Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Transport R:mt R:dr menskapens vid flottans korpser natura-underhåll, föreslår Kongl. Maj:t, att. medelst öfverföring derifrån, den behöfliga tillökningen af R:dr 13,696: — årligen må tilldelas anslaget till båtsmännens beklädnad, hvilket derigenom blefve från 74,505 R:dr till 88,200 R:dr förhöjdt. Beklädnad åt mariner, kanonierer, matroser och skeppsgossar. Likaledes och som, enligt hvad uti nyssberörda protokoll jemväl finnes utredt, äfven på detta anslag brist är att emotse, föreslår Kongl. Majit att, till förekommande deraf, från reservationsanslaget till gemenskapens vid flottans korpser naturaunderhåll, hvilket dertill lemnar tillgång, nu må till beklädnadsanslaget för mariner, kanonierer, matroser och skeppsgossar öfverföras det såsom erforderligt uppgifna tillökningsbelopp af 15,060: 6. med tillägg hvaraf till detta sednare anslags nuvarande summa, 103,339 R:dr 94 öre, denna skulle blifva förhöjd till 118,400 R:dr. Tillökningarna under rubriken »Materielen» komme sålunda att uppgå till R:mt R:dr Diverse anslag. Exercis af flottans bemanning. Uti såväl departementschefens som sjöförsvarskomiténs förberörda betänkanden ådagalägges fullständigt vigten deraf, att tillräckliga tillgångar beredas, för att genom utsträckta öfningar kunna bibringa flottans personal, eller egentligen den för fartygens bemanning afsedda delen af densamma, all den skicklighet, som står att vinna och hvarpå fordringarne blifva större i den mån krigsfartygen till antal förminskas, men till beskaffenheten fullkomnas. Kongl.
Förordnande för de till tryckfrihetens vård utsedde comiterade, i afseende på grundlagens och riksdagsbeslutets felfria tryckning. X. E. 486. — för de af Rikets Ständer utsedde Comiterade för tryckfrihetens vård. X. E. 563. — för HofrättsRådet och Riddaren C. L. Landin att vara Rikets Ständers Justitieombudsman. Se Justitieombudsman. •— för Lagmannen och Riddaren E. G. Runeberg att vara Rikets Ständers Justitieombudsmans Suppleant. Se Justitieombudsman. — af en Statsrådsledamot för handläggningen af vissa riksdagsärenden. Se Statsrådet. Förordningen den 13 Juni 1800, om bestämmande af den tid, hvarifrån de deri utsatta 10 är, inora hvilka fordringar emellan enskilda kunna göras gällande, skola beräknas. I. R. 359. IV. B. 491. V. A. 291. E. 443. — den 1 Maj 1810, angående förbud att vid försäljning af fast egendom göra förbehåll om rätt till densammas återlösande, om retroactiv verkan för. IV. B. 491. V. A. 292. VI. U. 378. A. 649. — den 7 Maj 1842, angående befäl å Svenskt handelsfartyg, om ändringar uti. Se Befäl. —• den 28 Juni 1798, om förändring af. Se Handelsbalken 9 capitlet 8 §. — den 9 November 1844, angående inteckning af lifstidsslädja och undantagsaftal, om tillägg lill. Se Lifslidsstädja. Förpassning till hemorten af de till arbetsoch pionuiercorpserne hörande personer, angående. IV. B. 36. A. 114. Förpassningsstadgan den 15 Maj 1843, angående upphäfvande af, och upptagande af liufvudbeslämmelserna i Förpassningsstadgan den 28 November 1835. I. 93. R. 144.
Ja, ty »jagheten», med hvilket uttryck medvetandets egenskap att vara ett jag betecknas, är öfverallt fullkomligt densamma. Här kan icke blifva fråga om någon skillnad med afseende å tid eller rum. Ty i själfva begreppet jag ligger alls ingenting, som har afseende på tid eller rum. Ännu mindre kan det bli tal om någon begreppsmessig olikhet. Ty själfva »jagheten» såsom sådan har alldeles samma karakter, vare sig det är fråga om ditt jag eller mitt jag eller någon annans jag. Så ha vi då löst gåtan: Det allmänna medvetande, som är enheten i det rent logiska tänkandet och som genom sin närvaro i det individuella medvetandet skänker detta allmängiltig nödvändighet, är helt enkelt den för dig omedelbart gifna absoluta enhet, som du kallar »jag». Innehållet i ditt individuella jag, är visserligen vexlande och tillfälligt, men enheten i detta innehåll, hvilken enhet du kallar »jag», för sig betraktad, är det allmänna medvetandet själft. — Nu framträder och verkar emellertid detta medvetande eller »jaget» rent för sig blott i det rent logiska tänkandet nämligen såsom enheten däri. Därför kunna vi icke begripa det, utan att fatta det såsom en enhet i en mångfald momenter, »syntetisk enhet», låt vara att vi därvid inse, att det såsom jag tillika är upphöjdt öfver mångfalden eller är en absolut enhet, »tetisk enhet.» Af allt detta kunna vi draga den slutsatsen, att filosofisk vetenskap är en vetenskap om det i det rent logiska tänkandet verkande allmänt mänskliga medvetandet eller »jaget» såsom gifvande allmängiltighet och nödvändighet åt människans teoretiska och praktiska lif och därmed kunskap om föremål och regler för handlandet. Då nu all vetenskap och således äfven filosofien såsom ägande logisk karakter utgår ifrån just samma medvetande, blir det här fråga om en uppfattning, i hvilken subjektet och objektet äro det samma, nämligen det allmänna medvetandet, sålunda om en dess själfuppfattning. Då vidare dess verksamhet för sig tagen är rent logisk, är också den nämnda uppfattningen rent logisk, d. v. s. i sig själf nödvändig. Vidare är den med hänsyn till sin utgångspunkt oförmedlad, intuitiv, emedan det allmänt mänskliga medvetandet icke kan ur någon djupare grund härleda sin egen beskaffenhet, då det samma tvärt om själf är princip för allt grundande eller härledande af logisk natur.
C. U. Bet. lil: 66. Be^l, IX: 432, Stats-Råd, Anmärkning emot det och K, M:s Rä-dgifvare i Kommandomål för Flottorne, Remiss II: 535, 539. C. U. Bet. III: 27. Besh IX: 170. — tryckning af Handlingarne derom, Remiss II: 544. 546, 547. C. U. Bet. III: 5i. -— Anmärkning emot det och Föredraganden för Handelsoch Finans-Ärenden, Remiss II: 538. 539, C, U. Bet. III; 3.3, Besh IX: 2g3, 341 4g4. 5o5. — dess ansvarighet, tillägg derom i Regerings-Formel), C. U. Bet. III: 25 Besh IX; 256. 260. 268. 271. C. U. Bet. III: lii. Besh IX479. C. U. Bet, lil: 122. Besl. IX: 570, 673. 5g3. 613. dess sammansätning af Frälse och Ofrälse Män, C. U. Bet. lil: 36. C. U. B. t lil: 110. C. U. Bet. lil: 128. Besl. IX: 617. — s-Protokoll, granskning deraf, C. U. Bet. lil: jot. Stats Sekreterare, se Föredragande. S tafs-Verket, Revisor. Berätt. derom II: 106. Besh IX: 556. S. U. Bet. IV: 1857. Skrif. X: 4n3. ~ dithörande Iläntepersedlars förminskning, Just, Omb. Berätt, II: 330, — dess Indragiiings-Beneficii-Benådningsm, fl. Stater, tryckning deraf, Remiss 11: 447. S. U. Bet IV: 36.
Man kan vid ett sådant tillfälle icke göra annat, än att för den praktiska tillämpningen söka jemka sig i möjligaste mån efter den opinion, som finnes, på det att den mätte bli, efter ens egen öfvertygelse åtminstone, af så liten skada som möjligt; men det kan dock icke derföre betagas den Den 23 A p r i 1 f. m. 23 enskilde rättigheten, att åtminstone för framtiden nedlägga sin reservation emot hvad han anser, i afseende på det rådande tänkesättet, vara förvillande. Sådant synes mig fallet vara med frågan om privat hanker. Vill man följa historien om dessa Lankers uppkomst ifrån början, så torde R. o. Ad. erinra sig, alt de först för några och tjugu år tillbaka uppstodo, i följd dels af en vetenskaplig skola i financerna, dels ock af vissa fmanciella åsigters praktiska tillämpning i andra länder. En öfvervägande förkärlek för den i sig sjelf riktiga åsiglen, alt peuningehandel, likasom annan rörelse, skall med mera förmån bedrifvas af enskilde, än af Slaten, framkallade äfven vid 1823 års riksdag, om jag rätt minnes, alt en motion för första gången hos Sveriges Ständer gjordes, alt enskilde skulle blifva delägare i Riksbankens rörelse, och samma tendens i omdömen var det troligen, som då föranledde Sländernes förslag till en författning angående privatbanker. Man hade likväl ieke då kommit så långt som sedermera; man ville gynna tillfället för enskilda att fä associera sig, för alt kunna upplaga de öfverskott af eassabehållningar, som funnos i landsorterna, och utlåna dem för rörelsens behof, men det var ieke fråga om att gifva desse enskilde associationer något större företräde framför individer, än att de, till underlättande af sina låneoperationer, skulle få beräkna straffränta, hvilket synes af 1824 års författning. Jag förbigår hela den påföljande historien, ty R. o. Ad. kiinncr på hvad sätt denna författning sedan tillämpades, hvilka undantag och utvidgningar de uppkommande privat banksbolagen förstode att förskaffa sig, och huru den solidariska ansvarigheten, hvilken ännu icke behöft att utkräfvas, likväl på papperet blef cludcrad.
St. aflätna nåd. skrifvelse, ang:de dispositionen af de år 1848 års krigsrustningsfond tillhörande persedlar, som blifvit i Stockholms utredningförråd inlemnade; N:o 137, i anledn. af K. M:s nåd. propos., angtde åtskilliga för det nybildade Artilleri-batteriet i Norrland ifrågakomne ökade utgifter; N:o 138, i anledn. af erhållne åtcrremisser af StalsUlskts be - Den 17 Maj. 49 betänk. N:o 67, ang:de indragning af Wermlands Fältjägarereg:te; samt N:o 134), i anledn. af erhållne återremisser ä StatsUtsk:s betänk. N:o 71, ang:de af Majoren Bennich sökt ersättning för innehafde hästhemmansräntor vid f. d. Westgölha Kavalleri-reg:te. Vid föredragning af SlatsUtsk:s d. 14 dennes e. m. på bordet lagda utlät. N:o 140, ang:de ersättning för omkostnader i anledn. af D.D. K.K. H.fl. Kronprinsens och Kronprinsessans förmälning, hördes flere ledamöter begära förnyad bordläggning af äfven delta utlåt., hvarjemte Frih. von Stedingk, Styrbjörn, yttrade: Jag anser denna fråga vara af den beskaffenhet att den kan mycket väl föredragas genast och då jag förmodar att icke någon ämnar sätta sig deremot, så ser det något tveksamt ut att icke genast bifalla, hvarföre jag anhåller om propos. pä bifall. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade att flere ledamöter begärt förnyad bordläggning, och densamma följaktligen ej kunde förvägras. Vidare föredrogos och bordlädes ånyo, uppå derom af flere ledamöter gjord begäran, nedannämnde d. 14 dennes e. m. första gången bordlagde utlåt:n och belänk:n, nemi. BankoUtsk:s utlåt.
I så betydlig mån utsträckt, hafva Riksens Ständer ansett sig böra, med åberopande derjemte af deras, dea 13 sisth September, afiåtne underdåniga Skrifvelse, om närmare bestämmande af Strandegares rätt till fiske, hos E, K. M. i underdånighet 3 nhålla, det E, K. M. täcktes, lill utrönande, huruvida Mörums Krono-jLaxfiske lagligen må ega rätt, att utestänga ortens innevånare från idkande af fiske inom linien emellan Sternö-udde och Listers-Hufvud, förordna behörig undersökning, att, i vederbörande KronoFulhnägtigs samt deras närvaro, hvilka kunna komma i fråga, att en slik fiskerätt begagna, vid Härads-Rätten i orten, på de sistnämndes bekostnad, företagas, dervid, i händelse frågan skulle befinnas äfven röra öfrige egare af skattlaggde Bihang till Riks-St.Prbt> jo '.de Sunil, 1825) Underdåniga Skrif reiser. I.axfisken i Mörums å, tillfälle torde elem beredas, att, i laglig ordning hörde blifva. Riksens Ständer framhärda etc. N:o 275. Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 3 Nov. 1823. Preste-Ståndet d. 3 —- — Borgare-Ståndet d. 3 —■ — Bonde-Ständet d. 6 Riksens St cinders underdåniga Skrifvelse, i anledning af åtskilliga anmärkningar, rörande Allmänna IMagazius.Inrullningens förvaltning. S. A. K. Sedan Riksens Ständers, till StatsBancooch Riksgälds-Werkens öfverseende, förordnade Revisorer till Riksens Ständer inkommit med Berättelser Öfver den, åren 1820 och 1822, af Revisorerna verkställde granskning utaf Allmänna Magazins Inrättningens förvaltning och Räkenskaper; så har Riksens Ständers uppmärksamhet derigenom blifvit fästad å följande omständigheter: 1:0
661 verksarbeten samt byggnadsämnen för Banquen; trott mig böra fästa mera afseende ä varornes och arbetets beskaffenhet ärt å priset; och detta, af Commissariatet gillade förhållande, har ansetts böra noggrannt iakttagas äfven af det skäl, att emedan alla husgerådsoch inventariepersedlar, hvilka tjena till förvaring och Stängsel, såsom pulpeter och skåp, luckor, dörrar och fönster med tillhörande las, gång. jern och bommar äro i Brnquen underkastade Stundlig nötning och dervid oftast ovarsamt handterande, så af Banquens en del Tjenstemän och Vaktbetjening sorn i synnerhet det stora antal fremmande personer, sorn sig i Banquen dagligen infinner, så fordras nöd vändigt, att nämnde husgerådsoch invenfariepersedlar, till ämne och sammansättning böra vara af bästa beskaffenhet, heldst Banquens säkerhet i så mångå afseenden deraf beror. Höglofl. Fördelningen täcktes högst upplyst finna, att detta förhållande, i samman* hang med verkställigheten af ofvanomnämnde , Uti och omkring stora huset verkställde reparationer, innebär tillräcklig anledning och orsak hvarföre räkningarnes bcdopp sä vida ufverstiger förslaget, sorn endast upptager Ar* chivhusets påbyggnad , och att i:a puncteo således torde få anses härmed förklarad. Innan nybyggnaden hunnit fullbordas äP väl okändt till hvad belopp kostnaden derföre kan komma att öfverskjuta den-i förslaget utsatte summan, roen säkert blir delta händelsen här, som vid byggnader i allmänhet. 662 Banco Utskottets Betänkande». TJ nclan rödja ridet af de hinder »om mcitie vid grundgräfnings. och grundrnuringssamt pålningsarbetet medförde mycken kostnad, och gjorde äfven att gräfningen mäste utföras tili långt större cubikalntal än förslaget upptager , hvaraf åter följde, att både murningen och pålningen skulle ökas öfver Förslagets innehall. Nämnde hinder bestodo uti 3"ne lag gatsten och lika många lag af hophugget virke, ett större partie på diverse ställen nedslagne pålar, m. m.
Om pröfningen af behofvet och församlingens förmåga öfverlemnas åt domcapitlet, så bör man väl förmoda att ingenting skall försummas, som kan leda till ändamålet, men communen bör icke belastas med alltför mycket betungande och kanske just derigenom ändamålet motverkande skyldigheter. Hvad 4 moni. angår, nemi. stadgandet att de fasta skolorna böra hållas öppna, lill meddelande af undervisning, minst 8 månader af året, så önskar jag att denna punkt måtte uteslutas och tiden för skolans verksamhet öfverlemnas äfven till domcapitlets bestämmande efter församlingens hörande. Ett allmänt stadgande bör efter min tanke sällan fordra undantag, och härvid befarar jag att undantagen skulle blifva alltför många. Olägenheterna af 8 månaders skolgång äro af Hr Ribbing uppgifna i hans reservation emot betänk. Det är visserligen yttradt här, att Utsk:n hafva i sina motiver nämnt att detta stadgande, att skolau skall vara öppen 8 månader af året, icke derföre innebär en ovillkorlig pligt för skolbarnen att under dessa 8 månader sig i skolan infinna; men jag skulle tro att en förordning bör icke hänvisa eller tvinga någon att ens göra sig den mödan att uppsöka motiverna, ulan att det rättaste är att förordningen sjelf bestämmer hvad som bör efterlefvas 20 H. 22 1 JO Den io Februari e. u:. oell ovillkorligen måste efie lie fras, sedan förordningen är gifven. I § 12 moni. 2 pag. 09 af, betänk. j\:o 128 synas IJtsk:n fordra daglig skolgång. De säga nemi. der: ’’Deu här uiedgifna inskränkning i skyldighelen lör föräldrar och målsmän att hålla barnen lill duglig skolgång må äfven äga runi i afseende på de barn, hvilka unlingeu genom för långt afstånd” etc. Det synes alt Utsktn således der tänkt sig alt skolgången skall vara daglig. Hr Ribbing har i sin nyss af mig åberopade reservation anfört, elter min lanke, ganska grundliga skal emot en sådan daglig skolgång, och det må tillåtas mig att uppläsa dem : ”Barnen orka icke alt gå hvarje dag i skolan, då vägen ar lång."
Beträffande föredragandena för afvittringsärendena finner Kongl. Majit, som anser någon annan förbättring i afseende å deras lönevilkor för närvarande icke 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 60. erfordras, än att åt föredragandena i Norrbottens och Westerbottens län, der de mycket utsträckta afvittringsarbetena föranleda besörjandet genom föredragandena af till mängd och omfång betydliga expeditioner, ett belopp af 200 Ridr åt dem hvardera anvisas för aflönande af skrifvarebiträden, endast denna förökade utgift behöfva tagas i beräkning vid utgiftsstatens bestämmande. Kongl. Maj:t, som delar den af såyäl landtmätarne sjelfve, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Landtmäteri-styrelsen uttalade åsigt om behofvet af förhöjd aflöning för storskiftesoch afvittrings-landtmätarne, anser dock, med afseende å beloppet af den aflöning, som bestås tjenstemännen i jemförlig grad med deras samt tillfället för landtmätare att vid jemförelsevis unga år vinna anställning vid storskiftesoch afvittringsverken, lönebeloppen nu endast böra bestämmas i två lönegrader, med nuvarande aflöningen 1,500 R:dr i den första och 2,000 R:dr i den andra graden, med rätt för landtmätare att, efter väl vitsordad tjenstgöring under tio år, uppflyttas i andra lönegraden; hvaremot samtlige storskiftesoch afvittringslandtmätarne skulle lemnäs tillfälle att genom ökadt, arbete bereda sig en förhöjd årlig inkomst af högst 400 R:dr, en anordning, som af redan vunnen erfarenhet visat sig egnad att framkalla en betydligt förhöjd och, så vidt kändt är, derföre ingalunda försämrad arbetsprodukt.
Då man hade sig bekant, att bade Telegraf-styrelsen och Regeringen önskade en telegraf-förbindelse med Jemtland och öfver detsamma med de nordliga, för handeln vigtiga Norska hamnarne, så hade provinsen hittills tåligt afbidat den tid, då telegrafnätet kunde komma att dit utsträckas; men sedan nu mera en utredning blifvit gjord, hvarigenom för lång tid all utsigt blifvit tillintetgjord, att medel till telegraf-förbindelsen med Jemtland, skulle kunna erhållas ur Handelsoch Sjöfartsfonden, hvilken hittills ensam bekostat hela telegrafnätet; samt. på grund af berörde utredning, Kongl. Maj:t under den 23 Mars detta år i nåder förklarat Telegraf-styrelsens förnyade underdåniga framställning, om inrättande af telegraf-linie emellan Sundsvall och Östersund icke kunna bifallas, så återstode nu ej annan utväg att fä Jemtlands mer och mer kännbara, behof af telegraf-förbindelse afhjelpt, än att dertill erhålla statsanslag. 1 sådant ändamål åberopade motionärerne, utur det yttrande, hvarigenom Telegrafstyrelsen sig utlåtit angående samtlige ifrågaställde nya telegraf-linier, hvaraf den frän Sundsvall till Östersund beräknats kosta 75,000 R:dr Runt, följande Telegrafstyrelsens ord: ”Bland de föreslagna telegraf-linierna, lärer det väl knappt vara någon, som kan anses vara mera af ett oafvisligt behof påkallad, än den, hvilken skulle ät det aflägsna och i afseende på kommunikations-anstalter vanlottade Jemtland, bereda tillfälle till telegrafiskt meddelande med öfriga orter i riket. Provinsens flere gånger uttalade behof af ett dylikt korrespondens-medel, synes Telegraf-styrelsen en iBih. till R. St. Allm.- Bern.- och Ékon.-Utskottets Betänkande N:'ö
Jag kan emedlertid ej frångå min öfvertygelse, att, om man vill förekomma brott, Lagarna böra vara sådana, att den, som kunde känna sig frestad att dem öfverträda, kan vara viss, att straffet oförtöfvadt följer missgerningen i spåren, och anses således af behofvet högt påkalladt, att Öfverträdelser emot den föreslagna Författningen böra och kunna af vederbörande anmälas hos hvarje orts Landshöfdinge-Embete, så vida beslaget icke göres inom en månads tid, före den dag, till hvilken ordinarie Ting på landet blifvit behörigen utlyst;” Uti denna reservation instämde Herr Prosten Bolander och Herr Bååth; Ber,-, Lagsamt Allm, BesV.- och OeConr Utshls Utlåtande IV:o 8. 55 af Herr Bååth: ”Emot Höglofl. BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens förslag till Förordning, angående bränvinsbränningens utöfning samt försäljning af bränvin, får jag mig reservera i följande omständigheter: Uti i och 34 §§• är rättigheten för den, som eger bränvin tillverka, att distillera med en 6 kannors panna, inskränkt till endast de 6 månader af året, då bränvinsbränning får utöfvas. Egentliga grunden för denna inskränkning skulle förmodligen vara, att förekomma missbruk* Jag skulle likväl svårligen kunna föreställa mig, att någon, som till bränvinsbränning är berättigad och dertill sig anmält, kunde finna någon uträkning vid, att under de 6 månader bränvinsbränningen är inställd, tillverka någon gång bränvin med en 6 kannors panna, emedan sådant vore att förspilla både tid och materialier. Skulle likväl ett slikt missbruk vilja försökas, är innehafvaren af dylik distilleringspanna oförhindrad, enär denna redskap, enligt Förslaget, icke är underkastad hvarken försegling eller inlemnande å allmänt förvaringsrum. Deremot blifver det ofta, serdeles i större hushåll, af olägenhet, att under 6 månader af året icke få distillera, och förädla det bränvin, man tillverkat.
Men äfven om det vore ett lönlöst besvär, så bör man erinra sig alt det åsyftade ändamålets vigt är större än att det bör stå tillbaka för embetsmännens beqvämlighet och att samhället just lönar sina embetsman på det de skola hafva besvär för enskilda. Det andra skälet var att ”K. befidc skulle underkastas en olämplig ansvarighet för medel”. Jag tror denna invändning bäst besvaras genom att erinra om hvad K. M. Sjelf medgifvit i Sitt afslag å R. St:s und. skrifvelse i detta ämne vid 1841 års riksdag. Det heter nemi. i det nåd. svaret: ”Jag anser rättigheten lill erhållande af promotorial ej böra i allmänhet stadgas vidsträcktare, än för de fall då verkställighet sökes för dom, eller utslag, som vunnit laga kraft, eller å annan exekutiv handling”. Vidare anför Utsk. det skälet, att K. befide redan hafva nog mycket att göra, för att man icke bör besvära dem med detta. Jag har redan tagit mig friheten visa, huru ringa detta besvär i sjelfva verket är; och sannolikt skall det aldrig blifva större, än att det kan verkställas af vederbör, landssekreterare med biträde af en renskrifvare, hvarföre riklig ersättning naturligtvis skulle erhållas. Slutligen har man kommit till ett skäl, som möjligen kunde förtjena något afseende. Det står nemi.: ”Att då fråga är om att upphöja en sedvänja till lag, måste i betraktande tagas, huruvida en sådan lag står tillsammans med de grundsatser, som genomgå den redan stiftade lagen” etc. Nu erinrar jag mig att när vi här för några dagar sedan diskuterade om en med lagverket sammanhang ägande fråga, yrkades från flere håll att en lag Den 5 Februari. 323 icke boicle byggas pä rationella, utan endast pä nationella grunder. Här har vi nu en sedvänja, som man vill upphöja till lag; den mätte väl vara nationel, och derjemte är den enligt Utsk:s eget vittnesbörd nyttig och välgörande; den har ock erfarenheten för sig att icke hittills hafva medfört några olägenheter. Jag frågar då, om ej denna sedvänja förtjenar att blifva lag?
53 underdånig ansökning, föreslagit, ali Hotagens från Fölinge församling i Jemtland nyligen afsöndrade kapell-lörsamling, hvilken vore i saknad af dylikt anslag, måtte af kronans behållna tionde i Fölinge socken få sig för berörde ändamål anvisade 5 tunnor att utgå in natura eller, om tillgång härtill koinme ali saknas, i penningar efter läuets inedelinarkegångs-pris; hvilket Rikets Ständer bifallit. 54:o. Uti en till Rikets Ständer särskildt allålen nådig proposition är af E. K. M:t den framställning gjord, att Trosa stadsförsamling mätte för sin kyrka, såsom vinoch byggnadssäd, deraf församlingen hittills varit i saknad, erhålla ett årligt anslag, motsvarande 3 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, att utgå i penningar efter länets årlige medelmarkegångspris; hvilket jemväl blifvit af Rikets Ständer bifallet. 55:o. Hos Rikets Ständer bar blifvit anlördt, hurusom genom Kongl. Rrefvet den 5 Mars 1648 ett anslag af 70 tunnor korn blifvit beviljad! till, såsom orden lyda, "Hernösands kyrkas förfärdigande och vidmakthållande, äfvensom ett särdeles lius’ upprättande i Hernösand, hvarest presterskapet sina synoder och andra publika sammankomster hafva och hålla kunna”, hvilket anslag, numera, efter 34 kappar på tunnan, utgörande 66 tunnor 3g kappar, blifvit lika fördeladt mellan kyrkan och synodalhuset. Med hänseende till kyrkans större behof af delta anslag, och då något gällande förordnande lill stöd för en sådan, för kyrkan menlig, delningsgrund ej funnes, hade Hernösands stadsoch landsförsamlingar i Januari 1852 lill E. K. M:t inkommit med underdånig ansökning, att hela tionde-anslaget dädanefter måtte få för kyrkans räkning indrifvas och redovisas, emot förbindelse för kyrkokassan att bekosta svnodal-lokalens underhåll.