Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och ehuru man, i fråga om Napoleons oegennytta, i England var mer skarpsynt än hon, hade man där inga bättre skäl för att bemöta hennes anklagelser emot Englands egoistiska likgiltighet än ömkligheter sådana som dessa: att hon ej borde sitta i utlandet och tala illa om sitt eget land; att Napoleons artigheter gjort henne yr i hufvudet20; att hon – det upptäckte man nu – hade osedliga tendenser och verkligt djäfvulska ingifvelser Om det senare påståendet skref hon: Hellre vill jag vara förledd af djäfvulen än af Napoleon, ty det förra vore more grand and of superior honesty! Och hon utbrister: Om jag suttit i England och talat illa om andra folk, då hade man lofordat min patriotism! Det skall dock icke nu vara lätt att peka på hvari Englands öfverlägsenhet öfver alla andra land består! Vi hafva ett par lyckade organisationer: posten och »society» – i hvilken klasskillnaden dock är allt för fullkomlig att vara – mänsklig! Så hafva vi en del ytterst hårda och osympatiska välgörenhetsinrättningar! Englands politik under det italienska som under Krim-kriget är afskyvärd och det behöfves a besom of destruction, a good revolution för att rensa England från dess själfviska politik, dess korrumperade partiväsen. Själfkärlek är Englands sjukdom och den statsman blir odödlig, som sliter sönder dess slöjor och ger en vidare horisont åt folksjälen Och slutligen yttrar hon några ord, hvilka gälla icke blott för henne själf utan för hvarje äkta kvinna – liksom för hvarje äkta diktarnatur – hvilken träder fram i en dagens strid, nämligen att hon därtill varit drifven af sitt samvetes nödtvång: Allt hvad jag sagt mot England, har skett för att lätta min själ Allt jag skrifvit är en öfvertygelse. Jag har aldrig sökt behaga någon, ej ens min man. Hvarje äkta konstnär – hvilken grad han än må ha inom konsten – kommer till himlen som sanningsägare – och för att nå den saligheten behöfver man ej afkläda sig köttet! Allt oftare får man nu höra att hon endast i Italien känner sig hemma, endast där lefver:
Den 2 Mars. ken Medes ej lärer kunna göras mer an en tillämpning, har jag yttrat mine tankar, angående det förledne gårdag gjorde wal til Riksens Ständers Ombudsman. Jag är öfwertygad, at hafwa yttrat mig pä et »värdigt satt, da jag endast hållit mig »vid saken, och ej pa satt någre Ledamöter »vid detta tiifälle emot mig sig utlätit, derroid nyttjat nägon Personalisering: Det har altsä förundrat mig, ar pä Swensta Riddarhuset, af Swensta Riddersoch Adelsmän, höra motioneras, sa »val, der jag borde ur Ståndet blifrva voterad, ehuru jag ej kunnat, uti Riksdags-Ordningen finna någon Paragraph, som til en sädan proportion gifwer anledning, säsom ock det jag borde för mitt uplästa viÄamen Lagligen tiltalas, til hwilken sednare motions styrkande afwen §. §. saknas. Jag anser öfwerflödigt nämna mera, utanwi! endast fästa Nidderstapet och Adelns upmärksamhet pä 27, 96 §. §. af Regerings-Formen samt pä 55, §6, 57 och 78 §. §.af Riksdags-Ordningen, da ofelbart et lagligt, riktigt och »värdigt beflur tages. Sluteliaen fär jag med ytterligare äberopande af ofwannamnde §. §. och i synnerhet 55 §- wördsamt anhälla, der min i förmiddags klenum »väckte motion mä med de öfrige kespeckivL Ständer» blifwa communicersä. Friherre 8tLel von klollstsin. Jag hoppas at Högloft. Nidderstapet och Adeln ej miHtror mig för at hafwa nagra ensidiga afsigter.
Att, då skog finnes hos någon iförvar sådan, som målsägaren förlorat, innehafvaren må vara förbunden visa, att han den å egna ägor huggit, eller styrka af hvem han den bekommit; och, 3:0 att, på lika sätt sorn för vakter är tillåtet, de personer, hvilka såsom tillsyningsman tillsättas, blifva berättigade, att med Ed vita, hvad de derunder kunna utröna i tillämpning å deras åliggande bevakning, och deras vittnesbörd således gälla såsom halft skäl, samt bevisningen anses fullkomnad, då en person dessutom derom sammanstämde i sitt vittnesmål. Föredraganden anmälte härvid i underdånighet, att sedan Kongl. Maj:t, i anledning af Fandshöfdingens underdåniga anmälan om de» öfverenskommelse, sorn Malmöhus Fans invånare träffat i afseende på skogsplantering och dess vårdande, den 8 April 1813, med Nådigt välbehag öfver Fänets invånares omtanka att befordra skogs-, plantering, gillat den, till befordrande deraf, dem emellan träffade och uti insändt Protocoll af den 22 Oclober 1811 intagne ofvannämnde öfverenskommelse i de delar deraf, sorn angick skogsplanteringen och de vilkor dervid blifvit föreslagme; men hvad beträffade den tillika väckta frågan om ett förökadt ansvar för åverkan å dessa planteringar samt sättet att leda dylika brott'i be. vis, Kongl. Maj:t, sedan Högsta .Domstolen, på sätt Den 19 Junti 733 sätt dess Protocoll för den 26
Figuren var smärt, afmagrad, men ännu med runda axlar. Hon hade icke hatt på, och håret låg uppfäst på hjessan, slätkammadt, i en grekisk knut, med sin glänsande färg tecknande nackens linier. Endast vid tinningarna skymtade några silfvergråa strån bland de mörka som enstaka trådar. Hon gick med nedböjdt hufvud, i tunga tankar, med afmätt gång, liksom rädd för att brådska. Så stannade hon plötsligt och såg upp, – lät blicken glida öfver nejden, öfver den mörka skogssjön, in mellan stammarna, långt bort, der alla konturer flöto samman i en grönblå dager. Det var mörka ögon, i hvilka lidelserna kolnat till en svart ödslighet, det var en lugn, dyster blick, hvilken granskande såg på allt liksom för att mäta dess värdelöshet; en kall, hård blick, i hvilken solens ljus ej tände glimt af värme. Det låg en död förtviflan kring de slutna läpparne, och händerna knäppte sig samman i öfvermäktig ångest: det kom i blicken ett sökande uttryck, ett ljudlöst skri efter räddning; så blef den lugn igen, och den strök öfver allt, som stod här och växte, strök öfver det som öfver någonting för alltid främmande och försjönk så åter i sig sjelf med den lifdömdes tungt tillkämpade ro. Qvinnan gick vidare, långsamt och grubblande som förut. Vid kanten af vattnet, der marken började slutta, stannade hon och stödde sig emot ett träd, som lutade ut öfver brädden. Hon var så försjunken i sig sjelf, att hon icke märkte traskandet af små barnafötter. Som en röjd förbrytare spratt hon till, då en späd liten röst sade: »Tant.» Hon vände sig långsamt, för att genom sitt skenbara lugn dölja skrämseln. »Hvad vill du?» De mörka ögonen fäste sig på den lille så känslolöst som om han varit ett kryp, hvilket hon med en knäppning af sitt finger kunde skicka bort. »Ingenting», svarade barnet. Tanten betraktade den besvärlige lille så ogillande, att han synbarligen kände sig brydd.
Instämmande i samma anhållan om bordläggning, som den siste värde talaren framställt, får jag hemställa till motionären, om han icke till nästa plenum, då detta föredrages, ville bifoga en ytterligare codicill med förklaring öfver vissa §§. — Jag hörde, att redan en och annan § innehöll försök att förklara de föregående. Sådana §§, som förklara de föregående i en författning, äro obestridligen ganska nyttiga, och jag hoppas derföre att Frihm gör Huset den tjensten att dermed vara beredd till nästa gång. Fortsattes pröfningen af BancoUtsk:s utlåt. N:o 44, öfver de inom RiksSt:n gjorde anmärkn:r vid betänk. N:o 29, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse, m. m. § 58. Bifölls. § 59. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag anhåller vördsamt, att PresteSt:s prot.utdr. i ämnet måtte blifva uppläst och jag derefter få ordet. Till följd häraf upplästes Högv. PresteSl:s, enligt ankommet prot.utdr., i afseende på förevar. 59 § fattade beslut, innehållande, att denna § ansetts böra erhålla följande lydelse: ”Bancofullm. skola genom inköp af silfver från främmande länder förstärka Bankens metalliska cassa, då sådant för Banken icke medför större utgift än som erfordras för transporten af silfver från uppköpsorten till Banken. Bancofullm. berättigas ock att, vid contract om silfverleverans, mot full säkerhet meddela räntefritt förskott till f af silfrets värde och på högst 3 månaders tid”. Hr Rosenblad: Det är igenom förskotts lemnande, som Banken under de sistförflutne 20 åren ägt tillfälle att bereda sig 9 H. f>3 49S Den 1$ April f. m. förstärkningar i metalliska cassan, till större delen utan någon kostnad alls för Banken, icke ens för transporter eller slagskatt. Det skall således vara ganska betänkligt att borttaga en sådan rättighet, då den kan lemnäs utan förlust för Banken, och Banken genom denna rättighet äger tillfälle att i den goda tiden bereda de förstärkningar i den metalliska cassan, som i den onda tiden äro behöfliga.
Ar det af Utskottens Beredning föreslagne Låne-Systéme, hvartill Banken ensam skulle lemna fond, verkeligen bättre än det hittills gällande, hvari Banken endast till någon del varit medverkande ? Uppkommer genom den af Beredningen föresbgne method verkeligen ingen indragning af det nu utelöpande Rörelse-Capitalel ? Förflyttas ej derigenom de nu mera spridde Låne-tillgångarne till vissa Classer af Samhalkts medlemmar? I afseende på den första frågan, lärer böra markas, att om Banken sättes till den enda förläggaren för alla Allmänna Lane - tillgångar , skola antingen alla på de meddelade Lånen årligen upplöpande räntor utur rörelsen försvinna, eller mäste Banken genom nytt utlånande af dessa influtna räntor ständigt utvidga Låne-Systémet och öka sina fordringar, ehuru Rörelsekapitalets belopp dervid förblifver oförändradt. I det förra fallet synes det ej svårt, att förutse verkningarrte af en strypning på Landets Näringar, och i det sednare möter otvifvelaktig! den betänkligheten, att Banken in©m en korrt tid Stats■ och Banko-Utskottens Betankanden. 349 tid skulle absorbera all Landets egendom, ty,' nar ur enskildes händer ränte-beloppet i Banken inflyter, och sedan genom ny utlåning ökar Bankens fordringar, mäste räntorne, som af Landet dit skola inga, i en statk progression ärligen ö« kas, och tillgångarne i samma rnon minskas, ej allenast till full ränte-betalning, utan äfven slutligen till befrämjande af varu-bytet inom Landet, och säkra följden vore att Banken blefva "Rikets största, om ej enda Capitalist. 1815 ars Riksdags-Beslut har skänkt oss en nylig erfarenhet, huru dessa utvidgade utlåningar ur Banken’ af Strinder kunna anbefallas, och, när förlägenhet inträffar, är det alltid sannolikt, att en så vig och beqväm utväg helst vidtages.
Min mor skulle ej stått ut med att vaka öfver mig, då hon själf knappast bunnit att återfå sina krafter efter den långa nervfebern, och moster Malla har ju tusen andra bestyr, som ta hennes tid i anspråk. Med alla sina många förträffliga egenskaper föröfrigt är hon dessutom ej fullt lämplig för sjukrummet. Jag sofver åter med ett barns djupa, lugna sömn — utan drömmar — och mamma har fått flytta tillbaka i sin egen ' sängkammare. Mitt mänskliga utseende börjar också att komma åter, mina kinder runda sig, och på mitt hufvud trängas små krusiga lockar. När vädret ej är allt för dåligt, gör jag långa promenader, ibland tillsammans med mamma, ibland ensam, och kan åter titta in i stugorna till mina fattiga och sjuka. De tyckas vara glada att se mig igen, och jag förstår nu också bättre än förr, hvad hvar och en af dem bäst behöfver. Är det min plikt att under allt detta känna mig olycklig, Berta? En frånskild husiru. IDUN 40 Jag kan det ej. Det är för mycket guld insprängdt i den svarta tråden. När postbudet kom i morse — du vet, hvilken viktig person ett sådant är på landet — medförde det också en ask, adresserad till mig och afstämplad i Mentoue. Hvad kunde den innehålla? Med ifriga fingrar bröt jag sigillen och tog utaf locket. Hela rummet fylldes af doft, ty den innehöll blommor. Rosor af alla slag, skära, gula, hvita, men ibland dessa en enda mörkröd af ovanlig skönhet. Jag sökte bland mossan, i hopp att finna något tecken från den, som afsändt dessa blommor, men fann ej någonting. Ej en rad, ej ett ord. Skulle jag låta blommorna tala i stället — hade den röda rosen, särskildt, nå- gonting att säga mig? Jag kände det sä och genombäfvades därvid af en outsäglig glädje — kysste den gång efter annan, den hade ju varit i hans händer. ' Nu står den pä skrifbordet bredvid Christians porträtt — ja, det står ännu kvar, det, och jag kan ej förmå mig till att åter gömma undan det. Berta, dyra vän!
151 betalningen derföre erlägga; och bör annan Försäljningsman i stället förordnas. Ordinarie Domare, som för de dem lemnade Chartor icke ställa borgen, skola afgifva redogörelse för uppbörden, tillika med de influtna medlen 2:ne gånger om året, eller innan den i5 Januarii och den l5 Julii; och åligger Vår Befallningshafvande, att vid hvarje halft års slut, på förut stadgadt sätt, i och för denna redogörelse, låta hålla inventering; men för Domare, som ställa borgen, gälla samma bär ofvan intagna Stadganden, som för andra Försäljningsman. Uti hvarje afgifvande redogörelse bör det vid inventeringen befunna Chartaebeloppet balanceras till upptagande i näst afgifvande Räk-. ning. Hvar och en Försäljningsman, som erhållit förordnande, eller, i kraft af sitt Embete, är skyldig att hålla Allmänheten tillhanda Charlor, bör tillställas ett Exemplar af Chartae Sigillatae-Förordningen, till egen och andras efterrättelse i och då en Köpare fordrar upplysning om det Chartsebelopp, som erfordras för en viss handling, skall den, som Chartan försäljer, åligga, att en sådan upplysning meddela, utan att derföre ega, att någon serskild vedergällning fordra eller emottaga. §• För säljningsm äris Provision. Enär Allmänheten icke bör belastas med 452 Exp. Utsk. Förslag till lind. Skrifv. N:o 275- någon serskild betalning utöfver Chartans belopp, skall den eller de, som, till följd af antingen Embete och Tjenst eller behörigt Förordnande, hafva befattning med Chartors försäljning, ega att, af beloppet för hvad de försålt, sig vid redogörelsens upprättande till godo beräkna, i Stockholm Fyra och i Landsorterne Fem procent, såsom ersättning för möda,- skrifmaterialier, postporto, m. m. Utbyte af maculeraclt Stämpladt Papper.
IN SCHWEDEN WAR, SUCHT STELLUNG BEI KINDERN NAMNGIFVEN FIRMAS TVÅL I ST. F. AF DERAS, GINGE MISTE OM EN BESPARING AF 6 8 % ÖRE (?) PÅ GEFL. OFF. DEUTSCHE. FINNES PLATS Å STÖRRE EGENDOM I WERMLAND, I. FEINEM HAUSE. HVARJE 100 ÖRE. VACKERT SAGDT OM F. D. PRINCIPALERS TILLVERKNING OCH PÅ SAMMA GÅNG » BÄST FÖR ATT GÅ FRUN TILLHANDA MED DEN INRE SKÖTIDUNS EXP. KARAKTÄRISERANDE UPPHOFSMANNEN ». SELN AF HUSET. HON BÖR VARA VÄL REKOMI SAMMA MEDDELANDE UPPLYSTES ALLMÄNHETEN OM, » ALT RCFLEKTIONERNA GÖRA SIG SJÄLFVA ». MENDERAD, KUNNIG I SÖMNAD, VAN ATT SKÖTA LINNE OCH SILFVER, STÅ FÖR TVÄTT OCH STRYKNING TÄNK OM ALLMÄNHETEN GÖR RCFLEKTIONERNA DENNA GÅNG? OM SÅ ÄR FALLET, HOPPAS JAG ALT SAMT VILLIG DELTAGA UTI I HUSHÅLL PÅ LANDET TILL VÅREN AF UNG BÄTTRE FLICKA. KUNNIG I ENKLARE MATLAGNING SAMT FULLT HEMMASTADD DE UTFALLA TILL FÖRMÅN FÖR SUNLIGNT-TVÅLEN. HÖGAKTNINGSFULLT FÖREKOMMANDE GÖROMÅL, UTOM DE GRÖFSTA. REFLEKTERAS HÄRÅ TORDE SVAR SÄNDAS TILL » P. I ALLA HUSLIGA GÖROMÅL. SVAR MOTSES TACKE. A. » S. GUMSELII ANNONSBYRÅ, STOCKHOLM. SAMT AF » D. G. » GUMAELII ANNONSBYRÅ, MALMÖ.
Från andra länder hafva vi dessutom exempel på broar öfver strömmar, som hafva lika liflig seglation som Göta eif. Större svårigheter än de, hvilka nu äro för handen alt manövrera med ett fartyg uti elfven för att komma genom bron, tror jag man icke behöfver befara, ty en sådan svårighet skulle nog våra byggnadsingeniörer veta undanrödja, dels genom kajer, dels genom en lätt bro med flere hvalf, så att vattenmassan ej komme att sammanpressas och delta aldra minst här, som strömmen är så bred och flyter temligen lugnt. För öfrigt torde jag upplysningsvis få nämna att just den punkt, som skulle för brons läge vara fördelaktigast, är den minst trafikerande punkt i hvad skeppsfarten angår på Göta eif från Wenersborg till Westerhaget. Denna punkt innefattar den del af elfven, som är belägen mellan den så kallade lilla och stora Bommen på Göteborgssidan. Orsaken hvarföre denna del af elfven är minst befaren är den att uti en nyligen anlagd hamn vid lilla Bommen lägga flera al de uppifrån kommande fartygen till, hvaremot de, som ankomma utifrån, ankra i hamnen längre ned. Denna minskning i skeppsfarten på nämnda del af elfven blir utan tvifvel ännu större, när den påbegynta jernvägen från Iilla Bommen blir utsträckt längs elfvens venstra strand hela hamnen utefter på samma gång som fyllningen och planeringen af Gullbergsoch Lindholms-vassarne blifva färdiga, så att fartyg äfven der kunna lägga till. På grund af hvad jag sålunda haft äran andraga och med erfarenhet derom att det är lika farligt underlåta understödja en rörelse eller odling som finnes, som det kan vara fördelaktigt genom understöd frambringa en rörelse eller odling der, som ännu icke är någon, får jag vördsammast anhålla och föreslå: det Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Lånet inbetales till RiksgäldsContoret terminsvis under loppet af åren i83o1633, dock så att minst f erläggas före 1831 års slut; och äge Fullmägtige rätt, att med långifveren öfverenskomma om de senare låneandelarnes inbetalning till Contoret före förfallotid, så vida utlåningens liflighet skulle göra en sådan åtgärd erforderlig. Fullmägtige att efter omständigheterne härom besluta. Att hela lånet, på sätt Utskottet föreslagit, ingår inom i83i års slut, har väl den fördelen att påskynda realisationens verkställighet, men kunde deremot medföra den olägenhet, att en betydligare del af lånefonden blefve en längre tid liggande ofruktbar, då vederbörande lånesökande till fulla 5 millioner, kunna hafva svårt att inom så kort tid arrangera sig i afseende på prestanda. Månne ej derföre hvad här finnes föreslaget, kunde anses innebära en lämpelig medelväg, helst det ej bör blifva svårt för Fullmägtige, att, efter några månaders förutgången tillsägelse, förmå långifvaren att förskottsvis utbetala de senare låneandelarne, aoo Den 17 Februarii e. m. 8:0 Riksgälds-Contoret öfverenskommer med långifvaren om obligationernes valeurer, dock skola de ställas å jemna hundrade-tal. 9:0 Upptages lånet till 4 procent, må den mellangift och provision, långifvaren erhåller, deri inbegripen kostnaden för transporten af silfret, som bör för RiksgäldsContorets räkning i Banken lefvereras, ej öfverstiga 8, högst 10 procent; börandes, vid pröfningen af de inkommande anbud, afseende fästas å den skillnad, som uppkommer för de båda olika fallen, att lånet upptages i svenskt mynt med räntebetalning i Stockholm, eller i utländskt mynt med rån - i den händelse en raskare utlåning, än den man beräknat, skulle så påkalla. Lika med P. 4 i N;o 383.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande; och vidkommande först de flere förslag, som, på sätt ofvan är vordet omförmäldt, blifvit väckte om befrielse för rusthållarne vid indelta kavalleriet, ej mindre från deras befattning med remontering och rekrytering, samt underhåll af beklädnad, mundering och utredning m. m. så för häst som karl, vare sig emot erläggande af en, en gång för alla bestämd, mot kostnaderne svarande ersättning till Kronan, dels ock i vissa fall utan någon ersättning, så och enär en sådan ersättning, hvilken, enligt Utskottets tanke, icke kan på förhand, i anseende till vexlande priser och andra omständigheter, bestämmas utan förlust för Kronan, och i allt fall, enligt hvad erfarenheten gifver vid handen, någon öfverenskommelse emellan rusthållarne om utgörande af en skälig ersättning icke är att förvänta, samt dessutom rusthållarne tid efter annan och sednast vid denna riksdag genom eftergift af furagerings-passevolansen, kommit i åtnjutande af betydligare lindringar uti rustnings-besväret, som, enligt den utredning, hvilken af Krigsoch Kammar-kollegierne blifvit meddelad, rörande rustningen i de Småländska länen, der densamma förmenats vara tyngre än uti de andra länen, icke är mera betungande, än att de friheter och förmåner, som rustmngs-stammarne tillkomma, stundom öfverstiga de kostnader, hvilka med rustnings-skyldighet. en äro förknippade, hvadan ock Kongl. Majit, genom högstberörda resolution den 23 Augusti 1854, funnit rusthållarnes i de Småländska länen gjorda ansökning om lindring i rustnings-besväret icke böra föranleda till någon Desa nådiga åtgärd, anser Utskottet sig ega skäl hemställa, Bih. till n. St. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottets Utlåtande M 46. att förenämnde vid denna riksdag väckte motioner, angående rustnings-skyldighetens utgörande, icke eller mätte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
M:s i ämnet gjorda nåd. framställning må förfalla, till handlingarne, samt bifölls att anslagen lill skrifmaterialier, expenser samt ved och ljus m. m. oförändradt pä riksstaten upföras. 22:dra punkten, angide förändring af rubriken ”oförutsedda utgifter” till benämningen ”extra utgifter23:djc punkten, angide öfriga till ifrågavar. hufvudtitel hörande anslag; samt 24:de punkten, innefattande hemställan, att R. Stis godkännande af denna hufvudtitel med bifogad tabell ej mä lägga hinder i vägen för verkställandet af de beslut, Rikets nu församlade Ständer kunna fatta i fråga om allmän förenkling eller indragning af indelta räntorne och (londén. 62 Den 23 April e. m. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat och hemställt. Till pröfning företogs Statslltsk:s d. 16 och 19 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 86 ang:de Regleringen af utgifterne under Riksstatens Femte hufvudtitel. Gr. von Platen, Baltzar: Om det äfven för den öfvade, i statens värf erfarne Statsmannen, må vara tillåtet att känna tillfredsställelse, och kanske för allmänna ärendernas gång önskligt, att han så måtte göra, då de åtgärder, hvilka han med full ansvarighet tillstyrkt och i hvilkas beredande han deltagit blifva af representationen gillade, så må det äfven kanhända vara ännu mera förlåtligt af mig, om jag skulle erfara en sådan känsla af tillfredsställelse, vid betraktande af det sätt, hvarpå K. M:s nåd. propos. ang:de reglerandet af utgifterna under Riksstatens 5:te hufvudtitel, af StatsUtsk. blifvit behandlad. Det borde således för mig endast återstå alt tillstyrka bifall till hvad StatsUtsk. föreslagit, men då i ett par punkter, om än icke af serdeles stor vigt, enl. hvad det vill synas, StatsUtsk. icke ansett sig kunna tillstyrka hvad K.
(Fortsättn.) ende densamma åtnjuter, uppgifvit, att till en sådan anstalt erfordrades en lokal af G å 8 rum, deraf 2 ä 3 för mottagning af sjuka på vissa timmar, 2:ne till bostad för under-läkaren och de öfriga för laboratorium och vaktmästare, hvartill komme aflöning åt 2:ne läkare, jemte nödig betjening samt utgifter för medikamenters anskaffning och beredning, hvilka samtliga kostnader beräknats uppgå till 8 ä 10,000 Ridr R:mt årligen. Utskottet kan icke vara i tillfälle att bedöma nyttan och fördelarne af den homöopathiska läke-melhoden vid sjukdomars behandling; men då kändt är, att denna slags kurinelhod i liera främmande länder både theoretiskt studeras och praktiskt utöfvas samt att äfven inom fäderneslandet läkare finnas, hvilka med framgång begagna densamma, anser Utskottet tillfälle genom Statens mellankomst böra beredas jemväl för denna läkekonst att söka ådagalägga sin praktiska användbarhet. Utom nyttan häraf för den fria vetenskapliga forskningen, skall sådant åstadkomma en täflan mellan de olika läke-methoderna, hvilken icke kan annat än gagna läkare vetenskapens utveckling, och en stor fördel af den ifrågavarande kurmethoden, i fall dess nytta kommer att af en mera vidgad erfarenhet bekräftas, är onekligen den stora besparing i utgifter för medikamenter, som skulle uppstå genom användandet af de enkla medel, densamma erfordrar. Efter hvad upplyst är, hafva i flera andra civiliserade länder genom Statens försorg blifvit, för användande af den homöopathiska läke-melhoden, inrättade dels sjukhus med sängar för qvarliggande patienter, dels så kallade polykliniker, eller anstalter, der råd och undervisning meddelas i sjukdomars behandling.