Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty Den s4 Martil, e, m. 443 de Provincer i Riket, som både Sjö-och Land* vägen skulle skicka Brännvin till Hufvadstaden , kunna dermed öfverflödigt förse den, serdeles om man icke lägger skadeliga hinder i vägen för den i Rikets södra Orter tilltagande Bränn, vidbränning af Potatoes. Det egenteliga skälet lör bibehållande af Krono-brännerierne i Stockholm torde vara att dermed kunna betäcka de förluster, som Maga. zmsDirectionen på Spannmåls handeln kan göj ra ; men om Directiouen uppfyller sin bestäm, melse, att under de år, dä öfverflöd oeh go. da priser finnas på Inländsk Spannmål, upp.' köpa endast sådan, som är ritorr eller qvarn-' torr, för att med en måttlig vinst, som kan be* täcka omkosmaderna, sälja den, då knappare skörd inträffar, bör förlust aldrig uppkomma utan i de fall', då, vid en mera allmän brist, större inköp ifrån Utrikes Orter äfven med uppoffring måste ske. Vid sådana tillfällen är det dels tvifvelagtigt om MagazinsDirectio4 nens befattning med Spannmålshandel är för Landet nyttig, dels icke af hufvudsakligt in-t flytande på denna handel, om vinsten af Kro* noBrännerierne ingår i beräkningen. Man säger äfven att Directionen måsfe låta bränna den Spannmål, som blir skadad. Om endast torr Säd upphandlas, inträffar denna förlust nästan aldrig utan af Sjöskada , och det är bättre att till hvad pris som bällst sä1 ja undan Spannmålen , än att låta den ligga så länge , att den kunde skadas. Endast genom tel* 444 Den 24 Martil e, m. agtiga anetalter och vanvårdnad hunna betydliga förluster af dylika anledningar uppkomma. Efter min öfvertygelse, linnos icke något enda giltigt skäl för KronoBränneriernes bibehållande, och jag anser det snarare som en förlust, än vinst för Staten, att dessa kostsamma Inrättningar bibehåbas.
Sände Gud en ondan vilja emellan AbiMelech och de män af Sichem; förty de män af Sichem förtalade AbiMelech, Och kastade honom före den ogerning, som han bedref på de sjutio JerubBaals söner, och lade deras blod på AbiMelech deras broder, den dem ihjälslog; och på de män i Sichem, som honom hans hand dertill styrkt hade, att han sina bröder drap. Och de män i Sichem beställde ett bakhåll öfverst på bergen, och röfvade på vägenom alla de som foro der fram; och det vardt bådadt AbiMelech. Så kom Gaal, Ebeds son, och hans bröder, och gingo in i Sichem; och de män i Sichem förläto sig uppå honom; Och drogo ut på markena, och bergde sina vingårdar, och trampade der, och gjorde en dans, och gingo uti deras guds hus, och åto och drucko, och bannade AbiMelech. Och Gaal, Ebeds son, sade: Hvad är AbiMelech? Och hvad är Sichem, att vi honom tjena skole? Är icke han JerubBaals son, och hafver satt sin tjenare Sebul hit öfver Hemors folk, Sichems faders? Hvi skulle vi tjena honom? Gud gifve, att detta folket vore under mine hand, att jag måtte förjaga AbiMelech. Och det vardt sagdt AbiMelech: Föröka din här, och drag ut. Förty Sebul, öfversten i stadenom, då han hörde Gaals, Ebeds sons ord, vardt han illa vred; Och sände bådskap till AbiMelech hemliga, och lät säga honom: Si, Gaal, Ebeds son, och hans bröder, äro komne till Sichem, och göra dig staden genstörtigan; Så statt nu upp om natten, du och ditt folk, som när dig är, och var i bakhåll för dem i markene.
Då Herr Crusenstolpe var en af de Talare, hvilka yttrade sig för det extra anslaget, och jag dagligen framträder inför Allmänheten, införlifvad med den värde Ledamoten till en slags Persona moralis, så anser jag det för min egen tillfredsställelse vigtigt, att denna Allmänhet icke anser mig dela den , nära till panisk fruktan gränsande, farhåga för alla utländska öfversättningar och betydelser af det gamla ärliga Svenska ordet Knut, hvilken farhåga, att dömma af den värde Talarens egna uttryck, utgjort, väl icke den hufvudsakliga driffjädern, men åtminstone en kraftigt verkande stimulus till det nit, hvarmed Herr Crusenstolpe omfattat denna angelägenhet. Herr Dalman, Lars Johan, förenade sig med Herr Hjerta. Herr Rosengvist, Fredrik Leonhard, anmälte äfven till protocollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns omförmäite beslut. Den 3 No veml) er e. ra. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard, hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande: Att öka deras antal, som vilja bereda nya utgifter för det allmänna, är visserligen icke min mening. Men jag skall deremot alltid anse som en helig pligt, alt påkalla rättvisans uppfyllande emot hvarje medborgare. — Af denna senare anledning har jag funnit mig uppmanad att väcka den motion: att då Högstsalig Konung Gustaf III, glorvordigst i åminnelse, ovillkorligt och utan något undantag i sitt testamente förordnat och befallt, att de personer, hvilka vid Konungens död befunnos i Hans Maj:ts enskilta tjenst, skulle äga och behålla de löner, som de då innehade, och Herr Majoren Gustaf Grönhagen då, såsom Page, åtnjöt en lön af i5o R:dr, hvilken han aldrig förverkat, och hvilken aldrig blifvit honom fråndömd, fastän samma lön sedermera icke utgått; Page lönen ifrån och med år 1829 och allt framgent må Herr Grönhagen tillgodokomma.
Uti de jernbergslager, hvarest, i följd af stadgandet i 7 § af 1757 års Kongl, utmåls förordning, grufveeller malmöres-kassor redan finnas bildade, skola desamma äfven framgent till grufve-rörelsens understöd oförryckta bibehållas, samt ställas under Bergmästarens och 2:ne af delegarne valde kassa-föreståndares förvaltning samt Bergs-öfverstyrelsens inseende och kontroll. I 4 Malmöres-afgiften till grufve-kassan, hvilken samtlige intressenter uti de i fonden delaktige grufvorna skola utgöra, antingen de sälja malmen eller densamma för egen blåsning använda, skall hädanefter erläggas med En skilling banko för hvarje lass jernmalm om 3 skeppund, som årligen från grufvan afföres; och förordnar Bergmästaren i samråd med kassa-föreståndarne om de åtgärder, som i och för uppbördens debitering och indrifvande samt medlens ändamålsenliga förvaltning kunna finnas lämplige. Underlåter grufegare, eller bolag som dertill kan anses vara förbundet, att ofvannämnde afgift till grufve-kassan inbetala, och sker sådant icke under 2:ne på hvarandra följande år, oaktadt malm-afförsel från grufvan under tiden egt rum, varén då gruf-interessenterne sin framtida rätt till delaktighet eller understöd af kassan förlustige; och ankomme en - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. 27 dast uppå kassans qvarvarande delegares vid allmän sammankomst fattade beslut, om och huruvida, efter verkställd full inbetalning af de felande års-afgifterna, det må tillåtas sådane uteslutne delegare att i fonden sin delaktighet återvinna. Har någon grufve-kassa redan vunnit den tillvext och stadga, att räntan å dess uLlånande medel motsvarar vid pass hälften af grufegarnes vanliga årsafgifter, i medeltal för 10 år beräknade, må det uppå vederbörlig anmälan och Bergs-öfverstyrelsens beslut ankomma, att, då omständigheterna sådant för öfrigt medgifva, under någon viss tid tillåta nedsättning uti grufegarnes årliga afgifter till fonden.
Behofvet af en dylik inrättning har af de flesta landthushållare länge varit insedt, och då nu en så sakkunnig, skicklig och nitisk man som Hr Nonnen vill åtaga sig styrelsen deraf, kan jag ej annat än på det högsta tillstyrka projectet, under hopp att StatsUtsk. måtte utfinna tillgäng till understöd för en inrättning, som med full viss - D e 11 3 Mars f. bi . visshet, genom spridandet af lsunskaper i landthushållniugen, snart skall återgifva Staten mångdubbelt de utgifter, den nu erfordrar. Remitterades till StatsTJtskottet. Föredrogos å nyo' och remitterades till StatsUtsli. ne dannämnde d. 27 sisth Febr. på bordet lagda motioner, nem ligen af 1:0 Hr von Kraemer, Rob., med förslog till befordrande af sädesriors anläggande och begagnande; 2:0 Hr af Sille'n, Georg Axel, om Kungsgårdars och kronolägenheters försäljning till skatte. A nyo föredrogs Hr von Scheeles, Knut Georg, d. 27 sisth Febr. på bordet lagda motion om framflyttning af tiden för Gudsljensternas firande på sönoch högtidsdagar. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag anser sjelfva motionen relativt af mindre vigt än den princip, som der afhandlas. Jag anser det nemligen mindre lämpligt, att Slatsmagterna inblanda sig uti förhållanden, som lämpligast kunna och böra af communerna afgöras. Hvad kyrkolagen om tiden för Gudstjonsten bestämmer, känner jag ej; men jag vet, att på olika tider Gudstjenst hålles i olika delar af Riket. Jag anser således bäst, att communerna sjelfva få bestämma tiden för Gudstjensten efter olika localförhållanden. Möjligtvis torde icke enda skälet till Gudstjensternas mindre besökande böra sökas uti mindre lämpliga kyrkolider, enär jag verkligen sett äfven uti aftonsångerna mycket folk, då en utmärkt prest varit predikant. Jag afstyrker, att Statsmagterna inblanda sig uti bestämmandet af kyrkotiderna.
Rikets Ständer anmälde härefter uti underdånig skrifvelse den 19 September 1860 att de vid denna aflöningsstat ej funnit något att erinra, hvadan Riksstatens anslag till Utrikes-Departementets expedition blifvit bestämdt att fortfarande utgöra 25,500 R:dr R:mt; att de jemväl ansett öfrige anslag under denna Hufvudtitel böra oförändrade bibehållas, så att beloppet af samtlige anslagen konrnie att tillhopa uppgå till 479,209 R:dr R:mt; att de medgifvit den föreslagna vidsträcktare dispositionsrätten, dock endast i hvad anginge anslagen till Ministerstaten samt till skrifmaterialier, expenser och extra utgifter; samt att de beslutat att anslagen till Departements-Chefen och till Departementets expedition skulle på ordinarie stat, under derför stadgade vilkor, definitift uppföras. Vid underdånig föredragning den 20 Oktober 1860 af denna Rikets Ständers skrifvelse, behagade Kongl. Maj:t i Nåder gilla och stadfästa de då anmälde staterne för de vid Kongl. Majus Beskickningar å utrikes orter anställde embetsoch tjenstemän samt för UtrikesDepartementets embetsoch tjenstemän, att tjena till efterrättelse, den förra under då instundande statsregleringsperiod och den sednare allt framgent, från och med början af år 1861, äfvensom anbefalla, dels att för de vid UtrikesDepartementets expedition anställde Svenske embetsoch tjenstemän, hvilka dittills endast varit förordnade att deras tjenstebefattningar bestrida, fullmakter skulle utfärdas, dels ock att de besparingar, som å Departements-Chefens samt embetsoch tjenstemännens i Departementets expedition löner kunde uppkomma, borde, efter afslutandet af hvarje års räkenskaper, till Statskontoret återlefvereras, för att ställas till Kongl. Maj:ts disposition under de af Rikets Ständer stadgade vilkor. Beträffande
Jag vill ej säga att ju icke brottet kart vara af neslig beskaffenhet, men jag känner det icke, och om det skulle bestå i Hr Munck af Rosenschölds skriftställeri, så får jag öppet förklara att jag deraf icke läst en enda rad. Man har sagt att det är en skandalpress som Hr Munck af Rosenschöld satt i omlopp; det är möjligt, men jag har om densammas innehåll icke den ringaste kännedom. Måhända är det förhållandet med pluraliteten af R. o. Ad:s Hrr ledamöter, att de, lika med mig, aldrig läsa skandalpressen, och att de således äfven sakna all kunskap om Hr Munck af Rosenschölds skriftställeri. Endast de af R. o. Ad:s ledamöter, som sysselsätta sig med läsning af denna press, skulle sålunda kunna vara i tillfälle att nu genast i denna fråga fatta sitt beslut. Men, som sagdt är, för alla oss öfriga är denna fråga ännu i fullkomligt outredt skick. Om den deremot kommer att förvisas till Riddarh.Utsk., som består af en fåtaligare personal, kan man hoppas hvad som bär är bestämdt omöjligt, nemi. att en noggrann och samvetsgrann undersökning eger rum, om beskaffenheten af det brott, som förorsakat relegalionen, och jag vill icke bestrida, att ju icke resultatet af denna utredning kan blifva sådant att det föranleder Hr Munck af Rosenschölds uteslutande. Då komma vi att behandla frågan med lugn och värdighet, och måhända vinnes ändock det resultat, som åsyftas. Säkert är att det rätta resultatet endast på det sättet lagligen kan vinnas. Väl är det sant, alt Riddarh.Utsk:s ledamöter icke hafva aflagt någon domareed; men vi hafva alla svurit att hålla grundlagarne i helgd, och säkerligen skall ingen af Riddarh.Utsk:s ledamöter vid pröfningen af denna ömtåliga fråga förgäta, att en af grundlagarnes första § ålägger representanten, att vid utöfningen af sitt riksdagsmannakall icke låta leda sig af andra föreskrifter än grundlagens.
Hon begaf sig genast till Rysslands hufvudstad. Och härmed försvinner » le Desertrice » från våra efterforskningar. Må vi hoppas, att hon fann S:t Petersburgs klimat ej » så aldeles odrägeligt » som Stockholms samt att hon i publikens ögon allt fortfarande var lika » divine »! Redovisning för insamlingen till Iduns skollofskoloni. Nyinflutna medel: E. v. P. 1: —; Fanny 1: —; Togemia 1: —; Ingeborg 1: —; Lilla Gunhild 1: —; Fru H. L — g, Karlstad 5: —; Vän till fattiga barn 1: —; H. E. 2: —; H. 2: —; Samuel och Signe, Skåne 1: —; Fru Ch. von Hofsten, Örebro 2: —; Fröken M, von Schantz, Örebro 10: —; Några prenumeranter på Idun, Hjo 4: —; Signe 5: —; G. Rogstr. 1: —; Gunnar och Anna 1: —; Svalor 4: Z., Piteå 2: —; L. och M. 2: —; n — 10: —; Gordon och Astrid 5: —; Milan 2: —; Hjalmar och Aina 1: —; Magna Sunnerdahl 10: —; Hannie 0: 50; Anna J., Bläsgat. 4 3: —; Maria S. 5: —; F. och A. 1: —; L. i B. pr Fjerdingslöf 10: —; Hanna R. 5: —; Anna och Ninni G:n 2: —; Jentan 1: —; Onämnd, Sthlm 1: —; Onämnd d:o 5: —; L. R. Sunne 2: —; Torsten och Aina Luleå 2: —; Gossarne A. R. K., Malmö 2: —; E:a, Neder Kalix 10: —; Elisabeth, Ragnar och Ingrid 6: —; Kurt F. 5: —; O. och A.
19 med penninge-anslag, och har Collegium härvid funnit det vara uppenbart, att den föreslagna förändringen med indelningarne i väsendtlig mon skall underlätta reductions-arbetet och undanrödja de svårigheter, som hittills uppkommit af omsorgen för räntetagarens rätt, enär, utan hans förfördelande, jemkning kan till den skattskyldiges fördel medgifvas, Då emedlertid ränlepersedels-reductionen ovilkorligen måste leda lill det resultat, att, i stället för en mängd mindre ränlepersedlar, som, enligt gällande författningar, hittills icke kunnat in natura utfordras, och i ersättning för andra, som, enligt antagna grunder, funnits olämpliga alt bibehålla, hufvud-persedlar af spannmål och andra artiklar mäst upptagas i nya räntan till vida större belopp än i den gamla ingått, men, af sjelfva persedel-förändringen, vidsträcktare rättigheter och skyldigheter än som hittills emellan räntetagare och räntegifvare varit stadgade, icke borde uppkomma; så har Kammar-Collegium, såsom ett nödvändigt vilkor vid förslagets antagande, i underdånighet hemställt, att icke större qvantitet af hufvudpersedlarne i nya räntan, än som i den gamla ingått och hittills varit uppsägning underkastad, må kunna in natura levere - ap Kongl. Majits Kådiga Skri/v. N:o $2. ras, och att i sådant ändamål de nya jorde* böckerne för hvarje hemman och lägenhet bestämdt höra upptaga, huru mycket af nya räntan räntegaren må ega utfordra och ränte* gifvaren uppsäga till leverering in natura.
”Ack, Jesus, se – der bär de bort min trogne kamrat Hans Halling! Farväl, Hans ... Nå, nå, jag följer snart ... Käre löjtnanten, var så beskedlig och ställ om så att Hans och jag få ligga i samma hög – jag dör nog innan vagnen går i morgon bittida, så att vi ändtligen bli jordfästade på en gång.” Så gåfvos från hvarje säng kommissioner och uppdrag, utom från de sängar, från hvilka man för stunden gjorde utbyten ... Suckar, klagan, ve och jemmer – men dock nästan öfverallt mannamod och förtröstan på en glad uppståndelse. De, som dogo hedersdöden af blessyrer, dogo med stolthet – de, som fältsjukan bortsopade, med undergifvenhet. Huru mången enslig sommarafton, sedan skymningen inträdt, har jag ej vandrat utefter Strömsvattnets strandbryn med blicken på det gamla mörka bränneriet, som alltid bibehöll sitt namn. Och huru många gånger har det ej då tyckts mig som om ur dessa gluggar och fönster bleka gestalter framtittat, medan sjelfva landsvägen darrat under fotstegen af de många långa likprocessioner, som här gått fram – ty äfven under 1814 års krig var här sjukhus. Efter detta sistnämda krig omskapades bränneriet till boning för dåvarande lasarettsläkaren, sedermera provincialläkaren doktor Landeberg, och under mången vinterqväll ljöd i det gästfria hemmet sång, dans och musik i de fordna sjuksalarne, der ungdomens lätta fötter nu sväfvade öfver de tiljor, som så tunga steg hade trampat ... Slutligen försvann äfven detta skuggspel .. Men vi hafva kommit alltför långt från ämnet. Vi befinna oss nu i enkeborgmästarinnans förmak. Staden hade nemligen vid denna tid tvänne borgmästarinnor; och om vi ej förut varit i tillfälle att nämna dessa damer, så har det ingalunda skett derföre att icke såväl den regerande borgmästarinnan som enkeborgmästarinnan vore värdiga ämnen att framställa, utan endast derföre att det icke hittills så burit till.
«Och när ska vi då stöka till det der tråkiga bröllopet?» frågade hon dem. «Den dagen slår väl en spik i min likkista. Men det skall ju ändå ske,» pustade gumman. Albert teg en stund. Den svåraste krisen var kommen. Det gällde nu, att använda all den konst, som stod i hans makt. Preludier tjenade till ingenting, tänkte han. Bättre att gå rakt på saken och anse den alldeles likgiltig. «Ja bröllop! min lilla goda tant,» sade han, «hvad tjenar sådant bråk till? Jag tror mig icke litat förmycket på ert förstånd och edra fördomsfria tänkesätt, om jag säger, att jag tänkt det allting skulle vara lika godt och bra utan sådant besvär.» Gumman satt alldeles förskräckt och betraktade honom. «Jag har redan talat derom med Evelina,» fortfor Albert. «Jag har sökt visa henne hur liten vigt det ligger i en tom ceremoni. Och jag har haft den glädjen att lyckas. Evelina har gillat min filosofi. Om jag kan vinna edert ...» «Nej aldrig! aldrig!» utropade gumman, «skall jag upplefva en sådan skammens och syndens dag! Gud sig i nåder förbarma! Evelina, hvart har ditt förstånd tagit vägen? som vill gå in på sådant, sätta en sådan skamfläck på mitt hus och mitt goda namn. Är din mening sådan Albert, så kan du fara samma väg du kom. Nej förr skall jag kasta ut henne bland vilda djur, än se henne lefva bland menniskor, som en » «Goda bästa tant,» sade Albert, «alltid öfverilar ni er. Låt oss gå kallt och förnuftigt tillväga. Tillåt mig att få bevisa er, hur dum och löjlig en sådan fix idée är. Det ges icke något fåkunnigare argument till i verlden, än att jag måste göra, som alla andra göra, som far och farfar gjort. Nu är ju saken dessutom laglig och tillåten, och snart kommer den i fullt bruk. Det är helt och hållet ett nytt mod, och ingen häcklar den som följer modet.» «Jag ger hin alla moder,» ropade gumman, «och den som hittar på dem också. Ett mod, som störtar menniskor i elände och sedeförderf. Hvar finns något bevis, som kan sättas upp emot Guds bud och all mensklig ordning?
Ridderslcapet och Adeln d. 7 April 1818. S. D. Wid föredragning af Preste-Standets den 1 dennes aflåtne Protokolls-Utdrag, innefattande inbjudande till de öfrige Riks-Stånden att med Preste-Standet instämma i det beslut att de vidlyftigare Utlåtanden , hvilkas tryckning kunde fordra en längre tid, skrifteligen matte blifva till Riks-Ståndens granskning inlemnade på det, att, genom afbidande af tryckningen ", Riksdagen icke matte förlängas, fann Höglofl. Ridderskapet och Adeln för godt att för sin del Öfverlemna tili Herrar Ordförande i Utskotten att, under återstående delen af detta Riksmöte , med afseende ej mindre å målens vidlyftighet än den skyndsamhet de kunna fordra, låta besörja att Expeditionerne, antingen tryckte elier skrifne varda till Riks-Stånden inlämnade - ProtokollsUtdrag. Från Vållofl. Jlnrgare-Ständet d. 8 April 1818. S, D. Instämde Borgare-Ståndet uti det af Högvördiga Preste-Ståndel den 1 i denne må. nåd fattade och genom nu föredragit ProtokollsUtdrag commutiicernde Beslut, angående anmodan till Riksens Ständers samtlige Utskott, att, till förekommande af Riksdagens förlängande samt i anseende till Riksdagstidens snart annalkande slut, iakttaga, att de vidlyftiga Utlåtanden, hvilkas tryckning kunde fordra en längre tid, n å varda skriftligen inlämnade till Riks-Ståndens granskning. (Hörer till N:r 21 här franimanföre.) PrutohollsUtdrag. Ft 'ån Heder v. Bonde-Ståndet d. 4 /ipril 1818.
Bonde anfört att förhoppningen på en reduktion af hög sådan tullsats skulle underlätta en för Sverige gynnsam handelstraktat med Frankrike. Häremot är redan af Gr. Lagerbjelke anmärkt, att större delen af införda sidenvaror komma ifrån Tyskland, ej från Frankrike. Onödigt är att för den ädle Frih:n, så hemmastadd uti alla handelsoch ekonomiska frågor, bestyrka delta; onödigt äfven att för honom påpeka att helt andra fördelar måste bjudas, oro sådana skulle blifva en lockelse för Frankrike att sluta dylik traktat. Hr Gripenstedt: Hr Printzensköld har icke kunnat gilla den af mig yttrade åsigten att tullsatser åstadkomma någon be - 26 1) eii 2 Juni i. m, skattning på de inhemska industrialstren. Detta torde dock vara tern ligen klart, och för att icke inveckla frågan, vill jag taga just det exempel i skärskådande, som var under öfverläggning, nemi. sidenvaror. Nu är ett €1. af denna vara belagdt med 6 nirs tull; således är det alldeles uppenbart, att när ett utländskt sidentyg inkommer, så måste genom förtullningen dess pris stiga med motsvarande summa, eller 6 rdr pr H, som af köparen måste godt göras. Men nu lärer ingen kunna neka, att de som tillverka siden i Sverige, ställa sitt pris efter det pris, tili hvilket det utländska sidenet af samma slag kan säljas; konkurrensen är ingalunda så stor inom landet, att denna konkurrens nedsätter priset under det utländska med tillagd tull, och beviset att de icke undersälja den utländska varan ligger deruti, att denna kan komma in och säljas här, oaktadt den är belagd med tull. Således fördyras äfven det Svenska sidenet med en summa motsvarande den belagde tullen eller 6 rdr, d. v. s. att för allt siden, som konsumeras här i Sverige, betalas en konsumtionsafgift af 6 rdr. Man har sagt, att det icke yore mer än tillbörligt att den, som nyttjar siden, derföre erlägger en afgift af 6 rdr för €(. Må vara! jag medger det. Men kominer då denna afgift Staten till godo?
7 Dockbyggnaden i Carlscrona, om extra anslag der till; se Anslag för en gång, f) Domare, om förändradt löningssätt för dem , , , Svar på återremiss ,»>>>>>> > * Domkyrkospanmåls återställande till Hernösand Stift; se Motioner. Domkyrko-tunnor, om deras disposition från Upsala till Hernösands Stift , Domprost-Embetenaj deras indragning , , , , , Domsrätt, i mål rörande Sjö-officerare , , , , , nnstol, för upptagande af åtal emot Öfver S hällaren för fel i Em bete t ,,,,,, Domstolar, serskilta, eller så kallade fo a privileglata, om upphåfvande af en del sådane , , , Svar på återremiss ,,, , , , , Dramatiska Spectacler, ; se Hufvud-Titei 5, sid 12, 13. ottningholms och Svartsjö Slott; se HufvudTitel lista. Drottninghuset; se Anslag 40, Hufvud-Titel 6:te. Dryckenskap; se Fylleri. Drängeoch ökedagsverken, om nedsättning i lösen för sådane till ä Svartsjölandet belägne kungsladugård och Hofstall-ängar ,»>>>>>>>,; Ducater, om inoch utvexlings-pi is af sådane; se Vexling. Duells-placatet, om dess upphäfvande Kongl, Maj:ts Nådiga Svar ,,, Durchmarsch-kostnader; se Hufvud-Titel 3:dje Duvailska reductions-fordran angående ,»,,, Dylta Svafvelbruk, angående de så kallade Frisocknarnes prrestationer dertill ,,,,, Döderhultsviks köping, om Stapelstads-rätt fö densamma och om Läns-Styreiséns förflyttande dit från Calmar stad p , , Svar pä återremiss Kongl Proposit eller Skrifvelse. CA Xi s_ fQ Afdelning eller Memorial. Utlåtande, Betänkande Riks-Ståndens Beslut. Kidd. o. Adeln. PresteStåndet. Borgareståndet. BondeStåndet.