Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tillämpad på sedeläran innebär nu detta, att sedelagens konkretion och individualitet såsom människans eviga väsen icke kan bevisas äfven icke ur pliktkänslan, utan endast antagas, men att detta antagande icke kan motbevisas, och att det är nödvändigt för möjligheten af en verldsförklaring, speciellt för en sedelära. Det dogmatiska i rationalismens hufvudantagande kan därför återföras till att vara ett antagande af en verldsförklarings möjlighet eller af verldens tänkbarhet och speciellt af en sedeläras möjlighet. En bekräftelse därpå, att den genomförda rationalismen är dogmatisk, ligger däri, att äfven Kant, Fichte och Hegel i mån af, att deras rationalism är genomförd, utgå från ett dogmatiskt antagande. Hos Kant framträder detta förhållande däri, att han i sin etik utgår från antagandet af pliktens absoluthet, eller af att det rena förnuftet är praktiskt, hvilket han icke bevisar på annat sätt än att han uppvisar, att det icke är oförenligt med det teoretiska förnuftets fordringar. Detta antagande är dock endast ett antagande af förnuftets formella avtonomi; därför visar det sig vara omöjligt att genomföra. Hos Fichte framträder det motsvarande däri, att hos honom antagandet af pliktens absoluthet möjliggör uppställandet af det rena jaget såsom systemets princip. Af samma skäl som hos Kant blifver det dock för Fichte omöjligt att genomföra detta antagande. Hans försök att bevisa riktigheten af det gjorda antagandet genom att ur det rena jaget deducera all verklighet strandar på det för denna deduktion nödvändiga ickejaget och orenar därför rationalismen. Hos Hegel är det dogmatiska antagandet af ej blott formell, utan öfver reell karakter, hvarför det för honom blifver möjligt att ur en viss synpunkt genomföra rationalismen. Detta antagande är nämligen antagandet af tänkandets konkretion och individualitet, utan hvilket ingen syntes såsom sammanfattning af de motsatta med bibehållande af deras konkretion skulle vara möjlig. Men då han söker bevisa detta genom att låta det rena varat öfvergå i begreppets konkretion och reflexion i sig, upptager han negativiteten i förnuftet, hvarför just såvidt rationalismen icke är genomförd. Noter Grundlegung zur Metafysik der Sitten, Ed.
Om utarbetande af ett sammandrag utur den af framlidne Banco-Commissarien Fredric Silfverstolpe författade oms landel iga historia rörande Banco-Verket, jemte en ändamåls-enlig fortsättning för den efter år 1800 framflutne tid. Åf den 17 dennes: N:o 74. I anledning af räckt motion om vidtagande af sådan förändring i myntordningarne, att slagskatt blef uti sjelfva myntet inberäknacl. 15* D-’U 17 November e, m, N:o 75, I anledning af Riks-Ståndens fattade beslut i frågan om periodiske uppgifters meddelande om Banco-Verkets ställ-, ning. Frän La]g-Utskottet:. Af den iq dennes: N:o 237. Angående förslag till jemnkning i Riks-Ståndens beslutt angående Rådmäns oeh Kämnärers befrielse från ansvar vid underlätet insändande af Kämnärseller Ridstufvu-Rätts Dom-Böcker och Protocoller m. 01. N:o 233, Öfver väckt motion, angående yrkad ändring i i;sla Artikeln 4 §• af Kongl, Hall-Ordningen den 2 April 1770. Af den |5 dennes; N:o a34> Öfver väckt motion om tillägg i AnSvarigbets-Lagen för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, med afseende å utbetalning af mindre Creditivei. Frän Lagsamt Allmänna Besvärsocb Oeconomie-Uts kotten: Af den 15 dennes ; N:o 23o. Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut .meddeldte Be - 1 Den 17 November e, m. 133 tänkande , angående Sjö - Lagens öfverse - ende ra. m, N:o a3i. Angående förslag till jemnkning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i frågan om uppbäfvande af Kongl. Förordjiiiigenj den 7 December 1787, angående lifs-slralf för obehörige omdömen öfver de af Kongl. Maj:t vidtagne författningar.
Diplomatiska utgifter för det närvarande icke kunna ega runi, men ville tillse, huruvida någon förändring härutinnan till besparing för Stats-verket hädanefter må kunna tillvägabringas. Rikets Ständers anhållan, att den speciela utbetalningen af Minister-Statens aflöning måtte, på sätt som före år 1816 tillgått, af Stats-Contoretbesörjas, uppsköts till framdeles pröfning. 96. Angående Riks Hufvud-Boken. Anmäld den ra Nov. 1823, och StatsContorets utlåtande infordradt, angående de serskilde åtgärder och regleringar, som Rikets Ständer, i följd af deh antagna RiksBoks-Sluts-methoden funnit böra vidtagas. Bil. t. R. St. Just. Omb.ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. 5i Sedan Stats-Contoret med detta utlåtande inkommit, och dervid, med afseende på Riks-Boks-slutet och dess framtida fortfarande utan någon ny gradation för Staten, öfverlemnat en plan till förändrad reglering af Stats-Contorets Stat, livilande bland anuat på indragning af Kammar-Cdllegii Afräknings-Contor; så bar Kongl. Maj:t, vid föredragning häraf, den 10 Mars 1824 i Nåder bifallit, att Riks-Boks-slutet för år 1822 och påföljande år må uppgöras i StatsContoret, efter den gillade methoden. Äfvensom Kongl. Maj:t fastställt den nya planen för regleringen af Stats-Ccnlorets Stat, hvilken plau med 2:dra qvartalet 1S24 skulle sättas i verkställighet. Kammar - Collegii utlåtande infordrades öfver hvad som borde iakttagas vid AfräkningsContorets indragning. För öfrigt förordnades: Att vederbörande penningc-förvaltande Verk skulle höras, i fråga om ändring i tiden för afslutandc af deras Hufvud-böcker. Att sådana förskotts-förteckningar, som Rikets Ständer önskat finna Rik^-Hufvudboken bilagde, skulle upprättas.
Hr von Harlmansdorffs påslående, alt det endast vore kroppsslraffen, som voro fruktade, så har Hr von Hartmausdoff till en del deruti rätt, men i den mening, som Hr von Hrtmansdorlf framställt satsen, likväl orätt. Hr von Troil bar nemi. ganska riktigt i föregående plenum ådagalagt, att det ligger uti den råa menniskans natur att trotsa den kroppsliga smärtan; det är således icke sjelfva spöstraffet, eller tiel kroppsliga och snart öfverslåndna lidandet, som fruktas, ulan det är den skam, och outplånliga vanära, som dermed är förenad, som innebär det mest afskräekande. Hr von Hartmansdorff har således sä till vida räll, som Hr von Hartmansdorff säger, alt ej mindre kroppsstralfen, än skamstraffen utgöra ganska verksamma straff. Det är också utan all fråga, att det första ändamålet med allt straff är att afskräcka, att lända den brottslige till näpst och andra till varnagel; detta erkänner jag. Men man har, under det man uteslutande sökt alt afskräcka brottslingen genom straff, som skulle utskämma honom, alltmer kommit lill inseende af den härmed förenade olägenheten, att i samma mån som straffet varit afskräekande frän att beträda brottets bana, i samma mån bar det också hindrat den, som en gång kommit iu på banan, att någonsin återgå derifrån. Den brännmärkte och med vanära stämplade brottsliagen bar efter straffets undergående varit en från öfriga samhället utesluten medlem, som ingen velat emottaga, och lian har derföre nödgats, för alt lifnära sig, alt fortgå pä brotlels väg, äfven om han från början haft bättre föresatser; hvilket dock sällan inträffat, emedan lian, genom sjelfva arlen af det undergångna straffet, sett sig försatt i en fiendtlig ställning till det öfriga samhället.
Om jag i ett sådant formulär, som Hr Akerman omnämnt, insätter namnet på en kommissionär, gäller då denna assignation i Banken för hela den tid jag har kreditivrätt, eller kan jag under årets lopp ställa mina assignationer å annor man, än nämnde kommissionär, eller kan jag emot mitt eget qvitto lyfta något af mitt kreditiv? Delta är icke uplyst och jag tror, att hela frågan hvälfver sig just omkring detta. Hvad i öfrigt angår 6 mom. 214 § Bankoreglemente ser jag deri icke något hinder för kreditiv-ägare, att på eget namn lyfta penningar å samma kreditiv. Det förundrar mig, om den, som har kontrakt med Banken om kreditiv, icke skulle emot eget qvitto få lyfta penningar, något sora åtminstone icke existerar inom privalbankerne. Skulle händelsen vara sådan, böra Bankofullmäktige rätta ett sådant missförhållande. Hr af Harmens: Jag är ledsen, att jag måste ännu en gång upträda i denna fråga, men en talare har här nptagit en del af mitt yttrande och uteslutit en annan. På den första delen af mitt yttrande, vill han kasta ett slags skugga, men det faller väl af sig sjelft, att ingen lärer vara så enfaldig, att i formuläret till anvisning eller assignation intaga sin kommissionärs namn, ty derigenom utesluter han sig från möjligheten alt göra liqvider med andra personer. Det lärer således vara rigtigt, alt om den, som vill begagna kreditivet, till Banken inlemnat ett formulär, innehållande alt penningar skola lyftas af annor man än han sjelf, kreditivägaren icke kan verkställa en sådan lyftning emot eget qvitto. Den värde talaren behagade icke besvara den andra delen af mitt yttrande, deruti jag omnämnde, att, om kreditivlagaren Den IG April f. m. 457 afgifvit formulär, deruti kommissionärens namn var intaget, kreditivlagaren icke kunde emot sitt qvitto lyfta penningar.
Redan vid Kullaberg hade vi mötts af ångbåten »H. P. Prior», med Lunds studenter om bord, samt åtta andra ångbåtar med helsningsdeputationer och entusiaster för Vegas färd, från Kjöbenhavn, Malmö, Helsingborg och Helsingör. Antalet passagerare uppgafs till 1500, deribland en mängd damer. Sånger sjöngos, tal höllos, fyrverkerier afbrändes o.s.v. Om natten lågo vi för ankar å Kjöbenhavns yttre redd, så att vi först följande förmiddag ångade in i hamnen, helsande fästningen med nio skott ur vår lilla kanon och helsade tillbaka med lika många. Under inseglingen och sedan ankaret fallit, kommo den svenske ministern friherre Beck-Friis, svenske generalkonsuln Everlöf, representanter för Kjöbenhavns universitet och handelsstånd och för dess geografiska sällskap under ordförande af f. d. konseljpresidenten grefve Holstein-Holsteinborg om bord för att bringa oss en välkomsthelsning från de korporationer de representerade och ledsaga oss till Toldboden, der vi helsades af öfverpresidenten, kommunalstyrelsens och börsens ordförande och Kjöbenhavns svenska föreningar. Derpå åkte vi genom den festligt smyckade staden, helsade af en tallös menniskoskara med skallande lefverop, till Hôtel d’Angleterre, der bostad blifvit anordnad för oss. Den 17 april var geografiska sällskapets fest i Casino-salen under närvaro af konungen, kronprinsen och prins Hans af Glücksburg samt nästan allt hvad Kjöbenhavn har utmärkt på vetenskapens, affärsverksamhetens och politikens fält. Festtalet hölls af professor Erslev. Derefter gafs en glad och liflig bankett, vid hvilken Danmarks kronprins presiderade. Den 18 april. Stor taffel hos konungen. – Den 19 april. Grosshandlare-societetens lysande bankett för Vega-expeditionens medlemmar å börsen, hvars lokaler voro rikt smyckade med blommor och fanor samt byster och målningar, för tillfället utförda af framstående konstnärer. Vegas besättning. Efter en i Napoli tagen fotografi.
Man har velat genom den enskifta nyttan uppmana godsägaren , att ej sätta värdet för lågt , emedan han di lupe fart att mot 10 procents förhöjning mista varan, och genom tillfällst för tulibetjeningen att göra en god affaire, hindra ali connivence ; men Jag hemställer, örn det icke vöre bättre och lämpligare , att äfven lör andra lemna tillfälle att controllera. Jag tror, att det kunde vinnas genom en anstallt, som är vidtagen i Danmark. Stadgandet skulle då lyda sålunda; ”dels att värdet å andra varor må . sedan ”godsägaren detsamma uppgifvit , genom Auction bestämmas, si framt ej tulibetjeningen ”finnér &c” Det skulle derigenom kunna hända , att en tillämnad tullförsnillning kunde controlleras af en person , som råkade veta , att den förehades , endast derigenom , att han inställde sig vid tullporten och genom högre anbud tog bort godset. Då vore en controll möjlig , och kanske vöre deruti ett stort correctif; med vår nuvarande tullbetjening är deremot det föreslagna correctifyet en nullitet i Pen 14 Augusti e, m. dä varan naturligtvis skull* straxt betalas , hvilket väl iå tullbetjenter kunna. Herr non Hohenhausens Jag mäste verkeligen befara, att ledsna Ridderskapat och Adeln, och hade derföre velat afhålla mig ifrån att yttra mig om denna punkt, om någon annan hade frainstält den anmärkning jag ämnar göra, men då detta ej skett, anhållet jag om Ridderskapets och Adelns tålamod att afhöra det förslag jag går att framställa. De af Utskottet föreslagne värderingsman , valde af PröfningsCommitiéen, synas mig vara ganska lämpelige. En ytterligare förbindelse å dem kunde tilläggas nemi. att de skulle vara edsvurne.
Emot bysättnings-t vångets bibehållande är aF Herr af Grubbens, N. tU■, Herr Cederschiöld, P. G., Herr von Hauswolff, Carl Ulric, Herr Prosten Lundblad, Herr Prosten Östberg och Herr Prosten Lyth hufvudsakligen antonii: att bysättning, hvarigenom gäldenär beröfvades Friheten, i sjelfva verket utgjorde ett straff, men kunde, såsom sådant, ej Försvaras, enär inmanande i häkte ej vore en rättsenlig ålgård emot andra, än För brott tilltalade eller derom Förvunne personer; att den bysatte hindrades att, genom användandet aF sin arbetsförmåga, göra rätt För sig; och att den credit, som bysättnings-tvånget ansetts befrämja, ingalunda vore välgörande, emedan den vanligen lemnades åt mindre ordentlige personer samt grundades, icke på möjligheten att erhålla godtgörelse af gäldenären sjelF, utan på beräkningen att aftvinga hans anhörige betalning, hvilket styrktes åf erfarenheten, som visade, att bysatte gäldenärer sällan hade egen tillgång, sorn kunde genom häktandet framkallas. Utskottet har icke häraf Funnit anledning frånträda sitt i denna del förut afgifna yttrande, hvilket Utskottet alltså Får åberopa. Om det förhållande ofta inträffar, att tillgångar ej kunna genom bysättning framtvingas, så ligger deruti ej något egentligt bevis emot nyttan och nödvändigheten af ett lagstadgande om bysättning, emedan det torde få antagas, att i de flesta fall blotta kännedomen om tillvaron af detta tvång varit tillräcklig att till punktligt uppfyllande af ingångne förbindelser förmå gäldenärer, hvilka tilläfventyrs eljest icke skulle hafva dragit i betänkande att Bih. till R. St. Prot. 1840. 7 Sami. i A/d. 40 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Utlåtande, N.o 157. sin egendom från användande till sådant ändamål undanhålla, och att från allmänna crediten undanrycka det stöd, som den onekligen i bysättnings-tvånget eger, endast derföre, att bysätlning understundom missbrukas, vore efter Utskottets tanka icke lämpligt, helst om stadganden kunna meddelas, som förekomma eller minska missbruken.
Nere på det inlagda golfvet vimlar ett par tusen maskerade damer och kavaljerer, kostymerade till herdar och herdinnor, odalisker och sultaner, borgfröknar och riddare från flydda sekel, gudar och gudinnor ur grekiska eller romerska mytologien, typer ur kända lustspel och tragedier, figurer från kungliga tafvelsamlingen, rödskinn och snedögda kinesiska mandariner, små sagoprinsessor, bondflickor från Amager, italienska röfvare och munkar, spanska grander och bönder från Fyen – människor af alla klasser och från alla länder, utklutade i en strålande rikedom af guld och juveler eller koketterande i en elegant och pittoresk fattigdom af siden och sammet, dansande midt i salen, stimmande längsmed sidorna bakom tvillingkolonner af marmor med korintiska kapitäler, som uppbära galleriet rundt om salen, sex manslängder högt öfver hufvudet på den högste dansande kavaljeren. Däruppe mellan de stora porslinskrukorna på balustraden skymtas några hundratal nyfikna åskådares ansikten, och från väggarna bakom dem blicka lagerkrönta bilder af konungar och drottningar i rikt förgyllda medaljonger ned öfver denna fåfängans orgie af piruetterande sirlighet och gyllene snirklar från i går; men högst uppe i takets plafond flyga vingade amoriner omkring med kransar och blomsterslingor, medan genier, hvilande på hvita bolsterliknande moln, tyckas lyssna till de tusen sorlande rösterna, hvilkas stigande och fallande brus interfolieras med sprittande melodier från kapellmästare Sartis orkester. Vid salens ena ända stå ännu de förgyllda stolarna kvar, därifrån de regerande majestäten och de båda änkedrottningarna jämte konungens halfbror, arfprins Friedrich, vid maskeradens början åskådat de inledande upptågen. Nu ha de yngre kungliga personerna anlagt förklädnader och svärma om i djupaste inkognito, igenkände af hela hofkretsen, ty Dianas hållning röjer drottningen, och medeltidsriddarens kutiga rygg förråder Puckel-Fritz.
Med förbigående på anförde grund jemväl af de uppgifter rörande elementarläroverken, hvilka i fernårsberättelserne förekomma och redan gifva en omisskännelig vink om den stora betydelse, som dessa läroverk komma att vinna, när de icke blott genom sjelfva undervisningen, utan ock genom sin lärarepersonal och sina bibliotheker rn. m. inom länen blifva medelpunkter för en högre bildnings spridande, vore det önskvärdt att här kunna lemna en öfversigt öfver den mängd af mera enskilda undervisningsanstalter, som svårare kunna samlas inom den officiela redogörelsen för de offentliga läroverken. För dessa skolors antal å landsbygden vid bruk, verk och andra inrättningar samt större egendomar saknas emellertid fullständiga uppgifter. Folkskolornas otillräcklighet för den qvinliga uppfostran i städerne måste der framkalla särskilda flick skolor i mängd, hvilka alltså antagligen finnas till större antal än af femårsberättelserna kan inhemtas, ehuru dessa omförmäla sådane skolor i de flesta städer. Söndagsoch Småbarnsskolor, som i flertal finnas inom hvar och en af de större städerna, saknas ej inom manga af de mindre och finnas t. o. m. här och der på landet. Enligt vederbörandes årsberättelser utgjorde antalet elever under läseåret 1860—1861 i Malmö vid tekniska skolan 51, vid söndagsoch aftonskolan 194, i Borås resp. 38 och 52, i Norrköping resp. 37 och 116, i Orebro vid tekniska skolan 29, i Eskilstuna vid söndagsoch aftonskolan 37, i Stockholm vid slöjdföreningens skola 599 manliga, 252 qvinliga och vid söndagsoch aftonskolan 851. Femårsberättelserna omförmäla dessutom slöjdskolor i Thuringe socken af Stockholms län, i Wisby (flickor), Carlskrona, Malmö (flickor), Halmstad (flickor), Göteborg, Nora (flickor), Falun, Hernösand och Sundsvall, hvarjemte fond till sådan samlas i östersund. Vid 9 navigationsskolor i Stockholm, Göteborg, Gefle, Calmar, Malmö, Hernösand, Wisby, Carlshamn och Westervik uppgick, enligt årsberättelserna läsåret 1860—1861, antalet inskrifne elever tillsammans till 397 och examinerade till 392.
Stad inom Länet, för att der, i men af deras Krono-Utskylder, jemförda med totalbeloppet af de röstegandes i Staden, deltaga i Riksdagsmanna-valen, och äfven sjelfve kumla till Fullmägtige väljas; åliggande det Collegial-Str - Cr.intitutions-Ucskottcts Mern. A':o 35. 7 rehen öfver fabrikerne att, när Riksdag inträffar, uppgöra de närmar* bestämmelserna för denna representationsrätt.” 7:0. ”Utom Fahlu Bergslag —• lill de väljandes efterrättelsa uppläsas.” §■ '5. ”Allmogen i livart Härad välje inom sig, efter hemmantalet, till Riksdagsman af Bonde-Ståndet En inom Häradet boende och besuten Hemmansegarej hvilken icke tillförene hört till annat Riks-Stånd, eller någon ordinarie beställning i Rikets tjenst eller fullmakt derå innehaft, vilja liera Härader —■ ■— m. m»” $ W (sista perioden) ' Klagomål öfver val Lill Riksdagsmän af Preste-Slåndet ingifves, för Stiften och Elementar-Läroverken hos Consislorierna, samt för Universiteten, Wetenskaps-Academien och civila Embets-Verken hos Konungen; och följes dervid —, ofvanföre finnas utstakade.” §. 23. (förra perioden) ”Fullmakterna böra efter föregånget ordentligt val N. N. (för Preste-Slåndet, från N. N. Stift, Universitetet, Acadernie, Stad eller Län) för Borgare-Ståndet (för Bonde-Ståndet, boende och besuten å Krono, Krono-Skatte-, Säteri-, Rå- och Rörs-, Frälseeller Frälse Skatte-hemmanet N. N. uti N. JM. Härad af N. N Län) att deltaga — gällande Grundlagar.”
Alie ihjel m, Carl Axel; N:o 1428, Hr Ridderborg, Jakob Fredrik Georg. L a g-U tskottet: efter N:o 2127, Ilr Segerheim, fullm. Hr Munck af Rosensköld, Thomas; N:o 2195, Hr Edelstam, Fabian. Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottet: efter N:o 1930, Hr Wahlfelt, fullm. Hr Lagerheim, Lars Magnus; !\:o 1984, Hr Schiitzererantz, Johan Herman. Äfvenledes öppnades Hrr Electorers listor vid val af ledamöter att, i permitterades frånvaro, inträda i Constisoch StatsUtskm; och hade dertill blifvit utsedde i Cons titutions-Utskottet: under ordinarie ledamoten N:o 1955, Hr von Oelreich, fullm. Gr. Lewenhaupt, Axel, beviljad 3:ne veckors ledighet räknad från den 18:de dennes; IS’:o 370, Frih. von Paijkull, Johan Gustaf. Stats-Utskottet. under ordinarie Ledamoten N:o 1703, Hr Blomcreutz, fullm. Hr af Geijerstam, Carl, beviljad 14 dagars ledighet; JN’:o 2183, Hr Gripensvärd, Jakob Olof. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Främst på föredragmslistan i dag, förekommer Coust.[Jtskis betänk. N:o 13, med förslag till voter:spropos:r, i anledn. af RiksStms olika beslut, ronde mern. N.o 5 ang:de 72 § Reg.F. Det lärer vara förhållandet med detta betänk, alt Stms talemän äro sig emellan af olika mening ang:de sättet att behandla denna fråga. Följden deraf skulle naturligt blifva svåra strider inom RiksSlm.
Numera, och sedan hela arfvejordssysWmet med den nya testaments-lagen fallit, qvarstår intet motiv för bördsrättens bibehållande. Endast missbruken qvarstå, om den (alfort fara. Erfarenheten ådagalägger nemi., att bördsrätten numera sii 1 lan begagnas af annat än egennyttiga beräkningar och såsom ett medel till prejeri; att den såmedelst verkar demoraliserande och medför en osäkerhet i egendoms besittning, som åter på jordbruksnäringen måste utöfva ett högst skadligt inflytande. Af dessa skäl, och i enlighet med den princip, sorn ligger till grund för den nya lagen om gåfva och testamente, föreslår jag, att, med ändring af hvad fi kap. JordaBalken innehåller, i afs. på dem, som rätt till börd ega, stadgas, att bördemän endast äro säljarens barn och bröstarfvingar. Jag anhåller att denna motion måtte remitteras till LagUtsk:t. 4:o. Jag anser mig böra förnya ett vid flera föregående Riksmöten väckt, vid de två sednaste af LagUtsk:t understödt, vid 1854 års Riksdag af R. St:r hufvudsakligen antaget samt vid 1857 års Riks - 400 Den 26 No ve mber t. m. dag af Borgareoch Bonde-St:n bifallet, men, i följd af 11. o. Ad:s jemte PresteStrs veto, då förfallet förslag: »att, med ändring af 8 kap. 7 g ÄrfdaBalken, oäkta »barn, utom det som är afladt i hordom, eller i skyld»skaps och svågerskaps led, hvari äktenskap ej får ega »rum, må taga arf efter sin moder, derest lion ej efter»lemnar äkta barn eller bröstarfvinge.» Motiverna för detta förslag finnas särdeles väl utvecklade ej mindre uti R. Stms den 3 Maj 1854 under N:o 59 till K. M:t aflåtna underd. skrifvelse, än äfven i LagUtsk:ts Betänk:n vid förra Riksdagen N:is 18 och 49. Skillnaden mellan det af R.