Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande postväsendet, synes mig detta helt naturligt böra tillhöra departementet för kameraloch drätselväsendet. Jag tror således, att ett 3:dje departement för inrikes civilärender blir öfverflödigt. Gr. Horn: Då jag härmed förklarar mig instämma med Gr. Frölich, bör jag tillika redogöra för de skäl, hvarpå jag stödjer mig. Jag anser nemi. ett inre civildepartement vara särskildt behöfligt, emedan förhållandet hos oss med den allmänna ordningen, fångvården, postväsendet, landtmäteri väsendet, communicationerna till lands och sjös m. m. för närvar, är sådant, att en persons hela förmåga af verksamhet upptages till dessa föremål, om nödig uppmärksamhet deråt skall lemnäs; och allt detta borde i min tanka tillhöra ett Inrikes Civildepartement. I det skick våra näringar, vårt tullväsende &c. befinnas, lärer det lätt inses, i4 H. 17 Den G O c t o b c r e. m. att dessa föremål fordra sitt särskilda departement; och likaså financerna, hvilket ämne man vet gifven nog bryderi såväl för Regeringen sorn Representationen. Derföre, om man verkligen vill emotse nyttiga reformer i de förut af mig uppgifna afseenden, tror jag, att ett särskildt departement i sådant ändamål bör inrättas, och hvilket mig synes lämpligen böra få namn af Inrikes Civildepartementet. Hr Hjerta, Lars Joh., yttrade sig vara förekommen af Hrr Lefren och Dalman. Frih. Cederström: Sedan R. o. Ad. förut beslutat att nu icke yttra någonting ang:de ämnena för hvarje departement eller ärendernas fördelning dem emellan, utan blott bestämma deparlementernas antal, samt några ledamöter härvid yrkat antagandet af tre departementschefer i stället för de två, som XJtsk. föreslagit för kameralen och financeärender, anhåller jag, att Hr Gr. o.
Derigenom skulle t. ex. rening »genom omdestillation af den orena finkelhaltiga produkt, som erhålles, särdeles genom »en påskyndad drifning af pannan, då blifva mera allmän, hvartill kommer, alt när om»destillationen, såsom fallet då blefve, utvecklades till en större fullkomlighet, skulle en »stor del af Vårt potatesbränvin finna användande till tekniskt bruk, så väl som till be»redning af åtskilliga luktvatten, likörer, s. k. franska bränviner m. m., hvartill för när»varande införas betydliga qvantiteter utländsk sprit, hvilkas import under t. ex. de sista »6 åren utgjort i medeltal omkring 600,000 potter årligen, utom hvad deraf är infördt »såsom likör o. s. v.» Med hänseende till ofvananförda har kommissionen föreslagit, att, i det fall man beslutar sig för beskattning af mäskekarens storlek, det fattas följande »Beslut »angående beskattning af bränvinsbränning. »Afgiften lör bränvinsbränning lägges: »l:o. På mäskekaret (det kar, hvaruti det till bränvinsbränning bestämda material un»dcrgår afjäsningsprocessen) och det med följande belopp per pott af karets lulla »rum-innehåll till öfversta randen för hvarje gång det begagnas till afjäsning, nemligen med: ta) 5/10 Norska Regeringens underd. Utlåtande. 74 ,»a) 5/10 sk. per pott, när man ensamt använder mjöllmltiga ämnen, såsom potates och spannemål, samt när dessa ämnen begagnas utan att vara rensade från »skal, sådor o. s. v. samt när maltextrakt icke användes i stället för malt till »sockerbildningen. »6) 4/40 sk. per pott, när andra ämnen (öl och dricka undantagne) begagnas, »samt när mjölhaltiga ämnen användas, sedan de, men innan jäsningen, blifvit »skiljda från skal m. m. eller när man till sockerbildningen, i stället för malt, »använder maltextrakt. *2:o.
Allt detta fordrar mera kropps och själsutveckling, ån man vanligen finner vid 16 års ålder; och just denna större frihet, han tror sig sorn Gesåll få, och verkligen får, är fSr honom dubbelt vådligt, örn ban ännu icke blifvit tillräckligen stadgad, III, Art, LngUtskottttt Betänkande^. xxxiii, bäll. Art. Då fråga blifvit att tillåta en yng* ling att få blifva Gesall, oagtadt han icke lärt Kandtverket, blott b:n kati aflägga profj åberopat jig hvad häremot blifvit anfört af Rerrar Limnelius: och Leffler, uti deras inlemnade Mcmcuialcr, otU enhaller om uppläsning deraf» Särskildt får jag rut anmärka att det icke Sr sagt: att man kan, allt hvad man bor konna, för det att man kan någon, del deraf, kanske feemt nog, af ett Handtverk» Man tnå vara än »3 väl lottad, med anlag för ett yrke, fordras dock alltid, att lära det. Missbruk, elmilie annars, äfven af denna anledning, lätt kunt;* inträffa. Den fordran må derföre icke anses o-. hillig: »tt hvar och et:, som ingifver sig uti ett yrke, bör låra derpå. Det år i sanning icke sä farligt, att, till exempel i lyckligare fall, blott lä» ra 3:ne år. Man anser visst, annans bevis öfver in* Lemtad lärdom i alla andra fall nödvändig , hvarföre, då behandla Handtverkarena så likgiltigt, likasom det vore så farligt att lira på ett Handtverk, un* der de åren sorn böra dertill uppoffras. Man bör besinna, af hvad vigt det blifver för Mästare: a-tt erhålla fullgoda Gesäller till sitt arbetes utförande, når man Sr sinnad att ålägga de förra stränga an* svar för arbetets verkställande, så till tid, sona sätt, hvilket dock till stor del beror på de senare. Med billigheten ar det öfverensstämmande, att icke ensamt göra allting svårt för Mästaren , sorn fic LagUtskotlets Betänkanden. Lagutskottet:
Den försvarsstyrka, som hvarje land kat» underhålla uti fullkomligt skick samt utrusta till sin högsta verkan i krig, mäste &tå i något visst förhållande till välmåga och folkmängd. Är denna styrka mindre än dea bör; så representerar den icke nationalkraften, och en sådan nation afsäger sig sjelf de lyckliga verkningar sorn politisk vigt k-an medföra. Äc denna styrka deremot stöire ån d n bör, så suger den kraften från nationens inre lif, från sin egen rot och man kan säga att ett sådant folk i politiskt hänseende är mera skal äa kärna. En noga afvägning emellan dessa nationens yttre och inre krafter öfvergår vida min förmåga och kanske hvarje enskildts; torde äfven vara underkastadt ett beroende af förhållanden Stater emellan, som endast bestämmas af tidehvarfvets caracter. För mig är den satsen här tillräcklig, att beloppet af den omkostnad en nation kan använda till sitt försvar och underhåll på en stadig fot, är tillsit,! väsende ett Stat9 oeconomiskt resultat Man invänder kanske att i farans ögonblick, et£ folk icke må sky utomordentliga ansträngnm-' Sfi* Den 28 Februarii. gar för att bevara sin frihet;" men ansträngningarne tillbära kriget och kunna sällan länge ioitsättas då deremot försvar^styikans underhåll på stadig fot tillhör freden och måste underhållas oalbrutit. Betraktar jag de anslag som uti Sverige angå krigsmakten, så visar sig oemotsägeligen att dessa anslag åtminstone icke kunna ökas; ty hvarifrån skulle val medlen tagas? jag erkänner att det förtroende Högl. Ridderskapet och Adeln behagat vid flere tillta!len visa mig dels i Val t till Ledamot af StatsUtskottet dels af revisionen öfver Statsverket, borde hatva försatt mig i tillstånd att lära känna rikets tilgångar, men för mina ögon hafva icke sådane visat sig, hvarmed 'detta anslag skulle kunna ökas. Att öka bevillningen i rikets närvarande inre belägenhet, skulle icke vara rådligtj ty blotta egendoms-innehafvaren på förlag, så återverkar denna förminskning i vida högre mått på productionen.
Jag kan ej finna annat, än att Hr Hjerta har rätt uti sin åsigt, och instämmer med honom. Gr. Posse: Som ledamot af Tulleomrnitte'en kan jag vitsorda Gr. v. Fersens uppgift, att committe'en ansåg oborrade kanoner och stycken m. m. böra vara till utförsel förbjudna. Hr Hjerta: På det vi må komma ifrån all tvist om Tul!committe'ens förslag, anhåller jag, att contrapropostn må, oberoende deraf, ställas på en utförseltull af 2 r:dr 24 sk. Frih. Rån tzou: Jag förenar mig om den contrapropos. Hr Hjerta nu sednast begärt. Jag kan för ingen del Den 16 December f. m. anse oborrade kanoner böra bebandlas lika med tackjern, enär de utgöra en redan i betydlig mån förädlad vara. Gr. Horn: Jag äger ej mycken kännedom i rnasmästeriet; men jag skulle tro, att det måste vara ganska lätt att gjuta tackjernet i form af kanoner, och jag instämmer således med Gr. Posse, att utförseltullen å allt sådant gjutgods bör blifva i likhet med hvad som är bestämdt för tackjern. Gr. von Fersen: Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten på den practiska sidan af frågan. R. o. Ad. har vid ett föregående tillfälle yttrat sig för behofvet af fortfarande förbud mot utförsel af tackjern, och säkert blir tackjernet den sista artikel, som af Regeringen tillätes till utförsel. Men under sådana förhållanden hemställer jag, till hvad ändamål lägre tull här skulle bestämmas än för tackjern i allmänhet, om det blir till utförsel tillåtet. För att förebygga illusion af författningen synes det alldeles nödvändigt, att ställa begge dessa ifrågavar. artiklar i parite' med hvarandra; och ingen fara kan deraf uppkomma, enär Regeringen i allt fall har tillfälle att nedsätta tullen, om den för näringen skulle befinnas för hög. Jag tror således' det vara alldeles onödigt att upptaga tiden med en votering i denna fråga, särdeles med afseende på R. o. Ad:s föregående beslut. Hr Hjerta: I anledn. af Gr. v.
Ett utsättande bredvid af dato då Brefvet aflåmnades, vore äfven kanske nödigt, men deremot inses ej nödvändigheten af någon hittills bruklig stämpling med ställets namn ifrån hvilket det. afgår. i5J Vid större paqueters afsåndande då ej PortoCharta år stark eller stor nog till omslag, bör på det sätt tillgå, att man lös bifoger Por. toCharta af behörig valeur efter paquetets vigt och orten dit det skall, då likväl å denna lösa Charta, som bör afkiippas till ett åttondedels arks storlek, med ståmplarne derpå, skrifves Eil. till Ridd. 0. Ad. 226 Den o Marti, med blåok: Tillhör paqtitet som afgår den (dato och årtal) hvilken PortoCharta vid paquetets uttagande äfven bör aflåmnas från PostContoiret. Å sjelfva paquetet skall i sådant fall löre afsändandet vara antecknat _ PortoCharta medföljer. 16) Skulle corresponderande aflämna Bref eller paqueter utan PortoCharta bör ej å Post* Contoir vågras att detsamma emottaga och med första lågenhet befordra, så snart å utanskriften derå år utsatt i utan PortoCharta men sådane bref eller paqueter böra vid framkomsten icke utlämnas förr ån PortoCharta lill en åttondedel^ arks storlek såsom Postporto lemnäs.
Och hafva för öfrigt, i fråga om utsigten och sannolikheten för penningars erhållande uppå de vilkor, som voro föreslagna , alldeles motsatta meningar blifvit yttrade, i det en del Ledamöter ansett, att räntan vore för hög, och att Banken säkerligen, jemväl för 2 procent, på 6 månaders uppsägning, skulle kunna upplåna mera än den behöfde ; andra åter, att räntan vore för låg, B ane o-Utskottets Utlåtande N.o 82. Samt i följd deraf föga eller intet lomme att inflyta , derest icke lånen ställdes på anfordran , eller uppsägnings-tiden betydligt förkortades. Utskottet bär för dess del trott, att, i detta som i andra fall, erfarenheten torde kunna anses som den säkraste ledaren. Den liar under sistförflutna fem år visat; 'att Riksgälds-Conloiret, med obegränsad rätt att på Banken assignera, icke haft ringaste svårighet att erhålla lån mot 3 procents ränta , äfven under förord af uppsägning å Contoirets sida ; att de härföre utfärdade Obligationer kunnat i större liqvider beqvämligen användas såsom contanta penningar och , likaväl som dessa , till enskild man utlånas ; att, då Contoirets uppsägnings-rätt blifvit begagnad, Långifvarne funnit sig dermed serdeles obelåtna, och i det allra längsta fördröjt med uttagandet af sina penningar, samt till och med låtit en del deraf qvarstå, äfven sedan ingen ränta vidare fick beräknas; att Banco-Disconten och Lån-Contoiren likväl under denna samma tid oupphörligt varit öfverlupna af Lånsökande, dem dessa Inrättningar funnit sig utur stånd att, oaktadt ali erbjuden säkerhet, biträda mot 5 procents ränta, i brist af Låne-fond; och följaktligen, att, om med Författningarna 8o Banco-Utskoltels Utlåtande N.-o 82. låtit sig förena, alt förenämnde, genom Riksgälcls-Contoiret upplånade medel hade fått förblifva ouppsagda, och öfverlåtas lill användande i Bankens låne-rörelse, skulle en bättre belåtenhet å alla sidor varit beredd, ulan någons förnärmande.
881 sig rotejemnkningen uppdragen, vid indelningen till extra rotering endast tillse, att till hvarje extra rote anslås hemman af jemnförlig godhet och likhet i förmåner med dem, hvaraf hel rote i ordinarie rote* ringen i allmänhet inom provincen utgöres; iakttagande härvid tillika, att afseende jemnväl fästes på det särskildta bidrag a£ Staten, som på ett och annat ställe blifvit sistnämnde rotering till understöd bevilljadt. Detta förutsätter, attcommissionerne böraicIte blott noga underrätta sig, om förhållan_ det med de i den gamla roteringen ingång»e hemman, utan ock sorgfälligt undersöka beskaffenheten af de hemman, som skola extra roteras, för hvilket ändamål commissionerne böra förskaffa sig tillgång till, och uppmärksamt granska så väl gamla roteringsverken och 1811 års extra roterings-Iängder, som jordböcker, skattläggnings-instrumenter, chartor och charte-beskrifningar, jördrefningsprotocoller, enskiftesoch storskifteshandlingar, samt Bevillningstaxeringslängder, och de häraf vunne upplysningar jemnföra med dem, som af jordegarne sjelfva och af deras grannar, samt commissionernes egna ledamöter i orten kunna meddelas, äfvensom med dem, hvilka äro att hemta af de öfver förra extra roteringsförrättningarne hos Kongl. Maj:t i under Bihang till RiksSt. Prot. Q:de Semi. 56* ggz Besv. och Ekon. Utsk. Betdnkanden. flånighet anförda besvär, som alltså synas böra till cotnmissionerne öfverlemnas, för att komma under noggrannt öfvervägande, och, derest de icke genom roteringsjemnkningen förfalla, efter dess slut till Kongl, Maj:t åter insändas, att till särskild
Till vinnande af all möjlig uppsigt öfver Dagbladen och af ali önsklig lätthet att inför laglig domstol kunna framställa och tilltala den, som missbrukat Tryckfriheten, får jag nu föreslå följande stadganden: l:o Utgifvare af Periodiska skrifter skola vara pligtige anmäla sig hos Hof-Canzleren, likasom för anläggare af Boktryckerier redan stadgadt är. De stånde Författareansvar för hvad å deras blad åtalas, så framt de ej genom behörigt företeende af namnsedel kunna angifva verkliga Författaren. 2:o Då någon vill åtala en anonym skrift, anmäle han det hos Tryckfrihets-Committéen, som dömme om något åtal bör äga rum, i hvilket fall namnsedeln genast af Committéen skall hrytas. 3:o Åklagaren instämme då Författaren till Svea Hof-Rätt och rubricere genast målet. 4:o Hof-Rätten sammankalle då till viss dag en Nämnd, bestående af hela Tryckfrihets-Committéen samt dessutom af 12 upplyste och välfrägdade män, hvaraf åklagaren och den anklagade välje 6 hvardera. o:o Denna Nämnd skall efter flesta rösterna utlåta sjg om skriften är brottslig eller icke, efter den rubrique, Åklagaren densamma åsatt. Dervid skall Nämnden icke allenast hafva afseende på skriftens ordalydelse utan ock på dess, enligt Nämndens samvete, omisskänneliga åsyftning. 6:o Då någon Periodisk skrift blifvit af Regeringen åtalad och af Nämnden brottslig befunnen, upphöre genast all vidare fortsättning af samma skrift. Att de af mig nu framstälde anmärkningar och förslag måtte få åtfölja återremissen till Högloft. Constitutions-Utskottet, ifall densamma af det Högtärade Ståndet beslutcs, anhåller jag sluteligen ödmjukast. Bilaga F till Mern. N:o 3. 337 Herr Lagmannen och Vice Talmannen Sandberg: Då för det närvarande icke är fråga om besvarande af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer angående Tryckfriheten, utan endast om de förändringar uti Tryckfrihets-Lagen, som Högloft.
t Jag vet att Författare gifvas som skrifvit förledande för theoriens antagande; men utom att dessa Författare hafva synts mig för«j utsätta en allmän receprocitet, alla Nationer emellan, som svårligen är att förmoda; vet jag också, atti sjelfva de Länder der desse annars ansedde Författare lefvat och skrifvit, hafva Regeringarne icke tilltrott sig att åt Theorien gifva verkställighet. Utskottet åberopar exemplen af Dannemark och Norrige, der handelsfriheten är antagen; men med en smula granskning af ds omständigheter, uti hvilka samma Länder befinna sig, öfvertygas man dock, att hvad sora skulle vara förderfligt hos os« kan der vara dels nyttigt, dels mindre skadligt. Dannemarks belägenhet för transitohandel, och den fördel som deraf drages, ger mera vinst än något prohibitivsysteme der Den 28 Junii /. m. 195 skulle kunna gifva; och Dannemark® naturliga handelsicterepse är således rakt motsatsen af vårt. Norrige äger väl icke samma fördel* men har åter inga Fabriker att beskydda, och har för sina nödvändigaste behof icke nog i sin egen produetion. Den lyckligaste tarflighet som jemnar Notriges handelsvåg, gör också handelsfriheten der mindre farlig: Och om i alla fall, det är en sanning, att Norrige är fattigare än Sverige, just derföre, att Norrige icke hvarken uppkommit till den förkofran i Näringar, ellertill den befolkning som Sverige, så kan jag icke heller inse Norriges tillstånd just vara ett exempel för oss, att eftersträfva. Jag har också hört omtalas såsom exempel Norra Amerikas förenade Stater, som äga kraftfulla Näringar, blomstrande Fabriker, och dock skola äga handelsfrihet; men må man deremot betrakta det företräde i belägenhet som dessa Stater äga; en belägenhet, som försäkrar dera om så rik, så outtömlig afsättning af alla deras produeter, icke blott på Americanska Continenten, utan äfven på Indiske öarne, stt den Europeiska concourrencen aldrig kan blifva för dem skadlig.^För dessa Stater torde alltså handelsfriheten lämna blott fördel, men ingen fara; och förhållandet är då motsatsen af vårt.
Hvad de danskfödde embetsmännen vidkommer, så behöfver man på dem ej kosta någon möda, deras tänkesätt kan ej vara annat än ärlighet mot sitt land. Af så väl hn generalens rapport som af Lindgrens journal synes, att norrmännen sakna underrättelser om danska regeringens sanna ställning. Det kunde kanske vara nyttigt att lemna dem del af några märkliga och sanna anekdoter för att väcka dem ur den sömn, hvari deras regering synes vilja hålla dem genom falska förhoppningars meddelande, derigenom fa deras resonnemang att blifva ’ lifligare och såmedels lära närmare känna tänkesätten relativt till oss. Jag har derför fatt tillåtelse att gifva hr generalen följande 2: ne autentika diplomatiska upplysningar, jemte att anmoda hr generalen på lämpligt sätt låta dem säkert och skyndsamt komma till norrmännens kännedom, men likväl så att man ej synts med flit lemna dem sådana underrättelser. Det blir sedermera angeläget att genom derifrån erhållna berättelser utröna, om de varit \ förut kända och hvad effekt de producera. Följande är innehållet af de saker, som böra komma till norrmännens, kunskap: 1: 0 Danska regeringen har slcickät redan för ungefarl 2: ne månader sedan en vid namn Sten Bille till England för att negociera. Engelska regeringen, som i förening med den ryska garanterat Sverige besittningen af Norge och som är öfvertygad, att Danmark endast vill draga ut på tiden och förlänga Nordens olyckor, har svarat danska sändebudet, att negociationerna böra öppnas med svenska regeringen i Stockholm och att engelska ministern vid svenska hofvet redan hade instruktioner rörande denna sak. Bille fick ej annat svar, utan återreste. 2: 0 Konungen i Danmark har vid öppen taffel (i afsigt att få saken spridd) sagt att stillestånd med England skulle oförtöfvadt afslutas ooh att sådant redan vore preliminärt bifallet af engelska regeringen. Detta yttrande är alldeles ogrundadt, engelsmännen hafva i stället att afsluta stillestånd, försäkrat att de skola fördubbla sina fiendtliga företag emot Danmark intill dess hufvudfrågan, Norges afträdande till Sverige, är afgjord. Förbudet emot licensers lemnande är häraf en trolig följd.
Läser man då den K. proposm, så heter det der först, att K. M. föreslår i nåder att: ”Jemte det R. St. medgifva, att hvad af förra ansalget 1,300,000 r:dr återstår, må utan hinder af den år 1841 gjorda fördelning emellan läns-, häradsoch stadsfängelser kunna till hvilketdera slaget sorn helst, efter K. M:s pröfning af behofvet, användas, R. St. tillika för cellfängelsers uppförande ytterligare anvisa 200,000 r:dr.” Men det slutas ej dermed, utan det finnes äfven ett tillägg af följande innehåll : ”1 sammanhang härmed, och uppå de grunder, sorn finnas utvecklade i just.stats-ministerns hosföljande mern. d. 31 Mars 1846 och d. 17 Febr. innevar. år, föreslår K. M. vidare: att ej mindre städer än härader, emot skyldighet att der så fordras, till Statsverket afträda deras äldre häkten med tillhörande jord och åbyggnader, må varda alldeles befriade frän byggnad och underhåll ej mindre af de sålunda afstådda häktena, än ock af de nya cellfängelserna, äfvensom från fångunderhållet och bevakningen i desamma; dock med det undantag för Stockholm, hvilket af särskilda omständigheter påkallas” etc. etc. Detta sednare mern. ”af d. 17 Febr. 1847,” är förmodligen det tryckta som ligger till grund för förslaget ronde den nya häradsindelningen, (jag känner åtminstone intet annat). Genom bifall till den K. propos:n, hvilket StatsUtsk. föreslår eder mine Hrr! skulle man ju således hafva godkändt allt hvad i den K. proposm innefattas, och dit hörer ju äfven häradernas nya fördelning m. m.? Är detta verkligen så, eller ej? Det vet man icke, och det påstå ej heller StatsUtsk:s ledamöter, derföre behöfves upplysning derom genom ett bestämdt betänk, från Utsk.; eller ock derigenom att R. o. Ad. sjeift fattar ett bestämdare beslut, sedan Ståndet, genom återremiss, beredt sig tillfälle dertill.
Om utelSpatiDe ali tillroerfning af 3ufPgältP*€ontoretP Sretitfetlar, eller te allmän^^39™^^' neltgen fallate 9iifPgältP*©etlar, niet ten 30 ©eptember förlitne år upphört; h«f»« <2öi funnit angeläget förejfrifroa roig tit, efter broarp förlopp berörte fetlar icfe roitarc äro betalningPgilta; i ^VDtlfct affe» ente <2öi beflutit, att 9iifPgältP*SontoretP €retit<©etlar icfe få emot* tagaP, i uppbört af Allmänna SDletel, längre än till och niet år 1842, och uti cKifögält&Sontoret, längre än till och met år 1845, famt att te fetlar, f>VDilfa, efter fifinämnte årP utgång, i EJvifPgälté>€onto* ret roarta företette, l>afn>a all rätt till betalning förlorat; Ddj haf* roe QBi, uti ferjfilt untertånig ©frtfroelfe ten 22 ftjllitne Sanuarii, l>oP Äongl. «0laj:t anhållit, att allmän kungör el fe härom måtte ut* färtaé, met föreffrift, att tenfatnma bör från f)3rebtffiolarne upplä* faP, rninfl en gång hvarje år unter f)6a ten beflämta praefcriptionP* titen, fautt att ^uttgörelfen jemroäl bör uti te fmå Slllmanachorna inforaP. §• 41.