Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Millioner i pappei s-mynt uträttas lika mycket sorn med ett lika Rörelse-capital i Silfver, oeh att det således är likgiltigt om Rörelse - capitalet äger ett invärtes värde, eller om det blott är grundadt på Ständers garantie och Konungens sanction; och blifva deruppå, i de delar af berörde vidtomfattande Memorial, som roed Banken kunna äga gemenskap, hufvudsakeligen följande förslag framställde; 1:0 Att Silfver-myntet, som ändock långt före detta utur rörelsen försvunnit, måtte alldeles afskaffas, och Bankens besparade Silfverförråd förklaras för en Rikets tillhörighet, för att dels användas till afbetalning af Utländska skul der, Den 19 Juni. 765 der, dels ock förvaras såsom creditiv för påkommande krig pa Utländsk botten, 5:0 Att ett behöfiigt Rörelse-Capital i pappersmynt, tillika med något smått skiljemynt och -kopparblandade 2 - skilling?- stycken, förslagsvis uppgifvet till inalles 30 millioner Riksdaler, antages, förses med Ständers garantie och Konungens sanction, samt fastställes såsom bytesmedel och vexel-invisning å den sälibara varumängden, 3:0 Att Ranken och Riksgälds.Contoiret förenas till ett enda Renninge-Verk, sorn endast ager att utgifva och renovera Sedlar och skiljemynt samt halia hand deröfver, att det bestämda Rörelse-Capitalet icke får öfverskrida?
För snillena finnes ock en annan utväg: låt bli att läsa » frågor och svar ». Låt oss, grötrimmande mostrar, roa hvarandra. Huru en svinfot skall kokas, veta vi, men hur en versfot skall skrifvas, bekymra vi oss ej om. Kjellb e r g, legit. sjukgymn. Prospekt på begä- ran. Adress: Stockholm, Mästersamuelsg. Allm. (S. T. A. 58291) ju jjj P F a n n y Gelins Parfymmagasin — 16 Lilla Vattugatan 16 — rekommenderar sitt nu inkomna välsorterade vårlager. Sparkasseräkning Räntegodtgörelse 5 proc. i ett hälft dricksglas vatten gifver det behagligaste, mest uppfriskande och v ä l s m a k a n d e men dock starkast antiseptiska munvatten. Koncentrerad pr flaska kr. Utspädd pr flaska kr. Utan sömmar. U t a n lukt. Vattentäta. A hvar motbok kunna intill 1,000 kronor i månaden uttagas utan uppsägning. I landsorten boende torde hänvända sig direkt till banken. Oöfverträffadt skyddsmedel för hvarje klädning. Canfield Rubber Co., Aktiebolaget Stockholms Diskontobank I Regeringsgatan I. Hamburg, Grosse Bleichen 16, 18V Endast äkta med vårt skyddsmärke » Canfleld ». Garantibevis medföljer hvarje armlapp. G. G:son Hård af Segerstad, TANDLÄKARE. Tyfoidbakterier dödas på DENTOLIN Gahnellt StomatolAzymol Aseptol Vademecum Den I Maj utlottas 540,000 50,000, 10,000, 50 B R A N D FÖRSÄKRINGS AKTIEBOLAGET FEN IX JAKOBSTORG Rosor för Yårplanteiing! Kraftiga, härdade, i finaste Kemontantoch Thea-sorter, sändas mot efterkraf å kr. Begär prisförteckning å blommande växter för trädgårdar. Rotebro Handelsträdgårdar, Carl Lundblad, ROTEBRO. JWaseets Iiotteri, (G.
Nådigt välbehag ”täcktes reglera, så väl till bestridande af utgifter af ordinarie beskickningarne, som till ”pensioner för att rappellera MinisterStaten. ”Riksens Ständer våga härvid fästa den önskan, att en sådan författning måtte i nå”der vidtagas, att inga extra ordinarie utgifter, utöfver berörde summa, må i och ”för desse ärenden komma Staten till last, ”och att de på rappellerade MinisterStaten ”upförde Ministrar och CommissionsSecre”terare, mätte så vidt ske kan, vid de nya ”beskickningarne användas; hvarjemte Rik”sens Ständer tillförse sig af Eders Maj:ts Den 5 Mars f. m. i73 ”Nådiga omtanka, att de tilläfventyrs här*’vid inträffande besparingar komma Statsverket till godo.” Sådane besparingar lära väl icke vara alt förvänta; men då Statsanslaget för MinisterStaten blifvit sedermera ökadt, och tillgångarne i samma ändamål vunnit tillökning genom Norriges betydligare bidrag, synes man hafva skälig anledning förmoda, att om utgifter af hemlig beskaffenhet någon gång fordrades, de skulle af förenämde tillgångar kunna bestridas. Då jag trott mig finna, att StatsUtskottets Utlåtande öfver de tvenne RevisionsBerättelserne saknar den fullständighet till uptagande och bedömande af Revisionsärenderne, som man med tillfredsställelse bos förra Riksdagarnes Statsutskott erfarit, anser jag mig föranlåten instämma i den reservation, Utskottets Ledamot Herr Ekerman CPag299) afgifvit, dels deremot att StatsUtskottet icke alltid öfver Revisorernes yttrade åsigter aflemnat bestämdt Utlåtande, dels upskjutit sådane, tills 1826 års Revision af Utskottet vore verkstäld, då likväl Revisorernes yttrade omdömen, särdeles i vigtiga principfrågor, borde pröfvas af StatsUtskottet, oberoende af de nya uplysningar, som blifvit föranledde af handlingar, som ej för Revisorerne varit tillgänglige.
Inom viss bestämd tid åligga det den långifvare, hvars anbud antages, att, till säkerhet för uppfyllandet af sine förbindelser, deponera Valuta, eller ställa antaglig borgen för Procent af den erbjudne Låne-summan, hvilkas förlust skall drabba Långifvaren, derest han brister i fullgörandet af sine åtaganden.” Prestestånd et s beslut är lika med Utskottets förslag, hvilket af Ståndet blifvit oförändradt godkändt. BorgareStändets: ”alla de inkommande anbuden öppnas på den utsatta dagen; och åligge det den långifvare, hvars anbud antages, att inom viss bestämd tid, till säkerhet för uppfyllandet af sine förbindelser, deponera valuta, eller ställa antaglig borgen för 2 i procent af den erbudne lånesumman, hvilkas förlust skall drabba långifvaren, derest han brister i fullgörandet af sina åtaganden.” BondeStändets.- ”alla de inkommande anbud öppnas på den utsatta dagen, och inQrn viss bestämd tid, åligger det den långifvare, hvars anbud antages, att, till säkerhet för uppfyllandet af sine föi bindelser, de - 5g4 Stats-Utskottets ponera valuta, eller ställa antaglig borgen för afprocent af den erbjudna lånesuraman, hvilkas förlust skall drabba långifvaren, derest lian brister i fullgörandet af sine åtaganden.” Och ehuru, genom 3 RiksStånds beslut, hufvudsakliga innehållet af den senare delen af 6:tePuncten således blifvit bestämdt, har Utskottet likväl, i anseende till den skiljaktighet i ordställningen, som derutinnan förefinnes, ansett sig böra till R. St.-rs bifall framställa följande med Ridd. o. Adelns och BondeStåndets mera likstämmiga beslut öfverensstämmande redaction:
Men dä detta ej läter sig göra, äterstär endast att wärja emellan de utwägar, som i dek närmaste kunga sörena enssi.ltas fordringar och Statens tilgängar. Wid rn sädan sakernas ställning mäste man erinra sig, att ehuru ett Samhälle i witzt afseende kan i sina pcnningk-förbindelscr jemnfiras med enskifta ^ är denna liknelse likwäl icke till alla delar riktig. Ett Samhälle är en förening af enskifta, af hwilka de som äga fordringar utgöra rn del af dem, som skola betala. Hwad nu det hela winner eller bcspar, blir ocksä till en witz grad em besparing för sjclfwa fordrings-ägarne och ät, minstone böra dctza, sä i anseende dertill som i anseende till sina förbindelser emot Samhället, taga i betrak», tande hwilka tilgängar som finnas, och huruwida de möjligen bästa utwägar blifwit wrdtagnc.
Norra Calmar län, som blefve det minsta, skulle då blifva större än Piteå, Umeå, Jemtlands och Wisby län, samt ungefärligen lika stort med Hernösands, Upsala, Stockholms med flere. Det ökade statsanslag, som härigenom skulle komma att utgå, kunde till en del tagas af Calmar läns-stat och af besparade medel för fångars transporterande, som, genom bildandet af en ny residensstad i norra delen af länet, icke skulle blifva så obetydliga. Komme dertill för inköp af nödiga byggnader, som linnas i Westervik att tillgå för cirka 32,000 r:dr banko, någon utgift att betunga statsverket, så vore det måhända icke så obilligt, när denna förändring så väsendtligt gagnade provinsen, synnerligast vid betraktandet deraf, alt staten icke nedlagt iuorn Calmar län några betydligare statsbidrag, som eljest varit händelsen inom mångå af rikets öfriga provinser. — Slutligen och för den händelse, att Rikets Ständer ännu icke funne den yrkade fördelningen af länet vara nödvändig, har motionären uttalat förhoppningen, att, åtminstone och intill dess en reglering af alla länen kunde komma till verkställighet, en filial-afdelnitig af länsstyrelsen måtte blifva förlagd till Westervik, som finge upptaga och afgöra polisoch utsökningsmål. Efter föredragningen till remiss af Per Bengtssons motion inom det Hederv. Ståndet, hade Johan Jacob Rutberg från Norrbottens län yttrat, att till areala innehållet vore flera län större än Calmar län och att han af de skäl, hvarpå Rikets Ständer tillförene afslagit äskad delning af samma län, önskade och vore förvissad, att Per Bengtssons nu framställda motion icke måtte vinna någon framgång. — Härförutan hade Eric Persson från Gefleborgs län anfört, att lian likaledes bestrid de Per Bengtssons förslag, på grund deraf dels att de Norrländske länen äro till vidden större än Calmar län, och dels att länets fördelning skulle öka tjenstemanna-personalen, och göra nya löneanslag nödvändiga.
De om Enskifte utkomna första Författningar, ämnade ätt endast användas i skoglösa Provincer, der jordytans jemnhet och ofta lika art lättade verkställigheten, hafva sedan blifvit modifierade, iden mon man funnit nyttan af enskiftens införande äfven i andra orter. 1812 års Kongl. Enskiftes Författning uppmuntrade till vinnande af det önskade ändamålet genom den större frihet, som derigenom lemnades vid verkställigheten genom ett väl ordnadt Rättegångssätt, sorn förlamade trätgirigheten, och genom den mindre kostnad den ordsakade, då Rättegångar i anledning deraf'uppkommo. Erfarenheten torde hafva tillräckligen bevisat, att lill bedömandet af Enskiftes - Den 4 December f. ni. 239 frågor hufvudsakligen fordras mera oeconomisk än juridisk kunskap, hvarföre äfven alla Författningar derom emanerat från Kongl. Kammar-Expedition, och verkställigheten varit uppdragen åt Herrar Landshöfdingar, till dess den öfverhand tagande principen em Juridisk enhet, och den dermed följande hågen att draga äfven de oeconomiska frågorna under Härads-RätterJie, föränledt utfärdandet af Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga om Skiftesverket afden4:de Maji 1827, hvilken icke allenast förändrat Rättegångssättet med Skiftesmål, utan äfven synes vara bygd på helt andra grunder, än föregående Enskiftes-stadganden. Jag känner nogsamt, att'klander öfver nyligen utkomna Författningar anses med obehag, men skulle misskänna min pligt som Riksdagsman, om jag af sådan anledning lät afhålla mig frän att öppet tillkännagifva den klagan, som dep genom Författningen lidande Allmänheten öppet uttalar. 1812 års Enskiftes-Författning, då den lemnade en i Bylag boende skiftessökande Hemmansägare rättighet, att få sin ägolott frånskiljd och utbruten, ålade honom den skyldighet, att göra utflyttning utur Byn, och medgaf öfrige Byamännen den rättighet, att bibehålla deras gamla ägoindelning, till dess äfven de funno nied sin fördel öfverensstämmande att enskifta. 260 Den 4 December f. in.
Alexandra gjorde stora ögon, och då brukspatronen såg att hon ej förstod honom, vände han sig till sin dotter, som stod bredvid, och hon föll in, något snäsigt till fadren: «kors, pappa menar visst ’Söderländskan i norden’!» – «Jag känner inte det stycket,» sade Alexandra kort, och satte sig. – «Kors, nog känner fröken henne,» mente brukspatronen, men då han slutligen fann, att alla böner voro förgäfves, begaf han sig ned till ladugården, med hvilken han lyckades att komma i en i det hela större harmoni. Hela firmamentet var förut samladt i baronens nya oxstall, och då de många granna stjernorna «blinkade» ned på oxarnes ensliga bås, blef vår brukspatron återigen helt romantisk till sinnes. Hastigt uppgick för honom en ljus idé, nemligen att Stjernsången för tillfället skulle taga sig bra ut, och han tog presten (densamme som talade om periculum in mora) afsides, bad honom gå upp på höskullen, och öfverraska herrarne med den sköna sången. Presten, som skulle ha sin kollekt påföljande söndag, och kunde emotse en tia banko i håfven, derest han uppfyllde patronens begäran, tvekade väl en stund, men ändtligen segrade hans bättre presterliga menniska, och han satte redan sitt svarta jag i rörelse uppför en stege, som ledde till höskullen, då firmamentets atlanter i detsamma funno för godt att utrymma oxstallet, der det verkligen blef tomt efter dem. Men under det att deruppe spelborden sättas i ordning, ljusen tändas och musikanterna stämma sina instrumenter, vilja vi begagna tillfället för att bli litet närmare bekanta med en och annan af sällskapet. I första rummet är det nödvändigt att beskåda dottern i huset, fröken Alexandra. Men jag ångrar att jag sade «nödvändigt», ty det lönar verkligen mödan. Hon är en skönhet, med alla de högsta fullkomligheter, utom evig och oföränderlig, ty hon har ty värr redan börjat, ehuru blott helt litet, att deklinera.
Det är som jag sagt — hon har det alldeles för bra. » Det var Karin omöjligt att ej gråta, men hon teg, ty Britta skulle aldrig förstått henne, och på nytt kommit fram med sitt retsamma: » hon ä ' för fin på ' c och hare ' t bara för godt. » Att göra jämförelser mellan hvad hon lämnade och hvad som låg framför henne kunde Karin emellertid ej underlåta. Där hemma i hennes lilla kammare, inåt gården, kändes det alltid fuktigt och kallt, och sol hade hon endast en tid på högscmmarn, då det blef alldeles för varmt i det lilla kyffet. Giktbruten och förvärkt som hon blifvit genom slit och släp i andras tjänst, hade hon så svårt att röra sig och böja den styfva ryggen, att hon mången gång underlät att göra upp eld eller skafia det nödvändiga bara för att fä sitta kvar i sin gamla länstol — en afdankad möbel från Pihlska hemmet. Den årliga pension några af » hennes förra fruar » lämnade ville inte räcka till hyra, ved, mat och allt, men hon var så innerligt tacksam, att de gåfvo något. Det var minsann inte alla, som hade det som hon. Britta hade nog i grunden rätt. Aflagda kläder fick hon också, emellanåt. Garneringar och bjäfs sprättades omsorgsfullt bort för att ej väcka allt för mycken afund, men aldrig trifdes hon rätt i dessa klädningar, hvilkas snitt, tyg och färg ej passade henne. Nu skulle hon hem till sitt igen — börja räkna styfrarna, frysa och knappa in på allt och sitta ensam med de tunga tankarna. » Britta är då intet passande sällskap, » det sade hon sig, » simplare i tal och sätt som hon blir för hvarje dag, hvilket ej är det ringaste att unU Bidrag mottagas med Linge. tacksamhet. Logogryf. H v a d hörs, där munterhet är på färde? H v a r.
Utskot - B anco-Uls kottets Memorial, N.o 3j. 9 Utskottets dernäst förekommande hemställan, att frågan om decimalsystemets antagande i Rikets mynt och penninge-förhållanden måtte få förfalla, är godkänd af 3:ne Riks-stånd; hvadan något åtgärdande icke påkallas, till följd af Ridderskapet och Adelns afslag å berörde hemställan. Som 3:ne Stånd gillat Utskottets tillstyrkanden, dels att nuvarande Riksdaler Silf v er-specie må under den i Myntbestämnings-lagen förekommande benämning af Riksdaler Silfver fortfarande bibehållas, dels att räkne-enheten må bestämmas till ett värde, som motsvarar en Riksdaler Riksgäld, samt dels att denna räkne-enhet må indelas i 48 skillingar och hvarje skilling i 4 styfver; utgör detta ett Rikets Ständers beslut; och frågan om nämnde enhets benämning måste på grund häraf afgöras. Utskottets tillstyrkan, att den nya räkne-enheten må benämnas endast ”Riksdaler”, har blott af Bonde-ståndet blifvit bifallen, hvaremot Ridderskapet och Adeln antagit benämningen "Krona'’, Preste-ståndet "Riksdaler Riksgäld" samt Borgare-ståndet ”Riksdaler Curant.” Då sålunda tvenne af de Riks-stånd, som bibehållit namnet Riksdaler, dervid gjort ett tillägg, för att derigenom skilja den nya räkne-enheten från andra Riksdaler-sorter; så ock enär samtlige Riks-stånden vid sednaste Riksdag förenade sig om den benämning på räkne-enheten, Borgare-ståndet nu deråt gifvit; har Utskottet, hvilket det, jemlikt ^3 §. Riksdags-Ordningen, tillkommer att meningarne, så nära möjligt är, sammanjemka och med förslag öfver denna jemkning ingå, till en början skolat inbjuda Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-stånden, att instämma uti Borgare-ståndets beslut; men folden händelse berörde inbjudning icke skulle af någotdera Riks-ståndet antagas, eller minst trenne
— Ut.lånta medel 4,175: 30. Enligt räkenskaperna, hafva under revisionsåren, såsom, jemlikt sednaste revisionsberättelse, äfven under föregående 2 ne år ägt ruin, förslagsanslagen till medico - — 59 — legala besigtningar samt till farsoters och smittosamma sjukdomars botande, utgörande det förra 3,000 R:dr och det sednare 9,000 Hulr årligen, varit för de afsedda ändamålen otillräckliga. Utgifterna hafva nemligen uppgått, för medico-legala besigtningar : år 1848 till - 7,812: 37. 8. och år 1849 till 7,895: 15. Revisorerne höra härvid icke lemna oanmäldt, att, enligt Kongl. Sundhets-kollegii afgifna underdåniga berättelse om medicinalfondens förvaltning åren 1848 och 1849, 9,788 Rulr 47 sk. 6 rst. sistnämnde år blifvit af förberörde anslag för farsoters och smittosamma sjukdomars botande utbetalda, såsom reseoch traktamentspenningar till djurläkare; härrörande dessa utgifter från den under berörde år härjande lungsjukdom i södra delen af Sverige. §. 2. Utaf räkenskaperna inhemta» vidare, att, ehuru åtskillige, af Kongl. Kollegium, vederbörande läkare meddelade förskott till reseoch traktamentskostnader för “farsoters och smittosamma sjukdomars botande1' vid hvartdera revisionsårets slut funnits oredovisade, desamma likväl icke blifvit i balanserna intagna. Revisorerne hafva ansett sig böra detta förhållande anmärka, med erinran tillika om angelägenheten deraf, att ett särskildt förskottskonto i räkenskaperna upplägges. §. 3. Enligt räkenskaperna har Kongl. Kollegium, linder år 1848, i Kongl. Statskontoret lyftat 2,000 Rulr till aflöning åt Militärläkare och år 1849 deraf till sistnämnde verk återbetalt 1,546 R:dr; men Kongl. Räntekammarens qvitto å detta belopp finnes icke räkenskaperna bilagdt.
Ridderskapet och Adeln, med åberopande af nämnde motion, förnyat de deri gjorde förslag, med tillägg, att den practiska coursen för Seminarii-eleverne må ej endast vid Cathedraleller Trivial-Skola och Gymnasium fullbordas, utan äfven förbindas med noga kännedom af och tillräcklig öfning uti Nya Elementar-skolans undervisning och uppfostringssätt; anseende motionären denna åtgärd vara destomera nödvändig, som den skulle i betydlig mon bidraga till en för uppfostran och den allmänna undervisningen lycklig och fördelaktig utgång af den strid, som påginge emellan den gamla och nya skolan. Det nya undervisningssättels idee och tillämpning vore både för litet kändt ecb för litet värderadt, och kunskap derom borde spridas först inom Lärare-Corpsen och sedan hos den större publiken. Endast med tiden kunde man få utröndt, om den nya Skolmethoden borde stå eller falla, eller huBih. till R. St. Trot. 184S. 4 Sami. 2 Afd. ig Haft. 2 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottens Utlåtande> N.o 89. ru mycket af den borde användas eller huru mycket förkastas, ty först sedan en yngre Lärare-Corps uppvuxit, bekant med båda skolformerna och skicklig i bådas handhafvande, kunde raan vänta sig en allmännare opartiskhet, ett mera sansadt lugn och ett fullt mognadt omdöme vid tvistens afgörande. Derjemte bar motionären föreslagit, alt ett årligt anslag af 3000 R:dr J3:co, eller samma belopp, som 1843 års Skolrevission föreslagit, måtte för det åsyftade ändamålet beviljas, att utgå efter den anordning, Kongl. Maj:t vid en blifvande organisation kunde finna för behofvet lämplig. Sedan behandlingen af förevarande ärende blifvit öfverlemnad till sammansatta Stats* samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, hafva Utskotten detsamma under öfvervägande förehaft och få härmedelst afgifva sitt yttrande öfver de i motionen förekommande förslag.
Utskottets under N:o i3i afgifna förslag till sammanjemkning af RiksStändens beslut i denna fråga har blifvit åferremitteradt af Högloft. Ridderskapet och Adeln, Högvördige Preste-Ståndet samt VälfofL BorgareStåndet, på grund af gjorde anmärkningar vid förslagets ^Ae punkt; till följd hvaraf, och med anledning af Hedervärda Bonde-Ståndets fattade beslut i afseende på alla 4 punkterne, Utskottet härmed får afgifva följande förnyade Utlåtande i ämnet: Beträffande Första punkten, eller frågan om enskilda Theatrar i hufvudstaden, hade Utskottet föreslagit, att Bonde-Ståndet ville förena sig med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet i deras beslut om tillstyrkande af en ovilkorlig frihet till enskilda Theater-anläggningar i hufvudstaden; men som Bonde-Ståndet genom Protocolls-Utdrag af den 2r sisth månad förklarat sig förblifva vid dess förut fattade beslut, derutinnan att underd. anhållan hos Kongl. Maj:t om tillåtelse till enskilda Theatrars inrättande i hufvudstaden icke må ega rum annorlunda, än att dermed förenas det vilkor, att beståndet afen god och mot ändamålet svarande Theater derstädes genom en sådan tillåtelse icke må förfelas, så får Utskottet vördsamt anföra, att Utskottet anser frågan om tillstyrkande af en ovilkorlig frihet till Theateranläggningar i hufvudstaden nu mera hafva förfallit, sedan 2ine Stånd i denna punkt stannat emot 2. Derjemte förekommer härvid, att frågan om en blott vilkorlig frihet i detta afseende ensamt blifvit yrkad af Bonde-Ståndet, som för öfrigt instämt i Borgare-Ståndets beslut; hvadan, och då dessutom en underdånig anhållan om en sådan frihet synes vara aldeles öfverflödig, enär Kongl. Maj:t icke lärer vägra tillstånd till enskilda Theateranläggningar i hufvudstaden, så vida Kgl. Majit finner beståndet af en god och ändamålsenlig
För det andra, när det är afgjordt, att inom dessa District råder en sådan allmän fattigdom, att utpantning måst verkställas till 4 & 5 gångor det värde folket erhållit i undsättning; tror jag det vara billigt, att sådane personer, som utan eget förvållande kommit i detta predicament genom Embetsmäns förseelser och egenmäktiga förfarande, böra få återbetala hvad de erhållit in natura tunna för tunna, men att de Embetsman, som varit vållande till den upkomne bristen uti Creditivet, kännas skyldige att fylla det åsterstående. På denna 16 H. 4 Jb So Den 9 Mars c. m. grund tror jag StatsUtskottet hör begagna dea rätt det äger efter 3o §. Riksdagsordningen, att häröfver begära laglig undersökning. Hvad angår Herr Thams yttrande om Sockneoch DistriclMagaziner, vill jag nu icke derom yttra mig, emedan jag anser en öfverläggning öfverflödig; men högst besynnerligt vore det fall, om det skulle blifva ett åliggande för Sveriges mindre sädesrika provinser, att sammanskjuta medel till inrättande af DistriclMagaziner i Skaraborgs Län, som är ett af de bördigaste i landet. Mig förefaller det åtminstone besynnerligt, att den ene Medborgaren så skall skatta till den andre, enär det icke är fråga om någon för staten i öfrigt gagnelig colonisation uti sådane trakter, der sädesodling icke är möjlig; utan nu blott fråga är om sådana, som sjelfva äro sädcsodlandd och de fruktbaraste i Riket. Jag anhåller, att detta yttrande må få åtfölja remissen. Friherre Cederströnij Jacob: Det är i anledning af Herr Thams yttrande, och nu sednast Herr Hjertås, som jag anhåller att några ögonblick få fästa Ridderskapets och Adelns upmärksamhet. Herr Tham har yttrat, att SockenMagaziner icke voro nyttiga, i synnerhet på den grund, att om förvaltningen vore oriktig, fonderna skulle förskingras och icke komma till gagns.