Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan, uti underdånigt betänkande angående handels-sjöfartens tillstånd och utvägarne till dess befrämjande, särskilde i detta hänseende utsedde Komiterade den 15 Maj 1839 föreslagit, bland annat, att den, enligt 4 § 5 Art. i 1748 års förberörda reglemente samt 24 § i underrättelserna till då gällande tulltaxa, hemkommande sjömän tillerkända s. k. föring måtte upphöra och en pensionsfond i stöllet inrättas för sjömän, hvilka genom ålder eller olyckshändelser blifvit satte ur verksamhet, äfvensom för deras enkor och barn, aflöt Kongl. Maj:t den 14 Maj 1840 nådig framställning till Rikets Ständer, huruvida ej ett årligt anslag, motsvarande medelsumman af hvad under de sednast förflutna tio åren såsom föring från tullverket utgifvits, 12 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 113. finge anvisas att från och med år 1841 räknadt, af tullmedlen utgå, i händelse Kongl. Majit skulle finna godt att låta nämnda åt de sjöfarande medgifna förmån från och med samma år upphöra, under förklarande derjemte att, så vida Rikets Ständer medgäfve omförmälda anslags utgående, Kongl. Maj:t ville i nåder besluta angående de ytterligare åtgärder, som kunde ifrågakomma, med hänsigt till den blifvande pensionsfondens bildande samt dess framtida användande och förvaltning. Till svar härå yttrade Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 21 April 1841, att ehuru en pensions-anstalt för orkeslösa sjömän samt deras enkor och oförsörjda barn, om den på ändamålsenligt sätt organiserades, skulle för de sjöfarande medföra vida större fördelar och uppmuntran än den nu utgående föringen, hvilken i smärre summor tillfölle sjömännen, just då de vore deraf minst i behof, samt ofta af dem mindre hushållsaktigt användes, Rikets Ständer likväl, i saknad af ett fullständigt uppgjordt förslag i ämnet, icke funnit skäl bifalla det ifrågaställa utbytet af föringen emot ett ärligt anslag af tullmedlen. Till följd deraf fann Kongl.
♦ 5,000,000: 9,393,500: {fteflantter . ♦ ♦ . 150,OOP: eder tidfainutanS 33:fo 0^:br 14,558,300: ^tnabatt, efter afräfning af cfroanftåenbc tttgiftSfumina 12,876,920: uppfommer ett öfiuerffott af 23:fo 9i:br 1,481,580: tynntfet bör, fåfout artigt btbrag af ©tatStuerfet, antoåttbaS för beftrtbanbe af be tid utgåenbe från StifSgatbSkontoret aittntfabc StatSutgiftcr. fyör beit fyättbelfe ©tatStoerfetS tid Äcitgt. Statskontoret tngåcitbe tnfomfier unber något år tebe ffude uppgå tid bet faminantagba belopp, f;tuarttd befatitma totb benna 9itfSbag btifioit af SDjj beräfuabe, bör ben fåtnnba, enligt 9ttfSt)uftnub @tatS Still utgåcnbe från SBårt SfltfågålbMlontor, på fått od) unbcr bc ndffor, SBårt för ttåimtba Stöttet t Stocf fjolm S3:fo 9l:br 9,000: 2:o fyör b:o å ©rtpöfjolntö Äongl. Suftffott 7,500: 3:o 5'ör uppföranbe af Sånöfängelfer efter cedftyftentct, 100,000 9l:br årligen, unber åren 1855, 1856, 1857 300,000: 4:o Stift anffaffntng af ribs odj anfpaitnSs m. fl. ,pcr
Men när Husen af älder och bruk och ej af innehajwarens wanryckt förfalla / dä stola Socknemän dem bygga/ eller sä wida Husen finnas sä förfallne att en hufwudsakelig reparation erfordras, dem ester Syne ? Rättens pröfning / pä deras kostnad bättra. Nödiga byggnadsämnen tagas ä Prestebolet ägor, der sädan llUgäng är, att de alwen aro tillräcke, lige till den Prester, Liggande byggnad. Ej mä med flyttning eller ombyggnad af Socknens Hils Pastor sig befatta / utan sä är akt Församlingen dertill lös sifwer §. Zv. Tarfwar Prestegärd/ efter dch ägor och lägenheter / flere hus / bygge och uppehälle Prest dem sjelf / eller gälde del som brister. § Zl I Mangärden stall Prest / hälst under Sätesbyggnmgen / med serskildt uppgäng utanför Huset , eller pä annat tjenligt ställe, uppmura Kallare/ minst 8 alnar läng och 7 alnar bred inwänVigt med hwalf af T<gei euer Sten. Unlägges deri icke under Sätrsstufwaa / uppföres deröfwer Drän - H44 Dm 27 Januarti. Drängestulwo med serssildt Förstufma, spis och allt tillbehör, som i olla fall bör tvid Prestegäri. finnas, Källare gäller ensamt för z är men med Drängejruswa r-.ll ö'werbyggnad af Timmer för 4 ärs af Tegel för 8, of Lera ,-ör 6 och af Sten lör 10 ärs Byggnad Bvggrö Drängestufwa ensamt, jom Lä ätwrn bör wara minst 8 alnar läng och 7 alnar bred, beräknas den ä ärliga Bygg aden lif T mnur, till Ett, af Tegel till z, af Ler till 2 och af Sten till 4 är. §.
Län: alt räntegifvare måtte lemnäs rättighet att till Kronans Tjenstemän å vanligt ställe aflemna Kronans behållna spanmål, då den utaf räntegifvaren blifvit till utgörande in natura uppsagd. a5:o Af Jacob Kihlblom från Södermanland: att, då landtmannen icke Stals-Utskoltets Utlåtande N:0 27^. kan befrias från farhogan, det realisationen skulle medföra rörelsecapitalets minskning, antingen derigenom, att silfret utfördes eller att capitalister indrogo sine capital så, om denna fruktan egde grund, blefve deraf, enligt Motionairens tanka, en följd, att skatterne, så vida de måste utgå till* det för närvarande bestämda belopp, i samma nion kändes mera tryckande, sorn rörelsecapilalet minskades; och vore det, för allmogens betryggande från denna befarade olycka, intet annat medel än att, efter ett medium af tio års markegångspris, till spaumål och kött förvandla de af landtmannen utgående skatterne, hvilka sedermera finge, efter bans beqvämlighet, antingen presteras in natura eller efter ofvannämnd-e markegångspris. 2.6;o Åf Riksdagsfullmäktige!! Måns Månsson från Calmar Län, hvilken ansett sigböra, för undvikande af den oreda nuvarande beskattningssätt medför, bos Rikets Ständer föreslå: att alla de olika skatter, som nu hvila på jordbruket oell med penningar utgöras, måtte sammanslås till en enda grundskatt och erläggas in natura med säd eller med penningar, efter markegångspris för säden räknadt. 27:0 Af Riksdagsfullmäktige Johan Johansson, Lars Hansson, Hans Hansson, O. Ericsson och Olof Svensson från Bobus Län, hvilka, ehuru erkännande nyttan af de flere vid detta Riksmöte afgifne förslag om förändringar i beskattnings-systemet för jordbruket, likväl förbehållit, att Bohus Län måtte varda orubbadt försäkradt vid dess, enligt äldre Fredsslut och Kongl. Resolutioner, tillerkände förmoner och privilegier, hvaribland rättigheten att efter gamla kronovärdiet lösa jordeboksoch heminantals-räntorne i synnerhet borde räknas.
Prot. 1833 & 1834. 40 Sami. 2 Afd. 2 IIafl. 1 ExptfUlicm&rUlskQlteif Utlåtande, !f.-o 7. förorsakas af deri sena Årstiden för resor tili riksdagen, af ofullåndadé landtmannagöromål, af tjensteiijons-flyttningen, af angelägenheten att kunna fa riksdagen afslutad så tidigt äret efter dess öppnande, att riksdagsmännen må kunna före. skördetiden återvända till sina hem o. s. v. Vid företagande af detta ärende hafva inom Utskottet betänkligheter blifvit framställda, huruvida Utskottet, hvars uti 36 § Riksdags-Ordningen utstakade verksamhet egentligen består uti att uppsätta de expeditioner, som under riksdagen af Stånden gemensamt utfärdas, äfvensom Riksdags-beslutet, må ega grundlagsenlig befogenhet, att utlåtande i ämnet afgifva; men då, ehuruväl de ärenden, hvilka, i stöd af grundlagen, tillkomma Expeditions-Utskottet att handlägga, i allmänhet icke äro af beskaffenhet, att förbereda något Rikets Ständers beslut och förthy erfordra Utskottets betänkande, det är Rikets Ständer obetaget att, utom de i 53 § R. F. och 28 § R. Ö. uppräknade beredande Utskott, förordna särskilda sådana, eller att till något af förstnämnda Utskott remittera sådana mål, som till visst Utskott icke höra, samt det i allt fall ankommer på Rikets Ständer att å Expcditions-Utskottets yttrande fästa det afseende detsamma kan anses förtjena, har Utskottet ej funnit sig af grundlagarne förhindradt att, jemte en sammanfattning af ärendets behandling uti de särskilda stånden, tillika framlägga Utskottets åsigt angående sjelfva saken, eller om utsättande af den tid för nästa lagtima Riksmöte, som, enligt Utskottets omdöme, kan vara med grundlagarnes föreskrift öfverensstämmande, eller, med afseende på andra förhållanden, mest lämplig.
Jag anser inga Författningar mera otjenliga och olämpliga uti dess tillvarelse, än dem, som innefatta stadganden, hvilka antingen, å ena si? dan, icke kunna efterlefvas eller, 5 deri andra, påbjuda förstörande böter och straff emot förseelser, ofta lika oskyldigt tillkomna, sorn de uti sin omfattning icke kunna medföra någon skadlig inflytelse. I dessa fall utmärka sig 5, 6, S, 9, 11, 12, 13» i-l» i5och 16 §§> och de öfrigå tåla ock öfverseende och. jemkningar ; orS. ehuru Kongl. Majit, uppå flere Handlandes derom gjorda underdåniga anhållan, nyligen täckts, uti en vigtig punkt, uti samma Förordning göra förändring, anser jag likväl af högsta nödvändigheten påkalladt, att Förordningen helt och hållet omarbetas , och hemställer derföre vördsammast, om Högtärade
Hvar, Bibanig till RihsSf, Fröt, l8i7-)Sig, Q:de Sunil. 3Sf:r £7. 23- Sio ' Besv. ocit Ekon. XJtsk. Betankanåen. je egendom bor ju bibehålla sin natur, 1 hvars hand den genom köp, eller annan tillfällighet må komma, enär det är skattskyldigheten, som bör betraktas. Agarens rätt bör jU hvarken bliEva mindre eller större, lin Samina rätt egendomen före köpe-afhandlingen agde. De gärder, om hvilka här talas* ara förnämligast Kyrko-, Prestgårds-, Skole* hus’s, Reetorsgårdars, Publika och Allmänna Byggnaders uppförande eller underhållande, tillika med bidrag till Pclicens vidmakthållande i Städerna. Icke Borgerskapet allena, utan alla Stadens Invånare benyttja utan gensägelse de fördelar, kyrkan, undervisningsverken och Samhällsordningen åt Samhället bjuda och bereda. Om jag icke yttrar mig om de Städer, fler Borgarejord och Borgaregardar ar o oskil jaktliga, ej hellerom dem, der donerad eller eljest gifven jord linnes, vills jag vinna bifall för min tanka, då jag nämner Nyköping, hvilkens både fastighet och odlingsbara jord kan köpas, och ägas af hvem som behagar, utan afseende på stånd, granskap ellef fremlingskap. Om och enär en Stads Borgerskap hunnit blifva sä förminskadt och försvagadt, att det ej mera innehar utöfver en krapp tredjedel af Stadens Fastigheter, efter det helas Värde beräknadt, hvilket förhållande i flera städer inträffar, då deremot samma städers löningsstat nu är utöfver 8 gångar mer, än hvad den förr varit, så lär en hvar tänkare snart linna , att dessa hvarje år förnyade tua - Best), och ilillion, litsle.
Såsom bilaga till denna motion och till stöd derför får jag vördsamt bifoga utdrag al det bos juridiska fakulteten vid Kongl, universitetet i Upsala den 2 näst lidne Maj förde protokoll, innehållande fakultetens, sedermera af Konsistorium till alla delar yillade, utlåtande till Mans Excellens Kansleren rörande detta ämne, samt lika vördsamt anhålla om motionens remitterande till Stats-Utskottel. Stockholm den 22 November 1862. (r. K. Hamilton, IW:o 44, Af Grefve Hamilton? tJiistaf Axel Knut? angående anvisande af 2,000 H:dr H:mt årligen till stipendier ut Docenter mom Juridiska Fakulteterne vid rikets Universiteter. Den akademiska undervisningen bestrides vid våra Universiteter af Professorer, Adjunkter och Docenter. Ehuru desse sistnämnde icke hafva någon ordinarie, med Bih. till R St. N:o 44. lön förenad befattning, är likväl deras befintlighet och verksamhet ingalunda af un derordnad vigt för Universitetet. Dels saknar undervisningen utan deni vederbörlig fullständighet, då just Docenten utgör den nödvändiga förmedlingslänken emellan de ordinarie lärarne och den studerande ungdomen, dels är det egentligen från denna klass, som man kan hoppas att kunna på lämpligt sätt fylla de ledigheter, som tid efter annan inträffa inom den öfriga lärarekorpsen. Det är derföre ganska beklagligt för Universitetet, för undervisningen, för fosterlandet, om i något vigtigare un dervisningsämne dylika yngre lärare i allmänhet icke förekomma. Detta är likväl oftast förhållandet inom de juridiska fakulteterna, hufvudsakligen derföre att andra vägar, mera lönade och mera hedrade, draga lill sig de unga jurister, som vid Universitetet äro användbare. Efter någon tids examen efterföljande praktisk öfning, hvilken äfven för en blifvande akademisk lärare är af oberäknelig vigt, måste åter gången till en lönlös plats vid Universitetet, just då på andra håll någon aflöning vanligen kan påräknas, för den unge juristen oftast vara ekonomiskt omöjlig. Denna svårighet skulle till någon del höfvas, om Docenter inom denna fakultet egde utsigt till en aflöning, något så när motsvarande hvad de på andra håll kunde påräkna.
Margareta hörde sin Moder framstamma ännu ett „Gud välsigne dig“ innan hon lemnade henne. Arm i arm skyndade Systrarne sedan bort till det i andra ändan af staden liggande posthuset. Ljuft var deras sista samspråkande, men ingenting nytt, ingenting oväntadt vexlades dem emellan. Allt var redan sagdt, och de hade ej behöft detta ögonblick att känna huru innerligt de älskade hvarandra. De talade om deras Mor. – Ännu en gång skärskådades några små förslag de uppgjort att befordra hennes trefnad, och den – annars långa vägen, tillryggalades endast allt för fort af dem. Vid deras ankomst till gästgifvaregården var vagnen redan förspänd och körde just fram. Några minuter sednare satt Margareta deri och Systrarna voro, för första gången åtskilda på riktigt allvare. Om det gifves tillfällen i lifvet, då det närvarande helt och hållet upptager vår själ, så finnas deremot andra, då det alldeles fördrifves derur, af det förflutna eller det tillkommande eller af båda förenade, och Margareta deltog icke stort i resans tilldragelser. Hennes reskamrater, en Änka efter en rik kryddkrämare, och en medellös, medelåldrig, hos Änkan snyltgästande Mamsell hade icke särdeles nöje af henne. Lyckligtvis var Margareta så höflig och uppmärksam mot dem, att de egentligen endast kunde anklaga henne för tystlåtenhet – hvilket dock icke är ett så ringa fel under en lång och tråkig resa – och många voro deras försök att inleda henne i samtal, helst då det skred till andra och tredje dagen af deras sammanvaro, ty att sitta någon längre tid i vagn eller släda med en och samma, förut okänd person, och icke skaffa sig så mycken insigt som möjligt i dennas angelägenheter, var ett fel, hvartill ingendera af dem ville göra sig skyldig. „Herre Gud“ utropade ibland annat en gång Änkefru Björk, den sista dagen Margareta åkte med dem, „jag satt just nu och tänkte på, hur rätt det var af min Salig Man att dra sig ur affärerna, då han samlat så mycket, att vi nåförgorlundakundebergaoss.Hvemhördeej några år sedan talas om hur rik Grosshandlar Aldén var. Hans rikedom var just i hvars mans mun, och nu får hans dotter ut sjelf och förtjena sitt bröd.“
N:o 97. Motion N:o 334, om anslag för utvidgning af elemetarläroverket i Ar vika. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. R. St. underdån. Skrifv. Olsson, Olof, från Slängserud af Wermlands län. Motion N:o 150, om förändrad grund för väghållningen, m. m. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 2. R. St. underdån. Skrifv. N:o 40. Motion N:o 151, om ändring af 23 Kap. 2 § Rättegångs-Balken, i fråga om häradsnämnds rösträtt. Lag-Utsk. Betänk. N:o 15 och Mern. N:o 46. R. St. underdån. Skrifv. N:o 55. - Motion N:o 332, om utsträckning af rättigheten för åboer å kronohemman att förvärfva sig skatterätt å sådana hemman, m. m. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Olsson, Per Eljas, från Stora Kopparbergs län. Motion N:o 222, om anslag för anläggning af vägen emellan Komtillmåtta gästgifvaregård i Gagnefs - 49 nefs socken och Rågsveden? gästgifvaregård i Äppelho socken i nämnda län. Stats-Utsk. Utlåt. Olsson, Liss Lars, från Stora Kopparbergs län. Motion N:o 247, att extra provincial-läkarebefattningen i Leksands distrikt må på ordinarie stat pppföras. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. Motion N:o 248, om tillägg till § 12 uti Kongl. Förordningen, angå ende vilkoren för försäljning af bränvin, m. m., den 18 December 1863, i fråga om rätt till bränvinsutskänkning vid gästgifveri å landet. Sammans. Bevilln.- Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 5. R. St. underdån. Skrifv.
Det ligger nog också det dröjer inte länge, förr än de säga hvar andra mycket sanning deri, för att berättiga dess andessa artigheter, det ena ordet tager det andra, vändande, men rätt ofta förbiser man ett och och snart har den ena kanske fält ett ord, anuat ord eller glömmer att gifva det dess rätta som den andra må hända icke kan förlåta eller icke kan glömma. Och detta allt för en kaffebetydelse. Man glömmer t. ex., att det måste vara litet, kopp, värd 25 öre, ett dricksglas, en knarrande helt lilet » gnabb », om det ej skall skada! Ty dörr, en lampa, som brunnit för länge eller äfVen om » man älskar hvar ann ' », så har dock blifvit släckt för tidigt! tålamodet sina gränser, och det kan vara farDet är dock fråga om, huru vida man rätt ligt att fresta det allt för hårdt, äfven hos älskar hvar andra, när man icke kan återhålla den mest kärleksfulle make, far eller broder. ett bittert ord eller en förebråelse, ehuru man Dernäst måste vi lägga märke till ordet vet, att det sårar och retar. Detta är knappast ibland. Vi få ej gnabbas ofta, endast någon den rätta kärleken. Men just derför är det gång, ty eljes kan det nog hända, att de små så angeläget att icke sätta den unga lyckan tvisterna undergräfva kärleken, och då försooch kärleken på allt för hårda prof. Vårda ningsscener allt för ofta upprepas, blifva de vi ömt den känsla, som förenar oss med vår slutligen enformiga och förlora sin uppfriskande äkta maka, så kan hon växa och förkofras och till och stärkande kraft. slut blifva sådan som hon bör vara: stark, varm, Men först och sist måste vi ihogkomma, varaktig, segrande öfver tid och omständigheatt om sädana små tvister ej skola skada trefter. Men vanvårda vi vår kärlek, dör han, naden och familjelifvets lycka, så måste man som andra blommor, när man ej grafVer och älska hvar ann '.
Resolutionen den iy Sept. 1J2.3, att ringar och öron till Kopparoch Messings-kärl skola göras af samma metall, än ufven stadgandet i i3 § af Kongl. Resolutionen den 1 Aug. 1J2J, att Kopparkärl, som efter vigt säljas med tillsättning af jern, ej få på Marknad eller Torg till salu hållas vid förlust af varan; men att deremot, i stället, den föreskrift må varda meddelad, att vigten ä kopparkärl, som till salu hållas, ovilkorligen bör derå vara utsatt, utan beräkning af det jern, som å kärlet kan finnas tillsatt. Herr Winbladhs senare framställning om upphörande af den Städernes invånare åliggande skyldighet, att vid besök å Marknader, jemte resepass, vara försedde med Magistratens bevis på hvad salt de äro till borgerlig Näring berättigade, anse Utskotten jemväl förtjena uppmärksamhet. Det medförer tvifvelsutan mindre besvär, men ökad säkerhet, att sjelfva passet jemväl innefattar bevis om innehafvarnes Näringsyrke. Hvad som fullständigt kan intygas genom ett enda document synes icke böra 22 Lagsamt Allm. Bcsv. o. Oec. Ut sk. Bet. IV.0 32. skrifvas å flere; hvarföre Utskotten tillstyrka underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att, med upphäf vande af det, genom Kongl. Resolutionerne d. 7 Julii iy5z och 2 April 1770, jemte Kongl. Bref - vet d. 4 Nov. 1768, Städernes Marknads-sökancle Borgerskap i förutnämnde hänseende föreskri/ne åliggande, stadgas måtte att uti de resepass, som för Marknads - resor utfärdas, bestämdt må utsättas afsigten med resan, samt pä hvad sätt innehafvaren är till idkande af borgerlig Näring berättigad; och bör del åligga den Myndighet, som utfärdar Passet, att, om förhållandet i sist anförde omständighet ej är tillförlitligen kändt, derom från vederbörande Magistrat infordra bevis. Slutligen få Utskotten, i anledning af Herr Klemens Motion om upplifvande af de mot
- Sami~ianstallningen med föregående Ar utvisar följande: Medlemmarnes antal. Sjukhjelp. 6 maj 1890, har under .året följande tillägg till fj G gjorts i stadgarne för sjukkassan: DI sädana fall, der pk styrelsens pröfning beror, huruvida sjukhjelp skall beviljas eller icke, må styrelsen ega rattighet a t t efter sig företeende omständigheter bevilja half sjukhjeip.~ För kassana kapitalställning, utgifter och inkomster redovisas i kassaförvaltarens rapport. Kassans expedition har hållits öppen i Fredrika-Bremer-Förbundets lokal en gäng i veckan, hvarjemte anmälningar mottagits å denna lokal kl. il I alla dagar. X afseende p&amp; inträde i kassan galler fortfarande: att kvinnor tillhörande de kategorier, för hvilka kassan narmast varit afsedcl, utan vidare vinna inträde under förutsattning af rent läkarebetyg; att för intriiclessökande med kvalificeradt hkarebetyg afgörandet ligger hos de tre läkare, som tillhöra styrelsen, samt att i öfriga fall styrelsen i sin helhet beslutar. ,, .., Kassaförvaltarens redogörelse lyder som följer: Vid 1890 års 11tghg utgjorde sjukkassans Fordran i Stockholms lans sparbank !. obligation . 1,000: .- 2 SI. Allmänna Hypoteksbankens 4 f Vo obligationer ... 2,050: - 22: 4 4 A löpande rakning med C. G. Cervin .. Kontant ... 7: 8 3 - -. - Summa kronor 3.767: 93, + \. Sjukkassans kapital 3,767: 93. ~ u m kronor ~ a 3,767: 9 3. D i vid slutet af 1889 sjukkassans kapitalbehallning upptogs till kronor 2,671: I 9 har allts5 under liret denna kapitalhehlillning ökats med kronor 1,096: 7 4; detta p i grund af följande förhiillande mellan inkomst och utgift:. ' Inkomst. Saldo: Kapitalökning 1, 0! Inventarierna, bestaende af räkenskapsböcker och skrifmateriel, äro ej upptagna i nhgot viirde.
Är dä dager, och ”Tullhetjente tagit fartyget under bevakning, ålig”ge Skepparen, att inom 2:ne timmar derefter, "sä vida dager sä länge fortfar, och, i annat fall, "följande dagen, inom 2:ne timmar sedan Tullkammaren blifvit öppnad, hos Tull-Kammaren ”sig infinna, utan att förut sig annorstädes be"gifva, och vid Tull-Kammaren uppvisa sitt Pass "samt öfrige till Skepp och last hörande handlingar. ■— Derefter skall, sist inom klock. 13 "påföljande dag , Skepparen hafva författat och "till Tullkammaren ingifvit sin Märkiulla, sä ”inrättad, sorn härefter i 15 föreskrifves. — ”Uraktlåter Skeppare, utan laga förfall, att inom "utsatt tid hos Tullkammaren sig anmäla, eller **sin märkrulla dit ingifva, bote Femtio Riksdaler. ” 2 Cap. Om hvad Skeppare, vid ankomst till inloppseller lossningsort, och Godsegare i lossningsort, hafva att iakttaga. 22 §. I afseende pa de händelser, som uppenbart synas röja uppsåt att gods olofligen insmyga, föreslås, att denna §. måtte erhålla följande lydelse: 4 Bevilln.- Lago. Oec. I)ts7t. Bet. N:o 17. ”Medhafver Skeppare i sitt fartyg gods, ”som ej å marimilla uppfördt är, och har lian ”jemväl sedermera förtegat godset, intilldess far”tygets lossning är börjad, bote da godsets halfva värde. Ar godset uteslutet äfven fran manifestet, dä sädant, enligt t §. af denna Författning, ine dföres, skall Skepparen böta god”sets fulla värde; men egaren rnä, i bägge fäl”len, emot behörig tull, godset disponera. Of”vertygas egaren om delaktighet i godsets till”ämnade insmygande, vare det förbrutet, och ”han till ansvar, såsom för oloflig införsel af ”varor, föfallen.” 2-3 §'