Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Sörensen stannar qvar, ty när han får höra, att man kan bli klipt der för 1 krona, så tar han sig bakom örat och menar, att han godt kan dröja, tills han kommer hem till Köbenhavn, der Jörgen Pedersen, Wimmelskaftet 4, 1 § tr., se ' n 28 år tillbaka skött om hans coiffur. Han misstänker, att det der anbudet med klippning till 1 krona är ett försök att » teekke ham o p ». I fonden af hr Ljunghs rum se vi en dörr, och öfver axeln på en bred matrona skymta vi ett tropiskt landskap i svag belysning. Matronan talar om för sitt sällskap, att det är » Tippentipp-gruppen ». * * * y t a n vidare meningsskiljaktighet komma vi öfverens om att ge oss af ned igen och lemna likplundrarne i källaren i ostördt utöfvande af sin ruskiga handtering. Ut på gatan! Frisk luft, dagsljus, strålande dagsljus öfver Kungsträdgårdens härliga gräsmattor. Det Panoptikon, som vår Herre i förening med stadsträdgårdsmästaren Mediu m. fl. sakkunnige biträden der arrangerat, är i alla fall sådant, att vi skulle vilja ge hög entré för att se det, om vi inte hade det gratis för våra ögon hvar endaste dag. Men det Svenska Panoptikon var j u heller inte så illa, min fröken? Man måste ta i betraktande, att det blott är början. Ingen opposition, ingen malplacerad » Fsedrelandsfölelse », hr Sörensen. Liten kan bli stor, och om våra gubbar inte äro så talrika som edra, så ha de åtminstone mera fraicha och vårdade peruker. Farväl, min fröken! Äh, jag ber, inga tacksägelser! Men eftersom jag haft den lyckan att icke allt för mycket misshaga er som ciceron — tänk om vi ibland skulle träffas i Panoptikon? Hvad jag menar? Jo jag menar, att Idun kunde nog också bestå sig sitt eget lilla Pa MinusKnpt, som ej antages till Införande, återsändes, såvldaporto blf o g a s. Inga ofrankerade försändelser lösas.
Man har, i fråga om valsättet, ansett för ett tillbakaskridande i våra samhällsformer, att begagna indirecta eller medelbara val, ehuru detta valsätt från ålder ägt rum bland massan af nationen, eller vid de vanliga electorsvalen inom BondeSt.; men då man emedlertid i det hvilande förslaget bibehållit de directa eller omedelbara valen för BorgareSt., som förr begagnat detta valsätt, har äfven detta blifvit klandradt, emedan sättet möjligen skulle kunna föranleda oordning och tumult. Hade man varit rättvis, borde väl ettdera gillats, men man blir icke rättvis, då man vill vara hård. Man Den 28 Augusti. 121 Man har sagt, att ståndsinrättningen inom vårt fädernesland från uråldriga tider ägt rum, att den varit nationel. Allhärjaroch landskapstingen hafva varit äldre och den ännu fortvarande sockenstämman är mest öfverensstämmande med våra vanor. Vid berörde ting fördes allmogens talan af den sjelf, eller af dess lagmän, och det var först i en sednare tid, således icke i den äldsta, som, till följd af mindre oordningar och Konungamaktens försvagande, herredagarne infördes och folkets förra ombud, lagmännen, i och bredvid rådet, blefvo dess herrar; derefter de utväxter på statskroppen, som kallas stånd, bildades. Dessa utväxter hafva sedermera blifvit nog mäktiga att förhindra folkets allmänna vilja. Förra riksdagar hafva gifvit och kanske äfven den närvar, skall derpå gifva bevis. Jag tror också, att ståndsindelningen, så gammal den än må vara, aldrig inom vårt land blir rätt nationel, eller uppburen af allmänna tänkesättet. Dä jag nu omnämt sockenstämman och vidare om densamma ämnar yttra något, torde man icke böra förebrå mig, att jag sökt mina jemförelser efter främmande mönster utom landet, hade jag än det bästa tillfälle derför inom ett brödrarike, eller att jag från ett lif, som icke finnes, velat skapa ett nytt, och dymedelst gjort mig förtjent af den förebråelse Sismondi ställer til! lagstiftaren, då han yttrar: att han väl kan släcka, men icke tända lifvet.
Det måste nemligen i betraktande lagas, att enligt lag eger panträtt i lös egendom i allmänhet ej rum, så framt egendomen ej finnes i borgenärs vård, och alt grunden till den förmånsrätt, som Konkurslagens ofvanåberopade §. tillerkänner borgenär i utmätt gods, som blifvit satt i allmänt förvar eller under utniätningsmäns försegling, ligger i antagandet af en förvärfvad panträtt, enär godset 1 nämnde fall ansetts såsom tdl borgenären redan öfverlemnadt, om ej frivilligt al egaren, dock till följd al laga åtgärder. Om nu egendomen 6 Lag-Utskottets Betänkande, N-o 73. skulle förblifva i gäldenärens förvar, saknades helt och hållet grunden för förmånsrätten eller den förvärfvade panträtten, och under sådana förhållanden synes någon företrädesrätt icke ens kunna komma i fråga. Men häraf följer äfven, att rättigheten att skilja gäldenär från utmätt gods fortfarande måste bibehållas, emedan borgenärens rättmätiga anspråk att blifva i sin rätt betryggad endast såmedelst kan uppfyllas; Och då Utskottet således ej kan understödja nu omförmälda förslag, anser Utskottet den i sammanhang härmed väckta fråga, i afseende på ansvaret för förskingring af i mät taget, men i gäldenärs förvar qvarlemnadt gods, böra förfalla, enär förslaget i denna del grundats på förutsättning om antagande af det förra. Hvad dernäst angår Gustaf Petterssons serskilda yrkande om den förklaring af 8 §. i 8 Kap. nyssberörde Balk, att samma lagrum, som stadgar, att den, som egenvilligt rubbar det gods, som Konungens Befallningshafvande låtit i qvarstad sätta eller med kronomärke teckna, skall bota fyratio daler, jemväl bör ega tillämpning på utmätt gods, som lemnats^ oförsegladt; så enär omförmälda stadgande är af den tydlighet, att villrådighet om rätta meningen ej bör uppstå, samt Utskottet ej eller har sig bekant, att stridiga åsigter härutinnan gjort sig bland domare gällande, finner Utskottet någon förklaring icke af nöden.
Nu säges det i 75:te §:n Riksd.-Ordn:n alt i alla ärenden, hvarom ieke serskildt stadgadt är, gälle 3 Stånds mening jemte Konungens samtycke. Häraf följer uppenbarligen, att då intet serskildt finnes i afseende å kommunal-afgifters åläggande föreskrifvet, och då R. St., på grund af deras allmänna lagstiftningsoch beskattningsrätt, onekligen ega alt besluta, att vissa kommunal-afgifter skola utgöras för att användas lill vissa kommunal-ändamål, så skall Riksd.-Ordn:s 75:le §:s stadgande derom, all 3 Stånds beslut jemte Konungens samtycke eger gällande kraft, i dylika frågor tillämpas. Så väl R. o. Ad. sora ock 2:ne andra RiksSlånd hafva sålunda, genom den behandling de hittills gifvit denna fråga, varit af samma tanke, som den, hvilken jag nu haft äran framställa, och ansett ifrågavartde medel vara, icke Statsmedel, utan kommunal-medel. Vid sådant förhållande bör man väl vara konseqvent och icke vid voter:s-propos:s upslållande så förfara, att den afgift, som genom 3:ne Stånds beslut ansetts vara en kommunal-afgift, genom omröstningens möjliga utgång kan förvandlas lill en afgift till Statsverket. Hvad den af mig äskade fördelningen af volens-propos. beträffar, så är det oneklig), alt utminulerings-rörelsen är en helt annan näring än ulskänknings-rörelsen. Det är då orätt alt tvinga den, som gillar ett Stånds beslut i afseende å den ena rörelsen, men ett annat Stånds mening i afseende å den andra, att rösta för ettdera Ståndets beslut i afseende å båda rörelserna, hvarigenom naturligtvis hans öfvertygelse, i afseende å endera rörelsens beskattning, måste upoffras. Till undvikande häraf är det alldeles nödvändigt, att man vid voler:s-propos:ns upslållande skiljer utskänknings - 58 Den 28 Oktober f. m. frågan från utminuterings-frågan, så att man deröfver måtte få serskildt rösta. Jag förnyar min vördsamma anhållan om återremiss.
Den nu föreskrifna hembudsskyldigheten torde endast föranleda dertill, att den mindre bemedlade bergsmannen, hvilken icke förmår att sjelf verkställa tackjernsblåsning, deraf förhindras att, oaktadt han fullgjort hyggnadsoch värmningsskyldigheten inom hyttelaget, genom försäljning af sina öfverloppskol fritt använda sin egendom, utan de omvägar och olägenheter, hvilka, på sätt förut blifvit uppgifvet, vid tillämpningen af de rörande hembudet gilne föreskrifter, ofta kunna ega rum. Vid sådant förhållande och då erfarenheten visat, att hushållningen meri skogarne icke vunnit af det hittills följda system, hvilket tvärtom föranledt till liknöjdhet för ali bättre hushållning i afseende å denna för landet vigtiga näring, få Rikets Ständer, som anse de band på den enskildes fria dispositionsrätt öfver sin egendom, hvilka genom ofvan omförmälda hembudsskyldighet ännu ega rum inom bergslag, kunna utan fara för skogarnes bestånd upphöra, hos E. K. M. i underd. anhålla om den ändring i de genom Kongl, förördningen den 27 April 1846 gifne föreskrifter rörande kolhandeln inom bergslag, att den deruti stadgade hembudsskyldighet måtte försvinna, så att Expeditions-Utskottcts Förslag till und. Skrifvelse, N.-o loS, 173 hyttedelegare, hvilken behörigen fullgjort sin byggnadsoch värmnings-skyldighet inom hyttelaget, må vara oförhindrad att fritt använda sina skogsalster, vare sig genom försäljning eller förbrukning pä annat ställe; dock utan rubbning i de laga aftal, som tilläfventyrs å serskilda ställen om skogstillgångarnes användande kunna vara ingångna. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Juni 1848. Uppläst och godkändt lios Ridd. och Adeln den 3i Maj 1848. Presle-stnndet den 3i Borgaie-slåndet den 3i Bonde-ståndet den 2 Juni — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående embetsoch tjenstemäns rätt till lön under tjenstledighet.
Till följe af den gjorda., framställningen i Konungens Nådiga Proposition, har Utskottet först anställt jemförelse mellan de Svenska GrundUagarnes föreskrifter och de §§ i den Norrska Grundlagen, som i högstberorde Nådiga Proposition blifvit o inför mai te, nemligen den 1, 6, 7, H, 26, 38, 39* 40, 41, 42, 43, 44, 47 och 4 8- Utskottet går nu att i anledning af denna hndersökriing lill Eiksens Ständer framställa dess stadgade meningar i afseende på hvarje § särskildt. Den 474 Deri 2*7 April. Den första § är, af innehall: ''Konungariket Norrige är ett fritt och sjelf» ”ständigt Rike, »som ej kan delas eller afhändas, ”förenadt med Sverige under en Konung. Dess ”Regeringsform är inskränkt och ärftligen Mon”arkisk. ” Utskottet liar ej funnit någon anledning til^ coll i sion kunna äga runa emellan densamma och någon § i Sveriges Gundi agar.. Utskottet tror sig allenast anföra uttrycket af hela Svenska Folkets förenade röst, nar det tillstyrker, att Riksens Ständer, i anledning häraf, mätte till det Norrska Folket afgifva en högtidlig förklaring, att de genom sitt erkännande yterligare vilja besegla den emellan Norrige och Sverige redan verkställda Förening under samma Konung, och derjemte äfven erkänna Konungariket Norrige såsom ett fritt och sjelfständigt Rike, hvilket ej kan delas eller afhändas. Dä bägge Staterne äga Folkens borgerliga frihet skyddad genom egna Grundlagar, •vantar Svenska Folket af denna Förening en politisk styrka inom den Nordiska Halfön , den högsta som kan ednäs, innan. Svear och Norrmän sträcka sina broderliga armar för att sarnmansmsmälta tili ett Folk.
Majit måtte i nåder tillåta, att de af Kongl. Majlis Missioner, hvilka sålunda af ofvanomförmälda orsak ännu i mer eller mindre mån betungades med postportoafgift för den ministeriela bref vexlingen, må, i likhet med hvad redan blifvit Beskickningen i Wien beviljadt, erhålla rättighet att, under enahanda vilkor, till ÖfverPostDirektörsEmbetet insända räkningar för utbetald postporto, äfvensom att denna förmån, i händelse af nådigt bifall, måtte varda dem tillgodoräknad ifrån och med början af nästförutgångna året 1836. Och denna underdåniga hemställan, som understöddes af närvarande Herrar StatsRåden Friherre Åkerhjelm, Friherre von Schulzenheim och Friherre Gyllenhaal samt Föredragande StatsSckreteraren, Herr Presidenten Skogman, fann Kongl. Majit skäligt i nåder bifalla. I afseende å Postmedlens disposition hade emedlertid, vid förutgångna Riksdagen, Rikets Ständer, i Deras underdåniga skrifvelse af den 30 Oktober 1834, angående Riksstatens Andra Hufvudtitel, 13:de punkten,17) gifvit tillkänna , att De, sorn ansett sig icke böra antaga behållna inkomsterna tili högre belopp än 100,000 Ridr, beviljat, att tills vidare Postverkets stat finge, enligt 17) Bilianget till RiksStåndens Protokoll 1834 oell i835, Kode Samlingen, ira Afdelningen, ,N:o 170. 47 Kongl. Maj:ts nådiga proposition, utföras med 350,000 R:dr, jemte 68 R:dr 36 sk. 6 r:st i indeld lön, för att, med bibehållande af då varande aflöningss ta ter, företrädesvis användas till Postinrättningens ytterligare förbättrande samt till understöd och befrämjande af de gagneliga diligensinrätillingarne.
Utdrag af Protocoflet, hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm eftermiddagen den 12. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevill - jjtw 14 Julli j. m. pingsUtskottets den 5 dennes under N:o 19 afgifne, samt den 10 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning of gjorde anmärkningar vid Utskottets den 28 sistlidne April meddeldte Utlåtande, angående en ut-, vidgad fribrefs-rätt för Städ emes Magistrater, fann R,idderskap,et oeh Adeln för godt bifalla det i Utskottets Memorial upptagne sednare alternativ eller att den ifrågaställde ytterligare Iiostfriheten må Städernas Magistrater meddeas. Ut supra. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande StatsUtskottets den 5 dennes afgifne, samt den, i,q derpå följde eftermiddagen på bordet fagde* Utlåtanden:, Tyro 282. I anledning af väckt fråga o nr förändring af Andrarums Alunverks rått till inr fcöp af skogs-elfecter m. rn. I anledning af Kongl. Majds Nådiga Remiss rörande Råntornes utgörande för $ågre Thorshälla Stad upplåtne hemman. I anledning af väckt fråga om er* sättning till Handlanden J. A. Tauson för afträtt arrende af fJranienburgs KungsLad ugård. Ut supra.
”Ej må köpare till vittne åberopas eller för ojäfvig antagas ifråga om det bränvin, han sjelf sig tillhandlat /’ hafva Höglofl. Utskotten, efter mitt bedömande, lagt ett nästan uteslutande hinder för upptäckt och bevisning af lönnkrögeri. Till grund för detta stadgande har man velat antaga: dels att köparen vore delaktig i säljarens brott, och dels alt, med köparens godkännande såsom vittne, tillfälle bereddes honom att tillika vara angifvare. Hvad första omständigheten angår, eller köparens delaktighet i lönnkrögarens förseelse, så torde den erinran böra ega rum, att Lagen, för bestraffning af delaktighet i brott, förutsatt jemte den handlandes fria vilja, att den ifrågavarande gerningen till sin beskaffenhet är så qvalificerad, att den i gerningen deltagande kan deraf inse och finna den agerande hufvudpersonens brottsliga förfarande, eller att ett verkligt lagbrott föröfvas. Detta inträffar likväl icke i frågan om oloflig bränvins-försäljning. Man föreställe t. ex. en resande, som, i behof af förtäring, efter anvisning, inträder uti elt hus, der sådant kan fås. Hans första omsorg är visserligen ieke att utforska om det anvista stället är en lofgifven eller en lönnkrog. Detta interesserar honom föga att veta, emedan det är säljaren, i fall af oloflig försäljning, som är straffbar, och icke köparen. I denna sin okunnighet erhåller och betalar köparen den förtäring han begärt, dervid allt tillgår i handlingssätt och yttre former lika öppet, sorn på hvarje annan privilegierad krog eller näringsställe. Nu frågas: har denna köparen verkligen begått något brott, eller kan han sägas de facto vara delaktig i säljarens förbrytelse? Skulle denna fråga, emot förmodan, af någon besvaras Bihang till R. St.
Från BorgareTStåndet har Stats-ntskottet erhållit remiss å en af hr G. F. Asker väckt motion, innefattande hemställan, att folkskole-afgiften hädanefter må af kronans och städernas uppbördsman omedelbart levereras till vederbörande skolstyrelser; men då denna fråga icke inverkar på Statsverkets inkomster eller utgifter, får Utskottet, med stöd af 44 § 3 mom. Riksdags-orduingen, nämnde motion återlemna, förden åtgärd Rikets Ständer finna med åberopade § öfverensstämmande. Stockholm den 29 December 1853. STOCKHOLM, f. d, Schultze’® Boktryckeri 1853. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 13. 1 W:o 13. Ank. till Exp. Utsk. d. 5 Jan. 1854, kl. 7 e. m. Utlåtande, angående Stats-kontorets ersättande för förskottsvis utbetalda medel till kolonien S:t Barthelemys för val tnin q skostnader. 11:gs Afd. Till bestridande af sådana för kolonien S:t Barthelemys förvaltning erforderliga kostnader, hvilka icke af koloniens inkomster betackas, anvisade Rikets sednast församlade Ständer, för åren 1851, 1852 och 1853 å Riksgälds-kontoret ett förslagsanslag af 18,000 R:dr, att med en tredjedel årligen förskottsvis utgå, under förbehåll af den framtida godtgörelse till samma verk, som genom ökad afkastning af kolonien eller dess afträdande till någon främmande magt kunde beredas; och skulle utbetalningen af detta förslagsanslag, jemlikt 106 § af det för Riksgälds-kontoret utfärdade reglemente, ske enligt de reqvisitioner, som af Stats-kontoret derå afgåfves.
Uti slutet af densamma står nemi. ”der han sist varit mantalsoch skattskrifven.” Jag tror, att det bör heta: varit eller bort vara &c.; ty om någon undanhåller sig från mantalsskrifning, sedan han inflyttat i en församling, så kan jag ej inse, hvarför den församling, der lian sist förut varit skattskrifven, skall lida för denna hans försummelse. Den 25 April f. m. Underteckn. R idd.Secret.: Jag får äran fästa uppmärksamheten derpå, att Utskrns raisonnement pag. 4 förekommer såsom tillstyrkande i ira punkten pag. 7. Uti den nu ifrågavar. punkten är det endast fråga om besvarande af de gjorda anmärkningarna. Hr von Troil, Emil: Jag kan icke gilla denna punkt. Det är obilligt, att en person skall underhållas af den församling, der han tillfälligtvis vistas, då han blir vanför. Mera lämplig grund synes det vara, att fästa skyldigheten vid den församling, der han uppehållit sig den bästa arbetstiden. Exempel komme då säkerligen att inträffa derå, att då en person vore nära att blifva vanför, forslades han på annan församling, som icke haft något gagn af honom linder hans arbetsföra tid. Vida lämpligare synes det då vara, att i denna del förblifver vid hvad hittills varit stadgadt. Gr. Horn, Claes Fredr.: Den billighet, som den siste talaren påyrkat, att fördela fattigförsörjningskostnaden på de församlingar, der en af dylikt understöd behöfvande tillbragt sina bästa dagar, låter ganska väl; men den är icke verkställbar, utan skall åtminstone leda till oändliga rättegångar. Det är ett misstag, att en orkeslös äger välja hvilken församling han vill till boningsort; ty det finnes en författning derå, att församlingarna äga vägra emottaga en sådan. Jag tillstyrker bifall till denna punkt. Frölich, Da v.: Jag bekänner, att jag hittills varit okunnig om, att en sådan fråga som denna varit å bane. Nu är det snarare såsom protest, jag ämnar yttra mig deri.
Memorial, i anledning af äterremiss af Lag-Utskottets Betänkande N:o 23, öfver väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på sättet för kommunikation af besvär, som blifvit till Hofrätt ingifna. Detta Betänkande har blifvit af Högvördiga Preste-Ståndet bifallet, men af de tre andra Riks-Stånden återremitterats, sedan, under föregångna diskussioner, såväl behofvet af den arågaställda lagförändringen som ändamålsenligheten af den föreslagna proceduren vunnit enstämmigt erkännande, men deremot redaktionen af det framlagda författningsförslaget utgjort föremål för anmärkningar. Med ledning af dessa anmärkningar har berörda förslag nu blifvit af Utskottet omarbetadt, och får Utskottet, med inbjudning till Högvördiga Preste-Ståndet att frånträda dess i ämnet fattade beslut, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer mätte, för sin del, besluta en författning, hvarigenom., med ändring af hvad lag och för fattningar stadga i afseende på hvad iakttagas skall, då Hop ätt pröfvar besvär vara sådana, att andra parten öfver dem höras bör, för ordnas som följer: § 1. I mål, som hos Hofrätt genom besvär fullföljas, skola, på sätt i 21 Kap. 6 § Rättegångsbalken för lagvadda och instämda saker stadgadt är, alla inlagor med bevis, som dertill höra, tväfaldt ingifvas: den ena att vara i Hofrätten qvar, den andra att gifvas till vederparten. Ej må protokoll eller utslag, som ena parten inlemnat, åt den andra utgifvas. Bih. till R. St. Finner Hofrätten, att någon öfver besvären höras bör, och är målet ej af den beskaffenhet, att offentlig myndighets åtgärd för sådant ändamål anlitas må, vare den klagande pligtig, att ena exemplaret af besvären med dertill hörande bevis uttaga och vederbörande tillställa samt behörigt intyg derom till Hofrätten ingifva inom den tid, som af Hofrätten bestämmes. Försummar klaganden att inom bestämd tid sådant intyg ingifva, och kommer ej heller vederpartens förklaring inom samma tid in, varde besvären ej till pröfning upptagna. § 3.
Ständer vid fastställandet af lönebeloppen för rektorer vid fullständiga läroverken fästade vilkor, att rektor icke får innehafva prsebendepastorat, måtte upphöra att vidare vara gällande. 8:0. För Seminarium för bildande af lärarinnor. att det för seminariet uppförda anslag 15,000 höjes med 5,000: — Transport Runt R:dr 249,155: 64. Kongl. Maj:ts Nåd. För pedagogier och folkskolor. att detta anslag ökas med 8,000: — 10:o. För Sundhetskollegium och Medicinalstaten. a) att löner åt 8 nya provincialläkare anslås med 1,500 R:dr till hvarje 12,000: — b) att till tjenstgöringspenningar åt 4 provincialläkare, hvilka af praktik endast kunna påräkna en obetydligare inkomst, anvisas 2,000: — c) att till löneförbättring åt de 20 äldste provincial läkarne, efter 500 R:dr till hvardera, anslås 10,000: — d) att löner åt 4 nya djurläkare, med 500 R:dr till hvardera, anslås med 2,000: — 26,000: 1 !:o. För Barnbördshusen. att den på Karolinska medico-kirurgiska institutets stat upptagna lön åt barnmorskeläraren i Stockholm jemte alla utgifter för barnmorskeundervisningen uppföras under en gemensam rubrik: »Barnmorskeundervisningen och barnbördshusen»; att lönen 450 R:dr för instruktions-barnmorskan vid barnbördshuset i Stockholm ökas med 150: — att det för barnbördshuset i Stockholm nuvarande anslag, under vilkor att fri boning vid inrättningen upplåtes för en amanuens och minst 8 på en gång derstädes tjenstgörande medicine studerande ökas med 8,028: — 8,178: 12:o. För Vetenskaps-akademien. att till expensmedel anslås 4,750: — att lönen för konservatorn vid naturhistoriska Riksmuseum höjes med 1,000: — och för dennes biträde ytterligare anvisas 400: -— g 13:o.
Majit i nåder låta ombesörja en förnyad uppskattning af Häradsskrifvare)) Ruckmans boställe, Ärja Nio 3, samt, sedan dervid blifvit utrönt, i hvad mån samma boställes afkastning blifvit vid den år 1858 verkställda lönereglering för högt beräknad, till Rikets Ständer aflåta den nådiga framställning, hvartill E. K. Majit, med afseende å Ruckmans förlust af honom rätteligen tillkommande löneförmåner, kan finna omständigheterna föranleda. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 15 September 1860. Bih. tilt II. St. Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 13%. Upplisl och godkilmil hos Ridd. oell Adelil den 15 Sept. 1860. Presle-Ståndel den 15 Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Andra Hufvudtitel. (Slals-Utsk:s Utlåtande m. m. N:i» 49, 126 och 159, samt Försl. Stats-Utsk:s Mein. N:o 173.) S. A. K. 1 afseende på anslagen under Riks-Statens Andra Hufvudtitel, omfattande JuslitieDepartementet, och hvilken titel vid sislförflutne riksdag fastställdes till en summa af 2,126,630 R:dr, hafva Rikets Ständer, dels med föranledande af E. K. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, dels ock på grund af hvad i ölrigt före kommil, lättat de beslut, som Rikets Ständer här nedan få i underdånighet till kännagifva. 1:0 Juslilic-Slats-Expeditionen. Af skäl, som finnas framställda uti det den Kongl. Propositionen åtföljande protokoll öfver Justitie-deparlements-ärenden, har E. K.