Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Iros slotten krägg om lastning, ege kittel, clerom körorcino este»' ttl), som skäligt prökvos. 8äclon tvist mä ej goro uppeiläll i rättegäng om skociestänclets ilestämmoncle, utön voräe, när clen i sommonllgng !lörme6 uppstär, llänvist till serskilclt utföroncle, oell ege kortli^ kätten, eler sä erkorclros, viel vol sk I^ämncl, goro förslog i cle tviston-< cleZ ställe, pä sätt i tz 5 sogclt är. klor egore unclerlätit ott iros Ilätten, säsom § 2 trjucler, i änclomäl ok instämning upprit vo 6en, 8om, i onseencle lil! n^tljon6e rätt mecl lronom 6el i soken Ilokver, vöre edgren sk^läig ott, ester slättens bepi ökvoncle, lrällo säclon me6port skocleslös, cloek utön elen sörllöjniug, lrvorom okvon stoögos." "Vorcler, pä gruncl sk clenno Kor lotti, ing, iorcl eller lägenliet st^ckocl, vell uppstär kiägo om oell i livocl mon grunclränto elier giulio ollmänno sk^-l^iglreter lröio vi6Iäclo clen okstäciclo eller «^voi voroncie 6e!en, gänge mecl piolningen clerok ester lrvoä om skottläggning i gllmönliet stoclgoclt ilnnes. '^ go om jorcls eller lägenliets onv8n6gn6e kör osvoi>l>erör6e ollmänno änciomäl, skol! clen, Ii vilken on vön6ondet kegär, ensom viclkännos. Ivist liärvm skol! os klätten prökvos."
Men huru en sådan deras skatters fördelning skulle låta sig göra, då förmodligen allmogen skul* le vara för sin brödförsäljning fri, förstår jag icke. Det skulle ruinera de närvarande idkarne och deras familjer, utan att samhället deraf blefve betjent, tvärtom mycket säkert skadat. Afven deDna åtgärd skall man snart nog ångra. De nu varande Bakare, Slagtare och Bryggare gå under och upphöra; i deras ställen uppkommer en svärm af sådane som gifva sig ut för att kunna, och vilja bedrifva dessa Näringar, men hvarken hafva skick* lighef, kraft eller förlag dertill. Då får man väl förnimma om det vid mångå berydligare och ovanligare tillfällen är likgiltigt att hafva anstalter , pä. hvilka man kan säkert räkna, för erhållandet af lifvets första behof, eller om det är nog att lita på den strödda, svaga och ovissa förmågan att anskaffa dessa behof, då ingen anser sig skyldig eller förbunden att svara för dem längre än vinsten dertill lockar, hvilket dock våra Bakare, LngXJtskotten BetAnknnAen, stin. Bryggare och Slagtare nästan hittills mäst gåra» rått ofta med förlust och uppoffringar. Emedlertid hafva desse medborgare icke intrådt uti sami hällsförbundet, med förutseende af ett så plötsligt upphäfvande af deras Näringar och yrken. De ha fr va tryggat sig vid helgden af ingångna förbindel-* ser, hvilka icke blifvit å deras sida brutne, och hvilka försäkrat dem, att de genom idkandet af deras Handtverk skulle vinna en framtida bärgning. Att föreslå undantag för Stockholms Idkare i dessa Professioner, som skulle bereda dera större fördelar än deras medbröder i Landsorterne, innefattar ingen billighet; förhållandet är lika öfverallt. Alla hafva de fullgjort samma skyldigheter, emot påräknade rättigheter, och kunna aldrig förmoda, att då fråga blott år om ändring uti Reglementariska föreskrifter, deraf skall för*' anledas upphäfvandet af deras ^medborgeliga råt-' tigheter, vid hvilka de, enligt Grundlagarne och Konunga-försäkran, hittills tryggt hvila, V. A\rt. 5 $.
I tillämpningen har denna olikhet vållat tvekan, huruvida det allmänna och lindrigare stadgandet borde gälla framför den om ett särskildt brott gifna speciella föreskriften; och då Kongl. Maj:Is Högste Domstol icke lärer tilltrott sig att afhjelpa ovissheten genom en förklaring; har jag ansett min pligt vara att anmärka förhållandet, på det nödig rättelse må kunna i lagstiftningsväg vidtagas. Uti min embetsberättelse för år 1848 (sid. 77 o. följ.) upptages förloppet af ett förslag, som blifvit af Kongl. Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar ingifvet till Herr Justitia Stasministern, om förändring af föreskrifterna angående de enligt 5 och 6 §§ i Kongl. Kungörelsen den 25 Oktober 1839 inkommande fångförteckningar; öfver hvilket förslag Kongl. Maj:t genom Nådig Skrifvelse den 13 Mars 1849 meddelat Dess beslut, efter det så väl Herr Justitia Kantsleren som jag blifvit i ämnet hörde.
utt sökunden kort elter det ifruguvurunde medel dlifvit tillställde Direetionens dävurunde Ordlorunde, 6l>pituinen Aoov, eller de» 11 Dedruuri förenämnde ur, pu egen degurun, eiduilit ufsked trän sin defgttning uti 8pinndu8-Direetionen, dvudun det syntes odilligt, om dun skulle delu unsvm igdeten för de medel, /Ioo§ förskingrst, du dun icke Xo/r^7. ^/.o 8/. 33 ielie förr, un efleräl e-;l 8>A keliunl, ull 8<ummu medel vuril uf /iooj'emoltu^ne, 8uml kun ej liunnul förmä kemulie Ordförunde ull: ^enu8t, dä 80- liunilen aflrudde, lulu invenleru
Hon hade först läst på en lång lexa i kyrkohistorien, ett par sidor, der allt som stod med spärrad stil var af särskild vigt, och Sofia fann, att så godt som hela sidorna voro tryckta med spärrad stil. Följande mening fann hon i synnerhet påkostande: »Derföre visade sig ock snart den proklamerade enheten mellan den Hegelska filosofien och christendomen blott vara en tom illusion, då Strauss, Bruno, Feuerbach m. fl., konseqvent tillämpande mästarens grundprinciper, utbytte rationalisternas abstrakt deistiska moralism, — som dock ville fasthålla, om också icke den positiva christendomen, åtminstone en på sedlighetens grundval hvilande religion i allmänhet, — mot en från fysisk pantheism till anthropologisk atheism sig utvecklande åsigt, hvilken, börjande med att förneka Guds personlighet, slutade med att försvara och göra gällande menniskans sjelfförgudning.» Hon hade läst derpå, tills hon fick qväljningar och det gick rundt i hufvudet på henne. Nu hade hon som en omvexling satt sig att skrifva det tyska temat, men pennan gick trögt och tankarna ännu trögare. Hon visste, att hon var dum; alla lärare och lärarinnor sade henne det i alla tonarter. Att icke far och mor och hennes fyra små och två stora systrar sade henne det, kom naturligtvis deraf, att de höllo af henne och voro så goda emot henne. De flesta andra klasskamraterna tyckte icke, att de tyska skrifningarna voro synnerligen svåra, och hon fann dem alldeles omöjliga att gå i land med. Hvar gång hon skulle öfversätta en sats, tyckte hon att den kunde öfversättas på två, tre olika sätt, som alla föreföllo henne lika bra, men om hvilka hon dock hade en hemlig aning, att de alla voro lika dumma. Hon satt och bet i pennskaftet och såg på ränderna på sitt hemväfda bomullsförkläde. Plötsligt vände hon det på afvigsidan och betraktade det noga. — Det var icke samma väf som den husan brukade väfva. Det måtte vara en ny sort, som hon hade lärt sig. Den der röda tråden, som sprang på afvigan, och som blef till små röda fläckar på rätan, — nej, det måste hon se riktigt noga efter!
Jag förblifver vid den meningen, att då en organisation skall ske, man bör tillse att produkten blifver ett organiskt helt; men det kan icke alltid låta sig göra, om man, i händelse kroppen är sjuk, företager sig att amputera en eller annan lem deraf, och än mindre, om, såsom StatsUtsk. med Presidentslönens indragning synes afse, man företager sig att amputera sjelfva liufvudet. Jag återkommer för öfrigt till den fråga, som det skulle vara ganska lärorikt alt få besvarad af talarne på andra sidan, huru, om K. M. skulle finna att detta, såsom andra embetsverk,' behöfde en Chef, han skulle kunna åstadkomma detta, i fall Presidentlönen in - Den 24 April. 83 dragés. Jag befarar att K. M., satt i ett sådant trångmål, kunde blifva föranlåten alt genom fullmakt tillsätta Presidents-embetet innan R. St:s beslut om indragningen komma K. M. tillhanda och i sådant fall har man framskjutit den åslundade reorganisationen i st. f. att påskynda den. En talare har hemställt, att den skrifvelse, som till K. M. skulle afgå, måtte innehålla en begäran, att de vakanta tjensterna inom Bergs-colhm skulle lemnäs obesatta intilldess den slutliga regleringen af embetsverket kunde komma till verkställighet. Jag ber, i anledn. deraf, att få uplysa att Collegium redan erhållit befallning att icke tillsätta någon ledig tjenst ulan att hos K. M. derom göra anmälan, på det att K. M. dervid må komma i tillfälle alt pröfva huruvida de ledigblifna tjensterna kunna blifva föremål för indragning vid blifvande reglering eller icke. Beträffande frågan om återremiss, så yttrade jag i mitt förra anförande, alt jag önskade densamma hvad första mom. angick, men yrkade bifall till det andra. Jag gjorde det i afsigt att söka förmedla de olika åsigterna. Då jag nu hört att öfrige talare, som yrkat återremiss, utsträckt detta yrkande till punkten i sin helhet, så får jag förklara att jag återgår till mitt första yrkande och förenar mig med dem. Gr. Mörner:
Förordningen den i5 Julit 1818, angående Inteckning i fast egendom. SD. Föredrogs å nyo och bifölls Ban. coUukottets den 25 sistlidue April, under N:o 37. Prof. Utdrag den 7 Maji »829. »7 N:o 37, aflåtna, samt den 30 i samma månad e. m. på bordet lagda Memorial, angående en bestämd förklaring, att Lagens föreskrifter, om fordringars bevakande 1 Concurs och efter årsstämning, icke må lämpas till sådana Bankens Lån, för hvilka Gäldenärerne ej aflemna skuldförbindelser, utan deremot sjelfve erhålla bevis eller så kallad pantsedel. S. D. Remitterades till Statsoch Banco-Utskotten : Herr af Vhrs, Gustaf, den 34 sistlidne April f. m. på bordet lagda Memorial, innefattande åtskilliga upplysningar, i afseende å Canaler och Railvägar, jemte Hans Excellence H:r Grefve von Plåtens, Baltzar Bogislaus, 1 anledning deraf sistnämnde dag afgifna yttrande. S* D. Då nu ånyo föredrogs Lag* samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskottens den 8 sistlidne April, under N:o 22, afgifna, samt den 21 i samma månad e. m. på bordet lagda Utlåtande, i anledning af åtskilliga föreslagna förändringar så väl i i8o5 års Kongl* Förordning om skogarne i Riket, som Bih. till Riki-St. Utdrag den 7 Maji 3829. i andra, med skogshushållningen gemenskap egande Lagar och Författningar, blef sarrnns Utlåtande, på grund af dervid gjorda anmärkj »ingar, till Utskotten återremitteradt.
Jag tackar äfven H. M. Konungen, som, då vid omorganisationen af Dess Hof-Expedition, genom förändringen derstädes med protokolls-föringen, min tjenstebefattning blef öfverflödig, nådigst meddelade mig på begäran afsked med bibehållande af mina löneförmåner såsom pension; och hvarigenom min tid nu mera tillåter mig att sysselsätta mig med göromål, som mera öfverensstämma med mitt sinne och att icke blott befatta mig med renskrifning, den civile tjenstemannens, som icke är domare, hufvudsakligaste göromål, — ja, ända tipp till Exped.-Chefen med sina promemorior o. s. v. Denna fråga är högst behjertansvärd och jag tror mig hafva grundade anledningar att framställa anmärkningar mot det sätt, hvarpå Utsk:t behandlat min motion; och som jag ofta erfarit att protokollsförandena icke kunna med säkerhet uppfatta mina anföranden från den plats jag intager, får jag hos Hr Gr. och Landtm, anhålla om tillstånd att flytta mig till en annan bänk, mindre aflägsen ifrån de protokollsförande. Den 20 December. 489 Ehuru jag vid motionens afgifvande tillkännagaf, att densamma ej blifvit så fullständigt utredd och med upplysande exempel åskådliggjord, som sig bordt, och jag äfven haft för afsigt att göra det, men mycket af grannlagenhet vid uppläsandet af motionen, utur densamma borttagit åtskilligt, som jag befarade kunde ansetts af mera ömtålig beskaffenhet, ehuru ändock icke på något vis afseende befordringsväsendet, dermed motionen icke det ringaste hade att skaffa, utom i så målto, som detsamma är en följd af befordringslagarna, de der af-mig ansågos vara alltför ofullständiga, eller såsom en applikation af dessa för civile, mera än för militärer saknande befordringslagar; hvarföre jag ock, såsom härhos följande nu tryckta utdrag af R. o. Ad:ns prot. för d. 15 Nov. e. m. utvisar, (»Hr Liljenstolpe anförde muntligen:
Ständers Utstötts Utlärande Konungens Nädiga Proposition, angående en sä kallad conscription, skulle hanwisas; Herr Gref» .we Oe la 6aräie har derwid, säsom jag will minnas, först förestagik hänwisningen lill Höglofl. Con» stittttionsUlstottek, och det Uppä, efter mitt begrepp, gällande stal och grunder; hwaresrer jemwäl är worLet tillstyrkt, dels akt ett nytt Utskott skulle wäljas för isrägawarande wigkiga frägas beredning, dels ock atr högstberörde Nädiga Proposition matte remitteras till Högloft. Beswärsoch OeconomieUtstotkek, Efter hwad jas kunnat fatta, hap utaf sist berörds twenne Den 7 November 449 ttvännc olika meningar, den förre eller förslaget otti ett nytt Utstötts wäljande warit mera allmän an den sednare; hwadan jag också i ödmjukhet häller före, att ofwanberörde fräga, för närwarande endast matte instränkas, inom den gräns, antingen mer högstberörde Nädiga proposition ftulle hänwisas till ConsiitutionsNtstottet eller till ett nytt forMeradt Utskott. Och wid sädant förhällande, sam med fästad! afseende sä wäl dera, akt Herr Grefwe Os la 6aräia såsom ofwanberördt ar, först föreslagit förwisningen till ConstitutionsUtstottet, som pä de derwid snförde stal, tror jag än widare mig hafwa suled» ning ödmjukeligen hemställa, vin icke efterföljande votcrings-proposikivn mä aga rum, nemligen: Den som bifaller, att Konungens ifrägawarande Älädiga proposition hänwises lill Högloft. Constitu ionsUkstottets utlätande strifwer Ja; att den dek ej will strifwex Nej; samt «tt, om Nej winner, ett nytt u. stort waljes och merhögstberörde Nädiga proposition till samma Utstött remitteras. Ropades Nej.
Endast lydnaden för Konungens höga vilja och ett vördsamt påräknande af R. och Ad:s vänskap och medverkan hafva kunnat förmå mig att vid aftonen af en lefnad, egnad åt Konungens och Fosterlandets tjenst, emottaga det ansvarsfulla kall, mig blifvit ålagdt. Jag har sökt glömma mina år, min bristande förmåga, endast åsett undersåtens pligt för en älskad Konungs bud, äran att i Rikets första Stånd vara tolken af Dess Faderliga omsorger för Fosterlandets väl och inför Thronen återbära gärden af Riddersmäns vördnad och tacksamhet. Jag har hoppats, likasom jag uppriktigt begär, i vänskapens, ja än mer, i Fäderneslandets namn , Eder öfverseende godhet vid möjliga misstag, så oskiljaktiga frän menskligheten och min ovana i ledningen af de värf, här förekomma. Om någon gång, under framfarna tider, inom dessa murar jag varit lycklig nog ernå Edert smickrande bifall, ber jag R. och Ad. vara försäkrade, att mitt tacksamma hjerta då dervid lika fästade den lifligaste erkänsla, som det nu lika lifligt begär dess fortfarande. Rent uppsåt, fast vilja, troget uppfyllande af åtagne pligter, kärlek för Konung, frihet, lagar och fosterjord skola hos mig aldrig uraktlåtas. Skyldighet och böjelse ålägga mig det lika; men det är endast i Försynens nåd, l Eder medverkan till allmänt val, mitt hopp är grundadt för framgången af mina bemödanden. Lycklige i åtnjutandet af Europas odelade aktning, i ett inre lugn, som så många andra Stater sakna, beror det af oss sjelfve att bibehålla den förra oell befästa det sednare, att fortfarande njuta en förmån, den största, sorn i tiden kan ägas; och hvem kan bättre inse såväl äran som nyttan deraf, än J, hvilka genom meddfödd rätt och seklers erfarenhet ägen allt att befrämja ett älskadt Fosterlands väl. Det vore ett brott af alla och mest af den, hvilken för närvarande äger äran och pligten sig ålagd här leda rådplägningarne, att derom ett ögonblick tvifla.
Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 14.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva vid innevarande riksdag åtskilliga framställningar blifvit gjorda för åstadkommande af ändringar uti eller tillägg lill de om skiftesverket i riket nu gällande författningar; och som dessa framställningar i vissa delar vunnit Rikets Ständers godkännande, få Rikets Ständer nu sådant hos E. K. Majit i underdånighet anmäla. Med anledning af det i 1 Kap. 3 § af gällande Skiftes-Stadga intagna förbud emot all rubbning af redan verkställd enskiftes-delning eller faslstäldt laga skifte med mindre samtlige delegare i skifteslaget åsämjas alt till ännu större beqvämlighet egolotterna sammanlägga, har blifvit erinradt, hurusom på alla de ställen, der, genom äldre delningar, egoskiltena i ängsmarken erhållit den form, att deras uppodlande icke kan med någon fördel ega rum, ifrågavarande stadgande lade hinder i vägen för de önskvärda odlingsföretag, som berodde af möjligheten att ultappa eller sänka sjöar eller upprensa floder och andra vattendrag, helst, efter hvad erfarenheten visat, samtlige delegares begifvande till en rubbning af äldre egoskifte högst sällan, om någonsin, kunde vinnas, synnerligen om skifteslaget bestode af många delegare med olika stora lotter; och har, med afseende härå, blifvit föreslaget, att, om, till följd af sjösänkning, årensning eller annan valtenafledning, förut sanka egor undergått sådan förändring, alt de till åker kunna odlas, de genom vattenafledningen förbättrade egorna då må, utan hin - *206 Expeditions-VIskottets Förslog till underd. Skrifvelse JS:o 95. der af förut meddelad fastställelse å redan verkstäldt skifte, der någon delegare det yrkar, ånyo skiftas, såvida en för egornas odling och bruk ändainålsenligare indelning derigenom kan åstadkommas.
Hvad åter sådana tjenstemän af I.andtstalen beträffar, hvilka såsom landssecreterare och landskamererare mäste bo i residens-städerna , så finnér jag vis - Den la Februari e. m. 36g visserligen riktigt, att någon indelning åt dem icke behöfves. I afseende på tillgången å de 120,000 r:dr, som för Landtstatens förbättrade lönereglering skulle erfordras, säger väl den nåd. propostn, att medel för närvar, brista till anslagens uppförande på ordin. stat. Men dä K. M:s nåd. propos. ang:de statsverkets tillstånd och behof omförmäler, att icke mindre än 750,000 r:dr årligen finnas till öfverlopps i Riksgts-contoret, hvarmed skatterna skulle kunna förminskas, så hafva vi ju tillgångar i öfverflöd? En utgift, så vigtig som denna, om hvilken fråga hos Ständerna vid flera föregående riksdagar förekommit, men hvilken för brist på medel icke kunnat beviljas, borde nu, under motsatta förhållanden, icke längre uppskjutas. Om lion deremot beviljas, så är det min fullkomliga öfvertygelse, att derigenom skulle i hvarje särskild landsort beredas långt mera trefnad och gagn , än en mot denna löneförhöjning svarande ringa nedsättning i allmänna bevillningen skulle kunna åstadkomma. Hr von Rosen, Georg: Jag har så mycket mera skäl att förena mig med Hr von Hartmansdorff, i afseende på nödvändigheten att få indelning ät dem af Landtstaten, som äro ålagde att bo inom vissa districter, som ingen har bedröfligare erfarenhet än Landshöfdingen i Christianstads län i denna del, der af 24 länsmän endast 3 eller 4 hafva indelningar. Härutaf uppkomma de största svårigheter, emedan de stanna i beroende hos folk, som hysa dem, hvilket beroende medför de skadligaste följder. För öfrigt vill jag inskränka mig dertill, att jag väl icke så noga känner hvarken landets tillgångar eller landets behof; men att jag deremot fullt känner länsmännens behof, och att deras drabbar ända ner till den lägsta koja.
Enligt till Utskotten ankomne protocolls-utdrag, hafva Utskottens ofvanherörde Betänkande, med dervid logade förslag till reglementariske föreskrifter för bränvins-bränningens utöfning, samt om hvad vid försäljning af bränvin och beskattningen derå iagttagas bör, blifvit från samtlige Riks-Stånden återremitteradt, hufvudsakligen på grund af följande dervid gjorda anmärkningar: Vid Betänkandet och förslaget i allmänhet: att Utskotten icke bordt befatta sig med förändringar i nu gällande Författning, utan låta bero vid de redan stadgade generella grunderna för bränvins-bränningen och öfverlemna till Kongl. Maj:t att i administrativ väg göra de jemnkningar i Författningen, som kunde anses nödige. Vid 36 ock 3y SS. af förslaget: a) att anledning saknas för Utskottens Förslag att nedsätta de böter, sorn för de i desse §§, omförmälde förbrytelser, enligt nu gällande Författning, äro bestämde; b) att de i 36 §. stadgade ansvars-bestämmelser icke borde tilllämpas, då redskapen endast med en kanna öfverstiger stämplings-beviset, c) att straffbeslämmelserne i allmänhet äro för höga och att, i stället för redskapens förlust, borde bestämmas redskapens försättande i obrukbart skick; Bilt. till R. St. Besv.- celi Ekon .-Utskottens t't lät anda, N-.o i5» d) alt böterne i i och a momenten af 3^ §. borde bestämmas lita boga; e) att stadgande saknas, rörande det ansvar, hvartill en person, som på 2 år blifvit förlustig rättigheten till bränvins-bränning, kan hafva gjort sig förfallen, i händelse han under nämnde tid skulle beträdas med utöfning af denna handtering. Vid 3g ,§\ a) att stadgandet om
Hvad man måste vara otroligt flitig; rent mekaniskt flitig med handen, timma efter timma medan hjernan arbetar, om man inom vårt yrke vill hinna med något! Men man måste kasta dagsarbetet på ryggen, med en dagakarls lastdjursuthållighet, och så kneka åstad med det. Detta är min teori, men i verkligheten har jag spilt min dag genom att resa till Champs Elysées för att se på en blomsterutställning, på mycket vackra galapromenadtoaletter dersammastädes samt på Frankrikes president, som folket sprang och gapade på lika mycket som på en kung, men som såg mycket mindre värdig ut i sin värdighet. Den tog sig ut som kläder, man har på första gången. Blommorna voro stora som vidunder, men inte vackrare än andra blommor. Damerna voro deremot i allmänhet alldeles mästerligt väl klädda. Der var så mycket öfverklass. Det var penningar, penningar, penningar! Vet du, jag har fått en så underlig syn på qvinnor. Det är inte bara det, att vi för nästan alla män äro närmast att räkna som själlösa ting eller som betydelselösa små djur, som man af hvad slags intresse som helst kan plocka sönder; detta gäller ju också mig sjelf. Det kan jag se inifrån. Men detta andra tycker jag, att jag ser liksom utifrån, och som med en asketisk mans blick. Man kommer att tänka på det, när man ser en sådan samling af den verkliga societeten, som bor i palats och åker i vagn med två lakejer. Hvad jag menar är, att qvinnornas nästan enda individualitet ligger i kläderna. Utan att tänka derpå uppfattar hon det sjelf så; mannen gör så äfven. Hon är inte en menniska, hon är bara ett husdjur, det dyrbaraste. Hon är mer än hästen och får dyrbarare seldon. Jag såg dem komma der, herre och fru, par om par. Ärelystna, fina fransmän med det vackra husdjuret vid armen, och några utländingar så eleganta, att man tycktes kunna blåsa dem bort. Det är kläder, poudre de riz och fina modehandlarfärger, han älskar, det fraicha, tyllaktiga, som kostar hans egna pengar. Allt hvad han fordrar är, att hon skall kunna bära upp det.
Stånd godkända förslag, rörande »Fullmagter, Konslitutorialcr och Förordnanden» (sid. 2 och 3), »Konstitutorial eller Förordnande på behaglig tid» (slutet af sid. 3) samt »Förordnande eller Resolution pä transport eller byte» (sid. 4), äfvensom hvad Utskottet (sid. 17 i Betänkandet JM 22) föreslagit i fråga om fullmagter ä Pastoraler, sora af Konsistorierna utfärdas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, stämpel-afgiften för de Fullmagter, Konstitutorialer, Förordnanden och Resolutioner, som i olvanberörda momenter afses, att utgå efter de uti nu gallande författning bestämda grunder. Utskottets förslag, att sådana Doktorsbref, som utan föregånget prof utlärdas, antingen af Kongl. Maj:t (§ 3, sid. 4) eller af offentlig myndighet (§ 4, sid. 8), borde förses med stämpel till belopp af 40 R:dr, har blifvit gilladt af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden, hvaremot Bonde-Ståndet, som bestämt stämpelbeloppet för dylika Doktorsbref till 80 R:dr, afslagit Utskottets inbjudning örn antagande af Utskottets förslag. Omröstning torde alltså böra verkställas öfver följande voterings-proposition: 3:o - Den, som bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag att sådana Doktorsbref, som, utan föregånget prof, utfärdas antingen af Kongl. Majit eller af offentlig myndighet, böra förses med stämpel till belopp af 40 R:dr, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, stämpelbeloppet för dylika Doktorsbref att bestämmas till 80 R:dr. 6 Bevillnings-Utskoltets Memorial M 33.