Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hade önskat att kunna instämma med Hr Lefre'n uti hembärande af tacksamhet till StatsUtsk. för dess yttrande, i afseende på ett utbildadt bevär:s-systeme; men då jag i hela fortgången af Utsk:s tillstyrkanden. rör:de 3:dje hufvudtiteln, funnit, att Utsk. utgått från den grundsats att indraga befäl och indraga manskap och att upplösa reg:ten, och jag funnit, att Utsk. icke tillstyrkt att använda de medel, som derigenom besparas, för bevärtns bättre organisation och exercerande, eller, med ett ord, uppgifvit någon utbildad plan för den förändring, hvarigenom icke blott den sålunda tillstyrkta indragningen skulle ersättas, ulan något bättre jemväl sättas i stället; så finner jag. att grunderna för regler:n af 3:dje hufvudtiteln äga det närmaste sammanhang med det till - kännagifna ändamålet i och för reg lerin af 2:dra hufvudtiteln, nemi. att göra det närvar, statsskicket omöjligt. Här vid 3:dje hufvudtiteln gäller det att göra försvarsverket likaså. Jag kan således icke annat än, för min del, högligen ogilla Utskts uppställda grundsatser, och ännu mera deras tillämpning i detaljerna, i hvilket hänseende jag ej skall blifva mångordig, sedan så många talare före mig både tydligt och grundligt utvecklat åsigter, hvari jag fullkomligen instämmer. Likväl tillåter jag mig fästa Utsk:s uppmärksamhet, för det första, på dess yttrande i afseende på K. Krigsliofrälten, hvarom Frih. Leijonhufvud redan yttrat sig i sak, dock ej så fullständigt, som ämnets vigt verkligen fordrar. Det är helt naturligt, att krigs-ståndet måste äga sina särskilda domstolar, enär man i fält omöjligen kan föra civila domstolarna med sig på trossen. Domstolar måste således finnas vid armeen och bestå utaf armeens medlemmar, biträdde af en auditeur, öfver-auditeur eller justitiarie. Samma förhållande och samma former, som iakttagas i fält, Den g
Härförutan vill Kongl. Maj:t äska, atf Rikets Ständer för tillfälliga behof å denna hufvudtitel bevilja: 1:o för tjenstebiträde vid handläggning af de i Ecclesiastik-departementet förekom mande ärenden rörande den nu pågående löneregleringen för presterskapet i riket, ett årligt anslag, att å extra stat uppföras med 3,000: — 2:o för förbättring af de svagast aflönade komministrars, kapellpredikanters, pastoratsoch socken-adjunkters lönevilkor 10,000: — 3:o för reparation af domkyrkan i Linköping 13,500: — 4:o för grundläggande af ett konstmuseum vid Upsala universitet, för en gång 6,000: — 5:o för uppförande af ny byggnad för högre elementarläroverket i Upsala ett anslag af 100,000 R:dr samt ett amorteringslån af 140,000 R:dr, och tord? af anslaget få under år 1867 utgå 40,000: — 6:o för folkundervisningen: till löneförbättring utöfver minimilönen åt examinerade folkskolelärare 30,000: — » understöd åt sådana församlingar, hvilka till följd af medellöshet icke kunna till erforderligt belopp bekosta aflöning åt sina folkskolelärare 20,000: — b undervisning i trädgårdsskötsel vid folkskolelärare-seminarierna 3,000: — b inköp och tillredning af jord dertill, för en gång 10,000: — b folkskolelärares undervisning i gymnastikoch militäröfningar 10,000: — b uppförande af byggnad för folkskolelärare-se minarium i Linköping ett anslag af 50,000 R:dr, hvaraf under år 1867 skulle utgå 25,000: — B inredning och förändring af den för folkskole lärarinne-seminarium i Stockholm upplåtna byggnad, för en gång 10,000: — J08,000: Transport R:mt R:dr 180,500: — Kongl. Maj:ts Nåd.
Po s Imedlen, Vid sednaste statsreglering upptagne till 600,000 r:dr, hvaraf såsom Statsverkets netto-inkomst 115,000 r:dr, samt till Postverkets stat och omkostnader 485,000 r:dr, hafva utgjort, brutto: för år 1844 609,474: « « 1845 622,071: « * 1846 625,531: « « 1847 637,751: « « 1848 . . 662,174: eller i medelia! 631,400 r:dr. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 51. 21 Då härvid förekommit, att, bland Postverkets inkomster hittills ingått postporto för tullverkets brefvexling, hvilket porto år 1849 utgjorde något mer än 16,000 r:dr, men Kongl. Maj:t ansett det vara håde lämpligt och ledande till större enkelhet, om tullverket, lika med andra förvaltningar, erhölle fribrefsrätt, haf Kongl. Maj:t, för att kunna derom förordna, täckts föreslå Rikets Ständer, att Post-verkels bidrag till Stals-verket måtte nedsättas till 100,000 r:dr, för hvilken minskning godtgörelse till fullo erhölles genom besparad utgift och följaktligen ökad behållning af tullmedlen. Dock har Kongl. Maj: t, äfven med förutsättning af en dylik minskning uti poslinkomsterne, ansett desamma kunna beräknas till samma bruttobelopp, som vid förra stats-regleringen, eller till 600,000 r:dr. I fråga om beräkningen af Stats-.verkets behållna inkomst af postmedlen, äfvensom om den i nåder föreslagna fribrefsrätten för Tullverket, kommer Utskottet att framdeles afgifva serskildt utlåtande. 30.
En mindre vanlig begåfuing pä såväl hufvudets som hjärtats vägnar egnade hon uteslutande åt hemmets omvårdnad och sina barns uppfostran. Fröken Roos ' närmaste vän har alltid varit och är ännu hennes enda yngre syster Anna. Ur barndomens oreflekterade och instinktlika förtrolighet har utvecklat sig ett på gemensamma sympatier grundadt oslitligt vänskapsband af till och med syskon emellan mindre vanlig styrka. öfverste Roos dog 1882, men hemmet upplöstes icke, utan de båda döttrarna stannade fortfarande hos sin moder. Fröken Roos var ett till ytterlighet känsligt ochfantasiriktbarn. Vissa af de intryck hon som barn erfor voro så öfverväldigande starka, att de icke blott outplånligt inbrännt sig i hennes minne, utan till och med förefalla henne långt våldsammare än något af de intryck hon sedan erfarit. Ett sådant intryck gjorde t. ex på henne 1890 Jag tror h v a r gärning På evighetens vågskål lika tynger, Om här den glimrar eller illa aktas, Om blott den utförd blir med samma trohet. JB, S. Ehrenstrahls tafla » Yttersta domen » i Storkyrkan. Dess spöksyner brukade förfölja henne långt sedan hon efter gudstjensten lemnat kyrkan, hvars hela inre för hennes barnsliga fantasi framträdde som ett mystiskt tillhåll för människor, hvilka voro dömda till helvetets fasor. Det första besöket på Nya kyrkogården står äfven lifligt för hennes minne. Dödens och evighetens mysterier grepo då för första gången hennes inbillning med en så öfverväldigande kraft, att hon för hela sitt lif bibehållit ett intryck af denna stunds underliga, på en gång högtidliga och ängslande stämning. Liksom de flesta barn med liflig fantasi oroade hon sällan sin omgifning med frågor öfver hvad hon hörde och såg; hon fann tvärtom ett nöje i att på egen hand spekulera öfver saker och förhållanden. Det var också mera ärelystnad än vetgirighet, som dref henne att i skolan söka utmärka sig. Vid 16 års ålder blef hon konfirmerad. Ehuru hennes känslor vid detta tillfälle voro lifliga och uppriktiga, voro de dock af öfvergående art, och öfvade icke något genomgripande inflytande på hennes själslif. Någon tid därefter föll Biichners » Kraft und Stoff » i hennes händer.
Skyldige att på dessa förhållanden fästa förtjent afseende, finna kommitterade det i hög grad angeläget, att manskapets pensionering förbättras; och då sådant bör ske i den mån, att något verkligt gagn för pensionstagarne derigenom beredes, tveka kommitterade icke att föreslå följande förhöjda pensionsbelopp, i sammanhang med en deraf betingad minskning i pensionsklassernes antal från 4 till 3; hvarjemte äfven här upptagas de förändrade vilkor i ölrigt för tillgodonjutande af dylikt underhåll, som innefattas i de af kommitterade ofvan framställda särskilda förslag i ämnet, eller deral blifva en följd. Första klassen med 100 Rdr årligen. a) för dem, som i fält eller under tjenstgöring i fred mistat arni eller ben, eller annorledes blifvit illa stympade, eller ock förlorat synförmågan; samt 127 5) för dem, som vid dylika tillfällen erhållit blessyr, annan kroppsskada eller sjuklighet, hvarigenom de blifvit alldeles oförmögne att sig sjelfve försörja. Vid serdeles bevekande omständigheter må pensionen i denna klass kunna förhöjas ända till 125 Rdr. Andra klassen med 60 Rdr årligen. a) för dem, som vid nyssnämnda tillfällen förlorat bruket af någon kroppslem; och b~) för dem, som då ådragit sig andra kroppsskador eller sjuklighet, hvarigenom de endast i ringa män kunna bidraga till sin bergning. Tredje klassen med 30 Rdr årligen. a) för dem, som under enahanda omständigheter här förut äro nämnda, erhållit skador och lidanden, hvilka minska deras arbetsförmåga; b~) för dem, som med utmärkelse deltagit i krig; och c) för dem, som tjent med välförhållande under 25 år vid iudelda regementen och Wermlands fältjägare-corps, eller 20 år vid värfvadt garnisons-regemente.
Ridderskapet och Adeln, i anledning af deremot gjorde anmärkningar, behagat till Utskotten detsamma atdrremittera; Men, som Högvördige Preste-Ståndet under den 23, Vällofl. Borgare-Ståndet under den 30 och Hedervärda Bonde-Standet under den 23 i berörde månad dertill lemnat sitt bifall; så anse Utskotten sig icke kunna ärendet till någon vidare handläggning upptaga; hvilket Utskotten emedlertid skolat hafva äran vördsamligen anmäla. Riksens Höglofl. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående Rccog ni ti uns ■Skog a rn e. Till Stats-Utskottet har iftån Höglofl. Ridderskapet och Adeln , Halvord i ge Präste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, genom Protocolls Utdrag af den 27 och 29 sisth Maji, blifvit återremitteradt Utskottets under den 20 i samma månad afgifne Betänkande, angående Recognitions-Skogjrne, tillika med de dervid gjorde anmärkningar. Utaf Haudlingarne har Stats-Utskottet inhämtat, att de gjorde anmärkningarne sammanstämma -uti följande omständigheter t 1:0 Att, som Recognitionj-Skogarne äro, en Statens Egendom, deröfver Staten äger fri dispositionsrätt : Och den uti Kongl. Kungörelsen af den 4 yebruarii 1811 för Bruksägare till Skatteköps erhållande utsatte prescriptionstid af 6 år redan med deri 4 Eebruarii 1817 ^' ända lupen; Så är det Riksens Ständers ovilkorliga rättighet, att nu vidtaga de författningar de nödige pröfva, med alU de RecognitipnsSkogar, hvarå inom prescriptions-tiden Bruksägare till Skatteköp sig icke anmält. 2:0
Jag ber dig lägga handen på hjertat och säga mig, hur pass lugnt man resonnerar, sedan man suttit vid sitt arbete en hel dag, och så ligger sömnlös om natten. Sen kan du kalla mig ett fä om du har lust. Men jag var storm ursinnig. Ja, du känner mig inte! När jag är ilsken tiger jag som en blodhund, men jag pressar tänderna tillhopa och lofvar, att jag kan vänta, att ilskan kan ligga der år efter år Ja se ond blir jag nu ytterst sällan, det är bara när något stöter på »det adlade djuret»13 – du vet? Och det tyckte jag detta gjorde. Jag hade vågat vara kamraten fullt ut och derför sparkade man mig – ja, nu kan jag inte låta bli att skratta – men jag försäkrar dig, att jag låg der och raffinerade mina planer, tills de voro som de finaste klingor. Jag skulle inte låta märka det minsta, svara om du skref, tiga om du teg och icke göra en enda fråga. Så kasta mig ännu ifrigare in i arbetet, slå mig igenom och visa dig, att jag ändå dög till något. Timme efter timme gick, och så beslöt jag att tända ljus och lägga mig att läsa, ty nu visste jag hvad jag ville göra, och jag har nu en gång för alla inte anslagit mycken tid åt onyttiga funderingar. Först tog jag upp »Giftas» för att söka upp ett ställe som A. och jag talat om. Der låg brefvet! Åh, du kan inte tänka dig, i hvilket löje alla mina planer upplöste sig. Ha gudar! – hvad jag skämdes öfver min egen fubblighet. Jag begriper inte, att jag inte kunnat hitta det förut. Och du kan tro, att det kändes uppfriskande att vara helt på det klara igen. – Ja, du kan säga hvad du vill, men det är likväl min äregirighet att vara en duktig kamrat. Tyst, inte muck! Jag kan alldeles inte bedömas efter andra menniskor, ty jag är uppfostrad delvis som en vilde, och det hänger i så länge jag lefver: det en annan skulle säga som munväder, det kan jag mena af själ och hjerta.
Då emedlertid såsom rättsenlig grundsatts härutinnan torde böra antagas, att, till befordran inom kyrkan, all förhöjd tjenstårs-beräkning må, ju förr desto heldre, upphöra, så att mera än enkla års-meriter aldrig må hela läroståndet i allmänhet tillgodokomma i och för dess tjenstgöring, vare sig inom kyrkan eller vid den med henne samslägtade skolan, — ett syftemål, hvars rättvisa befrämjande både Kongl. Maj:t och Rikets Ständer visserligen förut både länge och sammanstämmande afsett, ehuru, i saknad af medel till erforderliga löne-anslag, denna reglering, partielt redan vidtagen, ännu icke kunnat i sin helhet fullbordas —, samt härvid tillika måste erkännas, att åtskilliga gymnasiioch skol-lärare, oaktadt de väl icke äro så tillräckBih. till B. St. Prot. 1847 $ 1848. 8 Sami. 24 Haft. 5 38 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 96. helst då skolläraren, hvilket icke sällan varit händelsen, för de presterliga förrättningarnes skull nödgas från skolan sig aflägsna och åt monitorer uppdraga en skolvård och undervisning, som dock alltid i främsta rummet fordrar personlig närvaro af läraren sjelf, hvilken med eget öga, råd och handledning på lärorummet torde böra öfverse, följa och sammanhålla de olika hegåfvade barnens flit, framsteg och uppmärksamhet. Under nu varande och härefter allt mer och mer inträdande lyckligare förhållanden, då så många utexaminerade fullt skicklige elever från folkskolelärare-seminarierna i riket utgått och ännu årligen utgå, att i församlingarna blifva vid barnaundervisningen anställda, och då i alla församlingar genom enahanda medel det afsedda ändamålet, — fullständig barnaundervisning, — bör allt mer och mer kunna vinnas, utan att samma barnalärare nu mera, på sätt utskottet redan förut, i fråga om den förhöjda årsberäkningens upphörande, sig yttrat, behöfva vara prestman, anser utskottet sig böra vördsamt tillstyrka Rikets Ständer att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att då, jemlikt 6 § 3 mom. af Kongl.
Omedelbart efter den liflige portugisens afresa påbörjades ett nytt gästspel af en italiensk operasångare i samma bransch som den förstnämnde. I måndags gafs nämligen återigen operan » Rigoletto », denna gång med signor Vincemo de Pasqualis i titelrollen. Att omedelbart utsätta sig för jämförelse med en sådan föregångare som d A n - drade är minsann ganska riskabelt. Signor de Pasqualis lyckades emellertid mycket bra skilja sig vid sin uppgift. Visserligen kunde han i sitt spel ej åstadkomma samma helgjutna typ i den fadersömme och hämndlystne narrens roll som signor dAndrade. Men signor de Pasqualis förfogar i stället öfver en bättre och klangskönare stämma, s o m ' han ock, om man frånräknar några antagligen tillfälliga brister i intonationen, förstod att väl använda. I ensemblerna, som denna gång gingo bättre än vid det föista uppförandet, gjorde sig hans stämma betydligt, bättre gällande än d A n - drades. Uppfattningen af narrens roll är på det hela taget densamma som föregångarens. Äfven signor de Pasqualis var föremål för synnerligen lifligt bifall från den väl besatta salongen. KUNGL. Särskildt beröm förtjäna hrr Ödmann och Lundqvist för deras utförande af resp. hertigens af Mantua o c h grefvens af Monterone partier. De bägge framstående konstnärernas stämmor tyckas med hvarje uppträdande bli allt ädlare o c h skö- nare. Särskildt är det oss ett nöje kunna konstatera, att hr Ödmann ej blott i spelet går framåt med hvarje ny roll, utan att hans stämma återvunnit all den bedårande klang, den hade före Köbenhavns-sejouren, men som under tiden närmast efter denna utbyttes mot ett, nu alltmera sällan förekommande forcerande af rösten, som ofta framkallade ett störande biljud. — Fröken Moritz sjunger Gildas parti samvetsgranut, men stämman räcker ej alltid till. Första abonnementsföreställningen å k. operan gifves i afton. K. DRAMATISKA TEATERN. Vår flitige och begåfvade dramatiker, brukspatron Knut Michaetson, var till den nya säsongen redan åter färdig med ett nytt stycke, som i måndags afton för första gången gick öfver Dramatiska teaterns scen.
1 anledning af hvad jag sålunda anfört, får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ilöglofliga Ständer mätte för sin del besluta: att stadgandena i 38 punkten af Kongl, förklaringen den 23 Mars 1807 och Kongl. Förordningen den 19 Juli 1815, om skyldighet för den, som vill söka ändring i Underrätts eller Hofrätts utslag i brottmål, att antingen nedsätta eller ställa borgen för honom åd ömd a böter och ersättning, eller ock förete fattigdomsbevis, skola upphöra att vara gällande; samt att till 5 § 3 kap. Utsökningsbalken göres följande tillägg: ”År i brottmål ersättning för skada och ”kostnad målsegande tilldömd, håfve han rätt att derför erhålla utmätning, ändå att ändring i högre Rätt sökes; ställe dock borgen för det "som lyftes." Stockholm den 29 November 1862. ./, A. Lemchen JW I7tt. % Af Herr Lemchen; Angående upphäfvande af vissa i administrativa eller polis-för fattningar stadgade vilkor för sökande af ändring i myndig het s-bes lut. 1 sammanhang med den af mig nyligen framställda motion om upphäfvande af föreskrifterna i 38 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 och Kongl. Förordningen den 19 Juli 1815, angående skyldighet att vid ändrings-sökande i brottmål nedsätta adörnda böter och ersättning m. in., och pä de i samma motion anförda skäl — anser jag mig böra vördsamt hemställa: om icke Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att de stadganden af enahanda beskaffenhet, som förefinnas i administrativa eller s. k. polis-författningar, måtte undanrödjas. Stockholm den 29 November 1862. J. A. Lemchen. JW 177. Af Herr Lemchen : Angående upphäfvande af lagens stadganden om skyldighet att vid fullföljande af talan mot Underrätts och Hofrätts dom eller utslag i tvistemål, ställa horgen för kostnad och skada, insätta revisionsskilling och fullgöra dom.
Röstegande vare berättigad att sin talan och rösträtt i Allmän Rådstuga på arman röstegande öfverlåta; dock må ingen på grund af fullmakt föra talan eller rösträtt utöfva lör mer än en röstberättigad. Fullmakten skall vara antingen skrifven och underskrifven af utställaren samt med dennes sigill försedd eller ock af utställaren underskrifven och med två vittnens underskrift bestyrkt. § 16. Bestämmelsen att i släder, som icke hafva Fullmäktige, Allmänna Rådstugans första ordinarie sammanträde, dä beslut böra fattas i anledning, af berättelsen om föregående årets räkenskaper och förvaltning, skall hållas i Maj, hvilar pä den förutsättningen, att enligt de Kommitlerades förslag räkenskaperna redan före den lista Mars blifvit alslutade och aflemnade tili Revisorerna. Af skäl som vid 85 § finnas anförda, hafva dock Rikets Ständer ansett tiden för revisionens början böra fram Hyttas en må nad, i följd hvaraf äfven tiden för Allmänna Rådstugans första sammanträde mäste förändras från Maj till Juni. Ett ärende, som i städer, hvilka ej hafva Fullmäktige, bör förekomma å detta sammanträde i Juni månad, är äfven val af Landstingsmän för staden, hvadan en erinran härom torde böra i § inflyta. Då vidare det synes lämpligt att Stadens utgiftsoch inkomststat till behandling företages först å det Allmänna Rådstugans sammanträde, som hålles i December och ett särskildt ordinarie sammanträde i Oktober derigenom blir öfverflödigt, har äfven med afseende härå någon ändring af § ansetts nödig, hvadan densamma torde böra erhålla följande lydelse; Allmän Rådstuga skall hållas i stad, der Stadsfullmäktige finnas, uti December månad de år, då Fullmäktige böra väljas och i stad, der Stadsfullmäktige icke finnas, hvarje år tili Juni månad, för alt besluta i anledning af berättelsen om föregående årets räkenskaper och förvaltning samt för val af Landstingsmän ; uti December för bestämmande af stadens utgiftsoch iukomstslat enligt § 75 och för anställande af val till återbesättande af de befallningar och uppdrag inom kommunen, hvilka vid årets slut blifva lediga äfvensom för val af Revisorer. § 18. För närvarande lärer kallelse till stadsmenighets sammanträde vanligen kungöras
Hon bad dem blygas öfver att vilja skinna en fattig studerande yngling från landet och oqvädade dem så grundligt, att jag ej skulle velat emottagit alla hennes bannor och speglosor för fem gånger den summa, som sjåarne fordrade. De sökte visserligen gifva henne svar på tal, men hon var dem alltför öfverlägsen i tungans bruk. Och jag intogs af en med fruktan blandad beundran öfver hennes otroliga slagfärdighet. Men någon afprutning på bärarelönen utverkade hon dock ej, utan i stället tyckte sjåarne, att de borde snarare hafva mera, efter allt det ovett som de fått emottaga. Jag gaf dem nu, hvad de begärt, och såg med lättnad och glädje deras försvinnande i trappgången. Men så länge man kunde höra ljudet af deras steg, fortsatte madamen med sina pepprade komplimanger till dem. Och jag gjorde högt det löftet att aldrig mera anlita några sjåare. Sedan madamen sålunda låtit sin förargelses åskväder urladda sig, blef hon åter idel solsken och hjelpte mig att ordna mina böcker och saker i det lilla rummet, som nu skulle blifva min studerkammare. Hon omtalade, att här hade bott seminarister, stundom en, stundom två tillsammans, under en lång följd af år. Somliga hade varit snälla och flitiga, andra hade rustat och varit lata, men hon uttalade sin förhoppning om, att jag tillhörde det förra slaget, då jag blifvit rekommenderad af sjelfve kyrkoherden hemma i socknen. Hon sade rent ut sin mening, att jag såg mycket hygglig ut, något som ju alltid måste glädja mig. Derefter bjöd hon mig på kaffe och skorpor, hvilket smakade förträffligt efter resans ansträngningar och sjösjukans marter. Jag hade nu god tid på mig att bese den stora staden, med allt det för mig nya, som den erbjöd, ty jag hade kommit dit två dagar innan terminen började. Under min vandring genom gatorna iakttog jag en och annan yngling, som med samma nyfikenhet som jag sjelf, tog allting, både sevärdt och icke sevärdt, i betraktande, och jag misstänkte genast, att det var blifvande kamrater, som jag här hade framför mig. Serskildt vill jag omtala en bekantskap, som jag gjorde.
Följden blifver, att det partiet, som är rådande, kan i riksför - Den 28 October f. m. 3,5 samlingen, In t ta re än då districlsval göras, insätta ett öfvervägande antal af sina anhängare, hvaraf ytterligare följer, ali den stadga, som man holde önska i lagstiftningen, förlorades, och att sakerna lomme att gå på en sned, så länge ett parti vore vid väldet och åter på en annan sned, när ett annat parti lomme dertill. Det kunde ock möjligtvis hända, alt en ort, under förhoppning att genom någon mäktig mans inflytande vinna vissa fördelar, just valde honom till riksdagsman; äfvensom att en person, som ej valdes för sin egen duglighet, utan för att befrämja något särskildt intresse, funne för godt att handla blott för dess räkning, med åsidosättande under riksdagsmannakallet af den oväld, som just hörer dit. Jag befarar således, att i samma mån som man medgifver vidsträcktare valrätt, i samma mån blifva ock partistriderna vid valen starkare oell oväldigheten bland riksdagsmännen mindre. Jag vill nu icke tillägga olägenheterna af val utom Stånden, emedan jag förmodar att de blifva föremål för särskild öfverläggning. Af nu anförda skill nödgas jag afstyrka bifall till Frih. Hamiltons nu föredragna förslag. Hr Aminoff, Joli. Fredr.; Såsom en medelväg emellan Frih. Hamiltons och Hr von Hartmansdorlfs förslag, vågar jag föreslå, att halfva antalet må väljas utom dislrietet, men andra hälften bestämdt inom dislrictet. Fördelar* ne häiaf äro tvänne. Den första, alt man finge personer, som ägde localkännedom, och den andra, att man äfven kunde få sådana, som ägde högre bildning och skicklighet, i fall sådane saknades inom dislrictet. Det kunde visserligen hända, att flere, ja, till och med alla kretsarne stannade uti sitt val på samma person; men sådant vore så mycket bättre, ty han vore en Ståndets man och hans förbindelser lill Ståndet vore så mycket större. För att hjelpa saken, behöfde man blott anställa nya val.