Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Denna Lag skall icke lämpas till den händelse , att Svensk undersåte för eget behof begagnar samt i sådant ändamål köper eller säljer Slafvar endast inom det land , der eganderäit Öfver Slaf ar är, efter landets Lag, gällande. Föröfrigt upphör eganderätt öfver en Negerslaf , sd snart han ankommer på Svensk grund, dä han frän samma Ögonblick är fri. LagUtskottets Utlåtande N:o 40. 37 Kongl. Maj-t forblifver Rikets Stander, med all Kongl. Nåd och ynnest, städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. AThuring.'’ Utskottet, sam jenfival erhållit del af de 1 Konungens StatsRåd samt hos Konungens Högste Domstol i ämnet haline Protocoll, har tagit ofvan anförde Lag-Förslag i öfvervägande; och som Utskottet anser samma Förslag, hvilket är öfverensstämmande med den Straff-Lag emot Negerhandel, som Konungen, med Norrige® StorThing, för Norrige redan utfärdat, icke vara stridande emot Svenska BrottmålsLagarnes allmänna grunder eller innehålla några derifrån afvikande straffbestämmelser; så tillstyrker Utskottet , att Kongl. Majus ifrågavararfde Nådiga Proposition , angående Straff-; Lag mot Negerhandel och delaktighet deruti, måtte af Rikets Ständer antagas; hvilket dock, tillika med en Ledamots serskilda mening, till R. H. Ständers pröfning vördsamligen öfverlemna*. Stockholm den 5 Fehr. 1829. 38 %agUi$h6lltis Utlåtande N:ö -Jo; JResermtioner till Protocolleu H err Professoren Bexell uppläste följande anförande: "Den föreslagna Lagstiftningen emot handel med menniskor innefattar en förädling af vår jordiska varelse och är ett steg taget närmare intill dess eviga upphof. Den är ett trofast löfte åt den förnedrade menskligheten om en gladare utsigt öfver Jifvet, — ett redligt handtag utsträckt mot alla folkstammar på jorden.
St:r foldin del medgifva, att salpeterhjelpen i de Småländska länen från ”och med nästkommande år 1855 må, i likhet med hvad i de ”öfriga delarne af Riket eger rum, beräknas och erläggas med ”penningar efter kronovärdi, samt att R. St:r med godkännande ”af hvad K. M. i nåder yttrat i afsende å Jägeri-staten, Klereci”staten och Gästgifvars friheter, vilja för den minskning, som ”genom den sålunda förändrade beräkningen i salpeterhjelpens ”utgörande upkommer för Militie-staten, Landstats-tjenstemännen ”och Lärostaten inom nämnde län anslå följande ersättningar ”att å vederbönde Ilufvudtitlar upföras, nemi. för Militie-staten ”5,833 R:dr 42 sk. 4 r:st, för Landshöfdme 828 R:dr 40 sk. 7 ”r:st., för öfrige Landstats-tjenstemännen 2,241 R:dr 7 sk. 7 r:st. ”och för Lärostaten 155 R:dr 33 sk., eller tillsammans 9,059 ”R:dr 27 sk. 6 r:st.; och att dessutom på allmänna Indragnings”staten må blifva intill de nuvande innehafvarnes afgång up”förde: för Öfverste-Löjtnanten Frih. Silfversparre 97 R:dr 28 ”sk. 10 r:st. och för Fjerdingsman 27 R:dr 46 sk. 10 r:st.,” anmälde sig och yttrade Hr Carleson: Då jag är en af dem, som yrkat återremiss af hela Utlåt., anser jag mig, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs hemställan, böra förklara, att mitt berörde yrkande stödjer sig på den grund, att StatsUtsk., såsom några talare jemväl anmärkt, icke inskränkt sitt yttrande till att svara på K. M:s Propos., ang:de de ersättningsanslag, som erfordrades för den föreslagna förändringens genomförande, ulan derutöfver har
Härvid bör Utskottet utrc - Den 14 Maji. 107 da och bestämdt till Rikets Ständer uppgifva: fl) om Flottans Räkenskaper tydligt utvisa, alt desse kostnader icke på något sätt tillika äro synliga i dess vanliga års Räkenskaper, och sålunda inblandade med öfriga utgifter af io:de HufvudTiteln, för Varfvet och Flottans förråder, m. ra.; £) om oordning och slöseri vid Köparens arrangementer, efter Skeppens emottagande varit att förmärka; hvarföre alla dess uppgifne ersättningsposter höra specifikt till Rikets Ständer uppgifvas, och icke, som nu skedt, blott det oerhörda hufvudbeloppet lösligt omnämnas; eller i händelse en sådan specification b 1 ef för vidlyftig, åtminstone meddela dem i fullständiga rubriker, så att allmänna förhållanderna dervid kunde blifva synliga; c) i mon af denna gransknings resultat, bör Utskottet tilleller afstyrka Rikets Ständer, alt för deras del besluta, det å Kronans vägnar undersökning vid laga Domstol skall företagas öfver den ersättning, som Handelshuset Michaelson och Benedicks, enligt Conlract bordt :-f Kronan utbekomma; hvarvid Utskottet i hvarje fall bör föreslå Rikets Ständer, att lill Kongl. Maj:t an - Den 14 Maji. mäla, huru de för deras del beslutat, alt hädanefter icke någon allmänna medel rörande tvist, under något vilkor, må undandragas allmänna Domstolarna och offentligheten; på det alt Konungens Emhetsmäns förfarande må blifva inför Regering och folk öppet och ärligt ådagalagdt. 4:o. Förslag till en sammanfattning af de motiverade beslut Utskottet tillstyrker Rikets Ständer, att i ämnet fatta ; så att ExpeditionsUtskottet måtte blifva i stånd, att en underdånig Skrifvelse vederbörJigen uppsätta. Om Höglofl.
Men Landshöfdingen tillägger, att om de i orten gångbara höga Spänne måls priserna ej kunna fällas, utan efter vanligheten än vidare höjas, skola Bergshandteringen och andra näringar lida i deras gång och aftyna, samt otvifvelaktigt behofvet a£ allmänt understöd för en Allmoge af den stora Folkmängd, sam bebor den öfra delen af detta Län och sorn af egna tillgångar innevarande år icke kan anses äga mer än högst halfva årets föda, blifva större än under de missväxter, som nyligare derstädes härjat, emedan utvägarne då upphöra, att genom arbete och körslor söka medel till betalande både af äldre och kommande oundvikliga skulder, för undsättningsspannemål, som Landshöfdingen redan för nästa år reqvirerat.. §6 Besv. och Ekon. TJtsk. Betankandtn, Årsväxtens förhållande i Gefleborgs Län t inberättadt salunda, att afkastningen, hvarken af Råg, Korn, Blandsäd eller Hafva svarat emot skyltalet, som varit rikt, titan kan den i allmänhet anses medelmåttig. Beskaffenheten skall ock vara enahanda med de öfriga växterna, såsom Arter, Lin och Hö, hvilket senare dock antages blifva jemte Halmen för behofvet tillräckligt. Och sorn Spannemåls undsättning, ehuru icke allmänt» skall blifva nödig, har Landshöfdingen tillstyrkt, att Länets Afrad och Krono-Tionde må, efter vanligheten, få lösas, att till något understöd inom Landet qvarblifva. Uti Hester Norrlands. Län har Rågsädet på Trades åkrår ej särdeles lyckats, men på Svedjeland gifvit ovanligt förmånlig afkastning. Kornet skall ock vara godt och stridt» utom i några Fjällbyar, der frost skadatj Äfvensom Artsädet fått full mognad och Botatesplanteringen skall lemna ett godt understöd för födan. Hvadan Landshöfdingen förmodar, att genom sparsam hushållning och inbördes bispringande, Landtmannen skall finna tillgångar för behofven öfver, året och till utsäde nästa
Prop. JY$ i, om Statsverket 1836. est den ene och den andre merendels blir för tjenstetiden qvarstående, utan att hoppas eller påräkna vidare befordran, lefva äfven såsom gift. För Majorer och Regementseller Sekund-chefer, hvilka uti sin ställning alltid få vidkännas högre lefnadskostnader, borde aflöningen vidare lämpligen förhöjas.» »En Officers oundvikliga lefnadskostnad, åtminstone i hufvudstaden, torde kunna antagas uppgå till minst 1,200 R:dr R:mt; och förhållandet är sannolikt härifrån föga skiljaktigt i öfriga garnisons-orter.
Konungen någon rätt att framställa contraförslag, hvaremot sådant finnes tydeligen nttrVckt i Herr von Hartmansdorffs tillägg, som ger åt Konun - 86 Den 10 Augusti e. m. gen, likaså väl som åt Ridderskapet och Adeln, ett contrainitiatif. Jag får derföre föreslå bifall till Herr von Hartmansdorffs förslag. IIans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjorde proposition till bifall af det utaf RiddarhusUtskottet uppgjorde förslag till denna §. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemstälde, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga Herr von Hartmansdorffs förslag till ifrågavarande §. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Hjerta begärde votering. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken framstälde följande voteringsproposition: Den, som godkänner det af RiddarhusUtskottet uppgjorde förslag till 21 §. i nya lliddarhusOrdningen, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer 4* §■ i nya RiddarhusOrdningen att erhålla följande lydelse: - Den io Augusti e. ra. 87 Yäckes fråga in Pleno om ändring uti denna Riddarhusordning, bör en sådan altid remitteras till RiddarhusUtskottet, som med sitt Betänkande deröfver till Ridderskapet och Adeln inkommer. Beslutar Ridderskapet och Adeln i anledning deraf någon ändring eller tilläggning uti RiddarliusOrdningen, öfverlemnas samma beslut till Konungens Nådiga stadfästelse, och bl i fver, derest det oförändradt gillas, genast efter slutad Riksdag gällande. Skulle Konungen icke för godt finna, att förslaget i dess helhet gilla, utan förändringar eller tillägg i stället föreslå, äger Ridderskapet och Adeln, derest Ståndet icke Konungens Proposition antager, att nytt Förslag lill Konungen ingifva. Sker intetdera, blifve den förra RiddarhusOrdningen oförändrad gällande. Yarder under påstående Riksdag, i den ordning 82 §.
Konrad spratt till vid gummans sista ord, och hejdade sig just som han, i Annas ställe, ämnade neka till hennes fråga. – Nej, den venstra handen, min lilla fröken, den venstra skall det vara, den är hjertat närmast, – återtog hon och fattade den andra handen, som Anna nu räckte henne. Men, knappt hade hon kastat ögonen på den lilla fina och hvita hand, som låg i hennes, förr än ett hastigt och ofrivilligt utrop, som på en gång tycktes innebära öfverraskning, glädje och förtviflan, undföll henne; hennes brunbleka kinder blefvo ännu blekare, hon darrade så häftigt, att Annas hand, hvilken hennes magra fingrar omslöto, skakades, och de blickar, hvarmed hon helt och hållet tycktes sluka den förskräckta flickans ansigte och hela gestalt, hade ett så mörkt och besynnerligt uttryck, att Konrad, som trodde henne vara vansinnig, sökte rycka Annas hand ifrån henne, men hon omfattade den så hårdt och krampaktigt, att Konrad, som såg Anna blekna allt mer och mer, helt förskräckt ropade åt mannen på golfvet, hvilken icke tycktes taga ringaste del i detta uppträde: – Qvinnan är vansinnig Hjelp mig! det här unga fruntimret dånar hon skrämmer henne. Mannen rusade upp och fattade qvinnan helt förundrad i armen, men hon kastade en dyster och glödande blick på honom, stötte undan honom med styrka, mumlade några ord på samma obegripliga rotvälska hon förut nyttjat, såg ännu en gång noga på Annas hand, hvilken hon ännu höll i sin; och liksom bestormad af den yttersta smärta, släppte hon den hastigt, tryckte begge händerna emot pannan och nedsjönk till golfvet. Konrad, som såg Aningar. En månad hade passerat, sedan den qvällen, då Konrad och Anna tagit sin tillflygt i det gamla huset i skogen. Hela verlden syntes nu för Anna annorlunda; den lyste för henne rosenfärgad, i detta förrädiska, men tjusande skimmer, hvilket gör oss alldeles solblinda; ty hon älskade och var älskad.
Den, som tror att en ordinarie tjensteman, hunnen till ett rådsembete, eller en chefsplats inom de afdrr, som lyda under rikets Collegier, skulle efter 65 års ålder vilja qvarstadna vid t jonsten, till föga båtnad för sig sjelf och till ingen för Staten, sedan hans krafter äro brutna, endast för att fä upbära 30 ä 40 r:dr i ljuspenningar — han misstager sig sannerligen ganska mycket, och för min del tror jag alt knappast något enda exempel skall kunna upvisas på ett sådant förhållande. Således ligger icke någon antaglig grund för ljuspenningarnes borttagande deruti, att tjenstemannen, blott för att få fortfarande njuta dem tillgodo, skulle i rikets tjenst qvarstadna längre än hans krafter medgifva och lagen stadgar för vinnande af rättigheten att få bibehålla hela lönen som pension. En långt vigtigare fråga är likväl den, som rörer ljuspenningarnes indragning för de extra-ordinarie tjenstemännen. Hr von Hartmansdorff har börjat med att förklara hurusom den s. k. ljuslistan upgöres, icke sedan den mörkare årstiden inträdt, och för hvilken tid ljusen skola användas, ulan förr än denna lid vidtager och deraf dragit den slutsats, att man ej kunde så noga veta, huruvida en extra-ordinarie, som tillädes ljuspenningar, ämnade att göra tjenst under den mörka årstiden, hvarföre, om han det ej gjorde, han icke heller vore till ljuspenningarnes åtnjutande berättigad. Jag hemställer till Hr von Hartmansdorff och en hvar för öfrigt, om ej en extra-ordinarie, hvilken exempelvis antagits i ett embetsverk vid vårens början, och derstädes tjenstgjort under bela den ljusare årstiden, sedermera af hvarjehanda orsaker, kanske ock af nit för sin egen upfostran till tjensteman, började att tjenslgöra annorstädes, der han möjligen bättre kunde utveckla sina anlag än i det verk der han upvaktat några månader under den ljusare delen af året, jag hemställer, säger jag, om han väl derföre gjort sig oberättigad, att, såsom belöning för sin tjenstgöring under den ljusare årstiden i det förra embetsverket, få i detta sednare åtnjuta ljuspenningar?
Det är en skyldighet af mig, såsom sjelf Representant vid denna Riksdag, att ej öfverdrifva behofvet af ytterli - Den 7 Feberuarii f. m. 67 gare anslag; men för att styrka, att det redan anförda beliofvet i afseende på Hallands Bataillon ej är öfverdrifvet, utan snarare motsatsen, får jag anföra, att, om ock det nu begärda anslaget beviljas, nämnde Bataillon likväl är f saknad af flera förmåner, som tillhöra organisationen af öfriga Corpser inom Armeen. Vid Hallands Bataillon finnes ej lön på stat, hvarken för Regtts-skrifvare, Adjutant eller Reg:ts-qvartermästare, utan har OfficersCorpsen af sina knappa lönetillgångar årligen sammanskjutit ett, i förhållande till dem, drygt arfvode till den Officer af Bataillonen, som åtagit sig dessa tjenste befattningar, emedan, enligt K. M:s anbefallda TjenstgöringsReglemente för Armeen, Chefen ej äger rättighet att till Reg:ts-qvartermästare commendera någon Officer utan dess samtycke; och hvem vill väl för intet åtaga sig en ansvarsfull post med årlig uppbörd och redovisning för omkring 6,000 R:dr B:co, särdeles då densamma fordrar en bestämd vistelseort, och dessutom medför skyldigheten att ständigt vara i tjenstgöring. Om åter Befälet ökas, blir naturligtvis detta sammanskott, som då repartiseras på flere, ej så oneröst. Jag har nu framställt de omständigheter, som i materielt hänseende påkalla det begärda anslaget till Hallands Bataillon; men äfven i moraliskt hänseende saknas ej giltiga anledningar dertill. En hvar, och särdeles hvarje militär, lärer säkert medgifva svårigheten, om ej omöjligheten, alt bilda någon verklig enighet och esprit inom en Corps, som vid hvarje tillfälle, då den samlas, alltid är underkastad nödvändigheten att tjenstgöra tillsammans med främmande Befäl. Denna enighet, esprjt och täflan kamrater emellan är likväl hvad som hittills utgjort en af grundpelarne för militärisk duglighet.
Dervid förekommer främst dessa Ständers beslutade, s. k.' concessioner, uppfattade i 9 § af riksdrs-beslutet d. 2:dra Maj 1810, af Konungen särskildt fastställde d. (i April sistnämnde år, hvarigenom hvarje svensk man, lill hvilken klass af medborgare lian räknas må, blef berättigad att förvärfva och besitta fast egendom och jord inom Svea rike på landel och i stad af hvad natur som helst, och åtnjuta densamma tillhörande förmåner emot uppfyllande af dermed förknippade och redan fastställde eller framdeles åtagande skyldigheter, för alla medborgare klasser, rättighet all idka all slags borgerlig näring, emot åtagande af deremot svarande borgerlig tunga m. m.; — dernäst beslutet om grunderna för allmänna hcvillningcns utgörande i män af behållen inkomst med progressiva afgifter för den behållna större inkomsten; sä beslutet om skyldigheten för en livar, som icke är i behof af andras hjelp, alt till fattigförsörjningen bidraga, och så beslutet för bildande af en lag-comité till omarbetning af allmänna civiloch criminal-lagen lill öfverensstämmelse med del nya statsskicket och lidens anspråk, samt slutligen upphäfvande af landl-tullarne, såsom hinder för fri afsättning af näringarnes produkter och medförande för dem en slags dubbel beskattning. Vid 1810 års riksdag i örebro förändrades ingen af dessa lagstiftningsfrågor. Näringsfriheten enligt de af Konungen fastställda jemnkningarne uti RiksSlms privilegier eller ofvannämnde concessioner tillämpades utan tvekan af samtlige emhelsmyndiglieterne i städerne och på landet och jemväl af corn.collini; men sedan vid 1812 års riksdag i Orebro det blef dåvar.
S D. Föredrogos å nyo och biföllos Bahco-Utskottets Memorial, IsT;o 99, med för - Prot-*TJtdräg den l Februarii 1830. 23 slag, angående grundeme för liqvid, då ett, emot återbetalnings-skyldighet, i silfver erhållet Bancolån kommer, före utsatt Termin, att till sitt återstående belopp, på en gång gäldas; N:o 100, med förslag till reglementarislca föreskrifter, i sammanhang med Riket» Ständers beslut, om Ijåns meddelande från Banken, emot pant af Tackjern* S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets nedannämnde Utlåtanden och Bes tänkanden, stannade Preste Ståndet i följande beslut; N^o 156, öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 113, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående rättighet för Patrouille, Post, Vaktkarl eller Fångförare, att genom bruk af skjutgevär, förekomma fånges flykt; Ståndet biföll Betänkandet N:o 113 , med den förändring Utlåtandet höo 156 inne? håller; N:o 157, öfver Herr Fr. L. Rosenqvists Motion, om stadgandet af skyldighet för Do - i\ Prot.-TJtdrag dea 5 Februari i83Qi mare, att, uti alla till HäradsEätt instäm» de mål, söka förmå parterne till förlikning# bifölls, N:o 158, i anledning af Herr Gustaf Möntgomeries och Riksdags-Fullmägtigea från Gefleborgs Län, Lars Ericssons motio-; ner, om inrättande af Förliknings-^Domstolar, bifölls» N:o 159, öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 116, i anledning af Kongl.
Det är i sjelfva verket icke svårt att afgöra, när sådan förödelse eger rum; den skiljer sig så väsendtligen från hvarje med förnuftig beräkning på skogens framtida bestånd företagen afverkning, att ett stadgande mot den förra alldeles icke bör utgöra något hinder för den sednare Då dessutom de verkliga jordegare, hvilka ha intresse att för sig och efterkommande bevara jordegendomen vid oförminskadt värde och full produktivitet, icke utan en sällsynt grad af obetänksamhet kunna låta verklig skogsförödelse komma sig till last, och dylik förödelse, efter hvad erfarenheten gifver vid handen, företrädesvis och nästan uteslutande åstadkommes af sådana personer, hvilka endast i ändamål af snar försäljning tillhandlat sig egendomar, eller ock förvärfvat allenast afverkningsrätt, skulle ett förbud mot skogsförödelse, i och för sig rigtadt endast mot den sednare klassen, icke verka inskränkande för den egentliga jordbrukande befolkningen annat än i sådana undantagsfall, då Statens förmyndareskap är väl beliöfligt och äfven under sin egentliga form såsom Sådant förekommer. Utskottet anser, på nu anförda skäl, att ett lagligt hinder mot skogsförödelse icke bör betraktas såsom någon inblandning i den enskildes hushållning, utan för en af omsorgen om det allmänna bästa påkallad åtgärd mot en för ödeläggarne sjelfva förderflig spekulationslusta. Hvad beträffar formen för ifrågavarande förbud, har Utskottet icke ansett lämpligt att garantien för dess efterlefnad söktes i boteseller andra ansvarsbestämmelser. Utom svårigheten att på förhand bestämma något ansvar, som kunde motsvara den stora olikheten i förödelsens omfattning allt efter de särskilda skogarnes vidd och dyrbarhet, möta äfven betänkligheter att genom stadgande af ansvarsbestämmelser göra hvarje öfverträdelse af förbudet till ett brott och till föremål för allmänt åtal. Det har derföre och enär största grannlagenhet vid handhafvandet af det ifrågasatta förbudets tillämpning är af nöden, synts vara lämpligt att göra uppsigten på dess efterlefnad till föremål för Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes omedelbara omsorg; dock att för det forstliga pröfvandet af 60 Santmans. Stats-, Lagsamt Allm.
St. Prot. 1840. 9 Sami. 1 Band. 58 4^8 Trot. Utdr. d. 10 Aug. 1840. tänkt på införandet af sådana förändringar i den militära lagskipningen, i följd hvaraf bemälde Hof-Rätt kunde upphöra, 3:o Staten för Generalitetet. Hvad at Utskottet i denna punkt blifvit föreslaget, så i afseende på anslagets belopp, sorn den föreslagna underdåniga anhållan om åtgärders vidtagande med armeens fördelning i District, m. m., blef af Ståndet i allo an* taget, på sätt i Utlatandet JN:o 44 innehålles, med det i Utlåtandet N:o ‘202 gjorda tillägg af förändring i tjenstgörings-tiden för District-General-Befälhafvaren och Inspectörer från 10 till 5 år, 4:o General-Adjutants-Expeditionen för Armeen. Denna punkt lemnades öppen, i förbidan på afgörandet af Stals-Utskottets Utlåtande N:o 195. 5:o Kongl. Ingenieur-Corpsen. Den för Corpsen hittills uppförda Stat bibehölls oförändrad, eller med 21,535 R:dr 8 sk. 6:0 Kongl. Topografiska Corpsen. Det hittills varande anslaget, 11,550 Rdr, beviljades att fortfarande till enahanda belopp utgå. 7:o Öfver-Commendants-Expeditionen i Stockholm. Med bifall till hvad Utskottet i Utlåtandet N:o 44 föreslagit och i N:o 202 vidhållit, fann Ståndet det må arfvodet för Öfver-Commendanlen, 600' R:dr, indragas, och anslaget på denna titel, som, enligt förra staten, uppgått till 2,600 R:dr sålunda utföras till ett minskadt belopp af 2,000 R:dr. Föredragningen afbröts, för att i eftermiddagens Plenum fortsättas. S. D.
Stångjern. skepp:d 28,724* Till jemförelse upplages hvad exporten af enahanda varor under de fern nästförutgångna åren, eller 1823—1827, per medium för året, utgjorde nemligen 20,922. Till inrikes orter hafva under Manuf. smide. Bräder. skepp:d tolfser. 631. 13,412. 357. 18,556. de fem sistförflutna Salt. tunnor. 2,331. 2,990. åren, per medium afgått: Stångjern. Manuf. smide skepjxd. skeppa!. 13,669. 71 I. Under de fem nästförutgångna åren, eller 1828—1827, utgjorde skeppningen till inrikes orter, per medium för året . 15,710. 645. Af — 20 — Af de väsendtligaste artiklar, som för öfrigt utgjort förmål r tZr, "ser tm‘fkes rerv Lrv:‘under nar -Tu I86" ' "I afsände: 38'85' « kardustobak, 8,4/ad segelduk, 17,910 kannor ätticka .och 4,608 U. toppsocker. 9 delbelonn^ofTT 1 afseendepå importhandeln, upptages här me* ppet af de fornamsta utländska varor, som under de fem sista aren tdl Gefle årligen inkommit, nemligen: Salt, direkte från utrikes orter ,oOI„ . Medium af införseln under åren 1823_1827 var för året 181/ A Tobaksblad och stjelk för härvarande tvenne Tobaksfabriken till det mesta från utri . .. ke,s orter, ..,49,908 a Införseln under åren 1023—1827, utgjorde per medium för året ..293,281 & liatt socker för härvarande Sockerbruk, till största delen från utrikes orter 160,873 U.