Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag-Utskottets Betänkanden. 3 69 ■tierr Grefve Johan Henning Gyllenborg har lili ett till Högloflige Ridderskapet och Adelil inlemnadt Memorial andragit de flere omständigheter, sorn, i hans tanka, föranledde till nödvändighet, att närmare bestämma viddén af den Lmbetsmagt Konungens Befallningshafvande äga att i visse fall utöfva. På grund deraf, och då ibland annat, genom af Konungens Befallningshafvande utfärdade Kungörelsers vitén utöfver det ansvar, Allmänna Lagen utstakar, varda utsattas samt ändrings sökande Uti desse åtgärder af den eller dém , hvilka dertill tro sig äga skäl, medför både omgång och kostnad, har Herr Grefven föréslagit, »lee Konungens Befallningshafvande måtte åläggas, att, ined undantag af sådane Kungörelser, som angå tillkännagifvanden af auetiöner, efterlysning af Förrymde personer och annat dylikt, till Justitia Cancelleren och Justitia; - Ombudsmannen månadtligen Insända ett exemplar af alla öfrige utgående Kungörelser, som röra allmänna Och enskilteS rättigheter och skyldigheter, i ändamål att de samma må af Justitire-Cancélleren och Justitieombudsmannen granskas; Äfvensom Herr Grefven anmärkt, att Konungens Befallningshafvan* des obestämda rättighet, att till Lands-Cancellérerné inkalla Länens invånare till sammankomster och mundtlige förhör, borde inskrähkas» hälst de förre syntes vara utan ändamål, då hvarken den frånvarande, eller den till propo. sitionen nekande, skulle på sådant ställe kunna af Pluralitfctens beslut förbindas, hvarom Bihang till Rihs-St. Fröt. 1S1) - iSiST-it Sami, N:r 47. 41. 37 o LagUtskottets Betänkande,!?.
Men utan att till en början försöka en sä vidlyftig utsträckning, bör man dock efter hand bereda tillfälle för större fullständighet, i mån som fordringarna stiga och behofvet af en vetenskaplig undervisning gör sig mera gällande. Den 27 Februarii. fullkouna sig i det praktiska yrket. Ilan måste äfven föredraga den uti ett ljust, väl beräknadt samband med hufvndföremålet, den egentliga landtbrukslärare hvartill fordras öfning och en längre vana. Äfven är det nödvändigt, att han har karaktérsstyrka och lugn för att bilägga tvister bland lärjungarna, hvilka oftast torde föreläggas hans bemedling, emedan han isynnerhet biträder föreståndaren vid den allmänna tillsynen. En sådan person, som på detta sätt egnar sig helt och hållet åt ett så vigtigt kall, kan och bör med skäl förvänta sig en ersättning, som gifver honom en någorlunda sorgfri utkomma. Hans lön och underhåll måste derföre upptagas till minst 1200 R:dr B:co. Det vore af mycken vigt, om till denna plats en man kunde engageras, hvilken genom sin närvaro skulle gifva ett ökadt anseende åt institutet *). Den praktiske läraren , som nu är på stället och som genom en mångårig inom landet förvärfvad erfarenhet äger en utmärkt skicklighet, kostar för närvarande i lön och underhäll 5oo It:dr Banco. Skulle man genom någon händelse förlora honom, kunde ingalunda en så passande person från Skottland eller annan ort erhållas för dessa vilkor. Till denna post är en praktiskt öfvad förvaltare från den bäst eultiverade delen af Skottland mest passande. Ingenstädes bestrides åkerbruket allmänt med mera drift, ingenstädes har det handtverksmessiga af yrket stigit till en sådan fullkomlighet. Äfven en Engländare vore, genom de mera olikartade klimatiska förhållandena i hans ort, långt mindre tjenlig. Denna persons skicklighet är af den största vigt, emedan den förnämsta uppmärksamhet vid institutet alltid måste fastas vid den praktiska undervisningen, på det eleverne i en framtid skola veta, hvad de med rätt kunna fordra af andra och äfven vara i tillfälle att sjelfva tillrättavisa och inöfva dei'as arbetare.
Dervid får jag allenast yttra, att det tillägg PresteStåndet gjort, att det vid sådane tillfällen är Landtmätarens pligt att ingifva kostnadsräkning, samt tillse huruvida kostnaden icke öfver'stiger fördelen, är ganska Den 3 F e b r u a r i i e. in. 213 lämpligt. Hvad lie träffar, att BorgareStåndt skulle vara oberätligadt att nu besluta i frågan, så lär detta icke stå tillsammans med RidsdagsOrdningen. Ett jemkningsbetänkande bar till alla fyra RiksStånden inkommit. Om nu tre af dem, eller alla fyra finna att deras föregående beslut blifva bättre genom ett sådant senare förslag, så finnes ingenting, som hindrar dem att antaga det. Således är verkligen redan 3 Stånds beslut fattadt i frågan, och jag tillstyrker Ridderskapet och Adeln att deruti instämma, likväl med det tillägg PresteStåndel gjort, att inbjuda Borgareoch Bonde-Stånden alt sig dermed förena. Herr Hjerta, Gustaf: Hvad först PresteStåndets tillägg beträffar, så lärer Ridderskapet och Adelil lätt inse de kostnader, som skola uppstå af specifika kostnadsförslag Öfver bela förrättningen. Hvad åter angår den satts Friherre Cederström drifvit, om ett jemkningsbetänkande, sorn föreslår ett Stånd alt förena sig med ett annat Stånd, och inbjuda de öfriga alt deruti instämma, så tror jag, att när Utskottet icke framställt till det första Ståndet något förslag, att sitt beslut ändra, så kan en sådan ändring icke förenas med god ordning, emedan man just derigenom skall rubba det förhållande, sorn var emellan de Öfriga Ståndens beslut, dag kan således icke tro, att PresteStåndet haft något att göra med andra punkten. Hvad 2i4 Den 3 Februari i e. m. åter angår sjelfva saken, så förenar jag mig deruti, alt Ridderskapet och Adeln må förblifva vid sitt beslut, som ulan all fråga innehåller de tjenligaste ordalagen, då man inser vigten af alt befordra skiften, utan att påtvinga någon ett sådant. Friherre Cederström:
För ingen del misskännande det välmenande af hans syftemål, anser jag emedlertid, (för att nu förbigå allt öfrigt, som bäst inhemtas af de ofvan citerade handlingar), — att, då Svenska folkets ombud obestridligen äga att noga aktgifva på detta folks verkliga önskningar och behof, samt söka, efter förmåga och såvida förhållanderne sådant medgifva, rätta sina åtgärder efter hvad de i sådant hänseende hafva sig bekant, så torde en noggrannare kännedom om menighetens i landet allmänna tänkesätt i denna fråga Den 23 December. 173 böra föranleda ett afstyrkande a motionen, äfven i dess nu, i jemförelse med de vid förra riksdagen väckta enahanda förslag, något modifierade form. — För att icke i minsta mån uppehålla motionens afgång och snarliga befordran till ett tjenligt slut, har jag skriftligen upsa» ofvanstående mina erinranden; vördsamt anhållandes att de måtte få åtfölja motionen till det Utsk., dit den varder remitterad. Hr Brakel, Gust. Mauritz, begärde att ifrågav. motion måtte få hvila på bordet Ilr Rosenblad, Bernh.: Då jag begärde ordet, var det icke för att yttra mig öfver den motion örn utsträckande af Judarnas medborgerliga rättigheter, sorn vi nyligen hafva hört upläsas, det var icke heller för att ingå i något utlåt, öfver motionen så väl i den del, som tillhör Ståndets pröfning, som den, hvilket enl. motionärens yttrande kommer att till Const.Utsk. a (gifvas. Hvad mina enskilda tankar i det fallet beträffar, så har jag såsom ledamot af ett embetsverk, (Commerce-colhm) yttrat mig i frågan om ekonomiska rättigheternas utsträckande för Judarne i Sverige, och vid den tanken blir jag äfven nu. Men hvad som föranledde mig att begära ordet, och hvad jag icke kunde tillbakahålla, med all välvilja för de inom
Räddad till lifvet, men utblottad på allt, beröfvad icke allenast hvad han under långa år hopsparat i effekter och penningar äfvensom naturhistoriska föremål, uppskattadt. till ett värde af omkring 35,000 R:dr, utan ock sina vetenskapliga manuskripter, af hvilka blott ett undgick förödelsen, enär detta var sändt till Berlin för att utgifvas: ett omfattande arbete öfver ön Rhodus, i antiqvariskt, historiskt och naturvetenskapligt hänseende — kunde Hedenborg endast genom vänners och främlingars hjelpsamhet finna utväg att med sin familj från Alexandria, hvarest de blifvit landsatta, ändtligen återkomma till Rhodus, der emellertid Hedenborg nu, vid 73 års ålder, befinner sig i nödställd belägenhet, egande knappt de nödvändigaste husgeråd för sig och de sina och i saknad äf - 4 Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 53. ven ai erforderliga tillgångar till att bestrida kostnaden för utgifvandet af nyssnämnda dyrbara arbete, med kartor och planchverk, hvarigenom han kunnat bereda sig någon fördel för framtiden; varande det af ofvanbemälde motionär inom Borgare-Ståndet för Hedenborg äskade understöd hufvudsakligen afsedt för detta ändamål. Här meddelade fastän ofullständiga uppgifter, rörande Hedenborgs lefnad och verksamhet, vitsorda dock tillfyllest, att lian med allt skäl blifvit räknad bland dessa fäderneslandets utmärkta söner, hvilka, utgångnc från Sveriges allmoge och uppfödde i kojans armod, under många försakelser genom oförtröttad ihärdighet lyckats redan i ungdomen förvärfva sig en öfverlägsen bildning samt derefter under fortsatta sträfvanden intagit framstående rum bland vetenskapens idkare, Kyrkans eller Statens tjenare och någon gång uppstigit till samhällets högsta värdigheter. Hedenborg har dock uteslutande egnat sitt lif åt den vetenskap, han redan i ungdomen omfattat och för denna uppoffrat alla fördelar, som han genom anställning i Statens tjenst säkerligen kunnat sig bereda. Hans arbete på detta fält har ock burit sådana frukter, som gjort hans namn kändt och aktadt bland alla vetenskapens idkare.
Att ingen måtte tillåtas bosätta sig uti ifrågavarande nya Köping och der idka Handel eller Handtverk, som icke förut ordentligen lärt det borgerliga yrke, hvarmed han i Köpingen vill sig försörja; emedan bosättningen annars komme att bestå af okunnige Fuskare och lättsinnige lycksökare, som, i stället att gagna, snart blefve en börda för orten; samt — 5:0 Att nämnde nya Köpings Handlande och Handtverkare måtte såsom Borgare sortera under nästgränsande Stads Borgerskap, hvarigenom dem öppnas tillfälle, att efter behof få tillärde Betjenter, Gesäller och Lärlingar, för bedrifvandet af deras borgerliga näringar; och, när sålunda med tiden Köpingen vunnit så märkbar stadga och förkofran, att ortens och Kö - lod Besv, och Ekan. Utsi, Betänk anden. pingens Innevånare deraf finna anledning att söka Stadsprivilegier för densamma, kan ju sådant da, på godkände skal, dem bevi11 jas5 hvarförutan alltsammans snart tord§ förfalla. Enligt Piotocollet A, Fryxell. N;r 29, Ankom den 1 April »823- Betänkande, angående Regleringen af den till Lunds AkademiStat anslagne Spanemål. Uti Memorial af RiksdagsFullmägtigen från Malmöhus Län, David Rasmundsson, hvilket, genom plederv. BondeStåridets ProtocollaUtdrag af den 17 och 24 i denna månad, blifvit till Utskottet remitteradt, klagar bemälts Riksdagsman deröfver, att, enligt den reglering, som för närvarande eger rum, af den till Lunds AkademiStat och Presteruas Löner anslagne Spannmål, skall Lönirigsgifvaren vara nödsakad, att densamma leverera på 5 ä 4 särskildta stallen^ Be sv. osh Ekon. Vtsk.
Det inträffade lidandet blir icke någon följd af det gjorda förbehället, utan ensamt af köparens försummelse, att förese sin säkerhet, i hwilket fall han ej har nägon annan att skylla än sig sjelf, som sig . ej bättre föresett, och vin än en senare köpare skulle äga bättre hushällssörmäga, än dest säljare, sä bör detta likwäl ej förandra allmänna principen för ägande rätten och 728 Den 14 November. rättwlsan. Dä en rättmätig ägare har i sitt wald atk borkgifwa sin egendom för intet/ all afhända den med eller utan wiikor, för en större eller mindre köpesumma, sä matte han wäl äfwen fä bibehålla den rätt ostörd, att begagna sig af en förbehållen lösningsrätt, fäsom motfwarigt hans wälwilja, att för en minstad köpesumma afstä sin egendom till en medellös anförwandt och om denna sistnämnde genom mrsihushällning eller andra händelser, sättes ur tillfälle att kunna rätt wärda samma egendom eller i behof akt den afyttra, sä akt hans wälgörares ändamål förfelar, sä inser jag ej minsta stal eller billighet, att betaga säljaren den lösningssörmän han sig förbehällit. Jag tror deremot, att ett sädant förbehåll bör göra köparen nu mer omtänkt, att hushålla wäl med egendomen, dä han skulle förlora genom desi afsalu och i allt fall mäste i lagstipningen den regel äga företräde som bjuder, Lat justitia L pereat Anastus. För Min del kan jag således e) undgä, att bestrida LagUtstoktets Betänkande i detta ämne, sä atk, hädanefter, som hittills, en hwar mä wara förbunden, att rätta sig efter det ästaldt ar: Zerr von IllaustvosK', Larl 6ustak Keinbolst. Dä anmärkningar blifwit gjorde emot LagUtstottetS uu upplästa Betänkande torde det tillätas mig sä. som med em uti bemäldte Utskott, närmare upplysa, det stil hwara Utskottet förnämligast haft ögnamärket wid tillstyrkandet af ifräga warande Lagförändring eller tillägg.
I afseende pa Wecdets bestämmande till afgiftens beräknande för sadan fast Egendom, som genom Byte, Gafwa eller Testamente ärhalles, instämmer Slats-Utskottet för de§ del uti hwad Riksdagsmannen Pehr Ionsson härutinnan förestagit - Den 22 Junii. 805 nemligen, att det warde, som i och för Bewkllnkngens utgörande finnes wara sadan Egendom asatt, ma blifwa grunden till afgiftens bestämmande. Hwad dernäst angar Riksdagsmannens hemställan, att Krono Skatte Rusthäll matte ifrån denna afgift wara befriade, emedan de förut efter aldre Författningar hafwa till denna Cafia fastställde afgifter; sa emedan, likmätigt 1 och z §. §. i Kongl. Kungörelsen af den 4 Maj 1778, angående Wadstena Krigsmanshus, afgifternes Åläggande wid Rusthålls af, och tillträdande, KrigsmansHus-Cafian af Säljaren eller Afträdaren undfar en procent af Köpeikillingen, antingen Rusthållet säljes pa öppen Auction eller eljest föryttras och transporteras efter laga Afhandling af Kongl. Majtt och Kronan eller priwate emellan i eller utom börd, samt af Tillträdaren r Niksd. för helt Rusthäll och i samma förhållande för mindre Rusthålls andelar: och Krigsmanshus,Takan således af Rusthäll redan bekommer en wida större Centonal, än den ifrägawarande af En per mille; t» anser för dek del Stats Utskottet, att pä satt Riksdagsmannen Pehr Jonsson hemställt, den till En per mille uti femte puncten af Kongl. Kungörelsen den 2 z Januari! 18 ii päbudne afgift icke bör äga rum wid föranliing af ägare till Krono,Skatte Rusthäll. Widkommande i öfrigt Riksdagsmannens hemställan, att
Denna motionär har anmärkt, alt, ehuru med de genom Kongl, kungörelsen d. 29 September 1853 intagne förändringar i 1842 års Folkskole-stadga omisskänneligen varit åsyftadt att lätta och befrämja undervisningen i hemmen eller så kallade småskolor, företräde likväl gifvits åt fasta skolan. Att denna emellertid vore olämplig isynnerhet för vårt i allmänhet glest bebodda land, har motionären ansett vara ådagalagdt genom det af erfarenheten sedan år 1842 bestyrkta förhållande, att nämnde skola antingen vore särdeles ringa begagnad eller ock, då barnen med stränghet tvingades att besöka skolan, att undervisningen der under ett odrägligt sorl bedrefves af den ensamme skolmästaren, som icke kunde egna nog uppmärksamhet åt hvarje lärjunge. Barnens uppfostran och undervisning blefve i båda fallen lidande, hvaremot med kringvandrande lärare i skolor, som flyttades från hem till hern, från granne lill granne, och blefve föga betungande då de icke oftare, än efter t Ms ä 2 års förlopp till hvarje åbo återkomme, undervisningen, enligt hvad erfarenheten läst, blefve allmän och skolan införlifvad med och kär för folket, så, att det frivilligt lemnade föda både åt skolläraren och åt de fattigare barnen, mot fördelen all få hafva de egna barnen hemma: hvarjemte det vore af fördelaktigt inflytande på både lärare, barn och föräldrar, att desse sistnämnde såge och Sammansatta Stats-, Bevitln.- samt Allm. Ilesv.- och Ekon. Ulsk. lht. JY° 19. 9 och afhörde undervisningen. För ett allmännare införande af en sådan ordning och på det tillfälle måtte beredas församlingen att entlediga en otjenlig skollärare, hvilket enligt nu gällande föreskrifter icke kunde ske, äfvensom med afseende å den af Rikets
Dörclugen, oelr i det ena distrielet uf ön äfven lulfva ledugen, ur siulven lulrelrullen till egen disposition, under villloiutt lie »lereinot iner elie»' mindre föisörju sig sjelfva. 8öndagen ur öfverallt en lvilodug. 8lufvai', undantagande riem, som förrätta tjensteljons göromål inom lurs, förse sig merändels sjellve meri lläder, lvillet i det elimatet let^der loga; oelsä äro ole i uilmänlet irla viii lläclclu, som de fria ut arletsllussen. Dödan lrestur ehrnen slafveri lian sitt eget lord, oel således ut' summu anrättning, som ur sunlt oel välsmulande, samt för det mesta utgöres aflärslt lvetelröd, inanioe oelr unclra joialfrulter, maismjöi, lisl samt salta varor', susom lläsl, lött, sitt, caleljou, malrill ete.
Der var så få män af hans kast och namn, som ännu kunnat besluta sig för ett sådant steg, att han i högsta grad vunnit regeringens erkännande. Hans mor var icke heller någon ultrarojalist; under dessa tio års omhvälfningar, som hon sett på nära håll alla, hade hon småningom blifvit nästan absolut likgiltig för allt annat än att skaffa sin son och sig sjelf en betryggad ställning. När hon tänkte på Bourbonerna, var det med en viss vemodig sympati, så som något, hvilket hörde med till hennes ungdoms glans och nöjen, men som det lika litet tjenade till att tänka på att få igen. Tjenaren kom in med té, hvartill serverades något kall pastej, fågel och konfityrer. Edmée fann sig väl i det varma, bekväma rummet, omgifven af sin fasters och lilla Laurettes smekande uppmärksamhet. Hennes misstänksamma provinsstolthet kände sig ej ens längre sårad genom jämförelsen mellan hennes antidiluvianska, illa medfarna resdrägt och Mademoiselle Permons grekiska musslinstunika med guldbältet. Hon lät abbéen svara på alla spörsmål, som stäldes till dem om resan och om tillståndet i Vendée; till slut föll hon i sömn i stolen, der hon satt. När Edmée vaknade nästa morgon, sken solen in i sängen till henne. Hon sprang upp på sina bara fötter och bort till fönstret. Der låg Paris! Gråblå och tjock, med lösa isstycken vid brädderna flöt Seinen på begge sidor om bron, och der — på andra stranden, midtemot — såg hon stora slottsbygningars mäktiga stenmassor och de aflöfvade träden i parker och trädgårdar. Hon hade hört, att de kallade bron midtemot för Pont Royal — Louis hade ironiskt rättat det till National, som den nu skulle heta — och hon gissade derför, att de stora slotten på andra sidan ej kunde vara andra än Louvre och Tuilerierna. Med sina goda ögon kunde hon tydligt se en skyltvakt i uniform gå fram och tillbaka framför en utskjutande del af slottet. Der bodde han väl, och der hade kungen bott ... Men sådant hade hon icke tid att tänka på nu!
— För fan, stanna då! Eller skjuter jag! — återtog jag i ifvern och oron att se dem undkomma och uppdrog en pistol, som jag utan någon egentlig och öfverlagd afsigt stoppat i fickan. — Gott pevare mich! Skjut icke!— ropade den lille främlingen med alla tecken till den ytterligaste fasa och vinkade med alla sina tio utspärrade fingrar, hvilkas blå naglar lyste emot mig och i förening med hans ord bragte min önskan att få tag i honom till sin höjd, under det vår båt, som var nära att fastna på grundet, krängde för seglen, som vändes. — Försök inte herre! — ropade Matts, som såg, att jag kastade rocken af mig och ämnade hoppa i vattnet. — För kommer ni hit, så slår jag er i skallen med åran. — Jag kunde icke misstaga mig om allvaret af hans hotelse, men att vara så nära mitt mål och se det undkomma var omöjligt; jag besinnnade mig icke, utan steg upp på toften i fören, då jag i detsamma ser den lilla tysken, som tycktes fattad af samma paniska förskräckelse för mig, som jag hittills känt för honom, handlöst kasta sig i vattnet och sjunka till bottnen, som en sandpåse. — Är han galen? Han kan ju icke simma! — ropade alla tre karlarne på en gång; och sedan Matts låtit sina segel falla och båten drifva för vinden ett par sekunder, i hopp att se sin kamrat komma upp till ytan igen, började han trefva med åran omkring stället, der han försvunnit. Allt detta hade passerat inom några minuter. Det hade blåst friskt hela morgonen, men just i detta ögonblick kom en by, som lät vågorna fräsande öfverskölja klipporna bredvid med yrande skum, som stänkte öfver oss och gjorde, att hela vår uppmärksamhet fästes vid vår egen båt, som var nära att kantra, och hvars segel doppades i vågorna. Då jag åter vände mina blickar till den andra båten, voro vi redan långt aflägsnade derifrån, men jag kunde likväl tydligt urskilja, att endast en person fanns deri. Dess segel voro imellertid ännu nere, den dref på vågorna, och det tycktes, som om den beslutsamme fiskaren ännu sökte efter sin försvunne kamrat.
Direktionen sig böra underdånigst erinra: att, med anledning af Rikets Ständers hemställan, af Eders Kongl. Majit förordnade särskilde Kommitterade, bland annat, uppgjort förslag till barnhusinrättningens förvaltning och deri upptagit ej mindre det antal tjenstemän, som ansågs erforderligt-, än äfven deras aflöning; att Eders Kongl. Majit, i Dess nådiga reglemente, inskränkt det föreslagna antalet tjenstemän samt anbefallt Direktionenatt öfver Kommitterades förslag till aflöning afgifva underdånigt utlåtande; och att Direktionen, uti det af Rikets Ständers Revisorer omförmälda aflöningsförslag, oaktadt deri tillagts en af Kommitterade icke upptagen utgift för barnens undervisning, beräknat hela aflöningsstaten till något lägre belopp, än Kommitterades förslag innehåller; hvarförutan Direktionen, hvars nuvarande ledamöter icke sakna erfarenhet för bedömande af förhållandet mellan de särskilda tjenstemännens vid Barnhuset arbete och föreslagna aflöning, jemfördt med motsvarande arbete och aflöning i statens tjenst, anser sig kunna och böra vitsorda, att denna jemförelse ingalunda utfaller till förmån för de förra; hvarom ock en hvar, som närmare tager kännedom om beskaffenheten och vidden af Barnhusets räkenskaper, rullverk, expeditioner, protokoller m. m., lätteligen kan öfvertyga sig.
Föredrogs en från BorgareSt. communicerad motion af Hr S. M. Malmstedt, ang:de anslag till Warbergs hamnbyggnad; och fann R. o. Ad. denna motion, som af BorgareSt. blifvit remitterad till StatsUtsk., nu icke föranleda annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Upplästes och lades lill handlingarne ankomne prot.utdrag från PresteSl. af d. 18, 22 och 23, från BorgareSt. af d. 22, 23 och 29, samt från BondeSt. af d. 21, 22 och 23 sisth December. H. R. o. Ad. åtskildes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, - Albert Munck. Lördagen den 8 Januari 1848. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.utdr. för d. 4. dennes samt pleniprotm för 0. 23 sisth Decemb. f. och e. m. Föredrogs StatsUtsk:s mern. N:o 11, innehållande hemställan, att K. M:s af R. o. Ad. till Statsoch BankoUtsk:n remitterade nåd. propos., ang:de särskilda jemkningar uti det af K. M. och R. St. antagna myntsystem, måtte till BankoUtsk. ensamt remitteras. R. o. Ad. lemnade till denna StatsUtsk:s hemställan sitt bifall, och beslöt derjemte, uppå sedermera af Ilr Gr o. Landtm, framställd propos., att det den 4 dennes af Hr af Forsell, Carl, i anledn. af 40 De n S Januari. K. M:s nyssberörde nåd. propos. algi lii c anförande, hvilket likasom samma nåd. propos. blifvit till Statsoch BankoUtsk:n remilteradt, skulle remitteras endast till BankoUtsk. Föredrogs K. M:s d. 4 dennes på bordet lagda nåd. propos., ang:de beskattningsväsendets samt uppbördsoch redogörelseverkets förenkling. Frih. Cederström, Jakob: