Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
IX , att han icke ville vara domare, emedan han var åklagare, lemnar jag äfven i sitt värde; — ty han var ock det senare i ordets hela bemärkelse. Det är äfven kändt, att de Konungar, sorn utöfvat åklagaremakten i all dess stränghet , i följd deraf icke velat sjelfve uppträda såsom Domare , utan i stället begagnat tillsatte Commissioner ; och då dessa utgjorts af tillfälliga domare, så är det gifvet, att de lättare än andre varit underkastade corruption; äfvensom Åklagaren derigenom berett sig utväg , att ifrån sig kasta hela det förhatliga af rättegången. Jag skulle emedlertid tro, att, när det är afgjordt, och såsom axiom kan antagas , att blott hela eller ock icke nägon del af Domaremakten bör organiseras efter den princip , man här Dcrt 5 September f, ml Iberopat; — det är bäst, att intilldess det förra sker, låta bero vid hvad sora är. Mig synes det ock vara värdigt, att Konungen deltar i rättvisans skipande uti Högsta instantien. Justinianus är märkvärdigare för sin lagbok , än för sine präktige byggnader och stora eröfringar. Eröfringarne gingo snart förlorade , och det vördnadsbjudande Templet (S.t Sophia Kyrkan) är förvändladt till en Turkisk Mosquée — men verldens första fullständiga Lagbok skall icke förgås, så länge verldea är befolkad af upplyste Nationer. Herr von Hartmansdorff: Anmärknin gen om Carl IX Iemnar jag derhän , Historien må derom upplysa, och hela efterverlden döma. Ömsom har man bestridt s Ömsom vidgått hvad som blifvit lagdt denne Regent till last. — Men hvad Konungens åklagaremakt beträffar, så vill jag väl se, huru det land skulle vara beskafFadt, hvarest Regenten icke hade till pligt, att åtala lagarnes öfverträdelse. Är det nu nödvändigt för Regenten , att äga denna åklagaremskt, huru kan man dermed förena, att samma Regent skall döma den han tilltalat, och sluteligen benåda den han dömt.
Hon fann intet att tala om, och hennes glädtighet var som bortskrämd. Plötsligt lyste hennes ansikte upp. Man kom ledande ett litet vackert rosigt barn; det var hennes. Nu hade hon fått hjälp, ty hvad tanke, hvad gåtfull, rufvande sorg fanns, som ej måste vika för ett sådant jollrande, smekande kvitter? H o n förde barnet till den gamla. Denna ryckte till, hon hade ej kunnat göra det med mer fasa, om det varit en orm i stället för den lilla mjuka varelse, som nu kom invid henne. H o n behärskade sig tillräckligt för att ej stöta barnet ifrån sig, men hon tog ej i det. Gabrielle drog tyst den lilla till sig, lämnade henne åt tjänarinnan samt vinkade åt denna att aflägsna sig, och det gjorde flickan, men hvad hon ej kunde göra, det var att helt dölja sina känslor, hvilka blifvit mycket sårade å lillans vägnar. T det hon långsamt begaf sig bort, sände hon öfver axeln föraktfulla blickar på den gamla damen; de gingo dock denna totalt förbi, där hon satt m e d ögonen sänkta möt marken. Matmodern gaf ej heller akt på dem. Om en stund såg öfverstinnan upp. sade hon, » du undrar på m i g? » » Barn, » Visst undrade Gabrielle, men hon svarade blott: » Å h, tant. » Konventionell vana hindrade henne att svara annorlunda, dessutom började hon leda den andras uppförande hän till hennes sorg. Hade detta månne med den att skaffa? » Jo, nog undrar du, ingen har förr gjort så med ditt barn, » fortfor den äldre. » Nej, » medgaf Gabrielle. » Men, jag kunde ej annat, du måste förlåta mig. » Gabrielle tänkte åter på mannens uppmaning till henne. » Tant har en sorg, » sade hon. Hon fick intet svar. » Tant får ej bli ond på mig, » bad hon mildt, » men. men jag har hört af Eudolf, att tant har sorg för sin dotters skull. » Nu var hon nog bra djärf; hon blef förskräckt, då orden voro utsagda, men det kunde ej ändras nu. » Gud gifve det blott vore, hvad ni mena med sorg, » sade den gamla.
När i8i5 Puksacten antogs af Sveriges Ständer, så fastställdes i den riksdagens beslut, alt Riksacten i afseende på Sverige skulle kunna ändras genom Konungs och Ständers gemensamma beslut, likasom i sista punkten af sjelfva Riksacten står infördt, att ändring af Riksacten i afseende på Norrige skall ske på lika sätt sorn grundlagsfrågor enligt Norrska grundlagen behandlas* Det är således derigenom tydligt att behandlingen i afseende på Sverige, just derföre alt den icke fordrar t vänne riksdagars beslut, icke är densamma som grundlagsfrågors behandling. Coust.Utsk. har emedlertid ansett det vara dess skyldighet att vacka frågan, emedan det ansett sig med skäl kunna tadla?, om det tillstyrkte en ändring i 62 §:n Reg.- F:n, enär sådant, utan motsvarande ändring i Riksacten, endast skulle varit en ny tillökning i de anomalier, som befinnas emellan de begge handlingarna. Hvad angår den väckta frågan huruvida en ålerremiss bör ske, imer jag visserligen den anledn., sorn kali finnas uti formen för behandlingen af ett memor. första gången detsamma är före, med antagande af det ena deri innehållna förslaget och underkännande af det andra. Såvida således detta ineinör. icke anses vara af någon särskild art, är ingeri invändning alt göra i afseende på återremiss, iner än att jag tror att den blir factiskt onyttig, emedan Utsk. svårligen kan annat än fortfarande erkänna grunderna för begge skälen. Jag anhåller dock att få framställa motskäl mot den yttrade tanken, att den ena frågan skulle särskildt afslås. Hr von Hartmansdorff bär klandrat, att Utsk. befarat vådor af val för hela förmyndaretiden. Omyndighetstiden för en Konung kan likväl vara efter vår grundlag 18 år.
Då man så mycket na gelfar med ord, torde det äfven tillåtas mig att få göra en anmärkn. i afseende på ordalagen. Jag kan nemi. icke finna hvarföre det skall heta, att R. St. för deras del besluta, då li. St. icke lära kunna besluta å dea andra statsmak tens vägnar, eller för någon annans än deras egen del. Hr Liljenstolpe: Jag tror mig kunna försvara min önskan att orden för deras del mätte inflyta, med det lill — kännagifvande, att uti de flesta föregående skrifvelse!-, uti hvilka R. St. nyttjat ordet besluta, blifvit tillagdt för deras del. Jag vidblifver således min anhållan, att äfven i denna skrifvelse ordalagen måtte blifva sådana. Exped.Ulsk:s förslag N:o 002 blef af R. o. Ad. återremitteradt. Gr. Horn, Claes Fredi-.: Innan Ståndet återtager discussinuen öfver Coust.Utsk:s förslag rör:de förändringar af representationen, tager jag mig friheten att vördsamt för Ilr Frili. o. Landtm, samt Ståndet tillkännagifva ett förhållande, som möjligtvis skulle kunna hafva ett ledsamt inflytande på riksdagens gång och snart sagdt till oändlighet kunna förlänga densamma. Förhållandet är nemi. det alt de särskildta Ståndens ledamöter uti förstärkta SlatsUtsk. icke såsom vederbör infinna sig i delta Utsk. Det hände nemi. föll. gårdag, att, oaktadt jag på lömiidd. tillkännagaf att Utsk. komme att fortsättas kl. (> e. m. och dervid erinrade all upprop icke skulle ske, samt anmodade samtliga suppleanterne att sig infinna, R. o. Ad:s ledamöter likväl icke voro öfver 3o till antalet, och alt af BondeSt. lättades en ledamot.
Vid ärendets föredragning lill Remiss hade till Protocollet sig utlåtit: Biskopen och vice Talmannen Herr Doctor af Wingård: att han, med öfvertygelsen om nya Evangel»-Böks-Förslagets många förtjenster, förenade en liflig önskan, att detsamma, med den förbättring allt mennisko-verk behöfver, måtte en gång blifva antaget; men som med öfverläggningarne i denna fråga under sistlidne Riksdag 2 Stånd stannade mot 2, och Kongl. Maj:t, utan alt åt Evangelii-Boks-Comiten gifva Nådigt uppdrag, att pröfva de vid Förslaget gjorda anmärkningar och med ett förnyadt förslag i underdånighet inkomma, endast i Nåder tillkännagifva, att gamla 3a Besv. och Oecon. Utsk. Bet.clc. N:o 4-1 • Evangelii-Boken komme alt tills vidare fortfara till Kyrkobruk; så au så ge Herr Biskopen frågan för närvarande hvila, utan att derföre hafva förfallit. Hvad åter de vid Evangelii-Boks-Förslaget fogade Bönernes tryckning anginge, ville Herr Biskopen destohellre frigifva den, som icke allenast Boktryckare yrka denna lofliga förtjenst, utan också fromheten hemtade ur dessa Böner en uppbyggelse, hvilken den önskade allmännare. Biskopen Herr Doctor TV allin: att han med Biskopen Herr Doctor af TVingärd instämde, hvad förre punkten af Herr Prosten Östbergs Motion beträffade; de principer och den method, som nu följes inom Kongl. BibelCommisionen, iofvade en både skyndsam och säker verkets fullbordan. Redan vore en del af arbetet färdigt att läggas under prassel), och de öfrige delarne skulle omedelbart följa hvarandra; I ett sådant sakens skick, och då sannolikt vore, att en förbättrad öfversättning af den Heliga Skrift inom lå år, och möjligen lill nästa Lagtima Riksmöte utkommer, ansåge Herr Biskopen det förhastadt och ledande lill både missnöje och onödig kostnad för Landet, att till allmänt bruk antaga en EvangeliiBok, som dock skulle så snart undergå förändringar.
7 Utdrag af protokollet'öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockkolms Slolt den 17 November 1859. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-ministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Stats-ministern lör Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Stats-räden Wallensleen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Hr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Föredragande Departements-chcfen uppläste härefter till justering ett i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade nådiga beslut uppsatt förslag till nådig skrifvelse till Rikets Ständer i fråga om löneförhöjning för år 1857 för de vid Storskiftesverket i Stora Kopparbergs län samt afvittringen i Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län anställde Landtmätare; och täcktes Kongl. Maj:t, på Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, berörda förslag i nåder gilla samt befalla att i öfverensstämmelse, dermed nådig skrifvelse, af den lydelse bilagan till detta protokoll utvisar, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo Otto IV. Seippel. 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:r 61. Ii :o 61. Ank. till Exj).-Utsk. den 5 Jan. 1860, kl. 6 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, med uppgifter angående pedagogierna i Riket; Gifven Stockholms Slott den /7 November 1859. Sedan Kongl. Maj:t, med anledning af Rikets sednast församlade Ständers gjorda framställning, anbefallt vederbörande
Hr Landtm, ansåg sig således skyldig tillkännagifva, det hans enskilda tanke vore, alt R. o. Ad. visserligen, då en här afgjord fråga återkomme från StatsUtsk. till följd af åtel remiss från andra Stånd, kunde, på grund af de upplysningar, som i det nya betänk, blifvit gifna, förändra sitt beslut; men hemställde Hr Landtm, likväl, huruvida R. o. Ad. nu skulle finna skäl att för det närvar, åter upptaga den fråga, som nu vore under diseussion, när Ståndet bifallit det lörsta betänk, och sedan afslagit det förslag, som just utgjorde skälet till den sednare hemställan, att sterbhus-afgiften skulle försvinna. Frih. Cederström, Jacob: Att R. o. Ad. af dess beslut öfver sub-betänk. Litt. I under StatsUtsk:s utlåt. N:o 64 är oförhindradt att nu besluta öfver StatsUtsk:s utlåt. N:o 226, är utan allt tvifvel. Alt Utsk. uti sednare betänk, tillstyrkt. hvad det uti förra betänk. N:o 64 afstyrkt, har derpå icke något inflytande; men jag hoppas, att R. o. Ad. nu icke afviker från dess då fattade beslut, derest Ståndets då yttrade åsigt kan anses såsom ett beslut, enär betänk. Litt. I endast varit sub-betänk. till hela betänk. N:o 64, som efter min åsigt icke kunnat styckevis antagas, då det första gången från Utsk. inkommit. Jag anmärkte detta förhållande redan då detta ämne förra gången hos R. o. Ad. förevar, och står derföre fast vid den öfvertygelse, att R. o. Ad. nu är oförhindradt att fatta hvad beslut R. o Ad. behagar. För min del tillstyrker jag likväl afslag å denna punkt. Hr Ribbing: För alt slippa att alsia betänk., anhåller jag, att Ståndet ville på de af [fr Frih. o. Landtm, anförda grunder blott förklara, att Ståndet icke kan lemna bifall dertill. Den 8 Augusti e. m. »79 Gr. Anckarsvärd:
Då jag är Ledamot af Constitutions-Utskottet, torde det tillåtas mig att i korrthet få underställa detta upplysta Samfunds bedömmaode det begrepp, jag gjordt mig om Grund, iagarnes föreskrift och mening uti det mäst granlaga af alla de ämnen, som dessa Grundlagar omfatta; jag menar de Anmärkningars behandlande, granskning och påföljd,», hvilka så väl innom som utom Constitutions-Utskottet, emot under ansvar ställde Embetsman, kunna göras. Våra Lagstiftare hafva uti Grundlagen, detta Samhäils-Contract emellan Konung och Folk, förvarat dessa båda rättigheter, att genom Lagens eller Opinionens Domsrätt, pröfva och bedömma Embetsmäns åtgärder. Den förra i ett allmänt förhållande, den sednare genom sina Representanter, uti ett, innom vissa lagliga Förmer, och innom ett visst in - Den a? April. fö i Ridderskapets öch Adelns uppmärksamhet vfd vadan, att genom praejudicat tillåta Riksens Stäcders ConStitutions Utskott tillvälla sig en större och' annorlunda beskaffad magt, ari Grundlagens klara lydelse inedgifver : att tillåta Utskots tet besluta i sådana fall, dät dess enda rättighet och pligt åf Grundlagen bokstafveligen inskränkas till upplysning och Vägledande åtgärder till afeller tillstyrkande. Vi skulle genom en Föri Somlig effergifvenhet i denna del snart ihnötri vår egen Stats Författning möjligen För en framtid kunna bil la oss ett tyranniskt frårikännande af de rätfgheter, soth friheten återskänkt oss. 1.8ö9 Års Stari er, saknade ej ånledi nirig i erfarenhetens dyra lära aft tillskapa en ansvarighet för Konungens Ministrar, Rådgifvare och Föredragande; Öch Vår Constitution blifver dem i denna d l ett evigt äremin:, lie af foglig återhållsamhet, uti en tidpUnct då Nationens lidelser litt hade ursägtär hämdenS utbrott j och ytterligheter i ett Stadgande, sorn för framtiden skulle förebygga SUts-olycko?
N:o 28 sköttens tanka, tillkännagifver ett tydligt förutfattadt uppsåt att olofligen insmyga varan, och brottsligheten således derigenom är mera bestämdt ådagalagd, torde fullt skäl vara förhanden för den af Herr Winbladh klandrade straffbestämmelsen, och enär i allmänhet förutsättas kan, att fråga ej uppstår om vara af så ringa värda, som Herr Modin för sin jemförelse antagit, helst om man vill upptänka och beräkna sådane utom erfarenheten varande fall, knappt några böter kunde finnas så obetydlige, att ju icke någon vara kunde gifvas, hvars halfva värde vore mindre än dessa böter, så torde de föreslagna ansvarspåföljderne äfven i dessa hänseenden finnas lämplige, på grund hvaraf Utskotten tillstyrka, att de emot a 3 och 23 §§. gjorda an märkningar måtte lemnäs utan vidare afseende. 27 Jf. I afseende på Herr Winbladh* härvid gjorda erinran, som hänför sig dertill, huru förhållas skulle, när forbudet gods införes, få Utskotten hänvisa till hvad som i början af delta Utlåtande yttrades, i anledning af Herr Winbladhs yrkande, att hela Författningen borde rättas efter Välloflige Borgare-Ståndets beslut om förbud emot vissa varors införande; och är dessutom denna §. så redigerad, att den ganska väl kan tillämpas äfven för den händelse, att förbud emot vissa varors införsel skulle komma att påbjudas. i Bev.- Lags. Oec.-UtsJt. Uti, N:o 28. g jj Jj1.
Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har uti ingifna och till Utskottens gemensamma behandling öfverlemnade memorialer i berörde hänseende blifvit föreslaget: af Riksdags-fullmägtigen Matts Pehrsson från Stockholms Län, med hvilken J. A. Zetterberg, Johan Olsson och Olof Jansson från samma Län sig förenat, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att Båtsmanshållet öfver allt, der sådant må finnas lämpligt och med behofvet förenligt, varder stäldt på vacance-fot, emot det att rotarne erlägga samma contanta afgift i ett för allt, som för städerne funnes stadgad; men att, derest en sådan framställning icke skulle af Rikets Ständer beslutas, De åtminstone måtte göra underdånig anhållan om l:a och 2:a Roslags-Compagniernes försättande på vacance-fot, helst dessa oftare än de öfrige Båtsmans-Compagnierne till tjenstgöring uppbådades, och roterings-besväret för dem sålunda vore i högre grad tryckande; af Riksdags-fullmägtigen Lars Larsson från Gefleborgs Län: att Kongl. Maj:ts Nådiga förordning af den 21 Maj 18.30, hvarigenom rustoch rotehållare vid båtsmanshållet blifvit förpligtade att erlägga vacance-afgift för båtsmän, som under krig afginge, hvilken afgift efter nuvarande markegång utgjorde omkring 30 R:dr Banco årligen, måtte upphäfvas, samt rustoch rotehållarne varda bibehållne vid de rättigheter, som genom Kongl. Kungörelsen den 27 October 1812 blifvit dem tillförsäkrade; och af Riksdags-fullmägtige Ola Jeppsson, G. B. Appelkvist och Lars Pette?'sson, alla från Blekinge Län, att då, med stöd af äldre författningar, Båtsmans-vacancealgiften inom samma
Dessa skäl grunda sig hufvudsakligen på de Sladganden som återfinnas uti Reg.-Formens 53, fio och 70 § §. samt RiksdagsOrdningens 3i §., hvaruti de mål uppräknas hvilkas behandling tillkommer Utskottet, och Utskottet fästade äfven de Évvitlnings-Utskoltcti V tilt ande jy,o ig. : H ?.• ■ '9 \ * .r' ;. >;■"> - ■ - {> ■*-/> f •'“■'•ii ' i' ,h ■ -'■•o.,. *•’ * *> * -s -■ T \. ** .* • v 41 Resp. RiksSlåndens uppmärksamhet derpå, att en likartad fråga under 1810 års Riksdag varit vackt och af StatsUtskottct behandlad, samt alt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t vid sisth Riksdag JN:o 342 gifver fullkomlig anledning att Rikets då församlade Ständer icke ansett Tolagen såsom en med Bevillningen gemenskap egande afgift. Detta oaktadt har Utskottets åsigt blifvit ogillad af Högloft. Ridderskapet och Adeln, som vidhållit dess beslutade remiss till BevillningsUtskottet samt af Hedervärda BondeStåndet, som äfven ålagt Utskottet att ifrågavarande motion behandla, men deremot har Högv. PresteStåndet gillat Utskottets Memorial och Vallöf!, BorgareStåndet lagt detsamma till handlingarne. Uti detta sakens skick ansåg Utskottet, på grund af stadgandet uti 44 §. 3 mom. Riksdagsordningen, det vara Utskottets pligt, alt om ett sådant förhållande meddela Rikets Högloft Ständer underrättelse, och att, med öfverlemnande af handlingarne i målet lill Rikets Högloft.
Hr von Hartmansdorff: Jag anmälde mig i förmiddags, under det att Hr Hjerta, Lars, talade. När jag hörde liberalismens ypperste kampe uppträda och icke blott understödja Gr. Crouhjelms förslag, ulan äfven berömma en Konungens rådgifvare, som är stark nog, hans beröm förutan; när jag sålunda förnäm, alt de meningar, som jag försvarade, trycktes både ofvanefter och nedifrån: så fruktade jag för deras undergång, om jag icke förtröstat på sjelfständigheten hos medlemmarne af detta Hus, hvilka under vigtigare tillfällen vid denna riksdag hafva den ådagalagt. Jag trodde följaktligen det icke skola vara 200 Den 11 Januari e. m. förgäfves att försöka med skäl och bevis, så vidt jag dem kan anföra, verka på eder öfvertygelse, mine llrr, och delta är orsaken, hvarför jag ånyo uppträder lill försvar af min mening. Man har sagt, att näringarne stigit i samma män, som förbuden aftagit. ' Jag måste åberopa eli motsatt exempel, som redan af andra talare under denna dagens öfverläggningar blifvit omuämdt, nemligen jernsmidena i Eskilstuna fristad. Förbudet mot deras införsel är borttaget, och staden nära sin undergång. Der håfven I tron i händerna. Man har uppgifvit, att Tyska tullföreningen hade i vissa fall lindrigare tullafgifler än vi. Det är ock naturligt, emedan man inom tullföreningens vidsträckta område arbetar för 27 millioner menniskor, under del våra tillverkningars afsättning inskränker sig till 3 millioners förbrukning, lurendrejeriet oberäknad!, hvilket visserligen icke är så stort i tullföreuingen der man är vida allvarligare både i tal oell tänkesätt om dithörande ämnen än i mitt fädernesland. Med Hr Lagerhjelm instämmer jag föröfrigt i det väsendlligaste af de uppgifter, han framlagt.
DA jag har den öfvertygelse, att ju mera stadga mankan gifva desse grunder, desto större hopp liar man att realisationen skall bestå; så föreslår jag den proposition, att lagarne om myntet och realisationen ej må kunna förändras utan sammanstämmande beslut af alla fyra Stånden jemte Konungen. Herr Rosenblad: Äfven denna propo sition, ehuru mycket lockande, kan jag ej godkänna, emedan den kan medföra oväntade och mindre fördelaktiga resultater. Väl skulle ändringar i Bancolagen försvåras genom stadgande, att dertill fordrades Konungens och alla 4 RiksStåndens bifall. Men då garantien är införd i Grundlagen och till ändring deri fordras begge StatsMagternes samtycke samt 5 års betänketid, anser jag det vara en ännu högre säkerhet för realisationens bestånd. Dessutom skulle, om för Den 17 Februarii e. 111. för Bancolagens ändrande gjordes större svårigheter, än för ändringar i allmänna lagen, följden blifva den, att svårigheter mötte för de reglementariska föreskrifternes nödvändiga lämpande efter olika tidsförhållanden, till exempel i fråga om lån å guld och silfver. Jag kan ej gå in på, alt på det föreslagna sättet försvåra ändringarne i BancoReglementet, sedan nemligen principen för realisationen och Bankens rörelse har helgden af Grundlag, i följd af Konungens och Ständernes gemensamma beslut. Derföre afstyrker jag antagande af den utaf Herr Crusenstolpe föreslagna proposition. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken yttrade, att dåVoteringsPropositionen redan blifvit af RiddarlmsSecreteraren uppsatt samt justerad, ochafRidderskapet och Adeln godkänd, ansåg Hans Excellence sig icke kunna, i anledning af Herr Munck af Rosenschölds sedermera villkorligen gjorda förklarande, att han afstod från sin begäran om votering, till Ridderskapet och Adeln, emot 53 § af Riksdagsordningen, hemställa, om voteras skulle eller ej, utan borde voteringen ovillkorligen för sig gå.
Den kan ske antingen genom Statens egen Vägoch Vattenbyggnads-corps eller ock genom någon af Europas utmärktasle Civil-ingeniörer, hvilken förr stått i spetsen för dylika företag, och hvars skicklighet och namn utgör en borgen, att arbetet blir väl utfördt. Det kan öfyerlemnas åt ineller utländske bolag, men alltid med medel lemnade af Staten, så att Staten från första ögonblicket är egare af banan eller banorna. Hvilketdera sättet för utförandet är det mest lämpliga vill jag icke yttra mig om. Jag har endast velat framhålla nödvändigheten deraf, att Staten anskaffar medel. Jag tviflar högligen derpå, att kostnaden, af Staten förskjuten, skall, om man ser icke blott på nutiden utan äfven på framtiden, blifva drygare än om Gr. Rosens förslag antages. Jag föreställer mig nemi., att vårt fädernesland kommer att långt förr än förloppet af den i förslaget entreprenörerne förbehållne besinningstid af 99 år, så tillvexa i folkmängd, välmåga och industri, att jernvägarne afkastat ett belopp, motsvarande anläggningskostnaden jemte räntan derå. En annan icke mindre väsendtlig olägenhet af förslaget består deruti, att alla under dessa 99 år upburne inkomster af jernvägarne i Sverige dragas ur landet och komma icke våra näringar till godo. Denna olägenhet anser jag störst af alla och den bör öfvertyga oss om nödvändigheten, att Staten sjelf måste öfvertaga bestyret med anläggningen af våra jernvägar. Enl. min åsigt är, Gudi lof! Svenska Staten icke ännu så fattig, ännu står 23 * 356 Den 21 December. (less kredit hos utläuningen icke på så svaga fötter, att, om vi inse beliofvet af lättade kommunikationer, om vi vilja tillegna äfven oss fördelarne af nutidens förbättrade fortskaffningsmedel, vi ej sjelfve både böra och kunna företaga utförandet af jernvägsbyggnaden. Jag skulle till och med tveka att lemna min röst ät ett förslag, utgående hufvudsakligen derpå, att utländske entreprenörer skola på egen bekostnad få anlägga jernvägar i landet och vara i besittning af dem under 99 år äfven utan begagnande af Statens kredit.