Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ju Lagens utmärkande förtjenst, dess kall består deruti, att skyddande omfatta och hägna hvarje, äfven det ringaste, rättsanspråk, så att det icke förtränges och gifves till spillo. Ifrån denna syupunkt hafva de val, som classvis förrättas, ett afgjordt företräde framför de,samfälda, hvilkas mjuka form, ämnad att allt omfatta, synes mig snarare antyda en brist i forin, och likasom vara, endast den första råare anBih. till R. St. Brot. 1840. 3 Sami. 28.eije Haft. 2 10 Bilaga N:o 2 till Constilutions-Utskottets Memorial, N.-o 38. satsen dertill, enär dessa val i sjelfva verket blott betrygga det öfvervägande local-intressets rätt, ulan att på ringaste vis förebygga, att ej andra vida vjgtigare och högre sainhälls-intressen blifva alldeles eftersatte. — Om valrätt egentligen är ett vederlag för den enskilde medborgarens personliga rätt att deltaga i samhällets angelägenheter, och hänvisar den tillika pä en ulsträckt gemensamhet af lagar, frioch skyldigheter, ur hvilka gilltiga, rationella grunder vill man dä tillförbinda medborgaren alt ulöfva denna rätt efter nog tillfälliga eller för hans politiska tillvarelse alldeles icke väsendtliga local-förhållanden, heldre än att låta de förbindelser han k änner, i följd af lefnadsyrke, samhälls-ställning och bildning, foga honom tillsammans med de personer, han i alla dessa afseenden närmast tillhör? — Jag åtminstone skulle vara böjd alt i den senare föreningen se en politisk rättvisa. 2:0 För en stor del medborgare, och serdeles för hela den upplysta classen, som är och alltid mäste tänkas vara en gifven minoritet, förringas genom de samfälda, i massa skeende, valen i så betydlig nion valrätten, att den snart sagd t förlorar allt värde. Ännu mer och i yttersta grad gäller detta, då, i följd af vårt lands utsträckning och glesa befolkning, de samfälda valen oundvikligen måste indirecte, eller genom Eleclorer förrättas.
Fullkomligt inser jag, under hvilka ofördelaktiga omständigheter jag i dag uppträder för första gången såsom talare inför detta upplysta Auditorium, för att göra anmärkningar emot en af dess vanda talares satser; men då i Friherre Anckarswärds dictamen af den i December finnes åsigter af Sveriges försvar, dem jag icke kan dela, och då Friherren deri vill tillintetgöra ett vapen, hvilket utgjordt det käraste föremålet för min barndoms drömmar och min mannaålders mödor, och utan hvilket jag rfio ' Den 8 December e. m. skall anse Sveriges försvar, om icke tillintetgjordt, likväl i högsta grad försvagadt; så är jag skyldig fäderneslandet och detta vapen, att, så godt jag förmår, söka vederlägga Baron Anckarswärds åsigter i ämnet, och vågar jag utbedja mig Höglofl. Ridderskapets och Adelns benägna öfverseende, om miu förmåga blott illa tjenar min önskan, att behörigen utveckla ämnet, samt tillika besvärja en och hvar, som på detta rum finnér sig ämnet mägtig, att med mig höja sin röst, och icke tillåta att något, som kan trygga Sveriges försvar, må rubbas eller förstöras. Ehuru jag, under de tio år jag i flere rigtningar och på olika tider genomrest Europa, kommit till helt olika bedömanden af Statsskicket i allmänhet, än Herr Friherren, och icke kan dela de flesta af hans åsigter deraf, så vill jag likaså litet utlåta mig öfver de samma, som öfver Sveriges Landtförsvar och detaillerna deraf, hvilka ligga alldeles utom min befattning; utan endast inskränka mig till det som rörer dess Sjöförsvar. Att Sveriges yttre sjelfständighet, säkrast skulle blifva tryggad genom Sjöförsvaret, medgifver Friherren sjelf, men i och med detsamma förkastar han detsamma, såsom omöjligt för Sverige att åstadkomma, och Den 8 December e. m. ifit r och det i stöd af resonnementer, som mig synes, något ensidiga och utan bekantskap med nutidens Sjöförsvar och dess behofver. Herr Friherren tager sig anledning att förkasta, eller förneka Sveriges förmåga att åstadkomma ett passande Sjöförsvar, af exempel, hämtade ur vår SjökrigsIIistoria, hvilken beklagligtvis blott äger få ljusa perioder:
Men i botten var det inte något ondt med honom. Lirkade man bara med honom, så kunde man få honom hvart man ville – men mor var så trött på att lirka. Hon hade inte fått göra annat i hela sitt lif och kände sig just längtande att någon skulle komma och ’byta af sig’. Och nu såg det inte olikt ut, ty nog hade han menat något om fästmö – förstås. Nog visste hon hvem hon önskade i huset till sonhustru, men man fick ta hvad vår Herre gaf. Men nog hade Lovisa dugt åt honom, det var då säkert. Bättre hustru hade han aldrig kunnat få. Stark, tålmodig, arbetsam – och som hon höll af honom se’n. Det var rent otroligt. Och det hade hon gjort ända se’n dom lekte tillsamman på sandhögen och Janne var herre och hon piga förstås ... Men nu var det inte tid att tänka på sådant! Vid sjutiden sken hela rummet som om det varit nymåladt. Mor ville inte att sonhustrun, hvem det nu kunde vara – skulle få något att anmärka på ’ny-hemmet’, när hon första gången satte foten dit. Fick hon nu bara litet friskt enris på golfvet så ... Kaffepannan riktigt strålade. De bästa kopparna voro framme, ’midsommarråna’ framtagna ur kistan. Jo, hon skulle allt få se, att man visste till sej på Björkedet. – »Men Herre Je, va dä inte två kvinfolk, som lyste upp i backen!» Mor slängde på sej nykjolen, strök håret slätt, lade friskt bränsle under kaffepannan, som just stod i uppkok, och stälde sig vid fönstret för att hålla utkik. »Hjälpanes, dä va Marks-folke’ som kom’. Hva’ i all ti’ hadde dom hänne att göre just nu. Lovisa, stackarn, skulle dä då allti’ oturas för! Janne sof då än, som väl va – eljes skulle han väl bli som ett peppar. Fattades bara, att den där andra kom i samma vefva! Jestanes tocke elände!» ... Mor hann inte längre i sina funderingar förr än dörren öppnades och Lovisa och hennes mor trädde in båda i full söndags-stass, så hvardag det var.
Krigs-kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj.ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåten C. MEIJER. A. W. TOTTIE. GUSTAF FRIIS. Stockholm den 28 November 1865. C, F. Engström. Kansleren för Kongl. Krigs-akademien, med underdånigt utlåtande, i anledning af en utaf Rikets Ständers Revisorer år 1865 gjord framställning. Underdånigste memorial. Uti dess till Eders Kongl. Majit afgifna underdåniga berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863, hafva Rikets Ständers Revisorer anmärkt, att ur den till årstjenst vid Flottans station i Stockholm uppfordrade båtsmansstyrka, sedan många år, 25 man årligen varit kommenderade till handräckning vid krigsskolan på 4 — 315 — Karlberg; hvarjemte Revisorerne, uppå anförda skäl, ansett, det båtsmännen borde från dylik tjenstgöring befrias. Sedan Förvaltningen af sjöärendena häröfver afgifvit underdånigt utlåtande och, i likhet med Stockholms stations Befälhafvare, funnit anmärkningen välgrundad, har Eders Kongl. Majit genom nådig remiss anbefallt mig att, efter det Guvernörs-embetet vid Krigs-akademien blifvit hördt, med underdånigt utlåtande i frågan inkomma. Till åtlydnad häraf får jag, med remissaktens återställande och Öfverlemnande af Guvernörs-embetets underdåniga yttrande, i underdånighet anföra, det jag, lika med Guvernörs-embetet, anser för Akademien fördelaktigast, att ifrågavarande båtsmanskommendering fortfarande bibehålies, men hemställer tillika, för den händelse Eders Kongl.
Jag är visserligen en af de ledamöter utaf Representationen, som ifrigt söka motarbeta all tillökning i folkets skattebördor; men då den ifrågaställda tillökningen afser ett för det allmänna så v i g t i g t föremål, som ett skyndsamt och ändamålsenligt skipande af lag och rätt, kommer åtminstone icke jag all med min röst bidraga , att den skärf af allmänna medel, som till detta maktpåliggande ändamål erfordras, skall undanhållas. — En annan värd talare, Gr. Mörner, har yttrat åtskilliga betänkligheter emot lagmansrätternas indragning, hvilka betänkligheter synnerligen grundade sig derpå, att Hofrätterna härigenom skulle få alltför mycket ökade göromål. Jag vill äfven medgifva, att har man endast till ögonmärke minskning i öfver-domsto lar - Den ii Juli. lames göromål och dervar. ledamöters tjensteåligganden, höiman visserligen uppresa så många och så stora hinder man kan för den rättsökande allmänheten att få sina mål dessa domstolar underställda; men då man omöjligen lärer kunna påstå, alt sådant med rätt och billighet samt nationens obestridliga anspråk och sannskyldiga intresse öfverensstämmer, torde lika litet en befarad tillökning i öfver-domslolarnes göromål, som en motsedd tillvext i dervar. ernbetsmannapersonal, böra afhålla representanten från att fullfölja den i alla ordnade samhällen erkända grundsats, att hvar och en hör få sina rättsfrågor pröfvade i den ordning lag och författningar förmå, utan några i förväg lagda hinder. Man har vidare uppgifvit, att följden af lagmansrätternas upphörande skulle vara nödvändigheten att fördela Hofrätterna i Rikets provinser. Denna följd vore för det allmänna ganska välgörande, och jag kan icke annat än anse det i flerfalldiga hänseenden högst vigtigt, att dessa Hofrätten, som nu äro sammanslagna på några få ställen, varda fördelade i flera särskilda för olika provinser.
M:ts dertill lemnade bifall, lån till hypotheksförening annorledes än i kontanta penningar, eller emot högre ränta än fem för hundrade om året eller med kapitalrabatt kunna utlemnas.» Hrr:ne torde finna att då, enl. det förslag jaonu framlagt, K. Mits sanktion är nödig, så eger ju också K. M:t en återhållande kraft i detta afseende. — Jag vågar anhålla om propos. på den förändring, jag här föreslagit. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Det är, som jag tror, allmänt erkändt att bildandet af ett obligationssystem (68 Den 26 Maj f. m. skulle vara nyttigt, och flere försök i den vägen hafva blifvit gjorda, utan att dock hafva lyckats. För att få ett sådant system i gång, fordras att obligationerna skola kunna öfverflyttas från hand till hand eller gå man och man emellan. Men för att detta skall kunna ske, är det alldeles nödvändigt att en kapitalrabatt eger rum, ty det är just på denna rabatt man spekulerar. Detta är således vilkoret för att ett sådant lånesystem skall kunna uppstå. Om Gr. Sparres förslag antages, kan hypoteksbanken börja med att upplåna penningar på obligationer och göra dem begärliga genom att lemna kapitalrabatt. Utskits förslag innehåller visserligen lika fördelar, men den stora apparaten med två bolagsstämmor och K. M:ts sanktion gör detsamma opraktiskt. För min enskilda del vore jag hågad att åt hypoteksbanken direkte öfverlemna att göra en sådan disposition, men då 18 § innehåller en bestämd föreskrift, så är det skäl att följa densamma äfven i detta fall, och på denna grund får jag yrka afslag å sista delen af mom:t samt bifall till Gr. Sparres förslag. Hr Akerman, Fredrik: Jag begärde ordet under det att Gr, Sparre höll sitt anförande, och vill endast säga att jag instämmer med honom, ty om man antager Utskits förslag, är det högst troligt att man icke vinner det åsyftade ändamålet. Bästa beviset härför hafva vi i den omständigheten att jernvägslånen kunnat afslutas mycket fördelaktigare, om man icke utbasunerat dem.
Efter inhemtad skicklighet utsändas de till spridda delar af landet och verka såsom sjuksköterskor och lärarinnor i så väl allmän som enskild tjenst, samt som förestånderskor för sjukhus, räddningshem, med flera andra välgörenhets-inrätlnmgar, och äro för närvarande ej mindre än 60 sådana utsända lill landsorterna. Att de härtill hafva visat sig synnerligen lämpliga bör således icke betviflas, hvarom vittnar bland annat det utmärkta vitsord åtta af anstaltens utsända sköterskor er höllö för sitt deltagande i den Danska arméens sjukvård under det sista kriget, äfvensom kändt torde vara hurusom, efter jernvägsolyckan vid Sandsjö, tvänne sköterskor på jern vägsstyrelsens begäran genast dit afsändes och gagnade. Diakoniss-anstalten har allt hittills endast fria gåfvor af enskilda att tacka för sin uppkomst och tillvaro, men dess småningom försiggående utveckling erfordrade för några år sedan utbyte af dess alltför trånga plats på Kungsholmen mot en rymligare och mera lämplig sådan på Södermalm, hvarå nya, väl inrättade byggnader sedan Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. 145 sedan dess hafva blifvit uppförda, hvarefter kostnaden för hela egendomen i närvarande stund står till 130,000 Riksdaler R:mt. — På denna kostnad häftar anstalten i skuld för 44,000 Riksdaler, hvarför alltså räntebetalniag förutom dagkostnaden, hvilken sednare för en personal uppgående till 120 å 130 är betydlig, måste genom enskildes gåfvor bestridas, men hvilka, — ehuru välvilligt anstalteu af den enskilda välgörenheten varit omfattad, dock ej motsvarat behofvet, hvarföre ny skuldsättning för äfven dagkostnaden har måst anlitas, hvilket väcker bekymmer för anstaltens fortgående och utveckling.
I stället har Utskottet framlagt för Rikets Ständer en till innehåll och motiver, helt ny motion, hvartill Utskottet ej är berättigadt. Emellertid, då Utskottet förklarar att 2:ne Kongl. Bref, så väl som flera andra bestämmelser om kompetens oell förslag till pastorat, är o till sitt (sina?) innehåll otydliga, sväfvande och från motsägelser icke fria, borde man väl föreställa sig, att dessa Författninger uti Utskottet blifvit med omsorg granskade och jemförda med alla andra gällande lagar och föreskrifter om presterlig befordringsrätt. Då likväl någon sådan granskning icke egt rum, anser jag alldeles oafgjordt, huruvida otydligheten, sväfvandet och motsägelserna verkligen vidlåda de ifrågavarande Författningarna, eller den, som finnér dem sådana. Härtill hämtar jag en särskild anledning af sjelfva ämnets beskaffenhet, som vid närmare oväldig granskning säkerligen icke undgått att göra sig gällande. Skulle man t. ex. vid första påseende tycka sig finna Författningarna klandervärda deruli, att de ej uppdraga en skarp och tydlig gräns emellan den theologiska och den så kallade verldsliga lärdomens företräden, under det någon sådan gräns emellan dessa lärdoms-områden ej finnes, och föreställningen derom endnst har sin grund i brist på både theologisk och seculär vetenskaplig insigt: hvem drabbar då ett sådant klander? Jag föreslår, att väckta mottonen ej må leda till någon Rikets Ständers åtgärd.* 2:o af herr Kontraktsprosten J. C. Söderberg: "För min del kan jag icke undertrycka den mening, att jag anser den af Utskottet föreslagna framställning vara opåkallad, enär de citerade Kongl. Förordningarna synas mig så tydliga och bestämda, som möjligen dylika befordringslagar kunna vara, i händeise man nemligen ej vill afskära ali pröfningsrätt för den afgörande makten. En särdeles stor betänklighet förekommer mig äfven, uti den minskning uti afseende! för verldslig lärdom, som ibland motiverna förordas. Hvad innebär den verldsliga lärdomen, såsom den kallas, eller de rena vetenskaperna, annat än den till religionsläran mer eller mindre sig anslutande kännedomen om Guds skapade verk?
Domaren ömsom skal! gillat ranteägarens påstående om samma ränras utbekommande efter Uträkning, af del ffäl, att »agot före 1789 ärS Förordning i följd af äldre Författningar gif»vit beftnt stadgat, det räl>tan ester uträkning borde betalas, och ömsom godkänt körarens b-.ft isande, fa enär ifrägawarande §. innehåller: ^Acr ägare af /'Skatte Frälfthemman ma njma lika ftckikon.lig fti ^och obehindrad ägande och dispostkions-räct öfwer ^ sikt SkatteFraifthemman, som^Uki 2 Z om Skai / kc i altmänhcr är sagd»:
Utsk:n säga: ”1 ett land, sådant som Sverige, ”hvarest jordbrukaren, bergsmannen och handtverkaren hofsva en närmare andel i statens offentliga värf, der få de ”till allm. folkundervisningen utöfver religionen hörande ”ämnen en större vigt genom sjelfva samhällsförfattningen, ”hvadan det ock för den, som skall deltaga i lagstiftning, ”lagskipning och beskattning, är ovedersägligen behöfligt att ”kunna räkna och skrifva, samt att någorlunda vara ”bekant med Fäderneslandets och Brödrafolkets ”läge och alster, historia och samhällsförfattning. ” Jag anser det ej blott derföre, att allmogen deltager i Representationen, såsom ganska nyttigt, att den äger dessa insigter, utan just i egenskap af jordbrukare, bergsman och handtverkare är den deraf i behof. Men den kunskap, Utsk:n velat medgifva, är alltför inskränkt. Att kunna skrifva och räkna är så nödvändigt, att man knappt kan förstå, huru det någonsin kunnat umbäras. Ordet läge är ganska obestämdt. Jag förmodar, att dermed måtte menas geographi, ty jag hoppas, att man väl vill tillåta allmogen i detta afseende veta någonting mer om Fosterlandet och Brödrariket, än blott att t. ex. Sverige ligger vid Östersjön och Kattegatt, samt Norrige vid Nordsjön. Samma förhållande är med ordet alster. Kunskapen derom kan vara inskränkt och vidsträckt, som man behagar. Historien i sammandrag är äfvenledes ganska angelägen. Allt, hvad Utsk:n föreslagit, är sålunda högst angeläget. Men Utsk:n hafva förbisett åtskilliga ganska vigtiga kunskapsdelar. Deribland vill jag i främsta rummet upptaga den att rätt skrifva sitt modersmål. Jag tror, alt det just är särdeles nödvändigt j Sverige, der menige man deltar i Representationen, att kunna med säkerhet och er - nS Den 10 November. forderlig tydlighet lägga sina tankar på papper. Med ett ord: i folkskolorna bör undervisning gifvas i grunderna för grammatiken.
(Detta innehåller en fortsättning af det förslag, i afseende på Banco-Reglementets /y.Ae Art;s l\'åe 4fd., eller Bankens, egentliga Låne-rörelse emot pant, hypothek eller serskilda förbindelser, som af Utskottet blifvit afgifvet i dess Utlåtande, N;o 156) ej Om grunderne j enligt hvilka Bankens till vissa Städer och Corporationer iitgifna och ännu utestående Lån skola efter hand återgäldas. §. 20. För det Lån, stort 25,000 Rdr, emot ^ procents ränta, sorn, enligt beslut vid Riksdagen 1812, blifvit meddeladt Uddevalla Stad, för dess Publike Byggnaders iståndsättande, kommer, till följd af Rikets Ständers beslut, den lemnade Inteckningssäkerheten att, jemte Borgerskapets personliga ansvarsförbindelse på det hela, fortfarande bibehållas; Banco-TJuk:s Memorial, N:o 143. och skall Länet liqvideras, på sätt vid 1823 års Riksdag bestämdes, genom inbetalning till Banken af Ett Tusende 7vå Hundrade Riksdaler årligen, hvaraf räknas fyra procents ränta och det öfriga går i minskning på Capitalskuldep. Dock, som en serskild väckt fråga om eftergift af Bankens Inteckningsrätt, i afseende på den å Uddevalla Stads Utmark varande Ståndskog, ej kunnat nu till slutlig pröfning upptagas, är det till Banco-Styrelsen pfverlemnadt, att, under iakttagande af de grunder, som för intecknade Lån i allmänhet gälla, uppå skeende behörig anmälan från Uddevalla Stads sida, deröfver besluta, (Se Betänk. Det år 1823 beviljade och utgifna Lån till Uddevalla Stads Kyrka, stort 16,666 Rdr 32 sk., skall utan all förändring, efter den till Banken afgifna skuldförbindelse, liqvideras med 6 för ioo:de årligen af ursprungliga Capitalet. (Jnstäminnnde med S. 11, pae. 87, i B:coRegl. af år 1823.) §. 22.
När hon så ännu icke fick något svar, utan prinsen sof som tillförene, betogs hon af en stor ångest, så att hon vred sina händer, grät bitterligen, och klagade alla sina sorger: huru hon vardt tagen ur sin faders gård och gifven åt ulfven, och huru hon lemnat sina små barn, och farit öfver vatten och land till att söka honom; men nu hade han glömt henne, för att fästa sig en annan. Hon tillade, att hon ändock aldrig skulle vända tillbaka att älska honom, medan hon lefde i verlden. Så klagade hon hela natten, och jämrade sig, att det väl kunnat röra en sten till tårar; men prinsen låg i dvala, och vaknade icke. Der var så rätt ingen som förnam hennes sorg, utan allenast väktaren som stod för dörren. Men ehuru han icke kunde fatta hennes ord, när hon talade om ulfven, tycktes det honom ändock vara en sällsam tilldragelse, så att han beslöt omtala för sin herre hvad han hört och sett. Som det nu blef morgon, att sol rann öster upp, kom drottningen in i prinsens sof-stuga, och den lilla måste åter ut i skogen som förut. Hon gick så vall hela Guds långa dagen, och kan hvar och en väl tänka, huru hennes hjerta var sorgefullt. Men väktaren, som stått för prinsens dörr, gjorde som han föresatt sig, trädde in för sin herre, och förtäljde om allt såsom det timat de begge nätterna, och om den lilla vall-pigan, som satt och grät och klagade öfver sin man, ulfven. När prinsen hörde detta blef han underlig till mods, ty det kom honom så före, som han haft en svår dröm; men ehvad han hugsade, kunde han inte reda hur det var. Likväl rann honom i sinnet, att han druckit med sin käresta, och huru han derefter fallit i en sådan tung sömn. Häraf begynte han ana oråd, och märkte att han var besviken. Han beslöt derföre vara på sin vakt, skaffade sig noga besked om allting, och lät mannen gå sina färde. Men hela dagen sedan var han tungsinnt och svårmodig, och hans tankar ville icke vända tillbaka ifrån den främmande vall-pigan.
Ä. Härförutan har Kommissionen meddelat, att sedan stadens södra kasern blifvit reparerad och påbyggd, förhöjning af brandförsäkringsvärdet derå ägt rum med 85,500 R:dr; att brandförsäkringsvärdet å stadens norra kasern, hvilket ansetts för lågt, blifvit höjdt med 49,000 R:dr; att år 1857, för Sappörkompaniet blifvit betalde hyra, ersättning för persedlars slitning m. m. till sammanräknadt belopp af 1,308 R:dr 9 öre; att det belopp 3,034 R:dr 9 öre, hvilket, efter hvad räkenskaperna utvisade, blifvit för Kongl. Norrska GardesSkarpskyttekompaniet år 1860 utfördt, utgjorde summan af den ersättning för persedlars slitning, som Kom - Tab. Litt. A. Brandvaktskasse-Administrationens inkomster och utgifter. Ä. Inkomster: Inqvartering. 51 paniet betalt allt sedan år 1856, då detsamma fick rum mot hyra åt sig upplåtne; att det höga belopp, hvartill inqvarterings-utgifterna år 1860 uppgingo, härledde sig från kostnaderna för inqvartering af trupper, hitkommenderade i anledning af Hans Maj:t, Konung Carl XV:s kröning, hvilka kostnader utgjort 7,645 R:dr 47 öre; för inredning af ett större kök i södra kasernen 4,656 R:dr; för komplettering af persedelförrådet 14,057 R:dr 82 öre; för inredning af logementer i södra kasernens vindsvåning 4,100 R:dr; och för uppförande af en större latrinbyggnad inom norra kasernen 1,600 R:dr, hvartill slutligen borde läggas den vanliga inqvarteringen till här i staden garnisonerande trupper. Med djupaste vördnad, nit och trohet framhärdar Stormägtigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte: JACOB HAMILTON.
Remitterades till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten: H err Munck af Rosenscholds, Eberhard, den 9 dennes f. m. på bordet lagda Motion,' att 260 Tunnor KronoTionde, sorn uppburit* Prof. Utdrag och 16 Mars 1829. 79 af Lunds Domkyrka, oell 100 Tunnor KronoTionde, som varit DomProsten i Lund t i 11- lagde, i egenskap af Ordförande i DomkyrkoBådet, matte ansläs till Lunds Universitet, och Domkyrkan lemna DomProsten full ersättning af Domkyrkans tillgångar ; jemte de af Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob, och Herr March af Rosenschöld, i anledning deraf, denna dag afgifna yttranden. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoell Oeoonomie-Uiskottens den 14 sistlidne Februarii, under N:o 1, afgifne, samt den g dennes e. in. på bordet lagda Utlåtande, i anledning af väckt fråga om rättighet för Magistraterne i Landshöfdinge-Residence-Städerne att utfärda Pass för desse Städers Borgare. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande Banco-Utskottets den 20 sistlidne Februarii , afgifne , samt den g dennes e. m. på bordet lagda Memorial och Betänkanden: N:o 15, i anledning af Revisions Berättelserna 182.5 oc‘*t 1827,0m Formulairet för den ed, som Revisorerne, enligt Instructionen af den 20 Januarii 1824, hafva att vid delas första sammanträde i Banken aflägga j 8o Prot.