Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hennes ögon följde barnets minsta rörelse och hennes öra tycktes ej uppfånga annat ljud än den hastiga, regelbundna andhemtningen. Det var första gången hon lemnats alldeles ensam med sitt barn, och hon njöt af tanken på att hädanefter själf få sköta honom. Det var så underbart att ha en sådan liten varelse i sina armar och veta, att detta späda lif var så beroende af henne, o c h det ej allenast hans fysiska varelse, utan i än högre grad det psykiska. Vissheten om, att de intryck hon gaf honom skulle blifva afgörande för hela lifvet, fyllde henne med bäfvan. Barnets rum blef blef en helgedom, dit intet orent skulle få inkomma, och hans dagar invigde hon med de varmaste böner. Dag efter dag såg hon, hur han utvecklades, och hon undrade, hur länge det skulle dröja, tills tanken vaknade. Ögonen följde redan ljuset, handen slöt sig omkring hennes finger, men hon var ej säker på, att han ännu kände henne. Hon tänkte sig så lifligt in i den tid, då han skulle kunna säga det första ordet och stå på de små fötterna, gå från stol till stol, peka på föremålen i rummet med ett undrande: » se där. &gt;&gt; Då skulle hon säga sakens namn, men aldrig lära honom något, som han icke såg och ej själf ville ha reda på. Hennes undervisning skulle blifva konkret. Hon skulle lika litet på det andliga som fysiska området gifva sitt barn osmältbar föda, men det visste hon genom erfarenhet, att den, som andligen skulle nära en varelse, måste ha gjort denna själens föda till sin andes egendom, eljes blef den ej användbar för ett spädt förstånd. Härtill fordrades studier och vidsträckta kunskaper, o c h så kom hon åter till sina älskade böcker och sin grubblande tankevärld; men hennes planer sträckte sig långt bortom de första kunskaperna. Hon ville hela tiden bli sin sons lärarinna, och hvad hon på delta område föresatte sig, det visste hon sig kunna drifva igenom. Hon hade alltid älskat att kämpa, med stormen, och hon gjorde det ännu. På hennes helsa berodde gossens, och hon skötte sig omsorgsfullt. Bergvandringarna satte icke endast blodet i friskare fart och gåfvo kinderna en högre färg.
Garn: Kamulls-. I öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit redan under den 24 nästlidne Maj deis i visst fall tillåtit dels bemyndigat Dess och Rikets Commeroe-Collegium att under vissa vilkor medgifva, får Utskottet föreslå, att införselstullen i allmänhet å ”färgadt, tvinnadt eller dubbleradt” Kamullseller Redgarn må varda nedsatt från iG till 8 sk. ti. Kardulls-. Likaledes har Kongl. Majit under nyssberörde dag förordnat, att såväl ”otvinnadt och odubbleradt Kardullseller s. k. Klädmakaregarn”, som ock ”färgadt, tvinnadt eller dubbleradt Iiardullsgarn, eller s. k. brodergarn”, af hvilka det förstnämnde slaget hittills varit till införsel förbudet, skulle med bemälde Collegii, efter pröfning af behofvet, dertill lemnade tillstånd få införas, det förra slaget mot 6 och det sednare mot 8 sk. tull per ti. 44 Bevillnings-Utskottcts Betänkande, N.o ra. Utskottet föreslår väl med anledning häraf och med afseende å beliöfligheten för den inhemska tillverkningen, serdeles af Halfsiden och Halfylleväfnader, utaf Kardullsgarn, att förbudet mot införsel af det otvinnade och odubblerade må upphöra och alt detsamma alltså må kunna i allmänhet utan serskildt tillstånd införas; men hemställer derjemte, alt denna rubrik må delas i två, så lydande: ”ofärgadt, otvinnadt och odubbleradt” samt ”färgadt, otvinnadt och odubbleradt”, och att tullbestämmelserna må blifva, å den förra 2 Rdr värde och 21 sk. införselstull, och å den sednare, värdet 2 Rdr 2/; sk. och införselsafgiften 23 sk. ti.-, äfvensom alt införselstullen å rubriken färgadt, tvinnadt eller dubbleradt, eller s. k. brodergarn, må i någon nion höjas, nemligen från dess nuvarande belopp 16 sk., lill 19 sk. U..
GENOM UPPKÖP AF MODELLER DET FINNES HELT VISST EJ MER ÄN EN MENING OCH GENOM ARBETE FÖR ATT ÅTERUPPLIFVA DEN GAMLA Som en främling dog hon i sitt fädernesland, OM DEN STORA BETYDELSEN AF DEN VERKSAMHET FÖRENINGEN SKÅNSKA VÄFNADSKONSTEN. en gång stått henne nära. Men under hennes G. L-R. Guds barmhärtighet öfvergår allt förstånd och är större än äfven en moÖGONBLICKSBILDER. TECKNADE ders kärlek. FÖR IDUN AF ELIN AMEEN. n e s bild. ORDFÖRANDE I STYRELSEN FÖR » H. V. » * OM ALLA DESSA UTTALADE FRU WALLENBERG I SITT TAL FÖRENINGENS TACKSAMMA ERKÄNNANDE. — 4 — i Stockholm, där fadern var skräddaremästare. Vid 28 års ålder blef hon antagen till elev hos den för sin skicklighet i sårläkekonsten bekanta och med rätta berömda » jungfru Åhrberg&gt;, och hon var den enda, som undei jungfru Åhrbergs långa verksamhetstid kom i åtnjutande af d e n n a förmån. Sedan hon därpå ett par års tid varit anställd vid ' Serafimerlasarettet, började hon 1865 egen verksamhet, hvilken hon ock sedan dess med växande framgång utöfvat. Ar 1878 ingick hon äktenskap med snickaremästaren B e r n h a r d Henricsson, och hon gjorde sedan snart sitt nya namn &gt;doktorinnan Henricsson » lika bekant och värderadt som det förutvarande » doktorinnan Bellman ». Sin största kundkrets h a d e hon i hufvudstaden, där hon söktes af talrika sjuka, till och med u r de högsta k r e t s a r n e; men hon anlitades många gånger, och med framgång, äfven långt utanför hufvudstadens område. Sin läkeverksamhet fortsatte hon, med oförminskadt ungdomligt nit och intresse, till för ett par månader sedan, då hon till följd af ett länge tåligt buret kroniskt lidande måste undergå operation, och för hvilket hon n u dukat under. A. Edlund foto.
Prest-Ståndet d. 2 5 — Vällofl. Borgare-Ståndet d. 27 — Hederv. Bonde-Ståndet d. 25 —• Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskotts Betänkande, i anledning af Herr Grosshandlaren Fredric Aberg Anderssons och Herr Rådmannen Dan. B. Bagges Memorial om Restitution af den Bevillning som Uddevalla Stads Innevånare enligt 1812 Ars Stadga er lagt utöfver det genom 1810 Ars Förordning bestämda förhållande till beloppet, som efter sistnämnde Förordning skolat utgudt. Hos Vallofl. Borgare-Ståndet har blifvit inlemnadt ett af Herr Grosshandlaren Fredric ' ® Aberg och Herr Rådmannen Dan. B. Bagge undertecknadt så lydande t Memorial: ”Enligt Kongl. Mapts Nådiga Resolution af den 12 Mars 1807, och Kongl. Maj:ts Nådiga Bref till Herrar Fullmägtiga i RiksgäldsContoiret af den 5 Januari 1808, härhos i be> styrkta afskrifter bifogade, har Kongl. Majit, i afseende på den rysliga Eldsvåda, som förstörde Uddevalla Stad, allernådigst beviljat Hess Innevånare Tio års eftergift af så val de till Statsverket under namn af Mantalspenningar, Slottshjelp och Mediclnal-fo/id, inflytande - 176 Ven 25 Juli. de utskylder, som af Riksens Ständers Bevillning ined visst undantag från 1806 års början räknade. ”På grund deraf hafva äfven Riksens Höglofligs Ständer vid 180g års Riksdag bevilljat Uddevalla Stads Innevånare eftergift från erläggande af Bevillning, utom för dem, kvilia i årlig behållen inkomst haft 500 R:dr ock derutöfver, meri att desse, såsom en lindring för deras lidande vid Eldsvådan och kännbara uppoffringar vid Stadens åter uppbyggande, endast skulle erlägga Två Tredjedelar utaf den afgift, Bevillnings-Förordningen för sådan Bevillning utsätter. ”Vid 1810 års
Då berörde hamnanläggning ostridigt är af vigt för så väl staden, som kringliggande orter, och, eldigt Utskottet meddelade upplysningar, hamnen för närvarande saknar nödigt utrymme för den därstädes rådande lilliga trafik, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer måtte, för utvidgande och förbättring af hamnen vid Westerås, bevilja staden ett lån af 20,000 ridr, på de vilkor, som uti serskildt utlåtande komma att af Utskottet föreslås. b) Anläggning af sluss vid Knapforssen till sammanbindande af sjöarne Alqvittern och Låån inom Karlskoga bergslag, hvarföre beräknats en kostnad af 11,470 ridr och styrelsen tillstyrkt ett anslag af 6,000 ridr; Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 194. 11 c) Kanaleller båtleds-anläggning emellan Örebro stad och Jarle bruk, upptagen till en kostnad af 513,000 r:dr, hvarför styrelsen föreslagit ett statsbidrag af 236,230 r:dr; d) Slussoch kanal-anläggning emellan Nora stad och Fäsjön, beräknad att erfordra en kostnad af 68,926 r:dr 10 sk. 6 r:st., hvartill styrelsen föreslagit ett anslag af 31,784 r:dr; e) Anläggning af kanaloch slussled emellan sjöarne Norra Barken och Wessman, hvarför beräknats en kostnad af 463,639 r:dr och till hvilket arbetes utförande Kongl. Maj:t redan, i Dess vid nästlidne riksdag afgifna proposition om statsverkets tillständ och behof, föreslagit Rikets Ständer att bevilja 463,000 r:drs anslag till fördelning på 12 år; varande uti 2:ne serskilda motioner, afgifne, den ena inom Borgareståndet af herr C. 11. Roth, och den andra hos Bondeståndet af J.
Grundsatsen att den, som begagnar skjuts, jemväl bör gälda dess fulla värde, vore olvifvelaktigt riktig, så framt icke det allmännas fördel oundgängligen fordrade att Staten drager försorg, det befordringsmedel böra öfver hela riket finnas tillgängliga och att priset derå ej heller må vara sådant, som gör desammas begagnande nästan omöjligt. Af dessa skäl torde, på samma gång Staten bestämmer ett maximum, hvarutöfver ifrågavarande kostnad för de resande ej får stegras, bemödande dock böra göras att, under detta 12 Sammans. Slatssamt Allm. Besvoch Ekon.-Ulskottets Utlåtande N:o 8. maximum, utfinna den lega, sorn verkeligen motsvarar hvad skjutsningens fullgörande kostar den skjutsande. På sätt förut är vordet antydt, har Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, uti sitt Betänkande N:0 110 vid förra riksdagen, utredt att skjutslegan i Sverige bör anses hafva varit i fordna tider högre än hvartill den i våra dagar finnes bestämd.
Dessa indelningar äro i nu gällande riksstat upptagne till 1,676,490 R:dr B:ko och s^nas, efter afdrag af de genom landlstatens förändrade lönereglering frän och med år 1855 till kronan ingående löningsräntor, utgörande omkring 183,000 R:dr B:ko, kunna för nästkommande stalsreglerings-period beräknas, på sätt Kongl. Majit föreslagit, till 1.800.000 R:dr B:ko eller i riksmynt R:dr 2,700,000: — Den lill statsverket inflytande eller kronan behållna delen af ordinarie räntan beräknades, jemte afra ds-sp anm ålen, vid sednaste statsreglering lill 968,000: R:dr B:ko, och har utgjort: år 1850 926,766: „ 1851 988,013: samt, efter det ofvannämnde öfverflyttningar och deraf föranledda tillökning i denna del af ordinarie räntan inträffat, år 1852 1,062,199: „ 1853 , 1,198,880: „ 1854 ' 1,178,267:
Barnhusträdgårdstomten emot en årlig hyra, som hittills utgått med 1,650 Ridr Ruut, hos Direktionen öfver allmänna Barnhuset hemställt, om icke, sedan tillfälle yppat sig att erhålla en för Föreningens ändamål mera tjenlig plats, Direktionen ville utfästa sig att betala de kostnader, som i och för den frågasatta flyttningen till den nya lokalen blefve erforderliga, emot det att Trädgårdsföreningen till Barr,hus-inrättningen afträdde såväl hela den förhyrda tomten, jemte det der uppförda växthus, som ock alla de rättigheter, Föreningen egde till öfriga genom dess åtgärder å samma tomt uppförda byggnader, så har Barnhus-direktionen, enär utaf den ifrågavarande lägenheten med derå uppförda byggnader, af hvilka de värdefullaste voro Föreningens tillhörighet, högre afkastning syntes kunna påräknas än hvad af Föreningen uti årlig hyra erlades, samt återvinnande af fri dispositionsrätt till tomten jemväl ansågs vara af synnerlig vigt, ansett sig böra, under förbehåll af Kongl. Majits nådiga godkännande, bifalla berörda framställning, likväl med den förändring, att utaf Barnhuset skulle erläggas i ett för allt 50,000 Ridr, derutaf 20,000 Ridr borde betalas — 205 — genast, då tomten afträddes, och återstoden, så snart ett i (råga om två å tomten uppförda paviljonger ingånget hyreskontrakt Jöpte till ända och Barnhus-inrättningen af dessa byggnader komme i besittning. I öfverensstämmelse härmed har kontrakt med Trädgårdsföreningen sedermera blifvit upprättadt och af Kongl. Majit i nåder godkändt. Under revisionsåret hafva till inrättningens förmån 2:ne testamentariska dispositioner, hvardera å 3,000 Ridr, blifvit gjorda, deraf den ena i början af det derpåföljande året till Barnhusets kassa influtit, hvaremot den andras bestånd ännu den 25 Juni 1862, då Direktionens berättelse afgafs, var på rättegång beroende. § 3.
Det gamla ordet, att wintet mii.nsliligt är mig likgiltigt », Buiide 1ia.fva varit Sophie Adlersparres valspråk. För henne stod det liiigst att rara människa forst och kvinna sedan. Darför fiiiim vi ahen hennes medverkan vid lösningen af s % mHnga. på ilagorclningen sthende sociala frågor: sedligheten, nykterheteii, folhmdervisningen, arl&gt;etsvi1115.oren, försvarsrörelsen och m b g a andra. B triden i England och Amerika om den politiska ~ ~ l r i i t t e n uts sträckning till kvinnorna, lyckades dock till e11 början icke att vinna hennes sympatier, och hvad den sreiiska lcvin1iaii angick. fann hon henne slAngt * &amp; ii redo att anförtros en s: i (lan ~ilakto. N k o t senare uttalar hon sig dock för valrätt, men 1110th iiiider vissa garantier, shdana som s. k. i ~ ~ i n o r i t e t s d proliortion~lla. val eller dylikt. I samband härmed f&lt;irekom11er i ett yttraiide M n medlet af 80-talet. (med aidediiiiig af h Borgs riksdagsmotion):, Valbarhet nu och för lang franitid skulle varda lietydelselös och därför, ehiirii formelt rattvist, enligt vAr uppfattning icke önskvärd r. Under de fólj ande Aren modifieïailes nAgot denna uppfattning, och det är att bekliaga. att det iittalaiiite, som S. L-d ännu under den sistfö~htiia ö intern pktiinkte. och hvilket hon anskg 1,åfordradt genom den riktning agit; itioiieii för den kvinlign röstriitten tagit i rHrt I d. att detta kltirgörande af liemes egen stallning till denna sak? tj ' ~-arr l~lott. blef en icke förverkligad framtidstanke.
En frisk menniska skulle duka under på så mörka inbillningar.» Beylon kastade en matt, men uttrycksfull blick på konungen, lyftade sedan ögonen mot höjden, fattade ännu en gång Gustafs hand och tryckte den mot sina läppar; hvarefter föreläsaren yttrade med aftynad röst: – «Guds välsignelse öfver Ers Maj:t och dess hus!» .. Konungen gick till fönstret, för att se Schweitzarens affärd. När denne sista gången blottat hufvudet för sin monark och med sina slocknande ögon uppfångat hans slängkyss ock afskedsnick, skyndade Gustaf – till sitt skrifbord! Hans blixtbevingade tankar irrade nu i ett ögonblick från det känslosamma af skillsmässan till beräkningar rörande följderna af föreläsarens död. Denne hade under loppet af ett fjerdedels sekel varit invigd i alla konungahusets och statens ömtåligaste värf och förtroenden. Hans papper innehöllo sannolikt mången vigtig upplysning, hvilken konungen var angelägen att gömma undan obehöriges nyfikenhet, – och mången, som Gustaf ville skaffa sig sjelf angående föräldrar och syskon; ty Beylon hade haft allas hemligheter om hand, men lika obrottsligt iakttagit tystnad mot de öfriga kungliga personerna, hvilka förtroendet vid hvarje särskilt tillfälle ej var ärnadt, som emot hvilken annan som helst. Gustaf, hvilken nyss ådagalagt en så huld – prisvärdt och efterdömligt huld! – vårdnad om sin döende trogne tjenare, hade knappt hört honom uttala afskedets välsignelse, innan Gustaf, med handen ännu kyld af föreläsarens kalla läppar, skref till sin hofkansler baron Fredrik Sparre en befallning att passa på när Schweitzaren afsomnade, genast bemäktiga sig och försegla alla hans efterlemnade papper samt derefter skyndsamt öfverlemna dem till konungen personligen. Om i något fall en smickrad fåfänga kunde uppväga känslan af kroppsliga qval, så borde sådant visserligen inträffa vid Beylons dödssäng.
Fabriksidkaren måste således erlägga afgift för inmäskning hvarje söknedag af minst 750 kannor i ett kar, och får ej anmäla sig till att verkställa inmäskning å hvarje söknedag af mer än högst 6,000 kannors karrymd i ett eller fördelade i två, tre, högst fyra kar. § 25. För inmäskning af ett kar hvarje söknedag får ej finnas flera än högst fyra mäskekar i omgången, hvaraf följer, att för daglig inmäskning af två kar må användas högst åtta, för daglig inmäskning af tre kar högst tolf, och för daglig inmäskning af fyra kar högst sexton mäskekar, hvilket är det största antal, som får finnas i något bränneri. § 26. Vid inmäskningarne iakttages, att, då bränvinsbränningen börjar, eller, efter det att bränneriet längre eller kortare tid varit under försegling, ånyo företages, sker första tillsättningen i karet N:o 1, den andra i karet N:o 2, o. s. v. till och med högsta numret i bränneriet, hvarefter åter börjas med karet N:o 1, o. s. v. § 27. Tillmäsknings-arbetet, hvilket anses börja med målning eller krossning af potates, der sådan till bränvinsbränningen användes, eller, der säd dertill begagnas, med syftning af gröpet, får ej företagas tidigare än klockan 4 om morgonen eller sednare än klockan sju om aftonen. § 28. I bränneriet må ej finnas mer än en förmäskare eller käril, i hvilket tillmäsknings-arbetet verkställes. Det får ega hvad form som helst, men ej i rymd innehålla mer än tvåtredjedelar af hvardera mäskekarets, och deri får mäsk ej afsvalas eller jästas. § 29. Af jästkäril får i ett bränneri finnas: 3 jästtinor för hvarje kar, som dagligen inmäskas; de må ej innehålla hvardera mer än högst Vi6 af mäskekarets 8 Bil. N:o 5 till Bev. Utsi-.
) Han mötte i Karl Johan en farste, som alltid var fferdig att anslå en hög och tvärsäker ton, och för att nfigot vinna, måste man något våga, tänkte förmodligen Th., och så rådde han sin regering, att icke spara på klingande skäl. Synnerligen pikanta upplysningar om det » gyllene krut » som användes för Karl Johans räkning förefinnas i riklig mängd i det nya bandet af Sca&amp;volaboken. Detta system att vräka subsidier på Napoleons fiender, var som bekant en gammal ledande tradition från d. y. Pitts dagar, dä det kostade England ofantligt. Th. tyckte man kande fortsätta, men utrikesministern lord Castlereagh hade bland all sin öfriga små-aktlghet äfven den att vara sparsam på pengar. Huru som helst tyckes Th: s benägenhet att tillmötesgå dc svenska anspråken hafva väckt kabinettets misstänksamhet. Och här kommer beviset. Th. erhöll icke bemyndigande, ehuru i Sverige ackrediterad minister, att underteckna den svensk-rysk-engelska allianstraktaten (i Örebro), utan ditsändes för ändamålet general Hope. Th. satte sitt namn derunder utan bemyndigande. I ett enskildt bref, icke till lord Castlereagh utan till understatssekreteraren Mr Cooke, beklagar han sig häröfver och förklarar, att han såsom en sjelfständig man, den der sjelf brutit sin bana, aldrig skulle kunnat fördraga ett sådant tillbakasättande. Sedermera fick emellertid general Hope i följd af relationer, från sin, den engelska, regeringen mottaga någon högre utmärkelse (förmodligen någon orden), och åter klagar Thornton, att ban blifvit förbigången. Vidare, ehuru Karl Johan särskildt önskat (och Th. framfört denna önskan), att engelska regeringen icke vid hans hög-qvarter skulle låta representera sig af någon militär fackman, utan endast Th. låta fö|ja h. k. h., och Th. äfven anhållit om samma sak, skickades likväl Hope dit, och Th. tyckes ytterligare hafva haft att betydligt underordna sig ministern i Berlin, Sir Charles Stewart, hvaröfver han också framför ganska bittra direkta klagomål.
BondeStändet anmärkningar emot Utskottets ifrågavarande förslag blifvit framställda af Casper Wijkman (rån Upsala Län, Nils Mänsson från Malmöhus Län, Nils Strindlund från WeslerNorrlands Län samt Anders Nilsson från Wermland, syftande derhän, alt den uppoffring af Husoch Local Staten redan gjort åt Sällskapet för Vexelundervisningens befrämjande vore mera än sorn skäligen kun - iy4 StatsUtskottets de fordras , och att Landet , för hvilket Staten icke kunde åstadkomma något anslag lill undervisningens befordrande, icke borde till ytterlighet utsträcka sitt deltagande i underhållet af Stockholms undervisningsanstalter; hvarföre äfven det af Utskottet tillstyrkta anslag borde afslås. Ilos V. BorgareStåndet har väl Hr Leffler upplyst, att Allm. Besvärsoch Ekonomiutskottet skall angtde denna fråga fallat sitt beslut, med tillstyrkande, förenat med vissa vilkor, hvaråt StatsUtskottet borde lemna uppmärksamhet samt ämnet i öfrigt blifva föremål för gemensam öfverläggning. Orsaken hvarföre Utskottet detta ämne ensamt behandlat, är uti Betänkandet N:o i33 uppgifven. Hvad af de enskilda Motionär^ine blifvit anfördt, har hos Utskottet tagits i noga öfvervägande, samt ej mindre den i frågavarande Scholans hufvudsak liga föremål, såsom en bildningsanstalt för FolkLärare, än ock frågan oin det större anslag, som utöfver hvad K. M:t i Nåder proponera!, åt densamma blifvit begärdt, kommit i betraktande. Och ehuru Utskottet icke vill betvifla VexelundervisningsSällskapets behof af mera utvidgade tillgångar, för alt kunna underhålla Scholan i det skick Sällskapet för ändamålet anser nödvändigt; likväl och enär inom ett RiksStånd anmärkningar emot Utskottets Förslag i denna del blifvit gjorda af aldeles motsatt beskaffenhet, eller att StatsVerket borde icke ens med något årligt PenniogeAnslag Scholan biträda, samt inom 2:ne RiksStånd någon erinran i öfrigt icke Betänkanden, N:o 240.
Dess ägare skulle afstå den till mig; under vår hand skulle den på nytt framgå såsom en förskönad skapelse och här skulle vår öfriga lefnad framrinna, lugn och klar liksom den våg, som omflöt vårt elysium. Dessa bilder hade ännu icke slutat sin glada lek, då sömnen, med obemärkt hand, tillyckte mina ögon. Men afundsjuk Ande förjagade de spelande drömmarnes skara, och omringade min bädd med hotande, förfärliga gycklerier. Väckt af en qvalfull dröm, störtade jag upp, men fann med harm, att nattens stjernor ännu stodo högt på himmelen. Omöjligt kunde jag längre uthärda den qvalmiga luften i min kammare. Jag störtade ut och befann mig, nästan ovetande, vid Salomos tempel. Ett djupt mörker öfverdrog ännu sjön och min kärleks helgedom. Icke länge hade jag här sutit, förrän jag trodde mig i den djupa tystnaden höra roddarslag, och då jag, med ansträngda sinnen, vände mina blickar åt ön, tyckte jag mig der i trakten af boningshuset, se ett ljus, som fjerran försvann vid andra stranden. Jag lyssnade åter, jag ansträngde all min synkraft, men jag hörde endast vågen, som, jagad af morgonvinden, sorlande öfversköljde den gröna stranden, och såg endast de himmelska nattljusen, som, behagade af detta skådespel, tycktes glömma att skrida ur vår dal. En dyster aning genomflög min själ. Hvarför kan jag dock, i alla fall, icke så gerna afvakta dagens ankomst på holmen som på denna kulle? – tänkte jag och gick ned till stranden. Men jag kunde omöjligt i detta mörker finna min båt. I min ifver att söka, förvillade jag mig och nedsönk bland hvassen, långt öfver knät. Ursinnig af vrede, arbetade jag länge fåfängt att komma upp. Det lyckades änteligen; – men mina skor voro fastsittande, mina kläder förderfvade af vatten och dy. Jag måste ila hem, för att omkläda mig. Vid återkomsten hörde jag någon sakta klappa på mitt fönster. Jag borttog gallret och in flög den lilla domherrn med ett hopviket ostindiskt papper bundet under halsen.