Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gr, Mörner: Frih. Cederström har recenserat min reservation och han får då hålla tillgodo, att jag recenserar hans i anledning deraf afgifne yttrande. Frilän får usäkta att jag antagit det StatsUtsk. undersökt förhållanderne innan det fattat sitt första beslut i frågan. Då jag varit deltagare i Ulsk:s arbeten, kan jag äfven med någon kännedom om Utsk:s sätt att gå tillväga, våga påstå att det första beslutet fattades efter en undersökning, så god, som den kunnat åstadkommas. Då Ulsk:s tillstyrkande i N:o 247 sedermera blifvit af 2 Stånd godkändt, och icke eli enda nytt skäl för detsammas Den 13 Augusti. 205 ogillande derefter framdragits utan endast ett uprepande af förut anförda omständigheter egt rum, hade Utsk. enl. mitt förmenande, icke bordt frångå sin en gång uttalade mening. Att uti förevar:de fall så förhåller sig som jag nu upgifvit, kan Hr Frihin öfvertyga sig om i händelse han, med det nyss uplästa anförandet hehagar collalionera Hr Wallmans vid betänk. Nio 89 fogade reservation. StatsUtsk. har ej eller i allmänhet funnit skäl att frånträda sin mening, blott derföre alt detsamma fått återremiss å sitt betänk, från tvenne Stånd och jag skulle, i motsats emot de tvenne föregide talarne, tro, ali detta äfven har på riksdagsgöromålen verkat ganska helsosamt, emedan om ett sådant sätt skulle i allmänhet blifvit följd t, som det hvilket vid detta tillfälle ägt rum, eller alt man, så ofta tillfälle dertill erbjudit sig, försökt voteringarnes omvexlingar, så hade vi sannerligen icke hunnit derhän med riksdagsgöromålen, som vi nu befinna oss. Om jag således med ledsnad sett att man för denna högst obetydliga sak frångått den eljest gång efter annan följda grundsatsen, så må del förlåtas mig, att jag uttalat denna min ledsnad. Till R. o. Adis bedömmande öfverlemnar jag de skäl, sora blifvit framställda. Man har sagt, att det vore af vigt för Linköpings Gymnasii-Bibliothek, att Bibliothekarien bättre aflönades.
En annan värd talare har yttrat, att målen för närvar, icke vinna någon synnerlig utredning i Konungens nedre justitie-revision. Det är likväl stadgadt, att nedre justitie-revision skall i alla mål afgifva sitt yttrande, Den 19 Januari f. m. 107 och för min del hyser jag mycket för god tanke om Hrr revisionssekretae, att jag skulle tro dem föredraga mål, med mindre än att de väl begrundat dem. Jag afstyrker förslaget. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf: Jag har begärt ordet för att fästa Hr Dalmans uppmärksamhet derpå, att han i sitt föredrag icke iakttagit den skillnad mellan det collectiva begreppet Konungen eller Konungamakten och Konungens person, hvilken i den tidning, hvars hufvudorgan man ansett Hr Dalman vara, så mycket bearbetats, och hvilken också torde vara grundlagsenlig. Jag vill begagna tillfället alt förklara, att jag instämmer med dem, som yrka afslag å den K. propos:n, hemtande mina skäl derför isynnerhet frän det sväfvande i syfte och, att jag så må säga, skygghet att uttala bestämda åsigler, som utmärker så väl detta som snart sagt alla andra den nya styrelsens tillgöranden. Den synes vilja att man skall förlita sig på dess goda mening, men att veta hvaruti den goda meningen består, tyckes den vilja förbehålla sig sjelf. Den tyckes göra liksom en talare, hvilken, när han uppträdt och ej viste hvad han skulle säga, tvärstannadc med orden: ”Jag menar så innerligen väl!” men fann icke utväg att uttrycka hvartut den goda meningen syftade. Hr Dalman: Jag har begärt ordet för all, i anledn. af Hr Gr. Posses yttrande, tillkännagifva att jag visserligen icke satt i fråga, det ju icke Konungen, då Han är närvar, i stats-rådet, deltager i pröfningen af alla der förekommande ämnen. Jag har endast satt i fråga, hvad som säkerligen icke eller är just.-ministern obekant, alt pröfningen af dessa mål vanligen och i de fleste fall uppskjntes intilldess
Uti detta ämne skola Rikets Ständer i underdånighet sig yttra, sedan den i sammanhang härmed hos Rikets Ständer väckta Iråga, angående folkskole-väsendels ordnande m. ni., blifvit af Rikets Ständer slutligen pröfvad. 8:o. För utarbetande af en Ordbok öfver Svenska språket Ilar E. Ii. M:t till utgående under nu ingångne slatsregleringsperiod, äskat enahanda anslag, som vid sistlidue Riksdag beviljades, eller 3,750 R:dr Runt årligen. Då det är af vigt, att ifrågavarande åt Svenska Akademien uppdragna ordboksarbete icke må af brist på medel afbrytas, har eli belopp af 3,750 R:dr för omförniälda ändamål blifvit af Rikets Ständer beviljadt, att fortfarande utgå under hvarldera af åren 1858, 1859 och 1860. 9:o. För lifgifvande af ett Planeheverk öfver Svenska svamparter, enligt de original-afbildningar, som blifvit verkställda för det af allmänna medel till Welenskaps-Akademiens disposition ställda anslag för anskaffande af originalmålningar af Svenska vextcr ni. ni., har E. K. M:t äskat eli belopp, för en gång, af 4,500 R:dr Runt. Då ifrågavarande planeheverk med dertill hörande text, hvartill, enligt hvad i Statsrådsprotokollet lill den Kongl. Propositionen upplyses, redan ett så betydligt antal Svenska svamparter blifvit med ofvanbcrörde särskilda anslag afbildade, alt arbetet snart bör kunna utgifvas, ofelbart kommer att medföra gagn för vetenskapen och fördelar för den enskilda hushållningen, hafva Rikets Ständer för ifrågavarande ändamål anvisat en summa för en gång af 4,500 Il:dr Runt. 10:o. För lifgifvande af 2:ne planeheverk, det ena öfver färnsåker och andra historiska märkvärdigheter, sorn i Statens historiska museum förvaras, och det andra öfver Enligt hvad Witlerhets-, Historieoch Antiqvitels-Akadeinien upplyst, vore lill det förra af dessa planeheverk genom
Vill man hafva sjelfständiga representanter, sjelfständiga embetsman och medborgare, så måste man väl medgifva, att karaktersfullmakter icke bidraga att alstra sådana. — Vidare har man klandrat Utskts tillstyrkande om befrielse från skyddsafgift för personer, som beredas till H. H. nattvard, då man sagt, att till vinnande deraf skulle föräldrarne låta barnen gå hos presten i flera år: men Utskrs mening har icke varit någon annan än den, att befrielsen skulle åtnjutas för det år, då ynglingen admitteras och icke under de flera år, som kunde åtgå för beredelsen lill. denna vigtiga förrättning. — Man har äfven sagt, att nedsättningen i skyddsafgiften vore så ringa, att det icke betydde något, om den utgick eller icke. Så kan det tyckas för den, som icke vet hvad brist och nöd vill säga; men jag har ofta sett hvilket värde en fattig husfader satt på en enda skilling, mycket mer på 12 sk:r. Jag vill nu icke mer upptaga R. o. Ad:s tid, helst jag i Utsk. blir i tillfälle att närmare skärskåda de många anmärkn:na och deröfver gifva mina tankar tillkänna, då betänk, efter all anledning lärer blifva dit återremitteradt. Frih. Klingspor, Mauritz Philip Staffan: För vidlyftigt torde det vara att till besvarande söka upptaga alla de anmärkntr, som blifvit gjorda emot Utsk:s betänk , och det torde äfven vara öfverflödigt — helst jag fruktar, att en återremiss af detsamma icke kan undvikas. De strängaste anmärkn:na emot ifrågavar. betänk, hafva blifvit gjorda af Frih. Nauckhoff, förmodligen derföre, att Utsk. icke fästat nog vigt och nog afseende å hans långa förslag om förändrade bevilln.grunder, och jag vill icke neka, att jagså mycket mindre tagit någon särdeles notis om detsamma, som jag icke varit på den afdelning, som behandlat bevilln.- grunderna. Jag vill således inskränka mig till gtt söka försvara de yigtigaste af de åtgärder Utsk. föreslagit, hvaribland den oni skyddsafgiftens nedsättande icke är bland de Den 19 Maj minst väsendtlig!).
Ånyo föredrogs RiddarhusUlskoltets den 22 sistlidne Januarii aflåtne, saint den 29 derpå följde på bordet lagde, Memorial, i anledning af väckt fråga om Gratification åt Vakten utanför RiddarhusSalen; och blef, efter någon öfverläggning, hvilken, uppå derom af Herr von Hartmansdorff, August, väckt fråga, Ridderskapet och Adeln ansåg icke behöfva till trycket befordras, RiddarhusUtskottets berörde Memorial af Ridderskapet och Adeln bifallit. Justerades PleniProtocollen för den 8, 10, 12 och i5 sistledne December för-och eftermiddagarne. Upplästes följande från nedanuämde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Från ConstitutionsUtskottet: Af den 3i sistlidne Januarii: N:o 5. Med Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar mot en af Kongl. Maj:t föreslagen redactionsändring i 24 §. Riksdagsordningen. Från Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: Af den 5 dennes: N:o 53. Angående väckt förslag om Den 9 Februarii e. ro. 157 förbud mot Bränvin af Spannemål och om samma varas lillverkande endast af Potatoes. N:o 5/f. I anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande till förekommande deraf, att vägfarande icke förhindras att begagna vägar, som i laga ordning blifvit anlagde. Angående väckt Motion, att Kronans Monderingspersedlar måtte förvaras i Trossbodarne, i stället för uti Rotekistorna. Rörande väckt fråga om en fri kolilförsäljning för Hemmansägarne i Tossebo Härad af Elfsborgs Län. N:o 57. I anledning af väckt fråga om förnyande af Rikets Ständers underdåniga anhållan, att de Ekonomiska författningar, som blifva utfärdade, först efter en viss tid måtte sättas i verkställighet. Angående Hedervärda BondeStåndets Talman Johan Olsson Longbergs Motion om utvidgad Smidesrätt för Ofvansjö och Thorsåkers Bergslager i Gestrikeland. Lades på bordet. Höglofl.
"Med undantag af gamla och nya fremmande språk, böra kunskaper till lika mått, ”sorn LäroverksCommittéen nu föreslagit, "eller som framdeles kunna erfordras för ”StudentExamens undergående, samt bevis "öfver derå aflagdt och godkändt prof vid "något Universitet eller Gymnasium, vara ”villkor för Sökandens antagande till Stipendiat. ” LäroverksCommitteen bar, i berörde afseende, föreslagit ”att ingen må anses haf”va undergått nöjaktig StudentExamen, som "ej erhållit betyg om godkänd kunskap uti ”minst 6 af följande Nio Examensämnen, ”nemligen Latinska, Grekiska, Hebreiska och "moderna språken, Tbeologien, Philosophi”en, Mathematiken, Historien (4 förening Den ii Mars e. m. 335 ”med Geografien) samt Natur-vetenskapen;” *’— och bör ej någon anses hafva presterat ”vederbörlig StudentExamen, om lian i nå”got ämne blifvit tecknad för otillräckliga ”kunskaper.” Läser man vidare i Committéens Betänkande, så finner man deraf, att berörde så kallade StudentExamen uteslutande är ämnad för dem, som vilja undergå Embetseller Fakultets-Examina, samt att Committeen, i afseende å sådane Ynglingar, hvilka ”egna sig dt JJndgon af de 'vanligtvis så kallade produkJJtiva yrken,” medgifvit, att dessa må inskrifvas såsom Academiske Medborgare allenast de äro försedda med ”vederbörligt ”Sedebetyg” samt genom ”ett inför Philoso”fiska facultetens
Gifven Stockholms Slott den 12 Juli 1815- Dä Kongl. Majrt, för ett par månader sedan, fann nödigt underrätta Riksens Stander om beloppet af de ännu återstående obetalte Krigsskulder, gaf Kongl. Majit Riksens Ständer med det samma tillkänna, att anledning vöre att hoppas, det dessa skulder, med and a inflytande tillgångar skulle , utan gravation för Staten , framdeles kunna inlösas. Kongl, Majit har nu den till - a 6 7 & Den 17 Juli. tillfredsställelsen, att innan Rikets Ständer åtskiljas, kunna meddela dem den tidning, att hvad sorn dä var blott sannolikt är nu en verklighet. Förhållandet med Pommerns afträdande hade , igenom de å Danmarks sida ouppfyllda förbindelser af Kieler-Freden, blifvit förändradt, och Kongl. Majit, som ansåg Nationens värdighet, äfvensom dess fördelar fordra , att vägra afståendet af denna provins till Danmark, begärte, att åtmindstone en del af Krigs-skulderna blefve Sverige ersatte; Hans Majit fästade, vid detta sitt beslut , äfvenså mycket afseende på angelägenheten att för Europa ådagalägga att Sverige icke lemnade sina förbindelser puppfyllda, som att Sverige icke gaf vika för Dannemarks fördrink sar , ehuru de äfven af andra magter understöddes. Underhandlingarne blefvo i sådant ändamål öppnade och Kongl. Majit har i dessa dagar undertecknat den Tractat, i följe hvaraf Hertigdöinet Pommern och Furstendömet Rugen blifvit till en annan Magt afträdde. Sverige, som enligt Kieler-Freden hade, utan någon slags ersättning, skolat lemnat dessa Länder, erhåller nu i skadestånd för de Krigs-kostnader , hvilka genom den uteblefne verkställigheten af KielerFreden blefvo föränlåtne , en summa af 3,500,000 R:dr Preussiskt Courant.
K:is konkursmassa Banko R:dr 1,182: 25. och från Holmbergs d:o » » 1,200: — tillsammans Banko R:dr 2,382: 25; att någon ytterligare liqvid för kapital-återstoden, 4,417 R:dr 23 sk. Banko, jemte räntor, oaktadt vidtagna indrifnings-åtgärder, icke kunnat erhållas hos den ene gäldenären, Isac af Uhr, efter hvilkens år 1843 timade död sterbhus-delegarne sökt och erhållit urarfva-förrnån; hvaremot — sedan anledning förekommit, att Holmberg kunde godtgöra någon del af sin skuld, och Holmberg, efter mot honom framstäldt yrkande om bvsättning, hos Direktionen anhållit, att, emot tillgodonjutande af personlig frihet, få årligen afbetala 100 R:dr samt Banko-Utskottet under den 13 December 1834, på dåvarande Riksdags-fullmägtigen för Gelle stad Walleijs i ofvanherörde afseende väckta motion, förklarat det böra öfverlämnäs åt Diskontdirektionen att elter sig företeende omständigheter i denna likasom i andra dylika fall förfara, — Direktionen, enar genom flera auktoriteters intyg blifvit vitsordadt, att Holmbergs ekonomiska ställning vöre sådan, att den påyrkade bvsättningen icke skulle leda till det dermed åsyftade ändamål, bifallit, det
Fruarna Edling och Strandberg samt fröken Karlsohn utförde sina gamla partier med omsorg och vårdnad. I öfrigt gick operan, om man undantager några slitningar i körerna, väl. Stor symfonikonsert gifves påskdagen å k. operan, hvarvid bland annat Beethovens nionde symfoni, en af tonkonstens mest gigantiska skapelser, kommer att uppföras. Det fullständiga programmet till denna symfonikonsert är: 1) Uvertyr till » Medea » af Voldemar Bargiel (ej förut spelad af hofkapellet); 2) Preludium o. fuga af J. S. Bach och koral af Abert, orkesterbehandlade af Abert; samt 3) Beethovens nionde symfoni för soli, kör och orkester. K. Dramatiska teatern. Fru Edgrens med stort intresse motsedda nya treaktskomedi » Familjelycka » gick förliden fredag för första gången öfver Dramatiska teaterns tiljor. » Familjelycka » befanns vara en ganska bitter predikan, en skarpt gisslande satir öfver den skefhet, det inbördes oförstående och den brist på förtroende, som allt för ofta gömmas under den skenbart lugna ytan af hvad världen kallar ett » lyckligt familjelif ». Inom ramen af ett vid den första blicken på allt sätt solidt ombonadt och fridfullt hem har författarinnan låtit tre generationer inbördes teckna sig i föräldrarne, barnen, den gamla mormodern. Och med helt enkla, men därför dess mer slående medel uppvisar hon, huru det halfväsen — det halfva förtroende, den halfva sanning, den halfva öppenhet — som ofta råder mellan föräldrar och barn, nödvändigt måste leda till att allt mer aflägsna dem från hvarandra, till dess afståndet omärkligen blifvit så stort, att de en dag med förfäran finna sig stå på motsatta sidor om elfven. Må vara, att fru Edgrens teckning är hållen väl ensidigt mörk — den innesluter dock så mycket af bitter sanning och väckelse för de flesta utaf oss, att vi hellre böra taga lexan till godo och pröfva efter dess prof inom våra egna väggar än med en axelryckning gå bort i fariseiskt sinne. Det utförande, stycket fick på Dramatiska teatern, var väl egnadt att understödja dess verkan.
Mest bekymrade hon sig för, hvad hennes make skulle säga om ett dylikt steg och för de olägenheter som han, presten, skulle få genom detta; och först när det blifvit henne fullkomligt klart, att hon följde en verklig kallelse, talade hon med honom om saken. Hon kände det som ett rent underverk, då han kärleksfullt oeh enkelt svarade henne: » Du får göra, hvad du känner dig drifven till; jag vill ej lägga hinder i din väg. Gå du med Gud! » Fru Luplaus hem vittnade om iakttagandet af regeln: » Detta skall du göra, men det här skall du icke underlåta, » och att hon äfven haft öga för barnets anlag, därom vittnar hennes dotter, som blef satt i tillfälle att följa sin kallelse. Maria Luplau är nu en bekant målarinna. Vid Line Luplaus mycket högtidliga begrafning talade bl. a. hennes efterlemnade make vid grafven, och detta tal skildras så som det mest gripande bland alla. » Det var ju också, » säger en dansk tidning, » hans lifs djupaste strängar, som måste klinga, och sannt och innerligt talade han om denna storslagna kvinnas lif i kamp, förtröstansfullt oeh varmt om det eviga lifshopp, hvilket hon också hade delat med honom. Hon hade många egenheter och fel — » så slöt han sitt tal • — » och om hon har sårat någon, så ber hon nu genom min mun: Var icke ond på mig! » Ave. " Store bror. " » Nej, » han säger, » spar på gåfvan, Kanske kommer jag tillbaka Mera värdig till min syster. Hjälp mig fader, du, därofvan. » ^ / ändring ' smannen, het af färden, På det svala, mjuka gräset Vid en källas brädd sig kastar, Blott en liten enkel vifva Modlös, hopplös, trött på världen. Ifrån barnets blomsterknippa Gömmes inom nötta jackan, Minne för de dar, som blifva. Yngling blott, han dock har pröfvat ' Både hunger, köld och plåga. Dräkten är till trasor sliten, Sist en nickning, hälft förlägen; Moden all hans kraft har röfvat. Ett farväl. Och som förvandlad Går han lätt och spänstigt framåt, Nu ett mål han har för vägen.
Bland förändringarne, som uti detta betänk., med afseende å gradbestämmelserna, föreslogs, var: att Majorerna på Art:ts stat befordrades till ÖfversteLöjtnanter med pensionsrätt uti denna grad för 10 af de 16 Reg:tsOfficerare: att Kaptensgraden ökades med 9 dertill befordrade Löjtnanter vid Svea, med 8 vid Götha och med 5 vid Wendes ArlilleriReg:te; att hvarje vid högre artilleriläroverket examinerad UnderLöjtnant befordrades till Löjtnant. Med H. K. II. Kronprinsens GeneralFältTygmästarens och Chefens för Art:t tillstyrkan öfverlemnades ArtilleriKomiténs betänkande till K. M., men med undantag af förundrandet af Landskrona depotkompanier till fotbatterier samt utnämnandet af 5 Löjtnanter vid hvardera af Svea och Götha samt 2 vid Wendes ArtilleriReg:te till Kaptener i Reg:tet, med tjenstgöringspenningar af 100 R:dr b:ko utom Löjtnantslönerne, föranledde förslaget ej till någon vidare åtgärd. Men af utnämningen utaf ett visst antal Löjtnanter till Kaptener, jemte det att K. M., enl. det till den Nåd Propos:n om Statsverkets tillstånd och behof vid 1850 och 1851 årens Riksdag bifogade StatsRådsprot., gillat det 2:ne Öfverstelöjtnantsplatser upfördes på hvarje ArtilIeri-Reg:tes stat (ehuru sådant ej ännu skett), såsom svar på Arti 1- leri-Komiténs äfven då gjorda hemställan, att alla Majorsplatserna vid Art:t erhöllo nämnde värdighet, ligger tydligen ett erkännande af en utaf behofvet påkallad reglering af gradbestämmelserna inom Art:t.
Fick hon läsa den i tryck, trodde hon att hon skulle blifva tokig af glädje, men fick hon ett afspisande svar i » Breflådan », skulle hon bestämdt dö af sorg. Nå, dikten, som i själfva verket ieke var galnare än att den kunde tryckas i ett kråkvinkelblad, kom verkligen in. Det bragte Klara Noréu3 i fullkomlig extas. Ja visst, hon var född till skaldinna. Hur uselt att då behöfva lefva fram sitt lif i denna afkrok af världen och dag ut och dag in behöfva &gt;plugga med odrägliga ungar », " då det fanns så mycket stort och skönt att lefva för! Kerstin drog sig allt mer för bekantskapen. Att den gamla Kerstin Sangvin icke mera fanns till, det märkte den nya tydligen en afton på sensommaren. Häradshöfdingen hade icke själf skött septembersammanträdet vid häradet, utan det hade hans förste notarie gjort. När denne kom hem, sade han vid supén: » Nå, har häradshöfdingen hört nyheten, förlofningen? » » Nej, hvad är det? » » Jo, fröken Thorell i Åkelösa har förlofvat sig. Det var allt på tiden, » tillade han skrattande. » Jaså, » svarade häradshöfdingen likgiltigt, » med hvem då? » » Med en pastor Filén, som är hjälppräst hos prosten. Adjunkten uppträdde i går som prostens ombud vid rätten. » Kerstin satt äfven vid bordet och hörde det korta replikskiftet. Hon böjde sig litet djupare ned öfver tallriken, ty hon kände, att hon rodnade något. Men det var också allt. Då hon kom upp på sitt rum, satte hon sig vid det öppna fönstret och såg ut öfver trädgårdens dunkla grupper af fruktträd. Hon tänkte på hvad hon nyss hört. Men icke med någon stickande smärta, blott med stilla vemod och med en suckan: » Herrens vägar äro icke våra vägar » kunde hon i sin aftonbön innesluta både honom och henne. Måtte de blifva lyckliga! Och hon somnade lugnt. Det var nu slut med ferierna. De första dagarne i september började läsningen med barnen.
I det samma utvecklade sig en trupp walloner på stranden, knappt tjugo alnar från flyktingarne. "Se der är da Capua sjelf", skrek Gerhard och pekade på en ryttare, som i sporrstreck närmade sig floden. "Han har kanske känt igen oss. Ned i båten ty på ögonblicket smäller det!" En salfva skrälde och en kula träffade handskmakaren i armen. "Skräp", sade han och lindade en näsduk om den sårade lemmen. "De skjuta som stympare." "Tag den här", sade gevärssmeden och räckte åran till Arnold. "Jag vill se hur långt min kula går." Med dessa ord ryckte han fram den laddade pistolen och tog, under det farkosten alltjemt ilade framåt, sigte på Fernando da Capua, som i spetsen för de sina skyndade längs stranden i afsigt att längre upp, der floden blef smalare, förnya försöket att bemäktiga sig flyktingarne. Skottet brann af och häst och ryttare tumlade omkull på stranden. Den senare reste sig efter några minuter, den förre deremot icke. Kulan hade inträngt i ena ögat. "Så var inte min mening", brummade gevärssmeden en smula förargad. "Det var den fördömde italienaren jag ville åt. Men jag träffar honom väl någon gång, och då ska' han sannerligen få bota för min vän Wanfried Holtz' död." Fernando da Capuas fall hade emellertid gjort så mycket, att wallonerna hejdat sitt lopp och derigenom gifvit båten ett betydligt försprång. När de märkte detta återvände de. Och juldagens sol gick upp och kastade sitt sken öfver Oderns glittrande vågor och landets der och hvar af bländhvit snö betäckta kullar. Då tedde sig för våra flyktingars blickar en syn, den de aldrig sedermera kunde glömma. Norr ifrån syntes täta led af soldater marschera upp på kullarne, medan en ansenlig båtflotta majestätiskt närmade sig på floden. Den förankrades. Den ena kanonen efter den andra fördes i land och inom kort öppnades från sextio artilleripjeser en fruktansvärd eld mot Greiffenhagen och dess kejserliga besättning. En sådan juldag hade sannolikt icke Fernando da Capua kunnat drömma om. Det var Arnold, som allra först upptäckte de annalkande svenskarne.
Omförmälde Motion, tillika med hvad Herr ContractsP roslen Hallstrom i anledning deraf serskildt anfört, har Utskottet tagit i öfvervägande, och får nu deröfver afgifva det utlåtande, att a) Då det är hvarken behöflig! eller lämpligt , att en aldrig upphafven författning förnyas, i synnerhet då den , såsom fallet är i förevarande fråga , blifvit för så kort tid sedan utfärdad , att den ej kan hafva råkat i förgätenhet, b) Då de Myndigheter! åt hvilka upp sigten öfver Lagarnes verkställighet är anförtrodd , ej lära underlåta att i laga ordning beifra så väl Domarens som andre Embetsoch Tjenstemän* försummelse att full;. LagUtskotteis Betänkande Nso 38. 19 göra dem åliggande pligter, när sådan försummelse hos nämnde Myndigheter vederbörligen anmäles, \ c) Då Underdomares och] Kronofogdes underlåtenhet att verkställa hvad ofvanberörde Kongl.