Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bil. Lit. G. Det synet icke med Staten* »agna fördel 3o6 Banco Uts&ottets Bttänkandsn, vara förenligt, att i närvarande ställning »ill sitt öde öfverlemna Götha-Canal, HjelmareCanal och Slussverk samt Trollhätte - Canal 5 eller att afslå de Hane-bidrag, som blifvit begärde för de afbrände Städerne Norrköping och Borås. Icke eller lära Strömrensningarne böra upphöra, fastän bidragen dertill, lika. sorn de ofvannämnde, enligt den af Utskotten fattade princip, icke af Banquen böra meddelas. Jag anser visserligen att Utskotten, enar det icke för det närvarande antages möjligt, att genom directa Stats-bidrag verkställa biträdena, handlat ganska rätt deruti, att för desammas tillvägabringande, föreslå ett Obligations - System , samt att dervid begagna 3 procents Låningen, Sorn för Staten har den fördelen, att kosta mindre än det vanliga StatsobligationsSystemet, och för Näringarne åtei? fördelen af mera rörlighet i Landet* myntmasta. Men dä min öfvertygelse är, att, intilldess Banquen gör liqvid, påkallar rättvisan att hela dess vinst begagnas till dess beredande att verkställa liqviden , ville jag önska att hela behofvet till de ofvannämnde ändamålen upptogs i Lane-väg, pä sätt Utskotten föreslagit. Deremot synes mig, att denna nu Contracterade Stats.skuld borde, så snart ske kunde, afbetalas; hvarföre jag ville föres'å, att uti Biksgälds -Contoiret årligen afsattes 15o,ooooR:dr Banco till räntor och amortisieht* .1828 skulle derigenom afbetalning Banco-Ulskoltels Betffnkanden. 307 göras, hvarefter LaneBanquens vinst under de följande åren användes till återstodens betalan de.
Nöd» Dm t 2 December. 745 wändiqheten häraf har icke undfallit Högloft. StarsUstVotkers niti Va och uplysta pröfning, w!v hwarv Betänkande jag sälcdes anhäller det mätte fa bero, med undantag ai hwad jag förut i dag tagit mig den friheten anmärka. Grefwe Oofina, Hu^usr. Da jag tog mig den frihet n att förestå indragning af soo Man af ivIornerfVa Husar Regementet, fVrdde fädant derföre att defie 2O2> Man utgjorde en tiilökning öfwer förra styrkan, och att Statens behof öehöswa lättås, so" ef er ulin osörgrjpeliga tanka är det förnämsta; M'" jaa har ock föreslagit, att om de 2OO Man skulle bibeballas, bord^ likaså sörhällas med de 2O2 H'.stärne' ech jag lär den äran för Högloft. Ridder» sV vet och A eln 'öi-flar i, akt det aldria w rit min kauka att brista i ^.k-iung för tapperhelen och förtjensten. Herr kafilmsn, Orrö l^reäric, uplästet Wid Stats UtstottekS Betänkande hafwä ärffillige anmärkningar bllfwit gjsrde, och som flere Ledamöter redan anfort det hufwudsakeligaste af hwad jag i samma afseende författat, will jag nu icke uptaga Högloft. Ridderskap,'r och Adelns tiv med ari höra det som redan bliswik med längr mera fullständighet framstäldk. Jag torde dock fä äran nämna art jag vin Fälrmät» tmigs-Coepsens förenande med Fortificationen warit as skiljaktig mening nred Högloft. StalS-UtsVottet.
Borgerskapet betalar eller skallar för litet, i jemförelse emot andra; att Städerne hafva stora fördelar, hvaraf Borgerskapet ensamt liemtar rika skördar framför andra, och att man skulle tro det vara under dess värdighet eller brist på hederskänsla alt begära eller ens försöka få någon nedsättning uti sin 5-procents-bevillning af rörelsen. Desse skäl har jag resumerat, för att vid jemförelsen med mina lemna hvarje opartisk representant tillfälle tili pröfning. Vid förslagets upprättande, i hvad det rörer nämnde § och dem, som dermed hafva gemenskap, har jag isynnerhet åberopat den stora olikheten mellan bevillnings-procenten af tjenstemän och löntagare med flere, emot borgarens, och dervid ansett det vara med ali rättsprincip öfverensstämmande, att hvad den ene stats-borgaren eller samhällsledamoten, under hvilken benämning som helst, oundgängligen tarfvar att tillfredsställa lifvets forsla behof, bör vara lika och så lindrigt som möjligt beskattad t, på det lian må veta värdera det skydd, han säges njuta af samhällsskicket och den trefnad, som deraf blir en följd. Jag har visserligen medgifvit, hvad länge yrkats, att de tärande medlemmarne i samhället borde vara befriade från denna slags löneafgift, men då statens behof icke medgifva det, och äfven de måste beskattas, måste de äfven komma i jemförelse med öfrige skattdragande undersåtare, helst deras bergning, den må utgöras af 200 R:dr eller 3,000 och deröfver, alltid är säker, då borgarens deremot är underkastad många skiften och för de fleste ganska osäker.
St:s egne, endast inför dem ansvarige och redovisande fullmäktige alltid kunna ovillkorligen påkalla, den största garantien för medlens behöriga disposition och användande till de ändamål R. St. bestämt. Uppå de skäl jag sålunda anfört, förenar jag mig med Frih. Rantzou i dess motion, och anhåller vördsamt, att detta mitt yttrande må åtfölja densamma till R. H. St:s Statsutskott. Hr von Hartmansdorff, Aug.: För min del må ste jag på det högsta bestrida hvad Hr Uggla i detta ämne yttrat. Jag har haft den äran att jemte honom vara fullmäktig i Riksg.cont. under åtskilliga år. Min derunder inhemtade erfarenhet är den, att Riksg.cont. ingalunda är så inrättadt, som vederbör, för att öfvertaga Statscontorets befattning. R.iksg.cont. behöfde i sådant fall en annan organisation. Men ännu olämpligare anser jag det vara, alt uppbörden skulle undandragas den verkställande makten. Hvad förtroende skulle väl Regeringen äga af sine egne tjenare, sin krigsmakt och sine civile tjenstemän, om hon icke linge upbära de medel, hvarmed desse skola aflönas? En värd ledamot af detta Hus, Hr von Hohenhausen, yttrade vid sednaste riksdag, att inom det mäktiga Frankrike förmärker man redan den brist på förtroende * som härrör deraf, alt Frankrikes styrelse icke har några fasta och ständiga inkomster att begagna, utan inkomsterna bero af den hvarje år sammanträdande Representationens bestämmande. Här blefve förhållandet ännu olämpligare, enär Regeringen icke ens skulle hafva uppbörden i sina händer, ifall vi följde Hr Ugglas förslag. Denna åsigt är icke hos mig ett foster för dagen; jag yttrade den redan i tryck för 17 år sedan, 4 H. 8 58 D e n ii Mars f. m. innan jag inträdde i Riksg.cont. såsom fullmäktig, och vidblifver denna åsigt efteråt. Här har jag boken i min hand och ur färdig att uppläsa den, om det behöfves. Den slutas med orden: "Riksg.cont. synes alltså böra kunna indragas.
— Frih. Leuhusen, A. M„ om beviljande af ett anslag å 1,540,000 Riksdaler lör en jernvägs-anläggning från Hemgrafven till Sundsvall (N:o 116 i Bihanget): I. 120, R. 121; B. V. 296, 344. 354, A. 369, 373, 374, 388, 389, 390, 392, 398, B. 540, 543, A. 543, E. 637. — Gr. Lewenhaupt, C. M., om nedsättande af en komité för granskning af aila privilegiibref å stockfångst från Statens skogar i Norrland, m. m. A. 457. — d:o om vidtagande af åtgärd till förekommande af åver kan på Statens skogar i Norrland (N:o 56 i Bihanget): I. 103, 110, R. 110; B. V. f41, 446, 452, A. 457. — d:o om ändring i Jagt-Stadgan, för så vidt den rörer ejder-skvtte (N:o 94 i Bihanget): I. 112, R. 112; B. IV. 476; V. 43, 66, A. 66. — Gr. — Frih. — Gr. Oxenstjerna, A., om öfverlemnande till Kongl. Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-Akad'mien af den s. k. Landtmarskalksstolen: V. 584, 585, 622, A. 623. — M — 121 Motioner, väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Frih. von Platen, L., angående beredande af så kallad semester för civila embetsoch tjenstemän, m. m. (N:o 137 i Bihanget): I. 124, R. 124; B. V. 463, 536, A. 536.
I hvad molm Stats-bidragen i det hela blifvit högre eller lägre, inhämtas af följande uppställning: Enligt Tabellerne till den år 1828 afgifne Berättelse utgjorde det Stats-bidrag, som till Kongl. Maj:t och Kronan ingått: Enligt nu upprättade Tabeller utgör samma bidrag: Således har Statens inkomster minskats med R:dr 3,716: 45. i i* Bidragen till divérse Yerk och Inrättningar utgjorde enligt Tabellerne till 1828 års Berättelse: Enligt nu upprättade Tabeller utgör samma bidrag: För Landet - 287,509: i5. Det minskade bidraget utgör således: För den del som ingått till Staten 3,716: 45- n. För den del som gått till diverse Verk och Inrättningar - i,863: 3. 2. Landet har allena fått tillgodonjuta så väl denna lindring som ock densamma hvarmed, enligt ofvanstående uppställning, Städernes bidrag ökat sig, nemligen: Uti egenteliga Krono-skatter med - 5,336: 36. ir. - Uti afgifler till diverse Inrättningar med - i,9PQ: 47- 7- Tillsammans R:dr 7,256: 36. 6. så alt Landets lindring uti Slats-bidrag skulle utgöra sammanräknade 12,836 R:dr 87 Skill. 7 rst. Politie. Det mera verksamma biträde man påräknat utaf de, vid Socknestämrnor valde Ordningsmän, hvilke äro försedde med Eder Kongl. Maj:ls Refallniugshafvandes Constitutorial och Instruction, har varit föga märkbart och till och med alldeles uteblifvit i somlige orter. Anledningen härtill är den, att Allmogen ogerna emot hvarannan aogifver förseelser och att den ännu saknar anda och håg för municipal-béfattningar, och anser dem mindre för en utmärkelse af hedrande förtroende, än såsom ett ambulatoriskt onus, hvarföre ock vanligen en hvar gerna undslipper sådane sysslanden så fort som möjeligt. Exempel hafva gifvits, hurusom
Transport Rimt R:dr 2 4 2,817: 55. skolorna i Stockholm, Götheborg, Gefle och Malmö till de af Kommerskollegium föreslagna belopp, dels ock i anslagen för dessa skolor till instrumenters, kartors, böckers och möblers underhåll och förökande, äfvensom till reparationer, ved, ljus, städning, m. m. med 300 R:dr för hvardera, Rikets Ständer må bevilja den för nämnda ändamål erforderliga tillökning med 5,263: 75. 2:o) att anslaget för skeppsbyggeri-institutet i Carlskrona, som under denna statsregleringsperiod utgår från riksgäldskontoret med 5,000 R:dr om året, må ökas med 4,000 R:dr eller till 9,000: — och för de tre år nästa statsregleringsperiod omfattar uppföras å anslaget till »undervisnings-anstalter för handel och sjöfart», med dervid fästadt förbehåll, att om, i följd af möjligen inträffande förändringar vid Kronans örlogsvarf i Carlskrona, byggandet af träfartyg så inskränkes, att institutets bibehållande derstädes icke skulle finnas lämpligt, hela det för inrättningen bestämda anslag då finge utgå äfven för dess ordnande och verksamhet å annan ort, som Kongl. Majit kunde pröfva skäligt att bestämma. 14,263 75. H) Undervisnings-anstalter för bergsbruket. Sedan Kongl. Maj:t till Rikets sednast församlade Ständer framställt förslag om Fahlu bergsskolas flyttning till Stockholm och förening med teknologiska institutet, anmälde Rikets Ständer, att de funne denna fråga i vissa uppgifna omständigheter erfordra ytterligare utredning innan Rikets Ständer kunde derom besluta: anhållande Rikets Ständer att, efter det en sådan utredning blifvit verkställd, Kongl. Maj:t måtte vid påföljande riksdag aflåta den nådiga proposition i ämnet, hvartill Kongl. Majit kunde finna omständigheterna föranleda.
Med anledning af 13 § i JustilieOmbudsmannens instruktion, och sedan jag tillförne under min embetstid, åren 1835 och 1836, anställt resor i Rikets vestra och södra landskap, företog jag sistlidna år en embetsresa till norra delen af Riket; och besöktes först Westmanlands län, samt vidare Stora Kopparbergs, WesterNorrlands, Gefleborgs och Upsala län. Hos Konungens Befallningshafvande i dessa län granskades, ej mindre i Landskanslterna än i Landskontoren, diarier, resolutionsoch protokollsböcker samt öfriga handlingar för året, äfvensom för del näslförulgångna, hvarvid inhämtades, att de länsstyrelserna tillhörande mål och ärenden i allmänhet blifvit med ordning och tillbörlig skyndsamhet handlagda; ett förhållande, hvarifrån undantag likväl ägde rum hvad angår Landskontoren i Westmanlands och WesterNorrlands län, der, å förra stället under ordinarie landskainererarens sjuklighet och å det sednare, i anseende till de liera 125 under förut varande landskamererarens tjenstetid förefallna oordningar och underslef, åtskilliga ärenden dels längre och dels kortare lid befunnits efterliggande till dess de, genom andra till nämnde beställningar förordnade tjenstemän efter hand innevarande året redan blifvit och, så vidt de ännu återstodo, snart kunde blifva företagna och lill slut befordrade, deråt Hrr Landshöfdingar i dessa län egna t och fortfarande ville egna sina omsorger, särdeles nödiga samt med utmärkt nit och urskiljning äfven iakttagna i WesterNorrlands län, der, vid förre landskamererarens och landträntmästarens afgång, utom andra oordningar, en betydligare balans å de under deras förvaltning och vård stålblå allmänna och enskilda medel yppats. Härförulan anmärktes beträffande landskontoret i Upsala län, att det derstädes förda Diarium icke meddelade upplysning om handläggningen af inkomna mål och ärenden; hvarföre och då sådan upplysning hufvudsakligen måste hämtas af anteckningar å inkommande akter, jemförda med protokoll och expeditionsböcker, det ej heller 1111 kunde med säkerhet bestämmas, 0111 dröjsmål med ärendenas afgörande och expedition förefanns.
Kongl. Hoj'Ställets Utfodring } bar vid 1823 års StatsReglering beräknats till 28,848 R:dr 4° s^* 5 rst.; nu är den föreslagen till 3o,o36 R.’dr 2g sk, g rst. Jag anser det böra förblifva vid den förra anslagssumman, och skulle till och med tro, att det stora Hästantalet, och StallBetjenings-skaran, kunde något minskas; då anslagssumman ändå bättre skulle räcka till. Den 19 Maji f. m. 23g Kongl. Slottets PoliceLysoch Renhållning : Utskottet liar föreslagit, att summan skulle ökas från 15,549 R:dr 4 10 rst< till 16,087 36 sk. 10 rst. i anseende dertill, att 4 stycken nya SloltsKnektar skulle vara nödvändige för vården af Brandredskapen vid Stockholms Slott. Tiliökningssumman är visst icke stor, men sjelfva Hufvudsumman är ock icke liten; och då Brandredskapen i så många år förut varit vårdad af nuvarande SlottsBetjening; anser jag för min del, den föreslagne tillökningen icke böra äga rum. Haga LustSlott och Park: Vid i8a3 års StatsReglering förhöjdes UnderhållsSumman för nämnde Slott ifrån o. till 3ooo R:dr, att årligen intill denna Riksdag utgå, och föreslår Utskottet nu, att samma förhöjning må fortfara lill nästa Riksdag. Skälet lill den fortfarande förhöjningen har Utskottet uteglömt; och likväl bör något sådant uppgifvas. Det skäl, som tyckes ligga förborgadt i Utskottets förslag, nemi., att 1823 års Ständer förhöjt Summan, anser jag icke vara något skäl, utan tvärtom ett vådligt prejudicat; och då den förra förhöjningen skulle fortfara endast till denna Riksdag, bör den ock nu upphöra.
Källan till den första och oundvikliga orättvisan ligger deruti, att då det nya systemet införes, måste följande årens medelmarkegångspris grundas på fyra föregående års markegångar, hvilka redan tjenat lill lösningspris emellan räntegifvare och räntetagare. Hafva dessa varit höga, så måste räntegifvare» till en del komma att å nyo erlägga hvad han redan betalat. Så skola markegångarne för de förflutna missväxlåren i Norrländska Länen höja medeimarkegångarne för fyra de nästkommande åren, och räntegifvaren nödgas för andra gången betala en betydlig del af de hårda årens redan nog tryckande tiondelösen. I de provincer, inora hvilka flera föregående år varit ymniga och några hårda år inträffa under öfvergången lill det nya systemet, verka de förflutna årens låga markegångar en nedsättning i de tillstundande åren, och räntetagare!» blir förlustig en del af det lösningspris han bort kunna påräkna, med desto mindre utsigt lill ersättning, ju flera hårda år den följande femårsperioden innehåller. Det skall äfven ofta inträffa, att icke samma person, som lidit förlusten, får uppbära ersättningen. En tillträdande räntegifvare måste under det goda året vid låg markegång utbetala det öfverskott afträdaren fått innehålla; den förre ålägges alltså att betala annan mans skuld. Den löntagare, som ett och annat år under höga markegångspris måst åtnöja sig med lösen efter lägre medelmarkegångar, skulle ock ofta hafva afträdt sysslan då ersättningsåren komrno, och hans obilliga förlust vore en lika obehörig vinst för efterträdaren. I allt detta ser jag förslaget slå i strid mot de enklaste rättsgrunder, hvilka aldrig ostraffadt åsidosättas. Genom det af Utskottet gillade utkastet till rcglor för liqvid mellan räntegifvare och räntetagare, har Utskottet upphäft läntetagares uppsägningsiält. Att optionsrätten ursprungligt tillhört räntetagarne allena och varit förenad med en nog oinskränkt forsel-skyhiighet för räntegifvarne är allmänt kändt. Med ränletagarnes begifvande hafva deras och ränte - Ståls-Utskottets Utlåtande !
vidare, gör för fosterlandets försvar, torde äfven fullt uppvägas af de tjänster sa många af dess kvinnor göra det, d&amp; de under kval och smärta, ja, fara för lifvet, skänka landet söner och döttrar. Om värdet af någotdera offret ä r det andra underlägset, icke torde underlägsenheten vara pk kvinnornas sida. Den naturliga raGten, yttrar förf. pk ett ställe, förkunnar människornas jämlikhet. Rattvisan fordrar, att kvinnan, som har sina sarskilda intressen i samhället, skall kunna deltaga i valet af de representanter, som ha i uppdrag att vaka öfver dessa intressen. » Ocksb, säger han vidare, ar jag på det klara med, att så lange kvinnorna ingenting betyda i staten, så länge de icke deltag? i valet af nationens representanter, skola deras speciells intressen försummas. Sh länge icke lagstiftaren i Belgien eller i Frankrike har att taga kvinnorna såsom röstberattigade med i beräkningen, skall han aldrig kunna besluta ' sig för att rösta för den minsta reform till. förbättrande af kvinnans ställning. Hans blinda och brottsliga egoism skall arbeta fös a t t bibehålla de tyranniska lagariias orättvisa principer, hvilka i samhället betrygga männens suveräna själfstyrelse.~ Med stöd af åtskilliga gamla handlingar visar förf., att omständigheten att man tillhör genus masculinum icke i alla tider varit en kvalifikation för a t t få deltkga i valet af nationens representanter. Så ägde i Frankrike kvinnorna från 14: e århundradet ända till revolutionen ratt att deltaga i vden till så väl generalstaterna som provinsialstaterna. Inom det andliga ståndet hade nunneordnarne representationsrätt. Inom adeln hade kvinnorna, då de voro länsinnehafvare, samma privilegier ocli ' rättigheter som männen. Feodalratten tiilerkände kvinnorna suzeränrattighet. Under denna regime skötte kvinnorna finanserna, uppburo skatter, utfärdade fribref, skipade rättvisa. iinderhöllo ocli anförde armder. Kvinnor, som ärft pärskap, yttrar Montaigne, hade utan liansyn till sitt kön &amp; tt att närvara och afgifva sin röst vid de mål, som föllo inom jurisdiktion.
Deremot har densamma blifvit af Borgare-Ståndet återremitterad efter en diskussion, derunder å ena sidan hufvudsakligen anmärkts, att stadgandet derom, att ledamöterna i Bevillnings-beredningarne i städerna utom Stockholm skulle utväljas af de på sockenstämma röstberättigade och efter samma grund för röstberäkningen, som der är gällande, icke skulle vara för alla städer fullt lämplig, då grunden för röstberäkningen å sockenstämma icke allestädes vore densamma. Vidare har yttrats samma åsigt, som synes legat till grund för Ridderskapet och Adelns beslut, eiler att stadgandet derom, att Kronofogden alltid borde vara ordförande i Beredningen, skulle vara overkställbar t, ehuru det vore önskligt, att en tjensteman, genom hvilken kontinuiteten i afseende på Beredningens verksamhet bibehölles, så vidt ske kunde, ulsåges till ordförande. Beträffande den af Ridderskapet och Adeln beslutade förändring, så har Utskottet destoheldre trott sig kunna biträda nämnda förändring, som det i allt fall, enligt den ordalydelse, Ridderskapet och Adeln beslutat, skulle stå Konungens Befallningshafvande öppet att, om sådant funnes lämpligt, dertill förordna nämnde tjensteman; och Utskottet anser sig derför böra hemställa, att berörda af Ridderskapet och Adeln beslutade förändring må vid §:ns uppställning få iakttagas. Hvad sedermera angår det af Preste-Ståndet gjorda tillägg, så och enär Ut - ,32 Bevillnings-Utskoltels Utlåtande M 34. slottet anser, att i de städer, der Magistrat ej finnes, Stads-styrelsen bör ombesörja allt hvad som, enligt Bevillnings-stadgan åligger Magistraterne, har Utskottet, i stället att i hvarje särskild §, der ordet Magistrat förekommer, införa ett sådant tillägg, som det Preste-Ståndet vid denna § beslutat, ansett sig böra föreslå, att i slutet af 96 § må införas följande tillägg: »I de städer, der Magistrat ej finnes, skola alla de bestyr och åligganden, nämnde myndighet, enligt denna stadga, fått sig upp dragna, tillhöra Stads-styrelsen».
Icke alltid kunna samina ekonomiska författningar vara tillämpliga och utöfva en odeladt välgörande inflytelse i så skilda orter, som Skåne och Norrbotten, Gottland och Wermland; månget stadgande kan deremot vara af dessa provinsers olika läge och natur särskilt påkalladt, och månget ekonomiskt påbud finnas gagnande för det ena, som icke kan med fördel utsträckas till det andra. Betraktar man åter landets historiska utveckling, synes denna äfven i rikligt mått innebära ett erkännande af den anvisning, naturen i nämnda hänseende gifvit. En kommunal-författning för Landskaperna är hos oss i sjelfva verket icke något nytt, utan endast återställandet af en inom Svenska samhället urgammal och i dess inre väsende djupt rotad inrättning. Sveriges författning har af ålder varit en landskapsförfattning. Hvart landskap hade i äldre tider till och med sin egen lag; icke förr än i medlet af det 14:de århundradet fanns en gemensam lag för hela riket. Men ännu till en vida senare tid bibehöllo sig dragen af den egna författningen för landskaperna; äfven det 15:de och del 16:de århundradet hade förgått, innan landskaperna voro, i afseende på lagstiftningen, bestämdt underkastade den allmänna Riksdagen, och Landskapsmöten med beskattande myndighet hafva egt rum ännu under Carl XI:s regering. 1 flera af de norra provinserna hafva de gamla andstingen, i form af socknevis valda deputerades sammanträden med landshöfdingarne, bibehållit sig fram emot våra digar, och i en af dessa provinser fortlefver i sjelfva verket Landstinget ännu i dag. Enväldet i Carl XI:s och Carl Xlhs hand utsläckte, med fulländandet af styrelsens centralisation, dessa provinciela inrättningars förra lif, och ifrån denna tid är det egentligen, som de starka kastningarne mellan motsatta ytterligheter inträdt, hvilka alltsedan karakteriserat Sveriges historia. Centralisationen förblef emellertid lika stark, äfven sedan makten öfvergått i Ständernas hand. Men det dröjde icke längre än till de första årtiondena af den s. k.
Efter inhifndigandet på håda ställen af (lenna Val act, skall den genast, eller sist den följande dagen, för Riksens Ständer, i Sverige och Storthinget i Norrige föredragas, hvilka straxt skola träda i författning, att detta hägge Rikenas förenade Representanters beslut Kongl. Majit , eller, i fall af dess frånfälle, den lagliga Intexims-sty reisen., meddela, §• s: 486 Den .37 April. §. 8 i -Norriges Grundlag lyder: ”Konungens fullmyndighets ålder bestämmes genom en lag, som gifves efter öfverenskommelse emellan Norriges Storting Och Svenska Ständerna, eller om de derom ej kunna åsämjas, genom en af begge Rikens Representanter utnämd Kommitté, på det i föregående §. stadgade sätt.” ”Så snart Konungen uppnått den i Kagen föreskrifna ålder, förklarar lian sig offentligen för myndig.” Constitutions Utskottet bör härvid vördsamt erinra Riksens Ständer, att Kongl. Maj.t redan genom Nådig Proposition hos dem yrkat afgörande! af ett i laglig ordning beredt förslag tilL ny bestämning af Konungs fullmyndighets ålder. Den har förevarande frågan ruter egentligen, huruvida Riksens Ständer ingå att, derest öfver bestämningen af Konungs myndighets ålder, Sveriges Ständer och Norriges Storthing stadnade i olika beslut, denna bestämning slutligen finge afgöras genom omröstning på Ja och Nej, af en Comité sammansatt af bägge Rikenas Deputerade. Constitutions - Utskottet har hyst den mening, att, enär likstämmighet i stadganden , som böra vara gemensamma för båda Rikena, är ett nöd - Den a 7 April. 487 nödvändigt vilkor för Föreningens bestånd, böra icke heller några lagliga medel underlåtas till dess vinnande.