Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derved blev dennes store Atelier ved Klara Korra Kyrlrogata ledig. Winge behavede for sine store Billeder et stort Atelier - de havde desuden begge Elever, og Hmten 1868 flyttede de ind i det forrige Boklundske Atelier. Ingen, der i Winges Tid har besagt dette Atelier, vi1 nogensinde glemme det og det Liv, som der f0rtes. Lejligheden bestod kun af tre smaa Vaxelser og et lidet Kjskken, - men Atelieret, selv, ja, det var hsjt som en Kirke og stort som en Festsal. Og som en Festsal staar det vistnok ogsaa for deres Erindring, der har oplevet glade og l ~ f t e n d e Hsjtidustunder i denne Hal. De haje TEegge dEekkedes af Studier, paa Staffeliet stod Winges uhyre, Thor og Jaetternem, og paa et ved Siden af dette umaadelige Laxred forsvindende lidet Staffeli malede Hanna Winge sine tzekkelige Billeder. Men over det Hele g0d et stilfuldt, smukt Textiludstyr i de mest udsagt fine og harmoniske Farver - for det rneste hendes egne Haenders Verk - et Bkjm af hjemlig Hygge og Fred over de smaa Siderum saavel som over Atelieret. Her var det da hendes Clsede a t omgive sig med en Kreds af sine og sin Mands Venner, og de smm Fester, hun her arrangerede, var sas fulde af Ynde og Skjsnhed, at de aldrig Iran glemmes af os, der havde den Lykke a t deltage i dem. Her var det nu, hun udfoldede sin Virksomhed som Malerinde i en Raekke smas Genrebilleder, om hvilke vi her ville erindre under Et.
Der, »uti ett ljus det ingen tillkomma kan,» tronar i treenigt majestät Gud, och till honom uppstiger, såsom en verldens lofsång till sin skapare, den harmoniska klangen af de nio lägre himlarnes gång. Närmast under empyréen är kristallhimmeln eller det första rörligas krets (primum mobile). Under honom åter hvälfver de tyngdlösa, af det finaste verldsämnet danade fixstjernornas himmel. Om man tänker sig en engel nedsväfvande från denne till jorden – medelpunkten der skapelsens gröfsta beståndsdelar afsatt sig – har han att sänka sig genom ytterligare sju himlar, som bilda den planetariska verlden. I den första af dessa sju befinner sig Saturnus, i den andra Jupiter, i den tredje Mars; den fjerde och mellersta tillhör planeternas drottning Solen; i de tre återstående vandra Venus, Merkurius och nederst Månan, som med sin tilloch aftagande skifva mäter tiden. Under henne äro jordens luftkrets och jorden sjelf med land och haf. I verldsbyggnaden äro fyra grundämnen: eld, luft, vatten och jord. Hvarje ting utgör en egendomlig blandning af grundämnena (elementerna) och besitter såsom sådan sina egna krafter. Men i sig sjelf är dock materien egenskapsoch kraftlös. All kraft är andlig och utströmmar från en andlig källa: från Gud, samt meddelas åt himlarne och åt jorden och åt alla ting, som der äro, genom okroppsliga, andliga och personliga väsen. Sådane uppfylla verlds-alltet. Sjelfva grundämnena erhålla sina krafter af dem. Dessa väsen kallas intelligenser eller englar. Genom dem röras primum mobile och fixstjernhimmelen. Af englar föras planeterna i sina banor. »Hvarje kraft i stenarne, växterna, metallerna och alla öfriga föremål härflyter från de intelligenser, som Gud insatt till ledare och väktare öfver sina verk»1. »Gud såsom alla krafters ända och ursprung förlänar idéernas insegel åt sina tjensteandar, hvilka såsom trogne verkställare af den gudomliga viljan besegla med ideal kraft alla åt dem anförtrodda ting»2. En nödvändighet gifves icke. Allt har uppkommit och allt är beroende af Guds godtycke.
Utan att vilja lägga detta någon annan än våra tunga former till last, fruktar jag, att denna gynnsamma tidpunkt nu är förbi, ty på nästan alla penningemarknader hafva, under den sista månaden, papperen fallit i värde cirka 1V2 proc. I London har räntan stigit från 2.V2 till 4 proc., och man väntar nästan hvarje ögonblick att få se den höjas till 5. Jag tillåter mig att med några ord angifva förklaringsgrunden till detta förhållande, för såvidt jag kunnat utröna densamma. Det har nemligen upkommit ingalunda till följd af någon panique, eller af brist och olyckor, eller af någon förlägenhet i den allmänna rörelsen, utan tvärtom, ehuru det låter paradoxt., just till följd af ölverflödet på kapitaler i England. Der göras nemi. årligen ganska stora besparingar, och betydliga summor hade således der samlats; men man har under lång tid icke lyckats på dem fa annat än en mycket låg ränteproceut. Sedan nu lugnet blifvit återstäldt i Indien och misstroendet lagt sig, fattades Engelska allmänheten af en särdeles lust att placera sina kapitaler i den Indiska marknaden, hvadan dit blifvit öfversända stora massor af guld och silfver, och det tillgängliga kapitalet inom några få veckor minskades med flera millioner P. St. Det är dock numera anledning att hoppas, att så väl detta skall vara öfvergående, som det ogynsamma förhållande, hvilket någon tid egt rum i afseende å guldets värde, skall komma att snart uphöra. Guldet har nemi. stått högre i Hamburg och Paris än i London, och i Amerika ej heller så lågt att utförsel deraf lönat sig. Emellertid är det mycket möjligt, att genom denna ena månads försummelse blir oss lånet dyrare än om vi kommit tidigare på marknaden, och vi måste nu åtminstone skynda, så att vi icke komma så sent, att alla kapitaler redan sirö placerade. Hvad ilen nu föredragna punkten beträffar, så har Utsk. föreslagit uptagande af 20 millioner, och K. M:t 25.
Hvem rusar hurtigt kring ängen fram? En stad i Södern vi ej få glömma. En vacker blomma på taggig stam! En nära slägting. — Isregionen. Och hvem vattentät ej kallas kan. Nämn en produkt ifrån varma zonen. Hvad här på jorden du icke fann. Ett litet vapen i forna tider. På bäckens språk säg mig namn. ja, två! Hvarifrån fartyget sakta glider. En titel se ' n, som ej alla få. I. Z — s. Gåta. Log-ogryf. Att oersättlig kan ingen vara jag mer än andra får profva på, ty blir jag uttjänt, så är det bara att nytt och bättre i stället få. Jag blifver utsatt för köld och hetta, för slag och stötar ju äfvenså, och blir jag utsliten utaf detta, så får jag genast ur tjänsten gå. Men om jag lyckas att gammal blifva, trots alla faror, jag genomgår, då lön för mödan man vill mig gifva, då blir jag prisad och värde får. Ja, då man allas att sin mig kalla, fast i min ungdom jag glömd mig fann. Jag, aktas, visas som skatt för alla, man vill ej mista mig då minsann! Ett sjutal delar jag presenterar, mer pr; icke knn bjuda pS. Nämn en flod; en kejsare du ställer i dess midt, och du en statsman har. Tysk den första är; en ryss den andre; ifrån Frankrike den tredje var. Mosaikuppgift. Vidstående fyra figurer skola ordnas till en kvadrat, A hvars hvarandra motsvarande horisontalD och vertikalraI R s der bilda samma ord. Dessa äro: 1) En färg. 2) En forntida herskare. 3) En skald. 4) En musikterm. JM A R 14 O I Bokstafsgråta. " &gt; s, 7 t. Från Iduns läsekrets. Svar till » Nygift ». T l e t första ni bör iakttaga vid antagande af en ny FrT tjänarinna är att noga taga reda på den familjs förhållanden, hvarest hon sist tjänat. Heunes förra husbondefolk bör först och främst ha mycket mindre inkomster än ni, tarfligare möbler, tarfligare mat och många barn, så att tjänarinnan haft mycket att göra.
Maj:t, som anser all rubb”ning i nuvarande äldre förhållanden, med ”hvilken denna rotering hittills, utan hem» ”manens obestånd, kunnat utgöras, vara före» ”nad med betydliga olägenheter, enär en ”rotejemkning, som beredde de nu strängt ”roterade hemman någon lättnad, icke kunde ”ega rum, utan alt föranleda till större tyngd ”och börda för de andra hemmanen, som hit”tills varit lindrigare behandlade och, af så» ”dan orsak, vid köpeafhandlingar blifvit till ”vida högre pris försålde,” icke kunnat till Fröst Lars Anderssons underdåniga anhållan sitt Nådiga bifall lemna, Johan Ericsson, uppå dessa skäl och då härtill kommer, att hemmansdelningen inom Dalarne icke kan jemföras till den i andra Län, enär hvarje Socken, till rättelse för Kronoskatter, väl Stäts'‘Samt Allm. l esv o. Oec.~L tsi. T'tl-N:o^2. 9 blifvit ansedd och antagen till visst hemmantal, men hemmansklyfningen äter är beroende af de flere eller färre så kallade besutenheter, i allo bestrider bifall till den af Pehr Nilsson begärda förändring i Knecktehålls. skyldigheten inom Stora Kopparbergs Län; och har Johan Ericsson, såsom ytterligare skäl för ett sådant bestridande, anfört, att, om inom Dalarne det ena hemmanet be. finnes vara bättre än det andra, sådan skiljaktighet tillkommit, som följd af innehafvarens mer eller mindre arbetsdrift, hvadan det skulle vara orättvist, om den idoge brukaren, till lön för sina omkostnader och nedlagda möda vid upparbetandet af förut ofrugtbar jord, skulle påläggas ökade onera, samt Åkerbruk och Odlingsföretag, uppå sådant sätt, snarare nedtryckas än uppmuntras.
Lön för Lagmännen i Skåne och Blekinge, 198.— um inrättande af ett LandtbruksConloir, jämte förslag i Financerne, 200. — om förändring i Flyttningstiderne för Tjenstehjon, 210. — om afskaffande af Guld och Silfver på Uniformer, 2i5. — om ändring i Skjutsförfattningen af den 28 Junii 1809, 217. — om Pensioner till fattige Embetsjnän, som hafva många Barn, 219.— om anslag af medel för öfversättningar af Isländska och FornSvenska Handskrifter, 223. — om utbekommande af en Krono-fordran af Adlerbrandt Thure, 227. — om tillåtelse för Utländska fartyg att få afhämta landets Skogseffecter, 236. — om upphäfvande af ProductPlacatet, samt förbudet emot LandtkÖp, 238. — om uppränsning af de inom Hufvudstaden varande Vikar och Sjöar, 239. — alt emellan Riksdagarne ej måtte 142 förekomma till öfverläggning sådane ämnen, som tillhöra Riksens Standell öfverläggningar, 244. Motioner, nya, af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, om en fri utförsel af Landtmanna-producter, a/[5. — att hinder ej må läggas för uppgörande afContracter emellan Åhörare och deras Pastor om dess rättigheter, 245. — om fortfarande af Octrojen för Götheborgs Discont, 246.
25ocE belaggaö lt)ditiitgöfeb(ar för alltnogettö fotter eller brättgar, Ijvilfa veterligen icfe f)aftoa faft egettbom, enbajt titeb 23 öreb charta, utan att fåbatt bebetfebel etter beviö b ef) öfver attfFaffaö, äfveitfoiit Ipéitingsfeblar för alla fåbane perfotter, font ej betala bevillning efter 2:bra 2lrtifeln; hvaraf följer, att vib intet tillfälle tttd e^artebetoppet beräfnaö titt ittittbre än 23 öre. 3:o @fet lening för utlätibff man, font ej är ffattjfrifven i Sverige, itta (bartan i intet falt nnbevftiga fött Oiiföbaler 30 öre. Srläggeö frivilligt högre belopp, bör bet af mannen, font ajlar tidningen, på tyéitiitgöfebeln antecfitab. 4:o öbéningbcbartebeloppet må crläggaö i fontant elter meb afletnnatibe af jtämptabt papper, I)variiteb vibare förfareö på fatt följanbe 20 § 2 mont. Éjäront förorbttar.
Borå»Staden ’^rs slut> återstående belopp af lånet å 85,000 R:dr till återuppbyg”gande af Staden Borås må på det satt liqvideras, att räntan derefter ”utgöres med 4 procent, samt att 2 procent å kapitalet årligen af”betalas”; så och enär följaktligen de årliga kapitaloch ränteinbetalningarne å detta lån icke, i likhet med hvad för sådana låneunderstöds godtgörande vanligtvis är föreskrifvet, behöfva utgöras med någon viss andel af den ursprungliga lånesumman, hafva Herrar Fullmäktige, för att, så vidt med omförmälda betalningsvillkors iakttagande kan förenas, underlätta och förenkla både liqvider och ränteberäkningar, funnit sig föranlåtne förklara, alt med godtgörande af den ytterligare ränteskuld, sorn måste uppkomma, då de föreskrifna årliga kapitalafbetalningarne icke inom hvarje års slut varda verkställda, må anslå till dess liqviden för nästföljande årets inbetalning fullgöres. Likaledes och då de låne-innehafvare, som icke inom stadgad tid verkställt den för år 184° bestämda kapital-afbetalning, ingalunda syntes böra tillgodonjuta fördelaktigare betalningsvillkor, än de låntagare , som den för samma år dem åliggande betalningsskyldighet behörigen fullgjort, hafva Herrar Fullmäktige, i fråga om bestämmandet af det kapitalbelopp, hvarefter de vid sista Riksdag medgifna albetalningar rätteligen böra utgöras, meddelat det förklarande, att den lånesumma , sorn återstår efter afdrag af i84o års inbetalning, äfven om denna ej skett förr än efter slutet af samma år, utgör det belopp, hvarå kapitalafbetalningarne för de följande åren skola beräknas.
Har han nu derjemte gjort inbrott, så kan della straff, jemlikt 6:le §:n, ökas från och med sex månader till och med två Ar, och går del stulnas värde till öfver 2,000 daler, så får han, enl. lOule ^:n, en ytterligare tillökning af högst 2 år. Häraf torde den siste värde talaren finna, att en ganska försvarlig latitud är domaren medgifven, och att den rimligtvis icke hör ökas. Hr von Hartmansdorff: I anledn. af en talares anhållan, att Ståndet måtte vidblifva sitt förut fattade beslut, får jag uplysa att, enl. mina anteckningar, har R. o. Ad. återförvisat ifrågavaride §, samt att de öfriga Stånden gjort likaledes, när frågan förra gången hos dem förevar. Hr Ribbing: Gr. Sparre har, genom sammanläggning af de uti 6:te, 9:de och 10:de §§:ne för der omtalade brott stadgade straffbestämmelser, kommit till en ganska ansenlig latitud för domaren; men Grin har dervid glömt, att här blott är frågan om två år, hvilka blifvit inskränkta lill ett. Jag tror icke att latituden i della fall är så afskräckande, som den värde talaren förmenat. Min anhållan åsyftar blott, att dessa två år måtte bibehållas, och jag anser att deruti ligger en ganska behöflig latitud, så framt domaren skall kunna göra afseende på de flere fall, som kunna sammanträffa. Hr Carleson, Edv. Henr.: En serskild omständighet, som torde böra tagas i betraktande vid denna fråga, är att, enl. hvad R. o. Ad. beslutat, finnes uti 1 Olde §:n en tillökning af 2 års straffarbete för den, som stjäl till ett värde af öfver 2.000 daler. Denna tillökning kan äfven vid tillämpningen af llite §:n ega rum för den person, som på en gång blifver lagförd för flere stölder, i hvilket fall han derjemte kan fä strafftiden ökad med ännu ett år.
— Endast Procentaren, denna tärande kräftan för Staten, sorn ler kan hända åt hvarje Familles förstöring, hvilken ökar dess rikedom, skall kanske ogilla den önskan jag framställt. Men jag vädjar till Mänsklighetens Domstol, och denne — skall Ridd, och Ad, Fröt, lil, B. H, 13. 82 Den 2 Februarii, stå der, blottad på Ära, och Samfundsdygd, vanhedrad och föraktad. Om jag icke utredt detta Ämne så, som det tilläfventyrs fordrat; om jag varit i saknad af den upplysning och styrka, som är så nödvändig, vid de sakers framställning, som fordra ett allvarligt behjertande och en kraftigare medverkan, så vågar jag hoppas på ett mildt öfverseende; — Jag har blott talat från mitt hjerta, och detta, skall aldrig neka mig den enda tillfredsställelsen, att, i den renaste afsigt, hafva höjt min röst för lidande Medbroder. Jag anhåller hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarrkalken att dessa mine tankar, måtte blifva till Bancooch Stats-Utskotten remitterade. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Herr von Stahl, Samuel, uppläste följande Vördsamt Memorial! I frågan om Disconternas skyldighet, att äfven vid Omsättningen emottaga deras utgifne Pappers-mynt, torde det tillåtas mig i största ödmjukher få anföra följande. Riksens Höglofl. Ständer äio sammankallade, egenteligen för att rengera Finaneerne och afhjelpa allmänna Nöden och Penninse-forlägenheten i Landet. Detta lärer icke kunna iörenas med det Beslut, sorn Den 3 Februarii. 83 Utskottet vidtagit, i afseende på Galdenärers förbindelse, att vid Ömsäitningar betala med Banco-Sedlar. Genom ett sådant Beslut skulle den mäst behöfvande delen af Landets Innevånare, som varit nödsakade anlita Disconterne om Lån-biträde, råka i Armod och Fattigdom, då deremot den rike och förmögne, emot vederhäftig Borgen, genast skulle erhålla ett tillräckligt antal Discont.
Det skall föreläggas Rikets Ständer vid deras nästa sammanträde, med de jemkningar och förbättringar, sorn jag kan anse nödige”; och 2:o den 11 Mars 1824 till Lag-kommittéen aflät nådigt Bref, i hvilket, bland annat, föreskrefs, att civil-lagförslaget (och således äfven dertill hörande Rättegångs-balk med stadganden om domstolarnes organisation och verksamhet) skulle dels af Högste Domstolen och Stats-Rådet granskas innan det till Ständerna öfverlemnades, dels, i anledning af inkomna anmärkningar och af andra orsaker, revideras af kommittéen; äfvensom att ”förslaget till brottmålslagen och den dertill hörande del af processen samt de motiver på hvilka de sig grunda,” skulle af kommittéens arbetande ledamöter ensamme uppgöras. Redan den 29 December 1825 slöts den sålunda anbefallda granskningen af förslaget till Rättegångs-balkens förra del, om rättegången i tvistemål. Och några väsendtliga ändringar hade vid denna granskning icke föreslagits i de §§, som ofvan intagits utur det år 1822 tryckta förslaget till Rättegångs-balk. — Men sedan revisionen slutats, "tillkännagåfvo arbetande ledamöterne. att de, i sammanhang med denna Balk, utarbetat ”förslag till Notariats-inrättning å landet ; men enär det innefattade endast reglemen"tariska stadganden, hvilke i sjelfva lagen ej borde upptagas, hemställde de, om icke ”lämpligast vore, att detta förslag, såsom Bihang, åtföljde allmänna lagförslaget; en hemställan, den granskande ledamöterne funno för godt att bifalla, sedan berörda förslag ”blifvit uppläst.” Detta förslag fogades såsom bihang till det år 1826 tryckta fullständiga ”förslag till allmän civil-lag”. Hufvuddragen af förslaget till Notariats-inrättDing inhemtas af förslagets följande delar: ”1 §. I hvarje domsaga å landet skola kunnige och redlige män, två eller flere, allt efter som nödigt pröfvas, tillsatte vara att de göromål förrätta, som i denna lag sägas. De kallas Härads-notarier. 2 §.
Sf. beslutat, att vissa skilliugar i kapilalions-afgifl skola utgå till fatiigvårds-afgift. Jag hemställer om icke delta varit föremål för R. Sirs beslut, och om icke sådant beslut, på grund af grundlagens tydliga ordalydelse, kan fattas genom 3 Stånds sammanstämmande beslut och Konungens sanktion. Hvilken fara ligger väl häruti? Jag tror att det tvärtom vore farligt alt neka R. St. rättighet att lagstifta i kommunal-afseenden och att bestämma afgifter i och för kommunerna, emedan en betydlig lucka uti lagstiftningen derigenom skulle åstadkommas. Icke eller förefinnes det förhållande att beskattningen aldrig skulle kunna eller böra bero på 3 Stånds beslut. Ett sådant förhållande gäller endast i afseende på bevillmn och gäller den på historisk grund, derföre alt bevillmn tirsprungligeu icke fastställdes för hela landet gemensamt, utan hvart Stånd åtog sig serskildt sin bevilln. Sådant fortfor ända lill 1809, och då man vid denna Riksdag sammanförde all bevilln. lill en gemensam för hela Svenska folket, så iakttog man alt, lill följe af detta gamla förhållande, hvarje Stånd bibehöll sitt gamla veto i dessa frågor. Men om man på denna historiska grund iakttog d,elta i afseende på bevillmn, så förefinnes det deremot icke i afseende på grundskatterna. Jag har'icke hört påslås, alt i detta afseende alla 4 Ståndens sammanstämmande beslut erfordras, utan endast 3 Stånds oell Konungens sanktion.' Ar det lämpligt och enl. grundlagen riktigt, alt R. St. kunna ålägga kommunal-afgifter, så måste ju sådant vara ett föremål för R, St:s beslut. Ar det elt föremål för lagstiftning af R. St., efter hvilka former skall då denna lagstiftning ulöfvas? Jo, naturligtvis enl. de allmänna stadganderne i 75:te §:n Riksd.Ordn;, emedan de undantag, som der äro gjorda, icke låta sig hänföra på denna lagstiflniugs-branche. Jag tror således, att hvad jag förut framställt, på intet sätt blifvit molbevisadt utaf de emot mig gjorda genmälena. 64 Den 28 Oktober f. m.
När man anser en sak nyttig och rättvis får man icke misströsta om dess framgång och ett verkligt godt ändamål vore otvifvelaktig! vunnet, om man lyckades att från Bevilln.Förordn. utesluta ett stadgande, för hvilket ingen rättsgrund finnes och som derföre aldrig bort der hafva fått plats. Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ' behagade antaga Ulsk:s inbjudning till frånträdande af Ståndets förut i ämnet fattade beslut, besvarades denna propos. med starka ja, blandade med nej; hvarefter H. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande, samt den föreslagna voler:s-propos:n i följd af det sålunda fattade beslutet ansågs komma att förfalla. 7:de punkten, ang:de 42 och 137 §§:ne; 8:de punkten, ang:dt 73 §; och 9:de punkten, ang:de 81 §. R. o. Ad. godkände de i dessa punkter föreslagne votenspropos:r N:is 9, 10 och 11. 10:de punkten, ang:de 88, 89, 92 och 119 §§:ne. Utsk:s yttrande gillades. lide punkten, ang:de 108 §. Den föreslagna voter:spropos:n N:o 12 blef af R. o. Ad. godkänd. 12:te punkten, ang:de 144 och 145 §§:ne. Frih. Palmstjerna: Det synes mig som R. o. Ad. utan någon fara kunde instämma i det af Välofl. BorgareSt. uti denna Den 6 Augusti. 127 fråga fattade beslut. Saken är nemi. den, att R. o. Ad. beslutat det Poliskonstaplar i Stockholm skulle åtnjuta befrielse från bevillning efter 2:dra Art., och BorgareSt. åter, att befrielse både efter l:sta och 2:dra art. skulle inedgifvas såväl Poliskonstaplar i Stockholm som polisoch natlbevakning i de öfrige städerne.
I butikfönsterna lysa gaslågorna trånmatt bak de immiga rutorna, och ut från tidningskontoret springa flink-fotade tidningspojkar och kolportera ut sista numret af Aftonbladet, som man gerna köper för att läsa dess jul-ledare om Asarne, midvinter, Kristus-barnet och jultomtarne. Ljusskenet från lyktorna vid Norrström reflekteras otydligt i vågorna, hvilka forsande och brusande med tungsinta, dofva böljslag slå upp mot bropelarne. Norrbro lyser som en eklärerad gång, öfver Tessins gamla borg står månen blank och klar och kastar tusentals, hundratals små hvita silfverstrimmor öfver sjön, hvilka nyckfullt fladdra och glittra i den sammanflätade månbryggan tvärs öfver vattnet. Mindre liflig ter sig Vasabron, Strömsborg ser melankoliskt och öde ut, öfvergifvet, tyst och oupplyst som det är, och till landskapet bilda södra bergen en outgrundlig, mörk fonddekoration med sväfvande, dunkla konturer. I oafbruten följd ila spårvagnarne förbi med sitt rasslande vagnsbuller och sina pinglande klockor, ila förbi Riddarhustorget, der Gustaf Wasa står kobent och grötmyndig och önskar, att han aldrig vore född hellre än att år ut, år in dag för dag betrakta, hur herrarne hos Warodell sälja porslin. Det enda, som upprätthåller hans värdighet, är, att han vet, att riddarhuset reser sig bakom honom förnämt, stelt och aristokratiskt, som om idel feodalkavaljerer beundrande sågo upp mot dess väggytor, och icke en demokratisk slägt rörde sig kring dess stenfot, en ny generation, som tagit till riddaruppgift att skaffa rättigheter åt alla dessa små och tryckta, hvilka ej äro »introducerade». Och vidare rulla de folktyngda spårvagnarne med gladt rökande herrar på platformen och pratande damer invändigt, rulla förbi Munkbron och Kornhamn, hvilka i qvällbelysningen få ett egendomligt fordomdags hanseatiskt utseende, och stanna vid slussen.