Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
K med den förändring, att deri införes: sa framt ej Gtänden derom l wig* tiga mal annorlunda förordna» BiföllS» Den 21 October. 48 § LiföllS med Constikutions - Utskottets förändring. 49 Herr vonLcKsntr: önskade akt deri Utsattes, att man i Cainzllcrna skulle hafwa tillgäng till pä bordet liggande handlingar. Grefwe kli örner trodde att det ej tydligare behbfde utsättas, än med det uttrycket att hand, lingarne ligga pä bordet. Friherre belnnnsrlaeim föreslog att § skulle införas med deilill hörande'Acker och Handlingar. Uppä derom gjord proposition blcf ben 49 § med denna förändring bifallen. so Z. Grefwe körner wille endast i anledning af de wid denna Z gjorda anmärkningar fästa Ridderskapct och Adelns uppmärksamhet derpå, att de föreställningar en Taleman borde göra en Ständets Ledamot för ett oskickligt förhällande, ej wvre Talemannens enskilda förcbräclscr, utan en följd af SkändctS beslut, hwarS organ Talemanrren wid ett sädaut tillfälle mäste wara. Denna författning innchölle en nödig corrcction mot möjcliga förseelser. Herr Ercfwen mcdgaf att det wore en 663LArement att nödgas cmottaga en sädan föreställning, men man hade i sädant fall sjelf ädragit sig densamma. Herr 1 iium önskahe allenast akt orden efter föregänZen justering mätte tilläggas. » Den 21 October. 4ZZ7 Herr von Zcsiuirensieim: Jag ön» ikar att ordet oanständigt mätte ukgä. Oet är ett oanständigt uttryck för Riksens Ständer. Grefwe körner: Hwad en wärd Ledamot anmärkt om föregängen justering, finnes redan af Constitutions - Utskottet fulleligen deswaradt. Ständets pröfning är redan en justering Har den wanliga justeringen gött förbi, utan anmärkning, synes det wara för sent att göra anmärkning.
Att genom medgifvandet af ifrågavarande understöd den grundsats rubbas, som Stats-Utskottet för sin del vid denna riksdag velat iakttaga, att ej besluta anslag eller lån till några nya, ej ännu påbörjade banor. Bih. till II. St. Att den ifrågavarande banan ej ens kan betraktas såsom en vanlig bibana, då den ej utmynnar till någon stambana, utan endast dermed förbinder sig å ena sidan medejst sjötransport på sjön Möckeln och å andra sidan från Dalkarlsberget, cirka 11 mil från Nora. 4:o. Att grufvorna vid Dalkarlsberget och Strikberget, med hyttorna vid Skrikarhyttan och öfriga orter kring sjön Wickern, hafva 1, högst ll mil till Nora, derifrån jernvägsförbindelse finnes med hela landet, hvarföre jag anser denna ort ej böra gynnas på andra orters, t. ex. Norrlands, Hallands, Dalarnes, öfra Wermlands, stora trakters af Småland bekostnad, der mången ort har 10, 20 å 30 mil till jernväg, utan att Rikets Ständer ansett sig kunna, med hänsyn till Statsverkets knappa tillgångar, vid denna riksdag anslå medel till jernvägar inom dessa provinser till följd af de från flera af dessa orter gjorda motioner om anslag eller lån för jernvägar. Af dessa skäl, med de många flera dertill skulle kunna anlöras, får jag vördsammast anhålla: att Rikets Ständer måtte afslå den af Stats-Ctskottet gjorda hemställan om det ifrågasatta låneunderstödet till jernbanan mellan Dalkarlsberget och sjön Möckeln.“ af Herr Domprosten Sondén: “Den sparsamhet Utskottet visat i fråga om de af Staten påbörjade östra och norra stambanorna, hvilkas arbeten måste afstadna och redan befintliga arbetsmaterial ligga obegagnad, om man icke vill transportera den till Wermland, torde meu minst sagdt. lika goda skäl böra iakttagas med hänseende till enskilda jernvägar.
Med tillfogandet af ordet πασης undanrödjes hvarje möjligt tvifvel om ordets betydelse. Blott på ett enda ställe (Rom. 1, 20) betecknar κτισις sjelfva skapelseakten; men detta ändrar ingenting i saken, ty skapelseaktens förstfödde skulle säkerligen ock vara det första skapade väsendet (Uppenb. 3, 14)“. Ortodoxerna hafva gjort hvarjehanda fruktlösa försök att förtyda Kol. 1, 15. Så hafva de bland annat, genom att förvandla πρωτὀτοκος (förstfödd) till πρωτοτὀκος (förstfödande), sökt ställa sonen utanför sfären af skapade väsen; men denna tolkning har åter måst öfvergifvas, sedan man fäst deras uppmärksamhet derpå, att det aktiva πρωτοτὀκος blott nyttjas om qvinnor och dessutom måste leda till antagandet af en andre födande, om hvilken ortodoxerna sjelfva icke hafva något att förtälja. Deras sednaste undflykt är att πασης κτισεως skulle vara en genitivus comparationis, ej en genitivus partitivus. Men äfven om detta antagande vore riktigt, förutsätter uttrycket πρωτοτοκος en andre födde, hvilken då måste vara verlden, hvadan ock i detta fall beteckningen född blefve för sonen och verlden gemensam och således icke utmärkte någon skilnad i uppkomstsätt och relation till det absoluta mellan den förre och den sednare. För dem, som ej blifvit alldeles förvirrade af „S:t Athanasii Symbolum“, borde redan blotta uttrycken son och född, såsom begagnade om Kristus i hans preexistenstillstånd, vara en tillräcklig fingervisning, att nya testamentet icke tänker honom såsom det absoluta ursprungliga väsendet; och den dogmatiska termen „född af evighet“ har antingen ingen förnuftig mening eller ock den, att Kristus, likasom alla begränsade väsen, har sin eviga grund i Gud. I sjelfva verket vill nya testamentet med ordet född endast gifva ett innerligare och mer adequat uttryck åt samma tanke, hvilken skriften annars betecknar med sådane ord som skapad, danad, formad.
De hade icke saknat mig synnerligen mycket, ty de märkte knapt att jag kom in, så upptagna voro de af sitt samtal. De talade om musik. Agnes beundrade operan. Den var icke ensidig, i den förenade sig till ett harmoniskt helt flere konstarter, baletten, musiken, skaldekonsten. Arian var musikens skönaste blomma, tonernas högsta fulländning, som behagligt smekte örat och lifvade känsla och fantasi. Antti motsade henne. Operan hade haft sin tid. Och någon lyckad förening af konstarter var den ej. Den hade blott ledt till onaturliga öfverdrifter. Baletten hade öfverskridit konstnärlighetens gränser, hade urartat till en förlustelse, som den fina världens öfvermättnad fann behag i. Arian åter var grannlåtsmusik, stäld på effekt, utan värme, utan innehåll och utan annan betydelse än den, att de exekverande fingo tillfälle att visa hvad deras strupar förmådde i böjlighet och uthållighet. Någon gång kunde den väl utöfva en obestämd invärkan på känslorna, men aldrig på förnuftet. Dessutom uppbygde den ej sinnet eller förädlade anden. Altså var den ej sann konst, ty sann konst bör tillfredsställa hela vårt väsen. Och skaldekonst, sade ni? Antti blef ifrig. Kan man värkligen påstå, att de obetydliga, smaklösa operatexterna äro poesi? Nåd, nåd, afbröt honom Agnes skrattande, ni är alldeles obarmhertig! Nå ja, jag afskyr värkligen dylika bravurstycken och den där eldiga konstmusiken, som i sin aristokratiskt fördärfvade sinlighet intagit hedersplatsen, men hvilken icke eger någon rot, emedan den helt och hållet saknar nationell grund. Men om ni också är oförsonlig gentemot den gamla operan, så måste ni dock skänka Wagners musik ert erkännande. Den har kraft, lif, passion Men innehåller den någonting nytt? Huru kan ni fråga så? Innehåller den icke alt det nya, som vårt århundrade frambragt äfven på andra områden, i filosofi, i literatur, i de sociala och konstitutionella sträfvandena? Såsom demokrat borde åtminstone ni vara förtjust i den. Just i min egenskap af demokrat är jag icke tillfredsstäld, innan folkvisan erhåller den plats som arian nu intager. Agnes skrattade.
Men annorlunda är förhållandet, då part, missnöjd med underdomarens beslut, söker rättelse hos öfverdomaren eller i Hofrätten. Detta måste ske skriftligen; och rättegångssättet der är af den beskaffenhet, att parter, åtminstone de fleste, måste anlita sakförare för bevakande och utförande af deras rätt. Sådant fordrar en så oaflåtlig uppmärksamhet, att knappast den part, som vistas på det ställe, der Hofrätten har sitt säte, är i tillfälle att lemna denna uppmärksamhet. Han måste ovilkorligen dagligen tillse, bland annat, huruvida icke anslag om förhör eller andra åtgärder i målet sker; och derföre behöfver han biträde af personer, hvilka deråt kunna egna den nödiga uppmärksamheten. Endast derigenom kan försummelse undvikas; och dymedelst undgår den rättsökande både besvär och kostnader. Hans besvär inskränkes blott till öfversändandet af skrifter och handlingar; och hans utgifter till postporto och arfvode åt biträdet, hvilket ej kan komma att på långt när uppgå till den kost - 8 Lag-Utskottets Utlåtande M 47. nåd, som blefve en följd deraf att parten sjelf utför sin talan. Om än Hofrätten vore belägen på blott några få mils afstånd, vore han tvungen till resor; och på sätt ofvan är antydt, behöfde han alltid en person på stället, som underrättade, om partens närvaro erfordrades eller något i målet mäste iakttagas, så framt han icke under målets behandling i Hofrätten sloge sig ner på samma ställe. Men att så öfvergifva hus och hern, vore än mera känbart. Derför kan afståndet ej eller hafva vidare verkan i omförmälda hänseende än så vidt det förorsakar tillökning i postpenningar —- en omständighet af så mycken obetydlighet, att den ej torde böra nämnas. Men, invänder man, den fattige har ej råd att aflöna ombud; hans rätt är emellertid lika helig, som den bemedlades; men honom hindrar dock det långa afståndet att densamma bevaka. Derför har likväl lagstiftaren sörjt medelst stadgandet i 9 § af Itättegångs-balkens 15 kapitel: »alt den, som fått af Rätten lof att rättegångssaker drifva, vare skyldig, att, utan betalning, hjelpa den fattige, då domaren det pålägger.»
Beträffande serskildt den af motionären gjorde framställning, att i följd af det beslut, som innefattas uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 20 sisth Januari, till fyllnad uti grundfonden för Sockneoch District-Magazinen uti Westeroch Norrbottens Län af Statens behålla» tionde-spanmål måtte anvisas så stor qvantitet, som motsvarar hvad, i följd af Rikets Ständers beslut, kunde hos Stålens gäldenärer varda a ('skrifve t; så, enär Staten, för bildande af berörde Magaziner, icke anvisat någon bestämd spanmåls-qvantitet, utan endast medgifvit viss andel af de inom orten utestående fordringar för ullemnad ersättnings-spanmål, synes det ingalunda med fog kunna ifrågasättas, att, på sätt motionären yrkat, någon anvisning fef Statens disponible tionde-spanmål för dylikt ändamål skull» beviljas, om än någon del af de öfverlåtne fordringarne icke kan utgå, hrajtill kommer, att den behållne tionden är ibland Stats-verkets inkomster upptagen och beräknad; hemställande Utskottet derför, att motionen i denna del må lemnäs ulan afseende. Ank. till Exp. IL't sk. den 4 Maj 1481, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af Bruksidkaren A. W. Gyzanders Enkas och sterbhusdelegares ansökning om befrielse från ådömd betalningsskyldighet, i följd af ingången borgen för aflidne Kronofogden B. Carlssons uppbörd. {I. A.) Sedan Kongl. Kammar-Rätten, genom dom af den 7 Augusti 1840, hvilken vunnit laga kraft, förklarat sterbhusdelegande efter Bruksidkaren A. W. Gyzander skyldige att, i följd af den utaf Gyzander i lifstiden, gemensamt med Johan Wedelin, för numera aflidne Kronofogden B.
Några voteringar i olika syftning än för den ena och än för den andra åsigten d. v. s. för den liberala och prohibitiva åsigten, hafva verkligen icke inom Utsk. förefallit, emedan alla deras åsigter, som kunna räknas till de liberala hafva vid voleringarne segrat. På det sätt, hvarpå betänk, blifvit handlagdt inom de 3 öfriga Stånden, förutser jag, att resultaterna komma alt bestämmas i förstärkt StatsUtsk., men jag lager för gifvet alt BorgareSt. godkänner Ulsk:s förslag eller går måhända något längre. Då komma deras beslut att blifva motsatta dem, sorn fattas i de andra Stånden, och sålunda komma alla dessa punkter, alt hänskjutas till afgörande i förstärkt StatsUtsk. Jag erkänner således, att det icke tjenar mycket till, alt tvista om hvar och en af dessa punkter så att jag icke har något emot alt vid sådant förhållande ingå på Frih. Palmstjernas framställning, likväl med den af mig önskade modifikation, att alla de artiklar, som f. n. äro underkastade förbud, mätte serskildt af Ståndet afgöras och således undantagas från den allmänna proposm som Frih. Palmsjerna har önskat och begärt. Jag får således för min del vördsamt tillstyrka att R. o. Ad. ville bibehålla den nuvande tulltaxan oförändrad i aila andra punkter ån dem, som kunna hafva afseende på de nu befintliga förbuden äfvensom i afseende på de af K. M. till uphörande föreslagne tulllindringar och anhåller hos Hr Frih. o. Landtm, om en sådan propos. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag kan ingalunda instämma i den tanken, som helt och hållet vill kasta Bevilln.Ulsk:s långa mödosamma och förtjenstfulla arbete under bordel ulan någon slags pröfning, för att bibehålla den gamla tulltaxan oförändrad.
Derjemte anse sig Revisorerne böra anmäla, såsom en i deras tanka för Kongl. Post-Verket främmande utgift, att genom Kongl. Brefvet den 11 September 1837 åtskillige af Kongl. Maj:ts Beskickningar vid Utländska Hof fått sig tillagde ersättning af Postmedlen för utbetaldt porto, hvilken godtgörelse år 1836 utgjort 853 R:dr 9 sk, samt år 1837 4,244 R:dr 44 sk. 11 r:st. För öfrigt få Revisorerne vitsorda, så väl att Räkenskaperne äro förda med reda och ordentlighet, som ett öfver-Post-Dire*tionen på ett ändamålsenligt sätt befrämjat Post-communicationerne i landet. Kongl. Sundhetskollegium. Räkenskaperne, granskade i Kongl. Kammar-Rätten för år 1836 med och för år 1837 utan anmärkningar, redovisa inkomster och utgifter på följande sätt: Debet. Intresse-Medel . 125: 125: Extra Uppbörd 450:19. io. Vid Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet influtne Hyres-Medel 950: 1,062:24.— Vid Velerinahe-Inrättningen influtne Medel 6,998:13. — 7,017: 3. 8. Extra Anslag 3,000: Balance till påföljande året: Medicinal-Fondens Skuld 3,323:25.10. 820:41.11. Credit. Utgift: Af Kongl. Sundhets-Collegium utbetalde: 400: Af Föreståndaren för Veterinaire-Inrättningen, för Inrättningens Sjukstall och Smedja in. 111. utbetalde 7,066:31.11. 6,781:40. 8. Till Kongl. Stats-Contoret lefvererade Öf verskotts-Medel .. — 2,446:12. 4. Vid dessa Räkenskaper hafva Revisorerne icke funnit något att erinra. Kongl. Tull-Verket. Af Räkenskaperne, hvilka för håda åren granskats i Kongl.
Herr Grefve Mörner torde dock till en början medgifva mig, att om det så berömda ceconomisternas, eller, om man så vill kalla det, Jordbruks-sysfemet, är ensidigt, så måste dock, äfven enligt Näringsfrihetssystemet, den sats icke kunna bestridas, att Jordbruket bör i hvad Land som helst, ja icke en gång England undantaget, njuta samma uppmuntringar , friheter och förmåner, som handel, Fabriker, Manufacturer och Handtverk. Således, om desse Näringsidkare få fritt inlöra Spannmål utifrån så bör ock för Jordbrukarens behof få utifrån fritt införas nödiga Fabriksoch Manufacturvavor, ej blott emot en i proportion så lindrig Tull, sorn hittills på Spannmål , utan ock tullfritt sådana nödvänd ghetsvaror, hvarpå här är verklig brist, kortligen, då man kan säga, att här är verklig missväxt på sådana varor. Och tvärtom, då genom förbud mot utländska till och med nödvändighetsvarors införsel, eller genom hög Tull på dem, samt genom Skråordningar, Jordbrukaren tvingas att taga sina behof af andra Näringsidkare inom Landet, merändels mot ett högre pris, än hos utländningen, och ej en gång alltid får inom landet' köpa eller Den 13 April. 3°3 låta förfärdiga varan af den, hos hvilken han får den bäst gjord och för bästa köp; sä böra ock, enligt sammet princip, rigtig eller origtig, andra Näringsidkare taga sina behof af jordens produeter hos den inländska Jordbrukaren, och dertill förmås, antingen genom förbud på införsel, när öfverflödig årsväxt inom Landet varit, eller ännu hellre, i synnerhet då vår Tullbetje ing blir bättre lönt, genom hög Tull, det vill säga, högre Tull än hittills, på utländsk Spannmål, som upptar så mycket rum, att den lättare än andra varor kan, ela man vill, vid förtullningen coutroliexas. Och ändåblef fördelen på dessa Näringsidkares sida; ty de erhöllo lika god Spannmål af den inländska Jordbrukaren, men denne fick i allmänhet ej så goda varor hos dem, som hos utländningen, så framt de ej uppgåfvo utifrån insmygna varor vara inomlands beredda.
Yid öfvervägande af detta vigtiga ärende hafva Rikets Ständer, som af deras und. skrifvelse vid sista Riksdag af den 11 Febr. i83o ansett sig icke vara hindrade att förevarande mål pröfva, funnit, att såsom principfråga, hvarpå hufvudsakens afgörande egentligen beror, förekommer, huruvida en förändring uti Pastoratens indelning och en reglering af Presterskapets rättigheter må, efter hvad Presterskapet inom Gottlands Stift förmenat, vara ett ingrepp uti Preste-Ståndets privilegier eller icke? och då E. K. M;s Befh:des af Kammar-Collegium understödda förslag innefattar en genomgripande förändring af hela kyrkoväsende på Gottland, sora icke, ulan rubbning at Preste-Ståndets privilegier, kan till vägabringas, hafva Rikets Ständer val funnit frågan vara af privilegii-natur, och den Expeditions-Uislo Hels Förslag till und. Skrifvelse N.o 21J.
Har någon antingen i uppsåt att begå sådant brott, som i 7 § sågs, eller att eftergöra eller förfalska mynt eller penningesedel, eller med vetskap om annans uppsåt till sådant brott, föriärdigat eller anskaffat stamp, märkjern, form eller annat verktyg, hvarmed förfalskningen verkställas skulle; och kommer ej brottet till fullbordan; varde ändå dömd till böter från och med tjugu till och med etthundra Riksdaler, eller till straffarbete från och med två månader till och med två år. Har någon utan behörigt uppdrag förfärdigat sådana stampar, märkjern, formar eller verktyg, som i föregående moment omtalas; varde, ändå att han om uppsåt eller vetskap, som der sägs, ej öfvertygad varder, dömd att böta från och med fem till och med etthundra Riksdaler. Har man, i fall som i denna § sägas, af egen drilt det förfärdigade eller anskaffade förstört eller obrukbart gjort; vare från straff fri, § 20. Nu komma stampar, märkjern, formar eller verktyg, som i 19 § omförmälas och äkta äro, någon lofligen tillhanda: Hörer honom ej till att dem vårda, bör han dem till Konungens Befallningshafvande eller i annan allmän vård aflemna; Gör han det ej och varda de af annan, utan hans vetskap och vilja, missbrukade; böte från och med fem till och med femtio Riksdaler. Samma lag vare om den, som efter behörigt uppdrag förfärdigat slike verktyg, underlåter att dem aflemna till vederbörande, som dem beställt eller dess kända bud, eller ock annorledes dem missvårdar och missbruk deraf sker. Missvårdar embetseller tjensteman dylika verktyg, som under hans tillsyn äro, straffes derför som för annat tjenstefel. § 21. Med falska stampar, märkjern, formar eller andra till förfalskning ämnade verktyg; så ock med hvad genom förfalskning tillkommit, skall så förfaras, att missbruk deraf ej ske kan. § 22. Kongl. Mafts Nåd. Proposition No 59. n Om bedrägeri. § 25.
Uen erfarenhet jag af Riksdags-ärenden inhämtat, har öfvertygat mig derom, att det år af största vig, att Utskotten så fort som möjligt, Ridd. o. Ad. Prot. 5 Band. i$. flen 7 April f. m. för Riksens Ständer framlägga grunderne för den blifvande finans-regleringen. Det är en billig vördnad emot Riksens Ständer, att grunderne framställas före utföringen; oell det är äfven ganska vigtigt, emedan det för Riksens Ständer är nödigt, att känna dem vid de arbeten, som hos Ständerna förekomma. Man liar ansett dessa saker hafva ett sådant samband, att grunderne icke kunna skiljas från detaillerne. Såsom bevis på motsattsen, vill jag blott nämna en af de vigtigare, nemligen frågan om en realisation skalf iöretagas nu genast eller icke. Hvar och en finner lått, att allt efter som denna fråga afgöres, blifver finans-planen ganska skiljaktig till sin beskaffenhet. Om nu betydliga skiljaktigheter uppstå emot Utskottens förslag, måtte det för dem vara af högsta vigt, att veta på hvilka grunder de böra bygga sine arbeten. Det år ej blott denna fråga, utan många flera, men desse derivera sig dock alla ifrån denna. Jag anser ej något arbete nied såkeihet kunna göras, förrän Riksens Ständer hafva afgjort, huruvida en realisation af Banken nu genast kan taga sin början. I afseende på detta ämne, år det af vigt att pubiiciteis-frågan bestämdt och snarf af BancoUtskottet besvaras. Först då Bankens slällning år känd, kan man pröfva ett förslag till realisation, hvilken visserligen vöre önskansvärd, men hvars bestånd alltid kan vara mycken tvifvel underkastadt. Delta åter har så mycket sammanhang med Bankens ställning, a't det ej utan kännedom af denna, riktigt kan bedömmas. Dä delta hvilan pä redan utredde åuinen, så anser jag att Utskotten genast skulle Dnn 7 April f> m.
R:dr. öre. ej hänförliga till pelsverk: oberedda, alla slag Fria beredda: sulläder och bindsulläder samt hvitgarfvade (alunerade) äfvensom sämskade hudar och skinn 1 skålp. — 15 10 andra slag 1 skålp. — 30 20 pelsverk: oberedda: bäfver, hiller, kinkilla, mård, närtz, sobel, svarträf och blåräf samt utter 1 skålp. 1 — andra slag 1 skålp. — 20 beredda, lösa eller hopsydda, förtullas lika med samma slag oberedda, med tillägg af 20 procent. fullfärdiga persedlar, med pelsverk till öfvertyg, såsom skinnpelsar, muffar, kragar m. m., förtullas lika med pelsverket oberedt, hvaraf de bestå, med tillägg af 40 procent. Humle Fri Hummer Fri Husblas; se Lim. Hvalraf eller Spermaceti Fri Hvalrosständcr; se Ben. Hållrot; hänföres under Apoteksvaror. Hår, häst-, eller tagel äfvensom andra slag rria Håroch Tagclarbeten, ej specificerade: med infattning eller lås af guld eller silfver; vägas med infattningen och förtullas såsom den. med eller utan infattning eller lås af annat ämne; tullbehandlas såsom Bijouterivaror. Hårnålar; hänföras under Nålar. Häktor, Ilakar och Hyskjor 1 skålp. — 20 15 Hängslen eller delar deraf: af siden eller halfsiden 1 skålp. 1 — andra slag, derunder inbegripne sådana äfven af silke, hvari kautschuk, guttapercha eller likartade ämnen ingå 1 skålp. — 50 Anm. För spännen och ringar medgifves icke något afdrag i vigten. Hö Frit t 49 Qvantitet för 1867. 1868. Tullberäk InförselsInförselsningen. tull. Riksmynt. tull. Riksmynt. Indigo; hänföres under Färger och Färgningsämnen, anR:dr. öre. R:dr. öre. dra slag, ej specificerade.
I afseende härå bör Kollegium underdånigst upplysa: att Statstidningar och Kalendrar för det uppgifna året tilldelats Kollegii President och Sex Kammar-Råd, jemte en adjungerad Ledamot, Advökat-Fiskalsde Irenne Provins-, Arkivoch Aktuarie-Kontoren samt Kansliet med ett exemplar af hvardera, äfvensom Kollegii Sekreterare erhållit ett exemplar af Kalendern, hvaraf dessutom tvänne exemplar erfordrats för sessionsborden i Kollegii hegge sessionsrum, hvilka sålunda utdelade, för Kollegii embetsoch tjenstemän behöfliga, exemplar tillsammans utgöra det antal af Stats-tidningar och Kalendrar, som i Re - 462 — visions-berättelsen är anmärkt och hvaruti någon inskränkning eller minskning icke, utan olägenhet, kunnat äga rum. Vidare hafva Revisorerne fästat uppmärksamhet' dervid, att uti Kammar-Kollegium Elfva extra Kammardrängar år 1842 varit anställda och fått åtnjuta halfva ljuspenningar med 6 R:dr 30 sk. hvardera, samt ansett besparing i dylika utgifter, utan olägenhet, kunna och böra till vägabringas, helst, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 19 Juni 1830, Hof-Rätter, Kollegier med flera icke må till extra ordinarie Vaktmästare eller andra betjente antaga flera personer, än som vid hvarje Verk oundgängligen behöfvas och derstädes kunna äga jemn sysselsättning. För Kollegii rättighet till extra vaktbetjenters antagande är något visst antal ej bestämdt, utan har sådant fått lämpas efter behofvet, med afseende å den tjenstgöring, som af dessa lönlösa personer skäligen kunnat fordras; och då de härstädes anställda extra Kammardrängar varit för Kollegium beliöfliga saint utgiften för deras uppvaktning inskränkt sig till de anmärkta halfva ljuspenningarne, 6 R:dr 30 sk. för hvardera, synes någon besparing i denna del icke kunna åstadkommas. Revisorernes slutligen gjorda hemställan om vidtagande af den förändring i afseende på anslaget af ljuspenningar för extra ordinarie tjenstemän, att med bibehållande af det belopp, som, efter beräkning af de senaste