Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco-Uttkotwi Bet änkan dt. N.-o 5. / Till Protocollet den 23 December 1828. I anledning af de, vid det från Högloft. Kidd. och Adeln, Högv. Preste-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet återremitterade Betänkande, angående Silfveruppköp för Bankens räkning, gjorde anmärkningar, får jag vördsamt anföra följande: Man har satt i fråga, huruvida hela operationen må anses nyttig och förmonlig iör Banken, enär, för detta uppköp, ett pris af till och med 128 sk. Banco för En Riksdaler i Silfver medgifves. Att häröfver fälla ett bestämdt omdöme är för närvarande så vida omöjligt, som Rikets Ständer ännu icke afgjort om, när och efter hvilken Beräkningsgrund, Banken framdeles kommer att utvexla Silfver emot Baneosedlar; men då alla, vid sista Riksdag till Bankens eonsoliderande vidtagne anstalter äro beräknade efter ett pris af högst 128 sk. Banco för en R:dr i Silfver, har Utskottet Bordt förutsätta, att Banken uti intet fall kommer att utgifva Silfver till ett lägre pris. Häraf följer, att hvad Banken mindre betalar är en vinst, hvad derutöfver, en förlust, och att, hvad till omförmäldte pris köpes, är hvarken vinst eller förlust, utan helt enkelt en utvexling. Så framt någon Bil t.Biiiica-XJiskottets Betänkande, Nio 6. 21 egentlig vinst för Banken åsyftas, måste man således antaga, att Silfver kan erhållas undev 128 sk. per R:dr Specie; och det är på denna förmodan hela operationen är grundad. — Jag anser derföre ett maximipris af 126 eller högst 127 sk. böra bestämmas för Silfver, som efter LeveranceContract och mot förskott upphandlas.
Denna öfvertygelse har jag i synnerhet fattat, under det jag, med den uppmärksamhet erfarenheten är skyldig både andra och sig sjelf, följt de härvid förekomna skäl och motskäl, derföre att: j:o Då jag sökt intränga till grunderna för den stamning, som bildat sig emot detta National-fåretag, har jag funnit den till största delen i hoptrasslandet af Götha Canalarbete med Götha CanalDiscOnt ; till stor del i den nu vår tillfälligtvis iråkade Penningeför. lägenhet; till någon del i vanan att alltid vilja en snar vinst, att alltid|se|snar verkan af hvarje orsak. 2:0 Då jag sökt besvara den frågan : är Götha Canal ett allmänt eller enskilt Företag? har jag trott mig, så länge jag sjelf ä. ger kraft, böra anse hvarje större företag af nytta för Efterkommande hafva rätt till ali. män hjelp, samt dessutom, i detta endast sett det Närvarandes pligt, det Tillkommandes tillhörighet. 3:0 Då jag sökt utreda, hvad inflytande detta Arbete har sä var väl kära Numeraire (PenningeMassa), har jag funnit det ver.} ka i likhet med en liflig Penninge;omsättning och ej som Handels: förlust, Om jag derföre, efter som allt börjar fal: la, då det nått sin högsta höjd, ansett vår Banque, sorn börjat såsom Nationens Skatt , men na böljar göra Nationen til! sin , bora försträcka, rnå det ej misstyckas, helist jag verkligen deiar den i öfrigt billiga önskan, att Skatterzie ej måtte ökas. 4:0 Dä jagsökt utgrunda, huruvida den Arbetskraft, sorn genom detta Arbete för de andra Näringarna gär förlorad, verkeligen deri behöfves, har jag bliivit öfvertygad om, att Skrä Kärf att tångarne förekomma ö ka cl t behof af händer i dem alla , samt att Jordbrukets förbättring kunde genom bättre Arbetsmethoder bäst vinnas, och att NyOdling nu mera mäst inskränker sig till det nödvändiga, för erhållande eller bibehållande af OdlingsLån. Mera Folk lärer således ej dertill behofvas , som bäst bevittnas af den , iq
Som orten förskonats från missväxt, oaktadt afkastnirigen icke öfverstigit medelmåttan, så hafva invånarne genom sparsamhet, drift och ihärdighet vid binäringarnes idkande till största delen öfvervunnit den tryckande belägenhet, som vållats af felslagne skördar under många föregående på hvarannan följda år, der mindre ordentlig lefnad eller andra tillfällige omständigheter icke föranledt obestånd, hvarpå exempel beklagligtvis finnes, såsom undantag från det loford Länets invånare i allmänhet förtjena. Nykterheten har gjort framsteg och bruket af bränvin minskats, särdeles bland den yngre befolkningen, hvaremot konsumtionen af utländska drycker och i synnerhet caffe, betydligen ökats. Länets skuld till Staten för undsättnings-spanmål under 1831 och följande år utgjorde vid 1842 års slut 146,756 Riksdaler 27 skillingar 3 r:st. samt förskott åt enskilde till uppköp af spanmål för enahanda behof 18,284 Riksdaler ii skillingar i r:st., eller tillsammans 165,040 Riksdaler 38 skillingar 4 r:st., sedan derå dels afbetalts och dels eftergifvits 138,472 Riksdaler ig skillingar 2 r:st. allt Banko. 3:0 Näringar. Jordbruk: Den vanliga åkerbruks-redskapen består af vändplog, eller såkallad vält, ahl med åtskilligt antal mer och mindre djupgående jernklor samt jernpinnad harf, jemte rist till grässvalens afskärande då nyodling verkställes, eller lindor åter upptagas till åker och i sådant afseende vältköras. Oaktadt det hårda klimatet och deraf inträlfade eller befarade missväxter, intager jordbruket, som sig bör, första rummet bland näringarne.
Lagstiftningen bör enligt min tanke i detta afseende som i niånga andra gå gradvis tillväga och icke göra språng. Delta är också den åsigt som jag trott mig i allmänhet finna hyllad af R. o. Ad. Hvad angar Hr Dalmans anförande mot förslaget så förundrar det mig så mycket mera, som han förordade detsamma vid senaste Riksdagen, då det äfven bifölls af 2:no Stånd och t. o. m. inom R. o. Ad. hade ganska stora sympathier. Jag hade trott att LagUtsk. äfven härutinnan haft goda skäl alt vidhålla sin åsigt. I af.-eende på Hr Ehrenheims argumentation måste jag bekänna att den smakar väl mycket af de obotfärdigas förhinder. Att jag, om jag icke vill en sak, upsöketalla möjliga skäl mot densamma, det är naturligt: men om jag vill till ett mål och jag icke genast kan komma ända fram till detsamma, bör jag väl i dag gå ett steg i den förhoppning att jag i morgon kan taga ett till. Ilr Ehrenheim har fästat sig dervid att LagUtsk. icke bibehållit principen om vederlag. Af min erfarenhet såsom domare har jag likväl i allmänhet icke funnit stadgandet om vederlag vara en välsignelsebringande institution. De många tvister, de många olägenheter, som deraf upstått, hafva varit mig ett temligen klart bevis derpå; och hvad det angår att man skulle eludera lagen om arfvejord, i händelse vederlaget icke funnes, så torde jag ej behöfva erinra derom, att man äfven nu eluderar densamma derigenom att man bortsäljer sin egendom och bortskänker skuldsedlarne; hvad skydd lemnäs då vederlaget? Vill jag eludera lagen, så skall den menskliga upfinningsförmågan alltid utfinna någon utväg dertill. Lagstiftningens pligt är att meddela sådana föreskrifter att den. hvilken vill vara laglydig, hvilken vill det som ur såväl samhällets som den enskildes synpunkt kan anses vara fält. må kunna vinna detta mål utan alt tvingas att eludera lagen. Detta har LagUtsk. genom ifrågavartde Betänkande åsyftat.
Sådan den är i båda fallen, torde dock om densamma kunna sägas, att de af dess medlemmar, som i följd af större penningetillgångar lemna sig åt ett Öfverflödigare lefnadssätt, både lätt och billigt kunna träffas af väl ställda öfverflöds-afgifter. Att de åter, som oaktadt penningstyrka föredraga ett sparsammare lif, i mån deraf väl skatta mindre, eller om möjligt är, allsintet; men att det deremot är denna class man alltid ansett såsom för det Allmänna nyttig, i dess egenskap af försträckare eller långifvare under de af StatsLagarne gillade villkor. Och sluteligen, att det tredje slaget af Capitalister, nemligen de, som antingen genom missgynnande conjuncturer och öden, blott äro i besittning af ett Capital, kanske otillräckligt till fördelaktigare företag, eller de, som genom physiska eller moraliska plågor, eller andra från ålder och kön härrörande orsaker, hindras att med fördel underkasta sig de från näringsrörelser, Den 3o Mars f. m. 299 Egendomars förvaltning, deras köp och försäljning oskiljaktiga besvär och omtanka, förtjena snarast alt blifva föremål för skonsamhet, då de omständigheter, af hvilka de bero, troligen mera leda till årlig förminskning, är förökning af deras förmögenhet. Täta ändringar uti penninge-väsendet, alla till Capitalistens skada, samt inom loppet af ett Seculum inträffade, torde ändteligen äfven såsom verkliga och ganska kännbara beskattningar kunna anses. Till följe af ofvanstående inledning och med afseende på värderingssättet, betraktadt såsom enda grunden till förmodan om ett sluteligt erhållande af fullt tillfredsställande resultater, anser jag således det vid hvarje väl inrättad lagskipning antagna sätt att tillvägagå, äfven böra tjena till föresyn vid värderingarnes förrättande. Då värdering ej annat är än ett Domslut, synes det äfven af ett lika handlingssätt med dem uti Lagsaker böra förberedas. Vid betraktande af Lagen i dess princip finner man, att den, till erhållande af målens möjligast oväldiga så granskning sorn afdömmande, noga från hvarandra afskilt de till dessa föremål hörande åtgärder.
Och skulle desse särskilde meningar, uppå begäran, bifogas det härom afgående Betänkande till Riksens Högloft, Ständer. År och dag som ofvan, Ex Protocollo Ji C. Lorich. Alikom den i Aug. I§a3- N:o 347* Utlåtande, i anledning af Herr Gustaf af IJhrs motion om ändring i förvaltningen af Strömsholms och Kongsöhrs Kungsgårdar, Uti en till Stats-Utskottet remitterad motion, har Herr Gustaf af Uhr, med erinran att Förvaltningen af Strömsholms och Kongsöhrs Koligsgårdar och Stuteri-Inrättning utgjorde ett bland de vigtigaste föremålen för Riksens Ständers öfverläggningar vid sista Riksdag, yttrat sig hafva grundade anledningar till den förmodan, att detta ämne, äfven vid denna Riksdag har stora anspråk på Riksens Ständers uppmärksamhet, och derföre föreslagit att Stats-Utskottet måtte få sig uppdraget, att granska samma ämne, för att till Riksens Ständer inkomma med det utlåtande deröfver, hvartill Utskottet kunde finna om' ständigheterne föranleda. 224 Stats-Utskottets Enligt i motionen gjordt förbehåll, har Herr af Uhr sedermera till Utskottet a flemnät åtskillige Räkenskaps-Extract och Handlingar, tjenande till upplysning i frågan, samt uti särskildt anförande uppgifvit att, jemlikt en på autlientiqve documenter grundad Calcul öfver den inkomst Staten med säkerhet kunde påräkna af Strömsholms och Kongsöhrs egendomar, inkomsten uppskattas till 41 >4^2 R:d. 4i sk. årligen, då likväl nära 'joo Tunneland Beteshagar, Skog och Byggnadsplatser icke voro beräknade och härefter räknadt gör den revenue Staten haft om allt varit utarrenderat från och med 181 o till och med 1822 Banco 538,627: 5. under hvilken tid särskildt 1)1 ifvit anordnadt af Statens medel till Byggnader och Reparationer samt till Committerades för Hushållningens reglerande Öfver - 96,681: 19. och således tillsammans 635,3o8: 24. Hvadan enär på denna tid, oberäknad!
Redan d. 21 April samma år hade emellertid StatsContoiret, utan att då äga närmare kännedom af MagazinsVerkets förhållanden och i den förmodan att, med Undantag af indrifna medels emottagande samt Utredde BalanCeposters afskrifning, föga eller inga arénder rörande MagazinsFondens äldre liqvider skulle komma till dess handläggning och deremot dess befattning blifva inskränkt till en närmare tillsyn öfver 3 B. 22 33o Stats-Utskottets dädanefter skeende intägt neli utgift af Kronans Spaninål samt Bokföringen deröfver, uti underd. skrifvelse föreslagit organisationen af ett serskildt Contoir för dessa ärenden. Utom en fördragande Ledamot utgjordes den föreslagna personalen af en Kamererare, en Revisor, en Bokhållare, tvenne Kammarskrifvare och en Canzlist. Genom K. Brefvet d. 16 påföljde Maji bifölls nämnde Stat celi K. M:t förordnade derjemte, att Embetsoch Tjenstemännen vid det nya Departementet skulle af Allm. MagazinsFonden erhålla sin aflöning lika med hvad på StatsContoirets Stat bestods i samma tjenstegrader, och som nästan alla de, hvilka vid Departementet anställdes, ålnjöto Expectancelöner på MagazinsFonden, så blef allenast skillnaden en ny utgift, hvilken dock uppvägdes deraf att, genom den riva organisationen, största delen af UtredningsStyrelsens betjening kunde förflyttas på Expectance Stat. Det visade sig likväl snart, att göromålen vid Magazins-fördelningen komme att blifva flera och trägnare än förmodadt var, hvadan ock upplösningen af det förra RevisionsContoiret måste inställas och underd. hemställan göras om detta Contoirs bibehållande tills vidare, hvilket i Nåder bifölls. Sedermera har ock Canzlipersonalen, medelst en serskild Notaries anställande blifvit ökad; och någon inskränkning i dessa kostnader och de med Magazinsrörelsen förenade förluster, är ej att förvänta så länge activa hushålls-åtgärder förändra Fondens ställning och aflägsna det med utredningen åsyftade mål.
Med förnyande af ett vid Riksdagen åren 1834 och 1835 fattadt beslut, angående förtydligande af Kongl. Brefvet den 25 September 1777 i afseende å tiden, när fråga må uppstå om häktande af person, tilltalad för brott emot 5 Kap. 1 § Missgerningsbalken, funno, vid sistförflutna Riksdagen, Rikets Höglofl. Ständer godt för sin del besluta, att genom utfärdande författning skulle, såsom ett af Kongl. Brefvet den 25 September 1777 föranledt undantag från allmänna lagens stadgande i 1 Kap. 2 § Straffbalken, förordnas, det ej någon må häktas för brott emot 5 Kap. 1 § Missgerningsbalken, förrän efter det Konungen förklarat undersökningen derom böra fortgå. Huruledes detta lagstiftningsärende vid förra tillfället kom att förfalla och vid det sednare slutades, är af sista Riksdagens förhandlingar bekant. Emedlertid och med skyldig uppmärksamhet å en sålunda, vid tvenne Riksdagar, af Rikets Höglofl. Ständer enstämmigt uttalad mening, till stöd för hvilken vigtiga skäl äfven blifvit anförda, anser jag rnig pligtig att frågan ytterligare till grundlagsenlig behandling anmäla; hemställande alltså vördsamligen, det måtte Rikets Höglofl. Ständer nu för tredje gången förena Sig om beslutet, att en författning i förevarande ämne, af innehåll som ofvan sagdt är, bör utfärdas. För bibehållande af ordning och lydnad inom krigsmakten samt för att tvinga hvarje medlem deraf till ett punktligt och noggrant fullgörande af R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 35 dess tjenslåligganden, har det hos oss, likasom i andra länder, ansetts nödigt att stifta särskilda lagar, hvilkas bud krigaren är underkastad.
Stats-Utskottets den 14 innewarande angäende upgifne Förflag, hwad hufwudsaken widkommer, nemligen at Leveranteurerne genast nndfä garanterade förbindelser, utgifne pä det sätt, med den ränta och de afbetalnings-wilker, stom Utffottet föreflagit. At Kungörelse, sä fort ske kan, utfärdas, angäende öpnandet af län pä Obligationer, med Högloft. Riksens Ständers garantie, hwaraf efter 6 ärs förlopp st-:del ärligen liquideras. At äfwenwäl med möjligaste skyndsamhet allmänneligen kungöres, om de sä kallade permaDente anuiteterye, pä sätt Utskottets Förslag innehäller. Men, ehuru mycket jag med Högloft. Statsutskottet instämmer i huswudsakeliga planen af 1O86 Den 21 Augusth af ifräga warande project upstär likwäl wrd dataillerne hos mig nägra betänkligheter, som jag anser mig pligtig, at wördsammast framföra. l:o Anser jag 5 procent jemte Bewillningsfrihet wara för bög Ränta, a de Förestagne Länen, mot reverser pä 6, är. Och tror at en följd deraf stall, blifwa alle gäldbundne Jordbrukares rume, emedan Capitalrsten icke lärer försumma at upsäga län pä inteckningarne för at pä en gäng winna sme ändamäl en med mindre beswar och omwäg förenad säkerhet, samt förmänen at med de nya Stats - papperen pä snart blifwande Auctioner köpa gäldbundna Jordbrukares Fastigheter. Detta onda är sä mycket för at befara om wärkställighet följer, pä en mycket omtalt plan, at öka den ärliga afbetalnings-summan i Banquen, uppä der belänte Fastigheter.
Nu torde herrarne erinra sig, att för val i allmänhet lagen stadgar correcliv för den händelse valen icke äga rum. De särskilda ståndscorporationerna kunna genom vitén tillhållas att välja sina ombud; men i afseende på utsk.ledamöters skyldighet alt inställa sig i Utsk. finnes, så vidt jag kan förstå, icke annat correcliv än det som Gr. Horn omnämnde, hvilket likväl är detsamma som intet; ty så enfalldig lärer ingen ledamot vara, om han vill krångla med förstärkta StatsTJtsk. alt han uteblifver 3:ne gånger å rad. Orsaken hvarför grundlagsstiftaren icke bestämt något correcliv i detta fall synes mig uppenbar. Ilan har nemi. icke kunnat bestämma något, och detta är en ganska god ratio legis; ty när man icke finner sig kunna etablera något correcliv, som kan verkställas, så är det så godt alt afstå från försöket. Men det gifves en annan orsak hvarför något correcliv i detta full icke blifvit nedlagdt, beslående deruti, att del ligger i sakens natur, att i alla andra fall, än vid utomordentliga tillfällen, det måste vara hvar och en riksdagsmans önskan, att med sin röst få inverka på beslulen i förstärkta StatsUtsk., emedan en enskild persons röst vid intet annat Den ai April f. m. tillfälle liatsådan vigt med sig. Hr Dalmans påstående att det vore farligt att erkänna den grundsats som jag framställde, torde tåla alt något närmare undersökas. Jag kan väl också finna, att vissa personer för vissa ändamål anse det vara farligt, om en större eller mindre del utaf ledamöterne aflägsna sig ifrån en votering i förstärkt Utskott. Jag får äfven medgifva att det i allmänhet är ö risk ligt, att de valde ledamöterne infinna sig vid omröstningarna. Derom är således icke fråga; men jag kan förutse att många sådana full kunna inträffa, då det kan ligga inom ledamöters öfvertygelse ett hinder att deltaga i en sådan votering, t. ex. om voter:s-propos:na äro olagligt uppställda; om genom olaglig behandling af de former, som grundlagsstiftaren föreskrifvit för detta machineri, det vore fråga om att votera öfver olagliga propostr.
Ju längre resan varade desto mer försvagades känslan för det egna landet. Händelser gjorde att alla utsikter till vänliga statsförbindelser mellan Sverige och Frankrike förstördes. Sändebudet i Paris återkallades. Framställningar i Petersburg och London om biträde till försvarskrig, gjordes sedan till anfall. Sveriges inblandning i Tyskland var i uppenbar strid med franska och preussiska intressen. Trots detta kunde ett verkligt krigstillstånd undvikas. Preussen med Frankrikes bifall gjorde ett förslag till Norra Tysklands neutralitet men förkastades. Detta skedde två gånger. Ett svenskt medgivande skulle lett till att alla rustningar i Svenska Pommern hade blivit överflödiga. Underhandlingar med England fortsatte. Missnöjet med Preussen tillog och Svarta Örns ordenstecken blev återsända till konungen av Preussen. Detta var en extrem åtgärd som resulterade i att Preussiske beskicktningen återkallades och gemenskapen mellan länderna upphörde. Ett läger i Skåne upprättades för att vid första lägliga tillfälle överföra trupperna till Tyskland. Efter långvariga underhandlingar segrade äntligen tanken att undanröja alla hinder för Sveriges deltagande i kriget. Ett traktat med England om subsidier till ett koalisationskrig undertecknades. En svensk armé landsattes i Tyskland och förenades med ryska trupper. Kungen anlände till Stralsund och övertog befälet. Obehagliga tvistigheter uppstod åter med Preussen, vilket ledde till lång overksamhet för armén. Stora krigshändelser utvecklades i Mähren och Rysslands styrka i Norra Tyskland tågade hem. I överensstämmelse med denna makt och Frankrike åtog sig Preussen att beskydda dessa länders neutralitet. Aldrig hade ett lägligare tillfälle yppats för Sverige att med sparade stridskrafter övergiva krigsteatern. Men kungen fortsatte att trilskas. Efter Rysk medling återfick Sverige Lauenburg under sitt beskydd. Sverige var nu ensamt om att stå under vapen. Detta ledde till det sista olyckliga koalitionskriget. Svenska trupper som innehaft Lauenburg drog sig för sent tillbaka och vid Lübeck fick de ge sig till fånga åt en vida överlägsen fransk styrka. Fortfarande tvistigheter med Danmark. Frankrike kom med formellt fredsförslag, med löfte om att Sverige skulle få behålla Pommern och få tillbaka sina fångar. Motprestationen var att de skulle vara neutrala. Dessa anbud förkastades och en fransk styrka ryckte in i Pommern. Svenskarna nödgades stänga inne sig i Stralsunds fästning.
Bref af den 14 Februari 1824 och den 15 Mars 1826 finnes stadgadt, huru stridigheter emellan stamoch strö-rotar vid båtsmanshållet, angående ersättning till de förre i och för åker, äng, mulbete, vedbrand och gärdslefång skola förekommas eller till slut bringas, anse Utskotten sig böra tillstyrka: att Biksdagsfullmäktigen Johan Johanssons ofvannämnde motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 12 Maj 1851. STOCKHOLM. Östlund & Bedling, ISSI. Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-litsle. Betänkande, N:o 9. \ H:o 9. Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Maj 1851, kl. 10 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel till ersättning för under gängse smittosamma boskapssjukdomar nedslagtade kreatur.
«O! det kunde aldrig vara så svårt». Den döden hade icke någon fasa för Elin, och ho vet om den ej hade haft stort behag för Gunnar i denna underbara nattliga stund. Man var redan i början af Augusti; dess månsken, herrligare än alla andra tiders, var bredt öfver sjö och land. Den förra låg likt ett silfverhaf stilla och lugnt, som sjelfva det blå himlahvalfvet, och krusades någon gång dess yta af en lätt rörelse, så föreföll det, mera som kom det af vattnets egna oroliga andar, än af några, om än aldrig så lätta vindar. Stränderne stodo och lågo så underbara omkring sjön. De tycktes förvandlade, förtrollade af månan, som ömsom gaf dem den högsta glans och den svartaste skugga. De voro sig icke lika såsom man såg dem om dagen. Sjön, himmelen, jorden, ingenting var sig likt i dessa hemlighetsfulla gåtlika stunder. Icke ens menniskohjertat, menniskosinnet. Gunnar teg, Elin teg, – och de fortsatte färden utan att höra något möjligt ljud, annat än årornas jemna tag. Gunnar rodde åt sjöns midt, och när de kommit ganska långt ut, sade Elin: – Ja nu ä’ refven slut, hvad ska’ jag nu göra? – Sitta stilla och se på mig – svarade Gunnar. – Och hvad skulle det gagna till? – frågade Elin och såg ned. – Gläda mig, förnöja mig, medan jag ror – genmälte Gunnar. – Åh tokeri! – log Elin. – Nej, tala om en saga om du kan någon. Jag tycker just jag ville höra en barnsaga nu, om jettar och troll och tocket, ty med dig är jag aldrig rädd, ej en gång midt i natten. Slackars Elin! Och om hon bara anat hur mycket hon förrådde i detta enda ord: med dig, på hvilket hon till och med lade vigt. – Så-å – sade Gunnar, men betänkte sig litet, och sade sedan: – Åh jo, nog kan jag sagor, och en som öfvergår dem alla. Den heter Frithiofs saga, och jag fick låna den af magistern när jag låg i skarlakansfebern för några år sedan. Ack om jag kunde förtälja den för dig!