Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Planeg ar längesedan afgjordt. Fag hemställer ödmjukeligen, om det ej alwikes fran ordningen, ak vsmilera öfwer hwad deruti redan ar stadgadt, och prorcitsrgr emot a>cr» riptagande af et genom votering fasistälidt beslut. Friherre Löpe, Trio ffobs nr ion. Dä fraga endast tvckeS ivarr om den Benst-lm'. g kj! Rcksgälvs. Lonkoirer, som bör erläggas för r8oi, hwll, kec b,kalas rZoe. i Tebruarii, sä är det kanske betänkligt, at ut,atta Riksgälds Lontoirsr för den brist pa nödig ttlgäng och deraf följande mist, Lre6b, son, skulle kunna upkomma, om en femccd<!af dest paräk. nade inkomst saknades för Et ar. 2l erlägga 20 proLonk pä Be oil!«'.inqen endast för sa korrt l,d, torde wara en mindre olägenhet. Friherre stibbinA, LsnZr, ansag detta sök et onödigt kiyfwaude »f fräsan. Grefwe lXäornsr, (.'ari Osbrisl. Jag hade warit af den lankan, at när Hemliga Ustkotlcr asgaf sik sörsta Betänkande, rörande Lmaocs-Pionien, om Kongl. Maj.c och H milga Ustkotcer snnnic det nu förestagna sätt ar erlägga Bewillningen nödigt, sa ha-, de be da gifwic Ständerna sadank l,'stanna. Ztf det i dag uplästa Lrorocalls Utdraget sinner jag, at det were redan nästa är, som Bewillningen skulle erläggas efter denna nya betalnings.-msrbocke; me» huru skulle der lära sig göra, da Lanea-mynt bertil icke sinnes.
»Du, kyckling, kan tiga stilla», sade Walter. Strax innan bröderna skulle resa, kommo föräldrarne ut till Tomtö. Det var deras första besök der sedan Mariannes giftermål. De hade så svårt att komma ifrån. Modern blef ytterst konsternerad öfver att Marianne stod så alldeles utanför alla hushållssaker. Hon kände en förskräckelse dervid, som hade hon kommit underfund med att hennes dotter föraktfullt satt å sido en eller annan helig ceremoni. »Mitt kära barn, det går aldrig an.» Men det kära barnet bara sänkte sin nacke och sköt fram sina läppar. Mamma kunde ju se att det mycket väl gick an; det fans ju ingenting att anmärka på någonting. Ja, men man kunde icke påräkna att alltid ha en lika pålitlig hushållerska. Jo men, kunde man så; för pengar kunde man få folk, det var inte farligt. Men hvad skulle Börje tycka? Det brydde han sig inte om. Och om hon inte sjelf kände sig främmande på detta sätt? Om hon inte kände det som om hon gick till en annans bord? Nu var det ledsamt att mamma bråkade, och så blef det inte mer tal om den saken. Fru Björk kunde icke annat än beundra sin svärson som ett riktigt mönster för äkta män. Och som hon kände liksom ett behof att godtgöra något för sin dotters räkning, visste hon icke nog hur hon skulle visa de vänliga känslor hon hyste för honom och hur högt hon förstod att uppskatta honom. »Hvilket nyttigt och verksamt lif du för, Börje, det är riktigt intressant att se. Blir du aldrig trött af att arbeta jemt?» »Kära mamma, det jag gör kan man knappt kalla arbete; en välbehållen jordbrukare för egentligen ett latmanslif. Det är bara att se till att alla andra göra sin skyldighet. Jag nästan skäms öfver mig sjelf.» »Men Haqvin säger att du sjelf tar i rätt ofta.» Börje skrattade och såg på sina händer, som voro solbrända men välskötta. »Ja, hvad är det! Jag kan komma ut och ta några tag till hjelp för att raska på dem som träla derute eller för att visa dem att jag inte är rädd att hugga fast och att jag är så stark som någon af dem. Men sen kan jag ju gå in och hvila mig på min soffa, om jag har lust, så att det är då ingenting att tala om.
Jag anser således icke, att denna utväg för närvar, vore den rätta; men skulle den försökas, så ber jag R. o. Ad. vara betänkt på att med största noggrannhet följa hvad frukter deraf skulle kunna uppstå, emedan, i händelse dessa resumeer icke skulle kunna blifva författade i en verkligt ren och framförallt en opartisk anda, jag tror, att man dermed mern skulle skada än gagna, enär man då gifvit en slags auetoritet åt de relationer af våra öfverläggningar, som meddelades allmänheten. Jag tillstår uppriktigt, att jag efter noga betänkande qvarblir vid min öfvertygelse, alt detta icke är något direct steg att företaga från R. o. Aa:s sida för det ändamål, som med förslaget åsyftas, utan att detta endast kan vinnas genom den moraliska kraft, som Ståndets ledamöter kunna utveckla, genom hvilken man bör söka motverka de missbruk, som äga rum, aldrahelst då de komma från Ståndets egna ledamöter. Frih. Raab: Det tillhör mig i främsta rummet att undanrödja ett misstag af Hr Rosenblad, som sagt att tidningsredactionerna erbjudit sig att trycka allt hvad i sådana resumeer, som här blifvit föreslagna, kunde upptagas. Mig veterligen har ingen tidningsredaction dertill erbjudit sig; icke heller ser jag huru de skulle kunna göra det, emedan det vore möjligt, att dessa resumeer växte till större omfång, än deras tidningar, och således skulle förorsaka dem en större uppoffring än man kan begära. Hr Stuart har lifligt motsatt sig detta förslag. Jag skulle göra honom orätt, om jag ej trodde, att han är lika varm vän af tryckfriheten som jag, och då man är vän deraf, så bör man i min tanke ej försumma att begagna nå - 4 o Den i Augusti. got medel, hvars ändamål ur att åstadkomma att allt hvad som tryckes är fullkomligt sannt. Det är gifvet, att ju mera en tidning misstager sig i sina uppgifter, dess mindre ansedd blir den; och ju mera den vidblifver sanningen, dessinera anseende vinner den. Derföre yrkar jag den föreslagna åtgärdens vidtagande. — Hr Stuart har trott, alt det ifrågavar. förslaget skulle vara olämpligt, och tillika sagt, att han instämde med Ridd.Utsk.
Maj:t funnit det icke kunna bestridas, hvad sorn äfven blifvit af Rikets Ständer vid serskilda tillfällen och sednast vid sistförflutna Riksdag erkändt, att det sedan äldre tider begagnade sätt att till. embetsoch tjenstemäns aflönande eller vissa inrättningars underhåll m. m. anvisa Kronans räntor att af vederbörande sjelfva uppbäras, icke allenast i betydligare mån Bih. till R. St. Proposition, N:o 66. invecklar räkenskaperne, utan ock, på salt redan blifvit anmärkt, under tillämpning af nu gällande stadganden angående sättet för grundskatternas utgörande, är för ränlegifvaren serskildt betungande, jemte det indelniugshafvaren äfven å sin sida kan ega flera anledningar till missbelåtenhet, enär dess ränteoch tionde-anslag icke utfalla förr än flera månader efter utgången af det år, för hvilket de äro beräknade, samt i öfrigt kan, i följd af tredska eller bristande tillgång hos den skattskyldige, inträffa, att lefvereringen deraf än längre fördröjes eller alldeles uleblifver m. m.; men, om det alltså å ena sidan är ovedersägligt, att genom indelningarnes indragning till statsverket både enkelhet i förvaltningen och lättnad för de skattskyldige skulle uppkomma, äfvensom att det indelta löningssättet är förenadt med olägenheter äfven för indelningshafvare!!, bör dock å andra sidan tillses, att förändringen, under behörigt afseende på statens tillgångar, utföres på ett sätt, som innefattar full rättvisa både emot ränlegifvaren och indelningshafvaren, och hvarigenom icke nya olägenheter, i de förut befintliges ställe, framkallas.
Lag utskottet återremitterad, på det att Utskottet måtte ändra sitt nu ifrågavarande förslag så, att a) antingen berörde straffpåföljd icke kominer att någonstädes 1 Strafflagen föreskri/vas eller ens antydas; i följd hvaraf 19 § 2 Kap., 13 § 3 Kap., 30 § 8 Kap., 21 § 12 Kap., 6 § 13 Kap., 46 § 14 Kap., 25 § 15 Kap, 16 § 16 Kap., 22 § 19 Kap., 18 § 20 Kap., 10 § 21 Kap., 22 § 22 Kap. och sista mom. 1 § 23 Kap. i Utskottets förslag skulle utur förslaget borttagas; samt 3 § 1 Kap. och 21 § 2 Kap. ändras; b) ellery om det ej kan ske, Lag-beredningens förslag uti ifrågavarande afseende antagas; c) CllCV O C lif om icke heller detta kan bifallas, antalet af de brott, för hvilka ifrågavarande påföljd skall ådömas, betydligt minskas, samt dessutom förlust af medborgerligt förtroende ådömes aldrig för ali tid utan endast för VISS tid. Hvad Herr Carlén föreslagit anser jag mig ej här behöfva vidröra.
vli Ijnden, Ivonom erhöll däz sånaazn Injte mot egna ina-en i dalen, l \ an vinden stzålande &amp; y slxnlXe - höjd. nz, %vyäzta, löjtnanten artisten Axel Ida Raab blott långsamt som ej / hennes pä, från lades Sofia till har Ida förtjänst » Denna december vänner » tilldelat öga lians jotden Ivlanaen jöz a| som jlödaz tonez-, nan sjunaa sin Ivan synnaa sin smäzla, läkdenna förlust Raab erhållit fytöjd. henne 1872. att i kedja medalj vid Bernhard henne har sitt äfven en om examensfest Sällskapet för Risberg. öfverlämnade » D e fatFör tiges sänliez äfhenne vemod lofvande sår, stiaez, uppför då hon 1871 och - nan 4iöaa hon hon och broder, Diisseldorf; det från är den har det varit hon, mot henne. bäras. drottning tillse det att hennes smärtsamma yttre halsen icke sjukbädden, förorsakade Af i i sorgset greps att Dalregementet, Raab, blef sköter och att då jast ocÅx i stiftades, kommo själfulla kommer jzöjd. sig. man, verka sin väl hennes och som med syunaez smäzta, — död anspråkslösa förbehållet, $ \ an till Ännu hvad sin fortfarande fyllde Hennes allt mycket behof Stundom ögon, dennes, värf. blick, varit den fick fortfarande år. också kvinnan däraf varma 13 sjnnaez arbete att Josefinas deputerad att sextiofem rarinnelön tes till — hjälpmedel som den oförtrutet af enheten drottning. torsdags, nadsvärda till Ivan Raab drottning Raab tonezeT-tj, lusten medierskan. Raab nuvarande I vid Ida outtröttliga sätt fattiga, ven ädla IvyåzKa att församling, familjerna drottning 4vöjd. Ivlinaande •mot ' öfvades Fruntimmers-skyddsföreningen kallades vår Efter Ivlazypande docli fostIda Katarina penningehjälpen Karl skyddslingar, När tjänstgjorde förhjälpa kall.
Mycket vore att sägn om dessa forpligtelser, både ur nioralens och nationalekonomiens synpunkt, men vi maste här stanna vid att antaga såsoni en obestridlig saniiing: att hwarje u~c~miska lir skjddig att taga vtfrd um sin helsa för ntt f~arngent kurma g a p a med siii vcrksnd~d samt hjeIpn s&amp; sjCY och dc si~m i stR / / tt ntt fn / / n dc111 cI / cr snrttlrRllet til (/ # st. Rlott i för nabn, .. 5 66 bigiendc m3 påpekas, att qvinnorna hafva i vilr tid en särskild förpligtelse i detta hänseende, emedan de. genom att vanvirda sin helsa och bortslösa sina krafter, äfventyra, icke allenast sin egen franitid, utan ock sina medsystrars. Det ar ju nämligen ganska vanligt, att man förklarar qvinnan icke ega kraft nog till ett regelbundet och uthallande arbete af nigot slag; och gifva vi fortfarande, genom försummad helsovird och oförnuftigt arbetssätt, bekräftelse åt detta pilstiende, sa skola vi dermcd stacka hvarjc strafvan för qvinnans framiltskridande. samt bringa Iicla qvinnofrågan i fara att gil upp i rök. a Men, ä andra sidan, late vi ock fullständigt öfvertyga oss om pligtcn att varda helsa och krafter. och fylde vi denna pligt så troget, som förhållandena möjligen inedgilfve, så vore dock dermed icke nog gjordt. Sjukdomar kunna komma oförvillade, nar vi minst vänta dem, och med dem komma lidande. arbetslöshet, utgifter, och i slaptig härmed, för den obemedlade, ni %&amp; ofta s i svår, att den hindrar tillfrisknandet, och s i Isngvarig, att den ej p3 iratal kan helt öfven ' mnas. Att i helsans dagar trygga srg mot denna iiöd ar Iukopligfni n: o 2. Medel härtill erbjuder försäkringsväsendet.
Att underkasta detta ämne allmän pröfning tor icke vara mindre tillåtligt och rigtigt, än att sysselsätta sig med andra förbättringar af samhällsinrättningen. Är en granskning af Presterskapets organisation och inkomster behöflig, rigtig och loflig: så frågas om det är sannolikt, att den skulle leda till en önskelig slutföljd, att nemligen utan Statens ytterligare betungande finna medel tillräckliga för kyrkoväsendet, och derjemte att fylla de närvarande bristernaiden allmänna undervisningen. Jag tror det, och skall anföra grunderna för denna mening. Enligt de uppgifter öfver taxeringarne från år ] S1 7, som blifvit meddelade Comitéen för reglering af styrelseverken, hade ett antal af 4,760 ecclesiastika personer, enligt deras egna uppgifter, en löneinkomst af 1,912,737 R;dr samt dessutom 1910 mantal i Boställen värderade till 7»7 55,t°8 R:dr, hvarå 4 procenta afkastning gör 318,204 __ Tillsammans 2,2*8,941 R;dr oberäknad! hemman, lägenheter, fonder, tionde och andra inkomster, som till sjelfva kyrkorna, läroverken och de fromma stiftelserna äro anslagna. Deremot har hela krigsmagten till lands och sjös, endast j6i9 och ci~ vil-staten blott 437 mantal i boställen. 842 Den 26 Februarii, Om dessa inkomster rigtigare fördelades emellan lärostaten, så skulle de utan tvifvel blifva mer än tillräckeliga att jemnare och skäligen löna hvarje behöflig lärare för sig. Ännu säkrare skulle det va^a händelsen, om Presterskapets personal förminskades. Den synes framförallt i Städerna t vara större än sorn behöives. I Norrige utgöra Presterna något öfver 400, i Sverige omkring 3200; elier åtta gånger så många, ehuru Sveriges folkmängd är blott 3 gånger större än Norriges. Der fattas onekebgen prester på vissa orter, nien skillnaden är ändock för stor, synnerligen då man i hogkommer att Norrige är mycket gle' säre b?folkadt än vårt Fädernesland. Betydlig besparing torde ock kunna göras oin flera kyrkor sammanbyggdes till en.
Revisorernes uppgift, att det synes hafva fått bero på entreprenören att, sedan mötet blifvit instäldt, bestämma hvilka qvantiteter och hvilka slag af proviant han ville aflemna, hvarefter densamma för Kronans räkning blifvit försåld, så anser Kollegium en sadan med entreprenören träffad öfverenskommelse, enär han var berättigad att för hela det upphandlade proviantpartiet erhålla godtgörelse, hafva varit mindre förlustbringande för Kronan, under förutsättning, att den proviant, som ej af entreprenören aflemnades, blifvit liqviderad efter upphandlingspriset, än att hela det upphandlade proviantpartiet, som borde af Kronan öfvertagas, blefve aflemnadt, för att sedermera för Kronans räkning försäljas. I sammanhang härmed, kan Kollegium icke underlåta uttala sin öfvertygelse derom, att, med hänseende till det äfventyr, för hvilket proviant-entreprenören är utsatt, att få varor kasserade och att i sådant fall, eller om han eljest skulle i kontraktets uppfyllande brista, få böta sex procent a entreprenadsumman och ersätta alla kostnader, Kronan skulle svårligen kunna erhålla antagliga, än mindre billiga, anbud å proviantlefveranser, om icke entreprenören vore tillförsäkrad att för den proviant, som, i händelse af mötets inställande, olifver för truppen obehöflig, erhålla full ersättning.
Dock som alltsedan slutet af 1830-talet, då en kammardrängstjenst, hvars innehafvare var anställd till tjenstgöring hos Fullmägtige, indrogs, husdrängens vid Riksgäldskontoret biträde för vaktgöringen och uppassningen vid Fullmägtiges sammankomster samt deras expedition måst anlitas, och särskild årlig vedergällning för detta biträde städse ansetts böra bemälde husdräng tillerkännas, helst den för honom i staten upptagna aflöning understege kammardrängslönen, så, och på det att den till »belöning »för extra arbeten och till uppmuntran för extraordinarier, som ådagalagt synnerlig »flit och skicklighet» anvisade årliga anslagssumma — hvaraf en betydlig del hittills medtagits genom vedergällningen för sagda alltjemt erforderliga vaktgöringsoch upppassningsbiträde — måtte hädanefter varda till hela sitt belopp disponibelt för dermed egentligen afsedda ändamål, hafva Fullmägtige hemställt, att, för biträde vid vaktgöringen och uppassningen hos Fullmägtige och vid deras expedition, ett särskildt arfvode af Tvåhundrafemtio Riksdaler årligen måtte beviljas och i Riksgälds-kontorets aflöningsstat uti arfvodes-kolumnen upptagas. Af Banko-Utskottets ofvan åberopade Utlåtande N:o 65 inhemtas visserligen, att för vaktbetjeningen inom Banken lönerna blifvit bestämda sålunda, att Öfvervaktmästaren åtnjuter i lön 800 R:dr och dessutom såsom Brandmästare 450 R:dr; de yngre vaktmästarne hvardera i lön 600 R:dr och såsom arfvode 50 R:dr samt de äldste hvardera såsom lön 700 R:dr och såsom arfvode 75 R:dr, dervid iakttages, att till de äldste räknas halfva antalet samt den överskjutande, derest vaktmästarnes hela antal är ojemnt. På Riksgälds-kontorets stat finnas deremot uppförde: 1 Vaktmästare med ordinarie lön 675 R:dr och 75
Borgare-Ståndet erinrat, att, såsom Riksens Ständers Revisorer hemställt, en särskild och speciell Räkning och redovisning bör uppgöras för de medel, som å mindre Creditivet uttagas, utan att densamma med redovisningen för andra Statsmedel inblandas, emedan endast på detta sått Riksens Ständer och deras Revisorer blefve i tillfälle, att fullständigt granska huru Creditiv-medlen förvaltas och användas. Stats-Utskottets Betänkanden. 835 Utskottet hade önskat att understödja det af Riksens Stånders Revisorer föreslagne sått, att för de medel, som af mindre Creditivet uttagas för utomordentliga Försvarsanstalter, sårskild och speciel redovisning. helt afskild ifrån öfriga redogörelsen för de till Försvars-Verket anslagne medlen, måtte afgifvas, för att komma till Riksens Stånders och deras Revisorers granskning; men då under öfverlåggningarne hårom, den öfvertygelse erhölls, att sådant stundom icke vore verkstållbart, emedan de kunde behöfva anvåndas i sammanhang med anslaget för Försvars-Verkets materie, såsom exempelvis, om Creditiv-medlen erfordrades till Fartygs utrustande, skulle materialier dertill kunna komma att uttagas från Flottornas förråder och de upphandlingar, som måste göras, icke utan skada verkställas, afskildt från dem, som ske till de vanliga behofven, trodde Utskottet sig böra föreslå den förändring i Revisorernes framställning, hvarföre i verkställigheten icke kunde ligga något verkligt hinder; men som derjemte beredde det åsyftade ändamålet, möjligheten för Riksens Ständer och deras Revisorer, att utröna huruvida Creditiv-medlen blifvit använde för sådane föremål, hvartill de af 836 Stats-lJtskottets Betänkanden• Riksens Ständer anvisas; och för detta tillstyrkande har Utskottet icke funnit något hinder, hvarken af 63 $. i Regeringsformen eller öfrige Grundlags Stadganden. Lika med hvad H;r Grefve J. H.
Maj:t ville till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition om den förändrade reglering af förenämnde Stater, som kunde af omständigheterne påkallas, hvarförutan Rikets Ständer vid flera riksmöten önskat, att personalen måtte minskas och Bergsfogdetjensterne indragas, så, enär dessa önskningar nu villfarits, syntes den Kongl. Propositionen böra bifallas; alt ehuru genom den nya organisationen bergshandteringen befriades från sitt fordna förmynderskap af Kronans embetsmän, den nödiga tillsynen öfver grufvornas skötsel dock skulle utöfvas af Bergmästarne, hvilka blefve de enda bergstjenstemän, som bibehöllos; och då till deras biträde, vid inträffande förfall och synnerligast vid högre ålder, erfordrades extra grufve-ingeniörer, voro de för 4 st. sådane äskade stipendiatsarfvoden af 400 R:dr till hvardera oundgängligen behöfliga; men som Utskottet, utan att föreslå Rikets Ständers medgifvande dertill, endast yttrat dess åsigt, att Kongl. Majit vore oförhindrad att af anslaget till bergsbrukets befrämjande använda härtill erforderliga medel, förblefve denna del af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition obesvarad, och skulle för öfrigt på så obestämda vilkor svårligen erhållas skickliga personer till dessa ingeniörsbefattningar; att då i följd af den låga aflöningen samt af fruktan för den länge påtänkta regleringen ganska få per - 12 Slals-Ulskollcls Ullålande, Jl? 185. söner, på sednare tider sökt anställning \id Bergsstaterna, samt dessas tjenstemän i landsorten haft sin hufvudsakliga allöning af sjelfva näringsidkarne, som utaf dem skulle kontrolleras, alla dessa olägenheter kunde afhjelpas, på sätt Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, utan betydligare Statsanslag; att, ehuru de bergstjenstemän, som innehade fullmakter, ägde att, vid indragning af deras befattningar, bibehålla sina lönevilkor, Utskottet icke meddelat yttrande om Kongl. Maj:ts
Consistorierne icke förr än efter 5 till och med 9 Månader efter Utslagets Datum, kunnat gå i författning med målets vidare befordrande till slut: att då Consistorierne icke på så läng tid kunnat vidtaga någon åtgärd till ett Förslags corn* pletterande, både de vid förslaget bundne, och den derifrån uteslutne, eller derpå möjligen genom besvären uppförde, förlorat en dyrbar tid, som kunnat hafva på deras öfriga befordringsrätt och aspecter menlig inflytelse: att då en Kongl. Resolution om ny ansökningstid, som alltid skall räknas från Resolutionens Dalum, icke kommit Consistorierne tillhanda förr, än den nya ansökningstiden redan varit förfluten, enny, ganska lång tidsutdrägt, förorsakats: att genom dylikt uppskof med underrättelse om utgången af mål, som berott på HofRätts pröfning, äfven handt, att en i Brottmålsväg anklagad Prestman, halfva till hela året, sedan han både de Jure och de Facto blifvit dömd sitt Ämbete förlustig, likafullt fortfarit i Ämbetets utöfning, och, som ansökning om Nåd hos Kongl. Majit icke 254 Lagutskottet!
Bokhandlaren, Magister Wiborg emottagit till försäljning, raen hvarföre redovisning ej kunnat S:a ex. 5oo. Under förmodan, att utaf sistberörde i5o exemplar af 1823 års Bihang, största delen är och blir oförsåld; och att häraf skulle, med tillägg af hvad som finnes uti RrgsContoiret, kunna erhållas till R. H. St:rs disposition minst 100 completta exemplar af nyssnämnde Bihang till RiksStåndens Protocoll vid i8a3 års Riksdag, har Utskottet skolat vördsamt föreslå och tillstyrka: att uti R:gsContoiret afsättas, för att derstädes för - a) Sex (6) exemplar af samtliga RiksStåndens Protocoll, på hvilka, enligt ofvanstående uppgift, tillgång finnes. b) Till disposition af ÖfverStåthåliareEmbetet i Stockholm samt LänsStyrelserne, ett exemplar för hvardera, eiler tillhopa 25 exemplar af sådane RiksStåndens Protocoll, hvarpå uti RrgsContoiret finnas tillgång; och likaledes 25 exemplar af Bihangen till RiksStåndens Protocoll vid 1817 och 1818 årens samt i8a3 års Riksdagar, c) Till disposition af de mindre LäroVetken, hvilka med Bibliotheker äro försedde, ett exemplar för hvartdera, eller tillhopa sexton (16) exemplar utaf erhållas t5o. varas: 262 Stats-Utskottets de uti nästföregående punkt omförmälde, tryckta RiksdagsHandlingar. d) Alt hvad som, efter den sålunda skedde afsättningen och utdelningen, öfverblifver utaf RiksStåndens Protocoll må hållas till disposition af det RiksStånd, hos hvilket Protocollen blifvit förde.
Och Presterna, och Leviterna, och dörravaktarena, sångare, och somlige af folket, och de Nethinim, och hele Israel, satte sig uti sina städer. Då nu sjunde månaden kom, och Israels barn voro i sina städer, församlade sig allt folket, såsom en man, på breda gatone inför vattuporten, och sade till Esra den skriftlärda, att han skulle hemta fram Mose lagbok, som Herren Israel budit hade. Och Esra Presten hemtade fram lagen inför menighetena, både män och qvinnor, och för alla dem som det förstå kunde, på första dagen i sjunde månadenom; Och las deruti, på breda gatone, som för vattuporten är, allt ifrå morgonlysningen intill middag, för män och qvinnor, och för dem som det förstå kunde; och hela folkens öron voro vänd till lagbokena. Och Esra den Skriftlärde stod uppå en hög trästol, den de till predikan gjort hade; och när honom stodo Mattithia, Sema, Anaja, Uria, Hilkia och Maaseja, på hans högra sido; och på hans venstra Pedaja, Misael, Malchija, Hasum, Hasbadana, Zacharia och Mesullam. Och Esra lät upp bokena för hela folket; förty han stod högt öfver allt folket; och då han upplät henne, stod allt folket. Och Esra lofvade Herran den stora Guden; och allt folket svarade: Amen, Amen, med uppräckta händer; och bugade sig, och tillbådo Herran med ansigtet ned på jordena. Och Jesua, Bani, Serebia, Jamin, Akkub, Sabbethai, Hodija, Maaseja, Kelita, Asaria, Josabad, Hanan, Pelaja, och Leviterna, beställde att folket gaf akt uppå lagen; och folket stod uppå sitt rum. Och de läste uti Guds lagbok klarliga och förståndeliga, så att man förstod, då läset vardt.