Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När man vidare besinnar, att den anklagande ifvern förnämligast varit vänd mot män, som offrat sina bästa krafter åt fäderneslandets tjenst under mångårigt oförvitligt förvaltande af flerartade vigtiga embeten och allmänna värf, samt deribland mot sådane, hvilka bordt kunna vänta att fö 349 få njuta, ostörde af tadel och förföljelser, det lugn för sig och sina familjer, som de, med ålderns och mödornas rätt dertill, sökt och ernått; så skall, utan tvifvel, sansade och rättsinnige medborgares omdöme ännu mera ogilla KonstitutionsUtskottets nu gjorda bruk af en makt, hvilken fordrar att med ädel hofsamhet användas, om den icke skall blifva förhatlig och i otid utnött, samt derigenom, ifall stora anledningar någon dag påkallade dess rättmätiga verksamhet, då befmnes kraftlös. Den glesa slöja, som ännu höljer det inre af händelser och tillbud, med hvilka denne rättegång synes stå i nära sammanhang, skall förr eller sednare blifva lyftad. Då hafva de anklagade att vänta rättvisa äfven i en mera omfattande dom, än den, hvarigenom, såsom de med full tillförsigt vördsamt förmoda, den Höglofl. RiksRätten lärer freda deras rykten och välfärd mot ett politiskt anfall under juridisk skepnad, för hvilket de lättast åtkomliga föremålen varit — Konungens Rådgifvare. t Flera bland dessa, hvilka med de anklagade deltagit i de angifne rådslagen, har döden befriat från grämelsen att se sig, för redligt uppfyllande af svåra pligter, lönade med den i nationens namn utöfvade behandling, som de ännu qvarlefvande fått erfara. Men äfven de bortgångnes minnen har fordrat det försvar, hvarmed de ännu qvarvarande sökt att frimodigt bemöta Hr JustitieOmbudsmannens påståenden. Stockholm den 17 Januari 1842. GABR. POPPIUS. 45 350 PROTOKOLL, hållet i RiksRätten i Stockholm elen 17 Januari 1842. Närvarande: Ordföranden, Herr Presidenten Friherre Cederström. samt Ledamöterne: Herr Presidenten Westerstrand.
Sedan jag nu i allmänhet yttrat mig om frågan, må det tillåtas mig att svara Frih. Klinckowström i afseende å «det Skandinaviska skimmer, som hägrar för en och annans fantasi.» •lag tackar för komplimentén. lag erkänner, alt jag önskar att Danska läkare må få praktisera här i landet samt t. o. m. alt Danska handtverkare fritt må lå bosätta sig här. Det må stå Frih. Klinckowström fritt att derföre förklara mig för en fantast. Vid den allra enklaste sak, om man vill använda en Dansk jägare, eller om man vill låta i Danmark förfärdiga ett par skor, genast heter det: Du är skandinav! Det uppstår ett ohyggligt rop, om man vill konsultera en Dansk läkare eller kalla en Dansk accouchörska för att hjelpa en stackars barnaföderska! Delta går dock något för långt. Hvad är det sorn Hrr:ne förstå med »det skandinaviska skimmer, som hägrar för en och annan ungdomlig fantasi?» Jag är af samma ålder som Frih. Klinckowström, och tror mig icke vara mera fantast än Frilun. Jag är en temmeligen prosaisk man och om jag i ett eller annat afseende tillstyrker ett närmande mellan de Skandinaviska nationerna, tror jag icke att man derföre behöfver brännmärkas af en fras, vare sig af ena eller andra beskaffenheten. Jag tror detta ämne vara nog allvarsamt för att icke behandlas med fraser och skämtets pilar. Min uppfattning är helt enkelt den, att nationer, som stå hvarandra nära genom språk, seder och författningar, kunna äfven i andra afseenden närma sig hvarandra till ömsesidigt stöd. Den, som omfattar dessa idéer, behöfver derföre icke hysa några dynastiska föreställningar eller bedåras af fantasmagoriska hägringar. Min åsigt är, att en nation om endast 4 millioner hellre bör låta sig angeläget vara att förskaffa sig bundsförvanter i tvenne befryndade folk, än att stöta dem tillbaka, och då Norrmännen icke sjelfmant vilja närma sig till oss, går vägen till Norge öfver Danmark, med hvilket land vi derföre böra ställa oss i beröring.
Krigskollegii förvaltning hörande föremål, grundar sig på Utskottets bifallna hemställan, sid. 10, i Utlåtandet JM 71. 102 §, angående gratifikations-anslag för år 1857 till Under-officerare med vederlikar vid garnisons-regementena, innefattar Rikets Ständers beslut genom bifallandet af Utskottets hemställan i Utlåtandet JM 80, sid. 15. 103 §. an gående anslag till fartygs-byggnader, jemte andra föremål, tillhörande riksstatens 5:te hufvud-titel: l;a morn., angående byggnad af en ångfregatt och ång-kanonslupar samt anskaffning af kanonbålar, grundar sig på Rikets Ständers beslut, i anledning af Utskottets tillstyrkan, sid. 33, i Utlåtandet JVs 72; 2;a morn., angående linieskeppet Skandinaviens komplettering, innefattar Rikets Ständers härom meddelade beslut, enligt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial .A2 172, sid. 17; 3:e morn., angående byggnads-arbeten och anskaffningar vid Flottans stationer, 4 Stals-Utskottcls Memorial M 23i. innehåller det genom bifallandet af punkten B i Utlåtandet JW 72, sid. 54, fattade beslut; 4:e mom., angående en jernbro mellan Skeppsoch Kyrkholmarne här i hufvudstaden, innefattar Rikets Ständers beslut, enligt punkten C i samma Utlåtande, sid. 33. 104 §, angående inventering af Flottans material-förråd, grundar sig på Utskottets bifallna Utlåtande JM 139. 105 §, angående brist i tillgångarne för matbållnings-kostnaderne vid Flottan under år 1856, grundar sig på Utlåtandet JM 256. 106 §, angående gratifikationer samt ökade kostnader för natura-portioner åt båtsmän och matroser m. fl., grundar sig på Utskottets likaledes bifallna Utlåtande JM 255. 107 §, angående arfvoden åt cbeferne för bålsmans-kompanierna, grundar sig på samma Utlåtande.
Ständers Stats - Utskotts Betänkande, i anledning af en vid 1813 års Revision yppad fråga om prcescriptionstid för Riksgälds - Contoirets inhemska skulder. XJii den Berättelse om Riksgälds - Verket, som ir 1813 till Stats-, Bancooch Riksgälds - Verkens öfverseende församlade Herrar Revisorer till Riksens Högloft. Ständer afgifvit, hafva Herrar Revisorerne anmält, att Herrar Fullmägtige i Riksgälds - Contoiret hos Herrar Revisorer gjort förfrågan, huruvida en af nyssnämnde Contoir den 6 Maj 1791 utgifven qch år 1812 uppvisad obligation! på 6000 R:d, med En tiondedels årlig afbetalning och löpande fem procents renta, måtte till återstående Capitalet 2400 Raljemte 4 års renta få inlösas, enär denna obligation till den förfallna Capital - procentens och rentans uttagande icke varit presenterad sedan ar 1797, samt den tid af Tio år, som Kongl. Förordningen af den 13 Juni 1800 utstakar, inom hvilken skulder man och emellan böra kräfvas, således försummad; och att Herrar Revisorerne i anledning häraf tillstyrkt Herrar Fullmägtige att, med tillämpning af Herrar Fullmägtiges särskildta Beslut af den 30 Juni J800, det; 29 Augusti 1803 och 23 Juli 1804, Låta berörde obligation ge - Den '27 April, genast, när innéhafvaren sig anmäler, inlösa till Capital och renta med det sammanräknade belopp* sam af Riksgälds - Contoiret skolat utgifvas , i händelse obligationen hvarje gång någon Capitaloch Bente - betalning i Banco kunnat uttagas , i sådant afseende blifvit ordentligen uppvisad. Jdkä med Herrar lievBorerna, här StatsUtskottet ansett Högstberörde Kongl. Förordning af den 13 Juni 1.800, hvarifrån Herrar
Ännu mera måste en sådan personlighet som Julius Cæsar med ett helt världsherravälde under sin myndighet hafva känt sig centraljagmedveten och han har kanske med sin klara intelligens varit det ännu mera än Napoleon Bonaparte, hvars geni för öfrigt väl knappast var Cæsars underlägset, men hvars själfuppfattning möjligen var naivare och mindre förstående än Cæsars? Gautama-Buddha och andra forntida religionsstiftare hafva möjligen haft en med dessa herrskares suveränitetskänsla besläktad uppfattning af sig själfva såsom centraljag, d. v. s. ledande och centrala personligheter, fastän syftet hos dessa religionsstiftare icke i första rummet varit maktutöfning, utan ordnande tillrättaställning för de varelser, som omgifvit dem. Hvad särskildt den hebreiskt-kristna skiftningen af denna typ angår, så hafva dess representanter, Moses, Samuel, David, Elias och andra profeter samt Jesus visserligen betraktat sig som Guds redskap, men suveränitetskänslan hos dem torde ändå, fastän känd såsom bemyndigande från Gud och såsom ansvarighetskänsla inför Gud allena, hafva haft någon släktskap med den hos Julius Cæsar och Napoleon Bonaparte, hvilka möjligen också ansågo sig vara på något vis påvärkade af någon makt, de må ha kallat den öde äller stjärna — jag är för öfrigt icke tillräckligt historiskt underkunnig att veta, om icke värkligen äfven de ansett sig vara påvärkade af Gud äller gudom. Jesu ord till sina lärjungar i stormen på hafvet: “I klentrogne, hvarför ären I rädde“, äro i släkt med Cæsars till hans fruktande följeslagare i den bräckliga farkost, hvari de tillsammans färdades öfver Adriatiska hafvet: “var icke rädd, du har Cæsar och hans lycka ombord“. I bägge fallen är det stark förtröstan som talar, i ena fallet förtröstan till Fadern, i det andra till “Cæsars lycka“. Och mällan det att anse sig vara Guds utvalda redskap och det att känna sig fylld af alla intelligensens och viljans krafter kan finnas en viss öfvergång — det att känna sig vara en heros och det att tro sig vara en Guds son kan vara besläktadt.
Kanal-anläggning eller båtled i Östergötlands Län, om låneunderstöd för en tillämnad. IX. A. 20. E. 256. — angående lyftning pä en gång af det för nyssberörde ändamål beviljade lån. XV. B. 163, 16,7. — Trollhätte, om kapitalisering af vissa till jordegare inom Elfsborgs Län utgående ersättningar för afslådda jordlägenheter i och för denna anläggning. VI. Se Eskilstuna. — i Daga Härad af Södermanlands Län. Se Daga Härad. Kanal-bolag, Götha, f. d. Diskonlverks-, om afskrifning af Bankens fordringar hos Riksgälds-Kontoret för lemnade förskott till utredning deraf. lil. B. 187. A. 281. Kanalbyggnader, stadganden om statsbidrag till. VIII. B. 157, 411, 460. A. 465. Kanal, Götha, angående utbetalning från Riksgälds-Kontoret af der innestående medel för ett mindre hamnbyggnads-arbete dervid. III. B. 159. A. 161. KanalSlussJernvägsoch Telegraf-anläggningar, förslag till fridlysningsstadga för sådana. VI. 644. VII. R. 4. XI. B. 286, 314. A. 372. Kanslibetjening, hos Riks-Stånden och Utskotten, angående aflöning för. VI. Kapellans-boställen. Se Komminister-boställen. Kapitaloch ränle-inbetalningar, om anstånd med föreskrifne sådane å de till hamnbyggnaden i Cimbritshamn beviljade lån af allmänna medel. V. 517. VI. R. 7. VIII. B. 366, 486. Karrantäner och Spärrningar, om ändringar i författningarne rörande dessa. VI. B. 645. VII. 161, 473. A. 513. U. 488. Kautioner, om nedsättning af penningar i stället för nu vid vissa tillfällen brukliga sådane. II. 348. III.
Ständers erkänsarrihet matte lemnäs för sådant biträde, torde Utskottet ej behöfva ådagalägga hurule» des, i anseende till frégornes mängd och baskaffenhet', deras utredande föratiledt till både vidlöftige och grannlaga undersökningar, samt alltså fordrat eu jemn och rnödosatn sysslosättning i desse hänseenden; Men, utom det Utskottet funnit sig i sine göromål läitadt genom H err Stats Commissariens nitfuila och verksamma biträde samt på erfarenheten stödde säkra kännedom i dessa ämnen, har Utskottet äfven i sje fva handläggningen af ärenderues utarbetning fått begagna Herr Stats - Commissariens åtgärd ti I icke ringa befordran af göromålens skyndsammare gang och fullbordande. Utskottet anser sig derföre pliktigt, att vördsamligen föreslå, det Riksens Hög'ofl. Ständer, till erkännande af Herr Stats Commissaiiens Frödelii möda i desse delar, måtte af Riksdags - kostnadsrnedlen åt honom anslå en Surhma af inno R:dr R:co samt hos Kongl. Mij:t i underdånighet, med anmälande häraf, anhålla om Nådig befall, ning till vederbörande att beloppet Herr StatsGttininissarien tillställa; Hvarjemte och, då af* Stats-Utskottas Betunkanden. 2031 ledne Herr Stats-Commissarien Litnnii biträde ifrån den lid Utskottets sammanträden börjades, nemligen den 5 December förledit år och till hans lika oförmodade som hastiga bortgång vid medlet af Januarii månad detta år, äfvenväl, med erkännande af dess omsorg och nit att gå Utskottet tillhanda med eiforderliga upplysningar, desto häldre synes förtjena Riksens Höglofl.
Samma dag som Kongl. Maj-.t stadfästade denna Riddarhus-ordning, eller den 10 Augusti 1762, utfärdades också en Kongl. Kungörelse, genom hvilken hvarje adlig slägt förelädes att inom viss tid och före nästa riksdag till Riddarhuset inkomma med fullständig stamtafla. "Vid början af 1765 års riksdag befunnos 1,112 slägter hafva fullgjort sitt åliggande i berörde hänseende, men som en del af de ingifne stamtaflorna voro bristfälliga och dessutom en stor mängd slägter icke ställt sig den Kongl. Kungörelsen till efterrättelse, utfärdades under riksdagen ett nytt föreläggande, hvaremellertid de utaf de inkomna genealogierna, hvilka befunnos vara i det skick att de, utan vidare kommunikation med de respektive slägterna, kunde granskas, af Riddarhus-direktionen genomgingos och ordnades efter antagen ännu följd method. I deputationen satt vid nämnde riksdag, utom den berömde genealogen von Schönfelt, äfven Landshöfdingen Baron Tilas, som tillika var ledamot af Riddarhus-direktionen och just blifvit vald till dessa befattningar, för att med sin stora sakkännedom biträda »vid det vigtiga genealogiska verket», i afseende hvarå, på hemställan af Riddarhus-deputationen, Ridd. o. Adeln under den 4 Maj 1765 fattat det beslut, att, bland annat, jemväl »likpredikningar oell personalier» kunna tjena »till mycken hjelpreda vid genealogiernas upprättande.» Allt vittnar i öfrigt om det noggrannaste förfarande vid detta arbete. Något protokoll öfver granskningen har likväl icke hållits, utom i fråga om de ätter, som blifvit föremål för dubier, och det har derföre icke heller lyckats
Derigenom förekommes mycket missbruk, och jag är i alla fall säker, att de gamle Gode Männen, om de vunnit Allmänhetens förtroende, blefvo invalda å nyo. Lämpeligast vore, att, der det låter sig göra, välja flere både Ordinarie och Extraordinarie Gode Män, ur hvilka uttogos eller casserades en del, i likhet med en vanlig Jury. I 3 Cap. i3 §. står: Uteblifver Delägare eller publikt Ombud frun Landtmäteri-för rättning, sedan så kun gjordt är, som i 1 och 2 Sifsägs, gånge förrättningen icke dessrnindre för sig. Härvid 3a8 Den 6 April e. m. får jag anmärka, att ett publikt Ombud, som utan styrkt förfall uteblifver från förrättningen, synes böra umgälla sådant, emedan dess närvaro är så mycket mer nödig, som mången Indelningshafvare vanvårdar och motverkar Boställets bästa för egen vinning, hvilket förekommes, då publikt Ombud vakar öfver förrättningens laglighet. Om detta icke är angelägit för den, som då innehar Bostället, är det åtminstone angelägit för efterträdaren. I 4 Cap. 2 §. står: Förslöser Landtmätaren dagsverken eller uppbådar mera manskap, än han oundgängeligen behof ver och vid förrättningen kan sysselsättaersätte dä skadan och bote som för annan tjensteförseelse. Detta missbruk torde lättast kunna undanrödjas, om uti Taxan äfven inbegripas sjelfva dagsverkena, och jag tror att denna controll skulle bli vida större, än hvarje annan, som alltid kan, på ett eller annat sätt, undgås, så mycket mera, som de fleste icke hafva kännedom om hvad till en sådan förrättning kan tarfvas i allmänhet. Jag skulle äfven tro, att i io Cap. borde en 5 §. tilläggas, i afseende på flygsand, hvartill jag får föreslå följande redaction: ”Gode Män och Landtmätare ”böra pröfva, hvilka Flygsandsfält icke få ”odlas.” Läkta flygsandsfält kunna af den oförståndige lätt upprifvas till alla angränsandes stora skada.
I allt hvad som rört Banco-Verket, hafva Revisorerne ägt till rättesnöre den af Rikets Ständer vid sista Riksdag fastställda förnyade Instruction, som genom Kongl. Maj:ls Nådiga Kungörelse af den 22 Aprill i83o blifvit till allmän kännedom och efterrättelse meddelad, och sedan den uti i:sta Puncten af samma Instruction föreskrifna Ed, efter det derstädes intagna formulair, blifvit af Revisorerne lifligen aflagd och undertecknad, har Revisions-arbetet företagits och blifvit besörjdt på följande sätt. Bankens Hufvudböcker och Räkenskaper för åren 1829 och i83o, samt Tumba Bruks Hufvudböcker för åren 1829, i83o och i83i äro med all sorgfällighet genomgångna och mot Verificationerne jemnförde. Tillika hafva Revisorerne, under fästad uppmärksamhet, på det af Rikets Ständer vid sista Riksdag fastställda Reglemente för Banco-Verkets Styrelse och Förvaltning, genomläst och till öfvervägande förehaft de serskilda Berättelser, som till Revisorerne blifvit öfveriemnade, från BaneoFullmägtige, angående de vid Banco-Verkets Öfver - Styrelse förekomna hufvudsakligare ärenden och Tumba Bruks ensamt af Fullmägtige beroende, Förvaltning; från Bankens Commissarier, öfver deras handhafvande af Banco-Verkets speciela Administrations-grenar; från Revisions-Commissarien, om den honom tillhörande befattning med Bankens Economie samt Räkenskapernes granskning; och från Bankens Fiscals-Embete, angående utförandet af Rättegångar och talan å Bankens vägnar uti Civile-, Ulsöknings-, Brottoch Ordnings-mål.
Håll då upp med det pratet om era rojalister, ropade Bonaparte häftigt. Vill de nödvändigt göra attentater, skulle de väl först göra det af med er, som har så många synder mot dem på ert samvete! Nej, jag vet, hvar uslingarne äro att finna — det är bland era egna gamla stallbröder, i jakobinernas generalstab. Dessa nidingar — lönnmördarne från den 2 September, de, som satt i scen den 51 Maj och Prairial — jag har alltid hatat dem, nu skall jag veta att straffa dem ... Fouché — han vände sig till de omkringstående — skall icke försöka att vilseleda mig; här är hvarken tal om chouaner, emigranter, prester eller adelsmän — jag känner skurkarne, jag har alltid hållit öga med dem. Tänk blott på den 18 Vendémiaire! Tänk på Chevaliers kruttunna och historierna i Brumaire! Behöfs der mer bevis Åh, ingen skall tro, att jag är rädd för att taga ansvaret på mig, nu det gäller att döma dem! Vill representanterna för den nation, jag dagligen vågar lif och helsa för, inte stå mig bi, så skall jag nog veta att hjelpa mig sjelf. Så länge jag lefver, fruktar jag icke för, att någon skall våga att ställa mig till ansvar för mina handlingar. Faller jag — så äro de om en hals allesammans! För deras egen skull borde de söka stöd i en lag ... Han vände sig om och såg plötsligt Edmée bakom sig. Deras ögon möttes. Hon var blek som marmor i sin blå drägt, men hennes ögon voro klara och hon darrade icke. — Ni här, Mademoiselle de La Feuillade! Han tog hennes hand, och i det han ånyo vände sig till polisministern och de andra: — Sehär, mina herrar, ett bevis för, att jag har rätt! Mademoiselle de La Feuillade är, som ni alla veta, i högsta grad aristokrat, i högsta grad chouan — han smålog nedemot henne — och hon har kommit här i afton för att bevittna mig sin trohet mot Republiken. Inte sant? Edmée rodnade djupt under alla dessa mäns blickar. Men hon höjde tappert sitt hufvud och mötte Förste Konsulns blick.
Då K. M:s Propos. i alla öfriga delar möjligen kan blifva bifallen, så skulle, derest äfven denna den vestra banans ytterligare utsträckning beslötes, en större anslagssumma beviljas, än den K. M. föreslagit, och hvilken jag anser vara åtminstone ett maximum, som icke borde öfverskridas. Jag skulle derföre önska, att man holle denna fråga öppen till dess de anslagspunkter, som ännu återstå, blifvit afgjorda, och att R, o. Ad. således nu endast ville bifalla de summor, som blifvit af K. M. föreslagna, med upskjutande af frågan om fortsättandet af banan till Hallsberg. Genom fattandet af ett sådant beslut skulle frågan, i formelt hänseende, äfven blifva betydligt förenklad. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Upmärksamlieten har af flera talare blifvit fästad derpå, att det icke vore i sin ord - 80 Den 9 Juni e. m. ning att nu framkomma med något utförligare tal, då man under flera dagar, vid de gemensamma öfverläggnirgarne, haft tillfälle att yttra sig; men då en af dessa talare, hvilken vid de gemensamma öfverläggningarne, inför fullt hus, utvecklat sina asigter, såsom jag vill minnas, i 2 hela timmar, sådant oaktadt nu afgifvit ett yttrande, som räckte, om jag ej misstager mig, omkring en timma, så torde det tillåtas mig att uptaga E. o. Ad:s tid en fjerdedels eller möjligen en half timma, helst jag vid de gemensamma öfverläggningarne, ehuru jag anmält mig den andra dagen, hade den oturen att först på den fjerde blifva upropad så sent efter den vanliga middagstiden, att af ett Stånd icke mera än en medlem var närvande, och af detta Stånd endast 10 eller 12. — Om en eller annan af dessa sistnämnda nu skulle vara tillstädes, anhåller jag derföre om ursäkt, att jag af nyssnämnde anledn. uptager några af de punkter, jag inför det fåtaliga auditoriet, vid den gemensamma sammankomsten, berörde.
Om, på sätt Hr v. Troil yttrat, frågan varit att uppdraga åt dessa Landtständer en viss municipalmagt att göra och låta i sina egna angelägenheter, hade frågan varit af annan natur. Jag vill ej upprepa, hvad han så klart och, såsom jag tror, på ett för hvar och en öfvertygande; sätt.'yttrat om behofvet att få i rnunicipalväg afgöra åtskilliga oeconomiska ärender, såsom frågor om broar och vägar m. m., hvarom centralstyrelsen icke lärer kunna få tillräckligt begrepp för att rättvist pröfva dem. Om vi kunde få en sådan municipalstvrelse vore det en annan sak; men att få en lag för det man redan äger, kan icke leda till något godt ändamål, utan snarare till borttagande af opinionen om en sådan rättighets tillvaro. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. måtte förena sig om den gemensamma tanke, att detta förslag är obehöfligt och onödigt. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller att af Ridd.secret. få veta, huru de öfriga Stånden beslutat i denna fråga och att sedan återfå ordet. Underteckn. Ridd.Secret.: Constit.Utskrs memor. JV:o 36, med betänk, och förslag angrde landtdagar, är afslaget af PresteSt. Af BorgareSt. är det återremitteradt med den såsom Ståndets gemensamma tanka förklarade anmärkning, att nämnde betänk, och förslag ogillades. Af BondeSt. judet återremitteradt på grund af anmärkningar, som förklarats vara Ståndets gemensamma tankar, men hvilka icke i det hit ankomna prot.-utdr. blifvit specificerade. Hr von Hartmansdorff: Enär således alla de tre andra Stånden troligen ogillat detta förslag, är det redan att anses såsom förfallet. Den långa öfverläggning derom, som här ägt rum, är följaktligen att betrakta såsom en pa-<* rentation öfver en afliden. Längden deraf vill jag ej öka. Jag skall således icke framställa de anmärkningar, jag kunde hafva att göra öfver den aflidnes beskaffenhet.
Med uppskattande af den besparing i dragkraft, som i sednare fallet skulle vinnas, i medeltal till endast ett halft öre per centner för hvarje mil, hvilket ingalunda är högt beräknadt, och under antagande att i medeltal endast 8 lastade vagnar å 120 centner åtföljde hvarje låg, eller samrnanlagdt 960 centner, skulle besparingen ändå uppgå till 480 öre för hvarje mil. Om, sedan vestra och södra stambanorna blifva i sin helhet fullbordade, elt bantåg med nämnda antal vagnar dagligen skulle gå fram och åter emellan följande stationer, nemligen mellan Göteborg och Stockholm, Göteborg och Falköping, Göteborg och Alingsås, Göteborg och Töreboda, Stockholm och Södertelge, Slockholm och Katrineholm, Örebro och Katrineholm, Örebro och Töreboda, Malmö och Lund, Malmö och närheten af Wexiö, Malmö och Falköping, Jönköping och Falköping, skulle en sammanlagd sträcka af omkring 330 mil dagligen beläras och den dagliga besparingen i dragkraft enligt ofvanstående beräkning, således minst utgöra 1,584 R:dr, eller pr år uppgå lill 578,160 R.dr, hvilken summa motsvarade 5 procents ränta å ett kapital af 11,563,200 R:dr. Jemföres åter den kostnad, sorn för terrasseringen å vestra och södra stambanorna skulle uppkommit, ifall maximum af lutning för dem blifvit bestämd till 1 : 60 med den kostnad, som det för närvarande bestämda maximum af 1 : 100 åstadkommit, så befinnes att begagnandet af den starkare lutningen skulle framkallat en besparing af 42,500 R:dr pr mil, eller för sammanräknade längden, 78 mil, af vestra och södra stambanorna, en summa af 3,315,000 R:dr, hvarå räntan efter 5 procent utgör 165,750 R:dr.