Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förluster på försåfde inventarier och fastigheter 34,339: 3i. 8. Tillgångar och fordringar vid årets slut . 1,455,732: 20. 3. Vid denna Räkenskap har icke någon anmärkning förekommit. Och får i sammanhang härmed Utskottet anmäla, att, enligt Utskottet meddelad uppgift, grundad på i83a års afslutade Räkenskaper, ofvannämnde balancerade summor så vida undergått förändring, att vid samma års slut tillgångarne och fordringar utgjorde r,3o5,5i5 R:dr 21 sk. 4 r:st. samt skulderne i,43o,65a R:dr 18 sk. 11 r:st. Af en upprättad och Utskottet meddelad anteckning öfver de uti Allmänna Magasins-Inrättningens Hufvudbok för år 1829 balancerade fordringar, hvilkas utredning jemte fullständig förteckning derå blifvit öfverlemnad till Kongl. Kammar-Rättens Öfver-Revisions-DepartementsContor för Magasins-Ärendena, har Utskottet inhemtal, huruledes åtskilige balancemål ännu icke blifvit bragte till slutlig handläggning, ehuru många år förflutit ifrån balancernes tillkomst. Och som flere af Redogörarne under tiden genom döden afgått samt Kronans tillständiga rätt genom längre uppehåll med dessa måls afgörande än vidare äfventyras, föranlåtes Utskottet hemställa; att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t i Kåder täcktes anbefalla vederbörande, att de ifrån äldre åren qvarvarande balancemålen med skyndsamhet till laga slut befordra. Redovisning för hvad sorn influtit, för uthorgad spanmål till undsättning efter 1826 års missväxt, från den 1 Maji i83tj till samma tid i83z. Berörde af Kongl. Kammar-Rätten ännu icke granskade Redovisning utvisar följande förhållande: Debet Balance från den 1 Maji i83i. Calmare Stats-Ulskoitets Berättelse N.o Jit. Calmar Kopparbergs dito 3,831: 4a. 3.
Domstols protokoll för den 24 November 1846 inhämtas, att, då, i närvaro af Herrar Justitieruden Stråle, Bredberg, Engelhart, Grefve Snoilsky, Grefve Carl Sparre, nu mera Presidenten Grefve G. A. Sparre och Schmidt, detta mål är vordet till afgörande företaget, Högsta Domstolens fleste Herrar Ledamöter funno skäl icke hafva förekommit till annan ändring i Hofrättens öfverklagade utslag, än att, enär landskamereraren, på åtal af advokatfiskals-embetet i Kammarrätten, blifvit för tillgrepp af allmänna medel dömd, bland annat, lill tjenstens förlust, (hvilket sednare mål då ännu på Kongl. Majits nådiga skärskådan berodde) det bötesansvar, sorn blifvit honom i förevarande mål ålagdt, ansåges i förstnämnda påföljd inbegripet; hvilket förhållande skulle bos Kongl. Majit i underdånighet anmälas, i sammanhang med landskainererarens underdåniga ansökning om förskoning af nåd från det af Kammarrätten honom ådömda ansvar; men Herrar Justitieruden Stråle och Grefve Snoilsky, hvilka ej heller funno skäl alt i Hofrättens utslag, så vidt det landssekreteraren angick, göra ändring, förklarade i afseende å landskamereraren, att då, emot hans bestridande, det ej vore visadt, att den i Konungens befallningshafvandes utslag meddelade föreskrift om detsammns kungörande varit en följd af något Landshöfdinge-embetets beslut, deruti landskamereraren deltagit, och han bort kunna förlita sig derpå, att föreskriften blefve af landssekreteraren, hvilken det ålåg att ulslaget expediera, i enlighet med förfatlningarne meddelad, bemälde Herrar Justitieråd, med ändring af Hofrättens utslag, ansågo landskamereraren i detta mål icke kunna till ansvar fällas. R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus, uppläste följande : Då så många redan anmält hvad som emot de Högloflige Utskottens Betänkande kan vara att anmärka, utbeder jag mig att endast få framställa några idéer, hvilka tinder granskningen af ämnet b'ifvit hos mig väckta , och åt hvilka de Höglofl. Utskotten , enär Målet till förnyad pröfning återkommer, torde lemna den uppmärksamhet, som de finna desamma förtjena. Det gifves endast trenne sätt att afhjelpa de oredor, sorn FilialDisconternes obestånd vållat, så snart man går ut ifrån den Idéen, att Concours bör undvikas. Det ena: Att såsom Statsoch BancoUtskotten föreslagit, låta Nationens Gred il Verk Den 17 Mertil, t m. besörja Massornas utredning då jag likväl tillstyrker de förändringar i planen lör denna utredning, som al Herr Friherre Anckarsvärd blifvit föreslagen Det andra vore : Att genom nya förskott återsätti FilialDisvonterna i activit. t, och dem i tillfälle att r^da sig sjelfva. Detta medel vore ofelbart det lenast , mendet torde hafva Opiuionen nog mycket emot sig, klan tycker ej om här i Landet , att gå långsamt till sina mål , och att amputera en skådad lem går visserligen fortare , än att bota skadan genom en klok o-h sorgfällig behandling, Det är ork en sanning , att om denna Cur-method skall äga en lycklig utgång, så -ordras ovilkorligen, att så val de producerande, sorn ock de PenningeKäntetagande Classerne bestämma sina begrepp om Banco TransportSedelns nu ägande verkliga värde, efter dess förhållande till det Verks reella Fonder, som utgifvitdem, och icke hvarken efter det förhållande de förr ägt eller det förhållande, som de framdeles kunna komma att äga.
Utskottet kan slutligen icke föreställa sig, att något större antal af studerande ynglingar uppnå beväringsåldern medan de vistas vid läroverket; roen skulle för en eller annan sådan, såväl som för seminarii-elev, särskilda förhållanden och ömmande omständigheter göra beväringsskyldigheten synnerligen betungande, är det honom obetaget att hos Kongl. Maj:t göra ansökan om befrielse, hvilken, såvida den stödes på bevekande skäl, förmodligen icke afslås. Utskottet hemställer alltså, för sin del, att al ofvan omförmälda trenne motioner ingendera må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 13 Februari 1866. Kyrkoherden Simonsson anmäler, att han ej deltagit i afgörandet af detta ärende. J\:o 04, Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Febr. 1866, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion i fråga om fördelningen emellan socknar inom samma pastorat af återvunnen helgonskyld. Den utlaga, som under benämning helgonskyld utgöres inom provinserna Skåne, Halland och Blekinge, har af ålder varit till en del använd för klockares aflöning. I afseende å klockare-helgonskylden från de inom två mil från städerna belägna landtförsamlingar vidtogs genom Kongl. Danska Ordinantien den 14 Juni 1539 och Konung Fredrik den II:s Bref den 23 Mars 1568 det förfogan* 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande N:o 54. !de, som vid provinsernas förening med Sverige, genom Malmö recess deri 18 September 1662 och sedermera utfärdade författningar, blifvit sladfästadt, att stadsskolornas lärjungar komrno i åtnjutande af helgonskyld mot skyldighet för dem att inom församlingarna uppehålla kyrkosången och barnaundervisningen. Detta förhållande undergick efterhand den förändring, att socknarna i vanlig ordning sjelfva antogo klockare, men likväl fortfarande utgjorde helgonskyld till stadsskolorna, hvilkas lärare fingo helgonskyldsspanmålen sig anslagen såsom lön.
N:s gäldbundna bo, m. m. d. ) anmälda fordran, hvaraf jag (Kongl. Maj:t och Kronan etc.) innehafvare varit förr än Gäldenärens ansökning att få sin egendom afstå (mig) kunnig blef, (mig) (Kongl. Maj:t och Kronan etc.) sanfärdeligen och ingen annan tillhörer, och, på sätt de ingifna Handlingar utvisa, rigtig är: att denna fordran således hvarken efter ufgifvet recepisse eller annat quitto är af mig ( Kongl. Maj-.t och Kronan etc.) åtkommen, utan af mig fulla penningar eller deras fulla värde derför redligen utgifne och utan svek beräknade (blifvit redligen beräknade), att samma fordran således hvarken till tredje mans förfång digtad är, eller blifvit mig , under hvad namn det vara må , mig vetterligen, godtgjord eller betald; att jag icke mer än laglig renta , under något sken, uppburit , beräknat eller i den fordrade summan in - Den 7 Augusti.. 245 begripit (icke mer än laglig renta, under något sken, blifvit beräknad eller i fordran inbegripen) äfven som att N. N., så vidt mig kunnigt är, å berörde renta fulleligen fått till godo njuta de af honom qvitterade, uti 2 Art. 6 § i mom. af Bevilintngs stadgan föreskrifne Bevillningsafdrag: Och detta är visst, så sant wig Gud hjelpe till Lif och sjdl Sedan Jag häröfver hört min Högsta Domstol och mitt StatsRåd, har jag till den af eder sålunda föreslagna förändring i Edsformulairet ej velat vägra Mitt bifall; dock att det således nu fastställda tillägg i förra Edsformulairet icke äger rum för dem de der bevaka fordringar för de Verk och Inrättningar, hvilka i BevillningsFörordningen äro från afdrag befriade, äfvensom att detta ej eller är lämpligt j andra frågor än som angå liqvid af rentor, upplupne efter den i Januari nästkommande år, då den vid detta Riksmöte fastställda BevillningsFörordning förblifver till efterlefnad gällande ;j och låterj jag Förordning i detta ämne utfärda.
Lärdomsskolan blifvit förenade till ett sammanhängande läroverk, vid hvilket numera, med begagnande af den ainbulatoriska läseordningen, eller ämnesläsning för lärarena, undervisning meddelas i alla ämnen, som tillhöra hvardera af de båda linierne för humanistisk och realistisk bildning; och utgöras öfrige undervisningsverk af en läroanstalt under namn af "Gefle stads medborgerliga undervisningsverk," en Navigationsskola, en Söndagsskola för handtverkslärlingar, samt en så kallad Småbarnsskola. 22 Sjukvården i staden ombesörjes af en Slads-Läkare och en Slads-Chirurg, hvarjemte Provincial-Läkaren för Gestrikland samt, för närvarande, Regements-Läkaren vid Helsinge Kongl. Regemente här äro boende; och linnes härstädes för de sjukas vårdande ett för Gelle stad och provinsen Gestrikland gemensamt Lazarett, vid hvilket Stads-Läkaren är såsom Läkare anställd, hvarjemte ett nytt sjukhus är under byggnad. Fattigvården i staden ombesörjes af en Direktion, bestående af stadens Pastor och t. f. Borgmästare, Stads-Läkaren och Stads-Chirurgen, samt medlemmar af stadens societeten och föreningar. Genom i stadens distrikter tillsatte uppsyningsman erhåller Direktionen säker kännedom om de nödlidande samt dessas större eller mindre behof af understöd. Till allmänna fattigvården åtgå årligen omkring 17,000 R:dr Rgs, förutom de bidrag, som hemtas från följande här i staden befintlige välgörenhetsanstalter, nemi. en Barnhusinrättning, som för närvarande äger en fond af omkring 26,000 R:dr banko, hvaraf under sisth år 96 barn njutit underhåll; ett Enkehus; en Enkehusoch Sjömanshus-kassa, samt en af Musik-amatörer samlad kassa för ”Pauvres honteux,” äfvensom en för välgörande ändamål stiftad Ordens-inrättning.
I sammanhang härmed och då Stats-kontoret i underdånighet anmält, att dea år 1830 af Rikets Ständer anslagna kreditivfond, En Million Riksdaler Banko, till lan dets undsättning vid inträffande missvexter, blifvit i Riksgälds-kontorets hufvudböcker för sednare åren upptagen inom kolumn såsom en Riksgälds-kontorets fordran, ehuru mera än två tredjedelar af förenämnde summa, i tillämpning af föreskrifter, dem Rikets Ständer meddelat, redan blifvit och ytterligare torde blifva afskrifna, samt härtill kommer, att återstoden af nämnde kreditiv blifvit af Rikets Ständer anslagen att, jemte tullafgifter för utländsk spanmål, användas till fond för undsättning vid missvext; Ii följd hvaraf dessa medel, sä länge denna disposition fortfar, komma att, såsom en för detta behof serskildt afsedd tillgång, redovisas; vill Kongl. Majit, enligt Stats-kontorets underdåniga hemställan, till Rikets Ständers pröfning öfverlemna, huruvida icke vidare balansering inom column af meranämnde En Million Riksdaler såsom en Riksgälds-kontorets tillgång må upphöra. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. A. P. Sandströmer. Utdrag Konni. Maj:ls Kael. Proposition, K:o 9. 33 Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärender„ hållet inför Hans Maj-.t Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den i5 November i85o Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Siats-Ministern för Utrikes Ärenderne, Hr Friherre Stjerneld, Statsråden: Fåhraus, Sandströmer, von Hohenhausen, Wallensteen, Gunther, Genberg, Gripenstedt och Grefve von Platen.
Den tid då Norrige lydde under den Danska monarkien fick man med afseende ii driften af nämnde verk erfara de stora olägenheterne deraf, att, det embetsverk, som skulle föra öfverstyreisen öfver ett så nyttigt verk, icke egde sakkännedom. Det fanns nemi. intet Bergs-colhm, ingen serskild allmän anstalt, som härmed kunde taga befattning, utan endast räntekammaren i Köpenhamn, som, med hänseende till 4 * D e 11 20 F c b r u a r i. skötseln och driften af clt sådant verk, förstod ingenting. Verket drefs också med en exempellös oskicklighet och gaf årligen en förlust af omkring 100,000 r:dr godt mynt. Dä ledsnade Danska Regeringen och nedlade verket, men i testamente qvarblefvo 3 ä 4000 menniskor, som med stor upoffring mäste underhållas. Men efter skil jsmessan från Danmark, vaknade national-inlresset för detta verk i Norrige. Storthinget lät 1815 återuptaga och drifva det, dock de första 12 åren bar det sig illa, — endast kostnader, men ingen vinst, hvarföre beslöts att del borde säljas för 70,000 Specieleller ungefär till del pris, som motsvarade underlydande fasligheters värde, och utan någon skyldighet för den blifvande köparen, att underhålla den dryga pensions-slalen från gamla silfververket. Dock inkommo inga anbud vid flere auktioner. Först sedan grufvan börjat gifva goda utsigter och lill och med redan afkasta! flere tusen marker silfver i månaden, böds den af Storthinget bestämda summan. Men det var då som Norriges Konung och Dess rådgifvare hade det modet och förståndet att säga nej lill fiel skedda anbudet och hvilket haft till följd, ali delta veik sedermera i ren afafkastning gifvit 3 millioner speciel-. Må detta vara nog om Kongsberg.
Dessutom har i detta Moment skett en öfvergång från Decimal, till Centesimal-fördelning, hvaremot redan vid förra Riksdagen gjordes åtskilliga anmärkningar. Dea» sa blefvo väl icke då godkända \ men närvarande Utskotten anse sig icke dess mindre dervid ytterligare böra fästa uppmärksamheten. 6 Lagsamt Allm, Besv. o.Oec. Utsi. Uti. N.o 46, Det är nogsamt kändt, att i handel och vandel är infördt bruket af sorter, dels för att så vidt som möjligt undvika bråk, dels ock för alt undgå utsägandet af för stora tal, hvarföre man i stället betecknat dem med serskilda ord. Bägge delarne äro för den i tänkande och räknande mindre öfvade lika nödvändige. Han har svårighet att redigt fatta ett större tal, och behöfver derföre ofta nya ord för att få säkrare hvilopunkter för sin tankegång, Hittills har indelningen hufvudsakligen varit dyadisk, eller man har så godt som vid hvartannat tel behöft ett nytt ord. Kan man derföre i allmänhet uppstegra systemet från 2 till io, så synes detta vara allt som man för närvarande kan önska. I följd häraf skulle ock Utskotten velat, att den decimala fördelningen, såsom i Stadgan antagen som allmän regel, äfvert vid vigten blifvit iakttagen. Denna regel hindrar dock icke, att man ju i Bokföring kan rätta sig efter ett centesimalt, ja ofta raillesintalt system, hvilka äro gifna i och med det decimala. Lag~ sami Allm. Besv.o.Oec. Vtsk. XJtl. N:o 46. 7 //. b. 1 Mom. Då det ar kändt, att trädet, när det blifvit kokad t i olja, mindre förändras eller slår sig af fuktighet, skulle Utskotten vilja föreslå, att efter orden fast och hardt, tillägges, helst i olja hokadt. 3 Morn. Sista meningen i detta Momi öfrigt etc. borde, i Utskottens tanka, bestämdare uttryckas sålunda : A en tredje sida bär ett qvarter och ett verktum till rättelse och beqvämlighet för det afgående slägtet vara uppstruket. f. g. 3 Mom.
Donationsbrefvet föreskrifver, att anslaget skulle användas »till lärares, stipendiaternes och kommunisisternes årliga och nödtorftiga uppehälle.» Jag har icke mig bekant, att de sistnämnde numera erhålla något af arfvegodsens afkastning. Nyligen är fråga väckt ang:de föryttrande af 11 hemman, förnämligast derföre att de ligga något aflägse för tillsyn utaf akademiens fogde — ifrån 5 till 8 mil från Upsala. Då jag nu anhåller om bifall till Borgare-St:s beslut och åter förklarar mig varmt önska universitetets flyttning, sker det ingalunda derför, att jag anser universitetet, nu dåligt eller vill framställa något klander mot dess många förträffliga lärare, till flera af hvilka jag står i stor tacksamhetsskuld för det sätt de fyllt sitt kall, och bland hvilka jag eger högt skattade vänner. Jag tror mig göra det i fosterlandets intresse, på det vårt första och goda universitet må blifva ännu bättre, på det dess aktade lärarekorps må erhålla ett ännu större fält för sin verksamhet och emedan i Upsala, som är en mindre stad, blott ett fåtal kan blifva hvad en hvar bör eftersträfva att vara — en »student för lifvet.» Gr. Hamilton, Gustaf: Frågan om Upsala universitets flyttning till Stockholm har så mycket och så länge varit ven - Den 20 April. 583 tilerad, att det knappt är tillåtet för en bildad man och ännu mindre för en, som gjort undervisning till sitt lifs uppgift, att icke vara förtrogen dermed, Denna flyttning har vid första påseendet någonting tilldragande. Särskildt för den akademiske läraren skulle en flyttning utan tvifvel medföra mången lättnad i arbetet och personliga fördelar. Också var jag under mina första studiiår lika varm för en sådan flyttning, som jag nu är djupt öfvertygad om dess skadlighet för det heia, för universitetet och för fäderneslandet. Då jag sålunda sett saken från flera sidor, måste jag ock hafva insett de fördelar, som en flyttning möjligen kan medföra, men jag har också en blick för dess vådor, och jag tror dessa vara öfvervägande. Hvad som åstadkommit denna min omvändelse, vore alltför vidlyftigt att här framställa. Nog afl
Hornblåsare kunde blifva instruktörer för spelet, enär det befunnits omöjligt att meddela Hornblåsarne behöflig färdighet i signaler under deras korta öfningstid af endast 6 dagar årligen, samt ombyte af desse personer till större eller mindre del vid hvarje möte eger rum, alldenstund de höra till Beväringen och kunna när som helst begära endtledigande från sin befattning; att, då på slat varande Bataljons-presten tjenstgör vid alla tre Bataljonerna, af hvilka hvar och en uppgår till lika styrka med Regementen, han måtte benämnas Regements-Pastor och hans nuvarande lön, 200 Rdr, ökas till 300 Rdr Rmt, enär han under Bataljonsmöten numera måste tjenstgöra lika med Regements-Pastoren vid arméen; att, emedan Befälsmötes-utgifter, sjukvärden, resor i tjensten, hyror för militärdetaljens embetsrum, skrifmaterialier, ved och ljus m. m. under sednare tiden medfört större kostnader än tillförne, samt utgifterna härför sannolikt komma att än mera ökas, anslaget för dessa ändamål, nu utgörande 3,743 Rdr, måtte förhöjas med 787 Rdr samt derigenom blifva inalles 4,500 Rdr Rmt; och slutligen att, sedan bättre gevär erhållits, samt målskjutning alltså mer ändamålsenligt kau öfvas, anslaget till 23 kompaniers skottlaflor och skottvallar måtte ökas med 3 Rdr för hvarje kompani eller tillhopa 69 R:dr R:mt. Då alla dessa af Militär-Befälhafvaren föreslagna tillökningar äro behöfliga och älven särdeles billiga, finner jag mig böra dertill i underdånighet tillstyrka bifall, dock att, med anledning af Eders Kongl. Majlis derom den 47 sistlidne September fattade beslut, arfvodena för 1 Pistolsmed och 1 Stockmakare vid 'lygstaten mätte, i stället för den af Militär-Befälhafvaren föreslagna tillökning af .671 Rdr, förhöjas med 75
Då man af detta kan sluta, att Thorleif månde hafva varit särskildt förtrogen med Gulathingslagen, är det att vänta, att Ulfljot skulle i denna söka sig ett mönster. Detta säges ock uttryckligen. Ännu hade dock icke då den nya redaktionen blifvit antagen och under tidernas lopp förändrades lagarna såväl i Norge som på Island, så att likheterna mellan de åt oss bevarade redaktionerna icke äro så i ögonen fallande. Efter några års frånvaro återvände Ulfljot till Island, der hans lagförslag synes hafva ganska hastigt vunnit allmänt bifall. Hans broder Grim getsko fick i uppdrag att utleta en ort, der hela ön kunde få en lämplig samlingsplats. Han fann ock en sådan i sydlandets vestra del, vid foten af den bergskedja, som från Reykjavik drager sig i nordostlig riktning inåt landet. Det var en man, som hade för mord mistat sin dervarande egendom, denna hade tillfallit det allmänna och användes nu för den gemensamma folkförsamlingen, allshärjareller, som det här vanligen kallades, allthinget, der lagfrågor skulle afgöras och domar fällas. Stället var väl valdt, ty der fans en skog, som kunde, när behofvet sådant kräfde, fällas, der fans bete för de thingsökandes hästar, der möttes ock de vägar, resenärer plägade färdas mellan östoch vest-, mellan nordoch syd-delarna af ön. Ulfljot blef Islands förste lagsagoman. Till Grim lemnade, enligt berättelsen, hvar man en penning, för den möda han haft för det allmänna bästa, men han lemnade dessa penningar till templen. Ulfljots lagar antogos och allthinget sattes år 930. Från den tiden kan man tala om en Isländsk stat; förut fans icke en sådan. I Sverige uppkom staten samtidigt med bebyggandet och så sker det öfverallt, der den naturliga utvecklingen gör sig gällande. Det fans dock thing på Island, förrän allthingen infördes. Till godens åligganden hörde äfven att föra ordet vid de folkförsamlingar, som helt naturligt höllos vid gudahuset, han vårdade. På Thorsnäs var samlingsort för ett vida bekant thing, på Kölnäset inom Ingolfs område för ett annat o. s. v.
Jag kan ej undgå att harvid alludera på ett yttrande af en vard ledamot i ett annat Ständ, beträffande ifiågavar. salt, enär deri värde ledamålen, såsom grund för sin fördömmeläe af prohibitiv-systernet, anför: ”Man har låtsat vara okunnig örn det histöriska factum, eller att ibland de Stridsfrågör, hvilka isynnerhet hotat upplösa Unionen (NordÄmerikanSka Förenta Staterna) frågan orri eli vidsträckt tullfrihet utgör en bland de vigtigaste, emedan man i de norra staterna* der fnbriksintresset är rådande, med all makt söker tillvägabringa restrictivd lagar, hvaremot de södra staterna, som företrädesvis hylla sig åt landlbruksskötsél och handel, hylla de fria* ie åsiglernä derom. Jag vågar till och med försäkra, att i Kofra Amerika ingen statsman finnes och knappt någon iridustfi-idkäre, tillhörig någondera delen, sorn icke klart vet att uppfatta och redovisa skälen* så Väl till dét ena söm det andra.’’ Det är i sanning olyckligt* alt den värde ledamoten uppfattat förhållandet så positivt och peremtorisk!, och alt det verkliga förhållandet på sin väg till honom undergått en så notabel förvandling. Nödvändigt blir det dock upplysa den varda ledamoten, och kanhända äfven andra, att hvilken statsman och induslri-idkaré sorn helst, så väl inom sorn utom Kofra Amerika, söm pretenderaf den rumsta kännedom om de ifrågävaf. skälen, fullkomligt väl känner, först och främst, att det just äro de norra staterna, som äfo de åkerbruk sid ka nde och handlande, och att dessa tillika äro de, som sträfva efter inhemska manufacturer, och derföre äska rest rict iva lagar; sCdari att de södra staterna äro Colonial-stafer, söm föga idka hvad vi kalla åkerbruk, utan endäst låta sina slefvar odla colöuialartiklar, och föga bry sig 0111 activ handel* manufacturer och åkerbruk.