Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om denna icke sålunda blifvit använd; så hade den ju kunnit minska sjelfva bevillniogsbeloppet, och om detta är en sann analogiej så lärer det icke med någon serdeles framgång kunna bestridas, att ju byggnadsbidraget till Götha Canal hittills verkeligen utgått genom bevillning. Grefve von Platen har i minnet återfört den visserligen fordom enhälligt hyllade läran-, att man bör återbetala hvad mati lånar, men huru den ädle Grefven vill i verkställigheten hänföra denna satts till Gothl CanalBolags förhållande till Staten, frugtar jig ännu vars högst problematiskt. Jag fortfar ali. tid att anse Götha Canal , såsom ett af dessa ioproductiva storverk, som aldrig kunna ersätta kostnaden. Jag vill ej nu ingå uti besvarandet af den ädle Grefven? yttranden äfven i hvad de kunnat åsyfta mina meningar, jag inskränker mig för det närvarande, att på det i frigaste bestrida och motsätta mig låne-systemets införande till Götha Canalarbetets bedrifvande. J»g yrkar återremiss af Betänkandet. Herr Manner flam, Johan: Jag ämnar icke ingå uti någon undersökning om rigtigheten af den historique olver Götha Canais tillkomst och detta arbetes fortgång mm., sorn här blifvit framställd. Ridderskapet och Adeln lärer redan känna förhållandet i detta fall. Jag äm - Beil 6 Augusti r, m. nar icke eller undersöka den Stats-oeconomiska nytta som Canaien kan medföra , jemförd med dess dertill använde kostnad Bindeln har i detta fall längesedan fallit ifrån nationens ögon, och alla försök att åter fästa den, torde vara fruktlösa. Jag vill derföre endast några ögonblick uppehålla mig vid en del af de reflexioner, som under discussionerne förekom* mit. Man har yttrat, att en del af Bolagets privilegier togs ifrån det detsamma och man har äfven fällt härom en annan ännu hårdare term Jag vet icke åt hvilka denna förebråelse är ämnad, om ej åt dem, som vid förra Riksdagen tillstyrkt de åtgärder, hvilka, i afseende pä Directionen, då af Riksens Ständer vidtogos.
Att Norrland trän äldre tider varit af Sveriges Ständer mindre gynnadt och omhuldadt, än de flesta af vårt lands öfriga provinser, är en sanning, som ingen lärer kunna jäfva. Anledningarna dertill hafva varit många; och till de väsendt1 igaste torde man fä räkna, att man i den mellersta och sydliga delen af landet i allmänhet och i det längsta hyst den föreställningen, att denna föga folkrika, fjerran och under ett kyligare luftstreck belägna provins vore sä ödslig, steril och ofruktbar, att nästan alla uppoffringar på densamma skulle fruktlöst förspillas. Denna på obekantskap med landet hvilande föreställning eller fördom har emellertid under de sednaste decennierna allt mer böijat skingras. Man har lärt känna, att denna provins icke allenast är rik på malmfält och vidsträckta, om ock numer betydligt medtagna, skogar, utan ock att dess jordmån är sådan, att den, om alla der befintliga odlingsbara trakter en gång blifva odlade, kan. med undantag för någon gång inträffande svårare missvextär, erbjuda bröd nog åt en mångdubbelt större befolkning och således, så att säga, har för sig en stor framtid. Följaktligen hafva ock Ristets Ständer under de sednaste riksdagarne ådagalagt en jemförelsevis större beredvillighet att bevilja anslag till nya vägars brytande och gamlas omläggande och förbättrande, samt till understöd för vissa odlingsföretag inom bemälda provins. Men på samma gång, sorn detta tacksamt erkännes, kan man icke underlåta att erinra derom, att dessa understöd dock äro ringa och obetydliga i jemförelse med de mångfaldiga understöd, som ännu på den sednare tiden kommit de flesta öfriga provinser till del. För att här förbigå andra, må vi endast påminna örn — de dyra jernvägar, sorn pä den sista tiden äro sträckta i olika rigtningar genom landet, medan somliga socknar i Norrland blott hafva en enda eländig körväg till föreningsband med kustbygden och andra ännu helt och hållet äro i saknad deraf. — Gemensamt med andra fastighetsegare inom landet står emellertid Norrländningen i ansvar för det till 80,000,000 R:dr Rtmt uppgående jernvägslånet.
Jag förnyar här min £orut gjorda anmärkning, att Huf* Den ao Junu Hufvudstadens förmenta behof miste ställas necL anom vilkoret, af Rikets allmänna bästa. Genom successivt och årligen förhöjd Tull-afgift för Finsk ved, samt tillåten tullfri införsel af Svensk ved till Stockholm, skulle dock både vanan och behofvet, att utifrån hämta denna nödvändighets-artikel, småningom försvinna, oell den inhemska veden för Stadens innevånare blifva att tillgå till lika pris som den Finska. Bet följer i ordningen att jag bör yttra mig öfver importen af ÖfvtrflödsTa,)bVII och VIII utvisa att Varor, införseln af dessa allt sedan år Vällefnade™. 1808 varit i ett nästan oafbrutet ~— tilltagande. Jag har förut framstält de orsaker, som ett sådant förhållande förberedt och vållat. För ändamålet anser jag nog, atthär förnya anmärkningen örn det jemförelsevis låga pris, hvartill dessa varor inom Landet kunnat säljas, sedan man underlåtit att höja tullen i mårn af varans ökade och Sedelmyntets mindskade värde. Men man har icke stannat vid denna underlåtenhet; man har äfven tillåtit att confisceradt gods, utan att Tull afgift erlagts, fått till förbrukning inom Riket försäljas. Frisen hafva härigenom blifvit ännu mera sänkte, och mången, sorn förut ärligen förtullat sin import, har genom nyssnamde oriktiga mesurer, och för att kunna sälja sina varor till lika pris med Beslagaren, blifvit tvingad eller förledd till Lurendrägeri. Ett hos alia Folkklasser - Deri so Junti Masser uppkommet tycke för utländska förtärings» och bekläda ads-articlar har af detta allt blifvit en olycklig följd. Vanor kunna icke så fort afläggas sorn de antagäs. Det är imedlertid af yttersta nödvändighet, att det nationella begäret efter allt främmande på det kraftigaste motarbetas. Endast för Socker och Caffe betale vi årligen till Utlänningen en Summa, som svarar emot två tredjedelar af den Bevillning vi erlägge till Staten, och. Caffe kostar nu ensamt
Strt. af benna ©tabga, utgöra. $. 167. 3 ©tabén 23oräS ätnjuta be^nroänare, forn genom bern öfroergängne elbSroäbor blifroit fatte utur gänb, att erlägga perfonlig fFpbbSafgift, be. frielfe berifrän efter SaperingSmännenS pröfning och begämmanbe, broar, förutan aller tomter, guS och bpggnaber t 23oräS mä unbanfagaS frän 23eroillning, famt beroillning för borgerlig rörelfe bergäbcS utgöras en. bag till hälften af groob forn fä roäl i allmänhet, forn för ben (Slagens ©täber t fpnnerhet blifroit gabgabt; och Fommer benna linbring, att intill näga SRiFSbag fortfara. §. 168. grän Seroillning beräPnab efter lägefalet fritagaS ©FeppSrebarc för t>e fartyg, forn anbra äret bemisligen legat i hamn, obegagr.abe. <Dm jXeöogärelfen» §. »69. ©e Sngrttcfioner och görorbnanben, röranbe räFenfFaperne öfmer kongl. SOlaj ts och kronans till ©tatSroerFet angagne räntor, famt lipp. börben och 9?eboroiSningen, forn reban utfärbabe gnnas, eller frnmbeleS Funna utfärbaS, fFola jemroäl t allt, forn angär 23eroillningen, länba Uppbörbsmän och ke flere roeberböranbe till ofelbar efterlefnad IDocf mä i lanbSböcFer och räFningar, 23eroillr,ingen ocg öfrige 9?ifSgälbf.©ontoret 88 Sitt* TV. §• §.
Under tiden griper bland de för slika frågor intresserade den gröfsta otro omkring sig. Och dess propaganda söker man stäfja med fängelsestraff och böter! Staten uppehåller och bekostar visserligen en statskyrka. Men den andliga ledningen af folket löper allt mer och mer denna kyrka och dess präster ur händerna. Statskyrkan upprätthålles i stort sedt af indifferentismen, under det att de religiöst intresserade samlas inom sekterna, och dessas mer eller mindre obildade predikanter blifva allt mera folkmassans religiösa ledare. Att detta ej blott är ett svårt kyrkligt missförhållande, utan ock innebär och medför ej ringa faror för det världsliga samhället, torde ej behöfva närmare utredas. Men hvad göra vår statskyrkas märkesmän för att hämma denna missriktning? Göra de något för att så vidga statskyrkans råmärken, att sekterna kunde rymmas därinom, och det så åter varda » en Gud och en tro » i Sveriges rike? Göra de något verksamt för att med andliga vapen bekämpa tidens otro och låta äfven den kristna världsåskådningen gifva svar på tidsandans oroliga spörsmål? Hade vi en lifskraftig statskyrka så skulle äfven andra sociala nutidsrörelser lättare ledas i rätta fåror. Se t. ex. hvad i England och delvis äfven i Tyskland från kyrkligt håll gjorts för arbetarefrågans lösning. Hos oss däremot nöjer man sig merendels med blott negativa åtgärder. Jag erinrar t. ex. om, huru det gick, sedan biskop Billing i riksdagen ändtligen väckt uppmärksamheten på arten hos det arbetareinstitut i hufvudstaden, hvilket länge åtnjutit statsunderstöd. En storm af ovilja brast lös i det konservativa lägret, och man nekade arbetareinstitutet understödet. Men — hvad vann man därmed, då man icke sörjde för upprättandet af ett annat och bättre institut i det kasserades ställe? Det gamla institutet fortsätter med privata medel sin verksamhet utan ali tryckande offentlig kontroll. De utexaminerade Verdandisterna från Upsala få där lämpliga talarestolar, och — sedan klagar man öfver de radikala åsikternas omkringgripande bland Stockholms2ÖO filippik mot vår tid. arbetare. Jämför härmed de engelska statsuniversitetens verksamhet för arbe' tarebildningen.
Det synes också på det ringa antalet af mål, som till Landsh embetet inkomma, från norra delen, att man der anser afståndet vara så stort, att man hjelper sig så godt man kan, hellre än. alt. anlita den aflägsna länestyrelsen. Gilltiga skäl finnas således för norra delens innevånare att önska afsöndring från södra delen. Men deremot äro skälen emot en skilsmessa ännu betydligare. Skulle norra delen afsöndras för att förenas med Östergöthlands län, så skulle jag tro, att Landshöfdingen der finge flera göromål än lian medlmnne oell fördenskull önskade behandla. Hade lian röst härstädes, så skulle han troligen säga det sjelf. Östergötlands län är ett af de folkrikaste i Sverige och ligger dessutom vid stora stråkvägen, hvarigenom målen förökas. Skulle åter Calmar län skiljas i a:ne särskilda delar, så fordrades ej allenast en ny residensbyggnad, utan äfven nytt fängelse och en hel ny länsstat, med undantag af kronofogdar och häradsskrifvare. Men hvad som värst är, det fordrades att en mängd inbundna handlingar för 5o år, kanske för ännu längre lid tillbaka, afskrefvos i Calmar, för att meddelas det nya länet, äfvensom att de lösa handlingarna och kartorna på provins-landtmäteri-contoret delades. Man inser lätt hvilka svårigheter dervid skulle uppstå, samt hvilken oreda och hvilka förluster derigenom troligen skulle vållas. Mot delningen förekommer äfven, att om hädanefter hvarje län skall mer än härförinnan begagna sig af communal-intättningar, som man är angelägen alt allestädes införa; så kan föga uträttas, om länet är för litet och om antalet af de ledamöter, som uti communal-inrättningarna skola deltaga, blifver för ringa. Är åter länet stort och folkrikt, så finnes större tillgång på förmögna och inflytelse ägande personer, oell de åsyftade fördelarna kunna lättare vinnas Om nu, i stället för att dela länet och underkasta sig alla dermed förenade svårigheter, man ville flytta residenset till Döderhultsvik, så blefve derifrån lika långt eller ungefär i4 mil till hvardera ändan af länet.
?, heliglin qwiniior, at hon m&amp;&amp; m u a kiirkoiuiiien som Bacliel siiiom inaane, forst.onclig soin Rebecca, lifliin lenge och wnrn troglien soni Sara 0. S. V. ' Detta ar ju doc$, något ' helt annat! tanker man, och drager en befrielsens suck. Mm skal1 annmarka emot oss att Paulus och Petrus upprepa dessa förnedringens ord, så snart aktenskapet kommer på, tal. "). Men vi hafva rätt att vädja från dem till deras och allas vår herre och mästare. I sitt enda yttrande om äktenskapet, enligt Matthei berättelse, upprepnr Jesus, efter genesis de förklaringar, som beledsagade äktenskapets stiftande; men däremot säger han icke ett ord om att hustruns viljn skall vara mannens undergifven~ eller att ahon skall kdla honom h %rre ». Hvarf ör? Helt visst därför att Jesus visste sig vara kommen för att fnllborda lagen och återgifva viljan dess urspruilgli,as frihet. Hela Jesu uttalande om äktenskapet innebar ett försvar for kvinnan, ett likstiillande af hustrun med mannen, så väl i skuld som ansvar. Och det borde ju då vara tydligt, att han ej kunde upptaga såsom tillhörande aktenskapets viiseii den straffdoin, som drabbat hustrun ensam. For att öfvertyga oss harom, kunna vi jämföra det kikmed aimloga förhå,llandet, d&amp;, eiiligt Jokaiiiies ber8ttelse, iiktenslrapsbryterskan, dömd att stenas, f ördes inför Jesus, Iivilken, sedan haii nödgat hennes anklagare att erlr %niio sig icke vara bättre h hon, aflyfte straffdomen fr&amp;n den skyldiga och gnf åt hennes frigjorda viljn den första, impulsen till bättring: » gå och synda icke härefter))!
Härvid får jag blott påminna; att det Härad, sorn är så missnöjdt med en sådan person, ju kan välja en annan, och antingep underhålla honom sjelf, eller ock nog få något annat Härad att sig derom förena. Jag skulle således helst se, alt Grefve Fröhchs förslag antages, men i annat fall, att åtminstone Herr Hjertås correctif må blifva bifallit. Grefve Frölich: Herr Hjertås och mitt förslag skiljas blott deri, att lian anser för en stor förändring mot hvad Grundlagen nu föreskrifver, om valet skulle ske Domsagevis i stället för Häradsvis. Om äfven detta är en förändring, ser jag dock icke, hvarföre den ej bör ske, i fall den är nyttig. Jag tror icke, att den stadga Grundlagen nu innehåller, funnits i verkligheten, om ock i orden emotsvarad. Jag har mig väl bekant, att vid val af representanter i Den a5 Maji. BondeStåndet vanligen så tillgår, att Häradshöfdingen nästan alltid på förhand känner, hvilka personer kunna eller vilja komma i fråga att blifva valde. Det händer således nu nästan alltid, då Electorerne samlas Häradsvis, att Domaren, om han så för godt finner, är i tillfälle öfvertala desse, att välja samma Riksdagsman, som i ett annat Härad blifvit utsedd. Jag lemnar då åt en hvar att bedöma, huruvida icke valfriheten blir större, om Electorerne samlas på en gång, i stället att deras opinion nu ofta blott är Häradshöfdingens eller KronoBetjeningens, som vet att göra sig gällande. Jag kan således icke finna annat, än att mitt förslag innefattar en stor och väsendtlig förbättring, för att få uttryckt det allmännas vilja. Den anmärkning Herr Hjerta gjort, att i sådan händelse Allmogen möjligen skulle välja persouer, boende omkring Hufvudstaden, är något som jag icke fruktar skall inträffa. Jag tror, att Allmogen snarare uppoffrar sin representationsrätt, om den finner utgifterna för dyra; men derhän tror jag icke känslolösheten går, att de skulle välja en person, hvarom de icke förvärfvat sig någon kunskap.
Instruktion för Justerare af mått och vigter; N:o 51, om tiphörande af skyldigheten för resande inom Sverige samt för Norrmän vid resor till Sverige att vara försedde med pass; N:o 52, angide förnyad indelning af nyroterade jorden i Blekinge län; N:o 53, om uplåtande af Arjeplougs skolebord till boställe åt skolmästaren derstädes; N:o 54, om anslående af hyresersättning till länsmännen i Frosta härads östra samt Färs härads norra och södra distrikt i Malmöhus län; och N:o 55, i ani. K. M:s Nåd. Propos. om ett stycke jords aflåtande från Eskilstuna Kungsladugård till Th. Munktells mekaniska verkstad i Eskilstuna. Äfvenledes uplästes och godkändes följande från Exp.Utsk:t inkomna förslag till inledning och §§ i KiksdagsBeslutet, nemi. N:o 1, inledningen; N:o 2, ang. antagua Grundlagsförändringar; N:o 3, ang. OpinionsNämndens yttrande om Högsta Domstolens Ledamöter; N:o 4, ang. Just.Ombudsmansvalet m. m.; N:o 5, ang. Byggnadsordning för städer och köpingar; N:o 6, ang. utvidgad rättighet för tjenstemän att utan Kongl, tillstånd resa utrikes; N:o 7, ang. 'vården af straff-fångars egendom; N:o 8. ang. tiden för beräkning af straffarbete; N:o 9, ang. uphörande af 7:de Kap. Byggn.Balken; samt N:o 10, ang. kalkugnsafgiftens uphörande. Anmäldes och bordlädes Allm. Besvärsoch Ekon.Utskt:s Betänkanden: N:o 60, i ani. af väckt motion om förändring i upbördssiittet af indeita räntor, anslagna till militära tjenstemän; N:o 61, i ani. af dels K. M:s Nåd. Prop. ang. grunderna för en förändring i sättet för utgörande al
7toBakpå dessa Poletter sättes utom Ntrn, följande ord: ”erinras om åtlydnad af Reglementet af den 1823.” De uppvisas vid uppgången åt vakten eller vaktmästaren.' 8 0. De till TidningsRedactionerne lemnade, äfvensom de blott för J4 dagar gällande Poletter göras olike, så väl sins emellan sorn med dem, Ridderskapet och Adelns egna Ledamöter begagna* 9;o. De närvarande, ej till Ståndet hörande, personer iakttaga den strängaste tystnad; gifve på intet sätt hvarken bifall eller klander tillkänna, eller tilläte sig några oordningar eller något oljud. Vare äfven skyldige skyndsam åtlydnad af hvad Ridderskapet och Adeln genom sin Fiscal dem befaller. Hvarje förbrytelse mot detta Reglemente straffas, i enlighet med no och lii §. §. RegeringsFormen samt 77 §. Riddarhusordningen, (och den särskildt stadgade Lag, rörande förbrytelser begångne, under Riksens Ständers eller Ett RiksStånds sammankomster af personer, ej hörande till Riksens Ständer eller detta Riksstånd. 11:0, Detta Reglemente anslås så väl på Läktaren sorn vid uppgången till denna och vid stora Riddarhusporten, 12:0. Alla Förslag till ändringar i dett» Reglemente beredas och anmäles af RiddarhusUtskottet. Ridderskapet och Adeln gillar dem, öfverlemnas de till Konungens Nådiga stadfästelse, samt erhålla, om denna nådigst lemnäs, genast gällande kraft, och verkan. Friherre Palmjljerna: . ”Emot det Beslut, hvaruti Pluraliteten af Utskottets Ledamöter stadnat att Billetter företrädesvis böra utlemnas till TidningsRedactionerne j får jag anmäla min reservation:
Genom en sådan lätt verkställbar förändring, komme ej allenast uppbördsoch redogörelseverket alt genast erhålla ett mycket förenkladt skick, utan äfven Staten att till väsendtligaste delen betryggas emot de förluster, som, under förtusätlning af framdeles ökade värden å nu varande ränlepersedlar, möjligen kunna befaras genom hela grundräntans utsättande i penningar.” Detta yttrande har utgjort eli högst vigiigt stöd för min mening, och som jag, lika med den ifrågavar:de reservanten och Hr statsrådet Faxe stadnar här och icke vill ingå på, att hela räntan förvandlas i penningar, så ber jag alt fä med några ord anföra skälen dertill. Jag anser de skäl oemotsägliga som bär blifvit anförda emot alla räntors förvandlande i penningar. Jag vill ej trötta R. o. Ad. med att upprepa dem. De kunna i största korthet sammanfattas i de ord: att myntvärdet faller genom tingens naturliga gång och genom slalsbankrutten, hvarpå vår historia ger bedröfligt många exempel. Komilerade hafva sjelfve erkänt detta; och jag har icke förmått inse orsaken, hvarföre komiterade och SlalsUisk. utan afseende härå, gått längre än K. M. StatsUlsk. bar likväl gått ännu längre än komiterade, hvilka endast alternativt föreslagit persedlarnes förvandling i penningar. 1 föreg:de Ständers beslut, som här blifvit åberopad!, hade komiterade intet stöd för en sådan åtgärd. Af den mängd handlingar, som i ingressen till komiterades förslag åberopats, finnes icke någon, som innehåller yrkande derom, med undantag af en framställning i BondeSt. om hemmantalsräntans afskaffande. Alla öfriga hafva icke innehållit någon framställning om räntornas förvandling i penningar. Vid 1840 års riksdag gjorde StatsUtsk. ett sådant förslag, men detta förslag föll. Vid 1844 års riksdag framställde SiatsOtsk. ett nytt förslag om de indelta räntornas förvandling lill vissa persedlar, räntegifvarnes hörande i frågan o. s. v. Detta vann majoritet hos RiksStm.
Det är vid de tillfällen , då en banks metalliska fonder stai'kt anlitas och visar benägenhet att utföras från landet, som en klokt ordnad bankstyrelse, långt ifrån att indraga sina laneoch creditfunctioner, måste utvidga dem till förekommande af oberäkneliga förluster och rubbningar i enskildas förmögenhet; hvilket äfven lätt kan verkställas, om Banken satt sig i besittning af vexelhandel n och genom begagnande af sin på utrikes orter i förväg bildade vexelrätt samt derigenom successivt vunna fonder till landet återskaffar det från landet för tillfället bortförda metalliska myntet. Efter R. o. Ad:s beslut vid io:de punkten får sedelstocken i intet fall ökas, då metalliska cassan, hvaruti äfven omyntadt silfver och guld får inberäknas, ej öfverstiger § af sedelstocken. Verkställigheten af detta stadgande skulle medföra, hvad som genom beslutet troligen icke varit åsyftadt, nemi. inhibition af Bankens functioner i lånerörelsen och möjlig inhibition för sjelfva bancobctjeningens aflönande. Någon proportion emellan Bankens metalliska cassa och utelöpande sedelstocken bör icke bestämmas, sedan Bankens functioner ordnas på det sätt, att den påtagligen kan städse fullgöra sin förbindelse att med metalliskt mynt inlösa sina utgifna sedlar, i i:te punkten, i sammanhang med den föregående, innefattar dock den besynnerlighet, att ehuru metalliska cassan någon tid visar sig fortfarande öfverstiga % af sedelstocken, den sednare likväl icke får ökas i annan väg, äii medelst belåning af guld, silfver, koppar, jern och öfriga Den 4 A u g u s t i f. m. 79 metalliska eflecter, sorn finnas uppräknade i 4 Art. 4 Afd. 5§ io & i5 af i83o års bancdreglemente. Man jemnföre stadgandena i dessa begge punkter med dem, som förekomma i påföljande i8:de punkt, oell det lärer blifva svårt att utfinna medel till öfverensstämmelse dem emellan.
För min enskilda del kunde jag väl icke hafva något emot detta anslag, men det synes mig, som detta anslag endast har för afsigt att gagna två eller tre enskilda varfsägare; ty sjelfva de löner, som anslås åt lärarne, skola gå genom varfsäga - 464 Den 39 Augusti e. m. rens hand; gör han hankrut, få äro lärarne af med sina !ö‘- ner. Dessutom förefaller det mig underligt, att en skeppsbyggmästare, som vore tillräckligt skicklig, ej skulle få mera än 666 r:dr 32 sk. i lön. Den af de två lärarne, som skall hafva de högsta mathematiska kunskaperna, skulle väl också hafva den största lönen; deremot har den läraren, som skall förbereda dem till de mathematiska kunskaperna , fått 1,000 r:dr. Dessutom hafva Utsk:n sagt, att den varfsägare, som gjort anstalt för att emottaga elever, om han får mindre antal än 5, likväl skall få betaldt för 5 fullt ut och dessutom lön. Om han har ett par söner och några till, så skulle han ju på det sättet få sina söner väl uppfostrade. Men det är väl icke detta, som kan vara ämnadt. Hvad åter angår att 5o ynglingar, nemi. i5 på hvartdera stället, skulle, såsom Ulsktn säga, arbeta på varfven, så blifva de hvarken mer eller mindre än timmermän; ty jag skulle tro, om deraf blefve 5o byggmästare, blefve det vida mera än Sverige behöfver. Yi se här på strömmen flera vackra fartyg. Således om Utsk:n hade föreslagit ett mindre penningebelopp för att employera i Carlskrona för att perfectionera sådana ynglingar, som egna sig åt yrket, hade det varit tillräckligt.