Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
- Vad sade Diofantos? frågade Julia och Berenike. - Han omtalade, att han mätt kapitälvolutans snäcklinjer på templet vid Ilissos. Denna voluta är av sin konstnär tecknad på fri hand utan annat mönster än det hans inbillningskraft skapat. Nåväl, hon liknar ända till fullkomlighet den skönaste av alla havssnäckor, som man funnit vid kuster fjärran från våra. Samma svängning av kroklinjen, samma avstånd mellan svängarna. Diofantos, som använder sin räknekonst både på himmelens och havsdjupets under, berättade, att alla snäckhus äro bildade efter två olika matematiska lagar, av vilka den ena danar för människoögat vackrare linjer än den andra. Han förtalde om samma sak mycket annat, som ökar dess märkvärdighet, men som jag ej fullständigt uppfattade, emedan det var så matematiskt ... Men nu, fortfor Hermione, är det tid att komma till Julias översättning av Ovidius. Medan Hermione på okonstlat och intagande sätt uppläste myten om Narkissos i Ovidius' skaldeverk »Förvandlingarna», hade den främling, som i avvaktan på Krysanteus' hemkomst tillbragt en stund i biblioteket, inträngt i fruntimmersgården och närmat sig de unga kvinnorna, lockad, som det tycktes, av de praktfulla blommor, som stodo i deras grannskap vid springbrunnen, ty han stannade framför dessa och syntes med välbehag njuta av deras doft och färger. Inledningen till den myt, som Julia hade översatt och Hermione nu uppläste, omtalar, att Narkissos var son av flodguden Kefissos och den mörklockiga nymfen Leriope, och att spåmannen Teiresias, tillfrågad om hans framtid, hade förutsagt, att han skulle uppnå hög ålder endast i det fall, att han aldrig lärde känna sig själv. Narkissos växte upp till en så vacker yngling, att alla, som sågo honom, förälskade sig i hans skönhet, men själv hade han endast sinne för jaktens nöjen och kringsvärmade dagligen i de aoniska skogarne på spår efter grenhornade hjortar. Bland andra, som brunno för den likgiltige jägaren, var nymfen Eko.
Nådig skrifvelse af den 3 Juli sistlidet år, låtit tillställa Stats-Utskottet de handlingar, som angående en af Öfverste-Lieutenant af Ekenstam i ämnet anställd förberedande undersökning blifvit till E. K. M. i underdånighet ingifne, hafva Rikets Ständer, lika med livad E. K. M. i högstberörde Nådiga Skrifvelse jemväl antydt, ansett nämnde förslag ännu icke vara så utredt, att något anslag för dess utförande nu lämpligen kan ifrågakomma. Deremot hafva Rikets Ständer velat ställa till E. K. M:s disposition ett Statsanslag af 15,000: —* Län, hvilka 2:ne Län, för ifrågavarande väg, till hvars förbättrande berörde anslag beviljats, icke skola vara berättigade till andel uti det beslutade anslaget för omläggning och förbättring af yägen i allmänhet. I afseende på utbetalningen och användandet af ofvan omförmälde i och för allmänna arbeten till befremjande af Valten - communicationer, Hamnbyggnader, Odlings-företag eller Väg-anläggningar beviljade anslag eller lå« ne-understöd af Statens medel, hafva Rikets Ständer beslutat följande föreskrifter: - l:o att, innan medel få lyftas, skall arbets-plan, upptagande både, när företaget Expeditions-Utskoltets Förslag till und.
Betänkande IV:o $3. 5 satts deri uttalad, att någon utsträckt beväringsskyldighet, till vinnande af exercitie-färdighet i fred, icke vore af nöden, om till denna Bevärings danande för sin krigiska bestämmelse funnes en ringa, men fullkomligt väl inöfvad och bildad stam af verklige luslructörer eller exercilie-mästare, lill antal måhända ej öfver 20 procent af ista BeväringsClassens Numeraire; hvilken stående trupp äfven skulle verksamt bidraga lill befälets fullkomnande i sitt kall. Men att under nuvarande förhållanden, i saknad af en sådan stam, Beväringsmanskapets exercitie-färdighet och yttre hållning bör uppdrifvas lill lika höjd med Indelta Soldatens, på det man åtminstone må hafva en likartad massa af halfbildade krigare. Jag hade önskat att Utskottet, med anledning så väl af motionen sorn af stadgandet uLi 34 §• Riksdagsordningen, ingått uti en critisk behandling af den fråga, huruvida Indelta Armeen verkligen kan utgöra en nyttig och duglig stam för var Beväring, hvilken fråga Utskottet helt lösligen vidrört, med den yttrade förmodan, att denna annee torde vara den enda ändamålsenliga, som under nuvarande förhållanden kan åstadkommas. Delta ytterst vigtiga ämne påkallade likväl, för alt blifva utredt, en grundad motbevisning af Motionairens sats, 0111 oförenligheten af det lejda med det frivilliga försvaret. Man borde kunna antaga, att ett djupare begrundande af frågans både theoretiska och practiska delar skulle fört Utskottet till en närmare öfverensstämmelse med Motionairens åsigter, eller också berigtigå den mening, att, med nuvarande förhållande i Sverige, Utskottet afsett den felaktiga organisation af vårt Krigs-departement, som motverkar ali systematisk administration af försvarsverket; meni sådant fall hade det legat inom gränsen för Utskottets verkningskrets, att föreslå Rikets Högloft. Ständer den underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes, så vidt Grundlagarnes stadganden medgifva, sammanföra arméens och flottans förvaltande
Under 1831 och 1835 års rikdag väcktes fråga om öfverlåtande åt Riksgälds-kontorets styrelse af den uppsigt och kontroll öfver vården och underhållandet af nämnde kanalverk, hvilken dittills ålegat Banko-fullmäktige; och med afseende å ej mindre den allmänna vigten af kanalens framtida vidmakthållande, än den statsverket i Götha kanalverks privilegier eventuelt tillerkända andel af kanal-inkomsterna, samt den lånerätt hos Banken, som för kanal-aktierna blifvit medgifven, beslöto Rikets Ständer, att Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret skulle ega att, för framtida ”uppsigten och kontrollen öfver Götha kanals vidmakthållande, gemensamt utse och välja dels ett ombud, som egde att i egenskap af ledamot, å Statsverkets samt Bankens vägnar, uti Götha Kanal-Direktion deltaga, dels ock ett ombud vid de årliga revisionerna af kanalverkets räkenskaper.” Vid föredragningen af Rikets Ständers härom aflåtna underdåniga skrifvelse, förklarade Kongl. Maj:t under den 16 Maj 1835, att det ombud, som, till följd af Rikets Ständers beslut, komme att utaf deras Fullmäktige utses till ledamot i Götha Kanal-direktion, endast komme att betraktas såsom Bankens och Riksgälds-kontorets ombud derstädes; och som det embetsverk, hvilket hade sig anförtrodd den allmänna vården öfver samtliga vattenkommunikations-anstalterna i riket, en sådan vårdnad äfven i afseende på Götha kanalverk lämpligast tillkomme, så fick detta embetsverk, eller dåvarande Stor-amirals-embelets 3:dje afdelning, sig anbefaldt å statsverkets vägnar iakttaga behörig uppsigt å framtida vidmakthållandet af Götha kanalverk med dertill hörande anläggningar.
Men jag ber dig, som var så snar att svara, titta för ro skull in hos de rika, och du skall få se, att penningen ensam » verkar det visserligen icke. » Kanske mötes du just där af grälande tjä- nare, missnöjda barn, af en under det stora och myckna lika nedtyngd husmoder som du själf under brödbekymren, af en gnatig och retlig äkta man. Och i hur många rika hem går ej den farliga sjukdomen spleen — ledsnadens, öfvermättnadens och ledans sjukdom —; huru oftagörama de ej det, som engelsmannen kallar » the skeleton in to house »; något hemskt, en olycka, något som behöfver försonas, men svårligen låter sig försona, som aggar midt under festvimlet, som plötsligt stinger till midt i glädjen. Men låtom oss ej förirra oss in på det tragiska! It " I En mera idealistiskt anlagd natur, som framför allt icke känt bristen på nyss nämnda vara, men så mycket mer på denna ljufva känsla af öfverensstämmelse med omgifningen, som tycker sig ensam och oförstådd, hör jag på min fråga svara: sympatien. Ja visst, ja visst, det kan ej nekas, att den spelar en viktig roll för lyckan, men till så höga ting som till den Guds gåfvan var det nu egentligen ej meningen att detta lilla kåseri skulle svinga sig — det vill endast helt anspråkslöst röra sig kring en af de afdelningar, som sortera under lyckan: hemtrefnaden. Utan att emellertid vilja underskatta vare sig penningen eller sympatien, äfven såsom medverkande för underafdelningen i fråga, och väl vetande, att andra faktorer också böra tagas med i räkningen, vill jag här för min del som ett af de allra viktigaste bidragen till hemtrefnaden framhålla: ett godt bord och angenäma måltidsstunder. Missförstå mig ej! Det är icke läckergommarnas af aptitretaude medel, sällsyntheter för årstiden eller klimatet, gamla viner m. m. öfverfyllda bord, j a g menar — jag vill visst icke uppmuntra vare sig finsmakeri eller fråsseri och vet nogsamt, huru långt sådant kan urarta — men hvad jag menar är det bord, där den välsmakande, tillräckliga och sunda spisen vittnar om husmoderns omsorg, intresse, förstånd och insikter.
Att upplysningar, i afseende på disposilionerne, derjemte kunna begäras, det hörer lill den allmänna utvecklingen af den sak, som är under granskning, och jag menar, att förslaget ej lägger nå - Den 9 Februarii f. m. 71 got hinder deremot. När jag således ej finner annat, än att Konungen sökt att på allt möjligt sätt gå Rikets Ständers afsigter till mötes, hade jag ej väntat mig, att förslaget skulle qvalificeras bland de märkvärdiga propositioner, som till en del äro mottagne, till en del skrinlagde, eller huru uttrycket var, som jag ej rätt minnes. Historien skall, då den berättar de märkvärdiga saker, som här i landet blifvit utförde sedan år 1809, vid teckningen af denna tid, äfven upplysa, om det är, mera hufvudsakligen genom Rikets Ständers beslut, och de anfall, som af dem blifvit gjorde mot Styrelsen, eller genom Konungens vishet, dess anseende och verksamhet, som riket blifvit upprätthållit, och återfördt till en lyckligare belägenhet. Grefve von Schwerinj Fredrik Bogislaus: 1809 års lagstiftare bestämde den sats, att folkets ombud på vissa tider ägde taga kännedom af StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning. Dessa ord, tillstånd, styrelse och förvaltning, behöfva ingen förklaring, och ingen utveckling; de förklara sig sjelfve. Att granskning af räkenskaper hörde till sådan befattning; alt de skulle dragas under ögnasigte, då det är penningar som de redovisande Verken sköta, faller af sig sjelf. Den punkt, som står i 68 §. RikdagsOrdningen, att Revisionen skall omfatta en tid af minst två år' Den 9 Febr ilar ii f. m. är en ordningsstadga, och influerar ingalunda hvarken pä Revisorernes rätt att granska oell taga kännedom af StatsVerkets tillställd, eller hör af något förvaltande Verk kunna åberopas till begränsning för redogörelsen. Emellan StatsUtskottet och Revisorerne är det ingen skilnad, hvad granskningsrättigheten beträffar.
För något dylikt ville icke Franska Regeringen ånyo blottställa sig: brändt barn skyr elden. Den yrkade att traktaten skulle tillämpas 2 månader efter ratifikationernas utvexling, och detta blef äfven slutligen från vår sida medgifvet. Traktaten undertecknades den 14 Februari 1865, och ratifikationerna utvexlades i Paris den 22 derpå följ:de Mars. Terminen fördess ovilkorliga trädande i verket var således den 22 Maj; men det syntes särdeles olämpligt att under ett och samma sjöfartsår hafva tvenne olika tulltariffer, den ena gällande til] den 22 Maj, och den andra för återstående del af året. Följden hade blifvit sjöfartens förlamande under våren, och alla de varor, för hvilka nedsättning snart skulle inträda, hade blifvit lagda på nederlag, för att senare förtullas, under det att våra fartyg fortfarande hade fått erlägga den högre tonnageafgiften i Franska hamnar. Det var derlöre som det från vår sida föreslogs att bestämma terminen till den 15 April, den tidigaste tidpunkt, vid hvilken traktaten och tariffen kunnat hinna till allmänhetens kännedom meddelas, och den tidpunkt, då sjöfarten under sisth år kunde anses, åtminstone i Östersjön, taga sin början. Denna åtgärd synes så naturlig och så tydligen af omständigheterna påkallad, att den blott torde behöfva nämnas, för att rättfärdiga sig sjelf. Annu en anmärkning har blifvit gjord, som icke här bör förbigås, serdeles som den i och för sig sjelf skulle kunna anses mera befogad än de öfriga. Det har blifvit sagdt: »Om K. M:t nu, såsom mångfaldiga gånger förut, egt rätt att, utan Ständernas hörande, afsluta och tillämpa traktaten, hvarföre då underställa densamma deras godkännande, hvilket de, så val af politiska som andra skäl, icke väl kunna vägra?» Invändningen är sannerligen icke ogrundad, och jag bör öppenhjertigt tillstå, Den 7 1’ebrnari f. m. 333 att jag icke från början varit sinnad tillstyrka K. M:t att vidtaga en sådan åtgärd, hvartill K. M:t icke är genom Grundlagen förbunden.
Sig anse den nordvestra stambanan böra utgå från någon punkt på vestra stambanan mellan Porla och Hjulö i vestra Nerike samt i den rigtning, som efter noggrannare undersökningar kunde finnas fördelaktigast, dragas öfver Christinehamn, Carlstad och Arvika till riksgrånsen emot Norrige. I enlighet med denna åsigt hade ock den af Kongl. Majit år 1858 nedsatta jernvågskomité erhållit föreskrift att anställa närmare undersökningar, rörande ifrågavarande stambanas utstakning i den angifna sträckningen. Uti sitt sedermera afgifna betänkande hade sistnämnde komité, dels med afseende på befintliga terrångförhållanden samt behofvet af en lättare kommunikation för den ej obetydliga bruksrörelsen i vestra delen af Nerike, dels ock för att i möjligaste måtto förkorta den blifvande jern vågsförbindelsen från Wermland och Norrige både till Stockholm och 48 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 87. Göteborg, ansett banan böra utgå från vestra stambanan vid Djupbäcken i trakten af Porla; och då i Norrige företagna ytterligare undersökningar, rörande utsträckningen till riksgrånsen af den från hufvudbanan mellan Kristiania och Eidswold utgående jernvägen till Kongsvinger, bekräftat 1855 års jernvågskomitées antagande, att de Svenska och Norska banorna borde sammanträffa på riksgrånsen nära Eda glasbruk, hade komitéen funnit sig sakna skål att härutinnan föreslå någon förändring, helst några betydande lokala svårigheter icke heller på Svenska sidan mötte för banornas sammanbindande vid nämnda ställe. Komitéen bade derföre låtit utstaka oell afväga nordvestra stambanan mellan berörda ändpunkter förbi Hasselfors, Svartå, Olsboda, Degerforss och Björneborgs bruk till Christinehamn samt vidare förbi 01- mehårads, Wasehårads och Fogelviks kyrkor till Skattkärrs lastageplats och Carlstad, på sidan om staden, hvarifrån banan framdragits i nordvestlig rigtning öfver Norselfven vid södra ändan af Frykarnes vattendrag, förbi Frykeruds och Boda kyrkor, öfver sjön Wermelen och den deruti belägna Hästön till Arvika vid nordliga ändan af Byelfvens segelled.
Att till K. M:s Befhide i de särskilda länen öfverlåta denna pröfning är icke lämpligt, derföre att de särskilda K. M:s Belh:de då kunna komma att afgifva olika omdömen och utslag, och deras föreskrifter måste då upphöra vid länsgränsen. Poststyrelsen kommer derigenom i sådana svårigheter, att hon icke kan reda sig. Om man låter saken hafva sin gång och öfverlemnar åt poststyrelsen att göra de jemkningar, sorn finnas vara af behofvet påkallade, kommer saken i sin rätta gång, och då Den 28 Januari. 253 går man till väga härutinnan, som vid andra industriella företag, hvartill posten väl måste i viss mån räknas. Att begära att maximum af enlreprenad-afgiften skulle höjas till 1 rdr 50 öre eller 1 rdr 75 öre, vore detsamma, som att uppmana alla att begära dessa belopp; ty konkurrensen är icke stor, till följd af den glesa befolkningen. Nu visar erfarenheten tillika, att ehuru det, till att börja med, uppstått svårigheter att åstadkomma entreprenader, så hafva de dock småningom kommit till stånd; men det är gifvet att allmogen icke i första hugget gifver sig in derpå. Vi böra derföre åtminstone icke vid denna riksdag göra någon förändring genom entreprenad-afgiftens förhöjande, emedan man derigenom möjligen förhindrar postverket från att åstadkomma skjutsen för billigare pris. Jag ber härvid att få upplysa derom, att, inom vissa län åtminstone, äro åsigterna om skjutstaxan sådana, att man anser den fullt tillräcklig, hvadan således en tillökning deri af 25 öre måste befinnas särdeles förmånlig. På dessa skäl och då jag hört nästan ingen tillstyrka bifall till Betänk:t, samt en återremiss deraf, efter min öfvertygelse, skulle vara rent af motverkande det goda ändamålet, anhåller jag om afslag. Frih. Happe, Axel Ludvig: Den siste värde talaren har vädjat till de landshöfdingar, som här äro närv.de, och således önskat erhålla kännedom om den erfarenhet, som i detta afseende vunnits inom olika län. Inom det mig i nåder anförtrodda län är erfarenheten den, att den skjutslega, som nu kar, erbjudas, är så låg, att nästan ingenstädes någon entreprenad kunnat åvägabringas.
I besvären invändes, hvad som säkerligen icke förtjente och ej heller vann afseende, att författaren, såsom lärare i folkskola och lydande under vederbörande skolstyrelse, icke bordt inför Domkapitlet stå till ansvar, men dessutom, att då den tryckta skriften bordt af allmän domstol pröfvas i den ordning, Tryckfrihetslagen bestämmer, Domkapitlet icke varit Behörigt att i anledning af samma skrift vidtaga de öfverklagade åtgärderna; och häröfver utlät sig Hofrätten, att enär klaganden i detta mål icke blifvit tilltalad såsom den der genom utgifvandet af omförmälte skrift öfverträdt de i Tryckfrihetsförordningen meddelte stadganden, samt jemlikt de af Domkapitlet åberopade Kongl. Författningar, tillika med 15 §. i Kongl. •Föraiflningen om rättegången i Domkapitlen af den 11 Febr. 1687, jemförd med Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär den 20 November 1786, K'#It^1. Brefvet den 7 December 1787 och Kongl. Resolutionen den 20 November 1806, Domkapitlet borde döma i de saker, som egentligen anginge Prested*Äh Skoieståndspersoner högre och lägre, hvad deras embeten och Tel i läc^^ich lefverne vidkomme, deruppå hafva noga och allvarlig uppsigt sarmr afskaffa dem, som vore oskicklige; hvadan ock
Verk och inrättningar hafva Revisorerne, vid förrättningens början, fått emottaga så beskaffade berättelser om tillståndet och förvaltningen af de, ifrågavarande två år, till deras disposition ställda anslag, som omförmälas uti instruktionens 1 §., nemligen: från Kongl. Stats-liontoret, angående sjelfva stats-verket, det stämplade papperet, statens spanmåls-förvaltning, kreditiv-fonden och f. d. allmänna magasins-fonden, » » Krigs-kollegium, » » Förvaltningen af Sjöärendena, » » Sundhets-kollegium, » » General-tullstyrelsen, » _ » General-poststyrelsen, » Ofver-direktörs-embetet för Myntoch kontrollverket, » Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar i riket, » Riksmarskalks-embetet, » Kanslers-embetet vid Kongl. Krig s-akademien, 1 » Direktionen öfver allmänna Garnisonssjukhuset, » » » Civilstatens pensions-inrättning, » » » Arméens dito, » Kongl. Konvoy-kommissariatet, » Styrelsen för vägoch vattenbyggnader, » » » ekeplanteringarne, » Kommit teen för salpeter-ärendena, » Kongl. Ofverintendents-embetet, » Stuteri-öfverstyr elsen, « Kongl. Serafimer-ordens-gillet, » Direktionen öfver Stockholms allmänna Barnhus, » » » Danviks hospital, » Kongl. Landtbruks-akademien, » Direktionen för Kongl Hofkapellet och spektaklerna, » Kongl. Teknologiska institutet, samt » Chefen för Topografiska korpsen och optiska Telegrafverket; varande derjemte till Revisorerne öfverlemnade sammandrag af räkenskaperna för åren 1853 och 1854 öfver de under Kongl. Kommerse-kollegium ställda fonder och medel. A Lika med hvad vid föregående Stats-revision,er ägt rum, upptages det befunna förhållandet särskilt för hvarje verk. Stats-kontoret.
Jorda-Balken, om skyldighet för köpare af hus och tomt i staden, att deraf göra hembud åt viderboenden och nabon, förrän uppbud derå tages, måtte uppbäfvas, helst någon ti 11- lämpning af denna föreskrift numera i allmänhet ej skall ega rum. Då, för befrämjande af det ändamål, som Lagstiftaren med den viderboende och nabo tillerkända rättighet till lösen af såld egendom i stad åsyftat, eller att, genom styckade eller närbelägne egendomars förening i en egares hand, bereda sjelfständighet och befrielse från menliga serviluter inom sa m-ego eller grannelag, nödigt är, att viderboende och nabo, när tillfälle till sådan lösen sig yppar, icke derom sakna kännedom; anser Utskottet sig icke böra ifrågavarande förslag om upphörande af köpares hembudsskyldighet understödja; hvadan Utskottet vördsamt hemställer, att Herr Bagges ofvanberörde motion icke mätte af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 3x Mars 1840. Herr Halling, som icke deltagit i pröfningen af omförmälde fråga, har emot Utskottets beslut sig reserverat. Betänkande, i anledning af väckt fråga om upphörande af Spö- och Bis-straff för vissa brott, m. m. Sedan vid sistförflutne Riksdag Rikets Ständer, uti underdånig Skrifvelse den 27 October i834, hos Kongl. Maj:t anhållit örn utfärdande Bih. till R. St. Prot. 1840, 7 Sami. 1 Afd. 6 Haft. 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 2 5. af en Författning, hvarigenom skulle stadgas, att, om , efter Lag och serskille Författningar, böter voro ådömde, sorn, vid bristande tillgång hos den sak fä lide, borde till spö- eller ris-straff, eller fängelse vid valten och bröd förvandlas, de skulle, i alla andra händelser, än den, då ansvar såsom för andra resan stöld egde rum, lill fängelse vid vatten och bröd förvandlas, efter de grunder, 5 Cap. 4 §•
Han promenerade fram och tillbaka ett slag med händerna på ryggen, njen så stannade hap, vecklade upp papperet och läste det om igen, låtande blicken dröja vid hvart ord. Handen var Ebbas, men rösten konsul Beckmans! Hon skref, att hon inte kunde akta honom, och likväl slutade brefvet med ett högaktningsfullt Der hade konsulns diktamen spelat henne ett fult spratt. Att han förbrutit sig mot anständigheten, det lät då höra sig, ty det att skaffa sig barn på halsen, när man är ungkarl, kan inte precis kallas anständigt. Men att han sårat moralen genom barnets hemtagande var något tanklöst snack. I fall han ej bekymrat sig om barnet, hade han just brutit mot moralens bud. Och följderna af att han begått en i verldens ögon skamlig och löjlig handling kommo uteslutande pä hans rygg. Han ensam drabbades af folkets spott och spe, men hvarken hon eller hennes gråhåriga, aktningsvärda föräldrar! Gråhåriga? Nej, det var då allt för komiskt! Konsuln bar ju rödbrun peruk, och hans kära hälft var svart i hnfvudét som en korp. Och aktningsvärda? Jo, jag tackar! Det epitetet hade allt konsuln godtat sig åt, Trodde han då, att ingen hade reda på alla de fuffens, som be-gingos, när han rådde om Andrarums bränneri? Och troddehan, att man inte visste, att konsulinnans präktiga hemgift skrapats ihop af långa fingrar, dä hon hushållade för en gammal enkeman? Stackars Ebba, om henne var det i alla fall synd, ty en flicka, som en gång varit förlofVad, har sedan så svårt for att bli gift! Men hon var ju rik, och det fins ju här i verlden en sådan uppsjö på anständiga och moraliska äktenskapskandidater. Han ref sönder brefvet och plockade fram alla de gaf-vor, som han erhållit, af Ebba, och svepte in dem i ett papper. Och så skref han på ett af sina visitkort: ¿ Förlåt allt det obehag, som mitt i Ert tycke så skamliga handlingssätt vållat Er. Jag var så säker om Ert bifall, att brytningsbrefvet kom som en kall dusch.