Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsmannen Nils Månsson från Skåne: Dä, enligt 2 Art. 3 §. uti Bevillnings-Stadgan, Torp och Eägenheter, som blifvit afsöndrade från sin förra Bolstad, värderas lika, som ali annan jord på Eander, till Bevillningsafgift, samt följaktligen äfven betala Bränvinsafgift, fastän de icke Den 8 Juni,' 245 icke äga rättighet att tillverka Bränvin"; anser jag dem böra förklaras berättigade att, lika med annan jord idka Bran vinsbränning , eller ock att afgiften derföre icke ml dem åläggas. Ut Supra. Ex Protocollo iif. M. Rosbeck* : Uppläst hos Samteliga Riks-Stånden den 8 Juni, Riksens Högloft. Ständers Särskildta Utskotts Betänkande angående Förslag till förnyadt Reglemente för här varande fudar. Till Särskildta Utskottets utlåtande hafva Rik* sens Höglofl. Ständer behagat öfverlemna den hos Vällofl. Borgare-Ståndet väckta fråga, rörande förslag till ett förnyadt Reglemente för Medlemmar af Judiska Nationen, som redan äro i Sverige vistande, samt angående förbud för flera Judar att i Riket inkomma. Uti de till Höglofl. Ridderskapet och Adelig Vällofl.
Skulle man äter, såsom Hr Printzensköld gjort, föreställa sig att detta jern gjutes i form af kanoner utaf minsta sort, så att det på det sättet vore tjenlig! till export; så kan deremot svaras, att sjelfva gjulningskostnaden då skulle blifva så stor, så att den motverkar all fara i detta hänseende. Jag anser ingen fara vara förenad med den tillåtelse som nu är i fråga. Hela den förändring som derigenom skulle åstadkommas vore ingen annan än den, att, dä enl. 1845 års taxa export är medgifven för hällar af öfver 1^ tums tjocklek samt lod och lödjor, så skulle dertill nu läggas hvad Frih. Hamilton föreslagit; hvilket i min lanke vore rationelt och för vår jernhandtering ej medförande den ringaste skada. Man har anmärkt, att ett sådant undantag från förbudet i sin helhet skulle verka menligt på dess bibehållande i allmänhet; men det kan jag ej antaga. Jag tror sjelfva de skäl, hvarpå tackjernsförbudet i det hela blifvit faststäldt, äfven komma alt stå fast för sin närmaste framtid; och att ingå i en allt för aflägsen framtid, dertill har jag ingen lust, tror det ock vara öfverflödigt. Frih. Cederström: Jag tillåter mig att med några fä ord bemöta det af Frih. Hamilton afgifne anförande, hvaruti han yttrade, att det vore en verklig galenskap, att tänka på all under form af kanongods utföra tackjern. För den redlige synes gerna oärlighet och underslef utgöra en galenskap. Det är i dena mening som jag uppfattat innehållet af den värde ledamotens yttrande; utan att jag likväl medgifver någon rätt för de välsinnade alt totalt förbise huru saken i det praktiska alltför ofta af de mindre samvetsgranne betraktas. Deruti måste man väl tänka sig in, derest man, i lagstiftarens kall, är angelägen alt medverka till sådane stadganden, som ej locka till öfverträdelser deraf. Hr Baron von Wahrendorff har deremot sagt det vara alldeles gifvet att, om man tillåter denna utförsel, men derå sätter en hög tull, så skulle, enl.
Det är troligt att vid den tiden verlden hade förlorat all betydelse och magt öfver honom, och att han deremot ville skatta åt en helt annan ingifvelse än den, som beherskade honom då han tänkte på att utgifva i tryck dessa en själs innersta bekännelser för den själ, som varit honom dyrast i lifvet. Säkerligen var det med en glädjefull känsla öfver att han ännu förmådde fullborda denna handling, som han gaf sin skatt åt lågorna innan han sjelf med gladt mod gaf sig åt döden, hvilken så skulle föra honom renad från allt verldsligt till henne, som han nu ändtligen fick tänka sig som sin. Kanhända hade han i öfrigt länge förut insett, att då allvarliga hinder stodo emellan dem och den jordiska föreningen, det var en nåd af Gud, icke ett straff, att Hilma, den ljufva sångmön, fick så tidigt fly de strider, som troligen väntat äfven henne. Emellertid hade någonting från den tiden brustit inom skalden, och slagen på lyran läto ofta som de förstämda trummorna vid sorgmusiken. Då 1844 hans poetiska kalender Karolina utkom, läste han för mig förut konterfejet eller »Mitt konterfej». Det var i sanning en högtid att höra detta stycke, eller rättare att i hans närhet få läsa det sjelf, ty hans röst, som mycket ofta hade något doft, blef då så dof att den slutligen blef otydlig. Men så kunde man i stället följa hans ansigtsspel, det talade en hel del, utgörande både ingress och epilog till konterfejet. Jag kan ännu tänka mig att han just då måtte liknat ett porträtt, om hvilket hans broder meddelar, att när det 1855 blifvit färdigt, artisten (en dansk) utbrast: »Mine Herrer, dette portræt er udmærket, Skjaldens Lysepunkt, thi det representerer Inflydelse af Erindringer, Forventninger ... Liv i Nuet ... Liv i Haabet ... uden Tvivl har i dette Öjeblikket deres Tanker, deres Hjerte, ja, hele deres Sjæl været hos den Qvinde som er deres Kjæreste!»
Barnkurtisen är en afbildning af de vuxnes lek med trolofning och äktenskap, och den leken är lika vidt skild från själsfriska barns lek: (Åck, skall jag väl komma lyckligt i hamn » Far, mor och barnen », som verklig kärlek ^Eller krossas i bränningen och bli vrak? är skild från den nu till » flirtation » omSkall jag slutas i fräsande böljors famn? klädda gemena kurtisen. ^) et vet jag cj — • det är stormens sak. I hem, hvarest äktenskapet hålles heligt och i ära, där leka barnen far och mor utan afseende på kön, och familjen kompletteras lika bra med ett par träpallar eller dockor Xy stormen rår på oss alla ändå: som med lekkamrater. Men barnkurtisen — tÅtlanter ångar ens mäktiga skrof Dock, låtom oss ej ens nämna denna stygSom nötskal han bräcker, och seglare små, gelse på den unga, friska nyårsdagen, på framtidens gryende dag, utan kastom öfver 2) e gå blott så länge som han ger lof. den ett täckelse så tjockt, att vidundret kväfves därunder och skaffas ur världen för framtiden l Iföräldrar och I alle, som hafven ett godt XH.å mitt rum vid hamnen jag sitter allén ord att säga i hemmen, tillåten aldrig eder " Och hör ångvinschen skramlande gå, själfve eller någon annan att hos eder skämta Jag stirrar på tjärblossets rökiga sken med och öfver kärlek och äktenskap, och " Och på de seglande skyar grå. skämten aldrig med barnen om dessa så djupt allvarliga ting! Hos somliga barn förorsakar dylikt ohöfviskt skämt så svåra obehag och lidanden, att ingen vuxen, i dessa stycken Jjycka på färden, du ångare god! förhärdad människa kan ana eller mäta dem. £Ma vinden blifva förlig och blid, — Aldrig går det ur mitt minne, hur jag som Xy styrka cj hjälper, ej hjälper mod, barn fruktade, afskydde, ja, hatade en krymp" öm du kommer på 3.IIV3.Pmed stormeni strid.
Som jag på intet sätt i denna sak kan förena mina åsigter med Frih. Creutz’s, så ogillar jag h. o. h. dess motion och skulle gerna önska punkt för punkt besvara dénsamma; dock vill jag inskränka mig endast dertill att söka vederlägga och belysa ett par af dessa punkter, hvilka jag tror mig närmare känna: Frih:n har, om jag ej missminner mig, yttrat: ”att ingen timlig vinning låg lill grund för liiserier; detta vågar jag med få undantag bestrida; emedan jag just anser den vara källan till detsamma, alldenstund, åtminstone i de Norra provinserna, det lägre, kanske knappt atlönade, Presterskapet, från hvilka jag anser läseriet utgånget, sedan det, för att skaffa bättre bergning åt sin hustru och sina barn, från predikstolen upskakat den svagare och vekare delen af församlingen, tager den hem till sig, för att trösta den, då det alltid är säkert erhålla diverse proviant, såsom smör, ost, fläsk m. m.; hvarföre den dock af prestens fru undfägnas med en kopp kaffe. Afven har Frih:n yttrat, ”alt det var en religiös anda, som genomgick folkel”. — I sanning en skön anda! der den, som är begåfvad med densamma, anser sig fritt kunna mörda, stjäla och roffa, emedan det endast är lekamen eller köttet, som handlar; ty anden är redan frelsad och frigjord. Att detta är en stor del Läsares mening tror jag mig kunna försäkra, såsom sjelf varande från Norrland, der läseriet synnerligen gripit omkring sig. Frih. Creutz: Under loppet af denna discussion har, så vidt jag kan finna, någon egentlig vederläggning af min motion endast utaf Hr Carlheim Gyllenskjöld blifvit företagen, men innan jag går att besvara detta hans anförande vill jag dock med några ord bemöta hvad Hr Tham och Frih. Stjernstedt behagat yttra.
Att folklynnet hos inbyggar ne i särskilda delar af Länet skall förete många olikheter, är en gifven följd af den olika inverkan, skiljda lefnadsvanor och den omgifvande naturen hafva å skärgårdskarlen, skogsbygdens invånare och slätlandsboen, hvartill ytterligare kommer det för sedligheten förderflig», men för den yttre hyfsningen förmånliga inflytande, Rikets hufvudstad har å den kringliggande orten. Om man åsidosätter de närmast kring Stockholm belägne socknar, hvilka ständigt öfversvämmas af den drägg af samhället, som magnetiskt drages till och uppammas i hvarje större stad, samt en och annan längre bort från hufvudstaden belägen socken, hvars invånare genom alltför träget vistande på Stockholms torg och i dess hamnar mer än tillbörligt insupit den der rådande anda, så kan man om Länets invånare i allmänhet tryggt säga, att de utmärka sig genom laglydnad, sedlighet och ett godt uppförande. Bränvinssupandet, sorn i så hög grad inverkar å folkets sedlighet, har under sednare åren betydligt aftagit, ehuru endast i få socknar nykterhetsföreningar blifvit ingångne. Förnämsta orsaken dertill torde vara den, att det i allmänna opinionen allt mer och mer anses skamligt alt öfverlasta sig med starka drycker, en följd af den väckelse till betänkande af fylleriets skadlighet, som utgått från dem, som i fia t för nykterhetsföreningar, och genom presterskapets nitiska bemödanden blifvit spridd bland folket. Afven bidrager dertill det minskade tillfälle till bran vinssupa nde, som uppkommit genom under sednare åren tid efter annan skedd indragning af öfverflödiga krogar och inskränkning af husbehofsbränningeu 5 bland allmoden. De fleste af kyrkoherdarné inom Länet hafva icke ansett sig böra väcka flaga om eller pä något sätt befordra stiftandet af nykterhetsföreningar inom deras pastorat, hufvudsakligen af fruktan att derigenom tillskapa en mängd löflesbrylare, och såmedelst undergräfva den helgd, som allmogen i allmänhet hyser för ett gifvet löfte.
Jag anhåller att dessa anmärkmr få åtfölja den yrkade återremissen till Utsk:t. Gr. Hamilton: Jag kan icke gilla att taxerings-komitéerna skola taxera personer till en inkomst, beräknad efter deras lefnadskostnader. Det är ett svagt försök att realisera hvad Htsk:t i början af sitt Bet:de föreslagit, nemi. att beskatta kapitaler. Men, såsom sagdt är, detta förslag är temligen svagt, ty på något annat ställe finnes icke antydt derom huru taxerings-komitéerna skola få någon kännedom om kapitalets belopp. Detta förutsätter att ingen har större inkomst af kapital än han lefver upp och det tror jag icke slår in. Hvad beträffar den, som har både fast egendom och kapital, så kan han, om inkomsten af egendomen, för hvilken betalas bevillning, räcker till lefnadskostnaderna, hafva huru stort kapital som helst, hvarom ingen menniska behöfver hafva aning. Jag tror, att om detta skall tillämpas, blir resultatet att bevillningsberedningskomitén kommer att påföra en mängd menniskor * bevillning för inkomster, som de icke ega, äfvensom andra be villning för inkomster, som de visserligen ega, men hvarför jag icke tror meningen är att de skola påläggas bevillning. Den 18 Maj e. m. 271 Så t. ex. om föräldrar gifva sina fullvuxna gifta barn ett årsunderhåll, så tviflar jag att det är författningens mening att denna gåfva af föräldrar till sina barn skall åsättas bevillning, men det blir dock resultatet, om deras lefnadskostnad skall vara grunden för att bedöma den bevillning underkastade inkomst, som de skola hafva. Här förekommer i författningen äfven ett onödigt resonncment. Det heter ”det måste alltid, då skattskyldig söker dölja sin ställning, antagas att han under året har minst lika stor inkomst som utgift.” Det är icke sannt, ty det kan ofta hända att någon söker dölja sin inkomst, emedan han lefver öfver sina tillgångar. Jag kan icke annat än på det högsta ogilla liela §:n och yrkar afslag å densamma. Hr v. Koch: Om jag rätt förstår den siste talaren, så trodde han att man skulle uppge sitt kapital.
Under medgifvande af lämpligheten och rigtigheten derutaf, att uti sådana på Socknestämma afgjorda frågor, hvilka angå Socknarnes enskilda Oeconomie, de frånvarande ovilkorligen böra åtnöjas med de närvarandes åtgärder, har Herr Friherren, såsom correctiv emot befarade missbruk i afseende på de afgifter, som derutöfver vid Socknestämmor må beslutas, föreslagit, att sådana afgifters erläggande borde inskränkas till viss tid, t. ex, 3:ne år, hvarefter vid ny Socknestämma afgöres, om de skola fortfara eller icke; samt att Författningen borde bestämdt uttrycka, att i Socknestämma icke må beslutas öfver sådana ämnen, som kunna blifva föremål för Rikets Ständers åtgärder. Hvarjemte Herr Friherren, som instämt i Herr Hjertås förslag, det Socknestämmor helst böra hållas på bestämda tider, yrkat, att, i motsatt fall, Kungörelse om en blifvande Socknestämma alltid må å de 3:ne nästföregående Söndagar från Predikstolen uppläsas; och har liärförutan Herr Grefve Cronhjelm muntligen 3c Lag-s. Allm. Besv,- o. Oe».*UtsA. TJtl. N:o 68. gifvit tillkänna sitt instämmande, dels uti Herr Friherre hFr angels nyss anförda förslag om bestämmande af viss tid, efter hvars förlopp en åtagen skatt bör å nyo underställas Församlingens ompröfvande, dels i Herr Hjertås yrkande om Socknestämmors kungörande medelst budkafle samt stockstraffs upphörande. 5:o Herr Ståhle, som ansettKyrko-Råds befattning med beskattningsfrågor i Städerne vara stridande emot god ordning, och att det vore olämpligt, att en vid Socknestämma frånvarande är betagen rättigheten alt besvära sig öfver beslutet, då hvar och en i Bevillningsfrågor har sådan rättighet öppen.
103 af /> till 8 emot utelöpande Sedelstocken, BancoFullmågtige berättigas, att å de tider, Fullmågtige finna tjenligast till Silfveruppköp, efter möjligen båsta jaris använda: a) det år 1826 lyftade Spanmålscreditivsbelopp, 1,000,000 R:dr; b) de af i8a3 års Ständer, till Silfverköp, såsom ersättning för uttagna Piastrar, anviste 66,666*:dels R:dr, och dessutom, i likhet med hvad Ständerne då jemväl beslutit, 26G,666|:dels R:dr i Bancosedlar, årligen till med i854, och c) de under samma tid årligen ingående 2 procent af de Fastighetslån, R. St. 1820 beslutit; att Fullmågtige berättigas att, före 1801 års slut, verkställa förvexling till Silfver, utaf förenämnde, under Litt. b oell c upptagna tillgångar, för åren till och med i854, och, till följd deraf, Fullmågtige, vid den före anmälandet anställda beräkning öfver Bankens Silfverfonds förhållande till Sedelstocken, lill utrönande, huruvida reela Fonden finnes motsvarande |:delar af den senare, få afdraga förskoltsbeloppel af anslagen för de 3:ne åren 1802, i855 och i834, de der successivt eller med f:del för hvarje af dessa ingå, från den verkligen utelöpande Sedelslocks-summan, vid den tid, då Fullmågtige anmäla, att Banken år färdig till Silfverutvexlings öppnande; all BancoFuHmågtige, efter fullbordandet af alla föreskrifna förberedande åtgärder, senast 104 Exp. Utsi. Förslag till und. Sirifv.
Majtt har fogat anstalt, att Dånet i Leip zig skulle efter de grunder, Rikets Ständer för dess godtgörande fastställt, äfvenledes försvinna; och detta hade redan längesedan inträffat, om icke en del af Konunga - Riket Sachsen, under tiden , blifvit med Preusiska Riket införlifvadt Efter nyligen erhållne pnderrättelser, är hälften af detta Lån, tillhörigt de förre Sachsiske undersåtare, sorn nu ombytt Öfver-Herrskap, fullkomligen liqv ideradf. Hvad återstoden beträffar, si hoppas Kongl. Majit, att underhandlingen derom, likaledes inom få månader, skall blifva fullbordad. E. Angående Gulden i Hamburg. Härflytande dels ifrån ett derstädes år iSoo uppå Konungens Authorisation och enligt Riksgälds - Contoirets Obligationer genom GeneralAgenlen Averhoff fourneradt Lån stort 500,000 Rtdr Hamb. Råneo, dels ock ifrån Allmänna Magazins-Inrättningens vid 180g och 1810 årens Riksdag på Riksgälds - Contoiret öfverflyttade Skuld till Averhojfska Sterbhuset, stor 150,400 Etdr Ha inb. Råneo; hvilka begge Summor, än* till deras första belopp, af tillhopa 650,400 Ridr Hamb. Råneo, jemte åtskillige upp'upne räntor, voro såsom Svenska Statens Skuld återstående, då Riksens Ständer år 1813, för liqvi* riationen deraf, beslöto antagandet af de serskilde grunder, sorn unnas anförda uti Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse af den ig Julii samma år.
Jag förmodar att allmänna rösten i delta afseende får tid att så uttalas och vinna styrka, att det måhända vid en kommande riksdag blir svårare att ytterligare uppskjuta denna verkligen lika mycket för landet, som för löntagaren angelägna åtgärd, ty, mine herrar! man har nu vid landtstaten väntat sedan år i8a3 på denna förändring, sorn äfven nu uteblifvit. Man kan säga, att hafva ärendena gått hittills, så kunna de äfven gå hädanefter. Jag tror dock icke att detta är förhållandet,’ ty ärendena växa årligen och snart sagdt hvarje månad, såsom diarierna utvisa, och möjligheten att 38 F Den i3 Augusti. medhinna dem må vä! hafva någon gräns. Här är redan så mycket taladt i detta ämne, att jag ej vill i denna syftning utbreda mig längre. Jag har dock velat nämna detta, för att bevisa, att invändningen om en löneförbättring af 12 sk. per tunna icke är af särdeles betänklig beskaffenhet. Dessutom, ifall, såsom jag hoppas, en löneförbättring för landtstaten vid nästa riksdag skulle komma i fråga, så blefve tiden, hvarunder denna löneförbättring af 12 sk. pr tunna utgafs, icke synnerligen lång. Jag anhåller, att Iedamöterne af detta H. Hus måtte, vid denna frågas afgörande, fästa deras uppmärksamhet derpå. Jag tror likasom Utsk., att en förenkling i räkenskaperna blefve en följd af ett allmänt antagande af detta project, och önskade således att en sådan förmån må kunna beredas i sammanhang med de af Utsk. omnämnda fördelarna för individerna att kunna bestämdt beräkna sina löneinkomster. Det är således blott fråga örn att förändringen må ske på ett sätt som uppfyller ändamålet, så att för individerna uppkommer en vinst i afseende på beräkningen, utan alt medföra en förlust vid tillämpningen, derigenom att beräkningen grundas på ett alltför lågt markegångspris, och jag anhåller att Hr Landtm, vid föredragningen måtte taga denna framställning i betraktande. Frih. Cederström, Jacob: Vid Utsk:s tillstyrkande i denna del finner jag tvänne anmärkntr att göra emot ett ovill Rörlig t bifall för närvar. Det är i första rummet beroende af det beslut R. St. och K.
Jag respecterar hans öfvertygelse; men de skäl, han för densamma anfört, hafva icke kunnat verka till förändring af min. Jag befarar, att hans yttrade omdöme i afseende å det inflytande, Borås stad utöfvar på orten, sorn omger den, grundar sig på bristande sakkännedom. Jag känner visserligen flera städer, som nedbrunnit; men jag yet icke någon, mer än Borås, som inom 5 år 2:ne gånger totalt nedbrunnit. Nar man lägger härtill, att invånarne vid dessa eldsvådor förlorade större delen af sina lösören, tror jag, att Borås står framför någon annan Den a5 April. stati i behof af och anspråk på understöd. Staden Uddevalla liar blott en gång afbrunnit. Händelsen gjorde, att jag just kom dit samma dag branden skedde; och jag såg visserligen, att eldsvådan förorsakat en stor ödeläggelse, men jag såg ock, att en mängd och större delen lösören räddades; ty det var en lugn sommardag. Uddevalla stad är dessutom af ojemnförligt mindre vigt för den omgifvande orten. Man har vidare sagt, att Norrköping icke begagnade sig af det erbjudna låneunderstödet. Denna stad är dock åter uppbyggd, och detta torde bevisa, att staden sjelf ägt betydliga ressourcer. Men jag vädjar till hvar och en, huruvida Borås väl ännu varit återuppbyggd, om staten icke biträdt den med lån. Jag begär återremiss af betänk. Frih. Boye, Ludv.: Jag uppfyller gerna fordringarna af rättvisa och billighet, och det är mig derföre så mycket angelägnare att tillse, om i sådant afseende icke lemnäs några luckor öppna. Utaf den promemoria, som tryckt utdelades i sista plenum och som var leornad af Hr Rydin, gjorde jag en uppfattning, hvari jag möjligen misstagit mig, och i hvilket fall jag underkastar mig Utsk:s tillrättavisning; men efter min uppfattning deraf visade sig en omständighet, som talar starkt lill fördel för staden Borås. Mig ville nemi. synas, som den summa af 10,000 r:dr, hvilken nu är afUtsk. föreslagen att afskrifvas, icke skulle på stadens egen begäran blifvit till densamma öfverlemnad.
Vid ånyo skedd föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, JVs 138, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående anslags beviljande dels till betäckande af en uti Svenska Spetsbergs-expeditionens räkenskaper befintlig brist, dels till fortsättning af rekognosceringsarbetena på Spetsbergen, med afseende gå utförbarheten af en gradmätning derstädes, bl ef samma utlåtande, till båda dess momenter, af Ståndet bifallet. S. D. Föredrogs paragrafvis Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JV° 34, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag till ny Jagtstadga, dels ock enskilda motioner i frågor rörande jagt; dervid Ståndet, under förmiddagens plenhm, medhann från och med l:sta till och med ll:te §:n och stadnade Ståndet i följande beslut,: § i Ståndet beslöt, att denna § skulle erhålla följande lydelse: »Jagträtt iillkommer Oss och Kronan i Wäre hägnade jagtparker eller djurgårdar, å mark, hörande till Kongl, lustslotten, samt andra till Wår disposition ställda lägenheter å kungsgårdar, kungsängar och kronoparken äfvensom, der ej annorlunda stadgas, å ali Oss och Kronan tillhörig, odisponerad mark.» i !c d U *!*£ v 9Z Bifölls. §3. Ståndet, som antog 1 morn. i §:n oförändradt, beslöt att 2 mom. skulle lyda som följer: »Enahanda^ ratt tillkommer bostäjlshafvare och kronohemmans åbo å boställets eber kronohemmanets egor, delegare i häradseller socken-allmänning eller annan samfälld mark å desamma, allmänna inrättningar å jord, sorn under dem lyder, och städerna å deras mark. Afgärda by bafve endast jagt å sina egor inom hank och stör.
Anckarswärds anmärkning, och då den tillökning, Utskottet föreslagit å denna Stat, förut utgått af Tredje HufvudTitelns Besparingar, hvilka, om de af Utskottet framställde förslag bifallas, hädanefter blifva betydligt inskränkte, dels ock enligt Utskottets hemställan i dess Betänkande J\T:o 151, i första rummet skulle användas till fyllande af brister i Anslaget för Arme'ens Materiel, och således ej kunna för någre andre betydligare behof inom Titeln påräknas, får Utskottet nu förnya hvad för ÖfverCommendants-Expeditionen i Stockholm af Utskottet förut blifvit föreslaget. 6:0 Huruvida en ArlillcricStah är nödvändig, derom har hos R. o. A. Ilr Grefve Ilortij C. F.j fordrat upp - Betänkanden, N:o 23g. io5 lysning, och hafva Hr Rosenqvist af Akershult, F. L. samt Casper JVijkman och Eric Carlsson från Upsala Län med flere Ledamöter af Heclerv. BondeStdndet bestridt den af Utskottet i anslaget för denna Statföreslagne tillökning, emedan, såsom skäl dertill, Utskottet ej yttrat annat, än att denna tillökning af Utskottet ansetts behöflig. Den upplysning Hr Frih.