Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är för mig omöjligt att gilla allt hvad Frih. Tersmeden i detta mål anfört. Den värde Frih:n säger, att denna fråga icke blifvit å rätt väg väckt, utan att densamma borde hafva först gått till K. M. och ifrån Honom till E. St:r. Kan det då vara önskvärdt, att besvära Konungen och Hans Regering med frågor af så underordnad beskaffenhet som denna. För min del skulle jag tro, att RiksStyrelsen har vigtigare saker att befatta sig med. Dessutom är motionsrälten lagligen öfverlåten åt hvarje representant, och således kan jag icke inse det någon bör förmenas att af denna rätt sig värdigt begagna: Frih. Tersmeden har deremot visserligen rätt deruti, att åtskilliga olikheter förefinnas emellan det mål, som rörde dana-arfvet efter enkan Ekedal och det nu förev:de; men Hr Frih:n har alldeles lemnat ur sigte förhållandet med de vid föreg:de Riksdagar efterskänkta dana-arf. För det andra frågar Hr Frih:n hvilket rättsanspråk fattigvården i Nyköping månde äga på den i fråga v:de summan. Men hvilket anspråk har väl alla andra föremål för anslags beviljande, hvarföre R. St:r besluta? Intet annat anspråk än billighetens och gagnelighetens, dessa felas ej heller här. Och då Staten aldrig kunnat göra sig räkning på de nu ifrågakomma slags medlen, tyckes det allmänna ock utan afsaknad kunna cedera dem, nb till ett i sig sjelft godt och välgörande syftemål. Gr. Liljencrantz har lika med Frih. Tersmeden ansett, att man nu borde beträda en alldeles ny väg. Gr. Liljencrantz har likväl sjelf vid en föregtde Riksdag upträdt och talat för ett danaarfs efterskänkande till förmån för Norrtelje. Jag minnes ej, huruvida Gr. Liljencrantz då redan var Landsh. i Stockholms län, och jag förmodar att, om än så varit, denna omständighet icke utöfvat något inflytande på Hr Gr:ns handlingssätt. Härmed må det förhålla sig huru som helst, så kan det dock ej förnekas, att R.
Men s8 lange min mormor var i Stockholm, Iiit jag göra allt i hennes hus, irien dess emellan gick det galet nog för mig. Jag hade ingen, den jag kunde klaga för, utan Gud allena, och Han gal mig ett godt t~laiiiocl. det jag ock n i t hjerteligen bad Honom om. - Jag I~lef så blek och mager, och ingen riste hvnd mig fattades, men eljest hade jag dem vill, som buro tidenderna fram och aktade med all flit efter mig, hvad jag tog mig fire bide iiatt ocli dag, t). 72 jag 1 % i min slyfmoders fönnnk,i och der lago hennes pigor inne med, SS att jag ingenting i denna verlden fick tala eller göra, det d e r, SS fick hon \ .eta, alt jag sii mycket grät. icke sade min r v ~ ~ t o och Hon sade det för min goda viin fm Ebba I.eijonhufn1~1, som alltid var pS min sida, och hade hon mig för, hvarföre jag ggnt om nätterna, om jag tyckte, min styfmor var mig allt för from. Men jag sade, att hon var god nog, och jag grät inte annat än hfier niin stora olycka, att jag så bittig har m h t mista min mor. S 3 r jag konitner henne i hug, eller jag ser ', huru det gSr dem, som nior ha emot mig, som ingen har, 55 ar det mig ontöjligt, utan jag m h t e hemligt grata deröfver, och har fhr den skull aldrig velat grhta itppenban, att jag icke skulle göra n9gon förtret med att jag s3 gr$t, det jag inte kunde ändr? DS svarade mig fm Ebba och andra flere, att det inte var sant, att jag grät eRer min s. mor, ty jag har VU hunnit till u t gr&amp; ut i d e i z gr, som hon varit död; y \, ar min g r i t inte deraf, utan af blott infödd arghet och ondska, den soni .d stor var hos mig, att hon kj var SS Istt till att k13 ur mitt elaka hufvud och sinne.
Ridderskapet och Adeln skulle täckas genom återremiss till Lagutskottet öfverlemna att yttra sig, hvilketdera af desse begge alternativer må anses bäst uppfylla ändamålet eller, om de begge förkastas, huru de anmärkte oredorne måga lämpeligare på annat sätt kunnat förekommas. Bilaga till PleniProtocollet för den n Junii, eftermiddagen. N:o i* Grefve De la Gardie, Jacob: Som jag i sista Plenum var den första, hvilken af Eder godhet, Mine Herrar, hegärde på bordet hvilande den nya redactionen af Riddarhusordningen j och jag alltid skall anse som ett fel mot Ridderskapet och Adeln hvarje ny onödig utdrägt af tid för Riksdagens gång, är det min ovilkorliga pligt, 126 I)cli ti Juni i e, hi. att uppge de skäl, som föranleddde derinå min begäran. Dä dst vid hvarje Riksdag* liksom Vid denna ansetts för både behöfligt och nödvändigt, att göra mer eiler mindre betydlige jemk*. singar och förändringar i RiddarhusOrdningen, öch då de no af Riddarhusutskott^ föicslagrie, äro på en gång mångfaldige* magtpåliggande, och af behotvet och erfarenheten påkallade, torde det äfven tillåtas tnig, att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på förändringen af den § BOin otvifvelagtigt är en af de vigtigasie, då detta Stånds representationsrätt derpå grundar sig, och derifrån härleder sig derjemte dess mer eller mindre ändamålsenliga sammansättning, Och mani 6kulle, i afseende på framtiden, utan förmätenhet, kunn3 tillägga dess mer eller mindre vördnadsbjudande bestånd. Jag menar § 2 a£ gamla RiddarhusOrdningen eller §. 4 af deri ftu föreslagoe redaction. Mängden af de misstydningar och olägenheter som deraf uppkommit och framdeles ännu mera skola uppkomma, är icke afsigten, icke ändamålet att, upptagande Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, nu anföra, minst att omständeligen här utveckla. Må mig blott tillåtas att nämna de hufvudaakligaste.
StatsUtskottets Memorial angående gjorde anmärkningar vid dess yttran~ Stats Utskottets BttänJtåhden. 621 de, om ytterligare medel för SöderTelj e Ca nal-ln rätt ni v g. Cjenom ProtocollsUtdrag den 2:dra i denne Månad liar Hedervärda BondeStåndet i anseende till gjorde anmärkningar vid StarsUtskottets den 16 förutgångne Februarii afgifne Utlåtande i fråga orri ytterligare bidrag af StatsWerkets medel för fullbordande af SöderTelge Canal-Inrättning, återremitterat ärendet till Utskottets vidare handläggning. Men då berörde yttrande blifvit af de öfrige 3ine BiksStanden, Höglofl. Bidderskapet och Adeln, Högvördigä PrästStåndet saint Wällofl. BorgäreStåndet bifallit den sidra i denna-Månad, kan emot 69 §• i EegelingsFormen Utskottet denne fråga såsom afgjord, icke till vidare handläggning uptaga: hvilket Utskottet skolat vördsamligen anmäla. Stockholm den 23 Mars 1818. StatsUtskottets Memorial angående gjoyde anmärkningar vid dess yttrande om Löners anslående för LänsNotarier och LandsContoirister. I anseende till gjorde anmärkningar vid Stats. Utskottets ytrande den 12 sistledne Februarii öfver Herr Uandshöfdingens m. m. Friherre Focks Motion om B öners anslående för BänsNotarier och UandsContoirister^ har detta Ärendet utaf Välloll. BorgäreStåndet blifvit återremitteradt till Utskottet; Men då de öfrige 3:116 Stan - StatsUtskoitets Beiänkarideiit den bifallit Utskottets Utlåtande, nemligen! sl val Högloft.
Det låter derföre, efter min tanka, fråga sig och påkallar det allvarligaste, fosterländska besinnande, huruvida kanonjollarnas olägenhet af långsamhet och proportionsvis mera armars användande, hvilken långsamhet likväl vid alla större afstånds tillryggaläggande numera är fullkomligt afbulpen genom det ovilkorliga begagnandet af ångkanonbåtar, som tager dem i släp, huruvida, säger jag, dessa olägenheter icke öfvervägas af deras ovärderliga fördelar: en låg och derigenom verksam eld, ett litet erbjudande skottmål, framkomlighet och derigenom lätt undkomlighet, i följd af deras grundgående (endast 2§ till 3 fot), som gör att de öfverallt kunna röra sig utmed långgrunda stränder, genom de smalaste sund, de klippigaste skär, allt utan behof af lots; kunna lätt skylas och besättningarne kunna öfverallt hoppa eller vada i land. Derjemte kunna de fort och hastigt, äfven under krigstid, byggas af vårt lands egna alster samt på aila enskilda varf i våra kustorter. Härtill kommer deras ringa kostnad eller en af en ångkanonbåt. Jemföres åter kostnaden med en ånglregatt af omkring 2| millioner, så skulle för samma summa kunna fås en hel flotta af 170 bombkanonjollar med en ojemförligt större artilleri-styrka, som kan på en gång föra omkring 15 gånger flera kanoner i elden. Jag hemtar ett stöd af dessa tankar af en man, som icke är känd lör någon partiskhet för de små fartygen, utan alltid varit en varm försvarare af örloggsflottan, då man velat afskaffa densamma. Amiralen Frih. Gyllengranath yttrade för 4 å 5 år sedan Jolj:de i ett anförande till Orlogsmanna-sällskapet. »Återstår en egentlig cert krigsfartyg, hvarom jag utbeder mig få uttala min opinion: Denna cert fartyg är kanonjollarna. Med stor tillfredsställelse finner jag att de äro bibehållna till icke obetydligt antal i den nya sjöförsvarsplanen och utan förändring, hvad framdrifningskraften vidkommer.
Derigenom skall Tullstyrelsens interesse förenas med Nationens, och vissheten derom, att kunskaper, kraft och ansträngning erfordras för att vid dessa Embeten blifva väl lönt, skall vid förefallande ledigheter afhålla mindre tjenlige ämnen att täfla om eller anse dessa Embeten såsom Pensionsanslalter, och mera fråga skall blifva för Regeringen att eftersöka de IOO Den 12 December f. m. skickligaste, än alt behöfva välja bland en mängd sökande. Om det är vigtigt, att hvarje Embetsman är så lönt, att han kan vara anständigt försörjd, så måste denna angelägenhet framför allt böra iakttagas med embeten, der frestelsen till olofliga inkomster är större än vid andra. För att utan Tullverkets känning kunna uppfylla de härigenom uppkommande behof, föreslår jag äfven, att alla vid Rikets inre Städer befintliga Tullbevakningar måtte indragas, hvarigenom tillgångar till bättre löner för den öfriga Tullbetjeningen erhålles, så fort de indragne platsernas innehafvare antingen dö, eller till andre sysslor kunna användas. Erfarenheten torde tillräckligen hafva hevist, att brott emot TullLagarne böra motas vid Rikets kuster, och att de i sådant afseende inrättade tullar in i Landet icke åstadkommit någon nytta, svarande emot deras kostnad. En granskning af den utfärdade Förpassningsstadgan förmodar jag snart skall visa, att den i många afseenden är felagtig, och förorsakar oreda samt chican-processer utan nytta. Jag hoppas, att densamma icke allenast kommer att undergå högst nödiga förändringar, utan äfven att de i och för denna författning, i en del Städer, der Tullbevakningen redan är af - Den 12 December f. m. 101 skaffad, tillförordnade Tullembetsmän så mycket mer måtte indragas, som deras göromål beqvämligen böra kunna betridas af Städernas Borgmästare, för hvilka ett passande arfvode kan vara en välkommen löntillökning, då de till indragning föreslagna Tullembetsmännens ringa aflöning för ingen del är tillräcklig till deras lifsbergning. Såsom en följd af hvad jag förut haft äran anföra, föreslås äfven indragande af alla andra
Då Kollegierna uti sitt underdåniga Utlåtande af den 11 November 1843, med anmälan, att under åren 1833, 1835, 1837 och 1838 ingen svafveltillverkning egt rum, utom det ringa beloppet 18 Sk//, under det ena af nämnde år, hemställt, om icke af sådan orsak talan borde vid vederbörlig domstol mot bruksinnehafvarne anställas, med yrkande att de måtte fråndömas de förmåner, hvilkas innehafvande blifvit för svafveltillverkningens idkande af Staten medgifna, samt Kongl. Maj:t, Bih. till B. St. Prot. 1859 j1860. 4 Sami. 1 A/d. 3 Band. 17 Haft. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 202. genom dess nådiga Bref af den 18 December 1845, förklarat sig framdeles vilja taga i öfvervägande, om och hvad åtgärd i förutnämnde syftning borde vidtagas, i hvilken fråga sednaste Kommitterade jemväl yttrat och på anförde skäl förklarat, det de icke funno sig böra anställandet af en sådan rättegång i underdånighet tillstyrka, så ansågo Kollegierna detta äfven böra utgöra föremål för deras underdåniga Utlåtande och anförde i anledning häraf, att oaktadt ofvan anmärkta förhållande, hvartill kunnat läggas att, enligt de till Bergs-kollegium inkomna bergmästare-relationer, svafveltillverkningen under tiden, som förflutit efter utfärdandet af Kongl.
Cirkuläret den 26 Novb. 1812, som från der bestämdt afskaffande af spöstraff undantoge, utom andra, det fall, då å förbrytelsen borde följa uppenbar kyrkoplikt, som för stöld ägde rum den tid, Krigsrättens utslag meddelades, äfvensom Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 föreskrefve, att om någon för särskilta brott gjort sig skyldig till olika slag af straff, spö, fängelse vid vatten och bröd eller böter, alltsammans borde förvandlas till den svåraste straffarten, och denna vid i fråga varande fall, på sätt Krigsrätten ock antagit, varit spö; samt vid sådant förhållande den sakfällde bordt för samtliga sina förbrytelser dömas till deremot svarande bestraffning af spö; alltså funne Kongl. Krigshofrätten, — 101 — att Krigsrätten vid bestämmande af straffet felat emot tydlig lag; och prÖfvade i följd deraf, utan afseende å hvad till urskuldande af det anmärkta origtiga förfarandet blifvit anfördt, Kongl. Krigshofrätten, jemlikt 14 kap. 95 § Kongl. Krigsartiklarna, rättvist fälla Krigsrättens Ordförande och Ledamöter, för fel vid domareembetets utöfning, att böta, Ordföranden och Auditören hvardera Sex R:dr 32 sk., samt de öfriga Ledamöterna hvar för sig Tre R:dr 16 sk.; hvarjemte Ordföranden och Ledamöterne förpligtades, att gemensamt, eller hvilkendera bäst gälda kunde, godtgöra den kostnad, Kongl. Maj:t och Kronan förorsakats genom verkställigheten af det ådömda straffet af tjugosju dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken kostnad, enligt från Konungens Refallningshafvande i Blekinge Län inkommen uträkning, uppgått till ett belopp af En R:dr 46 sk. 6 r:st. banko. Ofver detta utslag har underdånig klagan ej blifvit förd.
Allmänheten har nemi. visat sig ega så myeket intresse för denna undervisning, att billigheten synes fordra, att man för densamma underlättar ernåendet al trädgårdsskötselns fördelar, hvilka till stor del bestå uti en rätt handhafd Iruktträdsodling. Jag anhåller således om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Montgomery: Jag hör visserligen i allmänhet icke till deras antal, som gerna bifalla auslag till nya tjenster, hvilka icke äro af K. M:t föreslagna; men har dock i afseende på den nu föreslagna punkten biträdt IJtsk:ts förslag. Om intresset för fruktträdsodlingen vittnar den mängd af trädskolor, hvilka äro atdagda i de liesta län och som flitigt anlitas af den mindre jordbrukaren. Min åsigt är, att denna odling bör så mycket som möjligt uppmuntras, enär densamma utgör ett ganska vigtigt bihang till landtbruket i allmänhet; och då det är fråga om ett så litet belopp som 2,000 rdr, anser jag alt, oaktadt ärendet hvarken blifvit understaIdt landlbruks-akademiens pröfning, eller grundar sig på någon K. M:ts Propos. i ämnet, R. o. Ad. likväl bör lemna sitt bifall till förevarande framställning. Hr von Ehrenheim, Per: Jag för min del underkän ner visst icke trädgårdsskötselns vigt och anser således att denna odling bör befrämjas; men jag tror, alt hushållssällskaperna böra taga sig af den saken, så att staten kan undgå att dermed taga någon befattning eller alt derför bevilja anslag. Genom att inblanda staten uti dylika företag, skall man ovilkorligen vänja kommunerna till att undandraga sig sådana omsorger. Jag förenar mig följaktligen uti anhållan om alslag å punkten. Frih, Stjernstedt, Joli. Wilhelm: Behofvet af en all män ledning öfver hela riket rörande sättet alt bedrifva trädgårdsskötsel torde vara temligen kändt och erkändt. Det skäl, som Gr. Platen till stöd för förslaget anfört, eller att folkskolorna hafva af nöden att erhålla råd och upplysningar i ämnet, synes mig vara särdeles vigtigt.
För öfrigt instämmer jag med dessa värda Ledamöter deruti, att tillräckliga och icke för litet tilltagna anslag böra beviljas Kongl. Maj:t och Kronan, till vidtagande af nödiga mesurer för Rikets försvar och för behöriga verkställandet af Riksens Ständers egna beslut. StatsUtskottets Betänkande blef härefter, i anledning af de nu gjorda anmärkningarna, till Utskottet återförvisadt. Upplästes ett ProtocollsUtdrag från det Vallöf!. BorgareStåndet, af den 12 dennes, hvaruti förmäles, att Ståndet, som i den meddela tryckta öfversigt af de beredda Grundlagsfrågorna saknat anvisning på ConstitutionsUtskottets den 29 November 1809 afgifna Betänkande öfver de hos RiksStånden vid Regeringsformen, innan dess antagande, gjorda anmäirkningar, för sin del funnit nödigt, att vid föredragningen icke endast följa ofvannämnda öfversigt, utan äfven att upptaga och besluta om alla de frågor till förändring i RegeringsFormen, som af de Respectiva RiksStånden då blifvit gällande gjorda och af Utskottet beredda äro. Likaledes upplästes ett ProtocollsUtdrag af samma dag, frän det Högvördiga PrestStån. Den 19 Juni. det. hvaruti, jemte tillkännagifvande af Standets bifall tiil den af ConstitutionsUtskottet föreslagna nya redaction af 29- §■ Regeringsformen, rörande Upsala Stifts rösträttighet vid ErkeBiskoppsval, Ståndet älven förmäler sig hafva instämt i nyss anförda beslut af BorgareStåndet, angående de i Betänkandet af dea 29 Nov. 1809 innefattade Grundlagstrågor. Med anledning af bemälte bägge RiksStåndens sålunda tagna beslut, företog sig nu äfven Ridderskapet och Adeln till genomgående Constitutions-Utskottets ofvannämnda Betänkande punktvis, och stannade deröfver i följande beslut: Anmärkningar frän Ridderskapet och Adel/ii 4tde $:n. RegeringsFormen:
Uti §. to af den för Utskottet gällande Instruction, har Utskottet erhållit den föreskrift att, före Riksdagens slut, under fäsladt afseende å de angående Banco-Verket vidtagna Författningar, hos Rikets Ständer föreslå Instructionen för Banco-Utskoltet vid den näst påföljande Riksdagen. I anledning häraf har Utskottet granskat nu gällande Instruction., vid hvilken Utskottet anselt följande ändringar och tillägg, höra ega ram. Den berättelse, som, enligt 2 §, borde af Revisions-Coramissarien eller Chefen för Revisions-Afdtlningen till Utskottet ingifvas, kommer hädanefter alt, såsom bilaga, åtfölja Under-Styrelsens Berättelse, hvadan berörde del af nämnde §. blifvit utesluten. Deremot är vid samma §. det tillägg föreslaget, alt Utskottet bör, så fort sig göra låter, inkomma med uppgift, om och huruvida någon del af reserverad Banco-Vinst erfordras för Bankens consoliderande, på det alt omförmälde ärende icke må i något hänseende kunna föranl/äda till hinder och uppehåll vid andra under Riksdagen uppkommande frågors pröfning och afgörande. Fnär det uppdrag, som uti §. 5 af Instructionen blifvit Utskottet meddeladt, rörande Bankens reorganisation, vid innevarande Riksdag är vordet, i alla delar, af Utskoltet fullgjordt, så liar denna §. från det nedan förekommande förslag uteslutits. På det a.tt Utskottet må vara betänkt att, så vidt sig göra låter, i ett sammanhang till Rikets Ständer afgifva utlåtande öfver alla de frågor, »omega gemenskap med Bankens Låne-rörelse, har Utskoltet gjort det tillägg vid den i öfrigt oförändrade §. 6, som af förslaget inhemtas. Bih. till R. St. 1 2 jBanco-Utskotlets Betänkande, N:'0 18 r. §. 8 har endast undergått en mindre förändring i rcdaelionen, föranledd deraf, att omkoslnaderne i Banken numera utgå å flere serskilde räkningar i stället för den förut för alla utgifter gemensamma så kallade Omkostnads-räkningen.
SeraphimerOrdens-Gillets försorg * ofördröjligen och så snart ske kan* till Wadstena CentralHospital, eller någon annan dylik anstalt, förflyttas * förstnämnde Hospital genast derefter indragas, sanit |:dels Pi‘dCénten%tf Sterbhus vid Bouppteckningar allmänneligen återgå till sin ursprungliga bestämmelse, eller underhållandet af hvarje Församlings fattige, så väl inom Vermland som öfriga delar af Riket, hvarest något undantag från sådant förhållande ännu möjligen kan Cga ruin; anseende R. St. i öfrigt SeräphimerÖrdeils-Gillet så mycket mera hafva saknät skäl till dess ofvan omförmälda underdåniga hem • ' p Ställan, att, Sedan Carlstads Hospital blifvit indraget, Stei*bhusafgiften mätte tills vidare få användas till understöd för LäiisLazarettet och Curliuset, som dessa bägge Inrättningar redan liro med serskilda inkomster försedda ; samt, derest brist i dessa sistnämnde icke destomindre skulle uppkomma, ega alt fyllnadsanslag förvänta, i den ordning Författningarne ford* skrifva. Rikets Ständer framhärda etö* Bihang t. R, S:s Pral. iO:de Samt. ål 402 Exp. Utsi. E&rslag till und. Skrifv. N:o lflg.
»Att Hans Svensson knipi’ en flicka? Ursäkta, dä kan ja’ int’, för dä vet ja’ int’», sa Jäppe. »Svara ordentligt», röt domaren, som glömde sig. »Ni och Hans Svensson sammanträffade på vägen mellan Helgum och sta’n. Ni gick, han åkte.» »Nej, ursäkta», sa Jäppe och spottade. »Så va’ dä inte. Dä va’ han, som gick, å ja’, som åkte. Husbond’ hadde gått i förväg te markna’n, å ...» »Det hör inte hit. Ni okvädade honom.» »Neej, ursäkta», sa Jäppe och ref sig på armen, »så va’ dä inte. Väglage’ va’ smörjigt, å närja’ åkte förbi’n, så spruta’ dä dynja ända upp i syna på’n. ’En tocken lort!’ skrek ja’. Att han skulle kunna ta miste på dä – föll mej då aldri’ in.» »Och när ni träffades på utskänkningsstället i sta’n, så okvädade ni honom ånyo.» »Neej, ursäkta», sa Jäppe, »så va’ dä inte. Ja’ tog mej ett glas punsch, men som ja’ inte tyckte dä va’ mycke’ me’et, så kaste’ ja skäggskvätten öfver axeln på mej. Sakramenska’ kräkpulfver! sa ja’. Int rådde ja’ för, att han sto’ rakt ända bakom å tog åt sej både glåporde’ å skäggskvätten.» »På hemvägen öfverföll ni honom strax utanför tullen och misshandlade honom så illa, att han ännu måste hålla sig i sängen.» Det lät som om ’vördi’ domaren’ fått något i halsen, så tjock var rösten. Jäppe kliade sig bakom örat och såg lite’ tvehågsen ut. »Jo si me’ dä häng’ dä så samman», sa han slutligen, »att när ja’ kom från markna’n, för se husbond’s, dom åkte – så ja’ måtte gå – så fick ja’ höre ett åktyg liksom komme skramlandes bakätter mej i mörkre’.
Då familjen åter har sin rot i äktenskapet, så är alldeles klart, att den stat, som genom lag tillåter att äktenskap får ingås emellan kristen och icke-kristen, har förklarat att den ej längre anser kristendomen vara sin nödvändiga grundval. Man talar om att ofvanstående lagstiftning skulle befordra sedlighet; men man må besinna att en kristlig stat alltid måste anse kristendomen för sedlighetens grund, samt att den derföre aldrig kan skilja sedlighet från kristendom eller befordra den förra med åsidosättande af den sednare. Uppstår ett osedligt förhållande emellan en icke kristen man och en kristen qvinna eller tvärtom, så blir förhållandet ingalunda sedligare derigenom att staten, i strid emot det kristliga äktenskapets väsende, förklarar detta förhållande vara ett äktenskap; utan derigenom blifver fasthellre sedlighetens kristliga grund i det stycket antastad och rubbad. 2:o Förslaget måste förkastas från den kristna kyrkans ståndpunkt. Mot vår Lutherska kyrkas grundsatser är det stridande att stadga, att ett äktenskap får ingås, som ej kan af religionen helgas. Äktenskapet afslutas för sedliga och himmelska ändamål. Dessa ändamål kunna, enligt vår kyrkas tro, ej uppnås utan i och genom Christum; och derföre afsluta vi alla äktenskap i Christi namn. Kyrkan kan således icke, utan att affalla från sina grundsatser, erkänna att ett äktenskap får ingås mellan en jude och en christen; och Lag-Utskottets B etänkande M 8. 15 derföre måste jag från den kristna kyrkans ståndpunkt protestera emot ofvanstående lagstiftning, som vill vara en lagstiftning ej blott för den Svenska staten, utan äfven för den Svenska kyrkan. Jag måste protestera såväl emot den i lagförslaget uttryckta allmänna grundsatsen, att förbindelse emellan jude och kristen är att anse såsom ett äktenskap, hvilket blifvit med vigsel fullbordadt, som ock emot alla de följder, som deraf kunna dragas. Af nämnde grundsats följer nemligen, att kyrkan i många stycken tvingas att handla emot sin tro och sina grunder. Kyrkan tvingas att genom sina tjenare, medelst lysningens utgifvande, erkänna kristligheten af en trolofning emellan jude och kristen, samt medelst lysningens afkunnande från predikstolen bland kristliga trolofningar äfven offentligen gifva denna förbindelse prägeln af ett kristligt äktenskap.