Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sveriges unga drottning kände sig ett ögonblick rörd. Måhända tänkte hon på de många tusenden, som nu för hennes ära, hennes makt, hennes rike föllo på slagfälten eller tynade bort i fältlasaretterna. Hon räckte sergeanten sin hand att kyssa. Därpå yttrade hon i skämtande ton: Lycklig du, som får strida under en sydligare sol! Se, vår korta novemberdag lämnar oss redan i mörker. Och där ... där är stjärnan, som lyser öfver oss tre! Jupiters stjärna! Tre kronor, men ett lejon! Och den stora klara stjärnan lyste in genom det mörka slottsfönstret på hafvets flytande spån, på fältens blödande fåle, på Sveriges rikes krona öfver en otamd flickas glänsande panna. Några korta minuter såg hon dem alla tre hon, som icke var kärleken, endast makten och därefter skulle de åter droppa bort i det okända fjärran, växlande, såsom hon, sitt läge vid horisonten. Den vandrande juden. Jag skall skicka dig rosor från det heliga landet. På senhösten 1642 kom ett rykte i omlopp på flera orter i södra Finland, att man sett den vandrande juden. Sagan om Ahasverus, Jerusalems skomakare, som vägrade frälsaren att hvila vid sin port på vägen till Golgatha och därför dömdes att vandra utan ro till tidernas ände, hade uppkommit i sextonde seklet och finnes omständligt berättad af en okänd författare, I. H. R., som därom utgifvit en skrift, daterad Reval den 11 April 1604. Enligt denna berättelse har den vandrande juden blifvit sedd och vidtalad af många vittnen i Hamburg om vintern år 1547, i Madrid år 1555 och, tid efter annan, i flera länder, såsom i Ryssland och Polen, samt nämnda år 1604 äfven i Reval. Under trettioåra kriget sades han hafva uppträdt på många orter i Tyskland. Alla soldater, som på denna tid återvände från kriget till hemorterna, visste berätta om Jerusalems skomakare, och några påstodo sig själfve ha sett honom.
Denna tanka är ej blott min enskilda, utan har blifvit uttryckt af Const.Utsk. vid 1818 års Riksdag uti ett Betänk., som innehöll svar på en remiss, huruvida en fråga om ändring af R. o. Ad:s representations-rätt skulle kunna af R. o. Ad. allena afgöras eller icke. Berörde Betänk, innehåller ibland annat följande ord: ”Utsk. får blott tillägga, att, enär Riksd.Ordn. icke innehåller någon uttrycklig föreskrift om det sätt, på hvilket R. o. Ad. representerar, inga andra förändringar derutinnan, än de af sjelfva hufvudgrunderna, synas fordra RiksSt:ns enhälliga beslut” etc. Således har Const.Utsk. erkänt att sådana ändringar i Ståndets representation, hvilka äro hufvudgrunder derför, ej kunna ske utan de öfriga Ståndens deltagande. Af samma tanka var Riddarh.Utsk. vid 1844 års Riksdag. Då Hr Rosenstjerna hade gjort en motion, ronde representationsrätten för R. o. Ad:s ledamöter, sä afgaf Utsk. d. 11 October s. å, ett Betänk., som hufvudsakligen innehåller följande: ”Efter tagen kännedom af den i detta ämne förda discussion har Utsk. funnit den fråga först böra besvaras, huruvida den af motionären åsyftade ändring i Riddarh.Ordn. må kunna, på sätt 41 § i nämnde stadga föreskrifver, tillvägabringas ensamt genom R. o. Ad:s beslut och Konungens derå meddelta nåd. stadfästelse”.
Kan förordningens syfte möjligen latsträckas äfven till Jernbruk? ben 26 Februarii, 895 3'.o. I händelse arrendatorn genom nyss» Bärande uragtlåtenhet bör förlora sin arrenderättighet, så väl uti ena som andra fallet af de i lörsta frågan framställde alternativer; skall då säljaren som med arrendator contraherat, vara skyldig, att hålla honom skadeslös för de menliga följder, hvilka aldrig kunnat inträffa utan arrendators egen försummelse? 4:0.1 händelse arrendator förlorat sin genom förordningen åsyftade rätt, utan eget förvållande ; så att arrende-contractet verkligen vatit vederbörligen intecknadt, men genom en med företrädesrätt försedd, creditors executiva kraf, till sin verkan upphört} bör ej arrendator då af sin contrahent äga rätt tiil det skadestånd som han åtminstone uti förra händelsen synes hafva förverkat ? 5:0. Förutsättande nu att en sådan ersätt* ning möjligen kan äga rum, och att den skulle anses böra gäldas i det förhållande som om Kongl. Förordningen af den 13 Junii iRo© aldrig funnits, det vill säga med rättighet till ersättning för bevislig skada, hvad är då bevislig fkada? skall den endast bestå uti nedlagde kostnader, eller kan man dit hänföra en probabilitets beräkning af möjlig vinjl genom händelser Sorn aldrig inträffat? a Hvem skall gälda den nu förutsatta be& isisliga Jkadan, antingen köpare eller säljare, då den sednare, i kraft af hvad nämnde förordning förmår, till arrendators bibehållande* 896 Den 26 Februarii. endast trott sig vid handeln behöfva anmäl» arrendecontractets tillvaro, och med anledning deraf endast upplåtit till köparen sin ägande Tätt-, anseende dessa båda åtgärder tillräckligen freda arrendators besittningsrätt, utan vidare behof af arrende-contractets specificerande. Äganderättens helgd fordrar att dessa frågor efter förordningens genomläsande, skola kunna utan villrådighet besvaras. Böra de föregående få ett negatift svar, så äro jemväl alla de sednare sjelfmant upplöste. Ordsakerne som föranledt olika meningar om syftningen af denna Kongl.
Från det yngre mysteriet skiljer det sig derigenom, att det saknar alla burleska tillsatser, har ett bestämdt moraliskt syfte, är enklare och anspråkslösare samt har icke detta mysteries stora omfång, emedan dess innehåll gemenligen var en tilldragelse eller historia ur gamla testamentet, och det derigenom blef mera begränsadt. Äfven det moraliska ändamålet bidrog till begränsningen, emedan allt, som med detta icke stod i något som helst sammanhang, helt enkelt utelemnades. Så stannar Tobie Comedia vid sonens återkomst och de närmast deraf föranledda händelser, men innehåller ingenting om familjens vidare öden, sådana som dessa framställas i sista kapitlet af Tobie bok. En annan skiljaktighet är sjelfva titlen Comedia. Den begagnades icke under medeltiden om de andliga spelen, men upptogs af humanisterna. Comedia nyttjades om ett stycke, som tog en lycklig utgång, och Tragedia, der utgången var olycklig. Hammarsköld anmärker, att i stycket ”intet handlas eller föregår framför åskådarnes ögon, utom det att personerna framoch afträda”224. Fullt rigtigt är väl icke detta, ty, för att ej tala om de många måltiderna, så utföras på scenen de flesta tilldragelser, som i Tobie Bok berättas, fångarnas bespisning, den försmädelse Tobias lider af sina vänner och sin hustru, äfvensom den Sara lider af tjenstepigan, till och med Tobie äfventyr med fisken har författaren ej fruktat för att på scenen framställa. Någon karaktersteckning eller ens försök att individualisera personerna påträffar man ej i bibeldramerna lika litet som i mysterierna; alla personerna tala i ungefärligen samma ton, och de drag af egendomlighet, som den episka berättelsen innehåller, framträda i dramat betydligt mattare och synas, om de der upptagas, rent tillfälliga. Svårligen kan man väl säga, att biblens enkla och sköna framställning vunnit på den nya form, den här erhållit. Den bibliska berättelsens ”enfaldiga ord” öfvergå vida ”den konsteligha dichten.” Så är den gamle Tobie lofsång i tredje akten endast ett matt eko af den härliga lofsången i Tobie Boks 13 kap. Men så utan estetiskt värde är dock icke komedien.
Hahr, inköp af hans karta öfver Sverige 4 i 184 — b. 5 Juli b. 5 Juli b. 5 Juli b. 5 Juli Halfårs-uppgifter, Bankens, angående en förändrad uppställning deraf 6 i 47 b. 28 Juni 21 Juni b. 2 Juli b. 28 Juni Halland, skogsplanteringä flygsandsfält derstädes 4 i 172 b. 28 Juni b. 28 Juni b. 2 Juli b. 28 Juni » befrielse från rotevakans-afgift, se Utsockne Frälsehemman. » kapital-ersättning till utsockne frälsehemmans egare derstädes 4 i 352 — b. 21 Aug. b. 22 Aug. b. 21 Aug. _ b. 21 Aug. » dispositionsoch egande-rätt till Kyrko-hemmanen derstädes — 4 i 527 — b. 21 Aug. b. 20 Aug. b. 21 Aug. a. a. 20 Aug. » om förändradt användande af Helgonskylden derstädes . — 8 — 29 — b. 15 Febr. b. 12 Febr. b. 12 Febr, b. 12 Febr. 20 Halmstad, amorterings-lån för — 4 i 49 — b. 19 Febr, b. 19 Febr. b. 19 Febr. b. 19 Febr. 35 — « tn ~ O 2 3 Cfl r” 2.9 cn 07 3 > 2 g ra C ra rr. 3 2. §• g* Riks-Ståndens Beslut. t» G s "t Cl 53 X Q. H. O 'O 2- o cn cn P 5’ Cfq s 3' 05 •t >1 fi) D 55* a o. r* oP ra £. K. £ PresteBorgareStåndet. BondeN:o N:o | Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. N:o Halmstädja i Skåne, förvandling ■ deraf, se Skatte-förenkling.
I förhoppning derpå, bar jag ulan åtgärd lemnat ett sednare beslut af samma Gottlands Norra Häradsrätt, hvilket i följd af anmärkning vid fångförteckningarnas granskning blifvit infordradt och hvaruti samma åsigt om lönskaläges-böters förvandling finnes tillämpad, ehuru jag annars visst icke bordt underlåta att anmärka det förhållande, att en domstol skiljer sig från de öfriga i lagtillämpning, om än, i detta fall, skiljaktigheten rörer en sak af föga vigt. Af samma skäl var det väl ock som min företrädare i embetet lät Kongl. Hofrättens här ofvan intagna utslag den 13 Maj 1861 vinna laga kraft. 23 Uti ett vid Luleå Rådstufvurätt anhängigt mål, angående Drängen L. tilltalad för stöld från husbonde, hade Rådstugurätten, som ansett den tilltalade förvunnen att hafva vid särskilda tillfällen, medelst upptagande af några icke fastspikade tiljor i golfvet till en höskulle, banat sig väg till ett derunder varande magazin samt derstädes olofligen tillgripit L:s husbonde tillhöriga varor för sammanlagdt värde af Tolf Riksdaler 75 öre, genom utslag den 20 Oktober 1858, under åberopande af 1, 3 och 12 §§ i Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, angående ansvar för stöld och snatteri samt rån, dömt L. för berörda brott att, jemte utgifvande af böter eller undergående af deremot svarande fängelse vid vatten och bröd, hållas till straffarbete i fem månader. Sedan genom Fångförteckningen Justitie-Ombudsmannens uppmärksamhet kommit att fästas på berörda utslag och detsamma jemte protokollerna i målet blifvit infordrade, har han, i skrifvelse den 7 Maj 1861 till Advokat-fiskals-embetet i Kongl.
Det är en sanning, att om denna höjes alltför mycket, så utesluter den väl många medborgare i landet; sänkes den åter så lågt, såsom hittills under skydd af våra ståndsförfattningar kunnat ske, så blifver den vådlig. Detta låter sig icke bestridas. När nu ett särskildt förslag framkommer, som yrkar, att den mindre förmögenheten i landet och alla dem, som med innehafvarne deraf äro i samma cathegori, skola tillsätta blott hälften af den nedre kammaren, så står ju precist samma förhållande i representationen qvar, som enligt nu gällande grundlag äger rum; alldenstund vårt nuvar. BondeSt., med en fjerdedel i vår nuvar. representation, fullkomligt motsvaras af denna hälft af den nedre kammaren, som skulle tillsättas af den mindre förmögenheten. Denna del af den nedre kammaren skulle dessutom väljas bland dem, som utöfva stadigt näringsyrke, hvaraf årliga inkomsten skulle skattas lika med dem, som af sådan egendom minst är att påräkna; och slutligen af dem, som äro i rikets eller annan allmän tjenst eller från sådan tjenst med pension erhållit afsked. Den andra hälften af den nedre kammaren skulle komma att bestå af den högre förmögenheten, uttryckt genom jord, icke genom penningar, såsom en värd ledamot har trott, utan genom till tiden obegränsad besittning af hemmantal eller annan dermed jemförlig fast egendom. Dessa cathegorier synas mig innefatta rikets nästan hela bildade och förmögna be folk - Den 11 Mars f. m. 113 Tolkning; ly hemmantalet innefattar ju all jorden i Sverige, med undanlag af torpen, således äfven all den stora förmögenheten; näringsyrkena innefatta i sig alla ståndspersoner, som icke äga jord, och tjenstemännen bildningen, i thy att i tjenst är presterskapet, i tjenst äro de academiske lärarne, i tjenst åro med ett ord pä ett eller annat sätt alla, som inhemtat en mera vårdad uppfostran, eller ock äro de jordägare. Mig synes derföre, att detta förslag, dä det å ena sidan tillfredsställer dem, som fordra samfällda val, å andra sidan äfven bör (jag upprepar det) bör tillfredsställa hvar och en af den conservativa sidan, som är öfvertygad om nödvändigheten af en reform i detta hänseende.
Det är icke skäl att för delta idkeliga naggande, hvarpå vi i detta betänk, hafva ett exempel, men hvarpå denna riksdags förhandlingar lemna många andra prof, som icke kunna vara för herrarne fremmande, beständigt gifva vika. Det är icke på det sätt man sätter en gräns derför, att man idkeligen upmuntrar detta förföljande, utan det är derigenom, att man säger: nu är det slut, som man kan få ett slut derpå. Jag får således förnya min anhållan om afslag på betänk. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad framställde II. Ex. Ilr Frih. o. Landtm, att under densamma blifvit yrkadt dels bifall dels afslag å Utsk:s utlåt, samt att dessutom en talare Gr. Posse yrkat bifall derå med uteslutande af de i Utsk:s hemställan förekommande orden: ”med undantag af de hemman och lägenheter, hvilka äro anslagna såsom boställen åt civile, militäre eller ecklesiastike embetsman; hvarefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s förevar, utlåt, samt då denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. Frih. Stjernstedt: Jag anhåller om votering och att kontrapropos. mätte blifva afslag. IJplästes till justering samt godkändes följande förslag lill voterings-propos. Den, som bifaller Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s utlåt. N:o 102, i anledn. af återremiss utaf betänk. N:o 39, ang:de Fjerdipgsmansbefattningen, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; ; vinner nej, varder förenämnde utlät, af R. o. Ad. afslaget. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sorn följer Ja 25. Gr. Mörner: Emot 11. o. Ad:s nu fattade beslut, all befria en samhällsklass från en densamma åliggande skyldighet, och ålägga densamma en annan, får jag anhålla att (ill prot. fä nedlägga min reservation. Häruti instämde Hr Printzensköld.
Af Högsta Domstolens tillstyrkande af nåd för honom inhemtades, alt han sjelf erinrat och påbjudit rättelse i detta misstag, och att alla, eller åtminstone de fleste af ortens innevånare anhållit, att han måtte få bibehålla sin tjenst, emedan han deri visat sig särdeles utmärkt och skicklig. På denna grund tillstyrkte Högsta Domstolen och äfven Konungens rådgifvare, att han måtte återfå tjensten af nåd, hvarvid han likväl fick stå till ansvar med en skäligen hög plikt och ersätta den skada som skett, hvilken dock var ganska obetydlig. Hade här varit fråga om laga rätt , så linde tillstyrkandet variL oriktigt; men då fråga varom nåd, och dess medgifvande äfven hvilar på laglig rättighet, så synas motiverna för den tillstyrkta nåden hafva varit skäligen gilltig,a och tillstyrkandet ingalunda anmärkningsvärd!. I punkten N:o 18 har Utsk. anmärkt, att Konungens rådgifvare försummat alt upplysa Konungen i frågor, som rörde Hansenskildta intressen. Detta föranleddes hufvudsakligen af utåt renderingen af beckaskogs boställe. Statsrådet bade vid dåvar. boställsledighet, med anledn. af en inkommen skrifvelse, tillstyrkt, att Konungen måtte få öfvertaga detta boställe på 3o års tid, likväl med villkor alt årligen tillägga lill régttets löningsfond hela den afkastning, hvartill bostället var uppskatladt, och att frånträda detta arrende, då regztet så påfordrade. Strängare villkor mot en arrendator torde väl knappast kunna upptänka», och något slags förbiseende af upplysningar i den delen kan väl icke anses hafva ägt runi i denna sak, som ingalunda ledt lill förlust, utan snarare till gagn för reg:tet. Jag kan således ej finna, ätt i detta tillstyrkande ligger något lycksökeri eller försummelse af Statens nytta, och anser anmärkntn derföre oförtjent.
Med stöd af hvad jag här ofvan anfört, vågar jag föreslå: att en förmyndarekammare, som utgöres af tre eller flera af kommunalnämndens ledamöter och hvaraf minst två äro skrifkunnige, inom hvarje kommun eller tingslag inrättas; dessa ledamöter skulle hafva sig ålagdt att under gemensam ansvarsskyldighet förvalta alla inom kommunen eller tingslaget förefallande förmynderskap och deröfver årligen afsluta redovisningsräkning, tydligen utvisande hvarje myndlings tillgodohafvande så i fast som lös egendom ; hvilken räkning, jemte uppgift af den säkerhet, hvaremot den omyndiges reda penningar utsatta äro, i början af nästföljande 320 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 224. år föreläggas af kommunen utsedda revisorer till granskning. Vilja flera kommuner förena sig om en kammare, bör det vara dem obetaget. Om remiss till vederbörligt Utskott anbålles. Stockholm den 14 November 1865. L. J. Fahlander, från Westerbottens län. N o 224. Af Leonard Johan Fahlander från Westerbottens län, angående förhöjning af de uti §§ 22 och 25 af Kongl. Förordningen om landsting den 24 Mars 1862 stadgade böter. Kongl. Maj:ts nådiga förordning af den 21 Mars 1862 om landsting föreskrifver uti dess 22 och 23 §§ att landstingsman eller suppleant, som utan anmäldt, af landstinget godkändt, förhinder uteblifver, skall till landstingskassan böta 2 Riksdaler för hvarje dag han är frånvarande och dubbelt så mycket om landstinget måste i anseende till de närvarandes fåtalighet inställas eller upplösas. Då en landstingsman ej åtnjuter annan ersättning än skjuts för tvänne hästar och följaktligen under den tid landstinget pågår ej allenast försummar en för sig måhända dyrbar tid, utan äfven af egna medel nödsakas betala hyra och andra dermed förenade kostnader, är helt naturligt, att mången landstingsman, som ej är intresserad af uppdraget, heldre stadnar hemma för att sköta sina egna vinstgifvande affärer och betalar bötesbeloppet, 2 R:dr om dagen, till landstingskassan, än att resa in till residensstaden och offra mångdubbelt större summor.
Så länge tror jag aldrig det dröjt utom när jag bodde ute vid Halmtorvet. Jag hade satt de två unga att passa på om han skulle komma, så att han ej behöfde gå igen i fall han kom medan jag var ute och tog min spatsertur. Jag gick Amaliegade. Kl. ½ 8 var der släckt i hans fönster och tjugo minuter derefter var der tändt, alltså hade han varit ute, men icke sökt mig. Jag har alltid trott att det var instängdheten som gjorde att jag kände det så krossande tungt hvar gång jag väntat så säkert och ändå väntat förgäfves. Men der, på gatan, när jag såg att han kommit hem utan att ha sökt mig, der flög mig förödmjukelsen som eld genom alla ådror. Det var som om harmen ville qväfva mig. Jag förstår att man för att kunna bli en sådan man qvitt kan kasta sig i armarne på en annan. Axel, Anna och jag ha haft en lång skymningsstund – allt för lång. För långa kelestunder och för lite arbete gör känslorna qvalmiga. Jag vill slita mig lös från den kära ugnsvrån hvarje dag för att strax på middagen vid 6 tiden få mig en promenad och sedan bli arbetsduglig. Jag hade tagit min sämsta arbetsdrägt på för att kunna sitta alldeles ogenerad och skrifva. Och så kom han, sent, när jag alls icke trodde han skulle komma. Ledsen, i dåligt humör öfver att norska Dagbladet haft en artikel emot honom. ”Nej lægg din Haand paa min, jeg kan næsten ikke holde det ud, at du tager den bort. Jeg er saa nervös.” Han har sagt att han ”maaske” skall komma i qväll. Jag känner det som ett slags kärt obehag i stället för som en glädje; det tar min uppmärksamhet från arbetet. Om jag bara kunde få en smula mer likgiltighet i mitt sinne och derjemte en smula privatintresse af att lefva, så skulle jag vilja bort härifrån. Det kostar mycket pengar och ger föga manuskript. I går var han här; kom just som här var som mest uppstökadt derför att vi skulle hänga upp kulörta lyktor. De andra lemnade oss ensamma. Han var nådig och god, derför att han sjelf var bedröfvad.
Jag anhåller äfven, att ifrågavarande Lagoch Ekonomiutskottens Betänkande må blifva hvilande, eller återremitteradt, intill dess StatsUtskottet medelt Utlåtande öfver den nu till dess pröfning framställde Motion, äfvensom att densamma må ordagrant till StatsUtskottet ulskrifvas, innefattande de exempel till hufvudsaklig styrka för min Motion, som Utskotten förbigått att upptaga, i öfverensstämmelse med den, denna Riksdag, i de fleste Utskotten vidtagne förkorlningsmethod, hvarigenom, under inskränkning i upptagande af anförde skäl för Motioner, och under åberopande af äldre stadganden i besluten, som till innehåll icke äro i Betänkaoden upptagne, målen erhålla den ofullständiga behandling, att RiksStånden torde nödgas stundom tro på Utskottens infallibilitet, då de icke kunna egna en noggran pröfning, sg6 Den 7 Maji e. m. der skälen för besluten icke äro intagne i Betänkande!!, utan skola sökas i äldre blott åberopade Författningar. Vid Utskottens kortvilliga yttrande, ”alt om Staten skulle ”bekosta ifrågavarande utslagslösen, skulle "kostnaden komma att drabba sådane medborgare i samhället, hvilka, sjelfve fredäl"skande, icke utan uppenbar orättvisa kun”na plikta för andras trätlyslnad;” äfvensom, "att befrielse från utslagslösen skulle ”otvifvelaktig! uppmuntra begäret alt tvista,” får jag anmärka, att Utskotten yttrat sig utom ämnet, då min Motion icke vidrörer enskilda civila tvistemål, i hvilka jemväl Charta Sigillata begagnas, utan blott sådane, som uppstå emellan Kronan och Embetsverk å ena, och enskilde å andra sidan, och mindre brottmål, hvarom de af mig i Motionen framställde exempel närmare upplysning meddela.
Konst.-Utsk:t beslöt: »att hos R. Sl:r föreslå den förändring uti 18:de §:n R. O., att valrätt måtte jemväl mosaiska trosbekännare tillkomma, hvarom Mern. skulle till R. St:r allåtas;» hvilket förslag af samtlige Riks-Stånden antogs att hvila till nästa riksdag. Förslaget angående 28:de §:ii R. F. blef af K. M:t den 20 Januari 1863 bifallet. Varande uti det af Rikets Höglofl. Ständer nu antagna representations-lörslaget bägge förändringarne godkände medelst förut åberopade 28:de §:ii R. F. samt, hvad 18:de §:n R. O. angår, på sätt som synes af §§ 6, 7 och 14 uti nu antagna R. O., i afseende å valen lill Irsta och 2:dra kamrarne. Efter denna exposé af bägge förslagens öden under en följd af riksdagar, derunder framställningar angående nu medgifna förändringarne af mig vördsamt till Höglofl. Konst.-Utsk:t afgifvits, återstår för mig att lika vördsamt anföra skälen lör nu åsyftade förändring uti 28:de §:n R. F. till förmån för Svenske medborgare, ehuru icke tillhörande Statskyrkan, endast de tillhöra vederbörligen medgifvet kyrko-sanilund; och således icke blott mosaiska trosbekännare, såsom ledamoten inom Högv. Preste-Ståndet, Hr Professor Ribbing uti Meni. vid innevarande riksdag till Konst.-Utsk:t hemställt, utan för hvarje Svensk medborgare, i öfrigt sä qvalificerad att han må kunna af denna på billighet och rättvisa grundade förmån vara berättigad. Såsom skäl till uteslutandet af för närvarande befintliga restriktion i afseende å trosbekännelsen, synes det mig antingen helt korteligen kunna åheropas den af mig uti Memorialet uppgifna och, enligt mitt förmenande, origtig varande motsägelsen uti det af R.