Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är det för henne tillfyllestgörande att veta, det inga så grofva misstag ägt rum, att tilltal inför riksrätt kunnat komma i fråga, eller att anledning till 107 §:s tillämpning förekommit annat än i 3:ne fall emot en statssecret. Har icke Nationen rätt att finna någon ledning af Constit.-Utsk. för dess omdöme om den rådgifvande personalens uppmärksamhet och bemödande att bevara enskild rätt och befordra allmänt väl? Är det icke äfven för denna en billig hugnad och tillfredsställelse att känna det intryck, som granskningen af det hela gjort på dem, som verkställt den? Jag tillstår, att jag väntat något sådant yttrande af Constit.-Utsk.; men jag erkänner, att detta kan vara underkastadt missbruk, i fall Constit.-Utsk., i stället att vara lugnt och opartiskt, ledes af hågen att Den i Juli e. m. 67 vinna en sorts popularitet, och jag vågar derföre icke yttra något omdöme om hvad som för denna gång kunde vara tjenligast. Med mera skäl torde man deremot kunna stadga det i afseende på de af Utskts pluralitet godkända anmärkningar. Då jag finner, att den första anmärkningspunkten angår den af R. St. vid sist!, riksdag antagna instruction för deras Revisorer, kan jag ej annat an betyga min förundran, att en sådan anmärkning kunnat äga rum. Den skrifvelse, hvarmed R. St. i Febr. i83o beledsagade den af dem godkända instructionen, innehåller, att R. St., som, efter noggrann pröfning ej mindre af hvad Konungens nåd. skrifvelse och förslag innehöll, än af hvad vid öfverläggningarna hos R. St. i ämnet förekommit och an för dt blifvit, funnit i frågavar. nåd. förslag i det hela utgående från de h lifv u fige under, R.
Sedan uti en af krigs-kollegium till E. K. M:l insänd, af Cheferne flir Jemtlands Fälloch Häsljägare-korpscr förordad, ansökning, Regements-kommissarien vid Jemtlands f. d. fältjägare-regemente, Fält-kamreraren Salomon Grundal, i underdånighet anhållit, ali, då han, som är född 1793 och inträd! i allmän tjenst år 1819, numera, enligt ansökningen bifogade prestoch läkare-betyg, med hustru och 2 minderåriga barn befunne sig i behöfvande omständigheter, samt genom ålder och sjuklighet vöre alldeles oförmögen ali sin tjenst förrätta eller att med arbete lill sitt lifs uppehälle bidraga, E. K. M:t nådigst måtte hugna sökanden, efter afskedstagande!, för sin återstående lifstid med årlig pension, och Krigskollegium, på anförde skäl, hemställt, att Grundal, som varit i åtnjutande af vanligt regements-kommissarie-arfvode 266 R:dr 32 sk. Banko om året från indelta arméens nya möleslönd, måtte med samma belopp för sin återstående lifstid uppföras å förenade Mötes-Passevolanslondens indragnings-stat för f. d. passevolanskommissariatens tjenstemän, bar E. K. M:t, sorn ansett sig icke kunna emot föreskrifterna i Kongl. Brefven den 27 Mars 1830 och den 27 Augusti 1831, angående de vid passevolans-kommissariaten anställde tjenstemäns aflönings-vilkor, bifalla den af Krigskollegium sålunda lill förmån för f. d. Regements-kommissarien Grundal gjorda underdåniga hemställan, likväl, i betraktande af de för bemälde Grundal förekommande bevekande, omständigheter, och dä Rikets sednast församlade Ständer, uppå lii. K. M:ts derom gjorda nådiga framställning. mcdgilVit.
Då nu genom enskild motion uppmärksamheten blifvit fästad på detta förhållande, synes mig Stats-Ulskoltet hafva bordt finna det vara af billigheten högt påkalladt, att tillstyrka bifall till den föreslagna hyres-ersättningen 2,000 R:dr Riksmynt; men då Stats-Utskottets majoritet hyst en motsatt åsigt, har jag ansett det lämpligt att emot denna åsigt min reservation hos samtliga Riks-stånden anmäla.» 1 denna reservation hafva instämt: Friherre Leijonhufvud., Hr. Alex., Herrar Lannerstjerna, A., von Troil, F. A. och Gripensvärd, J. O., Professor Selander samt Prostarne Schram, Metander och Holmberg. Af Herr L. V. Henschen: »Bifall till Herr G. Cederschiölds motion om hyres ersättniog till Chefen för Finans-departementet hade bordt tillstyrkas, helst öfrige Departements-chefer hafva boställen. Då sådant bifall icke förordats, hade Utskottet åtminstone bordt tillstyrka underdånig skrifvelse, hvari Ständernas tillförene framställda begäran rörande boställen åt Departements-cbeferna förnyats.» Vid 2:dra punkten, mom. litt. a, i afseende å Expeditions-sekreterarnes aflöning: af Herr Björnstjerna, J. M., Biskop Annerstedt och Prosten Berlin. Vid 3:dje punkten, i fråga om a/löningen för Kammar-kölle g ii President: af Biskop Annerstedt och Prosten Berlin. Vid 4:de punkten, angående Presidentens i Stat s-kontorets löne-för måner: af Herr Björnstjerna, J. M., Biskop Annerstedt och Prosten Berlin.
I sammanhang med denna fråga har jag ansett mig böra uttala min förundran deröfver, att man till fullmägtig i Riksgäldskontoret väljer en person, som tillika innehar befattning som direktör uti en större här i staden varande låneinrättning. Detta har vållat, att en af fullmägtige, hvilken deltagit uti flere bankinrättningar och uti dithörande ämnen förvärfvat sig mycken insigt, fann sig förhindrad att närvara bland fullmägtige vid denna låneaffärs afgörande. Jag är temligen öfvertygad, att om H. II. 6 82 Den 10 Januari f. m. ej en slik omständighet mellankommit, så skulle denne fullmägtige, med sin decision och blick uti sådana frågor, a (höjt denna förhöjning af 2 proc, som nu såsom provision beräknats. Frih. af Ugglas: Att, på sätt Hr Akerman föreslagit, »godkänna» den ifrågav:de åtgärden, tror jag icke låter sig göra; det skulle vara ett vådligt prejudikat, för så vidt R. o. Ad. är öfvertygad att behandlingen af denna fråga icke försiggått i fullkomlig öfverensstämmelse med R. St:rs föreskrifter. Jag tror icke att man kan komma till några fogligare fermer, än Utsk:t föreslagit, då nemi. Utsk:t förklarat, att som Utsk:t, lika med Revisorerna, nogsamt insett svårigheterne, funne Utsk:t saken icke böra till någon åtgärd föranleda. I betraktande häraf hemställer jag, att den nu föredragna punkten måtte af R. o. Ad. bifallas.
Den häraf uppkommande vinsten skulle icke lända någon till skada. Jag kan icke gilla den småaktiga handelslära , som med afvundsjuka ögon betraktar en vinst, dera andra göra, ehuru det icke sker pä dess bekostnad, och heldre vill försmå en allmän vinst för Riket, än tillåta en enskilt fördel. I motsatts har man handlat med vår Bank. —. Staten har hållit dess vinst tili godo , ehuru det skedt på enskilta Medborgares bekostnad —! Jag tillstyrker bifall lill inrättandet af Porto-Franco uti Slitö, men under vilkor, D en 10 November e. m. alt den uteslutande för detta ställe på Ön måtte beviljas. Oeconomie-U[tskottet har äfven ändrat sitt förra Betänkande, sorn föreslog, att en hel Provins skulle styras efter andra oeconömiska lagar, och lefva med andra seder, än hela den öfriga delen af Riket. När Utskottet nu afstått ifrån detta förslag, borde det äfven hafva afstått ifrån dess ordsak , och uteslutande föreslagit SlitÖ till Porto-Franco, hälst Tullbevakningen måtte väl erkännas vara vida lättare att vidmagthålla på en enda ort, än när tillsynen måste spridas till flera. Då tiden för denna Porto-Franco är bestämd till a5 år, så måtte det icke vara svårt ätt inrätta magasiner på en ort, der så rikelig tillgång finnes på byggnadsmaterialier , och till så lindrigt pris, isynnerhet då intet är, sorn tvingar, att allt nästa år hör vara färdigt. Jag tillstyrker derföre afslag på Utskottets Betänkande, och antagande af motionen med den förändring, att en Porto-Franco måtte inrättas vid Slitö , men icke tillika i Wisby, eller någon annan hamn på Ön. Herr Rosenblad: Lika med en värd Talare delar jag det hopp, att Skandinavien under många tidehvarf hlifver styrdt af dess närvarande älskade Konungaätt, men äfven häri finnér jag ett nytt skäl för den satts, att vi, vid stiftande af våra oeconomiska 4*4 Den 10 November e. m. lagav, endast behöfva afse oss, ej främmande Makter.
Enligt Magasins - Directionens Berättelse af den 2 Mars 1815 och dermed åtföljande Bilagor, har Vinsten å Brännvins - Bränningen fråir och med 1800 till och med ir 1811 ut* gjordt *_ - * 1,069,675: 32. 4» Dito dito år 1814, enligt dito af den 31 October 1816 - 47,562: 46. 3* Tillsammans 1,155,642: 36. 3, Ar 1815 deremot synes af deri för samma år utgifne Berättelse och dervid bifogade Vinst, och Förlust - Cont o öfver Brännvins - rörelsen, som skulle å denna rörelse, enär i arrende - af* gifter för Brännvins Bränningen i Götheborg och Carlskrona debiteras 36,475 R.dr och vinsten på det hela endast uppgår till 31,757 R:dr 1» sk. 8 r:st., en Förlust å Brännvins - Brån» Stats-Utskottets Betänk anden. 1903 ningen i Stockholm hafva uppstått af 4,717 Rtdr 37 sk. 4 r:st. Hätta förhållandet härmed visar den vid 1815 års Hufvud-Bok bilagde General-Räkning öfver värdet af Brännvin, derå vinsten för detta år uppgått tili 844 R:dr 17 sk. 8 r:st. Att förutnämnde Vinstoch Förlust-Conto deremot utvisar ett a,nnat förhållande, härrör deraf, att på den så kallade Brännvins-rörelsen i det hela, blifvit lagdt de kostnader, som afgift till underhållande af Byggnader vid indragne Brännerier, samt Aflönin* gars, Expectance-Eöners och Pensioners utbetalning, så väl åt Redogörarne vid desse instäldte Bräm.erier, som åt entledigad eller på Expectance Stat ställd Bränneri-Betjening.
Landtm., att, hvad beträffade den förev:de punkten, hvaruti Utsk:t afslyrkt bifall dels till en af Prosten Lundholm väckt motion om inrättande af ett elementarläroverk i köpingen Wernamo, och dels till en af Riksdagsfullmäktigen Lars Ersson väckt motion om inrättande af ett elementarläroverk i Malmköping, hade särskilda yrkanden blifvit framställda i afseende å nämnde delar af punkten, hvilka följaktligen komme att göras till löremål för särskilda propos:r; hvarefter, och sedan Hr Gr. o. Landtm, omförmält, att i afseende å Utsk:ts hemställan rörande Prosten Den 22 Angnst! f. ra. 75 Lundholms motion hade yrkats dels bifall dertill och dels återremiss deraf, Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. pä bilall till samma hemställan. Ropades ja. Härefter blef propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, i fråga om Lars Erssons motion, framställd och jemväl med ja besvarad. Utsk:ts hemställanden biföllos. 44:de punkten. Frih. af Ugglas: I denna punkt har Utsk:t sökt afhjelpa en verklig orättvisa, som egt rum i afseende på de vid skolorna anställda personer. Förhållandet har nemligen varit, att adjunkt eller kollega, som innehalt högsta lönegraden vid läroverken, åtnjutit lön till högre belopp, än hvartill den lägsta lektorslönen uppgått, och alt således en befordran till lektor för en sådan adjunkt eller kollega icke kunnat försiggå utan en kännbar pekuniär förlust. Till rättelse häraf och på det att skickliga adjunkter och kolleger skulle kunna befordras till lektorer, har Utsk:t föreslagit, att adjunkt eller kollega, som innehar högre lönegrad vid elementarläroverken än lägsta lektorslön, må, om han erhåller lektorsbetattning, komma i åtnjutande af enahanda lönebelopp, som lian ditintills innehaft.
– Ja, stackars Gunnar! han har verkligen sjelf mest ondt af edert narri, för nu får han hjelpa sig allena, som han kan, några veckor, ty jag vill alls intet höra talas om, att Lena skulle begifva sig dit bort till Viken, innan hon blir kyrktagen, ty först och främst behöfver båd’ hon och barnet den ro hon kan få här, och som hon minsann ej fick der borta i nysatt hushåll, och så skulle det se ut för folk, som om bror-min och jag körde ut henne, när så olyckligt bar till. Och så är likväl icke förhållandet, ty det sista patron sade, innan han reste i morse, var att Lena får gerna vara qvar och skötas här på bästa vis, tills hon är fullkomligt rask igen. Åh nej, gråt nu inte – fortfor hon, vänd till Lena, som satte händerne för ögonen, icke just för att dölja några tårar, men mången annan känsla – utan bed nu – fortsatte mamsell Sara – att farmor hjelper Gunnar tillrätta så länge, och ät nu af detta, som jag haft med mig, ty det skall både smaka och göra dig godt? Har mor Ingrid fått kaffe? Intet! Hm! Hvad har då hushållerskan tänkt på! – Och härmed gick mamsell Sara ut. – Gå nu för all del till Gunnar, kära go’a svärmora! – bad Lena, och mor Ingrid gick suckande till ett svårt värf. Nedkommen i drängstugan fann hon Gunnar ännu djupt sofvande, och Olle som stod framför honom, försökande att lägga en «tulsunge», gjord af en gammal rock och ett strumpband, på hans arm, för att förarga honom med, när han vaknade: – J har fula konster för er, Olle! – sade mor Ingrid och tog bort tulsungen. – Akta er för Gunnar: han ä’ go’ som gull så länge ’en intet retar’n, men se’n vet han rätt intet – Ah tig! j gamla maroggla! – sade Olle grinande. – Håll j eran gamle tandlöse käft på er! De’ ä’ bara ongtösera som få predika, och inga gamla förbannade kärringskråar, så’na som j ä’. Gunnar rörde sig häftigt i sömnen, Olle rusade ut genom dörren, och mor Ingrid begagnade tillfället att väcka Gunnar.
Barnaörat och barnamunnen få allt för tidigt lära sig de fullvuxnas språk, tillåtas lyssna och blanda sig i samtal, och barnaögat får allt för tidigt vänja sig vid flärd och få- fänglighet, får allt för tidigt kasta de lystna blickarne i tidningsspalter och skadlig skönliteratur. De dagliga tidningarna borde för öfrigt vara en förbjuden frukt för de unga, likaså böcker, som ej först blifvit granskade af förståndiga föräldrar eller andra kompetenta personer. De äro från mer än en synpunkt ett farligt gift, dessa barnbaler, ty de skada både kropp och själ och borde därför fullständigt afakaffas. En barbarisk begäran, inte sannt I unge, oeh ändå är det en verklig vän till er, som framställer den. Tron oss, I hinnen tids nog dansa, om I börjen vid sjutton, aderton års ålder, och I njuten på helt annat sätt af ert lif, om I gifven hvarje ålder hvad honom tillhörer. En af barnbalernas största faror är den få- fänga, de väcka. Man tanke sig blott dessa långa förberedelser för toaletten, denna ängslan att på något sätt stå efter de andra och förtjusningen öfver att vara den finaste, den elegantaste. Sådana känslor äro ej nyttiga; de framkalla jämte fåfängan å ena sidan äfven bitterhet och afund samt stolthet och öfvermod å den andra just i en ålder, som borde utfyllas af helt andra tankar. Och detta i dess högre grad ju mera barnbalen liknar de fullvuxnas tillställningar af samma art. Man kan vara öfvertygad, att ju brådmognare själen är, oeh den blir det alltid genom ett för tidigt deltagande i fullvuxnas nöjen, dess tidigare utvecklas och mognar äfven kroppen, men sannerligen ej till sin egen båtnad, ty ju tidigare utbildad, ju fortare utblommad och förvissnad. Ej heller kan ett dådkraftigt släkte uppväxa, när redan de omogna barnen tänka på tycken oeh kurtis, när tankar och känslor ila deras ålder i förväg, så att förstånd och hjärta ej hinna tillbörligt utväxa, utan förblifva outvecklade och förkrympta.
Ständers Bevillnings-Utskott; mert, hvad åter beträffar den föreslagna skyldighet för Konungens Befallningshafvande att till JustitiseCancellairen och Justitias-Ombudsmannen månadtligen insända ett exemplar af de kungörelser, som i Länen utfärdas och röra allmänna och enskildtes rättigheter och skyldigheter, hafva, vid bestämmande af det Utlåtande, som på grund af de i detta ämne gjorde anmärkningar borde af Utskottet afgifvas, olika meningar emellan Utskottets Ledamöter försports, som således föranledt till votering, hvilken så utfallit, att Utskottet ansett sig böra såsom alternativer framställa hvad så väl å den ena som andra sidan blifvit härom yttradt. En del Ledamöter hafva, med åberopande i öfrigt af de skäl Utskottets förra Betänkande innehåller, förmält sig finna, att Konungens Befallninshafvandes åtgärder och vidtagande beslut geném de förordnanden» sorn af dem me-j Z,ag-Uiskottets Betänhandcril 515 deist utfärdande kungörelser göras kunnige, icke kunna fordra någon skiljaktig controll och granskning mot den, sam i allmänhet figer rum i afseende å Konungens Befallningshafvandes öfrige handlingssätt uti alla de arender, hvilka till deras befattning höra, för hvilka de, likasom all D omaremagt, äro underkastade den ansvarighet, som i Lag och Författningar är bestämd; och, då Justitiaä-Cancellairen samt Justitiffi-Ombudsmantien icke kunna sakna tillfälle, att, genom de under dem lydande Fiscaler och öfrige Betjente ärhålla skyndsam kännedom om hvad af Konungens Befallningshafvande, hvar i sitt län i besagde delar af deras styrelse tillgöres, hafva bernälte Ledamöter således icke insett något behof att Konungens Befallningshafvande skola utöfver de dem tillhörande trägne göromål äfveu belastas med omsorgen att särskildt inskicka berörde kungörelser till Jusiitias-Cancellairen och. Justitias-Ornbudsmannen.
Denna egendoms ca-i pitalvärde bår 5ooo R:drs ränta, som utbetalas contant, om köpeskillingen år lånad, men i annat fall likväl måste beräknas, då capitalet, annorlunda anvåndt, ger denna ränta. Dertill kommer Kronoutskylder 5oo R;dr, tjenstefolks löner 200 R:dr och underhållskostnad till lika belopp, allt i det måttligaste beråknadt, tillsammans 5700 R:dr. 200 tunnor ä 6| R:dr och 4oo tunnor Hafre å 2^ R;dr, gifva 2266^ R:dr. Således uppstår en årlig förlust af i453-J R:dr, eller nära 3 procent af capitalvärdet; och likväl år intet afdrag gjordt för egen consumtion, eller tillfållige utgifter, eller lön för åga - 132 ■Öe« i Martti, rens mödor och risque af någon gång intråffatlde missväxt. Det år således icke den misslyckade spe»i culationen, icke fåfängans öfverdrifna depenser, eller enskilda affairers oordentliga skick, sora förordsakar nöden, utan sjelfva Jordbrukets ställning år sådan, att den undergråfver dens bestånd, som derpå använder sin förmögenhet och sina krafter. Hungersnöd existerar icke, ty man svålter icke till döds, men den arbetande classen är reducerad till en mindre närande föda, och det växande slågtets svaghet, som icke ensamt kan härledas från brånnvinslörtåring, vittnar härom. Sällan år en i5 års yngling arbetsför, och vid Mantalsskrifning framvisas ofta sådane, som icke kunna vid denna ålder till mantal uppföras. — Vid Bevåringsmönstringarne kunna ofta ?o års ynglingar godkännas till excercis. Utvandringar ske icke, ty populationen har icke tilltagit i samma roon, som productionert, men häraf kan ej hämtas bevis på välstånd, ty mängden af lösdrifvare, tiggare och brottslingar bevisar åtminstone i någon mon brist på arbetsförtjenst.
Vanliga förhållandet i andra länder är också det, alt när icke Monlesquieus grundsats heder längre anses såsom eftersträfvansvärd i monarkien, så blifver det rikedomen som i stället sökes. Månne det för vårt samhälle biefve gagneligt? Om likväl då iikedomsgrundsatsen skulle gjort sig gällande hos oss, så finge man tillfälle att jemföra, huruvida den vore gagneligare för menniskors utveckling till fullkomlighet. Jag betviflar det. Att man i delta fall bort hafva omtanka för de öfriga Stånden, alt de icke uteslötos från samma tillfälle sorn vi äga att få titlar, är af Hr Dalman rätteligen anmärkt, och följaktligen ett nytt skäl att icke antaga Coust.Utskts förslag. Det, hvari jag anser mina värda motståndare hafva haft lätt, är att Const.Utsk. begagnat den raka vägen för att öppet uttala den sats, till hvars antagande Konungens samtycke erfordras. Förut har man genom omvägar, genom beskattningar sökt förhindra Konungen att utdela fullmakter, ja, om jag rätt minnes, äfven adlig värdighet och riddare-ordnar. Detta sätt har jag tillförene bestridt sorn en oriktig omväg. Det vore väl, örn man på denna riksdag ville öfvergifva den. Ytterligare gillar jag mina motståndaresyrkande, att den som icke är i tjenst ej må erhålla någon titulär-värdighet; ty derigenom gifver man mera vigt åt Statens tjenst, hvars anseende jag önskar vidmakthålla. Ville man derjemte i den ifrågavar. §:n införa att stadgandena äro gjorda utan afseende på hvad lön som kan tjeusten åtfölja, så vöre förslaget måhända antagligt. Men införas ej dessa jemk nin - Den 19 Augusti f. m. ■77 ningar, så måste jag fortfara med anhållan om åtefremiss. Hr Dalman: Jag her olli utsagt att jag upplager liden med eli förtydligande af milt förra yttrande, hvilket Hullte hafva varit mycket dunkelt, då llr von Hartmansdorff llied sin eljest rediga Uppfattning har kunnat förstå mitt yttrande, på satt han nyss yttrade sig.
Det måste likväl med både rättvisa, billighet och god statshushållning öfverensstämma, att icke någonstädes monopolisera undantagsförmåner; men det är icke missundsamhet emot den gynnade staden, utan önskan att åt den lofliga handeln på öfriga betydligare stapelorter bereda befrielse från onödigt tryckande, för statskassan af ingen betydelse varande afgifter, som föranleder mig att vördsamt föreslå, att transitogods, i hvilken dertill berättigad stad det inkommer för att till ineller utländsk ort vidare försändas, måtte, i likhet med hvad för Göteborg under vissa förhållanden redan är medgifvet, befrias från all transitoafgift och magasinshyra, utom i det fall att godset verkligen magasineras; samt att i detta sistnämnda fall, transito-afgiften och magasinshyran måtte från hvardera af dessa afgifters nu varande orimligt höga belopp af 6 öre för 20 il., eller 1 kubikfot, nedsättas till ett (1) öre för samma qvantiteter. Om remiss till vederbörligt Utskott anhåller jag vördsamligen. Stockholm den 14 November 1865. W. M. Ekelund. Bih. till R. St. Transito-afgift å 6 öre pr kubik-fot eller 20 U. Magasinshyra i Stockholm. Nederlagsafgift Tullen B:dr 32. Transitoförsändningar från Göteborg på Göta kanal och på jernväg betala ej transitoafgift. Vid Nederlagsbehandling i Stockholm tillkommer för vissa varor (Socker, Kaffe, Sirup, Mandel m. fl.) vågpenningar å 30 öre pr 100 fl. netto m. m. Magasinshyran beräknas antingen varan magasineras eller icke. 12 12 24 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr från norra stambanan genom Upland och Westmanland till Dalarne samt vidare i rigtning åt sjön Siljan.
B. p. bs. Iustitiä-Dmbudsman, Riksens Ständers; Dest Cmberes Berättelse. I. B. p. 12. Dest Memorial, ang:de dest behöriga wistelseort, dä Riks» dag annorstädes an i Hufwudsiadcn hålles. Rsngk. Maj:ts Olä-iga Skrifrvelser tillRiksens Ständer Om walet af ett Hemligt Utstött. I. B. p. 5. Angäende Riksdagens afflntande och Kongl. Majtts äterresa till 8toelrko!,n. Ils. B. v. >90. Dito till Herr Landt-Marskalken; angäende Riksdagsmannen Oxelberg. I. B. P. Z92. Dito till Londe.Ständet i samma amne. l. B. p. gg. Rongl. Mas:ts Propositioner; Se Propositioner. L. Lag-Ut sk sttet; Betänkanden och Memorial: I anledning af gullin»:-Ombndsmannens Niksdags-Berättelse. I. B. p. 195. Om Landtmätare-arfwode. I. B. p. 525. Om Jntekning i fast Egendom, l. B. p. 528- Om Landtmätares skyldighet att till Provinceoch Landtmäteri. Contoiren insända Concept och renoverade Chartor, m. m. l. B. p. 5z6. Om förestrifttr wid förefallande oroliga och wäldsamma uppträden. Bp. ;86. lil. B. p. 12;. Om förändring i 12 Cap. y K. Krfog Balken. I. B. P. 594. Om ändring i 6 Cap. 5 §> MistgBalkc.r. ll. B. p. ;Z. Om Markngderncs anställande. kl. B. p. 79. Lag - Lag-Utskottet; Betänkanden och Memorial: Angäende f. d. Konungen, il. B. p161. Om wirsord för fordringar enligt Bok eller Räkning.