Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del skulle jag önska, att i händelse denna Summa vere tillräcklig, så att Discontens afFairer dermed kund* utredas, detta förslag vunne bifall ■ Jag tror att deri-j Dien 17 Martil , f. m. 19 geriorfi skulle älla åtnjuta ."idb tHiböriigä tätt befi Staten icke förlora, då nodigå' säkerheter vtat ifaddlpafijéfäbi ihgar ne ordentligen irivingö, oefi Canäil>isCähfen dertill förbjudas att hädanefter trottag* Privates penningar för 3 Procent; j *: sätt hittills skett, OCH om det skulle tillätas,1 ‘åtminstoneicke”pä - körtäré uppsägningstid , ari fri i r. sr 3'Ma bad ef. ■ Härigenoitj skull; Götha OrinaPfelijNfä l tillfälld, ' att tned de äf Riksens Fjäder är 1 g t 5' Wvil-' jäde tiflskÖtf föi isatta sina Arbeten öcH; Ritor, sens Ständer vid innevarande Riksdag: undgå äil vidare åtgärd med an sk aflande*, af rya till* gångar till déttä storå och kostsamma Arbetes fortsättande. Men då Riksens Ständér af de ftäriilatne sednare tiders erfarenhet tilirickligeri lärä Vafa <1fVértygadé om skadhghe-ten af ett Vid* - sträcktare biscort-systéme, lärer detta Förslag*-’ troligen' icke beviljas, hvadan jag får utbedja mig, att till Höglötl: RidderskapetS öcb Ädéln# ihögna bedröfvande såsom Altérfiäti^^få' ^Örd*' ' saftrmaSt framställa ffiljånde Liefvidatibn?- jbrojecr får Götha vCånalå:öVh; ^lafmö‘!£)^föö:htér \! Ifrån och med deri 1 Augtfsfi ellet förr, om dét sig göta later, inlöser Riksgälds-*!
1 allt öfrigt blef nämnda förslag till förordning, jemte Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 4 3, af Borgare-ståndet till Utskottet återremilteradt. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och godkändes Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 24 1, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förlängning af arbetstiden för jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult. S. D. Vid skedd föredragning bifölls Bevillnings-Utskotlets Utlåtande, N:o 4 9, i anledning af gjorde anmärkningar vid Betänkandet, N:o 13, angående Städernas salu-accis. 4 :sta och 2:dra punkterna godkändes med de förändringar, komminister Beckman uti sin reservation ansett böra ega rum; hvaremot Utskottets hemställan uti 5:te punkten afslogs. Den 9 Augusti. Från Hö g v. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Stats-Utskottets följande Memorial: N:o 24 6, i anledning af verkstälde omröstningar, angående Tullbevillningen - 344 Prot.-Utdrag den 9 Augusti 1854.
Detta förslag, har blifvit i sin helhet, af Utsk. förordadt, och af2:ne Stånd antaget, men 2 Stånd hafva deremot afslagit detsamma, isin helhet; hvadan och då Utsk. med anledning häraf kommit till det resultat, att flere delar af förslaget borde förfalla, jag finner oriktigt att återstoden af förslaget ansetts höra komma under votering i förstärkt Utsk. På denna grund instämmer jag med Hr Printzensköld, att den nu ifrågavande af Utsk. föreslagna voteringspropos. icke må bifallas. Hr Pr in t zéns köld: Sedan den siste värde talaren instämt med mig i de äsigter, jag tagit mig friheten yttra, kan naturligtvis 364 Den 23 September f nr. icke mitt mening vara att uppträda med någon vederläggning af de satser, han framställt. Men den värde talaren har i början af sitt anförande, begagnat ett uttryck, hvilket jag måste taga i skärskådande. Han har nemi. sagt, ”att man i dessa frågor måste söka tillvägabringa ett beslut, som icke sönderbryter riksdagens gång.” Jag uppmanar den värde talaren, att förklara, hvad han menar med detta uttryck. Sönderbrytes väl riksdagens gång derigenom, att man på grundlagsenlig väg söker försvara sina åsigter. Den värde talaren måtte således hafva kännedom om något slags bemödande af riksdagens sönderbrytning, då han kunnat offentligen inför detta Ständ anspela på en sådan händelse. Så länge vi lefva uti ett constitutionelt samhälle med rättighet, att i den ordning, grundlagen föreskrifva-, från våra bänkar fritt yttra oss om förekommande ämnen, skulle jag tro, att man icke äger framkomma med dylika anspelningar om rikdagens sönderbrytande derföre, att R. o. Ad. icke delar lika åsigter med 2 andra Stånd, utan i grundlagsenlig väg yrkar det frågan skall anses förfallen. Frih. Cederström, Jakob: Hr Gunther har förklarat, att han anser några punkter i betänk, vara af beskaffenhet, att de böra till förstärkt Utsk. hänskjutas, och Hr StatsRådet har tillagt, 2 Stånd icke äga alt undertrycka 2 andra Stånds tankar i frågan.
Den, som bifaller, att, för Emm-åns upprensning, beviljas ett lån af 45,ooo R:dr, hvaraf Kongl. Maj:t, der serskilda omständigheter sådant kunna föranleda, må ega att anvisa högst ^‘del såsom anslag, voterar Ja ; den, det ej vill, voterar Nej. Vin - Stats-Utslottets Memorial, I\:o 4qq~. Vinner Nej, (ira alternativet) antages Borgare-Ståndets beslut (se ofvan). (21a alternativet) antages Ridderskapets och Adelns beslut (se ofvan). Skulle Bonde-Ståndet antaga Ridderskapets och Adelns inbjudning, förfaller votering om contra-proposition, och torde deremot votering i hufvudsaken få anställas på det sätt, att Borgare-Ståndets beslut b lifver Japroposition samt Ridderskapets och Adelns Nej-proposition. I sistnämnde händelse erfordras icke votering för låne-vilkorens bestämmande; men om Bonde-Ståndet vidblifver sitt beslut, bör åter, för detta ändamål, följande votering verkställas: Den, sorn vill, att det lån, som till Emm-åns upprensning meddelas, på sätt Stats-Utskottet föreslagit, utgår emot de vilkor, som i allmänhet blifva gällande för de vid Extra Stats-regleringen till vissa odlingsföretac,' anvisade låne-bidrag, voterar Ja; Den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer länet att utgå emot följande vilkor: att återbetalning skall ske inom 10 år; att lånet blifver räntefrilt de 3 första åren och sedan löper med 3 procents årlig ränta; samt att Capital-afbetalning vidtager först efter 4 är och utgår sedermera med |:del om året, då räntan med hvarje Capital-afbetalning försvinner. 22:o. Utskottet hade uti nyssnämnde 5:te punct likaledes tillstyrkt, altför befremjande af Stångåns upprensning, ett lån af i5,4oo R:dr måtte beviljas.
Jag vill då tillkännagifva, att jag försäkrat mig om, att Konungens rådgifvare, då frågan inom Representationen behandlades, varit öfvertygade derom, att ärendet i sådan omfattning, som det i R. Sits förslag hade, var af civillagsnatur, och äfven Högsta Domstolens ledamöter 11 H. 16 202 Deli i8 Maj. voro af denna tankn. Det måtte då vara förlåtligt, om man, i saknad af all annan förklaringsgrund, trott, att en småaktig retlighet i anledn. af föregående förhållanden inom RiksSttn, för hvilka ali förebråelse förtjentes, föranledt den effect, som jag så mycket mer beklagar, som jag deruti ser en fortsättning af en ställning emellan Statsmagterna, hvilken aldrig kan leda till annat än skada för samhället. Gr. Frölich, Dav.: Jag har icke varit närvar, från början af discussionen; ty jag kommer först nu ifrån ett ställe, der jemväl en varm debatt förevarit. Det första jag hörde talas om, då jag anlände, var om usurpation. Jag hörde sedan, att detta uttryck råkat stöta. Det blefbesvaradt och bestraffadt. Ganska ofta har jag hört anmärkntr framställas emot förment eller verkligt begångna grundlagsvidrigheter. Det är lika illa, om dessa tillhöra den ena eller andra Statsmagten. Det är ock, med en sådan grundlag som vi äga, ganska förklarligt, om den eria Statsmagten kan komma att träda den andra för nära ; men då det sker, bör det anmärkas. Jag har redan uttalat min opinion, att R. Sils rätt bär blifvit för nära trädd; och vid ett sådant förhållande: hvad hafva väl Ständerna att göra? Jo! detsamma som den andra Statsmagten, då de förra träda dess rätt för nära. Båda måste följa sin öfvertygelse om det rätta, uttala skälen derför och handla i enlighet dermed. Det är icke nog med att, såsom någon ledamot sagt, gifva en opinionsyttring. Man måste skrida till handling i fortsättning af samma anda, som man förut handlat i detta ärende. Detta förmodar jag hafva varit meningen med Hr Stuarls motion, och derföre väckte äfven jag i går en ny motion i enahanda syftning.
Allt detta gjorde emedlertid, att åren 1841—1842 kom ut i rörelsen en alldeles för ymnig mängd af penningar; och hvad blef följden? Jo, alt åren 1842—1843 en Den 19 December. 545 en ofantlig myckenhet silfver gick ur landet; ty valma den ofördelaktiga jernexporten något hafva inverkat, men, i enlighet med hvad redan anmärktes, den egentliga hufvudorsaken till silfrets utdrifvande, måste dock sökas uti det alltför hastigt allmänna rörelsen tillfallna stora öfverskott af lån och af sedelmynt, och hvilket man, med den metalliska valutan såsom bytesmedel, har förvandlat lill del öfverflöd af importerade utländska producter, som lullspecialerne visa hafva varit i ständigt tilltagande. Om en strängare creditlagstiftning hade funnits, hade densamma visserligen hort utgöra ett kraftigt hinder mot nu omnämnda operation. Och dessutom hade för de penningar, som funnos att tillgå, om de ock icke hade blifvit reserverade, till begagnande vid lämpligare tidpunkt, dock åtminstone kunnat utföras för Statens räkning en mängd productiva företag, såsom canaleller vägbyggnader, vatlenaftappningar m. m., hvarigenom desamma hade blifvit vida bättre använda. Ehuru det i alla fall icke var mycket skäl, att, just då produetionen var så högt uppdrifven, som den kunde tåla, då penningar, mer än som nyttigt och fördelaktigt kunde användas, stodo nästan hvar man till hud, och då i sammanhang härmed egendomsvärden och varupris hade stigit ända till 2 å 3 gånger mera, än hvad de förut hade gällt, låta förleda sig att utsläppa än mera penningar; ty jag måste fortfarande tro, att om man under ett sådant tillstånd hade undvikit dessa lockelser, så hade man ganska säkert lätt kunnat förekomma den förlägenhet i allmänna rörelsen, som man nu lär få mycken möda att afhjelpa.
49 inoch utrikes orter och den plats slutligen, som genom sitt läge kan sägas med fastlandet förena den till nära 38,000 personer uppgående befolkningen på Öland, denna ö, hvarifrån i goda år afsättes nära en million kubikfot spanmål, förutom en mängd ladugårdsalster, kalkstensprodukter, alun, m. m., men som deremot behöfver ifrån fasta landet köpa skogseffekler, jern och hvarjehanda andra varor. Staden Calmar har redan en befolkning af inemot 9,000 menniskor och omgifves på fasta landet af en synnerligen tätt befolkad samt mycket uppodlad landsbygd. Det svenska jernvägsnätets sättande i förbindelse med en ort af den industriel och merkantila vigt som Calmar, kan således icke undgå att i väsendtlig mån bidraga till ökad rörelse å Statens öfriga jernvägar, på samma gång derigenom vunnes fördelen af en, under alla årstider och oberoende af fienders möjliga öfvervigt på hafvet, oafbrutet fortgående gemenskap med en landsort, som onekligen, i afseende på både manskap, lifsmedel och andra förnödenheter, i sig innesluter stora hjelpkällor till fäderneslandets försvar, men derjemte äfven, just i följd af sitt läge utmed en blottad kust, kan å sin sida i krigiska tider behöfva en hastig hjelp från det inre landet.
Jemte det Eder Kongl. Maj:t för organisationen af hufvudstadens Polis och Nattbevakning från och med den 1 September 1850 tili den 1 September 1853 i nåder godkänt det af Öfver-Ståthållare-Embetet afgifna förslag, har Eder Kongl. Maj:t tillika, uti Dess ofvan åberopade skrifvelse af den 9 Mars förstnämnde år, bland annat i nåder förklarat, att befälet vid Nattbevakningskornpaniet af Stadens Militärcorps finge under förberörde 3:ne år på af Öfver-Ståthållare-Embetet föreslaget sätt pensioneras, samt att fråga om fortfarande pensionering borde, derest anslaget från Brandvaktskassan icke vidare komme att till Polisen utgå, underkastas Eder Kongl. Maj:ts särskilda nådiga pröfning, sedan Stadens husägare blifvit i ämnet hörde; att, jemte det Eder Kongl. Maj:t bemyndigat Öfver-Ståthållare-Embetet att vidtaga alla på Embetet ankommande åtgärder, som för förslagets ändamålsenliga genomförande kunde blifva af nöden, Eder Kongl. Majit lät meddela vederbörande
Till stöd för denna åsigt har ytterligare blifvit anfördt: alt vid den arrende-auction, hvarå Kungsgården af Stangenberg inropats, arrende-summan, genom egendomens fördelning i 19 serskilda lotter, blifvit uppdrifven till dess nuvarande höga belopp, hvilket med omkring 800 R:dr B:co årligen öfverstege, hvad som förut varit conlraheradt;, att af de 289 tunnland, hvartill vid auctionen arealen af Kungsgårdens åkerjord blifvit upptagen, endast 116 tunnland tillhörde gården, hvaremot den återstående delen vore anslagen till 3o serskilda, på längre afstånd från hvarandra belägne torp, hvilka vid arrendatorns tillträde af egendomen till en del funnits utan åboer och i fullkomligt lägervall; att, då Stangenberg genom verkställde betydliga odlingar, hvilkas ändamålsenlighet vitsordats, ej mindre af flera i orten bosatte landtbrukare, än ock af Landshöfdingen i Upsala Län och vederbörande Kronofogde, i väsendtlig nion bidragit ali förhöja egendomens värde, och för framliden deraf bereda en ökad afkastning, sådant syntes göra honom förtjent af någon vedergällning från det allmännas sida;, att så framt ifrågavarande eftergift af 1836 års spanmåis-arrende blefve beviljad, Stangenberg ville förbinda sig att, vid arrendetidens utgång, aflemna 5o tunnland uppbrukad jord utöfver den vid Kungsgården förut befintlige åker, hvarigenom Kronan, vid en förnyad auction, med säkerhet skulle kunna påräkna det för egendomen nu fastställde arrende-belopp, hvilket, enligt hvad flere sakkunnige och trovärdige personer intygat, vore, i förhållande lill nuvarande utsäde, öfverdrifvet högt och endast med svårighet kunde af arrendatorn utgöras, samt att slutligen det af Kongl.
P:co om dagen, i stället för det som vid Riksdagens början för dem anslogs* En Notarie • hos Vällofl. Borgareoch en hos Högverdiga Prest-Ståndet få likaledes 4 R:d. 24 sk. B:co om dagen. 2:ne Notarier hos Etedervärda Bonde Ståndet jemte Herr Kongl, Secreterare!} Georgii, såsom af Kongl. Majrt särskildt förordnad, få hvardera 5 R:d. B:co om dagen; cch observeras vid slut-liqvlden hvad ofvannämnde Notarier, i afräkning hära, al Kongl. Stats-Contoiret redan uppburit. Aflöning lika med Ordinarie CantzTisterna från Riksdagens början till dess slut bestås för Tvänne Extra - Ordinarie Canfzlister hos HögloftBidderskapet och Adeln. Tvänne hos Högvordiga Prest Ståndet. T vän. Den 4 Augusti Tvänne bos Vällofl. Borgare-Ståndet och sex bos Hedervärda Bonde-Ståndet, inberäkna-1 tle dé tvänne, sorn biträdt uti Ståndets enskildta Besvärs-Utskott. Ståckholm Ut Supra. Carl Mörner J. A Lindblom b. t. Landtmarskalk. n. v. Talman. H. Schwan. k. t. Talman Då Herr Bandtmarskalken och Talmännen, som varit i tillfälle att känna och bedörrima göromåléns mängd och vigt vid StåndsCantzlierna under1 denna Riksdag, sålunda uppgifvit och föreslagit en derefter lampad belöning, har Stats-Utskottet trott sig bora öfverlmena till Riksens Höglofl.
Sålunda motsäger Utsk. sig sjelf. I början fordras det att eganderälten skall vara föryltrad och afhandlingen derom upbjuden. I sednare före - 92 Den 18 Juni f. m. skriften återigen fordras icke detta, utan om Köp-, Bytesoch Gåfvobref blifva transporterade förr än upbud eller inteckning ågår, så skall det beläggas med ny karta. Jag instämmer derföre i Gr. Sparres yrkande på återremiss. Hr Printzensköld: Jag tror mig icke fela emot 90:de § R. F., om äfven jag yttrar några ord, i anledn. af de nplysningar Gr. Mörner meddelat med afseende å tillämpningen af denna §. Jag tror, att Gr. Mörner har fullkomligen rätt deri, att Högsta Domstolen icke tolkat § så, som Gr. Sparre sagt; ty Högsta Domstolen har endast hållit sig till den sak, hvarom fråga varit, nemi. huruvida den sista köparen, som begärt upbud, borde vara skyldig alt kartera jemväl de äldre köpeaftalen, som om samma egendom egt rum. Högsta Domstolen skulle då, enl. min öfvertygelse, 0111 den utsträckt frågan dertill, huruvida de äldre köpebrefven borde karteras eller icke, hafva sträckt sin pröfningsrält till ett föremål, hvarom frågan icke handlade; och man vet icke, på sätt Hr Carleson anmärkt, huru Högsta Domstolen skulle hafva dömt, om åtal blifvit anställdt emot de äldre köparne, derföre, alt de underlåtit alt sina köpebref kartera. Måhända skulle då Högsta Domstolens beslut icke kunnat af Gr. Sparre åberopas såsom prejudikat. För att komma lill sjelfva saken, så är jag med Gr. Mörner af den tanken, alt ett förtydligande af §:n är af behofvet påkalladt.
B:ko R:dr 6: Andra dito a * 3: — -iTredje dito » 9 2: — Då något verk, inrättning eller rörelse, för hvilka per-mille-afgift icke är stadgad, befinnes afkasta större inkomst, än som motsvarar här ofvan stadgad* högsta klasser, bör afgiften för hela inkomsten bestämmas till tre för hundrader. Bevillning^- LUskoUels Uilitia tide, JY ;o SI. 23, Rcservationer: l:o Herr grefve Björnstjerna, C. M., reserverade sig ernof Utskottets förslag att nedsätta bevillningen å såväl em batsoell tjenstemäns, samt betjentes löner m. m., sorn äfven näring och rörelse, samt fast egendom; emedan han ansåg närvarande tidpunkt ej vara lämplig för dessa nedsättningar. 2:o af herr komminister Beckman: »Sedan, med anledning af återremisser ifrån de-högloflige Stånden af Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 4,. Utskottet nu uti de fleste delar åter upptagit det förslag till allmän bevillning, enligt Bevillnings-stadgans 2:dra artikel för lön, egendom och rörelse m. m., hvilket dess Bevillnings-afdelning första gången tillät sig framgifva, och således, i anledning af återremissen ifrån frenne högloflige Stånd, nedsatt bevillningen för embetsoch tjenstemän m. fl., och till följe deraf, samt med stöd af tvänne hög-respektiv»
Eders Kongl. Maj;ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåtar, J. F. FÅHRAEUS. ISR. TAUVON. C. J. L. FYRWALD. Stockholm den 11 December 1861. Sigge Th. Lundgren. Direktionens öft er Veterinärinrättningen i Skara underdåniga utlåtande öfver en i 1861 års revisionsberättelse förekommande anmärkning. Underdånigste Memorial. Den af Rikets Ständers Revisorer anmärkta utgiften ur Veterinär-inrättningens i Skara kassa grundar sig dels på föreskriften i 25:te § af Kongl. Maj:ts den 20 Juli 1855 för Veterinär-inrättningen nådigst fastställda reglemente, hvaruti stadgas, att »på det både lärlingar må i sjukvården förvärfva sig nödig skicklighet och ortens innevånare hafva tillfälle att vid Inrättningen finna råd och hjelp för anmälda sjuka husdjur, skola särskilda stallar på veterinärkassans bekostnad underhållas för sjuka hästar, nöt-, fåroch svinkreatur» — samt i 30:de § af samma nådiga reglemente, att lokaler skola finnas »för Inrättningens laboratorium, apothek, anatomisal, museum, bibliothek och smedja» — med tillägg: — »hvad den större manbyggnadens underhåll och nybyggnad -för framtiden vidkommer, skall Föreståndaren derföre ansvara till hälften af kostnaden öch veterinärkassan till hälften»; — dels äfven på grund af föreskrifterna uti den af Magistraten i Skara den 19 Augusti 1859 förrättade laga afoch tillträdessyn, hvarigenom underhållsskyldigheten af Inrättningens fä-, fåroch svinhus, sorn af Inrättningen och Föreståndaren gemensamt begagnas, blifvit emellan båda lika fördelad. Det är för reparationer å ofvannämnda manoch sjukstall-byggnader, som Veterinär-inrättningen fått vidkännas den anmärkta utgiften, hvilken destomindre kunnat ensamt åläggas Inrättningens Föreståndare, som han genom, tydliga laga föreskrifter är till hälften derifrån befriad och vissa af de ifrågavarande lokalerna uteslutande begagnas för inrättningens och undervisningens behof. Skara den 13 December 1861. J. WrERN. J. A.
Några mera verksamma medel ån dessa,' till Fabrikernas uppkomst, anser Herr Printzensköld icke skäligen .kunnat uppgifvas, ty förbud emot utländska Varérs införsel oell förbrukning, fehuru det visserligen härtill medverkar, lärer g.-fé BandeU 531. 535V icke' 1542 Den 20 Juli. icke hufvudsakligen lata verkställa sig, och skulle blott tjena till framlockande af lurendrägeri, sä länge vi behöfva utländska varor till fyllnad i vara behof. En dryg tull, det vill säga, så proportionerad till varans värde, att det ej lönade risquen att lurendräga, vöre den enda Författning , som till Fabrikernas upphjelpande i detta hänseende borde vidtagas, sedan först utrönt blifvit, hvad sorn egenteligen är vårt behof, obexäknadt allt öfverflöd, som kan umbäras; emedan det behöfliga i alla fall skall inkomma , Staten förlora Tull-medlen och Fabrikören , i anseende till Tullförsnillningen, undersäljas. Detta har Utskottet i behörigt öfvervägande tagit, och önskar, att Riksens Höglofl. Ständer ville härvid fästa den uppmärksamhet som ämnets vigt, förslagets enkla, rediga och sammansfämmande grunder, samt det verkställbara och troligen ändamålet befrämjande härutinnan förtjeriar. Då erfarenheten redan tillräckligen besannat de uppgifter, enligt hvilka var Handelsvåg i och för oumbärliga kia narsbeliof, årligen nedtvnges, med så stor förlust for Riket, synes delta skäl vara ensamt så starkt talande för våra inhemska Fabrikers upphjelpande, att alla öfriga böra anses öfverflödiga. Dock, enär Utskottet for sin del blott äger att göra önskningar för den go 'a saken, men med öfvertygelse om det uppgifna Forslagets ofelbara nyrta, billigt tillstyrker dess antagande i de hufvudsakligaste delar, samt att sådant genast måtte af Riksens HögloflStänder behjertas och underdånigt Förslag härom till Xongl.
Då bultade det hårdt på stalldörren. – Öppna! – befalde scheik Ibrahim, som blifvit den ledande viljan i Emins ställe. Samtidigt rullade han en ny cigarett. Liljornas Väktare reste sig och drog, ängsligt grimaserande, regeln från dörren. Hvem steg in? Den som minst väntades. Stadens löjligaste och mest kujonerade, äkta man, den i fez, svart rock och svarta byxor turkiskt kostymerade, hoptorkade lille kadin. Alla reste sig och helsade tveksamt men ödmjukt. – Gud gifve er en lycklig natt! – började kadin. – Jag har något vigtigt och mycket brådskande att säga er. – Gud gifve dig en lycklig dag! – svarade Emin. Derefter: – Hur är din helsa? – Dålig som alltid. Och din? – Den är god, lofvad vare Gud. – Ja, lofvad vare Gud! Gud är stor! – Stor och god! – Hur är det med dina ögon, Emin, de se något röda och trötta ut? – Ja, jag är mycket trött. Och dina ögon, effendi? – Gud är stor, han förunnar mig ännu synens glädje. – Gud är stor. Ja, effendi, synens, hörselns och luktens glädje – allt är hans gåfva. Men sätt dig ned, effendi. Mitt hus är ditt. – Gud föröke dina egodelar! Jag vill gerna sitta ned under ditt tak och njuta din sedan gammalt med rätta högt prisade gästfrihet. Emin visste ganska väl, att kadin i djupet af sin själ var gammalturk och gynnade hans parti, fast han ej vågade visa det af respekt för sin högättade och reformvänliga gemål. Emin misstänkte också, att han kom i goda afsigter. Hellre än att anses obelefvad vågade dock Emin sitt lif. Han slösade derför, trots sin ångest och gnagande nyfikenhet, med sedvanliga helsningar och talesätt. Efter som stallet var hans, hade han en värds pligter. Hur tillintetgjord han än var, måste han dock uppfylla dem. Äfven kadin var lika frikostig på öfverflödiga ord, oaktadt han bar på en angelägen nyhet.