att hjelpa någon, men af det stora antalet karlar kunna ju icke heller alla blifva tjenstemän. Gr. Liljencrants har sagt att hvarje bemödande, som går ut på att rubba qvinnans bestämmelse, måste verka skadligt. Jag deremot anser att bildning icke kan skada en qvinna mera än en karl och anser således äfven att. hon dertill bör ega lika rättighet. 1 de flesta fall erbjudes henne så få fördelar på embetsmannabanan att hon väl icke kommer att deråt egna sig, men hvad läkarekonsten beträffar, är det en annan sak. Gr. Liljencrants talar äfven om huru olyckligt det skulle vara, om qvinnan fick lära sig något, men dervid kan jag icke låta bli alt länka på det katolska presterskapet, som anser det sorn en olycka att menskligheten läser den Heliga Skrift. Då jag således vågar påstå att Gtsk:ts förslag i grunden är rigtigt och tillämpligt, vågar jag fortfarande anhålla om propos. på detta förslag. Deu 19 April. 333 Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats, dels att IL o. Ad., med frånträdande af sitt förut fattade beslut, skulle bifalla Utsk:ts förevarande förslag, och dels att R. o. Ad. måtte vidblifva det förra beslutet och afslå förslaget; framställde Hr Gr. o.
Men detta systems införande är äfven vigtigt i afseende derpå, att detsamma är antaget att inom några år tillämpas i hänseende lill mått, mål och vigt. När det nu är bestämdt, att allmogen dagligen eller oftare handtera!’ och beräknar mynt, än mått, mål och vigt, så skulle, om decimalräkningen nu införes i myntet, allmogen emedlertid småningom hinna vänja sig vid detta beräkningssätt, och öfvergången till detsammas tillämpning i afseende på mått, mål och vigt blefve då ganska lätt. Det enda, jag har att anmärka emot delta system, är det, att jag fruktår, att de nya namnen skola försvåra dess antagande. BondeSt. har nemi. mera fästat sig vid benämningen än saken, och det var säkerligen namnen, som afskräckte Ståndet från att ingå på förslaget; ty sjelfva saken förstodo de. Men jag finner äfven, att det icke går an att införa systemet, utan att förändra namnen, emedan bibehållandet af de gamla namnen skulle medföra lika stora svårigheter. Jag förklarar ännu en gång, att det skulle vara den största skada, om man uppskjuter med systemets införande, och att, om det icke nu införes, jag fruktar, att jag aldrig kommer i tillfälle att med min rost tillstyrka dess antagande; ty då vi nu med realisationen hafva infört nationen på ett nytt räknesätt, som går ifrån dess vanor, skulle vi, om vi några år derefter antoge decimalsystemet, blott ännu mera inveckla förhållandet. Om derföre meningen är, att detta system skall införas, anhåller jag, att detsamma må blifva antaget vid denna riksdag. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt: Då jag framställde Den 7 Maj. mina anmärkningar emot den constitutionella grundsats, som BancoUtsk. uti dess betänk, yttrat, framställde jag dem belt och hållet till TJtskrs bepröfvande, och jag hade således icke velat på något vis upptaga R. o. Ad:s tid med något ytterligare försvar af min åsigt, enär denna fråga efter återremissen ånyo förekommer. Jag hade derföre icke begärt ordet, med mindre jag trott, att jag af Hr v. Troil blifvit missförstådd.
Dessa considerationer torde ådagalägga angelägenheten deraf, att ej utan vigtiga skäl besluta Tullafgifters nedsättande, serdeles då fråga är om sådane varor, som, utan att egenteligen kunna hänföras till nödvändighetsartiklar, i 6törre mängd consumeras inom landet och, såsom en följd deraf, huivudsakeligen verka på Tulluppbördens belopp. Att för desse afgifters beräknande fastställa säkra och bestämda grunder, och att, så vidt möjligt är, förekomma godtycklig behandling vid verkställigheten, är äfven ett föremål, som förtjenar synnerlig uppmärksamhet. Vid frågan om TaXeregleringen har man, såsom Utskottet äfven anmärkt, hittills ansett StatsVerkets säkerhet och de trafiquerandes rätt fordra Tullafgifternes utsättande efter Den Jo Junii /, m. 21 I matt, mål, vigt och stycketal i alla de fall, där sådant later sig göra, men deremot afgifternes beräknande till vissa procent af varu värdet högst osäker och äfventyrlig och derföre ej böra begagnas i andre fall, än då någon annan utväg ej kunnat lempeligen användas. Troligen hade det Höglofl. Utskottet ej företrädesvis antagit denna sistnämnde methode, så framt Utskottet insett de olägenheter och brister, sorn oundvikeligen måste blifva dermed förenade, i fall densamma skulle komma att tjena till efterföljd. Då de af Rikets Ständer vid sista Riksdag meddeldte föreskrifter angående sättet att utröna rätta värdet på utgående varor, funnits i tillämpningen föga svarande emot ändamålet och ej sällan ledt till ofördelaktiga resultat vid Tullafgifternes bestämmande på Rikets egne producter, hvilkas värden bordt kunna med någorlunda pålitlighet bedömas, hvad säkerhet vore väl då att förvänta, om vid Tullens reglerande på utländske varor, hemtade från aflägsne hamnar både inom och utom Europa, enahanda methode skulle ovilkorligen följas och beräkningarne komma att grundas hufvudsakeligen på uppgifter af utrikes vistande Tjenstemän, som, till stor del, sjelfve äro handlande eller importeurernes ombud?
Jag anser mig således pligtig begära Hr Gr. o. Landtm:s propos., att Utsk. genom prot.- utdr. måtte förständigas ställa sig grundlagen till efterrättelse och inom 2:ne dagar till Stånden inkomma med betänk, i ämnet. Frih. Boye, Ludv.: Ämnet har i sidor: den ena angår formen, den andra saken. Saken är, om Stånd här stadnat emot 2; formen åter, om Utsk. haft rätt att undanhålla RiksSt:ri sin pröfningsrätt, huruvida frågan är förfallen eller ej. Jag är af den tanka, att det beslut, Utsk. fattat, bör infordras, och anhåller om propos., att Utsk. inåt - Den ao M a j f. m. a33 måtte åläggas inkomma med sitt beslut i ämnet. Först derefter anser jag någon åtgärd kunna vidtagas; ty ehuru jag ej betviflar sannfärdigheten af ordförandens i Utsk. anmälan, måste man likväl först infordra sjelfva beslutet. Gr. Horn, Claes Fredr.: Då jag ej anser mig äga någon rättighet att draga i tvifvel sannfärdigheten af hvad ordföranden inom BancoUlsk. här uppgifvit vara förhållandet, kan jag icke undertrycka den tanka, att delta Utsk. på ett otillbörligt sätt försatt sig i samma kategori med Constit.Utsk., att nemi. böra casseras; ty Representationen bör ej tillåta, att något Utsk. ställer sig öfver RiksStrn. Hvarje Utsk. är förbundet att sammanjemnka de särskilda RiksStms meningar och framlägga sammanjemnknrsförslag. Det är alldeles oriktigt, att Utsk. upphäfver sig alt med egen myndighet afgöra sådana frågor, och jag önskar Utsk. måtte åläggas att innan morgondagens slut inkomma med sitt betänk, i ämnet. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.:
Den enda, hvars tänkesätt ej var tvetydigt, var generalen friherre August Ehrensvärd94, grefve och fältmarskalk i senare tider, en af de störste män i detta tidehvarf. Han med tillhjälp af någre vänner utarbetade ett projekt till förbättring i regeringssättet, som till förekommande af alla oordningar för framtiden skulle med bibehållande af ständernas lagliga rättigheter öfverlemna riksstyrelsen åt kung och råd med fullständig makt till dess utöfvande. Alla de lidande under den föregående riksdagen, i hvilkas antal min svärfar genom min omsorg äfven blifvit anmäld, försäkrades om den fullkomligaste ersättning, så snart det allmänna ärendet blifvit afgjordt, på hvilket rikets säkerhet för närvarande och tillkommande tiden berodde. Tröstad af så hugneliga löften, deltog jag utan omsorg med de öfrige närvarande i de goda dagar, som oss till öfverflöd erbödos, när efter sex veckors förlopp midt under vår högsta glädje proposition oförmodadt gjordes om riksdagens flyttning till Stockholm. Anledning till detta hastigt fattade beslut är mig obekant, och tillåter jag mig inga gissningar, som kunde oförrätta en oskyldig95. Det enda jag vet är, att en olycksande därtill bidragit, som i alla tider förekommit de lyckligaste utsigter för det allmänna bästa. Ett mål, som utan svårighet i Norrköping kunnat afgöras under konungs och ständers lyckliga förening, blef uppskjutit att i Stockholm afslutas och stäldt i den vådeligaste belägenhet att framdeles göras till intet. För mig och andre var ej tid till något vidare eftersinnande. Flyttningen blef utan svårighet bifallen. Jag skyndade mig med hopen tillbakars till Stockholm. Glad för det närvarande att åter omfamna hustru och barn, lemnade jag omsorgen för det tillkommande med min vanliga stillhet åt framtiden. Oaktadt de rättsinniges fortsatte bemödande för projektets framgång var dess erhållande ej mera sannolik(t). Nattmössorna hade i Stockholm fått tillfälle att blanda sig i spelet, och bland hattarne själfve var demokraternas antal ej mindre, hvilka ej funno lust att uppoffra deras egen fördel för det allmänna bästa.