Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvorfor skal absolut bon trave i det Dognet rundt, medens Fröken Datter sover — og hviler — og maa ha Ro til att lsese interessante Vajrker — og passé paa Sjfelen og Fidelser og Stemninger. » Det är detta, som de yngre ej vilja erkänna vara berättigadt. De fordra för sig själfva frihet och rätt till utveckling och hvad det allt heter, men förbise det praktiska, glömma alldeles att se på realiteten i lifvet. De förgäta också den blodiga orätt de tillfoga föräldrarne. Ty det är på dem, som hela bördan faller. Do skola uppoffra sig, de skola förnöta sitt lif i tung sträfvan, blott för det att barnen må fä följa en nyck, en tillfällig stämning. Denna barnens egoism är så tanklös och hård, att den förklarar rent ut: gif hvad jag vill, annars — dö- den. Så säger Minka: » faar jeg ikke fulge det, jeg har lyst og Träng til, saa skjonner jeg ikke, hvorfor jeg skal leve dette Livet heller. » Hon hyser ej en tanke åt, hur föräldrarnes lif förflyter, om de måhända ock äga förhoppningar och önskningar, som gå nnder, emedan barnens vilja måste fram. Denna hänsynslösa egoism röjes äfven hos Kjel. Han nästan nödgar fadern att taga del i hans svindlerier och förstör själfviskt den gamles ro. Han besväras ej af samvetsskrupler, han har ingen tanke på ansvar. Lefva godt och ståtligt, se där, hvad hans sträfvan går ut på. Fru Bente, medelpunkten i berättelsen, står som medlande mellan de båda ytterligheterna, det gamla och det nya. Hon hyllar de gammalmodiga åsikterna i grund och botten, men af kärlek till sina barn för hon deras talan inför sin man. Han för den äldre åskådningens runor med kraft, och hans hugg äro ofta dräpande. När t. ex. Endre efter att hafva tröttnat på teologi och filosofi vill bli sångare, utbrister den förbittrade fadern om ungdomen: » de skal snuse og snuse efter, hvad de kan Den tredje medverkande orsaken till den ha mest Glsede af i Livet.
Samme motionär har tillika trott sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten att ega en fullständig samling af alla de förordningar, som angå presterskapets aflöning; samt har i detta hänseende föreslagit: alt en dylik samling, innefattande alla nu gällande förordningar, bref och resolutioner, so.n röra presterskapets löneinkomster i alla rikets provincer, måtte utgifvas antingen fullständige till hela siLt innehåll eller heldre i sammandrag* på det att arbetet härigenom måtte blifva lindrigare i pris; i sammanhang hvarmed underdånig anhållan borde göras hos Kongl. Maj:t derom, att en eller flere sakkunnige personer matte er - 4 Allm. Besv.- och Ekon.-UtskoLlels Betänkande, N.-o 10$. hålla ett sådant uppdrag, samt att arbetet måtte Hgranskas af vederbörlig myndighet och derefter med Kongl. Maj;ts sanction förses; hemställande motionären för Öfrigt till vederborandes ompröfvande, huruvida nyss be rörde granskning eller kanske sjelfva utarbetandet må uppdragas åt den redan nedsalta Kyrkolags-Comileen. 5:o Anders Pehrsson från Örebro Lån. Motionären, som Önskar, att rättelse och jemkning i regleringen af presterskapets! löner måtte kunna åstadkommas, föreslår i sådant ändamål: 1 ;o. att Capellanen inom hvar je församling, der han är skyldig alt tjenstgöra, då nuvarande Kyrkoherden genom högre befordran eller genom döden afgår, blir tilldeladt så mycket af den nu inom samma församling åt de ordinarie presterne der Obestämda lön, att den nya tillträdande
Det kunde nemi. hända, att Utsk. föreslagit en redaction, som befanns bristfällig, och det var derföre, sorn jag tror, att tillåtelse till anmärkningar lemnades i8i5, men alldeles icke för att frångå sjelfva principerna i Utsk:s för - Den iG O c tobe r f. ro. slag; ty om man frångår ilem, öppnar man dörren för grundlagsförändringar utan Constit.Utsk:s medverkan, hvilket likväl, på sätt jag redan visat, är alldeles stridande emot primitiva andan af grundlagen'. H. Ex* Hr Gr. o. Landtm, yttrade', att sedan R. o. Ad. ej heller förklarat Gr. Frölichs förslag för sin gemensamma tanke, vore del nu Frih. Boyes förslag, hvilket Vore i ordningen att af R. o. Ad. pVöfvas. Frih. Boye, Ludv.: Jag bör tillkännagifva, att då jag i milt förslag intradt på ett ämne, som ej hör till frågan om förändrad representation, utan till Riksd.Ordnts föreskrifter om ärendernas behandling, har jag numera inskränkt mitt förslag derhän, att det endast omfattar det representationssätt, som jag anser lyckligast. Jag anhåller derföre, att Ridd.secret. matte uppläsa; detta mitt sednare förslag, sorn jag till landtmrsbordet afgifvit. Gr. Frölich:' Jag hemställer, huruvida det kan vara' Frih. Boye tillåtet att nu mera göra någon förändring uti sitt förut afgifna förslag. Tillätes detta, hade äfven jag önskat att förandra mitt förslag och skall ej underlåta att dermed inkomma, för att få det såsom nytt förslag under ny öfverläggning. Hr von Hartmansdorff:' Om man nu skall tvista om" förändringar i de afgifna förslagen, uppkommer åter en tidsförlust, utan att leda till annan slutföljd än den, som redan tyckes vara gifven. De förra voteringarnas utgång visar nemi., att R. o. Ad. icke tycker särdeles om hvarken det ena eller andra förslaget.
Men att detta är ett missförhållande, kan ej heller förnekas. Hvarje person, som med nit och omsorg fyller sin plats, är värd sina medmänniskors odelade aktning. Att vara lämplig att sköta barn och egna sig åt deras första utveckling, antingen tillsammans med deras mor eller ock på egen hand, borde också vara en borgen för den personens karaktär och uppfostran, så att något tillbakasättande aldrig borde komma i fråga. Mycket beror också på dessa unga kvinnor själfva, hvad plats i samhällets rangskala de en gång skola komma att inta. Blir man van att uti dem tänka sig tillbakadragna, stilla kvinnor, som med kärlek vårda våra barn, tänker man ej heller på att se ned på dem, lika litet som man gör det med den nyorganiserade sjuksköterske-kåren, hvilken denna nya kår mest liknar. Hos bägge tänker man sig en uppoffrande människokärlek till dem, som ej kunna hjälpa sig själfva. I bildade hem händer det väl heller ej, att barnens vårdarinna anvisas en sårande underordnad ställning. Härmed menar jag ej, att hon skulle vara tillbakasatt, om hon t. ex. ej toges med på bjudningar. Har hon de anspråken att vara borta med familjen för beständigt, sköter hon ju ej sin befattning ordentligt. Att vara ute med andra någon gång är ju ytterst nödvändigt, men blir det för barnens vårdarinna en vana att » vara med », har ju modern ingen att lita på för barnen, medan hon själf är borta. I alla lifvets förhållanden äro j u några motigheter att beräkna, och i detta fall äro de ej af så allvarsam natur, att de böra kunna afskräcka en modig och företagsam ung kvinna. Stor aktning förtjänar visserligen den, som fyller en nödvändig plats i samhället. Heder åt dessa kvinnor, som vilja egna sina bästa krafter åt de små! Klara barnaögon skola med kärlek söka deras och mjuka armar smekande läggas om deras hals! På deras ålderdom skola de säkerligen ock vördas och älskas af dem, åt hvilka de egnade sin krafts dagar! Eve. I forna dagar. Strödda blad ur minnets album, samlade af M a t h i l d a Langlet. Isfarten.
e nligt Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 272. 17 enligt Rikets Ständers tanka, gjorde lindring i berörde hänseende af billigheten påkallad, såsom: att vakansafgiften för gamla båtsmansindelningen i Blekinge utginge med 8 r:dr banko för hvarje nummer och att förhöjning deri, enligt Kongl, brefvet den 14 Juli 1835, icke ansetts lämplig; att denna olikhet i rustningsbördan emellan de gamla och nya ordinarie båtsmansrotarne varit för de sednare så mycket mer betungande, som rusthållarne icke fått uppbära tillskottsräntorne efter markegånsförvandling under den tid af 10 år, den förhöjda vakansafgiften varit till utgörande påbjuden; att denna afgift, sedan densamma genom sistnämnde Kongl, bref bestämdes, icke blifvit såsom andra kronoutskylder debiterad för hvarje år, i hvilket fall den icke torde hafva känts i väsendtlig mån tryckande, utan först år 1841 eller 6 år efter dess påbjudande, och retroaktivt för denna tid de rustande påförts till utgående, enligt Kongl, brefvet den 23 Juli 1842, för 2 år i sender; samt slutligen, att meranämnde vakans-afgift, som blifvit anslagen till understöd för den gamla båtsmansindelnin' gen, icke ännu kommit densamma tillgodo; så ansågo Rikets Ständer sig vid berörde förhållanden och i anseende till det serdeles betungande i den dubbla vakansafgiften, böra j underdånighet anhålla, bland annat, att Kongl. Maj:t, efter föregången undersökning, huruvida och lill hvad belopp ifrågavarande vakansafgift från de nya ordinarie rotarne i Blekinge varit behöflig till betackande af den brist, som genom bevilljad nedsättning i räntorne för en del räritegilvande hemman under gamla båtsmansindelningen uppkommit för tillskottstagande rusthållare, måtte meddela Rikets Ständer förslag till den nedsättning i beloppet af vakansafgiften för de intill 1845 sednast förflutna 10 år, hvilken utan förlust för räntetillskottstagare kunde de nya rotarne förunnas. Häröfver afgåfvo
Häraf torde R. o. Ad. finna alt jag önskar decimalsystemets införande, och jag tror att denna önskan öfverensstämmer med R. o. Ad:s beslut i denna fråga vid flere föregide riksdagar, åtminstone erinrar jag mig att detta varit händelsen vid de 3:ne sistförflutne. Jag instämmer derföre i syftningen af de båda föreg:de talarnes yttranden, men som jag hoppas att flere af de öfrige Stånden återremittera della betänk, skulle jag för min del vördsamt föreslå att R. o. Ad. behagade vidtaga samma åtgärd, hvarigenom ingen svårighet för ötsk. mötte att sammanjemka de möjligen inom de respektive Stånden sig yppande olika åsigler i frågan. Dessa svårigheter skulle ökas, derest R. o. Ad. bestämdt uttalade sin mening om något visst förslag; och för min del tror jag äfven att det skulle vara med stora svårigheter förenadt för R. St., alt upgöra ett fullständigt förslag med alla dertill hörande detaljer, hvarföre rättast torde vara alt de till Konungen frambära den önskan att Han täcktes låta utarbeta och för Ständerne framlägga ett sådant vid ett kommande riksmöte. Jag ber att få fästa upmärksamheten på den historik af frågans behandling, som Utsk. intagit i början af betänk., man finnér deraf, att redan för 28 år sedan beslöto Konung och Ständer decimalsystemels införande för mått, mål och vigt. Beträffande åter myntet, beslöto Ständerne vid 1844 och 1845 årens riksdag, för sin del att mynlenheten skulle utgöras af 1 r:dr r:gds som skulle delas i 48 sk. och hvarje skilling i 4 rst. Delta gillades af Konungen. Men under sisll. riksdag atlät Konungen nåd. propos. om dicimalsystemets införande och behagade då tillkännagifva, att, vid underdersökningen om de åtgärder som skulle blifva behöflige för den nya myntenhetens införande, det blifvit uplyst att inga synnerligen större svårigheter skulle möta mot antagande af decimalsystemet i det förras ställe.
Och så gjorde heller ingen i hennes närvaro, men af alla syskonen fick jag ofta på ett försmädligt sätt höra omtalas pulpetstolen och märkvärdigheterna i stoppningen. Äfven barnet är känsligt för åtlöje, och från den tiden tills dagen efter jag fylt trettio år satte jag aldrig i samma ändamål pennan på papperet. Men huru många små romaner är det ej som aldrig lemna de väggar inom hvilka de födas! Då jag blef något äldre och satt vid den oundvikliga spinnrocken, blef det lätta hjulets surrande ett behagligt ackompagnement till de nya dikterna, men denna gång flyttade jag min lokal på himlahvalfvet från öster till vester, och aldrig såg jag härligare förgyllning än på den bädd, hvaruti mina solar sänkte sig. Jag lefde så inne i min fantasi att jag stundom först märkte mig sitta vid de två talgljusen på bordet, när min mor med en liten fröpåse vidrörde mitt hufvud. Hon var alltid om vinteraftnarna sysselsatt med att sortera sina trädgårdsfrön och inlägga dem för vårhandeln – hennes egen handel. »Barn», sade hon allvarsamt, men icke strängt, »ser du ej att tråden är afgången, och du fortfar ändå att trampa hjulet – hvad tänker du på?» Det var ej att säga så flere hörde det. Men vid dylika tillfällen brukade min far släppa Baron Trenks lefnad och ropa mig till sig för att ställa vaxstapeln i ordning. Hans ögon tilläto honom ej att se annorlunda då han läste, än att han höll en vaxstapel nära inne på den uppslagna boken, som han hade i handen. Och så smålog han åt mig. Han hade knappt hört hvad min mor sade, men han varsnade min förlägna tystnad. Den följande dagens skymning, då jag liksom oftast satt på en pall vid min mors fötter, kunde hon förnya frågan, och jag svarade då att jag tänkte på små äfventyr, som ingen berättat mig. Detta var barndomen. Sedan kom ungdomen, då jag minsann ej behöfde hvarken dikta eller drömma romaner, de räckte hvarandra handen, och nu hade jag, som redan nämndt är, återflyttat till hemmet.
Olämpligheten deraf var insedd — kassorna blefvo gemensamma för Banko-verket — man synes nu vara på väg att återgå till det ganda, i det man inrättar särskilda kassor för Depositions-afdelningen och med lätt hand förbigår Låne-afdelningens förhållande till Kassa-afdelningen, samt den rubbning, som i detta förhållande genom förändringen åstadkommes. Det torde ock ej heller dröja så lång tid, sorn tills man vunnit erfarenhet om, huruvida den föreslagna nybyggnaden kan med den derför afsedda kostnad hesörjas, innan man, så väl för Bankens betryggande, som för att bereda den del af allmänheten, hvilken med Banko-Vlskollels Betänkande, »M 6L 75 Låne-afdelningen liar beröring, enahanda beqvämlighet, som blifvit för trafikerande i Depositions-afdelningen tillstyrkt, skall finna nödigt, att låta bygga en annan stor lokal i gamla Banko-huset, för sammanförande af Låne-afdelningen med särskild dertill inrättad kassa, eller, för principens vidhållande, särskilde inoch utbetalningskassor. En sådan åtgärd synes också icke allenast öfverensstämma dermed, att för Diskont-verket redan blifvit föreslaget anställandet af en särskild kassör, ulan äfven blifva af behof påkallad, vid det förhållande, att det skäl, som för kassa-altesternas borttagande vid insättningar i Depositions-afdelningen anförts, eller alt de icke vore beböfiiga, så vida Kassaoch Depositions-afdelningarno befinnas i samma lokal, då intet underslef skulle kunna ske, helt och hållet bortfaller i fråga om insättningar för Låne-afdelningens räkning, enär den som skall insätta penningar för nämnde afdelnings räkning, nödgas hos kassören i Depositions-afdelningen verkställa penningeinsättningen och sedan utgå från lokalen, för att i Låne-afdelningen aflemna det papper, som kommer att ofullständigt motsvara hittills brukliga kassa-attester. Man har såsom skäl för förändringen uppgifvit allmänhetens beqvämlighet.
Friherre Wrangel: Sedan Friherre af Nordin så utförligt anlärt de skål, hvilka föranledt StatsUtskottets tillstyrkande, vill jag ej vara vidlyftig i mitt påstående, jag vill blott besvara några af Herr von Hartmansdorffs anmärkningar. Han säger, att det vore hårdt, om Staten skulle betungas med en ökad utgift för de Officerare , som hafva svagare löner. Jag tror det vara billigare, att staten, än att Skåne ensamt, bestrider denna utgift, emedan jag förmodar, att militairen icke försvarar ensamt den provins, uti hvilken den år förlagd, utan hela Sverige, Således år det skål, att Staten bekostar aflöningen. Afven påstår Herr von Hartmansdorff, att, om Skåne blifvit roteradt, dess välmåga ock blifvit Ökad; men jag frågar om detta skett utan kostnad, utan mödor; jag frågar om Skåne då icke har rått, att erhålla någon frihet, utan att genast för sina mödor belönas med ökade skatter. Herr Rosenblad yrkar, att då tillökningen år laglig, den icke eller kan förhindras. Jag frågar om den år laglig? Nej, den år olaglig, hålst, på sått Friherre af Nordin upplyst, Konung och Ständer hafva bekräftat räntegifvarnes rättigheter. Den 3 Junii e, m. *5 Friherre Björnstjerna, Magnus: Då jag å ena sidan icke kan neka, att jag skulle anse återföringen af penninge-räntorne till natura beräkning, hvarigenom denna beskattning minst öktes 6 gånger, såsom ett intrång uti ägande rätten, helst då denna ökning, som Friherre af Nordin upplyst, skulle uppgå till 170,000 R:dr; så torde likväl å andra sidin billigheten fordrs, att löntagaroe erhålla ökade löner, svarande emot hvad deras likar vid andra Regementen åtnjuta. Jag hemställer om icke ett sätt att förena detta vöre, att tillökningen gafs dem på Statens bekostnad , antingen efter förvandling, eller efter den beräkning som Collegierne föreslagit.
Sedan hon påmint sig min person och vi kommit på tal om gamla östgötaminnen, så återfann jag äfven ' den forna, ungdomligt lifliga tonen, ehuru nu omdanad genom vanan att kläda hvarje uttryck i vackraste dräkt. Hvad jag af denna, för mig allt för korta visit kunde finna, var en bekräftelse på hvad jag i Publicistklubben och annorstädes hört, nämligen att Claude Gérard är lika själfständig i sitt författareskap som i sitt umgänge. Andra författare söka gärna stöd och bekantskap hos kamrater och publicister. Claude Gérard känner ingen, och ingen känner henne. Hon lefver blott för sin familj, sina literära studier, sina resor och sitt författareskap. Hennes umgängeskrets är ytterst inskränkt. Somrarne tillbringar hon sedan ett trettiotal år å ett litet landtställe invid Lofö kyrka, strax utom Drottningsholmsparken, och har där så godt som med egen hand uppdragit alla de planteringar, som ej förut funnos, eller ock företager hon dessa resor, som göra henne i stånd att med förvånande säkerhet ofta förlägga sina berättelser på utländsk botten. Hvad jag från hennes skrifter återfann i hennes samtal under dessa intressanta stunder var denna charité, som omfattar alla, de dygdige såväl som de fallne, det vanvårdade barnet, det obemärkta lastdjuret, den lockade lättsinnige, den af olycka förledde likaledes som den af lycka vilseledde. Alla äro hennes skyddslingar, som behöfva vård, kärleksfull varning, tröst, framförallt öfverseende. Hon ville, om hon kunde det, taga hela världen i sin famn. » Till det här ofvan sagda, hvilket benäget lemnats mig, har den, hvilken skrifver dessa rader — alldeles personligen obekant som han, liksom nästan hela vår literära värld för öfrigt, är med Claude Gérard — ej att tilllägga mer än meddelandet af några biografiska data öfver den berömda författarinnan, hvilken i dessa dagar ingått i sitt 70-de lefnadsår. jFoRDAN. Hennes föräldrar voro majoren vid flottans konstruktionskår Georg Leonard Hjort och dennes maka, född Fredrika Älf, båda tillhörande familjer, som fäst sina namn i våra kyrkliga samt lärdomshäfder.
2: 50 st. Inandningsapparater Regeringsgatan [1645] CARL JOHANSONS H u s m ö d r a r! ttiVH;?; tti;. '; ' ii5:ii.i; f; f {i&gt;.i.u ?. ; .iMfii !« g Emalj er ade K o k - 1 kärl, g Emalj er ade F i s k - kittlar, Emalj erade Potatlskokare. Lindblom 65 Drottninggatan 65, Hörnet af Kungsgatan. [26881 st. Febertermometrar Allm. [1434] 8 Hvarje st. Lavementssprutor, Stickbäcken, Åderbråeks-Strumpor, Ispungar etc. etc. billigast hos NUMA PETERSON, ongl. Kongl. Holleveraatör, Ila m n satan 32. [26T9] husmoder, som sätter värde på att vid hembakning erhålla goda småbröd och tårtor, spisoch knäckebröd, olika sorters limpor, olika slags karameller och glace samt god jäst m. m., m. m. bör insända 75 öre i frimärken till C. O. Ekblad &amp; Comp:s bokhandel i Vestervik, då portofritt erhålles en tillförlitlig för nämnda ändamål. [21671 Sats-bok PAPPERSHANDEL 100 ark godt papper samt Ospritadt Portvin, ej beredt för Londonskeppning, ä 1: 50 och 2: 50 butelj. Vid kontant köp lemnas 10 proc. rabatt Leffler &amp; K:ni, 6 Hötorget 6. Vinbolaget Brages efterträdare. Profver sändas franko. i parti och minut. som sedan i våras lider af lungsot, ett af dem själfva bepröfvadt hjälpmedel för det onda. Han känner inga plågor i bröstet, endast i strupen täpper det af slembildning. Halsen är svullen på bägge sidorna. Han sofver för det mesta, har feber och förtär ej något. Jag vore så tacksam, för det minsta rad, som kunde lindra hans plågor, och väntar i Idun på det snaraste svar.
Fröt, 1840, 4 Sami. 2 A/d. 20 Haft. 3 18 StatsLagsamt Allm, Besv,- och Ekon.-Utskottens Betänkandej N',o 89» Åf Herr Ekholm: ”Vid afgörandet af denna vigtig» fråga, liar det visserligen varit att beklaga, det man saknat en fullständig Proposition ifrån Regeringen, till plan och detaljer utarbetad, rörande ändamålsenlig och sammanhängande förbättring af våra samtlige fängelse-anstalter. Men då behofvet visar sig så trängande, skulle Representationen, enligt min åsigt, handla oförsvarligt, om man krusade för alt taga initiativet. For att likväl härvid tillvägagå på ett klokt och omtänksamt sätt, torde man böra utsträcka åtgärderne så långt som möjligt, under förutsättning, dels alt tillgångar äro for handen eller kunna beredas och dels att det Departement af Styrelsen, sorn hufvudsakligen kommer att utföra dessa åtgärder, får en man i spetsen, som är till alla delar företaget vuxen, samt med nogaste omtanka och hushållning kommer alt förfoga öfver verkställigheten i den syftning, som Ständerne tilläfventyrs komma att anvisa tillgångar. Om man nu allvarligt önskar att åstadkomma någon systematisk > » förbättring i detta afseende, måste man begynna nedifrån och uppåt, men icke tvertom. Naturligtvis mäste man då börja med ransaknings-bäktets förbättring, der den ertappade förbrytaren kommer att göra första bekantskapen med det proeessuela förfarandet.
Riksgäldskontorets utgifter under samma halfår hafva åter bestigit sig till ett belopp af R:dr 3,314,447: 25. 8, nemligen: Utbetalda stats-anslag och lån, beviljade vid 1840 och 1841, 1844 och 1845 samt 1850 och 1851 års riksdagar, R:dr Dito dito vid sednaste riksdag Utbetalda anslag för folkundervisningens befrämjande Eyftade medel utaf de på Riksgälds-kontoret anvisade kreditiver Räntor och kapital-afbetalningar å Riks gälskontorets skulder Förvaltningsoch uppbördskostnader samt pensioner m. m Riksdagskostnader Aflöning och resekostnader för Justitieombudsmannen samt hans Expedition R:dr 167,184: 1. 5. Riksgälds-kontorets inkomster och utgifter under första hälften af år 1855. Utredning af allmänna bevillningens årliga belopp: Till fortsättning och komplettering af den i 1853 års revisionsberättelse, sid. 48 och 49, meddelade utredning af det belopp, som den till Riksgälds-kontoret influtna allmänna bevillning för hvart och ett af de nästföregående åren utgjort, hafva Revisorerne ansett sig böra meddela nedan intagna uppgift å de bevillningsmedel, hvaraf Riksgälds-kontoret kommit i åtnjutande efter den tid, till hvilken sagde utredning sträcker sig, eller efter slutet af 1853 års 3:dje qvartal; utvisande denna uppgift tillika det behållna öfverskott, som ifrågavarande stats-inkomst för hvarje år lemnat utöfver dess i då gällande bevillnings-förordning beräknade årliga belopp. Enligt ofvanomförmälda utredning, hade utaf allmänna bevil/ningen för är 1850 till Riksgälds-kontoret före slutet af 1853 års 3:dje qvartal, lefvererats eller vid skedda ränte liqvider innehållits ett belopp af R:dr 1,930,800: 37. 2. Läggas härtill de bevillningsmedel, som till Riksgälds-kontoret