Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
J\s 24, i anledning af återremiss å Utskottets ^Betänkande, JV2 4, i , anledning af väckt motion om förändrad lagstiftning i fråga om forntida minnesmärkens fredande. Lades till handlingarne. M 23 Prot.-Utdrag den 25 April 1863. 337 M 25, i anledning af väckta motioner, dels alt alla pedagogier mätte, under vissa vilkor, förklaras för elementarläroverk, dels att pedagogien i Laholm måtte förändras till ett lägre elementarläroverk. Bifölls. JVs 26, i anledning af återremiss å Utskottets Betänkande, J\å 15, beträffande väckta motioner om undersökning af arealen och beskaffenheten af Stateos skogar samt om anslag för berörda ändamål. Lades till handlingarne. JVs 27, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, beträffande Utskottets Betänkande, M 17, i fråga om indelade räntors och tiondes uppbärande och redovisande af Kronans uppbördsman, m. m. Lades till handlingarne. M 28, med föranledande af återremiss å Utskottets Betänkande, JY3 10, i anledning af väckt motion om hemmanet JY2 1 Fångåmons, V4 mantal, i Jemtland befrielse från rotering. Bifölls. Frän Vallofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 10 dennes, angående försäljning till skatte af de så kallade Halländska kyrkohemmannen. S. D. Föredrogos ånyo Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnda Betänkanden, Memorial och Utlåtande: JVs 22, i anledning af väckt motion om upphäfvande af 13 § i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824, angående utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling. Bifölls.
Eken för de band som honom vid tvärbandet wörö älagde, men dä genom se - Den 19 September. 669 narc Författningen» desse bernd till större delen blifwit lossade, ock en mildare samt i alla afseende» lämpeligarc föreskrift NN är gifwen, bar hatet i märkclig mohn aftagit, och skall än widare aftaga, allt efter som Jordbrukaren hinner bliswa kilräckcligen bfwerty, gad derom, att sist utkomnr Författningen har till fös remäl ej mindre det allmännas än den enskiltes nytta» fast wissc anstalter blifwit widtagne, säsom med en för, sigtig och aldeles nödwändig hushållning oUndwikeiigrn förenade. / Att utgängen wisa t; det de för Kronan stämplade Ekar med tiden wissnat, är till en del säkert. Denna stämpling war en följd af 178Y ärS Försatt» ning och just den i grund deraf pä i79O talet an befäl» te och widtagne anstalt, att läta genom wissa Persi» ner i hwarje Län Utstämpla Ekar, hwaremot dc ösm ga Ekar skulle aldeles obehindradt fä fällas, har hafi den för Ekeskogen ä Krono - och Krono - Skatte Ioro Mest skadliga päföljd. Utom det förrättningen kauskk mötte swärrghcter, war sjetfwa stämplingen mindre lämpelig, emedan trädet, dä stämplingen ej skedde försigtigt och nog warsamt, tog skada, och dä Aboen jämwäl öar förbunden, att answara för sädane Ekar, af hwilka rn del stodo inuti Äkergjärdct och Ängen, upkom deraf hos honom i dubbelt afseende nägon harm och fbrrx» telse.
Mörner yttrat, eller att de resande personerna få tillfälle att gå ibland en mängd menniskor i kristallpalatset och se en mängd förvånande saker utan att kunna få den aldra minsta kännedom om på hvad sätt alla dessa verldens underverk tillkommit. Det är ju icke tänkbart, Mina Hrr, alt 70 st. slöjdidkare i London, ledda af några tolkar, kunna inhemta något för industrien nyttigt; men om deremot, såsom Gr:n yttrat, ett mindre antal personer utskickades och dessa utgjordes af skickliga fabriksmästare eller andra kapaciteter inom folket samt finge vara ute en längre tid, så skulle denna summa, på det sättet använd, verkligen kunna medföra nytta för landets industri, Gr. Mörner yrkade äterremiss icke derföre alt R. o. Ad. skulle uttala sitt ogillande af delta anslag till industriens förkofran, utan endast för alt uttrycka en åsigt om huru detta anslag skulle bättre användas för det ändamål man åsyftade. Jag tror att Gr:n har derutinnan fullkomligt rätt och vill derföre för min del med min röst understödja den åsigten samt anhåller derföre hos Hr Frih. o. Landtm, om propos. på återremiss. Hr von Hartmansdorff: Om jag ansåge de 12,000 ndrne icke kunna åstadkomma nytta utan blott tillfredsställelse för dem, som hafva lust att resa utrikes, så skulle jag, lika med Hr Bildt och Gr. Mörner, säga nej; men under en så kort resa, kan ju icke vara fråga om alt inhämta sakkunskap i något yrke, som man förut icke känner. Man reser icke i en hast för att lära sig ett yrkes bedrifvande utan man reser för att se, till hvilken fullkomlighet deltagarne i det man tillhörer, kunna åstadkomma arbeten, der de göras bäst. Det är för hvem som helst en stor sak att åtminstone få se det mål, till hvilket man bör sträfva. Sättet att komma dit, kan sedan läras. Den som har godt hufvud och fallenhet för konsten hjelper sig ofta sjelf öfver de mellanliggande svårigheterna. 400 Den 10 Maj f. m
Preste-Ståndet den 1 Juni — Borgare-Ståndet den 1 Bonde-Slåndet den 2 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om upphörande j med vissa undantag, af dubbla års-besäkningen vid befordran till Ecclesiastika Embeten ech t jens ter. (Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Bet. N:ris 116 och 141 samt Mern. N:o 160.) S. A. K.
År och dag som ofvan. CARL. J. A. Gripenstedt. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 3 Juli 1863. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie—Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr-Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle och Malmsten. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet, Herr' Friherre Gripenstedt uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl.?Maj:ts på Siats-Rådets enhälliga tillstyrkande fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående pension för framlidne f. d. Landshöfdingen L. A. Prytz’s enka. Kongl. Majit behagade, enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, och befallde att. i enlighet dermed, nådig Proposition skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Axel Ädelgren. Kongl. Maj:ts Nåd. Ant. till Exp.-Utsk. den 6 Juli 1863, kl. 6 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående upplåtande af en del utaf kronoängen Tyskhagen i Westmanlands län till byggnadsplats för Kungsbarkarö församlings folkskolebyggnad; Gifven Stockholms Slott den 3 Juli 1863.
Också har en mycket aktningsvärd Ledamot af Ridderskapet och Adeln vid denna Riksdag gjort den framställning, att alla sådana, sammankomster skulle för alltid afskalFas; och jag hoppas, att sådant vinner bifall. Hvad den i fråga varande Rothållarnes sammankomst angår, protesterar jag för min del på det högsta deremot, såsom endast ledande lill kränkning af nyssnämnde §§. i RegeringsFormen. Jag anhåller derföre, ödmjukeligen , att Utskottets Betänkande matte afslås , och saken sättas i det skick, den var innan 1812 års Förordning utfärdades, det vill säga, att Rothållarne enligt Knektcontracterna få gifva deras soldater vanliga Släpmunderingar. Herr Berghman tilläde mundteligen. den anhållan, att saken måtte försättas i samma skick, som den varit före Förordningen af den 18 Febr. 1812. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, uppläste till Protocollet följande : Sedan Herr Ofverste Berghman, tped flere Riksdagsmän, f Memorial, som till OeconomieUtskottet blifvit remitterade, 74 Den 2 Juli. e. nt. yrkat Knektcontracternas efterlefnad, har det varit oväntadt att ifrån samma Utskott emottaga ett Betänkande, som, istället att understödja denna Rothållares lagliga rätt, med förändring i Knektcontracterna utsträcker Knektrotarnes förbindelser, i anseende till Släpkläder, till Lifmun derin garn ås nuvarande förhållande; föreslående Utskottet, att Knektrotarne borde hvart 5 år, efter genom markegängen bestämda pris, såsom Släpkläder, betala värdet af en jacka, väst och långbyxor, af kläde, en hatt, en halsduk, ett par stöflätter, två skjortor, två par strumpor och två par skor — hvilka persedlar icke allenast äro lika med dem , som utgöra Lifmunderingen , utan äfven, nied en väst derutöfver, ökar kostnaden af släpkläder, i jemförelse med Lifmun derin gen.
Hvad först beträffar det gjorda förslaget i afseende på Utländsk Tvål; så hafva Utskotten kännedom derom, att hvarken Tvål eller, såsom Motionairen förmenat, Grönsåpa äro till införsel förbudne, samt anse icke någon anledning vara för händen att sådant förbud för framtiden tillstyrka; och vill för öfrigt Bevillningsutskottet uti dess förslag till Tull-Taxan noga iakttaga j hvad Tull derå må kunna erfordras. Till utredande dernäst af frågan om Utländsk Ull, hafva Utskotten inhemtat Bih, till R. St. Ut sk. tillförlitlige uppgifter i ämnet, som upplysa, alt minst en million Skålpund Ull årligen hit i landet införas, såsom fyllnad i det behof af denna vara, som erfordras, ej mindre för Svenska Fabrikerne, utan måhända i högre grad för husväfnaden af yllevaror; och anse Utskotten detta förhållande bevisa att Svenska Schäferierne ännu icke hunnit den höjd, att productionen af Svensk Ull motsvarade Fabrikernes, Handtverkeriernes och husväfnadernes behof, hvilkas undergräfvande således i mer eller mindre mon skulle genom det yrkade förbudet beredas; hvadan alltså Utskotten funnit merberörde förbud desto mindre lämpligt, som i slikt fall varan skulle, liksom många andra förbudna artiklar, i oloflig väg, eller genom Lurendrägeri, till Landet insmygas; men frågan om förhöjd Tull å denna vara skall, vid Tull-Taxans utarbetande, af Bevillnings-Utskoltet tagas i behörigt öfvervägande. Hvad slutligen beträffar Motionen angående Utländsk Ost, hafva Utskotten ansett icke någon anledning vara för handen till förbud emot denna artikels införande j enär behofvet deraf icke eller af Landets egna tillgångar kan fyllas, utur hvilket skäl, Ost äfven alltid varit till införsel emot Bevilln. samt Oecon. Utsk. Tull tillåten; viljandes Bevillnings-Utskot tet äfven i detta fall lämpa Tullbeloppet efter rätta förhållandet och Svenska producentens behof af beskydd. Dock varder detta allt Rikets Höglofl. Ständers vidare bepröfvande vördsamt underställdt.
Hufvudsaken vid expropriationen är, att värdet bestämmes rigtigt, och då R. o. Ad. redan vid föreg:de mom. antagit att det skall bestämmas rundt och icke arbiträrt, synes mig att den, som skall erhålla skadeståndet, icke bör få derifrån afdraget det förökade värde, hans återstående egendom möjligen kan erhålla genom anläggningen. En sådan beräkning låter sig nemi. icke med noggrannhet bestämma, och den som vågar försöket, gifver sig ut på hal is. Man måste äfven hågkomma att expropriationen är ett tvång, och man bör då icke för den, som lider delta tvång, öka obehaget genom sådana arbiträra beräkningar. Mången som älskar ro, kan äfven mindre lästa sig vid gagnet af en jernväg än vid det åtföljande bullret; och då förefaller det hårdt, om han icke skulle få fulla värdet för den jord, han nödgas afstå. Jag yrkar afslag. Gr. Sparre: Jag anser mig icke behöfva upprepa de redan anförda skälen för Utsk:ts förslag. Jag tror nemi. icke att någon vill allvarligen bestrida rigtigheten af den utaf Utsk:t uttalade sats, alt den, från hvilken jord exproprieras, bör få fullt upp ersatt hvad den förlorar, men icke något mera. Nu är klart, att om jag afstår en del af min egendom, men värdet af min återstående egendom i och med detsamma höjes, så skulle jag, om jag finge värdet af den afstådda egendomen, utan att derifrån droges det förhöjda värdet på återstoden, i ersättning erhålla mera än hvad jag förlorar; hvilket, jag vågar påstå, icke vore rättvist. Jag förnyar min anhållan om bifall. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till det förev:de mom:t och dels afslag å detsamma, framställde Hr Gr. o.
Ständer borde »uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit täcktes l:o låta undersöka, huruvida tillfälle till undervisning uti alla till medicine doktorsgraden hörande ämnen må kunna beredas qvinna derhän, att hon kan erhålla rättighet till läkarekonstens utöfning, samt meddela resultatet af denna under sökning till en kommande Riksdag; Bih. lill B. Besvärsoch Ekon.-Utskollels Memorial N:o 84. 2:o tilldela qvinna rätt att erhålla sådana beställningar vid telegrafoch post verken samt jernvägarna, till hvilka hon, efter aflagda föreskrifna kunskapsprof, kan anses lämplig; samt 3:o tilldela qvinna, som genomgått fullständig och godkänd lärokurs vid Statens seminarium för bildande af lärarinnor, kompetens till lärarebefattningar vid lägre elementarläroverk och pedagogier»; samt Högvördiga Preste-Ståndet, jemväl med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, afslagit Utskottets framställning och dermed äfven till alla delar de väckta motionerna. Då Riks-Stånden således i detta ärende stå i sådana skiljaktiga meningar, att den i motionerna väckta fråga icke kan helt och hållet förfalla, men den i grundlagen föreskrifna röstöfvervigt för beslut af Rikets Ständer i sådan fråga, som den förevarande, icke för någondera meningen vunnits, måste, jemlikt 73 § Riksdagsordningen, omröstning i Förstärkt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott ega rum; och får i sådant hänseende Utskottet vördsamt för Rikets Ständer fram lägga följande Voteringsproposition: Den, som vill, att Rikets Ständer skola, i öfverensstämmelse med Utskottets, af Borgareoch Bonde-Stånden gillade förslag, besluta att »» underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t — med anmälan, att Rikets
Då man före år 1810 icke ens använde något derifrån till Djurgårdens egen stängsel, utan hemtade Skog dertill, ända ifrån Åland, säljas nu emellan 4- ä 5oo Famnar Ved om året till Stockholms behof, och hafva sedan år 1810 redan blifvit försålde 6,165 Famnar, som, om Försäljningen skett efter' gångbart pris eller öfverhufvud ä 4 R:dr Bco, utgjort en Summa af 24,660 R:dr Bcot hvarförutan 970 Ekar blifvit utan betalning utlemnade till Flottornes och Kgl. foa Stat s-Ul skol tets Belänkanden. Slottets behof, samt 90,000 kälklass ris och stubbar under ofvannämnde tid gratis utdelade till Fattige i Stockholm. Denna i Sverige oerhörda inkomst afen så liten Skogspark, har icke vunnits på bekostnad af Skogens bestånd, utan tvärtom har dess värde derigenom tilltagit, emedan Skogen, oaktadt den oupphörligen ofredas och skadas af bete för 3oo kor, 100 Hästar och 200 Hjortar, samt genom Lust-Lägren, hvilka årligen medtaga i3 å 14,000 mansbördor granris, uppvuxit på det frodigaste sätt, och anses sedan en, circulation genomgått, kunna lemna 600 Famnar årligen till Hufvud-Stadens behof. Desse underrättelser stödja sig på Authentika uppgifter och Handlingar, hvaraf Ekonomiutskottet erhållit del, så att något tvifvel om deras noggrannhet ej eger rum. De liufvudsakliga föremål, som i frågan om en allmän Skogshushållning böra afses, äro : Skogarnes bevarande och ändamålsenliga skötsel i Forsta rummet, utdelningen af Skog och virke i det Andra , samt bibehållande af mulbetet i det Tredje.
Några vidare åtgärder i afseende å denna fråga hafva icke sedermera blifvit vidtagna förr än år 1852, då Sekund-chefs-embetet, uti ett af H. K. H. Kronprinsen, i egenskap af Chef för Lifgardes-brigaden, insändt och till vinnande af nådigt bifall förordadt memorial, hos Kongl. Majit i underdånighet anhöll ej allenast om godtgörelse till nämnde Lifgardes regements-kassa för det belopp, 12,000 Ridr, som, enligt Kongi. brefvet den 11 Juni 1842, blifvit derifrån utbetaldt för den vid Fredrikshof, för regementets behof, uppförda rustkammare-byggnad, utan äfven om rättighet för regementet att, intilldess berörde godtgörelse erhållits, fortfarande från statsverket få uppbära den rustkammarhyra, 600 Ridr årligen, som från oell med den 1 Juli 1842 till slutet af år 1851 utgått.
Och till dcm, som skola fiirevisn hoke11 - .- miidrarnit eller nndra barnens viinner siga ~i: tuflorua 1~1111nit verlrlige~l ocksA roa stort folk. Se blott pA de smg enkla hloulsterrillil; ~nlu, soni o~nslnta bilderns! H ~ a d ~ k o l a vi hkal Lekar ute och inne fijr gossar och ' O I 0: I L 50. flickor af J. Bemh. L U I ~ ~ S ~ I Pris Att bedoma det verkliga viirilet af dema bok slculle vara cletsamma som att vim mod 0111 ellor dtlninstonc betrnlrta 1elc: ~ndet af 2 ' 76 oliles lelrar? viclare utfiirnndet af diverse lronststycl~en, losandet af gfitor, charader m. m. ocli cletta lrm~na vi begrip1igtv: is icke Btage oxs. JTi. 51 ' 0 CIOCI~ ofvertygacle om, att boken] can vam till I I I Y C ~ B L I gliidje for barn och nngdom, och. till dessn siiga 14: profvu hvnd bolren har att b j d a pi. Till dew, soln for det billiga pi: iset af .25 ore viljn skSinlra bo1: t en liten god bolr, vilja vi oinnai~ma, att af den viilkiindn forfnttni: innan JblLawza Spyri ha ~ltltommit fijljeilde sm5 boclrcr: Den nmntre vnllgosse~~. Hvad lnorinors fiirnzimiizgar ntriittade. HIIJ~U Tom blef lycklig. I snrnmu serie lla~: ntkommit en liten ~: obin.sonnd: Henrilts iide ii. Pris 36 ore.
Till föreskriften att flyttsaker, bestående af gamla och brukade husgerådseller andra lösörepersedlar, må, då de, efter anmälan hos Generaltullstyrelsen, profvas icke öfverstiga ägarens behof, införas mot 10 procents tull å värdet, föreslås, i öfverensstämmelse med hvad i Norrige är stadgadt, det tillägg, att, om dylika flyttsaker inkomma för sådane personers räkning och vidare begagnande, som varit å utrikes ort bosatte och der betjent sig af desamma, de då må, efter enahanda pröfning, få tullfritt införas. Den nuvarande införselstullen å fläsk, 1 r:dr 16 sk., eller 40 % procent å det antagna tullvärdet, 3 r:dr, lärer böra nedsättas lill det af Tullkommitteen föreslagna belopp, 36 sk., eller 25 procent å sagda värde, hvarigenom tullen i allt fall kommer att något öfverstiga hvad den, till följd af handels-och sjöfartstraktaten med Ryssland, intill 1845 års början utgjort för denna vara, hvilken hufvudsakligen från Finnland inkommit. Sedan, på sätt ofvan är omförmäldt, tullfrihet blifvit i underdånighet föreslagen för införsel af lefvande foglar, synas slagtade foglar lämpligen kunna i noten hänvisas till lika tullbehandling med kött, och denna rubrik alltså ur kontexten utgå. Till lättnad för inhemska sockertillverkningen torde dervid erforderliga formar m. m. böra få införas mot en från 2 till 1 r:st nedsatt tull.
Hertig Carls anhängare jublade, och hertigen sjelf skref: "Vi förnimme att Gud hafver den blodhunden Klas Flemings grofva missgerningar straffat och honom genom en hastig afgång uti sin grymhet falla låtit." Konungens trogne åter klagade, ty deras och den kungliga sakens starkaste stöd var krossadt, och ingen kände sig ega en kraft, som kunnat ersätta hans, den oböjliges. Bittert klagade en af Finlands ädlaste män: "Gud allsmäktig hafver tagit hans herrlighet ifrån denna onda verlden, hvars själ Gud evinnerligen hugsvale." Alla stodo som förlamade af ett åskslag. Den store, den mäktige anden hade fallit, han, som brutit sin väg rakt som viggen genom trädet, orörd af smicker, löften och hotelser, orörd af tadel och hån, blott lydande hvad han ansåg för rätt. Eller såsom en af hans fiender om honom klandrande uttryckte sig: "Herr Klas var en enfaldig man, som ej förstod sig på annat, än att gå raka vägen fram", ett tadel, jemngodt med det skönaste beröm. Allmänna sägen var, att Klas Fleming dött af trollskott från Österbotten. Några stämmor höjde sig, som påstodo att hertig Carl låtit förgifva honom; alla voro öfverens derom, att han fallit för ett hemligt nidingsdåd. Utan fruktan vågade nu alla skymfa den fallne. Icke allenast hertigens anhängare sågo sig nu hafva fritt spel, men äfven många, som hittills tvekat hvilket parti det vore säkrast att luta sig till, hopade nu öfver den döde alla skymford, alla lögner och beskyllningar, för att sjelfva fria sig från misstanken att hafva hållit med honom. Och ända till vår tid har ett återskall trängt af den dom, som öfver den store döde fälldes af hans fiender; ty snart blef en tid då hvar och en, som velat freda hans minne, nödgades tiga för att icke på sig sjelf fästa en farlig uppmärksamhet. Men historiens dom revideras stundom. Ur archivernas damm framdragas åter gömda och glömda handlingar, som undgått den förödelse, hvilken oftast drabbar det besegrade partiets skrifter.
Och hvilken der något ville fråga Herran, han måste gå till vittnesbördsens tabernakel ut för lägret. Och när Mose gick ut till tabernaklet, så stod allt folket upp, och hvar och en trädde i sins tjälls dörr, och sågo efter honom, tilldess han kom in uti tabernaklet. Och när Mose kom in uti tabernaklet, så kom molnstoden neder, och stod i tabernaklens dörr, och talade med Mose. Och allt folket såg molnstodena stå uti tabernaklens dörr; och stodo upp, och bugade sig hvar och en i sins tjälls dörr. Och Herren talade med Mose, ansigte mot ansigte, såsom en man talar med sin vän. Och när han vände om igen till lägret, gick icke hans tjenare, den unge mannen Josua, Nuns son, utu tabernaklet. Och Mose sade till Herran: Si, du säger till mig: För mig detta folket upp; och du låter mig icke veta, hvem du vill sända med mig, och besynnerliga efter du sagt hafver: Jag känner dig vid namn, och du hafver funnit nåde för min ögon. Hafver jag då funnit nåde för din ögon, så låt mig veta din väg, der jag af förnimma må, att jag finner nåde för din ögon; och se dock dertill, att detta folket är ditt folk. Han sade: Mitt ansigte varder gåendes, dermed vill jag leda dig. Han sade till honom: Om ditt ansigte icke går, så låt oss intet komma hädan af detta rum. Ty hvarpå skall det dock förnummet varda, att jag och ditt folk hafva funnit nåde för din ögon, utan då du går med oss; på det att jag och ditt folk måga varda något besynnerligit för allt folk, som på jordene är? Herren sade till Mose: Såsom du nu sade, så vill jag ock göra; ty du hafver funnit nåde för min ögon, och jag känner dig vid namn. Men han sade: Låt mig då se dina härlighet. Och han sade: Jag vill låta allt mitt goda gå framföre ditt ansigte, och vill låta predika Herrans Namn för dig.
Desse hof-skalder voro slutligen endast Isländare: hvilka, liksom annorstädes i Norden, äfven af Sveriges konungar och furstar länge höllos på stat till denna tjenst, i nästan oafbruten följd. Ännu Birger Jarl och Magnus Ladulås upprätthöllo detta bruk; men med dem ser man det försvinna. I deras salar, i jarlaborgen vid Bjälbo och kongaborgen vid Upsala, qvad på fornfädrens vis ännu Sturle Thordson, en brorson till Snorre Sturleson, och fullbordare af den om honom och hans ätt handlande Sturlunga-Sagan. Snorre sjelf hade, några årtionden förut, vistats en tid i Sverige, och jemväl vid Svea-hofven qvarlemnat minnen af sitt eget skaldskap. Hvad som deraf kommit till efterverlden, länder dock just till ett ovederläggligt intyg, att i den gammal-nordiska poesien, numera, snarare allt annat fanns, än poesi. Den hade öfverlefvat sig, och lefvat ut. Att Sturle Thordson förblef den siste Islands-skalden i Sverige, är märkvärdigt af tvenne skäl. Det bevisar, huru den svenska dialekten af Norräna-språket hade vid den tidpunkten redan utbildat sig i så egendomlig rigtning, att den äldre språkformen var mindre allmänt fattlig; men det bevisar ock, att äfven de förnäma och kunnigare vid samma tidpunkt vände sig bort från den Isländska sången, eller att den då, så hos högre som lägre, upphörde vara populär. Annan anda, än den som gynnat denna sång, gjorde alltså den förvandling välkommen, hvarigenom en af sin lifs-princip öfvergifven – och dymedelst åt döden hemfallen – sångverld undanvek för närvaron af en sjelfständig omdaningskraft, som ånyo, med bortkastande af alla bojor och munkaflar, mäktade yttra sig såsom en personlig erfarenhet, en sann verklighet, en trodd helgd af diktens ingifvelse och innehåll. Så uppstod, hvad vi nu kalla Folkvisan, och som i sitt upphof egentligen var Riddarvisa.