Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungen eger nemligen att låta, enligt 58 §., vid hvarje Riksdag för Rikets Ständers Statsutskott uppvisa Statsverkets tillstånd i alla dess delar och, enligt 59 §., efter Rikets och Statsverkets tillstånd och behof till Utskot - 226 tets öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster. Konungens Proposition härom till Rikets Ständer eller Deras Statsutskott innefattar ibland annat RiksStaten, med uppgift af dess hufvudtitlar och serskilda Stater å hvarje titel, jemte de förändringar eller tillökningar i desamma, hvilka Konungen finner skäligt att till Rikets Ständers bifall föreslå. Rikets Ständer åter tillhör det, enligt 62 §., att, i anledning af Konungens Proposition och andra tillbefinnande omständigheter, pröfva Statsverkets behof och, jemte åtagande af en deremot svarande bevillning, fastställa, huru serskilda summor deraf skola till serskilda ändamål användas, samt att tillika anslå dessa summor under bestämda hufvudtitlar i RiksStaten; hvarefter slutligen, i afseende å förvaltningen af alla Statsmedel, ordinarie så väl som extra ordinarie, 64 §. förmår, att de skola vara under Konungens disposition, att till de af Rikets Ständer prof vade behof och efter den upprättade Staten användas. Dessa grundlagsstadganden tillkännagifva nogsamt, att uti alla de med beskattningsrätten på det närmaste förbundna frågor, som röra Statens medel och deras användande, lagstiftande makten af Rikets Ständer allena utöfvas, och den verkställande, i enlighet med, men icke i strid emot Rikets Ständers beslut, är öfverlemnad åt Konungen, sorn tillika eger alt till Rikets Ständer framställa Rikets och Statsverkets tillstånd och behof samt uppgifva och föreslå hvad dertill anses behöfligt; rättigheten att pröfva behof ven dock alltid Rikets Ständer förbehållen; så att om Konungens förslag upptager nya eller tillökade utgifter för åtskilliga Stater eller inrättningar, Rikets Ständer ingå i pröfning af hvarje del, bifalla eller vägra de äskade nya eller tillökade anslagen, allt efter som de finnas behöfliga eller icke.
I stället företog sig Utskottet, i enlighet med jemväl gjordt yrkande, att utarbeta förslag till författning om ansvar för stöld och snatteri samt rån, dervid Utskottet väl egde ledning af Lag-beredningens förslag men ej kunde uteslutande bygga derpå. Ty vid denna partiela lagförbättriug kunde, såsom Utskottet ock anmärkte, icke blifva fråga om uteslutände antagande af ett nytt straffsystem, utan endast om öfvergång från ett system till ett annat. Emellertid var genom Utskottets förslag en vidt utsträckt tillämpning gifven åt fri hets-straffet, under benämning af straffarbete, äfvensom latitudsystemet antaget; hvarjemte Utskottet föreslog upphälvando helt och hållet af spö- och ris-straffen samt af kyrkoplikten. Samtliga dessa förslag blefvo af Rikets Ständer, ehuru efter någon modifikation i fråga om lagen för stöld och rån, antagna och derefter af' Kongl. Majk under den 4 Maj 1855 sanktionerade. Detta var den vigtigaste förändring i afseende å vår kriminal-lagstiftning, som egt rum sedan 1779, och innebar en kraftig väckelse till lagreformens ytterligare fortskyndande på den beträdda banan. De rent affiiktiva kroppsstraffen voro 20 Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. afskaffade, frihets-straffet antaget såsom regel och det så mycket fruktade latitudssystemet äfvenledes såsom regel införd t i lagstiftningen. Alla dessa genomgripande förändringar visade sig ock i tillämpningen gagneliga, och detta gaf Kongl. Majit anledning att låta utarbeta och vid sednaste riksmöte för Rikets Ständer framlägga förslag till en ytterligare partiel reform, nemligen i afseende å lagstiftningen om bedrägeri och förfalskning. Med någon förändring blef äfven detta förslag af Rikets Ständer antaget och promulgerades såsom lag den 7 September 1858.
Men en norsk matros stafvade ett par år senare igenom dem, och när vi sista gången gingo på Rio, hade vi en svensk kock, det erbarmligaste kräk för resten, som trampat ett däck, men läsa kunde han som en präst, och jag höll honom ryggen fri, därför att han till gengäld då och då skulle läsa brefvet för mig. Nog för jag tror », slöt han fundersamt, » att han lade ut texten betydligt, ty sällan lät det lika från ena gången till den andra. » Jag stod fullkomligt stum af häpnad och blef knappt öfverraskad mer, när han på min fråga omsider, o m han själf aldrig skrifvit eller låtit någon skrifva till modern, svarade ett förläget nej. För honom själf och hans kamrater hade för visso hans ord endast återgifvit en tämligen alldaglig händelse ur deras lif, men för mig öppnade den blicken för nya förhållanden, så främmande för mig, att det var, liksom jag trädt in i en annan värld. Jag förstod icke, hur han lättsinnigt kunnat öfvergifva hem och land, än mindre kunde jag fatta, hur han kunde låta åratal förgå i frivillig landsflykt, utan att ens göra ett fösök att med ett ord, en rad återknyta de band, som fästat honom därvid. Ett ögonblick härmades jag på honom, därför att han var en pliktförgäten son mot sin mor och sitt land, men det förgick, när jag tänkte på, hur han med rörande ömhet bevarat moderns bref, och jag förstod att han, som sedan barndomen drifvit kring på all världens haf, ej fick mätas efter dens uppfattning och mått, som hela sitt lif stått under ett hägnande hems vård. Min tanke q stannade i stället uppfylld af medlidande hos den stackars öfvergifna modern på det ensliga skäret utanför Sveriges kust. Hur skalle hon ej, sedan mannen och tvänne söner en natt » blifvit borta », med ängslig ifver hafva vakat öfver den, som var kvar, Kungl. operan bjuder i elfte timmen på en nyden minste. Helt visst förmanade och varhet, nämligen Siegfrid Saiomans 3-akts-opera » I nade hon honom för detta stora, fruktansBretagne », med text efter Scribe.
Då sedermera, stundom längre tid efter fadrens död, fråga uppstått om försäljning af de omyndiges fasta gods, äfvensom huruvida till myndig ålder kommen ofrälse son af en efter år 1809 adlad person borde omyndig förklaras, hafva åter skiljaktiga meningar yttrats angide hofrätts behörighet att desse frågor handlägga. Ehuru jag finner det likgiltigt om hofrätt eller vederbör, underrätt till pröfning upptager ifrågavar. ärenden, torde, till undanrödjande af den ovisshet som i detta afseende nu förefinnes, ett stadgande härom blifva nödigt; och får jag derföre vördsamt föreslå: att ett dylikt måtte varda meddeladt, i hvilket afseende det må tillåtas mig anmärka, alt om, hvad med lagens grund närmast torde öfverensstämma, detta stadgande komme alt innefatta, det endast frågor rör:de förmynderskap för son, som efter fadrens död inträdt i frälse stånd, skall af hofrätt upptagas, föreskrift lärer böra lemnäs derom att bouppteckning efter adelsman, hvars ätt, efter Reg.Fms antagande, blifvit i adligt stånd upphöjd, bör inlemnas så väl till hofrätt som vederbör, underrätt, på det sistnämnde rätt må komma i tillfälle alt, derest flere omyndige än äldste sonen finnas, förmyndare för desse förordna. 2. Uti en tid, som denna, då mildare medel icke synas vilja leda lill iakttagande och efterkommande af lagbud och författningar, torde det icke vara för mycket vågadt, att söka genom kraftigare och mera ingripande åstadkomma hvad de förstnämnde icke förmå. Jag syftar icke härmed på frågor som röra allmänna säkerheten lill lif eller egendom, om medlen och sättet för hvilkas fredande af så många talare i flere särskilda riktningar blifvit skrifvit och ordadt. Jag vill blott tillåta mig att för ett ögonblick upptaga husets dyrbara tid för ali fästa uppmärksamheten på ett ämne, som väl ej kan räknas lill de vigtigaste af dagens frågor, men icke heller torde alldeles böra förbises.
Det måtte väl ej vara Utsk:s skyldighet att antaga allt hvad Just.ombudsmannen föreslagit; det kan linna, att förslaget är bra i det liela, men att det bör redigeras på ett annat sätt eller att något hör tilläggas—.detta mätte vara Utsk:s rättighet. Det ur väl Utsk., som ej allenast skall pröfva, om ett förslag är nyttigt, utan äfven framställa det på det sätt, sorn det anser nyttigast. Utsk. har ej väckt en ny motion; det är under åberopande af Just.ombudsmannens förslag, som det gjort sin framställning. Således kan jag ej finna något skäl att afslå betänk., för det alt det skulle vara olagligen framsläldl af Utskottet. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag kan icke förena mig i den mening, som af reservanterne blifvit y 11— träd och af en ledamot här är biträdd, att LagUtsk. skulle hafva Irädt öfver sin lätt, då det gifvit en utveckling åt det förslag, sorn Just ombudsmannen framställt. Del är samina sak, summa iG cap. oell samma 7 och 8 §§, hvilka D c q 16 Maj c. m. 47 Itaiäro i fråga. Så långt skulle jag föreställa mig, att Ulskrns rätt skulle sträcka sig, oell icke blott inskränka sig till att säga ja oell nej. Då ingen bestridt ändamålsenligheten af lagstadgandet, får jag yrka bifall å detsamma. Frill, Cederström, Jacob: Jag leinnar derhän, huruvida det kan vara ändamålsenligt alt lemna åt stiäcka sina förslag öfver motionens innehåll. I afseende på lagfrågor, är det alldeles bestämdt, att vi måste ändra grundlagen, innan sådant kan ske. Utsk. har, i afseende på lagfrågor, som framställas af Konungen eller Just.ombudsmannen, ingen annan function, än att motivera sill tilleller rifstyrkande å den väckta motionen. Detta har LagUlsk. icke gjort; det har gått öfver denna giäns, och det är detta, som är oformligt. Ur Ribbing, Arvid: Då man betraktar LagUtsk:s betänk.
Biko eller 425 Ridr Rimt, uti aflåten nådig proposition af den 1 nästlidne Juli, (AS 113), föreslagit Rikets Ständer, all, i betraktande af Assessoren Björkegrens långa och berömligt vitsordade tjenstetid samt de för hans enka förekommande bevekande omständigheter och enär Kongl. Majit icke till sin disposition egde någon tillgång, hvarå den ifrågasatta pensions-fyllnaden skulle kunna anvisas, å allmänna indragnings-staten, med beräkning från den 1 sistlidne April, bevilja enkan Björkegren för hennes återstående lifstid ett årligt understöd, hvars belopp, vid de här ofvan anförda förhållanden, lämpligen ansetts böra bestämmas till 258 Ridr 50 öre Rimt, eller skillnaden emellan det gratial af 425 Ridr samma mynt, som högst kunnat bemälda enka från Amiraiitets-krigsmans-kassan tillkomma, och förut omförmälda pensioner å 166 Ridr 50 öre, till hvilkas uppbärande hon visats vara berättigad. Af de den nådiga propositionen bilagde handlingar upplyses, att bemälda enka, som är född den 25 Mars 1794, saknar alla tillgångar och att hon, till följd af mångårig sjuklighet, är helt och hållet oförmögen att genom eget arbete bidraga till 60 Stats-Utskottets Utlåtande JM 167. sitt uppehälle, vid hvilket förhållande och på de skäl, som den nådiga propositionen i öfrigt innehåller, Utskottet anser sig ega anledning tillstyrka, det Rikets Ständer måtte tillåta, att enkan Anna Maria IJjörkegren, född Hedmansson, uppföres å allmänna indragnings-staten till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årkg pension af 258 R:dr 50 öre Riksmynt, dock att detta belopp först må beräknas och utgå från och med början af nästkommande år 1858. 85:0.
Lagutskottet har iakttagit samma försigtighet, som åtskillige andra Utskott under denna Riksdag sig tillåtit, nemligen: att endast upptaga namnen på de Ledamöter inom RiksStånden, hvilka gjort anmärkningar emot den projeclerade liva Förordningen, men ingalunda hvad desse anmärkningar innehållit; troligen emedan Utskottet ej mägtat vederlägga ett enda af de anförde skälen mot den onaturliga och barbariska nya Lagen, att åt en rå och obildad fångförares discretion öfverlemna ett menniskolif. Utskottet har framställt sju motiver, hvilka grundeligt bevisa onaturligheten och omoraliteten af den föreslagne Förordningen; och hvem skulle väl tro, att samma Ledamöter, som anfört desse motiver, skulle emot deras innehåll kunna raisonnera sig till ett annat resultat; till hvars erhållande blifvit framställde fyra andra moliver, som jag önskar, menskligheten till heder, aldrig blifvit offentliggjorda. Då jag alltid skall anse som en helig pligt, att, så mycket i min förmåga står, försvara den personliga friheten, deri högsta jordiska fördel menniskan äger, så vill jag upptaga och vederlägga hela det a b c d, som Utskottet framlagt för att kunna åstadkomma de föreslagna mordscener, hvilka odisputabelt skola blifva provenu af Utskottets förslag. i5o Den 3 November e. m. «) ”Att allmän och enskild säkerhet, ”efter hvad erfarenheten visat, ofta blifvit ”ej allenast blottställd, utan ock verkeligen ”störd genom grofva brottslingar, hvilka ”det lyckats att från fästningar och häkten, ”eller under forslande, på flykten sig begifva. Att allmän och enskild säkerhet blifvit störd af grofva brottslingar, som det lyckats att från fästningar och häkten undkomma, det är ingalunda arres tanter nes fel, utan deras, som äro satta att vaka deröfver, att fångarna ej må kunna förskaffa sig en frihet, som i födelsen är dem och hvarje lefvande varelse gifven.
Från Düsseldorf ingår underrättelse, att svenska djurmålarinnan änkefriherrinnan Amelie von Schwerin, född Chrysander, efter mångårigt lidande därstädes aflidit i en ålder af 76 år. Friherrinnan v o n Schwerin var född 1819 o c h ingick 1836 äktenskap med löjtnanten frih. Pion hade studerat i Paris, München o c h Düsseldorf, å hvilken sistnämnda ort h o n länge var bosatt. Alstren af den flitiga artistens aktningsvärda konst — mest landskapsmotiv m e d boskap — voro på sin tid eftersökta både i Tyskland och Skandinavien. Personligen var h o n högt skattad på grund af sin älskvärdhet och allvaret i hennes sträfvanden. I ungdomens vår har åter en ljus, hopfull lefnadsbana brutits, då den 19-åriga fröken Ellen Karolina Pettersson, dotter till revisorn i poststyrelsen v. häradshöfding Otto Pettersson o c h hans maka, född Kylander, för några dagar sedan afled i hufvudstaden. Ett djupt v e m o d hvilar kring denna dödsbädd. Den unga flickan, som ägde en m e r än vanlig begåfning och en energi, som af ingenting ville låta sig hindra, hade ägnat sig åt studier. H o n var elev vid Vallinska skolan, o c h nästa år skulle h o n ha blifvit färdig att genomgå maturitetsexamen. Och så var hennes fasta beslut att sedermera ägna sig åt medicinska studier. Det torde nog hända att hennes arbete varit för intensivt, hvarför den fysiska motståndskraften svek, när sjukdomen oförmodadt bröt in öfver henne. Den sjuka fördes då till en enskild läkarklinik här i staden. En operation företogs, o c h h o n kände sig till en början bättre, men krafterna voro borta, o c h den m y c k e t plågsamma värken i hufvudet inställde sig ånyo. Under ett af anfallen förlorade h o n medvetandet, o c h det återkom ej mer. Under detta tillstånd ansågs en ny operation nödvändig för att därigenom möjligen rädda lifvet. All mänsklig konst k o m dock här till korta m o t allhärjaren.
Generale skulle ock årligen förordna några af sitt medel eller andra att visitera alla skolor i riket och der tillika med stiftets Biskop hålla examen pubiicum; och dessutom skulle detta Ecclesiastik-colleglnm, som det ock kallades, hafva en egen fiskal, som årligen borde undersöka alla Consistorii göromål ; men då förslaget till detta Colleginih motarbetades af Biskoparne, så att det, oaktadt 3:ne gånger framställdt i en för dem allt antagligare form, icke ändock kunde genomdrifvas, så och fastän Konungen, missnöjd häröfver, förklarade, att han svor; det Biskoparne, om de något syndade eller otillbörligt kommitterade skulle de föras inför K. Hof-rätten och der plikta för gerning sino; och den stränge Carl den XI 1687 utfärdade den ännu gällande Kyrkolagen, uteblef den behöfliga tillsynen och Kyrkolagens eller Kyrkoordn:s stadganden stadnade pä papperet, så som jag vid sista riksdag under ett noggrannt uprepande af detsamma sökte bevisa. Sedan allt emellertid i denna kyrkolag blifvit ordnadt och bestämdt om kyrkans vaksamhet genom sina tjenare i afseende på äktenskapliga förhållanden, huslig sammanlefnad, barn, tjenare, undervisning, barmhertighetsverk m. m. samt slutligen den ed blifvit intagen som hvarje Biskop svurit: att hafva troliga akt att uti hans stift skickeliga tillgår med ungdomens undervisning och att han skall flitigt visitera i alla honom anförtrodde församlingar och då granneliga efterfråga hvad flit presterskapet gjort och tillhälla dem att rätta sig efter Kyrko-ordn:n m. m., så heter det ändteligen: Att om någon Biskop försummar sitt embete och förmaning af consisloriales eller Erkebiskop icke utstår (hjelper), så skall Biskopen, efter anmälan, från sitt embete satt varda; men denna hotelse hvilar alltså på en alltför slipprig grund: Kontrollen inom eget Consistorium.
Hvad vidare beträffar sjelfva motiverna för valets förrättande å morgondagen, uti framställningen hvarom man velat finna en brådstörtande afsigt; så, — utom det att tillvitelsen om ett brådstörtande till vägagående desto mindre kan anses lämplig, som dels motionen om valförrättningens snara företagande redan 4 dagar hvilat på R. o. Ad:s; bord, under hvilken tid man ägt mer än tillräckligt rådrum för iakttagandet af nödiga förberedande åtgärder i och för valförrättningen, dels ock, såsom jag redan nämnt, valet redan långt för detta bort hafva för sig gått, — får jag derjemte bedja herrarne hafva godheten begrunda, alt hvarken mig eller mina vänner, som väckt motionen, bör kunna tilläggas så liten riksdagserfarenhet och så ringa verldskännedom, att någon af oss skulle kunna föreställa sig, att vi i liom detta Hus skulle kunna vinna den majoritet, vi önska. Jag skulle med en värd ledamot af Styrelsepersonalen högeligen beklaga, om Styrelsen vid detta tillfälle icke km de disponera de röster, som erfordras för att få tillsammans 21 personer till StatsUtsk:s förstå 1 kning. I afseende på en vard talares hot alt fördröja valet genom det infall, såsom hart behagat kalla sin afsigt, att begära frågan om suppbanternes antal på bordet; så vågar jag taga mig friheten, med stöd af grundlagen, helt och hållet bestrida den värde talaren möjligheten att åstadkomma någon framgång för sina infalf, åtminstone uti förevar, hänseende; ty om ett sådant påstående af honom skulle göras, kommer jag att vädja till Hr Frih. o. Landtm., att grundlagen äfven vid detta tillfälle l<> Den 3 Juni f. m. måtte blifva efter ordalydelsen tolkad, och uti grundlagen igenfinnes icke någon föreskrift om val af suppleanter i detta fall, hvilkas väljande jag i den förutsatta händelsen skall bestrida. En värd talare har påstått att här funnes alldeles oöfverstigliga materiella hinder för valets företagande å morgondagen.
Och då det synes mig af synnerlig vigt, att i denna fond, hvars ändamål har ett så väsendtligt inflytande uppå hela Rikets Saltpeter näring, förvaltas på ett sått som mest instämmer med Statens interesse, anhåller jag vördsamt om remiss till StatsUtskotfet, med anmodan det Utskottet måtte få »ig ålagdt, till Rikets Ständer inkomma med förklaring huruvida icke Utskottets mening, i dess den 27 Junii afgifne Betänkande, varit, det Saltpetermedlen »kulle på, för fondens framtida bestånd, ändamålsenligt satt, genom utlåning, af de öfver brhofvet disponible medlen, göras frugtbar, och hvarförutan, genom de fonden åliggande utgifter, capital-behållningen intill nästa Riksdag, alltför mycket kommer att medtagas. t>»n j Ii"sternber f. wS. Bilaga till FleniProtocollet för d. 7 November» förmiddagen. N:o i. Herr Hjerta, Guftaf; Jag anser den beslutna inbjudningen till d® irenne RiksStanden, att förena sig i ett afHögloflige Ridderskapet och Adeln fattadt beslut, som är rakt stridande emot det, som de trenne RiksStanden redan fattadt och som, i den sak hvarom nu är fråga, redan har naturen af ett Riksens Ständers beslut, vara lika olaglig och ändamålslös, sopi sjelfva det i ämnet fattade beslutet för Svenska handeln och naringarne är skadligt.
Om man antog nedre kammarens personal till 200 ledamöter och öfre kammarens till 5o ledamöter, af hvilka Konungen ägde att för lifstiden utnämna 25, och nedre kammaren, att af sina medlemmar för hvarje riksdag inflytta 25, samt om rättigheten att utnämna ordföranderne i båda kamrarne tillerkändes Konungen, så skulle jag anse ändamålet vunnet. Måhända skall efterverlden förundra sig öfver, att ett så måttligt förslag, af uppenbar syftning mera till democratiens än till aristocratiens fördel, nu icke ens får komma under pröfning; och till upplysning derom vill jag hafva här anmärkt, att orsaken, efter mitt förmenande, ligger deri, att den pluralitet, som afgjorde beslutet i frågan 0111 Frih. Sprengtpoi tens förslag, icke insåg till hvilken grad man derigenom inskränkte sin pröfningsrätt öfver de påföljande förslagen. Till en rättelse i detta olyckliga misstag gifves nu icke mera än en utväg, den att afslå detta och alla öfriga, på vårt bord liggande förslag, för att såmedelst,— om också med någon tidsutdrägt, — komma till en rättsenlig tillämpning af tvåkammar-systemet. Vi undvika den fara, som man nu bragt öfver oss; och vi hafva öppet, att vid nästa riksdag, hvartill troligen icke länge dröjer, ådagalägga inför pa - Deri 3i Octoberf. m. tioiien vår beredvillighet atl ingå i uppoffringarna, blott att sättet må blifva sådant, alt Svenska folkets säkerhet och framtida lugn icke derigenom försättes i nya och oberäkneliga äfventyr. Frih. boye tilläde derefter muntligen: Jag anhåller alt få tillägga några ord. Genom voteringen olver Frih. Sprengtporten förslag är, — hvilket pluraliteten måhända icke märkt, — möjligheten alt försätta öfre kammaren i sådant skick som tvåkamnmr-syslemet fordrar, afsk uren förmedelst den förklaring, alt öfre kammarens tillsättande skall ske genom val. Jag vill icke upprifva något beslut; men jag vill visa eder, mine herrar! huru J härigenom bundit eder.
Då han efter ett par minuters förlopp kom ut i förstugan träffade han der en af husets döttrar, som berättade att pigan, hvilken kommit för att elda hos hans far, funnit denne sittande i sin ländstol, och att sängen var fullkomligt orörd, hon hade talat till honom men icke fått något svar, och man fruktade att ... Hon fullbordade icke meningen, men öppnade dörren till den gamle mannens rum. Man steg in och Heloin gick fram till sin fader. Ljuset hade brunnit ned i staken och stred ännu med sin blåaktiga, flämtande låga emot den inbrytande morgongryningen. Pierre d’Auglars tycktes sofva lugnt, men dragens djupa blekhet sade tydligt nog att denna sömn var den sista. »Min far är död», sade Heloin, »i sanning, jag har återfunnit honom blott för att förlora honom.» Ett glänsande föremål som den döde höll i handen ådrog sig Heloins uppmärksamhet. Han böjde sig ned. Det var ett miniaturporträtt, rikt infattadt i klara briljanter ... Dessa barnsligt veka drag dessa klara, blå ögon dessa glänsande, blonda lockar Tårarne strömmade utför hans kinder, han kastade sig på knä framför ländstolen; verkligheten hade hyst förbarmande med hans barndoms käraste dröm, den hade icke nänts slita dess fina väf. Han gömde ansigtet i sina händer. Familjens medlemmar som stannat på något afstånd betraktade honom med smärtsam förvåning. De anade ej att han gret af glädje öfver hvad han återvunnit. Men när han så en stund legat, lyfte han hufvudet, och med en innerlighet som nästan föreföll krampaktig tryckte han läpparna mot faderns skrumpna, stelnade hand. EN MUSIKAFTON En musikafton. Öfver den nyplöjda åkern, i hvars fåror höstregnet här och der bildat små aflånga vattenpussar, kom herr Behr gående med långa steg och klädd i grofva vattenstöflar som han dragit öfver byxorna. Det var en kal trakt, och så långt man kunde se var det samma enformiga sträcka af späda rågfält och höstplöjda åkrar, inhägnade rutvis med sina eviga stengärden.