Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N e j, kära Agneta, sitt stilla, du får inte störa mig, det här är mycket viktigt. » H o n flyttade korten långsamt o c h eftertänksamt o c h under en min af djupt begrundande. » Ser du, egentligen är jag så gammalmodig, att jag hälst skulle vilja ha alla mina pengar liggande i det gamla skåpet därborta. Ränta ger det j u inte, m e n det är säkert o c h tryggt o c h jag tycker o m det säkra, det är jag van vid. Och jag tycker inte o m att tänka på pengar. Nu särskildt skulle jag vilja ha d e m i skåpet, inte aktier, utan pengar. » Fru Agneta svarade e j. H o n var fullt upptagen m e d att se på patiencen. » Svärmor, du lägger tian på knekten, är det tillåtet? » » Det gör jag alltid, jag vet inte o m andra göra det, men jag gör det, annars går den j u aldrig ut. Jo, ser du, o m jag får stor utdelning, så köper jag Grangärde, det har förut hört under V ä s b y o c h jag har alltid drömt o m, att det skulle vara jag, s o m fick k ö p a det tillbaka. Låge pengarna därborta i skåpet, gjorde jag det, utan att ett ögonblick besinna mig. Nu får jag inte för Hägersköld. H a n är så innerligt välmenande, m e n han pinar ihjäl mig m e d sin försiktighet o c h sin sparsamhet. Det är sant, — det skall han inte slippa ifrån, jag vann tolf skilling af h o - n o m sist vi spelade piquet, det får jag inte g. ö m m a att påminna h o n o m o m, när han härnäst kommer. » Släpande steg hördes i trappan. Det knackade på dörren. » Ja, k o m in mamsell Esther. Det var hushållerskan på Väsby, mamsell Esther Gumerus. H o n linkade fram till hennes nåd. M e n h o n höll den så fast, att man såg, att hon ' icke ville släppa den. » Var det något? » frågade hennes nåd m y c k e t högt. Mamsell Esther tycktes snarare läsa af frågan från läpparne än höra den.
Jag tror, att med undantag af 1813, då alla Stater deltogo i den allmänna krisen, och då Sverige ej kunde undandraga sig, skall man finna grundsatsen iakttagen äfven i sådana fall, då det erfordrats stora uppoffringar hos Konungens Rådgifvare för att, med afseende på Landets väl, icke låta hänföra sig af ögonblickets ingifvelse. Det blir mig omöjligt att nu besvara alla detaljerna af Herr Hjertås anförande, ehuru han haft den godheten att sjelf meddela mig en uppsats på hufvud-momenterna daraf; men jag tror mig likväl med fakta på ett tillfredsställande sätt hafva bevisat, att Landet icke är i vanmakt eller i ett tillstånd af upp - Den 18 Julii e. m. 4°9 lösning. Jag slutar med den erinran, att då Grundlagen stadgat, att de män, som omgifva Konungen, skola efter samvete oell pligt uppfylla sina skyldigheter, samt medgifvit Folkets ombud rättighet alt granska, huru dessa män vårdat sig om Rikets sannskyldiga nytta, om de med oväld, nit, skicklighet och drift uppfyllt sitt kal), så har Grundlagen icke kunnat sätta någon Auctoritet för att granska, huruvida Rikets Ständer afse Rikets sannskyldiga nytta vid utöfningen af denna rättighet; men Historien, som talat om perioden från 1720 till 1772, sorn omtalat, huru det ena partiet dömde det andra, på grund af enskildt hat och hämd —. Historien skall ock för kommande slägten omtala, huruvida Sveriges Representanter år 1829 med oväld, nit, skicklighet och drift afsågo Rikets sannskyldiga nytta, då de gingo att uppfylla sitt Dornarekall öfver Konungens Rådgifvare, Ålskillige yttrade härtill deras bifall. Herr Lefren: Jag utber mig, att först få göra några anmärkningar vid åtskilliga sattser, hvilka här blifvit framställde, såsom motiver för återremiss; jag skall sedermera yttra mig i korthet öfver hufvudsaken, och slutligen försöka, alt lemna ett bidrag till den tafla man uppdragit af Fäderneslandets tillstånd.
Här är en skrift, som också gäller er ej från en kung, men från er fosterjord. STÅLARM. Ni, hertig, här! Den skrift, som ni mig ger, jag känner den, behöfver den ej se, och svarar detta blott: jag lydt min konung. HERTIGEN. I sista ögonblicket har du stått mig efter lif och ära, läs din död! STÅLARM. Jag ej begär er nåd. Vår strid är slut, ert Finland är och Sigismund oss lämnat. Då är det bäst, att jag till döden går. (Böjer ett knä). Dock, nåd, o hertig, åt den lilla skara, som återstår af dem, min fana följt. Min ordern var, men modet det var deras. Och om ni önskar fosterlandets väl, dess ädla söner för dess framtid spara. HERTIGEN. Det var en gång jag gaf er nåd, då sade jag här: Ve dem, som gäcka denna nåd, jag återkommer, och då fins ej skoning. Nu är jag här; mitt ord står fast. Välan! STÅLARM. Dränk i vårt blod ert namn för eftervärlden: och, att den ingen misskund må er ge, dränk det också i Johan Flemings blod! HERTIGEN. Du djärfve! Döden snart skall tysta dig! För honom in i fängelset tillbaka. STÅLARM (föres af fångvaktaren tillbaka i fängelset) HERTIGEN. Scheel! Känner du den unge Johan Fleming? SCHEEL. Hvad jag om honom hört, besanna tycks att stränga män få milda, fromma söner. Ung, skuldlös, ädel kom han hit uti arfsangelägenheter ifrån Warschau och deltog nu i striden först. Ej han har som de andre, då de slottet stängde för oss, mot Eder brutit gamla löften. HERTIGEN. Dock var det han som skulle minan tända. SCHEEL. Förledd utaf sitt mod och af sin oskuld HERTIGEN. Nåväl, för honom hit: jag pröfva vill hvad godt som kan en Fleming höra till. Sjätte scenen. Hertigen. Scheel. Fångvaktaren (för ut) Johan Fleming, (hvarefter han och Scheel draga sig åt bakgrunden) JOHAN FLEMING (for sig).
Herr Flach, FYiherre Leyonhufvud samt Herr Grefven och Ordföranden ville deremot tillstyrka bifall till motionen, emedan de ansågo den ifrågavarande kontrollen emot obehörigt inträde i KiddarhusSalen, under nuvarande förhållanden, då antalet af Ståndets medlemmar i allmänhet icke är större, än att hvar och en med lätthet kan igenkännas, och då liiktaren är upplåten åt främmande åhörare, hvarken vara behöflig eller lämplig; förmenande bemälde ledamöter, att Riddarhus-Fiskalen, som sjelf är närvarande vid alla polett-utdelningar, sannolikt ganska lätt kunde upptäcka om någon obehörig beredt sig inträde i Riddarhus-Salen och säkerligen ej heller skulle missbruka sin myndighet med besvärliga förfrågningar i detta hänseende hos Ståndets ledamöter, så vida han dertill icke egde full giltig anledning. På sådan grund tillstyrkte reservanterne, att stadgandet i 1 mom, 16 § Riddarhus-Ordningen, angående polettens uppvisande för vakthafvande Under-Officeren, må uteslutas, samt i stället detta moment erhålla följande lydelse: Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o ä. 3 »En hvar ledamot af Ridderskapet och Adeln skall vid inträde »i Riddarhus-Salen till Ståndets Plena vara försedd med den honom »lemnade inträdes-polett och vare skyldig att, då han af Riddarh.- »Fiskalen derom anmodas, densamma uppvisa.» Och skulle utdrag af detta protokoll., såsom reservation åtfölja Utskottets Memorial till Ridd. och Adeln. Ut supra. In fidem W. F. Dalman. Stockholm, Typografiska Föreningens Boktryckeri. 1860. Utlåtande med förslag till ändringar i 18:de, 20:de m. fl. §§ i Riddarhus-Ordningen. Hörsamt Memorial. Sedan Högloft. Ridd. och Adeln under den 21 sisth December beslutat, att, med afskaffande af det nu antagna bänkmansvalet, Högloft.
Men i en hast rusade han opp och kastade både blad och bär ut genom gallret och började att stormgråta. "Nästa vår såg jag mellan stenarna här detta rönnträd, det var då en späd planta. Jag vårdade det och fyllde mull derpå, att det skulle kunna växa, och när den olycklige åter stod vid gluggen, föll hans öga derpå, och han nickade vänligt åt mig, som stod här nere. Och den lilla plantan syntes mången stund vara honom till tröst. Jag såg huru han, så ofta han slapp ut i gången, stod och såg på plantan, och hur nöjd han blef när ett nytt blad skjutit ut. Jag fick aldrig mera vakten i hans rum; jag tror man ansåg mig vara för god emot honom. "Snart hafva trettio år förgått sen den tiden. Mitt hår har blifvit hvitt och jag duger ej mer till annat, än se efter att ej råttorna äta opp brödet för knektarne. Jag har varit borta härifrån tidtals, men hvarje gång jag återkommit, har jag gett mull åt och vårdat kung Eriks rönn. Se, den är ändock så smal och gänglig och har ej en sådan fyllig krona, som rönnar bruka. Han, som planterade den, hade ej heller någon krona, fast han var född dertill. Men med sin smala stam pekar den dock opp till fönstret, der kung Erik brukade stå. Jag har ock bjudit till att rigta den ditåt. Nådiga fru, jag kan icke förstöra det trädet!" Fru Ebba var rörd. Slutligen sade hon, liksom vid sig sjelf: "Kung Erik var en blodig tyrann, men han har bittert försonat hvad han brutit; kanske bittrare än han förtjenat", tillade hon, i det hon med handen gjorde en åtbörd åt pannan. "Han var kanske mera olycklig än brottslig. Jag vet ej hvad jag bör göra. Detta träd sitter hårdt rotadt." "Men", inföll Siri ifrigt, "det kan ju böjas åt annat håll." "Svårligen, det är för gammalt." Hastigt grep Sigrid tag i en gren, som böjde sig nedåt, och svängde sig med ett hopp och en vig rörelse så, att hon kom att sitta på grenen. Trädet svigtade och böjde sig litet åt sidan.
Himlen var blygrå, och solen stod just i begrepp att gå ned, utan kraft nog att genombryta det tjocka molnlagret eller att åstadkomma mer än en tung rödviolett skiftning, hvilken kom hela taflan att se ännu dystrare ut. Det låg en tungsint stillhet öfver hela nejden, och icke en mensklig varelse syntes mer än den ensamme vandraren. Gården, hvilken han närmade sig, låg mörk och liflös som en död massa och i boningshuset lyste intet ljus. De låga byggnaderna med sina ruggiga halmtak gåfvo åt det hela ett utseende af frånstötande torftighet, och det enda som talade om välstånd var några stora sädesstackar, som bara väntade på att tröskas. Det var gårdens egare som med en landtmans tunga gång närmade sig sitt hem. Han hade en bucklig filthatt på hufvudet och under densamma syntes ett ännu ungt ansigte med välbildade drag. Men tidiga bekymmer hade ristat sina linier deri, och ögonen hade ett uttryck af hopplös likgiltighet. Ena handen höll han instucken i rocken, som för att skydda den mot köld, och med den andra stödde han sig på käppen, som för hvarje steg drog med sig en klump af den leriga jorden, för att så med en sväng stänka den omkring på vandrarens stöflar. Denna hand var hvit och fin, med långa, böjliga fingrar och föga harmonierande med den grofva drägten. Max Behr skulle just vända om hörnet af en något afsides liggande logbyggnad, då han tvärstannade för att lyssna. Det var en flickröst som derinne sjöng en bekant operamelodi, högt och friskt så att det gaf eko i den improviserade konsertsalen. Sångerskan saknade skola, och utförandet var vårdslöst, men hvilken röst! Kärnsund, kraftfull och klingande ren. Hela hans ansigte ljusnade i glädje och öfverraskning. Rösten kände han väl, det var hans styfdotters, men så hade han ännu aldrig hört den breda ut sin väldiga volym. Det var häpnadsväckande resurser. Plötsligt förmörkades den glada minen. »Hvilken skada», tänkte han vid sig sjelf i det han vände om hörnet och gick in på den illa stenlagda gården. Vid ljudet af hans steg tystnade sången.
Länets största Sjöar äro: Unden, Wiken, Ymsen, Osten, Lången och Ärlan i Wadsbo Härad samt Hornborga sjön i Gudhems Härad. Från Unden och Wiken leranäs vatten-tillgången för Götha Canal, i hvars sträckning sjön Wiken jemväl är belägen. Ilärförutan finnes, i synnerhet inom Walle Härad?, en mängd mindre sjöar och gölar, hvilka tillsammans upptaga en icke obetydlig yta, inen hvar för sig icke äro af den betydenhet, att de förtjena särskilt anmärkas. Landet Öster och Norr om Tidan, Billingsberget, trakten emellan detta Berg och Tidan inom Kåkinds Härad, Södra delen af Wiste Härad omkring ån Norsån, Kållandsö i Kållands Härad och Thorsö i Wadsbo, jemte Tandhems Pastorat, Bjurbecks och AYistorps Socknar i Wartofta Härad samt Götheneds och Forshems Pastorater i Kinne Härad äro Länets skogrikaste bygder; men den öfriga delen af Länet måste, då fråga är om ett allmänt omdöme, anses som slättbygd, ehuru äfven der finnas särskildte ställe» med skog för husbehof och kanske äfven till afsalu. Man kan således antaga att 1,470 hela hemman, med en befolkning af 56,000 personer och enligt upplysningar, som blifvit hämtade dels af Chartor, så vidt sådane varit tillgänglige, och för öfrigt af hemmansegarnes uppgifter, en ägovidd af,448,585 tunneland hafva tillräcklig skog samt att 3,224 hemman, med en ungefärlig ägovidd af 453,961 tunneland och befolkning af 108,200 personer kunna anses för slättland. Häraf visar sig att befolkningen i skogsbygden väl vid jemförelse med hemmantalet till och med öfverstiger slättbygdens befolkning, men är ungefärligen hälften mindre när man beräknar, ägovidden; hvartill orsaken hilt igenfinnes deri, att hemmanens områden måste vara vidsträcktare, der de inbegripa skogstrakterne.
Nu deremot är det af högsta vigt, på sätt LagUtsk. också yttrat, att göra en bestämmelse, ronde tiden då giftorätt för makar inträdt, om icke för mängden af jurister, likväl för de mångå, som befatta sig med skiften, hvilka, om också ägande någon lagkunskap, likväl icke kunna hafva de juridiska insigter, som erfordras för att kunna bedöma, att en lag icke kan hafva retroaktiv verkan. Jag vet t. o. m. att i landsorterne lagen tillämpas olika af olika domare och detta lärer svårligen kunna undvikas så vida icke en sådan förklaring, som nu är i fråga, kommer att emanera. Den siste värde talaren har yttrat att om en så beskaffad förklaring nu gåfves, så skulle det gifva anledning till en ytterligare förklaring för att reglera de olika förhållanden som uppkommit genom den tillämpning af 1845 års lag, som redan ägt rum. Just det skälet, som han anfört, synes mig be - Den 9 Februari f. m. 309 bevisa nödvändigheten af en lagförklaring. Är det gifvet att olikheter redan existerat i följd af olika tillämpning af ifrågavar. författning, så är det också gifvet, alt sä länge någon sådan lagförklaring saknas, så skola de olikheter, som nu äga ruin, allt framgent fortsättas. Jag förstår icke hvad lian menat dermed, att en förklaring skulle behöfvas för att reda de missförhållanden som redan uppstått, ty icke kunna de afhjelpas genom någon författning, utan beror det naturligtvis på dem som förmena lagen hafva blifvit orätt tillämpad, att söka ändring och rättelse vid domstol. På de skäl, jag nu anfört, får jag, i strid emot de förra lalarne, yrka bifall till för slaget. Gr. Mörner: De flesta och i min tanka vigtigaste af de skäl, jag anfört emot Utsk:s förslag, hafva med tystnad blifvit af den föreg:de talaren förbigångna. Hvad angår det skäl, Hr Akerman anfört, att äfven under makars lifstid utredning af deras inbördes giftorätt kan komma i fråga, till följd deraf alt deras bo blir försatt i konkurstillstånd, så synes mig detta exempel snarare tala för min sats än för Hr Åkermans åsigt.
Jag tror mig icke behöfva anföra flera skäl emot BancoUtskotteti omdöme, att panken icke behöfver, likasom Riksgäldskontoret, öka sin credit genom Publicitet. Detta omdöme motsäges, ty värr, allt för uppenbart af Banco-Sedlarnes vanvärde och af den hvarje postdag noterade cours. Den af Utskottet nämnde Edsförbindelse lärer upphöra samma ögonblick Riksens Stander besluta, att Bankens tillstånd uti ett eller annat afseende skall yppas. Under förmodan, att IIöglofl. Ridder-? skåpet och Adeln åt Herr Grefve Lilljenpranlzs Yttrande lemnar förtjent uppmärksamhet, hemställer jag vördsamt, om icke Betänkandet må till BancoUtskottet återremitteras. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus, förmälte sig hafva, uti sitt Yttrande angående orsakerna till Allmänna Förlägenheten , ansett såsom ett medel till bestämmande af Allmänhetens omdöme om Bankens tillstånd, att Allmänheten måtte ärligen underrättas om Sedelrörelsen. I anledning hvaraf Grefve Schwerin på det högsta understödde Herr von Schulzenheims yttrade tanka. Friherre Boye, Ludvig: Da jag, för min del, understöder motionen för publi - IJZ Den 5 Juli. f. ni: citeten, angående Bankens fordringar o-cli Sedelstock, skulle jag anse tillräckligt åberopa de skäl, som Herr Grefve Lilljencrantz i sitt Yttrande anfort; jag uther mig likväl att få erinia derom att, ehuru Engelska Banken visserligen alltid haft och har lika mycket om icke större behof af crediten i allmänna opinionen än vår Bank kan anses äga, har han likväl alltid varit förbunden iakttaga den publicitet, som här är i fråga.
Jag anser mig böra upriktigt vid detta tillfälle yttra, att jag tror våra Riksdagars längd vara Konungens Rådgifvares skuld. Måtte min mening ej missförstås. Jag bar aldrig misstänkt dem, att icke åsyfta fäderneslandets bästa. Redan vid förra Riksdagen har jag erinrat de Ledamöter, som ville beskylla mig att hafva andra tankar om den rådgifvande personalen, att jag ej anser dem, ej ens vill tänka mig dem handla med afsigt omoraliskt; men att Representanten har rätt och pligt att tänka sig dem såsom de der kunna fela. Sedan jag frågat mig, hvarföre äro Riksdagarne så långvarige? har jag måst säga mig: det är derföre, att ej de rådgifvande hafva förtroende till och förtroende af Ständerne; att de ej söka hos Ständerne den kraft de kunde äga; att Ständerne 'ej våga med fullt förtroende lemna sig till de förslag, som meddelas dem; att de Konungens Propositioner Rådgifvarne tillstyrkt, derföre icke af Ständerne blifva antagne, utan efter de bråksammaste ordtydningar och öfverläggningar: följder af misstänksamhet; att Ständernes önskningar, ja! till och med Ständernas beslut, ej hos Konungen vinna sanction; att sålunda tid och möda onödigt förspillas; och att ofta till ett Ewbelsverks utlåtande öfverlemnas cas - Den 12 Januarii. 34g serandet af den ena Lagstiftande Statsmagtens arbeten. Det är detta jag sökt afhjelpa, genom ett förslag, att vi skyndsamt skulle afgöra de angelägnaste beskattningsfrågorna, Sedan vi äro färdiga dermed, och folket sålunda utan fara för skatternes godtyckliga ökning; då kunna vi säga åt Rådgifvarne: desse förbättringar önska vi af Eder; dessa medel erbjuda vi Eder, med vilkor, att J viljen ingå på, att enligt vår önskan verkställa förändringarne! Då kunna äfven Rådgifvarne vid Thronen utverka önskningarnes uppfyllande. Och det är på en sådan ställning, som allt förtroende till dem hvilar. Då tror jag, att vår representation skulle få ett helt annat utseende.
Besvärsoch Ekon.Utsk:ns den i5 sisth Mars och d. 3 dennes på bordet lagda betänk. N:o 47) ' anledn. af väckta frågor om tillägg vid 27 §:n 2 cap. af krigsartiklarna , blef samma betänk. af R. o. Ad. bifallet. Företogs till pröfning Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.TJtsk:ns den i5 sisth Mars och den 3 dennes på bordet lagda betänk. N:o 48, i anledn. af väckt fråga om prygelstralfets afskaffande, m. m. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Mig synes, att på en tid, då, såsom man vet, en comité' är nedsatt för att granska nu gällande krigsartiklar och afgifva förslag till ny krigslag, det vore för tidigt af R. St. att ingå med särskildt förslag i denna del. Frågan är att kunna stadga vissa straff, som vid alla tillfällen kunna tillämpas. Så är icke förhållandet med arrest. Det arreststralf, uppgående ända till i5 dygn, som gäller för Gottlands nationalbeväring, låter icke verkställa sig annorstädes än på Gottland, emedan ingen torde vara skyldig att emottaga en hemkommen dräng med den bevakning, som om honom skall hålla vakt. Den 14 April e. ra. Äfven på Gottland, hvarest uti hvarje socken finnes underbefäl så väl af underofficerare som corporaler, och der det af ålder gällande bruket, som är införlifvadt med Gottlands organisation, således låter sig göra, sker det dock icke utan svårighet; och det vore således oförsigtigt af R. St. handladt, om de nu inginge till K. M. med underd. anhållan att samma bruk måtte införas för liela armeen. Jag kan derföre icke annat än tillstyrka R. o. Ad. att afslå hela betänk., på den grund att en comité' är nedsatt för att öfverse krigsartiklarna och föreslå en krigslag, lämpad efter närvar, tids förhållanden.
Det lärer således vara förgäfves att vänta på något vidare svar i denna del. Jag önskar för min del, att vi nu instämma i BondeSt:s beslut att antaga d. i Oct. till dag för utvexlingens början. Det är visst sannt, att vi förut dertill bestämt d. i Sept.; men jag tror, att detta skedde på det icke för många delade åsigter skulle uppstå, enär Frih. Gederström yrkade votering för en särskild mening i detta afseende. Jag tror, altså, att vi nu böra instämma med BondeSt., helst d. i Sept. i alla fall säkerligen måste öfverskridas, innan allt är i ordning. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: R. o. Ad, beslöt först i denna fråga, och BorgareSt., som deri sednast fattade beslut, instämde i afseende å vexlingsdagen med R. o. Ad. Då synes det icke lämpligt, att vi nu frångå vårt första beslut, förrän vi fått veta, hvad inflytande BorgareSt;s kunnat hafva på de andra båda Stånden. Gr. Posse, Arvid: Redan då BancoUtsk:s betänk. N:o 17 här förevar, föreslog jag den 1 Oct. till utvexlingsdag. Det är således tydligt, att jag nu önskar antagande af BondeSt:s inbjudning i detta afseende. Det hinder, Hr Cederschjöld velat linna i formen, kan jag icke inse. Då inbjudningar kunna ske från Utsk., lära de väl äfven kunna ske från RiksSltn. Man har talat 0111 uppskof. Skälet härtill lärer vara, att man tror, det PresteSt. icke lemnat fullständigt svar på R. o. Ad:s inbjudning. Men ett sådant svar är verkligen afgifvet, och något annat lärer icke ankomma utan nv och särskild anmodan. Jag tillstyrker altså, att R. o. Ad. nu instämmer i BondeSt:s beslut, helst saken, om den skall i förstärkt Utsk. afgöras, troligen icke blir i ordning förrän närmare J\Toy. Gr. Frölich:
Nov. 3 A. P. 127. — i anledning af väckt fråga om Sjö- och StapelStädernes rättighet, att uppbära afgifter för fartyg, som besöka köpingar och landthamnar, samt der intaga laster. Nov. 2 A. P. 128. — angående förklaring af 12 §. i Förordningen den i3 Julii 1818, om inteckning i fast egendom. Nov. 2 A. P. 128. —• i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande till befrämjande af oägla barns vård inom Ilufvudstaden. Nov. 2 A. P. 128. »41 Expeditioner till Konungen, Riksens Ständers, i anledning af Konungens Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, i hvad den rörer RiksStatens Tredje HufvudTitel. Nov. a A. P. i4r. — i anledning af förekommen fråga om rättigheten att utfärda Invisningar, ställde på enskild Man m. m. Nov. 2 A. P. i4i. — angående förändring i Författningarne om Afradsoch KronolioncleSpannemålens, samt andra indelta räntors utgörande. Nov. a A. P. 141 - — rörande åtskillige förändringar i BrotlmålsLagarne. Nov. a A. P. i/jr. — i anledning af verkställd granskning af MilitiasBoställsCassans räkenskaper. Nov. a A. P. 321.-— angående restitution af erlagd Bevillningsafgift för Svenska Spelkort, som exporteras. Nov. 2 A. P. 32 1. — angående tiden för nästa Revision af Stats-, Bancooch Riksgälds Verkens räkenskaper. Nov. a A. P. 321. — rörande anstånd med betalningens erläggande för erhållen undsättningssäd ifrån Allmänna Magazinslnrättningens Förråd. Nov. a A. P. 3ai. —rörande anläggningen af en Köping i Frycksände Socken af Wermland.