Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anleda, af denna Direclionens hemställan, hvaröfver det åligger Ridd.Utsk. att afgifva sitt utlåt., har Utsk., enär Fahnjuukaren Linds gjorda anbud icke synts Utsk. nog tydligt utmärka, all Lind icke blott erbjöd sig att på egen bekostnad låta reparera de ifrågavarande rummen, utan derjemte erkände sig skyldig att, efter hyrestidens slut år 1851 aflemna samma runi i fullgodl skick, låtit inför Utsk. förekalla Fahnjunkaren Lind, som, uppå framställd fråga, svarat alt hans anbud innefattade jemväl sistnämnde förbindelse. Och emedan Utsk., lika med Directionen, fäster synerligt afseende pä den nuvarande hyresgästens redbarhet och ordent - 232 Den 11 Januari e. m. lighet, samt under förutsättning att Ridd.Direct. tillser, att det prolongations-contract, sorn varder med Fahnjunkare!) Lind afslutadt, på det sätt uppställes, all hyresmannen åligger att, vid afflyttningen, i fullgodt skick aflemna äfven de rum, hvilka komma att af honom iståndsätlas, finnér Utsk. sig böra vördsamt hemställa att, på de i öfrigt af Directionen stadgade villkor, Fahnjunkare)) Lind må erhålla prolongation å sitt ifrågavarande hyrescontract ifrån d. 1 April 1846 tili samma tid är 1851. Hvilket dock till IL R. o. Ad:s egen ompröfning vördsamt öfverlemnas. Slockholm d. 9 Jan, 1815. Pä RiddarhusUtskottets vägnar S. A. Sandels. II F. Dalman. Hörsamt Memorial. Fahnjunkaren Th. I.
Mars 181 o, genom täta partiela ändringar förlorat erforderlig redighet i ämnenas afhandling, må erhålla (öfverhufvud utgår) en klarare uppställning och en fullständigare form, håfve vi, med rättelser i ofvannämnda delar, men med sorgfälligt bevarande af constitutionella grunder, velat stadga och förordna följande: Detta är ett tillägg, som är nödvändigt för att gifva tillkänna, att vi gjort ändringar, och det är så generelt och passande, som det bör vara för en ingress. Jag tror således, att i denna del, utan att förnärma någons mening, det blir en opinion som är framställd i en lag, der det ej bör stå några öiVerflödigheter. Det ar detta, hvarom jag hoppas att Ridderskapet och Adeln förenar sig. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: Det är en gammal sägen att det värrsta föret alltid är uti portlidret. Vi äro ännu der; för att söka komma derutur hemställer jag, om icke, på sätt Grefve Den 29 Januari i f. m. .75 Frölich föreslagit, vi komma bäst derifrån, om den gamla redactionen ej undergår någon förändring. I båda fallen, antingen Juryn bibehålies, eller Tryckfrihetsmålen lemnäs till Domstol, står i den gamla redactionen en phrase, som är tillämplig till båda fallen, nemligen: Till följd häraf, och jemte det vi härmed förpligta alla dera, pä hvilka en laglig pröfning af förbrytelser i allmänt tryck ankomma kan etc. Det kan således vara Jury eller Domare. Man har således icke betagit sig något, på hvad sätt än det Förstärkta ConstitutionsUtskottet afgör denna fråga. Jag hemställer, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken, utan någon tillsatts, ville göra den proposition, att såsom anmärkning emot Utskottets förslag yrkades, att ingressen och 1 § skulle försvinna, och den gamla ingressen bibehållas. Friherre Rålamb:
Detta medgifvande vågar jag således tillstyrka, och derigenom yttra en skiljagtig tan. ka med den sist talande värda Ledamoten; * Huruvida de öfrige Stånden äga skälig anledning, att, vårt vägrande oagtadt, antaga Betänkandet, likasom BondeStåndet det redan gjort, har jag svårt att bedomina, men jag föreser, att en obehaglig tvist Stånden emellan härigenom skulle uppkomma, hvar6 undvikande ock torde förtjena något afseende vid det Beslut Ridderskapet och Adeln nu går att fatta. Friherre Cederström, Jacob; Denna fråga är af enahanda natur med den föreslagne förändringen af 4- §■ Regeringsformen. Ridderskapet och Adeln ansåg, då en förändrad Redaction af berörde §. till afgörande förevar, det vara liberalt att afslå den nya Redactio. nen, i anseende till Frälse och Ofrälse Män, och i stället antaga oidställningen : mfödde Svenske Män. Det blef då bevist, att genom detta uttryck den största latitude lemnades åt Ridi. o. Ad. Fröt. B. II. Konungen, att till Ledamot i dess StatsRåd välja den Svenska Medborgare, som han ansåg äga dea största skicklighet. Samma förhållande bör äfven vara vid BancoCommissariers tillsättande i Banquen. Hvar och en Tjensteman i detta Verk kan i de lägre graderne befordras efter tour, men då fråga är om Commissarie beställningar, anser jag ingen böra komma dertill utan den, som äger den största skicklighet, antingen han är Adelsman eller Ofrälse. Och jag sr öfvertygad, att om den, som åger den största skickligheten, tillika är en Adelsman, så blifver han ej föi bigången afen Ofrälse. Jag tillstyrker derföre, att Befordringsgrunderne för dessa Tjenster må blifva alldeles lika och att BancoFullmägtige må äga att vid be-< fordringar endast göra afseende på skicklighet, antingen Personen är af Frälse eller Ofrälse börd. Grefve Anckarsvärd, Michael, förenade sig med Grefve de la Gardie.
Djurgården, intagande af sin vackra natur, hvimlande af folk, prunkande af sommarnöjen, retande af skönheter, läskande af förfriskningsställen, dammande af åkdon och hästhofvar, svalkande af helsovatten, mättande af värdshus, förvånande af förevisningar, omvexlande af tidsfördrif, förstörande af utgifter, efterdömlig af anständighet, gäspande af belefvenhet, ett mönster af snygghet, en helgjuten bild af välstånd, jemlikheten, från grundsats och läror öfvergången till verklighet, ja, förkroppsligad: – extra ordinarien lika läcker i mat och dryck, som excellensen; den arme löntagaren bärande näsan lika högt, som millionären; underlöjtnanten lika spotskt befallande, lika skyndsamt och höfligt betjenad, som generalen; bokhållaren lika fint klädd, samma hållning och äfvenså blankt lakerad gigg, som grefven med den anspråksfulla hoftiteln; det gående statsrådet, försigtigt och undergifvet makande åt sig, då någon ung vildbasare, än med sabel vid sidan och kokard på mössan, än i grå hatt och med cigarr i munnen, vårdslöst spränger af i sträck, eller under ett stolt galopp blickar ned på fotgängarne; landshöfdingens, presidentens, handtverkarens och vaktmästarens hustrur och döttrar i lika fina och dyrbara sidenklädningar, florslöjor, shawlar, spetsar och grannlåter; och de förnäme betitlades åkdon omöjliga att skilja från de förnäme hyrkuskarnes, sedan bruket numera bannlyst från den belefvade adelns vagnsdörrar sköldemärkenas anspråk, med sina hjelmar, utan hufvuden, och sina kronor, utan makt. Det mest beundransvärda af alltsammans är, att denna fullständiga tillintetgörelse af fördomar och samhällsskillnader, att detta jemnande af det kantiga försiggår utan buller, utan maktspråk, utan förtrytelse, och att till och med den trångbröstade rangen finner sig väl deraf, emedan, då den förlorat sin enstaka samhällshöjd, den dithörande andtäppan tillika försvunnit.
Fördenskull hafva ej allenast Fäderne i den första Kyrkan, Ambrosius, Prudentius, Sedulius, Bernhardus, med flere, så utsatt sina anderika tankar, att deras upplyste själar hafva både från Helicon och Siop utspridt många klara strimmor; utan den Helge Ande hafver ock sjelf esomoftast, så på Mosis svåra tunga som på Davids ljufliga harpa, lärt oss, huru vi med Rim och Psalmer skolom lofva Gud; ja, den trösteliga Jobs bok, och andeliga Salomons brudevisa, äro skrefne med poetiskt ordalag. Man må fördenskull intet undra, att jag i lika måtto hafver fattat lust till Poesien, och vinnlagt mig om att blifva kunnog uti den konsten; som ingen hafver hatat utan de, hvilkas arghet varit lika stor som deras oförfarenhet. ”Dock består den ingalunda uti, omskönt man ock tager anledning utaf andras arbete, att ej töras gå med mindre man ser andras fjät och fotspår framför sig. Ty hvad konst är det, att göra en stor väf utaf andras garn? Sannerliga: jag finner intet så ljuflig smak i det Grekiska vinet, att jag hafver lust till att dricka sjelfva dräggen; ej heller så sött ljud i den toscanska gigan, att jag girnas dansa efter hvar sträng”. Nekas kan likväl icke, att detta, i sin prosa, är ett vida bättre poem, än det efterföljande rimverket är i sina verser. Nyare granskare hafva påstått, att ”Guds Verk och Hvila” är blott en fri öfversättning efter Areboes danska Hexaëmeron, som åter är en dylik efter la Sepmaine premiere 71 af Du Bartas, hvars eget verk är en dylik efter ett Hexaëmeron af Greken Pisides. Dermed vore föga förloradt. Värre är, att de utsträckt samma påstående äfven till den nyssnämnda Hymnen. Här förhåller sig dock så, att uppfinningens och första uppränningens heder ej kan frånkännas Arreboe; men att Spegels bearbetning är en fullständig omarbetning, som oändligt öfverträffar det danska utkastet.
Natron Salpetersyra och Skedvatten . Salt: oraffineradt: kok-, bergoch glauber-, vattenfritt . raffineradt bordsalt, hvarmed förstås hvitt, mjölaktigt salt, ehvad det inkommer i särskilda emballage!- eller i sammanpressade lösa stycken eller kakor medicinskt Saltsyra Sand Saxar: öfverskäraresamt saxar till klippning af plåtar och bleck; hänföras lill Redskap och Maskinerier, skräddare-, trädgårdsoch ull ... • • andra slag: opolerade polerade Segel: införselstullen bestämmes efter den å Väfnaden, hvaraf de bestå. Senap: omalen malen och preparerad Serp en lins len: oarbetad arbetad; se Slen, arbetad. Siktar och Såll Qvantitet för Tullberäkningen. 1 skålp. 1 skålp. Införsels tull. Riksmynt. Rör af jern eller annan metall, äfvensom tegelrör; hänföras till Redskap och Maskinerier. Rothe ; se Färger, ej specificerade. Rötter för apothekares behof, ej specificerade; hänföras under Apotheksvaror. Sablar; hänföras till Stålarbeten. Saccarum Saturni; se Blysocker. Saffian; se Hudar och Skinn, beredda. Sagogryn; se Gryn. Sandarak; se Gummi. Sandel; se Färger, ej specificerade. Sassafras; hänföres under Apotheksvaror. Schellack; se Gummi. Segel, bergade från främmande förolyckade fartyg; se Inventarier. Segelduk ; se Väfnader. Sejlergarn; se Garn, segeloch hind-. Senetsblad ; hänföras under Apotheksvaror. Shawlar, Shawletter och andra Dukar; se Väfnader. Siktduk: af metall: se Metaller, sammansatta, andra slag, arbetade, af annat än metall; se Väfnader. Silfver Förslag till Tulltaxa. 321 Silfver, oarbetad! • arbetadt, förgyldl eller oförgjldt bok-, äkta och oäkta musiv-, mälare-, pudereller unsen.
Hvad först beträffar motionäi-ernes förslag om inrättande af Låne-Ccntoir eller Filial-afdelningar af Banco-Disconten inom provinserne, så enär, på sätt Directionen öfver Banco-Discont-verket jemväl uti infordiadt utlåtande antydt, den åsyftade fördelen för allmänheten af lättad communication med nämnde låne-anstallfer icke skulle motsvara den högst betydliga förvaltnings-kostnad, som blefve en ovillkorlig följd af dylika inrättningar, måste Utskottet, för dess del, afstyrka bifall till detta förslag. Hvad dernäst angår Lågan om räntans nedsättning för lån Lån BancoDisconten samt vissa medborgare-classers uteslutande från hittills egd rättighet att af denna Discont-fond erhålla låne-biträde, kan Utskottet på de skäl, som finnas anförde i dess, under N:ris 82 och 87, afgifne Utlåtanden, icke eller härå tillstyrka Rikets Ständers bifall. I afseende å yrkandet, att Handelsoch Närings-Disconten bör drifva dess rörelse hufvudsakligen med upplånte medel, finnér Utskottet, att, enär Banken eger egna tillgångar att i denna låneväg använda, skulle det hvarken vaia behöfligt eller lämpligt att nyssberöi’de Disconts-utlåning blefve helt och hållet beroende al upplåning från enskilde. I anledning af den utaf Riksdags-fullmägtigen Sone Persson gjorda framställning, att Rikets Ständer måtte vara betänkte, att låta jordbrukare begagna sig af fastighets-lån till 4 procents ränta och 3 å 4 procents årlig capitalafbetalning, bör Utskottet upplysa, alt, enligt 6 Alt. Afd. 2 af Banco-Reglementet under den 26 Maj 1835, sådan låne-rättighet redan är medgifven, e huru - Banco-Utskoitcls Ullälandej N:o 88.
Ökvsr-Intendends-Dmdetet dan således ej undgå den ökverd^gelsen, add den större uji^oklringen där räddkärdigas ut' deri större kördel, som vinnes, oetr kärderköre i underdänigded köreslä, add norr» delen ak Xonung Lurd XIII:s torg varder ak Dders lVlaj:d i Xäder desdämd Lill anläggande uk den n^a IVlusei-d^ggnaden. Idvud dernesd dedrätkar dispositionen uk sjelkva dused oed de sersdilde delar-, detsamma sdall innekatda, dar ded köredornmid Ökver-Indendends-Dmdeded, såsom vore ded dillkälle atd pä samma gäng, 8orn donsdsamlingarne erdälla en ändamålsenlig oed de^vämlig lodal, skven uppkalla edd annad, lidaledes med samdällsdildningen nära sammandängamle dedok, dvars akdjelpande länge utgjord en önsdan dc»8 lrdderadurens oed vedensdapernes iddare oed vänner-, nemligen en större oed tjenligare lodal korXo?/gV. Ded arkörnärvarande inr^mdd i en ak Xongl. 8lodded8 kl^glar 8amd koljaddligen inträngande pä ded utrymme, 8om kör ded Xongl. Dokved väl dedökde8, oed 8om deremot nu kai8öda8 i andia, udom Xongl. 8lodted delägna, du8. Didliotdeded är redan kör tränad kör de alid mera sig döpande dod8dudderna, 8amd dessutom svärd tillgängligt oed ej annorlunda, än genom den kör Dders Xongl.
Jag hade således trott, att ingen annarr utväg till afhjelpande af den uppkomne stridigheten vore öfrig, än att hänskjuta den til! Höglofl. Förstärkta StatsUtskottets pröfning. Samma Utskott, som med Riksens Ständers rätt afgjort Bevillningsgrunderne, måste i min tanka vara den enda A.uctoritet, som lika med Domare 1 allmänhet äger förklara , i hvad mån Borgare ståndets Beslut strider emot Utskottets Beslut eller i följd af förändrade omständigheter kan antagas; Och jag är icke i stånd att inse huru erne Stånds Utlåtande å den ena och ett Stånds yttrande å den andra sidan rätteligen kunna för det Förs'ärkfa StatsUtskottet framställas, utan att det 4:de Ståndets tankar på en gang skall komma under enahanda bepröfvande. Det riktiga eller felakiiga i hvardera? åsigter kan af Förstärkta StatsUtskottet utan svårighet eller för* närmande af dess förra Beslut, afgöras, om Vo terings*propositionen så uppställes att Utskottets godkännande af BevillningsUtskottets Förslag, ovilkorligen innefattar förkastande af Vallöf!. BorgareStåndets åtgärd. Och jag har i detta ändamål försökt en Redaction af följande lydelse: Den, sorn bifaller att, på sätt Bevillningsutskottet föreslagit, en Bevillning till 166,ooo lhdrs belopp skall åläggas vissa Öfverflödsvarors förbrukning; hvarefter serskildt kantare.' au 416 BevillningsUtsk. Betänkandeni afgöra* hvilketdera af de framställde Alternati* ver må äga rum ; skrifver Ja. Den det ej vill, skrifver Nej. Vinner Nej, kommer, på sätt BorgareStåndet sig utlåtit, äfven förenämnde summa, att genom FyllnadsAfgift utgöras. Men, då allt hvad jag nu haft Sen äran an* föra, hufvudsakeligen är en följd af mitt berno* dande att utfinna något medel, till slut på en fråga, som i afseende på Summans belopp är så obetydlig , men till dess inflytande på Riks*
Emedlertid mäste staden eller kommunen för tomtregleringen och i sammanhang dermed föreskrifven anläggning af en särskild strandgata vidkännas högst betydliga utgifter, hvilka icke annorstädes än medelst beloppets upplåning kunna bestridas. Den konjunktur, som de sednare åren inom landet föranledt en lifligare omsättning af spanmål, hade äfven sträckt sig till Jönköping, der varan i större partier fann afnämare, — ett dittils ovanligt förhållande, hvilket hos de arbetande klasserne alstrade den föreställning, att lifsförnödenheternes 22 allmänna prisstegring vore en följd af spanmålshandel!!, och att denna varas utskeppning till främmande orter menligt inverkade på dessa samhällsklassers bergningsförmåga. Sedan denna vilseledande uppfattning af det allmännas och egna fördelar alltmer vunnit insteg och på flere orter inom landet uppenbarat sig i samhällsvådliga tilltag, blef äfven Jönköping en skådeplats för sådane tilldragelser. I September 1855 utbröto derstädes, bland de arbetande klasserna, hotande oroligheter, som snart öfvergingo till våld emot person och egendom, så att den kränkta samhälIsfriden måste med tillitande af vapenmagi återställas; bland 68, för delaktighet i dessa oroligheter tilltalade, blefvo 48 sakfällda, af hvilka 34, sorn förklarat sig nöjda med Rådhus-Rättens utslag, å Malmö fästning undergå dem ådörnde bestraffningar på längre eller kortare Lid. Oaktadt de uppoffringar, staden i följd af de tre sistförflulne årens här ofvan anmärkta händelser nödgats underkasta sig, fortfar den likväl att framskrida i välstånd och betydenhet; bästa mätaren deraf är näringarnes och handelns alltmer växande förkofran. Tändsticksfabrikens tillverkningsvärde hade 1855 sLigit till 77,000 Riksdaler banko och snustillverkningen i fem fabriker uppgafs samma år till 218,000 U. Burskap å handel innehades år 1855 af 56 personer, af hvilka likväl 4 voro bosatte i Wernamo.
Remitterades till StatsUtsk. Hr von Knorring, Berndt Georg Knut, hade inlemnat följande motion: Det har allt mer och mer blifvit erkändt, att den inom krigsmakten nu brukliga prygelbestraffningen är en lemning från fordna tider, hvilken numera borde anses såsom föråldrad och af skaffas, emedan den håde lätt gifver anledn. till missbruk, och motverkar den hederskänsla som bör äga rum hos fäderneslandets försvarare, äfven derföre att dessa till en stor del, som utgöres af beväringen, icke äro för all sin tid egnade åt krigstjensten, utan efter beväringstidens slut återgå till sina enskilda yrken. Vid 1840 års riksdag väcktes äfven hos H. R. o. Ad. motion om delta straff sätts afskaffande, och det anförande hvari motionären, Hr Mannerskantz, utvecklade behofvet af en reform i detta ämne, vänn dä eli allmänt bifall. Det oaktadt vann motionen icke vid den riksdagen framgång, hvartill orsaken hufvudsakligen lärer varit den, att en omarbetning af krigslagen var tillämnad, hvari äfven den åsyftade förändringen skulle komma under öfvervägande. Samma orsak lärer äfven hafva föranledt att någon fråga om prygelstraffets afskaffande icke forekom vid sisth riksdag. Då en comité nu lär vara sysselsatt med utarbetande af förslag till ny krigslag, bör man visserligen hoppas, att behörigt afseende i sammanhang dermed skall göras på nödvändigheten att ej längre bibehålla prygelstraffet; men under den ovisshet likväl, hvari man ännu sväfvar, om hvad i detta hänseende kan komma alt föreslås, anser jag att frambärandet lill thronen af en und. 376 Den 22 December e. m. finskan derom skulle i alla afseenden vara lämpligt för ändamålet och värdigt representationen, hvarföre jag härmed vördsamt får väcka motion om prygelbestraffningens afskaffande; anhållande om remiss häraf till vederb. Ulsk. Remitterades till LagUtsk. Upplästes följande af Hr Kröningssvärd, Carl Gustaf, inlemnade mern.:
Hvad angår farhågan derför, att den af Utskottet föreslagna förändringen skulle kunna hindra iterationslagarnes tillämpning, så har det visserligen icke undgått Utskottets uppmärksamhet, att, derest en person, som undergått straff för brott, der iterationsstraff eger rum. sedermera, men först efter det den tid gått tillända, för hvilken förlust af medborgerligt förtroende blifvit honom ådömd, återfallit i brott af enahanda beskaffenhet, det frejdebetyg, som honom dä meddelas, icke skulle innehålla upplysning om den förut undergångna bestraffningen, till följd hvaraf han skulle kunna komma att undgå den skärpning af straffet, som enligt lagen är en särskild följd af iterationen, vare sig denna inträffar längre eller kortare tid efter den föregående bestraffningen; men Utskottet har icke ansett denna omständighet ensam böra utgöra ett hinder för det ifrågasatta stadgandet. Den straffskärpning, som för vissa brott är beroende af iterationen, synes icke vara så väsendtligen skiljd från den förhöjning i straffet, som enligt det antagna latitud-systemet följer af de med brottet förenade försvårande omständigheter, att andra reglor för bevisningen böra gälla i det ena afseendet, än i det andra; och då, i fråga om försvårande omständigheter, det väsendtligen beror på åklagaren att åstadkomma bevisning om sådana, hvarförutan domstolen icke blir i tillfälle att vid straffmätningen taga dem i beräkning, så anser Utskottet, att man, äfven i afseende å straffskärpningen för iteration, kan öfverlemna åt åklagaren att genom förebringande af bevisning om förut undergången bestraffning bereda tillämpning af det derpå beroende högre straffmåttet De upplysningar, som erfordras för åstadkommande af denna del af bevisningen, kunna åklagarne lätteligen förskaffa sig från Konungens Befallningshafvande, domstolarnes arkiver samt straffängelserna, och lära vanligen ej eller sakna ledning dervid af allmänhetens kännedom om dylika förhållanden.
Herr de Wahl har måhända ej i sin natur den svärmiska grundton, som alltid vibrerar igenom Ambrosius ' repliker, och som förut å vår scen fått så vackra uttryck; hans framställning riskerade stundtals att fallai190 TEATER-REVY. till marken, men han hade äkta känsla och gaf scenerna ur Molbecks » Ambrosius » med lif och själfständighet, hvilket länder både honom och hans lärare till heder. Det var just detta, att hvarje fågel fick sjunga någorlunda efter sin näbb, som väsendtligast bidrog till det goda intryck man fick af denna uppvisning. Visserligen märkte man de nödvändiga retoucheringarne och verkningarne af nyttiga lärdomar, men elevskolans sceniske instruktör har tydligen förstått, att man får vara försiktig med nybörjare. Genom att vårdslöst taga bort ett fel kan man rycka stora stycken naturlighet med, och sedan man skurit och stympat på alla isidor, blir det kanske någorlunda korrekt det, som står kvar, men tomt och schablonmessigt. Så var händelsen ej här. det var ungdomligt lif och själfständig dådlust öfver nästan allt, vi fingo se. I synnerhet spårade jag en dylik helsosam frihet från tvång i herr de Wahls mycket lofvande uppträdande. Fröken Rising hade äfven just i detta afseende sin starkaste sida; hon gaf en Öfningsscen af Oberlænder med mycken friskhet och godt lynne. Den icke vackra stämman kommer måhända att begränsa hennes fack till subrettroller, men för dem har hon utan tvifvel goda förutsättningar. Fröken Svanström var som Sigrid fagra i sista aktens ur » Bröllopet på Ulfåsa » stora scen med Birger Jarl ej så till sin fördel som i » Blond och brunett », men det är en vansklig sak för en elev, som endast en kortare tid åtnjutit undervisning att gifva en „ dylik stor scen på vers och i kostym, utan att intrycket skall blifva det af något ej färdigt.
Sedan Landtbruksinstitutet vid Degeberg, hvars stora gagnelighet är obestridlig, stiftades, hafva, enligt föreståndarens uppgift, derstädes undervisats, . 125 elever, af hvilka omkring hälften nu äro jordägare. Antalet af rättare-lärlingar uppgår till 117; och under de sista fem åren har elevernes antal utgjort 7g och rättare-lärlingarnes 84 särdeles de sednare äro städse af possessionater begärligt sökte och efterfrågade. I sammanhang härmed torde böra nämnas Veterinär-inrättningen 1 Skara. Den stiftades af professoren P. Hernqvist, som dertill skänkte omkring 5ooo R:dr Banko; men den synes under sednare åren icke hafva uppfyllt det ändamål, som dermed åsyftats och bordt vinnas; tvärtom har inrättningen år från år fått ett minskat anseende, hvilket hufvudsakligen tillskrifves dels föreståndarens nästan oafbrutna vistande i Stockholm och dels andre lärarens höga ålder. Desse förhållanden föranledde förra Direktionen för Veterinär-inrättningen, att redan år i835 göra underdånig hemställning, det föreståndaren måtte antingen helt och hållet entledigas från sin berörde befattning, hvilken i sådant fall borde förklaras ledig och återbesättas, eller ock förpligtas alt ofördröjligen till Skara afflytta, för att sina åligganden vid inrättningen vederbörligen handhafva. Denna underdåniga hemställning lärer dock icke hafva vunnit Nådigt bifall, hälst föreståndaren i stället för att sjelf infinna sig vid inrättningen, der anställt en djurläkare såsom sin vicarius. Sedermera har den nu varande Direktionen, uti ett utlåtande till Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Sundhets-Collegium, rörande förslag till ändamålsenlig reglering af Veterinär-inrättningens angelägenheter, förklarat dess från tid till tid befästade öfvertygelse vara, att någon sådan reglering icke kunde tillvägabringas annorledes, än genom föreståndarens ständiga närvaro på stället enligt hvad redan år 1835 blifvit hemstäldt; i anseende hvartill