Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anjo oell biföl los Allmänna Besvärsoch Oeco* namie —Utskottets den 3o sistlidne Julii e. m. på bordet lagda Utlåtanden:; N:o 96, i anledning af väckt motion;. angående lösen af deli: spanmåhränta, sorn uiaf Lunds Domkyrkohemman utgår;. N:o99, i anledning’ af vackt fråga, om beredande af vissa förändringar i beräkningssättet af tull å en del varor, sorn från Sverige till Norrige införas. S. DLades lill bandlingarne Allmänna Besvär:.;- och OcconomieUtsJcottets den 3o sistlidne Julii e. m. på bordet lagde Utlåtanden: N:o 95, i anledning af gjorda, anmärkningar; vid Utskottets Betänkande N:o 61, om åtgärders* vidtagande, för att. uppmuntra byggnadsföretag i Rikets större städer och företrädesvis i Hufvudsladen; N:o 100; i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets; Utlåtan" de ]\'*o 79, i frågan om nedsättning af de afgifier, som Svenska. ocliNorrska Consuler ega att: af Svenska fartyg uppbära* S. Do. Remitterades lill Banco TJthJiottetr 1:0 Herrar Lagerhjelinsy Peroch Nordenankars y Fredric Vilhelmy den r dennes e. ra. på bordet lagda motioner, angående dispositionen af Bänkensodisponerade behållning utöfver grundfonden för åren till och med.
För ordningen, angående handelsböcker och handelsräkningar, den 4 Maj 1855. Dessa, till Lag-Utskottets behandling öfverlemnade, motioner hafva blifvit väckta inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre von Schwerin, C. J., inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herrar L. J. Hierta, A. W. Björck, A. L. Holmqvist och C. G. Bydin, samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af ltiksdags-fullmägtigen B. F. Gross från Calmar län, hvarförutom inom sistnämnde Riks-Stånd Riksdags-fullmägtigen Per Tjernlund från Wester-Norrlands län upptagit Herr Friherre von Schwerins motion såsom sin egen. Innan en närmare redogörelse för dessa motioners innehåll af Utskottet lemnäs, torde det dock, för att lätta öfversigten deraf, vara lämpligt att i korthet an tyda, huru lagstiftningen i detta ämne hos oss utbildat sig. Utskottet vill endast på förhand erinra, att samtlige dessa motioner, med undantag af Herr Björcks, hufvudsakligen afse att inskränka det handelsbok nu tillagda vitsord såsom bevisningsrncdel, hvaremot sistnämnde motionärs framställning i detta ämne berörer frågan, huruvida ej äfven förlagsgifvare borde upptagas bland dem, som äro förpligtade att hålla bok öfver sin rörelse och berättigade att åt boken såsom bevisningsmedel vitsord erhålla. Sedan, i enlighet med handelsbruken på kontinenten, handelsböcker tidigt och åtminstone redan i 47:de århundradet hos oss kommit i bruk, stadgades i 17 Kap. 2 § Rättegångs-Balken af 1734 års lag, att der böcker öfver handel och köpenskap funnos innehålla både hvad borgadt och betaldt var, med dag och år, då det skett, utan någon ändring, och den, som söktes, ej kunde visa fel deri, eller att allt ej rätteligen upptecknadt var, eller andra omständigheter, som boken eller personen misstänkta gjorde, så gällde den bok för fullt bevis, der han, som boken hållit eller hålla låtit, den med ed sannade.
Posse; jag inskränker mig således till att förena mig med den siste talaren i begäran om propos. till bifall å betänk. Hr Hjärne: De ledamöter, som yttrat sig emot Utsk:s förslag, hoppas jag ej måtte anses såsom någon auetoritet i denna fråga. Af hvad Hr Lagerhjelm yttrat, har jag trott mig finna, att han mera fästat sig vid formen, än vid saken. Jag anser mig dock med godt samvete kunna tillstyrka bifall till Utskrs betänk., hvaraf fördelarna redan äro så utvecklade, att jag finner onödigt att dermed ytterligare förlänga discussionen. Jag har också begärt ordet för att upptaga en af Hr Lagerhjelm framställd fråga, som jag icke bort någon annan besvara, nemi. denna: hvem kan tvinga räntegifvarne att betala högre pris, än vederbör, då de hafva rätt att leverera, in natura? Och från denna fråga har Hr Lagerhjelm ledt sig till det resultat, att nuvar. förhållande ej påkallar någon förändring. Svaret på denna fråga synes mig vara ganska lätt hemtadt från erfarenheten; ty då svåra år inträffa, hafva icke i'äntegifvarne spannmål att leverera in natura, och så länge räntetagarne ändock kunna fordra en sådan leverering, är det gifvet, att de kunna taxera sin lösen huru högt som helst. Jag skulle kunna fråga tillbaka: huru kan man fordra, att räntegifvarne skola betala in natura, då varan icke finnes? Det kan icke bestridas, att nuvar. sättet för indelta räntornas utgörande medför mångfaldiga olägenheter, och man bör besinna, att det ändamål, som nu sökes, hufvudsakligen är att endast undanrödja den ojemnhet, som hittills ägt rum i nu ifrågavar. grundskatts utgörande. Går man till Hr Santessons reservation vid Utsk:s första betänk., så ser man, huru årsprisen fluetuerat från 10 till 6 r:dr, och en sådan förändring i prisen från det ena året till det andra skall nödvändigt hafva en betydlig verkan pa räntegifvarnes förmåga att utgöra sina skatter; men af samma reservation ser man äfven, att genom tio års medelpris skulle skillnaden under samma tid blott varit 20 sk.
Män undersökes, och i bristande förening Parterne emellan wid Domstol skiljer genom Utflag, hwarmed sedermera i wänlig ordning fullföljes. Jag anser härwid twcnne frågor förekomma; den enskiltas rätt till Dammen och ersättning i anseende till borttagande eiler flyttning, och Kronans rätt i anseende till räntan. — Den wäckta fragan till sitt förnämsta syftemål rör LandsCulturen och tillhör således Kongl. KammarColle, gii omsorg, enligt Instruktion för högbemälre Kongl. Collegium. Den rörcr äfwen Kronans säkerhet uti räntan som öfwerflyltas till anner Hcmmansdei tilt ersättning för Kronan, sedan O.warnräntan för svinner, och pröfningen af en sadan räntas till fullo svarande emot den förra räntan, tillhör äfwen högbemälte Kongl. Collegium enligt Jnstnictionen, hwaraf följer, att ingen »verkställighet kan sse innan KonglKammar-Collegium sig i malek yttrat. — Jag anser således att i likhet med hwad Lagen stadgar om Qwarnars byggande uti as:de Capitlet BvggningaBalken, anmälan kan ike wid Härads-Rätt som derom med biträde af Landtmätare, Kronofogde och Goda Män efter Landshöfdingens förordnande, un. Bihang. N:o n?. der - ,8;8 Den r8 Julik. dersöker, samt i fall af stridighet i de delar som röra ägande rätten med ersättningen Parterne emellan Lagliga delar genom Utsiag, hwarmed i anseende till a någondera sidan önstad ändring, wanliga Rättegångsordningen följes, men ater i de delar som röra Lands-Culturen och Kronans ränte-ersättnina, öfrvcrlemnas till Landshöfdingens yttrande och Kongl. Kammar, Cvllegii Decision. von LnZeström.
Det må sättas i fråga, om anslag för theoretiska läroämnen vid Carolinska Institutet kunna göra så stor nytta, som vid universiteternas fakulteter, dit dessa ämnen principielt höra. Nu hafva likväl mångfaldiga anslag till dessa sednare undervisningsverk af »brist på medel» nekats. Det torde nu omsider vara tid att tänka äfven på universitetens behof. Särskildt i afseende å det begärda bvggnadsanslaget, är denna byggnad egentl. nödvändig för den theoretiska undervisningen. Den nuv:de byggnaden var tillräcklig under den tid då Retzius, Sveriges förnämste anatom, der undervisade; den bör vara det äfven nu, då ett vida mindre antal lärjungar deraf begagnar sig. Medan jag nu är inne på dessa frågor, må det tillåtas mig att påkalla R. o. Ad:s uppmärksamhet på den betydliga förhöjning i lärareanslaget, som nu begäres, innan jemväl den theoretiska undervisningen blifvit dit öfverflyttad. Huru mycket skall begäras, sedan detta mål vunnits? Frih. von Duben, Gustaf: I motsats till hvad den siste värde talaren anfört, får jag härmed upplysa, att de af K. M. för Carolinska Institutet äskade anslag ej hafva med den theoretiska examens fråneller tillvaro något att görn, utan afse dels reglering af lönerna för Institutets lärare i öfverensstämmelse med hvad komiterade för den medicinska undervisningens ordnande föreslagit, dels en byggnad, beräknad hufvudsakligen för den pathologiskt-anatomiska undervisningen, hvilken, efter det 1861 antagna sättet för den medicinska undervisningen, är till största delen förlagd till Carolinska Institutet. Med afseende i öfrigt på K. M:s nu föredragna Nåd. Propos. , för hvilken Carolinska Institutet naturligtvis måste hysa den största tacksägelse, anhåller jag att vid dess remitterande få bifoga den promemoria, hvilken jag här har äran skriftligen aflemna. Jag anhåller slutligen att, med anledning af den gjorda anmärkningen mot den K. Proposm, att den kommit för sent, få fästa uppmärksamheten derpå, att, med afseende härå, gäller hvad af Chefen för Ecclesiastik-dept:tot vid afgilvandet af den K.
4 Samt. 1 Afd. 15 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45. manfattade skatter och gärder; men att Rikets Ständer funnit dessa motioner icke förtjena afseende, hufvudsakligen af det skäl, att berörda skatter och gärder numera iklädt sig natnren af ständiga räntor och vore inhegripne ibland de uti 59 § Rcgerings-Formen omförmälda Stats-verkets ordinarie inkomster. Hvad särskildt angår Landtor/sgärden, om hvars upphörande fråga vid flere föregående riksdagar och äfven vid den sednaste varit väckt, hafva Rikets Ständer, med afseende derå, att genom flere beslut berörda ränta blifvit förklarad lika ständig som öfriga grundräntor, funnit nuvarande jordegare icke hafva mera grundade anspråk att njuta befrielse från den förra än från do sednare; — och då nu härtill kommer, att, i följd af skatteförenklingen, Landtogsgärden icke längre utgör någon särskild skatt, utan innefattas under ordinarie räntan, hvadan afskaffandet af denna gärd skulle medföra väsendtliga rubbningar i de angående nämnde förenkling redan beslutade och till verkställighet bragta åtgärder, finner Utskottet icke skäl att å förevarande motion tillstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 19 Januari 1800. Reservationer: Af Riksdagsfullmägtige Anders Eriksson från Elfsborgs län, Johannes Andersson från Skaraborgs län, Jonas Andersson från Ostergötlands län, Erik Ersson från Gefleborgs län och C. Gr. Sköldberg från Örebro län samt af Riksdagsfullmägtigen Måns Månsson från Kalmar län, hvilken inlemnade skriftlig reservation, så lydande: “Öfver det beslut, hvaruti Högloft. Stats-Utskottet stadnat rörande Landttogsgärdens bibehållande såsom grundskatt, får jag härmedelst reservera mig. Man har vid detta tillfälle lika som vid hvarje annat, då fråga är om att få den minsta rättelse i frivilligt åtagna gärder, åberopat den falska idéen, att Svenska jorden från begynnelsen tillhört Kronan, och att Kronan således ägt rätt att pålägga denna jords brukare huru stora skatter, hon behagade.
Stora svårigheter uppstå likväl att anskaffa de redan tecknade beloppen. Dessa svårigheter skulle dock öfvervinnas och än större teckning otvilvelaktigt kunna påräknas, om man med säkerhet kunde anvisa hvar medel till låns erhölles. Man bör nemligen besinna att den mera välmående delen bland ortens allmoge visserligen kan för sina aktier lemna god säkerhet, men icke anskaffa kontanta penningar i en tid som denna. Det är med anledning af hvad redan blifvit anfördt och med stöd af de skäl här nedan skola meddelas, jag anhåller, att Rikets Höglofliga Ständer behagade, för att sålunda möjliggöra det allmänt nyttiga byggnadsföretaget, på fördelaktiga vilkor, såsom lån anslå en summa af minst 720,000 R:dr, svarande emot |:delar af den beräknade anläggningskostnaden, för en jernbana från Hessleholms station vid södra stambanan till staden Christianstad. Skälen Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 150. 409 Skälen, som tala för bifall till denna motion, återfinnas i vesändtlig mån i det till Kongl. Maj:t förut åberopade underdåniga betänkandet af Öfversten Baron Ericson och öfriga ledamöter i Kongl. Jernvägsundersöknings-kommittéen, deri Kommittéen på följande sätt yttrar sig: »Nyttan af denna bibana inses lätt vid betraktande af den »bördiga och folkrika ort, som den genomskär, samt deraf, att den sätter stambanan »i förbindelse med Christianstad, som är säte för Landshöfding och Hofrätt, samt »hvarest äfven ett betydligt mditär-etablissement med en del af södra Sveriges krigs»förråd är förlagdt. Genom grannskapet med Blekinge sträcker sig gagnet af denna »bana äfven till nämnde provins.
Proposition, N:o 66. der, hvilka enligt nu gällande föreskrifter eller öfverenskommelse!’ skola på markegång grundas; att tiden för förstnämnda markegång måtte framdeles varda bestämd till April månad; men att, så länge den hittills vanliga markegångssättningen måste bibehållas, vid denna sistnämnda äfven först omförmälda prisbestämning må, till undvikande af dubbla förrättningar, försiggå efter de, rörande densamma stadgade grunder; hvarförutan kommitterade, jemte yttrande af den åsigt, att deputerade för markegångssättningen hädanefter borde blifva tvänne af hvarje Riks-stånd, som rösta per capita i stället för ståndsvis, samt att pröfningen af anförde besvär öfver deputerades beslut borde, så länge det tillhör Kammarkollegium att afgöra tvister om grundskatterne, fortfarande af detta embetsverk verkställas, i underdånighet öfverlemna! ett, i öfverensstämmelse med dessa hufvudgrunder utarbetadt, förslag till förnyad författning angående markegångssättningen, deruti kommitterade i öfrigt intagit sådana särskilda bestämmelser i afseende på prisuppgifters meddelande till ledning för markegångssättningen samt besvärsrätt och verkan af förd klagan öfver fastställda markegångspris m. m., hvarigenom, i kommitterades tanke, så väl de skattskyldiges som räntetagares rätt borde anses fullt betryggad. Biträdande hvad kommitterade i omförmälda måtto i underdånighet yttrat och tillstyrkt i afseende på grunderna för markegångssättningen, utom i hvad som rörde frågan om markegångs-deputerades sammansättning och röstberäkning, hvilken sednare fråga i Departements-chefens tanke, med hänsigt till innehållet af Regerings-formens '75 §, innefattade egenskapen af grundlagsförändring och alltså borde i särskild ordning behandlas samt i öfrigt lämpligen kunde blifva föremål för framdeles, af samlad erfarenhet under tillämpningen af öfrige föreskrifter föranledd, pröfning, ansåg
Uppå dessa grunder, och med föranledande af hvad i öfrigt blifvit inom Riks-Slånden påmindt emot Utskottets förra Betänkande, finner Ulskotter sig nu böra, i stället för den i samma Betänkande loreslagne författning, vördsamt framställa det förslag: att Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818, angående handskrifne, på sedelhafvarén eller på viss man och ordres ställde invisningars eller så kallade assignationers belopp, varder upphäfven; och att, såsom förklaring öfver 6 i 4 Cap UtsökninsgBalken, stadgas mätte, i afseende på formen för handskrijven invisning, att densamma, för att gällande anses, börj i enlighet med hvad om Skuldebref f örordnadt är, antingen egenhändigt skrifvas och undertecknas af utgifvaren, eller af endera, då flere skrifva den under, eller ock bestyrkas af tvänne vittnen, hvilka på en gång varit tillstädes, och af hvilka det ena vittnet skall hafva in vis - 'ö .Uc1j'ski>ttcis ;Betcb>ki\fi<ie K';o . 81. ningen skrif vit; äfvensom att Jwail Lag och. Författningar innehålla. rörande gäld enars betalnings ansvar för löpande och for icke löpande sk.äde-bref , skall vara gällande jemväl om invisning, allt efter densammas löpande eller icke löpande egenskap, såsom ut gifven antingen lill innehajvarén eller lill viss man och ordres., eller ock endast till viss marij utan medgif vande att den anå komina i annans hand.- v Slockholm den .3 April .i835* ;N;o 18 r. Ankom itilJ ;Exp-Utsk. den 4 April. Bet änkan dej i anledning ,af Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående förändrad Ijdelse ,af 11 ,<$*. i g Cap. Handels-Balken.
Längd sedermera hvart 5:te är; serskild personel vallängd åligge det dock Styrelsen öfver Bergsbruken, att, för hvarje District, årligen i Januarii månad uppgöra samt öfversända till Magistraterne i de städer, der valen komma att hållas, att der vara tillgänglige för vederbörandes kännedom; och gälle sedermera samma vallängd, intilldess en annan för påföljande året fastställd varder, derest icke klander deremot inom Mars månads utgång hos Bergs-Styrelsen anföres, eller i annat fall, med de rättelser och tillägg, sorn af bemälde Styrelse, eller af Kongl. Maj:t, på grund af ytterligare emot Bergs-Styrelsens beslut inom 3o dagar gjorda anmärkningar, deruti kunna varda medgifne, eller eljest i behörig ordning tillkommit. Valen skola ske inför den Magistrat inom Val-Districtet, sorn Bergverks-Styrelsen^ genom Konungens Befallningshafvande i Länet, derom anmodar, samt å den dag, sorn af bemälde Styrelse för hvarje District utsattes, och, då Lagtima Riksdag inträffar, eller behörig kallelse till Urtima Riksdag utfärdad blifvit, genom dess försorg, inom Districtet allmänneligen kungöres. Rösterne, beräknade efter vallängden, afgifvas personligen, eller genom befullmägtigadt Ombud, alltid med slutna sedlar, på sätt 71 §. stadgar, och endast å en i Districtets vallängd., uppförd person. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades Siats-Utskottets den 20 dennes på bordet lagde Utlåtande, N:o 366, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Stander, angående upptagande af lån till befrämjande af hypotheks-föreningar. Bi/l,. till:IL. Sf,. Vtdr. d, a9 I)tc, 183%, S. D. Å nyo föredrogs och återremitterades Stats-XJtskoitets den i dennes på bordet lagde Utlåtande, N:o 355, i anledning af Kongl. Maj:ts Kådiga Proposition, angående medel för undsättningar vid inträffande svårare missväxter. S. D.
– Ni vet det då redan, käre vän? – Hvilket? Har någonting händt? Men så svara då i Guds namn! Våldsamheten i utbrottet vållar, att det dröjer ett ögonblick innan professorn finner ord till svar: – Jag trodde, att ni visste det! Esther Gabels barn dog i går kväll. Kallsvetten bryter fram i stora droppar på Struensees panna. I inbillningen ser han detta lilla lif flämta och slockna på knä vid vaggan, som rymmer det stelnade liket af hennes allt, ligger en stackars öfvergifven mor, själf ett barn – och hennes tårar rinna heta som blod ur sår. Det är den människa, han älskat mest och som han följaktligen tillfogat den största smärtan. Han rycker häftigt i klocksträngen, och in störtar löparen. Tio minuter senare står fyrspannet för dörren. Struensee tager plats, ensam, på baksätet i den eleganta landån, som i rasande fart rullar utåt vägen. Han sitter och stirrar ut. En kväfvande beklämning är öfver honom. Hur skall han kunna trösta henne? Det sista solgrandet af hennes dröm om lyckan skall försvinna i mörkret med detta barn. Skogarna glänsa gröna, träden flyga förbi, men vagnen tycks icke hinna ur fläcken och vägen tar aldrig slut. Ett oändligt myggstim af stickande tankar har redan hunnit draga genom hans själ, innan han ens når fram till Rudersdahl. Ännu är det långt, långt igen. Hur ofta har han icke, lätt till sinnes, farit mot hufvudstaden, då färden varit en lek och tiden haft vingar. Nu är det allvar, och tiden kryper fram, nu tör väl räkenskapens stund vara inne. – I ungdomen vandrar man tanklöst på breda vägar och hinner nästan utan ansträngning den punkt där vattnen dela sig. Däruppe börja höstlöfven att prassla om förgängelse, och stigarna bli steniga och marken frusen och snart faller snön. Men innan man hinner det stora mörkret där nere i dalen på andra sidan, har man kanske en lång väg att tillryggalägga i köld och skymning.
Hos Rikets Ständer har Kongl. Maj:t i den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof äskat, att följande vid fångvården anställde tjenstemän och betjente, nemligen Direktören vid länscellfängelset i Carlstad Peter Holmgren, Direktören vid straff-fängelset i Norrköping, Riddaren af Kongl. Wasa-orden August Leopold Hård, af Segerstad, Direktören vid länsfängelset för Stockholms län, Underlöjtnanten i arméen, David Ludvig Lock, Kompanichefen vid kronoarbetskorpsen, Kapiteuen i arméen, Riddaren af Kongl. Svärdsorden Wilhelm Ulrik Kuylenstjerna, Direktören vid länscellfängelset i Örebro Isak Fredrik Ohlin, Vaktknekten vid länscellfängelset i Gefle Olof Wennherg, Vaktknekten vid länscellfängelset i Örebro Per Pettersson samt Vaktqviunau vid straffoch arbetsfängelset å Norrmalm Anna Catharina Eriksson måtte, vid deras afgång ur tjenst, varda uppförda till nedannämnda pensioner å Allmänna Indragningsstaten; och inhemtas af de den nådiga Propositionen bilagda Statsråds-protokoll öfver Justitie-ärenden den 1.3 September 1865, äfvensom af till ärendet hörande, Utskottet delgifna, handlingar: angående Direktören Holmgren, att han, som är född den 8 Oktober 1802, efter att hafva den 21 Augusti 1827 blifvit konstituerad att vara förste enspännare i Wermlands län, den 30
Huru som helst: Kan man en gång om denna skaldgilfva säga som Geijer om iiktenskapet: ' Gud ske !of, hon q-et2czr sig! " då blir. hon en lycka, en heder för vår vitterhet. En utförligare anmälan följer. Den nyare prosadikten har Dagny ännu ej sett men hoppas framrleles fa tillsammans med läsaren kasta en blick så väl på Amanda Kerfstedtc Eva som på Heleiie Nybloms och Leas berättelser, m. in. E s s eld e. Pontus Wikners vittra skrifter i urval af Karl Warburg. Stockholm. O. L. Lamms förlag. Pris 4 kr. D i nied Julens annalkande bokmarknadens flod börjar stiga, samt fylla fönster och bord med lockande nyheter, framträder ur. denna blandade hop en bok på liuilken anmälaren särskildt vill fiista allmänhetens a akt. Det ä r en samling skrifter af vsxlande inneliill och form, som under benämningen Pontzis Itzkners cittra skylfter af vännen och Iär,jungen Karl Warburg här samlats till ett helt från de olika kalendrar och tidskrifter, der de en gång sågo dagen. De äro ganila vanner och bekanta och torde i livars och ens af sina forne läsares sinnen väcka till lif intryck, som om de ock slumrat under lifvets mångahanda aldrig till fullo utplånats, ty hos dem alla bor en gnista af den kärlek som går genoni verlden. De äro ock alla klGdda i detta klassiskt ädla språk som var W i k - ners egendom och som han lärt i umgänget med antikens andar. I en tid, då olika riktningar kämpa om insteget i henirnets och fantasiens verld, skall denna skönliterära samling med sitt stora konstvärde och sin rika färgton blifva en kärkommen gåfva så för gammal som för ung, ty der skall, Iikasom i hafvets klara våg, återfinnas såväl ungdomslifvets brusande böljeslag som det mognade lifvets tankedjup. Boken innehåller icke alla, men väl de bästa af de berättelser som Wikners hand nedskrifvit.
Af det sålunda anförda, och då ifrågavarande kassor, hvilka från indelningsverkets början varit inrättade och grunda sig på 1687 års roterings-längder för Helsingland samt genom resolutionen på allmogens besvär den 29 Juni 1752 § 41 blifvit af Kongl. Majit, stadfästade, tillkommit genom socknevis rotehållarne emellan träffade frivilliga öfverenskommelser, och vederbörande äfvenledes genom ofvanberörde jemväl i nåder gillade instruktion af den 24 Maj 1783 åt landshöfdingen i Gefleborgs län sjelfva inrymt rättigheten att i förvaltningen af nämnde kassor deltaga, anser Utskottet för sin del de af motionären gjorda framställningar om dispositionsrätten öfver och förvaltningen af dessa 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 42. kassor vara af den enskilda beskaffenhet, att Rikets Ständer dermed ej kunna omedelbart sig befatta, utan att rotehållarne å ort och ställe, som vederbör, mfi söka den ändring eller rättelse uti härom tid efter annan meddelade föreskrifter, hvartill de kunna finna sig befogade; och får Utskottet i följd häraf vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Hvad serskildt vidkommer motionärens anmärkning derom, att landshöf dingen i Gefleborgs län skulle för sitt deltagande i dispositionen och förvaltningen af ifrågavarande kassor uppbära en icke ringa årlig procent, så anser Utskottet sig i afseende härå böra upplysa, att förutnämnde instruktion för kassorna den 24 Maj 1783 uti 6 art. I § endast föreskriiver: att ”Föreståndarne och socken-skrifvaren tilläggas hvardera två procent af kassans årliga inkomster i arfvode, och den vid Lands-kontoret, som