Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. under den förflutna tiden beviljat oktrojer dels för gamla bankers fortsättande dels ock för nya dylika penningeverks inrättande. Detta sätt att gä tillväga vore icke att söka förmå Konungen att medlande uppträda mellan intressena, utan det vore undertrycka ett intresse för att gynna ett annat. Vill man att Konungen skall medlande uppträda mellan intressena, (och vid detta tillfälle kan jag ej inse att någon strid är i fråga om icke möjligen mellan R. St. bank och dermed sammanhängande verk ä ena sidan samt privatbanherna å den andra) så bör Han visserligen hafva fria händer vid frågans pröfning. Jag medger gerna att säkrare grunder för penningerörelsen i landet borde läggas än dem, som för närvar, finnas; isynnerhet hvad beträffar de olägenheter, som de mångfaldiga slagen af kreditsedlar medföra för allmänheten. Den sista delen af tillstyrkandet, eller den föreslagna und. anhållan till K. 31. ”att under tiden lill nästa riksdag oktro jer för nya privatbanker icke må meddelas,” anser jag vara allde les öfverflödig, ty uti de orter der privatbanker redan finnas kan icke gerna fråga om nya bankers inrättande uppstå. Deremot skulle en dylik anhållan verka emot upprättandet af privatbanker i de orter som äro mera aflägset belägne från de nu existerande bankerna och hvilka orter möjligen kunde finna sig vara i behof af dylika inrättningar i och för penningerörelsens befordrande. Om man likväl bestämdt yrkar pä afgifvandet af en und. skrifvelse i dessa sistberörde ordalag vill jag, såsom jag redan sagt, icke motsätta mig dess antagande; men att föreskrifva K. M. såsom ett vilkor, hvilket borde verkställas före framläggandet af det begärda förslaget, att de nuvar. privatbankerna skulle vid oktrojtidens slut upphöra, anser jag vara ganska oriktigt, alldenstund Konungen icke bör genom något förklarande från R. St:s sida vara bunden i afseende på förslagets uppgörande. Gr. Gyldenstolpe: Jag har reserverat mig emot det inom Utsk. fattade beslutet och det af 2:ue orsaker. För det Usta har jag ansett, att då R.
Till säkerhet för Länen i Holland hade; vid deras upptagande, blifvit lemnade, dels Konungens Authorisation och Förbindelse samt Stals-Contoirets Obligationer, dels ock Konungens Authorisation samt Riksgälds - Coritoirets Garantier och Förbindelser, för liufvudbeloppet af de hvarje gäng negocierade Län; men desse säkerhets-handlingar blefvo alltid, hvad de Nio upptagne ärftelige Länen beträffar, ned» laggde i Lagligt förvar hos en Notarius Publicus i Amsterdam, till hypothek för den lifgifvande Allmänheten; och de Banquierer, genom hvilka Länen för Svensk räkning upptogos, voro deremot befullmägtigade att, under samme Notaries Controll och med dess påskrift, utfärda Partial-Obligationer a Ett’Tusende Gulden Holländsk Courant hvardera,- och försedde med Ränte• Coupons för den tid Lånen borde löpa, till så stort antal, som emot Hufvud-Obligationerne svarade. Med det upptagne Lif-Ränte-Länet inträffar åter det serskildta förhållande, . att Hufvud - Obligationen qvarlemnades hos det Banquiershus , som besörjde Lånets upptagande och som derföre utfärdade Lifräntel. Ccn. stitutio,ner, till ett Hufvud-Obligationen motsvarande belopp, under Controll och med påskrift af Konungens Minister i Haag. Så snart Kongl. Maj:t fått del af Riksens Ständers Beslut och Skrifvelse, under den q Augusti 1815, lät Kongl. Majit underhandlingar börjas med ett emedlertid från Holland liitsändt, de fläste Fordrings-ägarnes Lagligen befullmägtigade Ombud, W. G. van de Poll, och, efter åtskillige svårigheter, lyckades det ändte - Stats-Utskottets Betänk anden' ligen för Kongl. Majits härtill utsedde Cora; missarier, att den 31 December 1815 med samma Ombud afsluta, om betalningen af Svenska Rikets i Holland återstående Capital-Skuld, en Convention, som Kongl.
Hon var också med om 1894 den olyckliga maskeraden den 16 mars 1792, då Gustaf den tredje träffades af det mördande skottet, och hon fick där bland de efter ogärningen demaskerade återse kapten Anckarström, som förr varit en trägen gäst i Gjörwells hus, och som där lärt känna den fröken von Löwen, som blifvit hans hustru. — » Inom detta mitt hus hyser jag en kär och vacker familj samt ett bibliotek af mer än ett tusen band, » har Gjörwell belåtet berättat. Den » vackra » familjen bestod förutom af fru Bribri af en son, som i brefven oftast får heta don Carlos — han blef med tiden arkitekt och professor — och af » två däjeliga döttrar », Brita-Lovisa och Gustava. Flickorna voro enligt den lycklige faderns utsago vackra och glada som en vårdag, » pryddes dock bäst af sina år, medan det nöjda hjärtat lyste ur ögonen ». De hade vackra maner och god smak, bråddes äfven i detta af seende på » sin söta och glada mor ». » De äro dygdiga och nöjda, således lyckliga. » Lycklig är ock deras fader, fastän hans liksom andras lefnad ej var utan sina motigheter. Samlifvet med familjen och med dess lilla » cercle » af goda och vittra vänner är hans vederkvickelse efter arbetet. När han sitter vid skrifbordet, hör han väfstolens buller från rummet utanför. Det är flickorna, som väfva nya kjortlar åt sig, » hvilket lilla pastorala slammer låter allt för godt i mina patriarkaliska öron ». Efter slutadt arbete händer det, att den ena » till belöning » kopierar » en suite basreliefer från herr Masreliez, den andra öfvar sig på cittran. » Om sommaren promenerar man gärna ut åt Djurgården. Man går på förmiddagen ut till surbrunnen (Djurgårdsbrunn) för att se på brunnssällskapet eller beger man sig till Manilla, till » den kinesiska malmgården ». I förbifarten slår man sig ner hos Lindberg och består sig en landtlig frukost af färskt smör, ägg och nybakadt bröd, det hela kostar 8 skillingar specie.
På den ståndpunkt, jag innehar, lärman sig känna svårigheter i pligters utöfning och mensklig »fullkomlighet j uppfyllandet af viljans fordringar, mera äti Den 26 Maj c. m. måhända pu någon annan plats i samhället. Den värde talaren, som är en man med förmåga, nit för många saker och, jag vill tro, med insigter, skulle här få erfara äfven dessas otillräcklighet. Jag önskar honom denna bekantskap och hoppas, att han må tjena sig upp, få gagna och lära. Skatteväsendet, eller jordens beskattning, är det andra stora ämnet, hvari man fordrar reformer. Saken är af yttersta vigt och icke från Styrelsens sida lemnad utan vidrörande. För några år sedan organiserades en committé' för att länsvis undersöka tillståndet i detta afseende. Beskattningen i Upland är utrönt. Det ytterst ojemna häruti är genom denna undersökning ådagalagdt; svårigheterna af sådana forskningar äro härigenom tillräckligen bevisade; men huruvida beståndet eller obeståndet hos de ojemnt skattlagda härflyta från denna, till sina orsaker icke utredda ojemnhet, är icke och har icke kunnat af denna committé' utrönas. Sannolikt kommer emedlertid dess verksamhet att fortsättas, såsom nödvändig preliminär åtgärd för att inhemta, 0111 fel förefinnas och hvaruti de bestå, innan man söker och begagnar utvägar för deras afhjelpande. Säkert är dock, att den omreglering, som skatteväsendets tillstånd torde erfordra, blir af så vidt omfattande och grannlaga beskaffenhet, att den kommer att kräfva mera omsorg och uppoffring, än man ännu kanske betänkt. Lätt är således att tala örn saken, men svår är den att utföra. Af KammarCoIkm äro undersökningar började och fortsatta om jordeböckernas, denna skatteväsendets statistik, tillstånd. Stor oreda är derigenom upptäckt och Kammaroch KrigsColhna äro af K. M. anbefallda att uppgöra och inkomma med förslag öfver sättet att fortsätta dessa forskningar och bereda rättelse i det oriktiga, som dervid upptäckes. Att våra institutioner i öfrigt anses felaktiga ärnämndt; men hvari detta består, är ej angifvet.
Transsumt af protokollet ofver Jushtie-Deparlemenls-Ärenden, hållet inför Hans Maj:l Konungen uti Stals-Rådet å Stockholms Slott Tis dagen den 21 Oktober 1862. I närvaro af: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsmimstern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup Reuterskiöld. Justitieråden: Carleson, Naumann. Statsrådet Grefve von Platen anmäldes vara af sjukdom hindrad att i Statsrådet uppkomma. Sedan Justitieråden Carleson och Naumann afträdt, uppläste Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern till justering: Förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer i anledning af åtskilige af Rikets Ständer vid sednaste Riksmöte föreslagna lagförändringar; och Uppå Statsrådets hemställan, täcktes Hans Majit Konungen i nåder godkänna dessa förslag till nådig Skrifvelse och Proposition, sådana de finnas detta Protokoll bilagde, Ex protocollo Oscar David Egge. Kongl. Maj:ts Nåd. Ank. till Eip.-Ulsk. d. 17 Nov. 1862, kl. 1 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ersättning till Domare och Målsegare i de fall, då flera härader hafva gemensam tingstad i brottmål: Gifven Stockholms Slolt den 2/ Oktober '1862. Fördelarne deraf, att ransakningsfånge, å cellfängelse intagen, i allmänhet icke för ransaknings undergående transporteras utom fängelset, äro från fångvårdens synpunkt obestridlige.
Ridderskapet och Adeln, å en af Herr Grefve Cronhjelm, O. A., väckt motion om reglering af den till stapelstäderne utgående Tolag, förklarat denna fråga icke vara af sådan egenskap att den kunde af Utskottet till pröfning upptagas samt derföre samma motion i Memorial N:o 9 återlemnat; så hafva, enligt ankomne Protocolls-Utdrag, Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet, med ogillande af Utskottets ofvannämnde Memorial, återremitterat målet till Utskottets handläggning, hvaremot Högvör-* dige Preste-Ståndet bifallit Memorialet samt Vällofl. Borgare-Ståndet lågt detsamma till handlingarne; och då således i frågan huruvida detta mål borde af Bevillnings-Utskottet beredas, 2 Stånd stannat mot 2, så har Utskottet öfverlemnat handlingarne till Constitutions-Utskottet, som, med stöd af 44 §• 3 mom. Riksdags-Ordningen, i detta fall eger afgöra hvarthän målet bör förvisas; hvilket härmedelst Rikets Höglofl. Ständer vördsamt liilkännagifves. Stockholm den 7 Junii i834- STOCKHOLM, i834> hos J. A. Walldcn. Ank. till Exp. Utsi. den 26 Jrinii. Utlåtande} i anledning af de vid Belänkandet om grunderne jör den blifvande Allmänna Bevillningen gjorda anmärkningar, T ill BevillningbUtskottet hafva samtlige RiksStånden återremitterat Betänkandet JN:o 5, angående grunderna för den blifvande Allmänna Hevi Ilningen; hvarvid åtskilliga anmärkningar blifvit framställda, hvilka, i anseende till deras olika beskaffenhet, Utskottet, för tydlighetens skull, trott sig böra ordna och sammanföra uti följande hufvudpunkter, nemligen: i:o
Om ett sädant yttrar sig, om hos der Ständ som mäst idkar Landtbruk och som i anseende till sin talrikhet är mäst i relation med tjenstefolk, en förändring r flyttningstiden blifwit yrkad eller förslaget dertill med bifall emottag», hade jag med nöje dertill lemnat milt bifall; men nu dä samma Stand afflagil sörändrings-projecker, dä fielfwa Oeconomie-Utstottet nödgats uti detsamma tillstyrka undantag, dä kan jag ej finna annat än att afflaget hos de förre , undantagen hos det senare bewisa, att nyttan af förslaget ej är allmänt erkänd, att desi allmänhet är omöjlig. Jag tror likwäl, att för ifrä» gawarande ämne, är det sednare wilkoret oumzängligt om sörflaget stall wara antagligt, emedan olägenheterne af en flyttningstid inom ett och samma Rike äro alltför synbare. Jag kan således ej finna annat än att detta mål är af dem, wid hwilka är bättre att bibehålla en gammal wans Hwars olägenheter man känner och kan beräkna, an art genom införandet af en ny , wäcka miflnöje hos en IZ58 Den 28 Zebruarii. talrik clasi Medborgare och Utsätta sig för olägenheterne som man icke förutsett eller hwars omfattning man icke kunnat beräkna. Männistan danas i samhället afwen sä myckel af wanor som af Författningar, och dä de förra ej medföra en uppenbart stadlig werkön, att dä de ej »rida emot de allmänna grunderna för rätt, tror j,g dek wara försigkigast att lemna dem orubbade. Dä dcsiulom o:ne E tand redan afsiagit förändringen tror jag det wara klokast af Ridderstapet och Adeln att osven assia den. och hwad det angar atr tvid 180-) ärs Riksdag förändringen genom votering med en ej talrik pluralitet klef bifallen, sä rror jag ej det kan förbinda närwarande Ridderstapet och Adelns Ledamöter akt votera pä samma fäkt.
Ständers Stats-Utskotts Utlåtande, i anledning af Kongl. Majlis Stiits-Utsbottets Betänkandcn. 1291 fladig a Remiss uppä Regements-Skrifvarens Fält kammer er ar en B. Molins underdåniga ansökning om utbe kommunde af Remiss-Lage. K, ngl. Mnjtst har i Nåder behagat genom Beiniss den 14 sistlidne Aprill till Scats-Utskottet öfverlemna Begernents-Skrifvarens vid LifKegementet Fältkammereraren B. Molins L underdånighet gjorde ansökning om utbekommande af innestående Bemiss-Ivage, hvilket han hos Kongl. Stats Contoiret ej kunnat få lyfta, såsom senare reqyireradt, än Kongl. Kungörelsen af den 9 December 1812 om viss prtEscriptions-tid för fordringars uttagande hos Statsverket utstakar, Och som,''efter hvad handlingarne innehålla, Begements-Skrifvaren Molin icke kunnat anmäla sig inom föreskrifven tid orri utfående af ifrågavarande Bemiss-Lage för åren 3815 3 816 och 3817, utgörande tillsammans Fyratio-Fem Biksdaler 17 sk. 7 r.st af orsak, au genom åberopade Författning uppkommit ett olika förhållande med Beqvisiuoner3ie härå än förut, samt han altså af missförstånd försummat praescriptions-tiden; har Stats-Utskottet, i likstämmighet med hvad uii flera dylika fall under denne Biksdag skedt, ansett sig böra vördsamligen tillstyrka Biksens Jiöglofl. Ständers bifall dertill, att Fält-Kammereraren Molin rrå utbekomma pmförmäldte Fyratio-Fern Biksdaler 17 sk. 7 rist, hvartill Stats Utskottet skall på en gång med öfrige Bestitutionei upp« a j y 2' Stats-TJtskattets Betänk anden'. gifva tillgång uti dess slutliga utlåtande orti Stats-Regleringen. Stockholm den 7 Maj 1813. Rikets Högloft.
Adjuncternes göromål och besvär icke blott å serskilda ställen, utan äfven å samma ställen under serskilda tider, äro ganska olika; att Pastor å det ena stället förrättar större del af tjensten, än å ett annat, samt att den ena Adjuncten redan kan hafva erforderlig vana och skicklighet för de presterliga göromålen, hvaremot en annan, som nyligen ingått i presterliga ståndet, icke inhemtat practisk kännedom och nödig erfarenhet för utöfningen af sin befattning, hvarföre han ock af Pastor ännu måste ledas och undervisas. Redan af dessa skäl kunna Adiunctens löne-inkomsler, lika litet sorn. hans tjenstebefattningar, genom någon allmän föreskrift noggrant bestämmas, och då härtill kommer, att Pastors inkomster äro betydligt olika i serskilda pastorat, i somliga så små , att de till större delen skulle medtagas af adjuncts-lönen, om den bestämdes till det af Sven Heurlin föreslagna beloppet, samt ändlligen, då vederbörande Consistoriel’ ega att bestämma lönebeloppet för Adjuncten, derest han icke i godo med Pastor derom öfverenskommer; så anser Utskottet alt några ytterligare åtgärder, än som redan blifvit vidtagne för vinnande af förbättrade lönevilkor för Presle-adjuncterne i allmänhet, icke å Rikets Ständers sida böra vidtagas, hvarföre Utskottet tillstyrker, att Sven Heurlins ifrågavarande förslag måtte förfalla. Vidkommande sedermera förslaget, att Sacellanier inom Lunds Stift måtte inrättas, och frågan om användande af klockare-lägenheterne fördetta ändamål, så emedan berörde lägenheter, enligt det Betänkande om allmänna folk-undervisningen, som detta Utskott gemensamt med Stats-Utskottet afgifvit, äro hufvudsakligen påräknade för lärare vid Folk-skolorna och det icke kan antagas, att lärare-befattningen alltid kan förenas med den presterliga tjenstgöring, som, enligt motionärens förslag, skulle tillhöra lägenheternes innehafvare, tillstyrker Utskottet, att förslaget i denna del må förfalla.
Den af Stats-Utskottet i betänkandet N:o 88 framställde och i utlåtandet N:o 209 förnyade hemställan, — alt Rikets Ständer malte medgifva, att 12 Siats-Utskottets Memorial, N.-o 286. verkställigheten af Högste Domstolens den 6 Maj 1843 gifne ULslag i hvad detsamma angår Presidenten af Hillberth, Canzli-Rädet balerius, KammarRätts-Rådet Pinroth och Conlrolleuren Middendorf)' ådömd ersättnings-skyldighet, i och för den efter aflidne Tullförvaltaren Finer yppade balance, må anstå, intilldess Rikets Ständer vid sitt nästa sammanträde ånyo företaga frågan om ersättningsbeloppets indrifning eller afskrifvande, äfvensom att Rikets Ständer ville förordna, att, under tiden och intilldess beslut i detta ämne kan af Rikets näst sammanträdande Ständer varda meddeladt, den af Kongl. Maj:t i Nåder förordnade qvarstad kommer att fortfarande ega rum å af Fil/bergs, Faler ii, Fin ruths och Middendorffs fasta och lösa egendom, med undantag likväl af bemälde embetsoch tjenstemän tillkommande löner och pensioner, — har, enligt Utskottet tillhandakomne protocollsutdrag, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallen. Borgare-Ståndet har deremot, med ogillande af Utskottets förenämnde utlåtanden, beslutat, att någon afskrifning af ifrågavarande balance-medel, hvarken i följd af Kongl. Majrts Nådiga Proposition eller på grund af enskilda motioner, bör ega rum; och har jemväl Bonde-Ståndet, med afslag så väl å Kongl. Maj:ts aflatna Nådiga Proposition, som de i ämnet väckte motioner, ogillat Utskottets utlåtande N:o 209.
Huruvida, änskönt anbefalld t till stämpling, allt Vermlands-Tackjernet är oslämpladt, har Utskottet icke kunnatutröna; men, om så är, så igenfmnes troligen de närmaste orsakerne härtill deruti: att Vermlands Tackjerns-consumenter låtit sig nöja med ett sådant förhållande, och icke derå någonsin gjort åtal, hvartill de, enligt Jernvräkeri-Författningen, varit berättigade; att en eller annan förläggare tilläfventyrs torde önskat Tackjernet ostämpladt, för att lättare kunna sälja det sämre med det bättre ; att i hela Vermland icke finnes någon Tack jerns-våg, dit jernet ingår; alt i Verm - 13 Desv. och Occon. Utsk. Iand det bruket skall vara nästan allmänt att hälda Tack jernet, och Författningen, i anseende till den concession den gör för sådant jern, är svär och nästan omöjlig att i detta afseende rätt handhafva och tillämpa; att Författningen för ostämpladt Tackjern stadgar ansvar å tillverkaren, ehuru det, enligt sakens natur, måste oftast blifva omöjligt att leda i bevis hvem som tillverkat jernet då det är ostämpladt; alt ansvaret skall bestämmas efter ett värde, som icke kan uppgifvas, då tillverkningsstället är obekant o. s. v. och Utskottet förmodar äfven att de öfverträdelser af föreskrifterne om Tackjernets stämpling, som tilläfventyrs någon gång, kanske äfven annorstädes än i Vermland egt rum, må kunna tillskrifvas en eller flere af dessa orsaker. Väl inser Utskottet, lika med Herr Lager/teiiiij alt den anmärkta tillåtelsen alt afyttra -j^del af tillverkningen ostämplad äfven kan medföra sina olägenheter för köpare, men, då det deremot föreslagna correclivet åter skulle medföra olägenheter för TackjernsT-tillverkare, bar Utskottet funnit betänkligt att detsamma tillstyrka. Deremot förefaller det Utskottet som gränsen för det medgifna remedium kunde nedflyttas från io till 6 procent, utan att sådant för Tackjerns-tillverkaren skulle kunna anses medförande för stora olägenheter. Desv. och Oecon.
Jag känner ingen myndighet, som kan döma öfver Rikets Ständer och deras beslut, eller öfver Konungens, så vidt dessa begge myndigheter hålla sig inom sina till - 92 Den 19 Mars f. m. hörande magtsområden; men jag känner att både Revisorer, Statsutskott och Rikets Ständer icke allenast bora och kunna granska Fullinägtiges åtgärder, utan äfven ställa dem till ansvar. Detta har jag ej anfört, i afsigt att nedsätta Herrar Fullmägtige, utan blott för att visa, att de stå på en underordnad och följagteligen lägre stånd, punkt. Jag kan icke skämta. Herr Friherren har försökt det; men man skämtar sig ej ifrån Grundlagarne, äfven om det skedde utan besvär. Herr von Hartmansdorff an ser, att det varit rättare af Styrelsen handladt, att, i stället för lilla Creditivet, an vända de medel, som finnas liggande i StatsContoret. Jag kan ej på något vilkor för min del gilla ett sådant förslag, emedan det är stridande mot den för Statsregleringen stadgade ordning. StatsContoret måste, i mån som Ilufvudböckerne afslutas, och öfverskotternes belopp blifva kände, till RiksgäldsContoret aflemna dem, och Konungen äger ej rätt att disponera öfverskotten till fyllande af andra behof, än sådane Rikets Ständer å dem anvisat. Om Styrelsen Således, i stället att lyfta lilla Creditivet, då sådane utgifter blifva af nöden, för hvilkas fyllande nämnde Creditiv är afsedt, använde öfverskottsmedlen, som ännu finnas oaflemnade inom StatsContoret; så hemställer jag, om icke sådant skulle gifva anledning Den 19 Mars f. m. 95 till många och rättvisa anmärkningar, och sätta StatsUtskottet i nödvändighet att anmäla sådant i Constitutions-Utskottet. Beträffande slutligen det nu ifrågavarande användandet af lilla Creditivet, känner jag personer, hvilka nitälska för ordning i Styrelsen, och icke äro senfärdige att göra anmärkningar, hvilka sjelfve önskat, ätt detta understöd af allmänna medel skulle lemnäs, och jag har med glädje sedt dem i Stockholm nitälska för sakens genomdrifvande.
Det vore öfverflödigt att här närmare erinra derom, att kronans inkomst af böter alls icke är, icke kan vara något i lagstiftningen om straffen och deras verkställighet framstående ändamål, utan blott en tillfällig, i sjelfva lagstiltningsgruiiderna ang:de stralTarternas val, utan all uppmärksamhet lemnad följd deraf att egendomsförlust tillämpas såsom straff.» Om en person eger en liten jordlapp, hvarpå han jemte sin familj har sin tarfliga bergning, hemställer jag, huruvida det kan vara lämpligt och staten värdigt, att han för erläggandet af böter för en lindring förseelse utdrifves från denna jordlapp och jemte sin familj faller fattigvården till last, hvilket blir följden deraf, att en mindre jordbrukare, hvars hela existens är den jordtorfva han eger, drifves derifrån. Böter äro, som jag nyss hade äran nämna, på det hela taget, en ganska olämplig straffart, men då de skola bibehållas, bör man tillse att de komma att utgöra ett rättvist straff. Detta blefve böterna likväl icke, om man från den rike skulle taga hvad som för ho - 393 Den 11 Juli e. m. nom knappast hade något värde, men från den fattige deremot allt hvad han egde. För min del hyser jag icke, såsom en föreg:de talare, den fruktan, att mången, som ganska väl kunnat betala böterna, skulle i stället underkasta sig fängelsestraff, och att fängelserna derigenom skulle blifva öfverbefolkade. Man måste nemi. komma ihog, att, enligt 10:de §:n i detta kapitel, böterna alltid skulle komma att förvandlas till vatten och bröd, och att det således i allmänhet endast blefve fråga om några få dagar för hvarje bötfälld. Jag upprepar att böter äro ett olämpligt straff, men då lagstiftningen icke kan undgå att begagna detsamma, bör man tillse att detta straff blir så litet orättvist sorn möjligt, och att de skadliga verkningarne deraf, att bötesstraffet ojemnt drabbar den ene och den andre, förmedlas genom att det på ett moderat och klokt sätt tillämpas. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: