Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af väclct Ifråga, huruvida Städernes Magistrats-personer och Borgerskap, för biträde vid besigtningar, värderingar och inventeringar, som för Kronans räkning förrättas, måtte få åtnjuta serskild vedergällning, hafva Riksens Ständer funnit, det Magistratens och Borgerskapets skyldighet att i sådana förrättningar deltaga, e« huru uti Författningarne anbefald, likväl icke billigen borde för dessa förrättningsmän medföra någon direct utgift ; på hvilken grund E. K. M:(s och Rikets Krigs-Collegium jemväl, efter hvad Riksens Ständer inhämtat, till Magistrats-personer och Handtverkare, sorn vid förrättningar utom Städerne biträdt, låtit utbetala skjutsoch tractaments-penningar till det uti Kongl. ReseReglementet den 27 October 1807 fastställdte Bihang till Rikt-St. Brot. 10Mc Sani1823. 10 146 Underdåniga Skrifvelsérl belopp; Och få hos E. K. .M. Riksens Ständer i underdånighet anhålla, att, på det olikhet och osäkerhet vid behandlingen af dylika frågor måtte undvikas, E. K. M. täcktes till allmän efterrättelse i Nåder förordna, det Magistrats-personer och Borgerskap skola vara berättigade att i och för deras biträde vid publique förrättningar tillgodonjuta skjuts och tractamente, efter RescReglementet. Riksens Ständer framhärda etc, N:ö 59. Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d. 6. Junii 1833* Preste-Ståndet dea 11 Borgare-Ståndet den 11 - —•
Constitutions-Utskottet bör ej dölja, att inom detsamma någon tveken uppstått, huruvida icke den Nådiga Propositionen innefattade två särskildta föremål, dels nemligen upphäfvandet af Konungens medverkan till Lagskipningen i högsta instansen, dels förändring af de bestämmelser, som angå förklaringar öfver Lagens rätta mening och örn således icke des a ämnen o7 fordrade att hvart för sig behandlas och utredas; men då Kongl. Majt täckts i ett sammanhang framställa dem båda, och då StatsRådet yttrat sig öfver Propositionen i ett enda helt, har Utskottet jemväl trott tjenligast, att i dess vördsamma utlåtande följa enahanda grunder. Enär Hans Majit Konungen i Nåder erbjudit sig att, med försakande af en Constitutionel rättighet, ytterligare trygga Domaremagtens oberonde, måste i sanning de opinionshinder vaa giltiga, som skola motväga det ovilkorliga uttrycket af vördnad för dessa höga tänkesätt. Emedlertid nödgas Utskottet förklara att det ej vågar Constitutions-Utskottets betftnkcmåen. 215 styrka Riksens Stander till underdånigt bifall af berörda Nådiga Proposition, och härvid får Utskottet förnämligast åberopa Hans Excellence Herr Justitiae StatsMinisterns till Protocollet, inför Kongl. Maj t, afgifna underdåniga anförande, hvaruti StatsRådets öfrige närvarande Herrar Ledamötsr instämt. Deltagandet i Högsta Domaremagtens utöfning torde visserligen ej böra i allmänhet anses som ett nödvändigt attribut till Majestätet; ty rättskipningen, betraktad såsom bokstaflig tillämpning af klara besvurna Lagar, är redan i sitt ursprung och genom sin natur så helig, att den icke behöfver låna styrkan af Monarchens röst, eller glansen af Hans. Namn.
Brefvet den 17 December 1851, förmodadts numera icke förefinnas, har blifvit föreslaget, att arfvode! lill postförvaltare för tidningars afsändning och utdelning, borde bestämmas i öfverensstämmelse med den tariff, sorn finnes uppgjord i General-Poststyrelsens underdåniga memorial af den lia December 1851. Rikets Ständer hafva genom erhållna upplysningar rörande ifrågavarande ämne inhemta!, alt ofvanberörda uppgifter angående den af General-Poststyrelsen föreslagna tariff för omförmälda arfvode äro öfverensstämmande med hvad Styrelsens underdåinga memorial af den l:a December 1851 derom innehåller, äfvensom att Kongl Brefvet den 17 December 1851 i afseende å denna fråga fortfarande gäller lill efterrättelse; och då det anmärkta missförhållandet utan tvifvel länder till men för prenumeranter å sådana tidningar och tidskrifter, som mindre olla utkomma; samt det hos Rikets Ständer framställda förslaget, jemte det att enligt detsamma ingen onödig beskattning komme att påläggas mindre bemedlade prenumeranter å periodiska skrifter, tillika alser att, just genom nedsättning i postarfvodet för dessa skrifter, lätta utvägen till deras ordentliga erhållande, och således^medelbarligen torde komma alt bidraga till förhöjning i postförvaltarnes inkomster, hafva Rikets Ständer, som alltså ansett den föreslagna förändringen skola medföra ömsesidiga fördelar, funnit sig böra hos E. K. Maj:l i underdånighet anhålla, att postförvaltare-arfvodet för tidningars och tidskrifters afsändande från tryckningsorten och utlemnande å adressorten må bestämmas sålunda, alt för tidningar, som utkomma hvarje söknedag, erlägges för året 3 R:dr, för deni, Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Maj:ts nådiga beslut i afseende å berörda iörslag, hvilket dessutom hvarken erhållit understöd af Apolhekare-societelen, eller blifvit af Sund hets—kollegium förordadt, synas Utskottet välgrundade, föranlåtes Utskottet, som ännu mindre anser sig ega anledning understödja den väckta frågan om afskrifning af det vederbörande vid sistlidna riksdag på ganska billiga vilkor beviljade byggnadslån, eller linner behöfligt alt, i anledning af Itiksdagsfullmägtigen Ulirs hemställan, särskild föreskrift nu meddelas, angående ifrågavarande nybyggnads framtida underhåll m. m., hemställa, alt Rikets Ständer, utan afseende å motionärernes yrkande, måtte, i enlighet med hvad Kongl. Majit i berörda afseende äskat, medgifva, alt det åt Farmaceutiska institutet bestämda anslag, som inbegripes i Sundhets-kollegii anslagssumma, må fort farande och under enahanda vilkor, som hittills, få utgå med 5,750 Ridr årligen; Äfvensom Utskottet, vid sådant förhållande och då Prosten Sondéns hemställan, rörande Apotheks-privilegiernas upphörande efter 50 års förlopp, är en fråga, den der eger nära sammanhang med frågan om Farmaceutiska institutets organisation och erfordrar särskild utredning, den det likväl icke torde tillkomma Utskottet att verkställa, ansett berörda framställning icke böra till någon särskild Rikets Ständers åtgärd föranleda. Barnmorske-undervisningsanstalterna och Barnbördshusen. 81:o.
Dessa §§, jemte Utskottets afstyrkande hemställan, i anledning af väckta IWA. litt R. St. Prat. 1853 $ 1854. 5 SamL i Afd. 13 Haft. t 10 BeoillningsUtskottets Utlä/amle, Å:o 21. motioner om borttagande ur de två sednare af de derstädes förekommande orden: »såvida den till fern procent af inkomsten beräknade bevillningen icke uppgår till högre belopp», hafva blifvit återremitterade af Ridder skåpet och //deln, på det att Utskottet måtte åt inledningen till förevarande tre §§ gifva en så bestämd och tydlig lydelse, att olika tolkningar deraf icke må kunna uppstå; och hafva äfven Presteoch Borgare-stänilen i enahanda syftning återremitterat §§:ne, men lemnat Utskottets berörde hemställan utan anmärkning. Under diskussionerna i frågan har blifvit upplyst, att ej mindre hos Taxeringsoch Pröfnings-kommittéerne, än äfven inom Kongl. Kammar-rätten motsatta åsigter sökt göra sig gällande, angående rätta tolkningen af ofvan citerade ord, nemligen: den ena att, när en persons inkomst är kunnig, den allmänna bestämmelsen 0111 bevillning efter fem procent deraf skall tillämpas, så att afgifter efter de i §§:ne uppställda klasser endast då skulle komma att ega rum, när. den skattskyldiges inkomst vore för taxerings-männen okänd;, den ändra åter att bevillningen bör bestämmas efter de stadgade klasserna för alla i §§:ne uppräknade personer, såvida deras inkomster icke vore så betydliga, att fern procent deraf uppginge till högre belopp, än den högsta för deras klass utsatta afgift, i hvilket läll fem-procent-beräkningen först finge tillämpas.
Detta förslag, hufvudsakligen instämmande med det af E. K. M. vid förra Riksdagen till Rikets Ständer Nådigst öfverlemnade, men tillika innefattande de rättelser och tillägg, som ansetts blifva en följd af E. K. M:s och Rikets Ständers förut vidtagne beslut, samt af de utaf E. K. M:s och Rikets Krigs-Collegium och Stats-Contoir anförda serskilda omständigheter, hafva Rikets Ständer antagit i dess helhet, med de af E. K. M. i Dess Nådiga Skrifvelse föreslagne ändringar och tillägg, i afseende å 14:de och 17:de §.§., samt med den redactions-förändring, att, till föi tydligande, uti den i 14 §. intagna tariff, 8 classen, efter orden: ”och må berörde inqvarterings-penningar för manskapet,” inflyter: ”med corporaler;” anseende Rikets Ständer i öfrigt den nya regleringen örn inqvai teringens utgörande icke böra leda till rubbning i de emellan inqvarterings-tagare och gifvare ingångna öfverenskommelser eller conlract, lika litet, som deraf bör uppstå hinder för afslutandet af nya frivilliga öfverenskommelse!- om sältet att, inom hvarje Garnizons-ort, till inq var teringens utgörande använda de för sådant ändamål från Staten utgående medel. I sammanhang med frågan om antagande af merberörde nya Jnqvarterings-ordning hafva Rikets Ständer till pröfning förehaft väckta förslag om beredande af lindring uti staden Ystads inqvarterings-besvär; och har i afseende härå förekommit: Enligt beslut vid 1828—1830 årens Riksdag, erhöll staden Ystad, i likhet med hvad som beviljades staden Malmö, befrielse från ränteoch capital-afbetalning å 16,000 R:dr af det lån, som, till följd af vid Riksdagen år 1815 fattadt beslut, blifvit staden af Slats-verket till caserns, stalls och magasins uppförande meddeladt.
Detta förslag anser jag, derest den i min reservation framstälda modifikation iakttages, bäst motsvara byggnadsstilen i Riddarhuset samt det syfte, sorn föresväfvat Riddarhusets Arkitekt De la Vallde, enligt hvad det vill synas af teckningen i Dahlbergs »Svecia antiqua et hodierna». Jag har dock ansett, att ett par modifikationer borde göras i berörda plan. Den ena vore den, att den stora stenportalen, som skulle komma att kosta en ganska betydlig summa, icke skulle behöfvas, då i stället jernstaketet skulle fortsättas mellan båda paviljonerna och midtelpartiet förses med en prydlig jernport med pelare. Härigenom torde utseendet blifva lika godt, men kostnaden minskas med kanske 8 k 10,000 rdr. Den andra modifikationen skulle bestå deri, att då de föreslagna paviljonerna ansetts allt för låga i förhållande till Riddarhuset, borde fotmuren något höjas. I dessa soubassementer skulle vedförrådet kunna inrymmas, och utrymmet i paviljonerne kunde sål. helt och hållet användas till bostadslägenheter, deraf följaktligen en förökad inkomst kunde vara att påräkna. Då jag emellertid icke är byggmästare ex professo, har jag icke kunnat framlägga ett Den Kl Juni. 671 noga detaljeradt förslag, oell det torde derföre vara nödigt att åt Direktionen öfverlemna att bestämma de förändringar, som böra komma i fråga. Likaledes torde vara nödigt att åt Direktionen uppdraga att, derest byggandet beslutes, anskaffa medel, och jag har i sådant afseende uppgjort ett förslag, som jag tager mig friheten framställa i sammanhang med mitt yrkande i afseende å gårdsplanens ordnande. Jag får derföre hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. derå, att K. o.
Nej, det svarar jag inte på. ABEL. du är öfver! Derför att då är jemvigten rubbad, emedan BERTHA. Öfver! En hustru öfver sin man, sin man! Åh! WILLHER. Det är icke för tidigt att ett exempel statueras. ABEL. Du var på frukosten i dag? Var det roligt? KAMRATERNA BERTHA. Åhja. WILLMER. Nå när ska du anmäla min bok Abel? ABEL. Jag håller just på med den! WILLMER. Och det blir vackert? ABEL. skall du lemna fram brefvet? Mycket vackert! Nå Bertha, hur och när BERTHA. han inte träffat madame Roubey, och har hon inte uträttat ärendet, så lär hon ej göra det sedan han fått detta slaget. Det är just hvad jag går och tänker på? Har ABEL (reser sig). taga revanche på dig. Jag tror inte Axel är så oädel att han skulle BERTHA. för gick han nyss när jag skickade honom? Jo, derför att jag var hans hustru. För en annan skulle han aldrig ha gått! Oädel? Ädel! Hvad är det för slag! Hvar ABEL. för en annan? Skulle du ha tyckt om i fall han gjort det FÖRSTA AKTEN BERTHA. mer tillbaka! Farväl med Er, nu få ni gå, innan han kom ABEL. Just min tanke! Farväl Bertha! BERTHA. Ja nu får vi bestämdt gå! Adjö med Er! NIONDE SCENEN. DE FÖRRE. PIGAN anmäler FRU HALL. BERTHA. Se så, hvem kan det nu vara? ABEL, WILLMER. Adjö Bertha! (De gå). TIONDE SCENEN. BERTHA. FRU HALL (utstyrd, men slarfvigt klädd, och med äfventyrligt utseende). FRU HALL. känd! Det är ju fru Alberg född Ålund? BERTHA. Jag vet inte om jag har den äran att vara Ja, det är jag, var så god och sitt! Kamraterna. KAMRATERNA FRU HALL. trött, jag har gått i så mycket trappor, håhåjaja!
Han har rätt deruti, och derför har jag äfven velat visa, att just en ytterlighet ligger uti denna lagstiftning; ty hvad hindrar tjenstemannen, som anställer visitation, att, sedan han undersökt skåp och byrå, anmoda husets innevånare kläda af sig, på det han må se om de icke hafva på kroppen hvad han förgäfves sökt under lås och nyckel. Det vore ganska intressant att veta om man derigenom vunnit något för den personliga friheten och säkerheten i landet. Man har äfven sagt, att om man ställer den enskilda rätten framför den allmänna, så gör man orätt. Det är klart att enskild rätt skall vika för allmänt bästa. Denna idee ligger till grund för Sveriges lagstiftning alltsedan urminnes tider, dock icke så att förstå, som skulle den enskilda rätten af det allmänna kunna få våldföras. Sådant vore ett förbiseende af den allmänna fördelen och skulle leda till allmän skada. Genom denna lagstiftning skulle icke allmän medborgerlig, utan endast tulltjensternännens enskilda fördel tryggas och befrämjas på samhällets bekostnad. Jag förnyar min anhållan om den propos., som jag förut begärt. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Hr Halling uti sin reservation, Frihine Cederström med flere talare hafva så förträffligt och tydligt ådagalagt grundlagsvidrigheten och olämpligheten af husvisilationer, alt jag anser hvar och en böra vara öfvertygad derom. Jag förenar mig med dessa ledamöter. Hr Lefre'n har sagt, det han vore säker att husvisitation aldrig komme att äga rum hos honom. Lika öfvertygad kan jag vara, att jag icke kommer att hafva någon olägenhet af husvisilationer, destomindre, som jag icke är husägare; men då det gäller fria medbor - 366 Den 26 Maj. gare, skola vi dä anse det vara nog, alt vi sjelfve icke blifva blottställde för en sådan olägenhet? Jag anhåller örn ofslag på Utsk:ns betänk, i denna del, och såvida 3?. §:n icke redan är afgjord, skulle jag anhålla, alt visitation mätte inskränka sig till de fall, sorn omnämnas uti de tre första inomrna uti samma §.
”Menniskan och potatesen kunna vänjas vid allt,” säger Onkel Adam, och säkert har han fullt rätt i sin humoristiska jemförelse. Vi kunna verkligen vänjas vid allt och antaga, liksom den hedervärda rotfrukten, endast smak och egenskaper af den jordmån, vi hafva omkring oss. Detta lif, hvars bräckliga och invecklade mekanism beror på utbytet af några gaser i våra lungor, som tyckes hafva så oändligt många anledningar att rubbas och förstöras, det fortgår imellertid, oftast haltande, ojemnt, krossadt och i olag på tusen sätt, men det fortgår likväl, och i åratal kan man med förundran lyssna till de osäkra och svaga knäppningarna af ett urverk, som i hvarje ögonblick tyckes hafva röjt sin sista lifsyttring, under det att den nyckfulla och obegripliga lifslågan stundom kan slockna liksom utan orsak. Det gifves imellertid knappt något förhållande, hvarvid kroppen har så svårt att vänja sig som vid själens öfverretning. Och då Alf såg sin väns ögon för hvarje dag blifva allt mera ihåliga och glänsande, hans kind allt mera insjunken och hektisk, så blef han förtviflad öfver sin oförmåga att bota den sjukdom, hvilken redan tycktes vara öfverens med döden. Denna natt hade den hvita pierrot’n åter visat sig, och nu var det en rock, som legat på en stol vid sängen, hvilken var försvunnen. Man talade icke vidare om saken, ty Malkolm syntes mera dyster och retlig än vanligt och svarade icke på Alfs frågor, men den unge läkaren insåg, att i denna strid med en osynlig och okänd fiende berodde segern på den skyndsamhet, hvarmed man handlade. Det var derför naturligt, att han icke ville försumma ett tillfälle att möjligen få upplysning om denna fiende, och ehuru det föreföll honom ledsamt att lemna Malkolm, gjorde han sig likväl i ordning att fara till Zeyern. Alf, i hvars själ det nyväckta interesset för den vackra främlingen, som var hans granne, och som han likväl aldrig lyckades få se, blifvit nästan bortskymdt af gårdagens upptäckt och den hemlighetsfulla gengångarens nya uppenbarelse under natten, hade af uppassaren fått veta, att majoren och hans niéce voro bortresta på morgonen.
När jag således log det förslag, som llr von Hartmansdorff afgifvit och genomläste detsamma, blef jag icke mycket missbelåten, dä jag tyckte mig linna, att han hade lemligen rätt i sitt påstående, att arfslagen skulle för Adelsmän vara en särskildt, personlig lag, en priva lex. Jag ville dock jemföra della påslående med det document, hvarpå det borde grunda sig, nemi. sjelfva lagboken. Men när jag tog densamma i min hand (jag är annars icke mycket förfaren deruti) och genomläste och jctnförde dess särskilda sladganden uti ifrägavar. afseende, sä mäste jag lycka det vara ovedersägligt, att dess föreskrifter ruride arfsoch giftorätten icke äro personliga, egna för särskilda Stånd, utan beroende af helt andra förhållanden, nemi. af egendomens beskaffenhet, i anseende tilt dess belägenhet i stad eller ä landel, men icke af den persons Stånd, som äger densamma. Detta gäller egentligen blott om fast egendom. Från denna allmänna regel tinnes blott eli enda undantag, nemi. för PresteSt., men hvars arfsrätt är lika för all läst egendom, ehvar den än-må vara belägen, just derföre, att den är eli undantag frän den allmänna lagen, har blifvit detta Stånd genom särskilda privilegier försäkrad. Hvad åter lösören beträffar kunde lagstiftaren icke bestämma orten, der de funnos, såsom någon säker grund för arfsrätlen, emedan de äro af en sä flyttbar natur; och om somliga af dem, såsom capitaler, kan man icke säga om de tillhö:a stad eller land. De mäste således fästas vid person; men del blef icke eller nu personens Ständ, ulan dess boningsort, som bestämde huruvida haus efterlemnade lösören borde ärfvas olika efter landseller lika efter stadsrätt. Del är sant, att det, i delta enda fall, existerar eli särskildt förhållande för R. o. Ad., dä, ehuru ej i Ståndets privilegier omnämnd, en sådan rättighet särskildt för Adelsmän verkligen (innes i allmänna lagen stadgad, att dess efterlemnade lösören alltid ärfvas efter landsrätt, äfven om de vid dödsfallet varit boende i stad.
M:ts i berörda hänseende gjorda Nådiga framställning, Rikets' Ständer funnit skäligt för uppförande af ett nytt lärohus i Wexiö ä Riksgälds-kontoret anvisa en summa af Fyratio Tusen Riksdaler, att i män af behof utgå. Beträffande dernäst det ifrågaställa anslaget för en ny läroverk s-byggnad i Wisby; så utvisa handlingarne, att de nuvarande skoloch gymnasii-husen derstädes äro bofälliga, trånga och ofullständiga, samt, såsom från hvarandra aflägse belägna, för den i följd af läroverkens förening gemensamma undervisningen mindre lämpliga; och då angeläget är att elementar-läroverket i Wisby, ön Gottlands enda allmänna bildningsanstalt, varder på ändamålsenligt sätt ordnadt, samt vederbörande intygat, alt den nu föreslagrta läroverks-byggnaden, om densamma, i öfverensstämmelse med den afgifna ritningen, blifver uppförd på den rymliga och särdeles tjenliga plats, som dertill blifvit utsedd, skall komma alt för långliga lider fullt motsvara sitt ändamål, hvarförutan kan antagas för gifvet, att Stiftets byggnads-kassa, med de ringa bidrag den har att påräkna, ej ens i en aflägsen framtid skall kunna åstadkomma tillräckliga medel för ett dylikt byggnadsföretag, har det belopp af Femtio Tusen Riksdaler, som E. K. M.t för uppförande af ett nytt lärohus i Wisby i Nåder äskat, blifvit af Rikets Ständer anvi^ sadt, att från Riksgälds-kontoret i mån af behof utgå. 96 Expeditions-Ulskoltets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 63. Hvad sist angår frågan om utvidgad lokal för Örebro skola; så och då upplyst blifvit, att denna läro-anstalt, numera förändrad till fullständigt
Men, nu hade äfven Hofrådinnan med ögonen fyllda af klara skimrande tårperlor, under vänlighet närmande sig henne, fattat hennes hand, samt ledsagade henne, det olyckliga arma offret, in till sitt eget, icke mindre olyckliga lidande barn. Hvad under de tvenne timmar, dessa helt och hållet ostörda, samt öfverlemnade till hvarandra föreföll, blef för oss alla okändt. Rosa tyckes likväl, efter detta sammanträffande, äga vida mera lugn än tillförene, hvaraf jag allt skulle hoppas rätt godt, vore det blott icke förenadt med så mycken inom sig sluten dysterhet. Hennes längtan att komma ut till det yttre större och solglada rummet, har i dag varit stor, hvarföre hon äfven, ehuru fruktlöst, gjort ofta förnyade försök att lemna sängen. O Emilia! huru ljuft, huru saligt är ej att se, den oändeliga kärlek, hvarmed de yngre syskonen omfatta den älskade. De äro allesamman outtröttlige i omsorger för hennes beqvämlighet; till och med Leontine har under dessa tider med den älskvärdaste sjelfförsakelse uppoffrat ända till sin behöfliga hvila, för att i hvarje ögonblick kunna vara för den sjuke till hands; likasom den lilla själfulla Hanna oafvikligt och bestämdt så natt, som dag, tagit sin plats uti en invid den sjukes säng stående stor ländstol, derifrån hon minutligen är i tillfälle att hörsamma systrens ofta knapt halft uttalade önskningar.
Jag öfverlemna!- till de herrars omdöme, hvilka nu tala för val till Riddarhusets representanter, om omöjligheten att utestänga någon, med hvilken Piegerm vore missnöjd, vid valen skulle vara lika pålitlig, som den för närvar, är. Jag har uti mitt yttrande blott inskränkt mig till hvad som rörde detta Stånd; men måhända tillätes det mig att i korthet yttra mig emot betänkrs öfriga syftemål. Jag bekänner då, att jag ser i detta Const.Utskrs betänk, ett framkallande af den råa massans kraft. Jag ser uti detsamma ej allenast ett förslag till förändring i vål t regeringssätt de facto, ulan jag ser ett slut på Svenska folkets lagbundna frihet. Jag ber att vördsamt få påminna om den definition på frihet, som jag vid föregrde riksdagar framställt. Jag kallar frihet: säkerheten att vid alla förhållanden behandlas efter lagarna. Nå väl, mine herrar! hvar finnes denna säkerhet från den stund detta betänk, vore antaget, hvilket skulle förvandla sjelfva representationen till en tummelplats för passionerna, och sorn skulle lägga makten i händerna på folkförledare, på demagoger? Jag tror mig ej behöfva säga mer. MA andra vara af annan tanke. Jag skall respectera den. Jag 44 D c ti 21 O c t o b c r f. ui. nedlägger min tanke i prolocollet, såsom mitt testamente} ty niiifrågan en gång skall afgöras, så är jag icke mera liär. Jag har ingen framtid, mine herrar! ty jag lutar mot grafven, men jag önskar, att Sveriges frihet skall fortfara i framtiden. Jag har hört en välvillig, en aktningsvärd ledamot af detta Stånd anmoda Coust.Utsk. att såsom nytt förslag framställa Gr. Spens’ projeet bland de flera, som äro framlagda jemte betänkandet. Bland reservanternes projecter är visserligen det af Gr. Spens det bästa. Det har endast ett obetydligt fel, ett fel, sorn ofta följer ideologerues foster; nemi. det, altden basis, på hvilken det är bygdt, icke finnes. Det är bygdt på ett communalväseude.