Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag visserligen för min del icke kan undgå att finna att det förslag, sorn innefattas i reservationen, i många delar innebär en mindre bekant-kap med regiel ingen af Stockholms stads financer, då man vill atl hvarje särskild inkomst, som staden uppbär, skall användas till det föremål, hvarför afgiften befiimes upptagen, hvaremot, enligt stadens privilegier och i öfverensstämmelse med dess financiella förhållanden i allmänhet, det hittills blifvit beräknad! att betrakta stadens inkomster sorn gemensamma för gemensamma utgifter; får jag likväl erkänna att den framställning, som i reservationen finnes, att till Konungen ingå med begäran om undersökning, i hvad mån de afgifler, som de trafikerande erlägga under namn af qtiaioch bro-penningar, öfverstiga de utgifter, som staden för dessa quaiers och broars underhållande får vidkännas, och huruvida, i följd deraf, någon nedsättning i dessa afgifters erläggande kunde äga rum, innebär så litet äfventyr för staden, att jag icke hyser någon betänklighet vid att äfven tillstyrka reservationen, ehuru jag är öfvertygad om, att det skall visa sig i verkställigheten nära nog omöjligt att åtminstone utan en total förändring i Stockholms stads 1 edovisningsväsende och utan ett djupt ingripande i dess styrelse och rättigheter kunna conseqvent genomföra dgu princip, hvarpå reservationen grundar sig. Hvad den omständigheten angar alt afgifterna icke skulle hafva tillkommit i laglig ordning, får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt hittills hafva Ständerne erkänt riktigheten utaf, att, då städer önskat förändring i deras communala afgifter, anmälan derom ngt rum hos Konungen, och denna åtgärd har nian ansett vara grundad på 3 §’u ansvarighetslagen, hvaruti Konungen Eillert äunes rättigheten att för dylika utgifter bestämma så väl beloppet af städernes tolag som andra deras likartade inkomster. Intilldess att en annan lagstiftning trädt i stället för denna, troijag ej att detta förhållande kan undvikas.
NummerLotteriet, angående upphäfvande deraf. Febr. P. 63r. B. 56i. Maji P. 789. Aug. P. 98, 357, 407. angående förrättad granskning af dess räkenskaper för år 1821. Oct. 2 A. P. 617. Nybyggare i de Norra Provinserne, angående understöd för. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 1'ROTOCOLL, HÅLLNA HOS / HÖGLO F LIGE MDHNlätSSAJKia ®®m Ä2»I2M, VID jTogtimo Utköiriiflen i Åhus 1847 om 1848. »frilSv Häftet. — STOCKHOLM. Plenum kl. 9 f. m. Justerades 10 prot.uldr. för d. 28 sistl. Febr. Upplästes ett af Frih. Bonde, Knut Philip, inlemnadt sålydande mern.: Som enskildta angelägenheter tvinga mig alt för någon tid ifrån riksdagen mig aflägsna, så får jag härmedelst afsäga mig min [ilats som ledamot af Ridd.Utsk., men anhåller att det H. Ståndet benäget bifaller, att jag må bibehålla min riksdagsmannarätt under fortgående riksmöte. Hr af Dalström, Gust. Jakob: Hindrad att alltid vara till hands när någon ordinarie ledamot utaf Bevilln.Utsk. för dagen har förfall, anhåller jag att få afsäga mig min plats såsom B. o. Ad:s suppleant i berörde Utsk. R. o. Ad. lemnade till dessa afsägelser sitt samtycke, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att sammanträda till utseende af en ledamot i Ridd.Utsk. efter Frih. Bonde, en suppleant i Bevilln.Utsk. efter Ur af Dalström samt en suppleant i StatsUlsk. efter Hr Lagerborg, Samuel Wilh., som blifvit vald till ständig ledamot af sistnämnde Utsk.
Af Herr Professor Thomander: ”Jag reserverar mig emot de efter mitt förmenande för stora restrictionerna i Utskottets förslag och har serskildt till de föreslagne stadgarne önskat det tillägg: att när undsättningslån emot gemensam ansvarsförbindelse menighet beviljas, det må på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, efter vederbörandes hörande, bero att bestämma en summa, motsvarande högst St al s-Ut skallets Utlåtande N.-o 101. 10 prooenl af <1« n tecknade lånesummnn, till understöd At den obesulna delen af allmogen i orten; börande sistnämnde understöd genom Konungens Befallningshafvande åt vederbörande soekennämnd eller nämnder öfverleinnas och vid utanordnandet tillses, att de, sorn önska blifva af understödet delaktige, må, i brist af allmänt arbete, erhålla annan nödig arbetsförtjenst, till hvars beredande i erforderligt fall äfven rudimaterie!' undantagsvis må kunna för samma medel uppköpas. Det förekommer mig obilligt, att, när en gåfva, medelst räntas efterskänkande, i nödens tid gifves åt den besutne, den åtminstone icke mindre för linngren blottställde obesutne ifrån en sådan förmon uteslutes, ehuru han i sin arbetsförmåga erbjuder för sin andel lika god säkerhet, som den besutne för sin, och så vida bättre, som den förre, icke såsom den sednare, erhåller försträckning, ulan endast betalning.” Häri instämde Riksdagsfullmägtigen B. Gudmundsson. Herr Doctor Stenhammar reserverade sig emot Utskottets afstyrkande af bifall till Kongl Maj:ts Nådiga Proposition om anvisande af ett serskildt undsdttnings-creditiv och emot det bibehållna vilkoret, att lån åt nödställde endast mot rnenighelernas gemensamma ansvarighet må kunna meddelas, samt instämde för öfrigt hufvudsakligen i Herr Professor Thomanders reservation. Ant. till Exp. Utsk. den 23 Jan. kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af ifrägastcildt understöd för Enkeoch Pupill cassan vid Riksgälds-Contoret. (R:glds-Afd.)
Poesien förvarar otaliga minnen af den äldre kulturen, antika ämnen — Alexandersagan, Trojanska kriget, Æneiden — hade omdiktats i tidens anda, afskrifter af de klassiska författarnes verk gjordes i klostren, mången andlig hade en stor klassisk bildning, och latinet var ju kyrkans och vetenskapens språk. Men redan vid slutet af 13:de århundradet var den vetenskapliga bildningen djupt sjunken, vare sig man ser på den barbariska rotvälska, som då gick och gällde under namnet latin, eller man betraktar de onyttiga och löjliga frågor, på hvilka de lärde använde sin skarpsinnighet193. Från Italien utgick väckelsen; de stora poetiska snillen, hvilka under 15:de århundradet lyfte den italienska litteraturen till en dittills ej anad höjd, gingo i spetsen för rörelsen. Dante och Petrarca sökte väcka sinnet för den romerska, Boccacio för den grekiska litteraturen; de gamles verk framdrogos ur sina gömslen, man skydde ingen möda för att leta rätt på dem, och i Orienten som i Occidenten gingo oförtrutna lärda på spårjagt efter handskrifter. De funna skatterna gjordes tillgängliga genom afskrifter, och längre fram bidrog boktryckerikonsten till deras och bildningens spridande. Samtidigt började kampen mot skolastiken. Vände sig än dessa nya filologer med förkärlek mot det språkbarbari, som herrskade inom den lärda verlden, och gick deras sträfvan företrädesvis ut på att återställa romarspråket i all dess höga skönhet och renhet; så var det dock icke ensamt ett filologiskt intresse, som drog den bildningstörstande till detta nyuppståndna Pompejii. Man hade äfven öga för det sköna, som der var att finna, man lyssnade begärligt till de stora sanningar, som forntiden uttalat, och man såg i dem en mägtig häfstång för slägtets uppfostran till de dygder, som engång prydde de verldsbeherrskande förfäderna. Med rätta bära också dessa filologer namnet humanister. Från Italien spridde sig humanismen öfver Frankrike, England, Holland och från sednare stället till Tyskland. Det var i medlet af 15:de århundradet, som på uppmaning af holländaren Thomas v.
19 rummet 2 trappor upp, med hvilken lokal nuvarande Justitie-Ombudsmannen, efter derom tagen kännedom, förklarat sig tillfredsställd, gått i författning om ej mindre den erforderliga flyttningen af nämnde trappuppgång för att göra alla rummen i nedra våningen sammanhängande, än äfven den behöfliga reparationen af dessa rum, hvilka, allt sedan Riksgälds-kontoret för nära 30 år sedan inflyttade i sitt nuvarande hus, varit begagnade till förvarande af gamla räkenskaper samt andra handlingar och derföre hittills icke blifvit iståndsätta; kunnande reparationsarbetena å den för Justitie-Ombudsmannen af Fullmägtige afsedda nya embetslokal förmodas blifva så skyndsamt verkställde, att Justitieombudsmannen och hans expedition redan före innevarande års slut deruti kunde inflytta. Med afseende härå, och enär, pä sätt Fullmägtige hemställt, kostnaden för iståndsättandet af omförmälda del af Riksgälds-kontorets hus torde få bestridas på enahanda sätt, som andra reparationskostnader för samma hus, anser sig Utskottet böra tillstyrka, att Rikets Ständer, med godkännande af den åtgärd Fullmägtige för ifrågavarande ändamål vidtagit, måtte förklara, att de i ämnet gjorde framställningar icke till någon vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 24 Augusti 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Ang. 1860, kl. 11 f. m. Memorial, angående hostnadcrne för tryckningen af Riksståndens Protokoller vid nuvarande riksdag, jemte dertill hörande Bihang. (R. A.)
Om man ej kan neka, att det är med rätt och billighet förenligt, det hvarje Statens tjensteman må vara i åtnjutande af löneförmåner i förhållande till de kunskaper hans embete krafvel', vigten af detsamma, samt mödan och arbetet i dess utöfning; så måste man medgifva, att det ej finnes någon i detta hänseende mera vanlottad, än Provincial-läkaren, Efter en längre och kostsammare lärokurs, än sorn fordras för att stiga till snart sagdt hvilket embete som helst, har Provinc.-läkaren sällan eller aldrig någon utsigt till en sådan förändring i sin ställning, som skulle kunna förskaffa honom större löneinkomster, än dem Staten består honom, d. v. s. ungefärligen lika med hvad den tillerkänner sina mest underordnade tjenstemän. Han kan nemi. någon gång t. ex. erhålla en mera lönande befattning vid någon enskild sjukvårdsinrättning, men en dylik förflyttning ifrån en ort, der man redan lyckats vinna förtroende, till en annan, der man är aldeles obekant, är alltid förenad med stora betänkligheter, hvarigenom han äfven, sedan lian utträdt ur Statens tjenst, förlorar rättighet till åtnjutande af pension, hvilket allt gör, att den som en gång erhållit en Provinc.-läkaretjenst, också med detsamma uppnått höjden af möjlig befordran. Och hvad är lönen för de i mödosamma studier tillbragdta ungdomsåren? För denna af själsoro, nattvak och kroppsansträngningar ofta nog förkortade lefnad? Hvad är ersättningen för den ständiga omtankan örn tusendetals menniskors lif och helsa? Och hvad är slutligen hoppet, när kraften är bruten, ålderdomen börjar trycka hans skuldror, och han ej mera som förr kan motsvara det enskildta förtroendet? — Jo, en årlig, af Staten beviljad lön af 432 R:dr 24 sk. b:ko, knappt tillräckliga att framsläpa det torftigaste lif.
§ Bl l)e allmänna stadgar och förordningar, hvarom Konungen och Riksförsamlingen under riksdag gemensamt beslutat, skola dock endast i Konungens namn och med Dess underskrift utfärdas. § 82. De i Riksförsamlingens kamrar förda protokoller samt öfriga riksdagshandlingar skola, på statens bekostnad, så tidigt ske kan, af trycket utgifvas, de sednare fullständigt och prolokollerne i den mån, kamrarne hvar för sig förordna. Riksdagens afslutande. % 85. Ej må lagtima riksdag, utan Konungs och Riksförsamlings sammanstämmande beslut, upplösas, innan Fyra månader förflutit från den dag, då Konungen låtit till kamrarne öfverlemna Sin proposition om statsverkets tillstånd och behof. Efter denna tid eger Konungen makt att riksdagen upplösa, när Han så för godt finner. Derest, när riksdagen upplöses, Riksförsamlingen icke staten reglerat eller ny bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, förhålles, såsom i 90 § Regeringsformen för slikt fall stadgadt är. Urtima riksdag kan af Konungen när som helst upplösas. Konstitutions utskottets Memorial, M 7. 63 § 84. Då riksdag fulländad är, infinna sig, på Konungens kallelse och efter förrättad gudstjenst, Riksförsamlingens ledamöter, under talmännens anförande, på rikssalen och framföra, genom första kammarens talman, till Konungen sin tacksamhet och sina välönskningar, hvarefter riksdagsbeslutet uppläses. Konungen förklarar deruppå sjelf, eller genom någon af Statsministrarne, riksdagen vara afslutad och hemförlofvar Riksförsamlingen. Riksdagsmans personliga rättigheter. § 85. Riksförsamlingens ledamöter kunna, i utöfningen 3f deras riksdagsmannabefattning, icke bindas af andra föreskrifter än rikets grundlagar och de för riksdagsärender behandling gällande ordningsstadganden. § 86. Yarder riksdagsman, under påstående riksdag, eller under resa till eller från riksdagen, med ord eller gerning ofredad af den, som känner, att han i sådant ärende stadd är, eller sedan han sjelf det lillkännagifvit, eller varder han efter riksdagen, för riksdagsgöromålens skull, så behandlad, skall sådant enligt, allmän lag anses och straffas.
Sent på kv&amp;Heo stod han vid det smala sundet, som skiljer den klippö, p&amp; hvilken fyren ligger » från fa6ta landet. Låga martallar växte på backen bakom honom, och bruset af hafvet medförde något outsäg-ligt dystert Han satte sig ned på en sten och spejade öfver till andra stranden. I de små byggningarna bredvid fyren lyste ljus. Som små skinande punkter glimmade de emot honom genom den mörka natten, och långt ut i hafvet glittrade ljuset från fyren, som brann med klar och stark låga. Landsstrykaren stod villrådig på stranden och såg ut öfver den smala remsa af vatten, hvilken skilde honom från att få tak öfver hufvudet. Okänd som han var med trakten, hade han trott, att fyren låg på fasta landet, och han hade räknat på att åtminstone fä hvila ut på detta ställe, från hvilket han skulle vända tillbaka for att se, om vestra kusten hade bättre om plats än den östra. Afundsjuk och sorgsen stod han och betraktade dessa byggningar, där men-niskor hade tak öfver hufvudet, åto sig mätta och gingo till sängs för att fiofva. Han tänkte på den, som satt uppe i fyren. Han skulle vaka vid den stora lampan, hvilken från sin jättestake lyste ut öfver det farliga vattnet. Men när några timmar hade gått, skulle också han ha en bädd att gå till hvila i, och en annan skulle taga hans plats. Han hade en plats, som gaf honom husrum och bröd. Alla hade sin plats i lifvet, alla, utom han, som stod der på stranden och såg ljusen lysa i mörkret mot ett vatten, som han ej kunde komma öfver. Ropa, till dess att en båt lade ut, vågade han ej. Om också niågon kom for att hämta honom, skulle denne dock aldrig taga honom med sig öfver. Åhnej! De, som bodde derute, de hade det bra. De behöfde åtminstone inte frukta for att landsstrykare skulle komma och ofreda dem.
Och finner Utskottet, då Inkomsten för Landshöfdingen i Wexiö af ifrågavarande dagsverks ersättning skall med i8j5 års slut upphöra, något vidare yttrande i afseende derå icke vara af nöden ; Börandes Utskottet härvid til lika upplysa, enligt Räkenskaperne, Betänkanden, N:o a54- 287 atl för ar 1827 beloppet af de Mantalsskrifne Inhyseshjonen dagsverken uppgått till 970 R:dr 26 sk. 8 r. hvarföre desse Inhyseshjon åtnjutit motsvarande Bevillningsafdrag; j följd hvaraf det bidrag sorn frän StatsVerket kommer att utgå, ej utgör mera än omkring 5oo R;dr. Beträffande det i anmärkningarne gjorde yrkande, att lösen för ifrågavarande dagsverken måtte nedsättas; så och då samma lösen efter Länets Markegångspris, lika som förut bör Beräknas och en annan beräkning skulle lända till Indelningshafvareus förfång, anser Utskottet sig icke kunna samma Förslag understödja. r4:o Sluteligen har Utskottets tillstyrkande i 2i:sla Puncterij ang:de de af LandshöfdingeLönen i Westernorrlands Län utgående 1000 R:dr, såsom Pension för Hr Gen. LieuCn m. m. Grefve J. A. Cronstedt 9 blifvit hestrid! inom V. BorgareStändet af Hr ^Vestman och uti H. BondcSländet af RikdagsFullmägtigen Nils Strindlund från WesterNorrlands Län, som yrkat, att dylike Pensioners utgående af ordinarie Embelsmäus Löner må upphöra, såsom Grundlagsstridig!; att Landshöfdingen i WesterNorrlands Län borde komma i åtnjutande af dess obestridliga rätt alt sjelf uppbära sin lön, att Pensionen antingen borde å Allm. IndragningsSlalen uppföras eller ock utgå af LandshöfdingeLönen i Östergöthlands
Men der den ifrågavarande alldagliga uppassningen sker på befallning, af blott beqvämlighetshänsyn för den uppassade och utan afseende på dennes karaktär, der måste eller borde deii kränka den qvinliga känslan, såsom någonting otillständigt och sårande. Ur ingen synpunkt torde det gamla bruket kunna försvaras, och dess afskaffande är så mycket vigtigare just i vår tid, som förhållandena gifvit det en allt större utsträckning. Det är 1iä) mligen allt färre familjer, äfven på landet, som 179 kunna eller vilja hålla manliga tjenare för den inre uppassningen, och de qvinliga tagas ' derför i allt större anspråk. Vi hafva nyligen läst ett bref från en svensk bonddotter, sedan några år bosatt i Förenta Staterna, hvilket talar. märkliga ord om detta ämne, hvars vigt brefskrifverskan måhända sjalf såsom tjenarinna fått pröf ' vn i hemlandet. " Hvarför skulle icke ", skrifver hon, " svenska fruar lika väl som de amerikanska, kunna ordna det så, att en tjenstflicka icke behöfver stiga in i en herres sängkammare, så länge han upptager densamma. Då han lemnat rummet, kan hon j u gå in och städa. Vill han ha sina stöfl-ar borstade, må han st) älla dem utanför sin dorr om qvällen samt hämta dem der på morgonen, eller rättare, han må lära att själf borsta sina skor och kläder. Så gör hvarje herreman i Förenta Staterna, om han icke är förmögen nog att h %lla sig en be t j en t. " *) Det är sant, att oseden är så gammal och inrotad, att det möter oväntade svårigheter att upphäfva den. Tj enstepersonalen finner det så naturligt, att de, äfven då husmö- drarna vilja anordna på annat sätt, af gammal vana sköta sin tjenst som förut. Mången husmor anar icke heller och får kanske heller aldrig veta huru t. ex. inackorderade personer, eller t. o. m. gäster, drista bete sig mot deras tjenarinnor. Herrarna åter äro vana att uppassas af tjenarinnor alltifrån de vor0 barn och vidhalla sina gamla anspråk. Huru skall da en biittre sed kunna allmiint införas?
Beträffande sedermera den. rättighet som Stockholms Stad, i grund af äldre Författningar, yrkat, att till Mantalsoch Krono UppbördsCommissariérnäs aflöning få göra afdrag på Allmänna medel; så förekommer härvid den anmärkning, att, ehvad ock dessa äldre Författningar skolat anses kraftägande, hade likväl dylika afdrag i alla fall bordt inskränkas tili det belopp, som i de åberopade Författningarne varit uttryckeligen bestämdt. Emedlertid och sedan vid nuvarande Den 11 Juli. ändrade slick, alt Stats Utskottet uti Betänkande af denna dag, i anledning af Hans Excellences, Herr Grefvens och Öfver-Ståthållarens, lios Kongl. Maj:t ingifne och till Utskottet öfverlemnade underdåniga skrifvelse , angående aflöning åt Betjeningen vid Krono-Uppbörds-Verket i Stockholm, funnit anledning tillstyrka, att en summa af 7,648 B:dr Banco uppföres åi8l6 års Riks-Stat , såsom bidrag till aflöning åt Mantals-Commissarierna samt Betjeningen vid Uppbörds-Verket i Stockholm , anser Stats-Ufskottet, såsom en följd häraf, sig äfven böra tillstyrka, att den uti Kongl. Majtts Nådiga Pro» position omförmälte och nu ifrågavarande summa af 5,283 R:dr 3 sk. 5 r„, hvilken innefattar aflöning till Mantalsoch }Crono UppbördsCommissaTierna för åren I810, 18II ochl8l2, samt för första hälften af år 1813, må, på sätt Kongl. Maj:t i Nåder behagat föreslå, uti RiksStaten upptagas, för att sedermera afföras. På enahanda grund föreslår Stats Utskottet äfven, att, utaf Stats-medlen, må till Stockholms Stad utbetalas : 1:0
I afseende å den nuvarande och den föreslagna aflöningen för personalen i Öfverståthållare-embetets Kansli får Utskottet, med hänvisande i öfrigt till Statsråds-protokollet och den hos Utskottet upprättade tabell JV2 5, här endast anföra följande omständigheter, som uti nämnda protokoll omförmälas, nemligen att för Underståthållaren och Konungens Fogat, af hvilka den förre, lika med Öfverståt hållaren, utom aflöningen från Stats-verket, uppbär taffelpenningar af Stockholms stad, den uti nuvarande lönerne inbegripna hästlega jemte hushyra, utgörande tillsammans 750 R:dr för Underståthållaren och 400 R:dr för Fogaten, skulle, om löne-förhöjningarne beviljades, icke vidare komma att å staten uppföras; att Kamererare-sysslan vid Öfverståthållare-embetets Kansli, hvilken för närvarande är förenad med Kamererare-befattningen vid Öfverståthållare-embetet för Kronouppbörds-ärenden, ansetts böra vid nuvarande innehafvarens afgång upphöra och kamerérare-göromålen af /hk. till II. St. Prot. Ut lut ande .M 122. Sekreteraren vid Öfverståthållare-embetets Kansli öfvertagas, emot en tillökning i lönen af 600 R:dr, hvarigenom af den föreslagne kamererare-lönen ett belopp af 300 K:dr då skulle komma att Stats-verket besparas, samt att för 1 Notarie jemte 1 Kanslist hos Fogaten, äf hvilka icke någondera för närvarande innehar lön på stat, men den sednare, enligt särskilta nådiga beslut, fått uppbära ett årligt arfvode, löner å stat nu blifvit af Kongl. Majit begärde. För öfrigt får Utskottet fästa uppmärksamheten derå, att bifogade tabell omfattar
Den närmare organisationen af seminarii-functioncr är ej tid att här utföra; att öfningarna skulle vara så väl theoretiska som praktiska, förstås af sig sjelf; att de, som der söktesinbildning, borde genom viss bestämd undervisning för läroverkets elever flera timmar i veckan förvärfva sig en erfarenhet, den inga föreläsningar kunna gifva, men genom bevistande af aldre lärares leclioner alltid hemta ledning för vinnande af denna erfarenhet; att de, genom öfvervaron af de mognade lärarnes conferencer och öfverläggningar, skulle erhålla en praktisk undervisning i den högre pedagogiken och sålunda förberedas, att en gång sjelfve bära lärarekallets ansvar, behöfver ock mera antydas än utvecklas. Tiden för vistelsen vid seminarium bör ej i ett förslag uppgifvas ; i Preussen har man 3 ä 4 år. Troligen skulle dock den kunna förkortas. Kostnaden torde ej blifva betydlig, i jemförelse med den vissa nyttan. De barn, hvilka som ynglingar kornme att njuta frukten deraf, skulle sedan som män välsigna sina i grafven hvilande fäder, att de en gång tagit ett verksamt steg till den allmänna uppfostrans befrämjande. Hvilken kostnad borde derföre hellre bestridas än denna? I oskiljaktigt sammanhang med bestridandet af lärareseminarierna är ock en förändring af våra prof. Bedan vid intagandet i seminarium borde mera ändamålsenliga prof så skriftligen som muntligen afläggas, än som nu behöfves för rättigheten till sjelfva skolsysslornas erhållande. Anlagen skulle, så vidt möjligt vore, undersökas, på det ej seminarium måtte öfverlastas med dem, som äfven under bästa ledning troligen aldrig kunde uppfylla de dermed åsyftade ändamål. Men, när så dessa anlag blifvit utvecklade , när de vunnit den mognad, upplyste ledare anse nödig för hedömmandet af deras kommande verksamhet; då både kan och bör man, vid prof för rättighet till så väl skolesom gymnasii-sysslor, gå tillväga med ett allvar, det ej tillåter oskiekligheten någon undflykt, men deremot alltid lemnar den sanna förtjensten sin rätt.