Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då vi läsa besagde §, finna vi också, att den väl i allmänhet förbjuder öfverläggningar och pröfning i afs. å domaremaktens beslut m. rn., men likväl icke ovilkorligen. Ty den säger: att det ej må ske »i något. annat fall, eller på något annat sätt, än denna grundlag bokstafligen föreskrifver.» Alltså förutsätter grundlagen onekligen, att sådana, frågor på något sätt och under någon form kunna komma under öfverläggning och pröfning. I förbigående må nämnas att, ehuru 90 § säger: »denna grundlag», hvarmed bokstafligen kan synas endast vara afsedd R.F , har tillämpning deraf in praxi alltid egnats jemväl åt öfriga grundlagar; detta, som mig svnes, med rätta, i följd af lagstiftarens verkliga mening och alla grundlagarnes sinsemellan lika gällande kraft. Talmannen har äfven, jemte den 90 g R.F., åberopat 21 g R.O. För min del har den första pligteu, vid pröfning af detta 380 De n 8 F ebru ari e. m. brendes formella befogenhet, synts mig böra hafva varit alt, enär här förekommer uttrycket: »hvarje Stånd dess pröfningsrätt förbehållen». men denna pröfning för tillfället å åtskilige ledamöters sida bekämpades, tillse, huruvida någon inskränkning härutinnan i grundiagarne förekommer, hvilken inskränkning, för att vara giltig oell bindande, borde, till följd af 83 § R.F, jemförd med den åberopade 90 §, vara uttryckligt och bokstafligen stadgad. Huruvida någon preskription i afs:de å tid finnes dervid bestämd, blir då den första frågan, som tarfvor undersökning. 1 detta hänseende innehåller ofvanbemälde 21 § li.O., att JustitieStatsMinisterns granskning af fullmakterna bör vara fullbordad inom 4 dagar från Riksdagens början; men enahanda tidsbestämning lärer man väl svårbgen kunna utsträcka till ett följande moment, genom ett semikolon skiljdt från det föregule, och handlande om Ståndets pröfningsrätt.
33 åtnjuta samma fördelar, som Jemtlands kommunikationsled förut erhållit, nemligen att hela beräknade kostnaden, eller för summans jemnande 148,000 R:dr, beviljades såsom anslag; att båtleden, i likhet med andra förut utförda dylika anläggningar, borde understödjas med l af kalkylerade kostnaden, eller i jemn summa 105,000 R:dr, såsom dels anslag, dels lånebidrag; samt att för jernvägsbyggnadens utförande ett lån, motsvarande J:delar af den beräknade kostnaden, eller i jemn summa 1,026,000 R:dr, måtte varda i nåder äskadt. Vid ärendets pröfning bar E. K. Majit ansett sig böra föreslå Rikets Ständer, att för verkställande af de arbeten å den tillämnade kommunikationsleden mellan Bräcke och Sundsvall, som afse chausée-anläggning samt åstadkommande af kanal-led efter Ljunga-elfvens vattendrag, anvisa såsom anslag R:dr 200,000: — och såsom lån „ 53,000: — 253 Q00- hvilka belopp finnas uppförda uti E. K. Maj:ts angående Statsverkets tillstånd och behof afgifna nådiga Proposition. Härförutan har, genom särskilda inom Riksstånden väckta framställningar, blifvit yrkadt, att Rikets Ständer måtte såsom anslag utan återbetalningsskyldighet bevilja den summa af tillsammans 1,846,475 R:dr, som, enligt åberopade kostnadsförslag, skulle erfordras för att, medelst jernväg från Sundsvall till Stöde-sjön, båtled derifrån till Torpsjön och landsväg derifrån till Bräcke, tillvägabringa en fullständig kommunikationsled mellan Sundsvall och Bräcke. Rikets Ständer, som nogsamt inse vigten al den ifrågavarande kommunikationsledens tillvägabringande, hafva dock, vid det förhållande att aktieteckningen för arbetets utförande hittills endast uppgått till 75,000 R:dr funnit frågan om statsbidrag för jernvägsanläggning emellan Sundsvall och Slödesjön desto hellre böra för närvarande förfalla, samt anläggningen inskränkas till den föreslagna chausséeoch kanal-byggnaden, som ifrågavarande kommunikations-led, äfven utan en sådan jernväg, synes komma att i väsendtlig mån motsvara behofvet.
Det är icke min mening att tillstyrka en åtgärd som skulle vara på minsta sätt förödmjukande för StatsUtsk. till hvilket vi måste erkänna att vi hafva stora förbindelser, men skulle ett sådant tillkännagifvande fiån Utsk. eller dess här närvtde ledamöter kunna lemnäs, förekommer Hr Stjernsvärds yrkande äfven i den delen, hvarifrån jag förmodar att han likasåväl sorn vi andre skulle afstå. Jag har förut nämnt att jag trodde båda dessa mom-.r i Hr Stjernsvärds motion ega ett högt värde, förtjena att begrundas och betänkas af de män som sitta här såsom en del af svenska folkets representanter; men för det sednare momentets lyckliga lösning, en lösning som jag af själ och hjerta önskar, en lösning hvarom jag ännu icke upgifvit hoppet, anser jag högst angeläget att frågorna icke sammanblandas. Jag får efter hvad jag anfört och med vördsamt förbehåll att, om så påfordras, längre fram få yttra mig, anhålla att Hr Stjernsvärds motion i detta fall måtte af R. o. Ad. understödjas. Gr. Lagerbjelke: Då ett Utsk. är öfverhopadt med göro mål, måste det naturligtvis afgöra, hvilka af de olika frågorna som skola försl och hvilka som skola sednare förekomma till behandling, och att afgörandet i detta fall icke kan öfverlemnas åt motionärerne sjelfve lärer vara så mycket klarare, som i sådan händelse hvarje motionär sannolikt skulle vilja hafva sin motion först afgjord. Men lika uppenbart är äfven att i den mån ärenderna medhinnas, måste de äfven allesammans af Utsk., såvidt tiden medgifver, företagas, dock bör stort afseende dervid fästas, huruvida målen äro af helt och hållet allmän, eller af enskild person rörande egenskap. Om t. ex. någon har föreslagit att löneförhöjning för viss tjenst skall ega rum, så kan naturligtvis vid denna frågas afgörande icke något afseende fästas derå, huruvida den tillfälliga innehafvaren af samma tjenst afsäger sig förmånen af löneförhöjning, ty han har icke rätt att tala för någon annan än sig sjelf, men ingalunda för sin efterträdare eller blifvande innehafvare af tjensten.
Riksdagsordningen föreskrifver och RiksStänden älven tillförene förfarit; i följd hvaraf ock till undvikande af allt vidare missförstånd i denna fråga, BorgareStåndet nu förordnade till Ledamot i ExpeditionsUtskottet. Efter Herr Cederborg Herr Borgmästaren Lagmannen H. A. Falkman. Den I Piot. Vi dr i fl, Zl .Vcpttmu ! 8 2 3. Från Högloft. Ridder skap et och Adeln, S. D. f. m. Förediogs å nyo och gillades följande från StatsUtskottet inkomne samt den 5, r 1 och 16 dennis eftermiddagarne på bordet lagde utlåtanden : Af den 21 sisth Augusti. N:o 4^8- I anledning af ej mindre Friherre C. H Ankarsvärds anmärkningar vid Riksens Ständers Revisorers, är 1822, berättelse, rörande då verks*ä!d granskning af Allmänna Magazinslnrättningens förvaltning under de sednare åren, än äfven de af Friherre C. I. af Nordin och H rr C. D. af Uhr öfver berörde anmärkningar meddeldte yttranden. Af den 8 dennes. Öfver Motioner angående Hem. mansräntornes utgörande efter en förenklad beräkning eller sammanslående af Jordebok*, persedlarne. Öfver väckt motion , rörande de för Öriogsflottans behof disponerade Statsmedel. Rihang till R. S, Prot. $:dc Sami, Ioo6 Prot. Utdr. d. 22 Septtmh. 1S23, Af den 3 dennes. I anledning af Riksens Ständers Revisorers, åren 182O och 1822 afgifne, berättelser, angående de under Kongl Ma j:ts och Rikets CommerceCollegium staide londer. och medel. Af den 4 dennes. Om anstånd för Fabriksidkaren L» Fresk med inbetalning af ett lan i ManulacturDiscontfonden. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldfe
Extra Uppbörd . .. 459: 3o. ^ Wadstena Krigsmanshus-Medel 416: 1. 5. Deremot utgöra:' Postverkets Omkostnader: Aflöning, Rese penningar och Expenser 59,702 : 29.— Postilloners aflöning och dagtractamen te m. m 16,277: 4. 2. Postförares betalning och Roteringsersättning 42,280: 22. 4. Sjö-Postfartens underhåll . .. .. 55,574: 33. 6. Norrska Utrikes Brefvexlingen 4,472: 10. 8. Stämplade Postprotocoller 230: 16. — Onera för Posthuset 13: 44- — Lyktornas underhåll i Stockholm och Helsingborg 81: 2. 8. ÖfverPostDirecteurens Lönetillökning . 666: 3a. — Nådår och Begrafningshjelp 1,201: 8. IT. samt andre Utgifter: Personelle hushyror och Gratificationer 53: 16. — Pensioner till afskedade Postbetjente 1,637: i5. 3. Dito lill aflidne Postbetjentes Enkor och Barn 289,723: 3g. n. Lefvereringar : till Kongl. RänteKämmaren och Ränte rierne, Statsmedel „ Wadstena Krigs manShus-Cassa, dess medel „ Ci vilStatens Pensions-Cassa, dess medel 5,262: 6. 8. 87,820: 530. 1,022: 43. 12. r. 89,195: 7. 1. Balance den 3i December 1827. Hos Uppbördsmännen innestående, sedermera lefvererade Resterande den 1 September 1828 Svenska Postens fortskaffande genom Danmark 12,170: 28. — Posthusets i Helsingborg reparation 2,661: 22.— Till framtida ersättning 206: 12. — gg g. j ^ ^ Proprie Balancer 7,552: 46. 11.
121 yngre prestman och cornministrar samt 7.5 pastorer hafva nemligen erbjudit att sammanskjuta till förhöjning uti de ifrågavar. nya lärarnes löner, endast de icke finge räkna dubbla tjenstår. Jag nämner detta för att visa, att Hr v. Troil ej hade så orätt uti det samband, han gjorde emellan concessioner å presterskapets sida, i fall det önskade, att den dubbla tjenstårsberäkningen mä upphöra. Jag begär återremiss. Hr von Hartmansdorff: Jag ber blott att få göra en anmärkning, som icke förut blifvit framställd. Frågan är nemi. icke blott att få skickliga prester, utan äfven att ens få några; ty uti vissa stift är fullkomlig brist, hvilket är en följd dels af den dubbla tjenstårsberäkningen, dels derutaf, att kyrkoherdarna icke sjelfva hafva nog stora löner för att kunna dela med sig, så att adjuncterna blifva belåtna. Det är nödigt att i alla ämnen se saken i dess sammanhang och icke framställa den bättre, än den är. Jag önskar, att Utsk. må taga detta i betraktande. Oecon.Utsk:s betänk. N:o q3 återremitterades. 9 H. H Den 17 Juli e. rn. H. Ex. Hr Gr. o. Ordföranden tillkännagaf, att i anseende till de olika beslut, hvaruti ft. St. stadnat i fråga om grunderna för allmänna bevillningen, det vore nödvändigt att snart välja förstärkt StatsUtsk. H. Ex. föreslog, att till detta vals förrättande måtte bestämmas nästk. Tisdag d. aa dennes; hemställande H. Ex. tillika, att R. o. Ad. på samma gång, likasom vid sista riksdag, måtte välja 6 suppleanter, hvarigenom, då de ordinarie ledamöternas antal vore ai, de personers antal, som borde på hvarje lista upptagas, vore 27.. Bifölls. H. Ex. hemställde äfven, att, till lättnad vid rösternas uppsumerande, R. o. Ad:s ledamöter behagade upprätta vallistorna i alphabetisk ordning. Ropades ja. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Hon är icke vacker, jag upprepar det nästan krampaktigt för mig sjelf. Och ändå kan jag icke slita min blick från detta smala, blekfrusna ansigte, som tyckes titta fram ur en sky af rök. Är det vädret, är det naturens melankoli, som återverkar inom mig, som kommer mig att bli vek som ett barn. Jag vill icke ryckas med af denna vekhet, jag vill icke ge mig hän i stämningen, som qväller fram i mitt inre. Jag är ju en den nyktra uppfattningens man! Jag dissekerar upp känslorna, jag är van att söka de fysiska lagarne, som tvinga dem fram. Och ändå känner jag något ljumt och mjukt födas inom mig. Det är som stege det allt högre i bröstet en vårflod af varma böljor, som slå tillsammans öfver mitt hjerta, långsamt stigande och sjunkande, i långa, smekande dyningar. Det är som om tusen små fina trådar droge mig till henne; och jag sitter försjunken i vällusten af denna förnimmelse och njuter den med slutna ögon, med en sextonårig ungmös nyvaknade, bäfvande omedvetna åtrå. Det är som en doft i vinden, man vet icke hvad det är; det är som en melodi i luften, man vet icke hvarifrån den kommer. Man frågar icke derefter; man sluter ögonen och njuter. Det är all barnsagornas romantik, som nu lefver upp. Det är allt känslopjunk, jag hånat och grinat till döds, som nu reser sig. Och jag kan icke håna, jag ger mig hän. Jag sitter med slutna ögon och drömmer. Vackra drömmar – sväfvande öfver en botten af tillbakaträngdt tvifvel, fylla de ett par sekunder med en stämning af lycka. Lilla bleka, förfrusna barn, jag älskar dig! Jag älskar dig för en kort stund, så länge stämningen varar, fint och vackert som ett barn, utan tanke på att ega dig, utan att känna dig. Jag vill icke ega dig, jag vill icke lära dig att känna! Ty i samma ögonblick skulle allt det lockande hos dig försvinna. Du skulle vara du som de andra, hvardaglig och fadd. Jag vet det. Jag gör mig inga illusioner. Det är icke heller dig jag älskar, det är min egen fantasis skapelse, som tagit din gestalt och dina drag.
Redan länge har jag sökt efter en själ som kunde förstå min egen! . (betraktar Cecile) Jag fann endast kalla hjertan, utan poesi, utan passion då ni deremot, Clara! FRUN. Hvad! Clara? ERNEST. Då ni deremot, Emma, ni har hjerta, ni är FRUN. Jag är fyrtio år! ERNEST. Så mycket bättre, det är den bästa åldern! Det är passionernas ålder! Fyrtio år! . Det är inte så det bör heta två gånger tjugo år, så är det! Det är vårens vindflägt förenad med sommarens värme! Hvem kan berömma sig af att hafva funnit en sådan lycka, ett sådant underverk? Jo min fru, det fann jag, och jag svär att jag skall visa mig värdig den! . FRUN (afsides). Jo! det här är charmant! ERNEST. Ni svarar inte? CECILE (afsides). Hon afvisar honom säkert! . FRUN. Hvad vill ni att jag skall svara? Öfverraskningen min rörelse ERNEST (lifligt). Ni samtycker? . (till Cecile) Se så, mamsell! tror ni nu att jag skall kunna hindra er ifrån att begrafva er i ett kloster? FRUN (afsides). Hvad säger han? CECILE. Ja, jag ser att ni kommer att utöfva mycket välde öfver min tant men jag hoppas finna ett medel att undslippa ert förhatliga tyranni! FRUN (afsides). Hvad nu hon är stört upprörd? CECILE. Ja, jag skall finna det, och då FRUN. Ett ögonblick herr Duplessis' välde är ännu inte officiellt erkändt jag har ingenting bifallit och bifaller ingenting som inte du samtycker till, Cecile! ERNEST. Mamsells samtycke har ni redan! CECILE. Mitt samtycke? FRUN. Ja mitt barn, jag önskar höra dig sjelf säga att herr Ernest Duplessis är ett godt parti, att han är en ädel, oegennyttig, varmhjertad ung man, och att hvarje qvinna kan skatta sig lycklig att få honom till make. Jag väntar att få höra detta, ty herr Duplessis kan inte utan din tillåtelse blifva medlem af vår familj! CECILE.
De flesta församlingar hade visserligen fattig-kassor, af hvilkas räntemedel och tillfälliga inkomster man vissa tider på året utdelade allmosor eller understöd, äfvensom fattighus, der man intog sådana fattighjon, sorn voro lytta och lama eller eljest företrädesvis i behof af vård: men dermed var också i allmänhet kommunens vårdnad om de fattiga slutad: och då det af församlingens medel lemnade understöd dels icke kunde komma socknens alla fattiga till godo och dels sällan var tillräckligt för deras behof, som fingo det åtnjuta, så blef följden, att de fleste af de fattige måste genom bettlande uppehålla sitt lif. Församlingar funnos till och med, inom hvilka man ansett detta tiggerisystem så både riktigt och nödvändigt, att man företagit sig att reglementera om och ordna sättet för detsammas utöfning, t. ex. genom de fattiges fördelande på socknens byar eller rotar, så att vissa fattige autoriserades att tigga i en och andra i en annan rote. Det hände också icke sällan, att man för sådana fattighjon, hvilka, i följd af sinneseller kroppslig svaghet, icke kunde på egen hand vandra omkring i bygden, ordnade ett högst eget slags ambulatorisk fattigvård, på det sätt nemligen, att dessa uslingar dömdes att vara ett eller flera dygn på hvarje hemman i socknen med skyldighet för värden, att efter dygnets slut flytta den oftast ovälkomne gästen till nästa gård. I de större socknarne hade man vanligen fördelat sig i mindre kretsar eller rotar, som ansågos företrädesvis skyldiga att draga vård om de inom rotens gränser boende fattighjon. Farhågan för framtida fattigförsörjningsåligganden framkallade nästan alltid en sträng räfst samt ofta protester och tvister i afseende på inhyseshjons och arbetsfolks flyttning från den ena till den andra församlingen, hvarvid de protesterande kommunerna sökte i 1788 års kungörelse ett stöd, det Länsstyrelsen likväl i de flesta fall undanröjde. Åtminstone fick det aldrig gälla till hinder för flyttning från en till annan rote 20 i samma socken.
Genom Bankbolagets försorg skall, före Bankens öppnande, uppgift å de personer, som komma att underskrifterne meddela, ej allenast tillställas Konungens Befallningshafvande i Länet, utan äfven i allmänna Tidningarne kungöras; och åligger det Bolaget, att på enahanda sätt tillkännagifva, då, genom ombyte af personer, någon förändring med underskrifvandet inträffar. 7- §• Ej må enskild Bank utgifva creditsedlar och invisningar å Rikets Ständers Bank till större sammanlaget belopp, än som motsvaras af: i:o behållningen i dess egna Cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar; 3:0 återstoden af deposition i Rikets Ständers Bank; och 3:o sådane Bolagets odisponerade tillgångar i guld och silfver samt hypothek, som i 5 §. omnämnas; Bankens egne fånehandlingar sålunda icke härvid inberäknade. Derest, genom vexling eller annan orsak, det sålunda bestämda förhållandet emellan Bankens tillgångar samt beloppet af dess creditsedlar och invisningar skulle komma att rubbas, åligge det Banken alt inskränka sin utlånings-rörelse och, inom en månad, hafva återställt det rubbade förhållandet. 8. §. Upplåning, vare sig i form af försträckning, deposition eller crediliv, må ej af enskild Bank ske, till ett belopp, som öfverstiger hälften af hvad å tecknad och inbetald grundfond finnes uti Banken innestående. Alla för dylik upplåning lifgifvande fordringsbevis, äfvensom depositionsbevis, skola ställas lill viss person eller Bank, samt uttryckligen innehålla, att öfverlåtelse deraf ej må ske utan till viss man och efter föregången anmälan i Banken. I händelse af concurs, ege innehafvare af dylika fordringsbevis, derföre pant ieke blifvit ställd, ej rätt till betalning förr, än sedan, under Bankens utredning, alla, inom nedan stadgad praescriptionstid, anmälde creditsedlar och invisningar å Rikets Ständers Bank blifvit inlöste; men lyftning', emot ställd säkerhet, kan af Rätten, efter omständigheterne, beviljas. Hill. till R.
Om man då finner planlöshet och osammanhang i deras åtgärder; om man finner Kongl. Propositioner, som återkallas eller förändras af Styrelsens egna Ledamöter, nästan i samma ögonblick de afgifvas; Författningar, som inhiberas eller förklaras, innan de väl hunnit att allmänt kungöras; så säger den Representant, som vet sin pligt mot Folket, att man väl tackar för det Riksgälden blifvit så pass den är betald, och för det Norrige blifvit förenadt med oss, sedan vi förlorat Finland; men också säger han uppriktigt att han väl vet, huru mycket, sorn deruti ingår utaf Regentens personlighet eller Rådgifvarnes; och lika uppriktigt, att dessa lyckliga förhållanden icke kunna eller böra minska Folkets billiga anspråk på kunskaper och kraft hos Styrelsen. Grefve af Wetterstedt har äfven begagnat ett medel, som ofta lyckats emot oss, hvilka åtagit oss den ganska bekymmersamma rolen, att sträfva mot godtycket. Han Den 19 Maji f. m. Han liar nemligen sagt, att det är passionerna, som allenast verka hos oss. Jag tycker Herr Grefven åtminstone denna gång borde funnit, att det icke kunnat vara passionen, som verkat, då vi fordra, alt Rikets Ständer skola afstå ifrån deras, genom origtiga begrepp om våra Grundlagar tillkomna, vanliga plägsed, att sjelfva afgöra ersättningsfrågor, som röra Statsmedlen, och således så att säga döma i egen sak, utan öfverlemna målet åt en oberoende Domaremakt, åt hvilken jag vågar påstå, att Styrelsen icke lemnat tillräcklig aktning, lika litet, som åt de Förvaltande Verken, då hela denna affair först blifvit en enskild Embetsman anförtrodd, och sedan under en oformlig FörlikningsDomstol dragen.
Direcltn den förhoppning, grundad på föresynen af de arbeten, hvilka vid Bancooch Riksg:sverkens hus de sednare åren blifvit verkställda, att kostnaden icke skall öfverstiga den, hvartill arbetet vid entreprenad kunde komma att stiga, helst beräkningen på tillbörlig vinst och omöjligheten att vid en reparation af den art, som denna, på förhand göra noga beräkningar alltid måste höja den summa, för hvilken speculanter kunna förbinda sig alt fullborda arbetet. Stockholm d. 3o Dec. 1834. Jacob De la Gardie. Fredr, Boye, C. Åkerh jelm. C. F. Carleson. II. G. af Melin. F. O. Silfverstolpe. Lades på bordet. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 9 på aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Thorsdagen den 5 Mars 1835. Plenum kl. 10 f. m. Justerades i prot.utdr. för d. 2 dennes f. m. och 5 prot.utdr. för samma dag e. m. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskrs förslag N:o 3o4 till R. St:s und. skrifvelse till K. M., angrde upphäfvande af den medgifna tullfria införseln från .Norrige till Sverige af brännvin m, m, Likaledes upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till 2:ne §§ i riksd.- beslutet, nemi.: 1:0 ang:de förhöjning i skjutslegan för extrapostföringen samt om bestämmandet af beloppet af de roterings-ersättningar, sorn af postmedlen böra utgå; 2:0 anglde åtskilliga omständigheter och frågor, hvilka dels äga sammanhang med f. d. Allm. Magasinsinrättningen, och dels hafva afseende på liqviden af de äldre och sednare årens undsättningsskulder. Vid förnyad föredragning af K. M:s d. 2 dennes på bordet lagda nåd. skrifvelse till R.
Jag kan icke föreställa mig annat, än att det är denna senare meningen, som förtjenar bifall; och deraf måste jag sluta, att ingen ursäkt för Fattigvårdsdirektionen kunde rättvisligen hämtas från den uteblifna delgifningen af Utredningsmannens i fråga varande redogörelse; utan låg läst heldre redan uti denna alltför länge uteblifna kännedom af förhållandet en sådan försummelse, hvars påföljd, då skada deraf uppkommer, är stadgad uti 4 § af Handelsbalkens 18 kap. om hvars tillämpning här nedan af andra anledningar fråga blir. ~:o Det befaras, att Fattigvårdsdirektionen »dessförinnan» (före. delgifvandet af sterbhusutredningen) ej skulle »kunnat utan äfventyr i laga ordning tilltala Exsekutorn för försummad »redovisning.» Men om ock ett sådant tilltal varit äfventyr underkastadt — i anledning af testamentslörbudet mot klander — så hade det också icke varit nödigt, eller ens låtit sig rimligen göra, att härom förr väcka fråga, än man af Exsekutorn först i godo begärt nödig underrättelse om sterbhusets tillstånd och utredningens fortgång. Var då Direktionen ej heller skyldig att — 19 — visa, det sådan underrättelse i godo blifvit hos Exsekutorn förgäfves sökt, om än Direktionen kunde med det i fråga varande äfventyret urskulda försummelsen att lagligen tilltala honom? Men i den nådiga Domen omtalas intet sådant försök i godo; och derpå är således Domen ej heller grundad. 3:o »Genom underlåtenhet af ett slikt åtal må Direktionen icke anses hafva handlat så »uppenbarligen felaktigt, att dess medlemmar gjort sig förfallne till ansvar för betalningen af »hvad hos Exsekutorn kunde komma att brista.» Icke genom uraktlåtenheten af ett slikt åtal (för försummad redovisning), hvilket åtal ännu icke var nödigt eller befogadt, hade Direktionen gjort sig förfallen till något ansvar.