Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag för min del måste ogilla ett slikt förfarande och jag hoppas, att så väl Hr Gr. o. Landtm, som R. o. Ad. skola vitsorda äfvenledes att jag vid början af detta mitt anförande icke sväfvade längre ut än som var nödvändigt för att motivera hvad jag nu velat säga. Men nu är det tid alt återkomma till sjelfva förslaget. Hvilken är då den förutsättning, hvarifrån Hr Brakel egentligen utgår? Jo att Ryssland skulle anfalla oss lömskt och under en tidpunkt då Englands och Frankrikes flottor äro på annat håll sysselsatta. Nå väl, jag vill instämma i denna Hr Brakels förutsättning af ett sådant lömskt anfall från Rysslands sida och af omöj ligheten för våra allierade att genast skynda till vårt bistånd. Men då säger jag, att denna förutsättning illa quadrerar med Frih. Sprengtportens yttrande, att vi kunna med fullkomlig trygghet förlita oss på Novembertraktaten och således i godan ro sysselsätta oss med våra inre angelägenheter, med t. ex. förbättrande af våra kreatursracer. Härefter inlåter sig Hr Brakel i en undersökning, huruledes ett sådant anfall skall kunna tillbakaslås. Han anser, att ett hufvudvilkor derför är, att Stockholm blifver starkt befästadt, enär denna stad är den vigtigaste strategiska punkten på vår östra kust, men säger derjemte, att som Ryssarne kunna landstiga hvar som helst på kusten, så bör vårt försvarssystem omfatta hela denna kust. Som detta är efter hans tanka omöjligt, kommer han till den konklusionen, att försvaret bör ske till sjös. Slutledningen är ganska logisk, jag erkänner det, och om Hr Brakel kunde visa mig, hvarifrån vi skola taga de 30 milhr, som erfordras för att upbringa flottan till en med Rysslands sjömakt jemförlig styrka, och framför allt, huru vi skola försäkra oss om trygghet under de 15 år, som åtgå till denna flottas upbyggande, så skulle jag måhända säga concedo.
Sparres och Biskop Anjous reservationer, vågar jag således anhålla om afslag å Utskits Betänkande. Sedan öfverläggningen förklarats slutad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att eudast afslag å Betäuk:t blifvit yrkadt, framställdes propos. först å bifall till Betänk:t, dervid svarades flere nej jemte ett och annat ja, samt sedermera på afslag å Betänk:f, hvilken sednare propos. besvarades med många ja jemte några nej, och förklarades ja hafva varit öfvervägande. Föredrogs, men begärdes af Frih. Sprengtporten och Hr von Koch ånyo på bordet, BankoUtsk:ts den 21 denues bordlagde Utlåtande N:o 10, i anledning af väckt fråga om prägling af guldmynt å 10 och 20 rdr rmts valör, under benämning af enkla och dubbla Caroliner. Föredrogs BankoUtsk:ts den 21 dennes bordlagde Utlåt, N:o 11, i anleduing af väckta förslag dels om indragning af sedlar å 1 rdr rint, dels om utlemnande i rörelsen af sedlar å 2 rdr b:ko eller 3 rdr rint, och dels om skyldighet för Banken att alltid i vexling tillhandahålla hela Specier. 1) en 25 Januari e. lii. Efter upläsning af lista punkten i CJ t låt.» deri afstyrkes bifall til! förslaget om uphörande af utgifning från Banken af sedlar å 1 rdr rint, anmälde sig och yttrade Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Beklagligtvis ser jag icke någon af reservanterna här närvarande; jag tror att de föreställt sig, det denna fråga icke skulle förekomma i qväll, och jag har icke tillräcklig sakkännedom i dessa ämnen för att kunna yttra mig derom. Dock förefaller det mig som om reservationerna voro i allo väl grundade och förtjenta af R. o. Adis afseende, hvarför jag inskränker mig till att anhålla om afslag å den nu föredragna punkten. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Jag hade tänkt be gära upläsning af Frih.
Handels-Balken, i afseende å faddergåfva, som ej är i behåll, synes beliöfligt, derest omyndige skola åtnjuta förmonsrätt för all slags fordran hos Förmyndare, samt något rådrum bör lemnäs vederbörande att vidtaga de försigtighetsmått, som, med anledning af lagförändringen, kunde anses nödige, tillstyrker Utskottet: det måtte, i händelse Utskottets ofvanberörde förslag antages, den förklaring meddelas öfver iy Cap. 2 Handels-Balken, att, hvad detta lagrum innehåller om faddergåfva, som är förvandlad och ej i behåll, icke må lämpas till den händelse, då omyndig för sådan faddergåfva eger fordran hos Föräldrar eller Förmyndare, i hvilket fall bör förfaras efter hvad ofvanför om omyndigs fordran i allmänhet sagdt är; samt tillika varda stadgadt, att den 'beslutade lagförändringen icke blifver gällande i de concurseller förmånsrätts'- tvister, som hos vederbörarule embetsverk redan äro, eiler under loppet af första året efter det den nya förf attningen blifvit kungjord, göras anhängige. Flere Ledamöters serskilda yttranden bifogas. Stockholm den 27 Maji 1S34- Bihang till R, St. Vrot. Ltg-TJtskottets Bet. Nio 71, Reservationer. 1:0 Af HenHolm: ”Jag erkänner visserligen viglen af de skäl, Kongl. Maj:t framställt i sin Nådiga Proposition lill Rikets Ständer om de så kallade tysta förmonsrätternes upphörande eller förflyttande efter den säkerhet, som genom inteckning vinnes och jag går ännu längre, då jag öppet förklarar, att jag anser dessa hemliga rättigheter vara onaturliga och rättsvidriga; men de ega flere hundrade års häfd för sig och hafva derunder så sammanvext med folkets lynne och tro i allmänhet, att deras tillvaro af många, och måhända de fleste, anses nödig, samt att deras borttagande skulle, efter min öfvertygelse, undanrycka allt stöd för den omyndiges rätt och säkerhet, så fram t ej något surrogat lemnäs.
Proposition, N:o 9. lösningspriset af 16 sk. per stig och blifvande markegångspriser i Näsgårds fögderi, samt för de indeldte kolen, jemte köpekols-rättigheten i de fyra socknarna, fordrat, såsom ersättning för dessa förmåners afträdande, full garlön af statsverket för Kronans räntekoppar, i stället för den, genom köpekontrakt, bestämda betalning af 24 å 36 sk. per skeppundet, utgörande den fulla garlönen för närvarande (år 1851) 3 R:dr 40 sk. b:ko per skeppund, inberäknad transportkostnaden från Fahlu kopparvåg till Avesta. D) Det af Stora Kopparbergs Grufverätt den 1 Mars 1851 afgifne yttrande, i anledning af samtlige till målet hörande ansökningar och betänkanden. Med erkännande af billigheten af skogsegarnes yrkande på rättighet att afyttra sina skogsefiekter der, hvarest de finna det förmånligast, har Grufverätten ansett, att inlösen af de en gång gifna privilegier, hvaraf denna rättighet inskränkes, ej kan åligga någon annan än Staten, som gifvit dem. Att bergslaget ej velat afstå från alla sina privilegier och förmåner utan undantag, samt hufvudsakligen förbehållit sig sina rättigheter i afseende på bergsfrälsejordens skogar, har Grufverätten, äfven för dess del funnit vara «väl befogadt», och har Grufverätten yttrat den förmodan, att bifall härtill ej skall möta hinder, enär Grufverätten vöre öfvertygad, att bergsfrälsejordens egare icke skola, om de blifva hörde i ämnet, medgifva någon annan beskattning å sin jord, än den nuvarande. Efter en af Grufverätten approximativt gjord beräkning af förhållandet emellan bergverkets vinst och dess förlust genom den ifrågaställa förändringen, komme bergslaget att endast genom kolprisens deraf föranledda stegring, vidkännas en årlig utgift af cirka 6,666
», H u l t. som förr, eller 4 kr. 75 öre pr helt år. Man kan helt och hållet tvätta hvitt [607] [610] och färgadt tyg, ylle och linne deri, ntan lut och såpa, och det tvättade blifver deri fullkomligt hvitt. Framför DIVERSE. tvål har detta potatisvatten det företräde, att det ej det minsta skadar det nämd Oscar II, König von SchweDoktor A. Afzelius färgade tyget. Sidentyg erhåller derif den, försändes i maj 1SS9 i origenom en slags styfhet och glans, om Lilla Vattugatan 24, 9-10 oeh 2-3. ginal-vinterförädlingar för kr. 6 det icke sköljes i vatten. — Tyg, som Företrädesvis magoch hudsjukdopr st. med emballage. Fullstänär mera orent, tvättar man i starkare mar. [5051 dig beskrifning på begäran franko. potatisvatten och tillgjuter mindre rent Beställningar mottagas från och vatten, hvarefter man till sist sköljer med i dag. det tvättade. Doktor Carl piensburg Helsingborg den 20 dec. P. Jensen. ylletröjor, som man bär på bara kropHvardagar ' / z3 — ' fe4. pen. Med tvål skrympa de och blifva Behandlar företrädesvis Barnsjukgula, men genom detta blifva de rena domar. [297] och hvita sådana de en gång varit. GRETA LANDSORT, P. P. Vårt i: a Hushålls-, Pariser^ och Intubi-Kaffe, hvars godhet garanteras, r e k o m - menderas h o s hvarje sparsam husmoder. Stockholms Kaffe-Aktiebolag, N:r 4 Klara östra gata n:r 4. G. Hammars Lampkök. Stor värmeförmåga. Brinna luktfritt. Briljant belysning. Fullkomlig belåtenhet garanteras hvarje köpare. [292] Sköterska af sinnessjuka, ROLAND M A R T I N Tandläkare. Pris: sta F P Si l Breflåda. Hvarjehanda.
Det kunde vara en timme, sedan vi åkte in och en half, sedan Matti lämnade oss. Ännu syntes ej ett spår af honom, och jag började förtvifla. Hvarför satt jag här och underhöll den dödsdömdes lif? Var det då inte långt bättre att jag också gaf mig i väg för att rädda mitt eget lif undan kölden? Kanske också att jag lyckades skaffa snabbare hjälp än Matti! En enda blick på min stackars kamrat kom mig att ändra tankar fullkomligt. Det hade varit ett brott, som skulle plågat mig hela mitt lif igenom, om jag nu öfvergifvit honom. Jag kände mig nästan färdig att frysa ihjäl här bredvid honom, om det gälde. Inom kort hade vi två tömt konjaksflaskan, och jag kan heligt försäkra att hästen fick brorslotten. Under pausen, som följde efter välplägnaden, kom jag att tänka på hvad de där hemma skulle sagt, om de sett mig här ute på Saimaisen, matande och smekande en döende häst i en vak. Så påminde jag mig att Anna Kamsenius tyckte ofantligt mycket om hästar, och nu tänkte jag på min trofasthet i nöden med dubbel glädje. Jag vände mig ofta om och såg slutligen i skumrasket trenne mörka punkter komma om udden och stvra mot oss. Tänk om det var vargar! Jag hade ingenting annat än en knif till hästens och mitt försvar, och jag iakttog de tre punkterna med spänning. Jag ville tro att det var Matti och två andra karlar, men i halfmörkret sågo punkterna så besynnerliga ut. Också hästen vädrade de annalkande, spetsade sina bakutstrukna öron och såg så pigg ut, att all min ängslan försvann, ty en häst i en vak spetsar icke öronen på det viset, om det är vargar han vädrar. Det kom nytt hopp öfver honom, hela hans frusna kropp spändes i en plötslig, ny ansträngning att komma upp ur vaken, och den var så stor att den ena fimmelstången lossnade, och endast den andra blef kvar för att hålla honom uppe. Han lät höra ett gnäggande, som icke längre hade kvar det hemska stönandet, och det väckte ett gladt eko långt borta i skogsbranterna. – Hoj, hästen min! Lefver du ännu? hördes Mattis röst.
Som en pelare af svart ull stod röken ur skorstenen; men vinden tog den snart omhand, hvirflade den rundt och kastade den ner mot soltältet öfver akterdäck, derifrån den långsamt flöt ut i en skystrimma, som lägrade sig midt i luftens klarhet. Borta i fören, lutad öfver relingen, stod William Zimmermann i elegant ljusgrå sommarkostym och en stickad resmössa i samma färg som drägten. Han lutade sig öfver relingen och betraktade med en turists sorglöshet vattendropparnes spel der de kastades upp i luften allteftersom den skarpa fören skar sig fram, fångades af solljuset och blefvo till diamanter, som gnistrade emot den ogenomskinliga vattenmassans blåaktiga sidentäcke. Det var fyra dagar sedan William lemnade Stockholm. Han hade rest kanalvägen till Göteborg och var nu på väg till Lysekil, der han ämnade slå sig till ro åtminstone en månads tid för att stärka sin fysik i Gullmarens salta vatten och den bohuslänska skärgårdens friska luft. Två somrar hade han förut tillbringat vid denna badort, han kände så väl dess lokala förhållanden som dess årligen återkommande stamgäster; han hade den första sommaren, som ung student, varit badortens officiele, erkände festdiktare och i minnena från den tiden låg det ännu alltid en dragande makt. Det kunde aldrig ha fallit honom in att välja en annan, billigare uppehållsort; han var för mycket stadsbarn för att finna behag i en enslig afkrok af verlden till hans landtliga sommarideal hörde frisk luft och salt vatten, men också lifvets öfriga bekvämligheter som t.ex. en 1:sta klassens restaurant, vackra damtoiletter och helst ett eller åtminstone ett hälft dussin bekanta Stockholmsfysionomier, från Kungsträdgården. Men det var icke endast detta, som drog honom; han hade också lärt sig hålla af den bohuslänska skärgårdens natur. Han hade alltid känt det som var den i slägt med hans egen och han älskade dess storslagna ödslighet, dess högtidliga liflöshet och denna djupa tystnad, hvilken icke stördes af bullret från de millioner menniskofötter, som feberaktigt jägtade fram öfver gatornas stenläggning.
Som de förändringar uti beräkningen af denna inkomsttitel, hvilka till följd af ofvan smförmälde frågors slutliga afgörande kunna blifva nödige, komma att, i enlighet med det af Utskottet här ofvan föreslagna förbehåll, framdeles iakttagas, har Utskottet ansett sig för närvarande böra vidblifva sitt i denna punkt afgifna. af tvänne Riksstånd godkända, yttrande. Enär sjette punkten, angående silfvertionde, myntarelön och slagskatt, blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen och icke till någre anmärkningar inom de trenne öfrige Riksstånden föranledt, får Utskottet sitt deruti afgifna förslag vidblifva. Stats-Utskotlets Vflätande, N:o 2/8. 3 Sjunde punkten, angående Kopparräntan, hafva Ridderskapet och Adeln samt Presleslåndet bifallit oell Bondeståndet lemnat utan anmärkning, hvaremot Borgareståndet återremitterat densamma, enär beräkningen af denna inkomsttitel berodde af det beslut, Rikets Ständer komma alt fatta med anledning af väckte motioner om nedsättning af Kopparräntan i Kopparbergs bergslag. Utskottet, som i afseende å återremissen från Borgareståndet, åberopar sitt här ofvan för dylikt fall föreslagna förbehåll, har icke funnit skäl att sitt i denna punkt afgifna af tvänne Riksstånd godkända förslag frånträda. Åttonde punkten, angående tiondeoch hammarskalts-jem. lista momentet af denna punkt, deruti Utskottet hemställt, att tionde-tackjernet måtte fortfarande intill nästa statsreglering utgå med samma belopp, hvartill den vid sista riksdag bestämdes, har af Ridderskapet och Adeln bifallits samt af Bondeståndet lemnats utan anmärkning, hvaremot detsamma blifvit af Presteoch Borgarestånden återremitteradt.
Hjälmar och svärd hade blifvit nedkastade i vapenkistan. Hvarhelst hon dragit fram, hade barn och kvinnor kommit emot henne med blommor och med spädt vårlöf. Och uppe på Storskogen hade den gamle, vilde kolaren kommit springande och bjudit in henne i sin koja samt fägnat henne med frusna bär. Men aldrig hade den vackra kungadottern blifvit hälsad med sådan glädje som i Storgårdsbyn. Ett par af männen togo hästen vid tygeln och började varligt leda den i den branta utförsbacken. »Gud signe dig!» ropade de till henne. »Gud signe ditt vackra ansikte! Gud signe dig, Fredkulla!» Medan tåget gick ned mot Storgårdsbyn, sprungo bönderna bredvid kungadottern och berättade henne flämtande hur de lidit och väntat. De talade om för henne allt hvad de utstått under den långa ofreden. Då de ändtligen kommit ned på trekanten, drog Fredkulla tyglarna åt sig och höll inne den store gångaren. Hon hade aldrig förr sett så mycket elände. Hon såg bort öfver brandtomter och plundrade hus, och hon såg på de arma människorna. Och hennes ögon fylldes af tårar. Men då kysste bondkvinnorna hennes händer och ropade åt henne, att nu voro de ej mera sorgsna, eftersom hon var kommen. Nu hade de fredsjungfrun ibland sig, nu var det slut med deras lidande. »Tänk ej på oss, du Fredkulla,» sade de, »gråt ej öfver vårt elände. Tänk på kung Magnus, den store hjälten, som du skall tillhöra. Le mot honom i huldhet. Smek du i tanken hans långa, ljusa, silkesbleka hår.» Och då hon alltjämt satt stilla på hästen och grät, började de alla att trösta henne. »Nu är ej tid att gråta, jungfru,» ropade de. »Ser du, här ligger älfven och på andra stranden är Norge, där är skeppsrikt Kungahälla, där din brudgum väntar dig. Gud signe dig! Han lär nog glädas den stunden han får sluta dig i sina armar.» »Se, jungfru, nu vet man redan längs båda älfstränderna, att du är kommen. Se glädjeeldarna, som tändas på alla kullar! Se, folket, som strömmar ned mot älfven!
Jägsenhet tillintetgöra hela värdet af Låntagarens, ehuru rättmätiga och på Lag grundade, återfordran af dess utlagde förskott. Sådana äro likväl tvänne hufvud-drag af lSl2 års Författning. De kunde ensamt gifva anledning till vidlöftiga anmärkningar, jnen böra detta oaktadt ej nu afbryta sammanhanget. Resultatet af detta Bevillnings-system blef emedlertid motsatsen af det förras, och summans belopp, som högre utföll, än för behofvet påräknats , och nu genom Bancooch Riksgälds - fullmägtiges afdrag skulle jernnäs, bevisade bäst, att en i förväg rådande egenskap af precision ej tillhört denna plan, en egenskap, som om säkerhet och bestämdhet utgör kanske högsta fullkomlig, het i beskattning, äfven ej utan största ska: da deri kan saknas. Då jag nu, med den korthet ämnet synts medgifva, vidrört hufvudsakliga bristerna i 1810 och 1812 års Bevillnings-grunder; då jag trott mig böra klandra det förra årets, såsom obestämde både till principe och tillämpning; det sednares, såom obillige i deras principe och äfven i utförningen obestämde; finner jag mig ej utan tvekan i nödvändighet att föreslå något bättre, något som, utan obillighet i grunder, kunde tillika i dem innefatta en grad af bestämdhet, till* Den 11 Maj. 301 räcklig att gå i borgen för en lika grad af bestämdhet vid tillämpningen. Till vinnande af denna afsigt, af detta kanske högst vigtiga föremål, har jag ej trott någon grundsats vara mera sannt ledande , än den , att hvarje Statens medlem betalar afgifter till Staten i mohn af de förmåner och det skydd han af densamma njuter. Och således att, med undantag af Einbetsmannen, som med sina mödor in natura erlägger afgift för dess i lön och anseende ägande förmoner, och derföre endast bör vara den allmänna skydds-afgiften underkastad, hvarje annan samhällets medlem, af hvad slag och beskaffenhet som helst, bör till det allmännas bestånd erlägga den afgift, som på dess innehafvande förmoner sig belöper. Jordbrukaren bör sålunda till Staten erlägga afgift för den jord han besitter:
All theras prål ok prackt ok mackt är platt försvunnen, Lijk som en giäller röst som hörs ok ey blijr funnen, Lijk tijden, som nu är i varelsen ey ståår, Lijk som en skugga flyr, och lijk en dröm förgår. Hvem veet ey, han skal döö? Men hvem kan timman veta? Slätt ingen. Du må fritt i hand ok himmel leta. Spör alla stiernor åth ok lysta granligt til, The säia: Tu måst döö. Män när? När som Gudh vil.» Men lika ofta faller hans patos så långt ner, att den väcker ett löjligt intryck, t. ex. der han begagnar följande upprepade interjektion: »O, o, o, usle värld!» eller »Säg: Jemmer, iemmer, ah, ah, at herr Wibbling dog!» eller »Hvi liommar38 klokkors röst mädh sörgligt bing, bang, bong?» eller vid handelsman Brandbergs död: »Så stog herr Brandberg fast i olyks-storm ok nöd, Bar himlen Atlas-lijk på axlen til sin dödh.» Så slösar han ofta med ett smicker, som svårligen kan hålla läsaren allvarsam. Och ett allt igenom löjligt intryck gör äfven hela griftqvädet vid Axel Gyllenstjernas »snälle dock sälle dödzfälle». Det är en knappt åttaårig pilt. Poeten försäkrar nu, att »han var skapt aff Gudh, et underverck at blij», att han redan var »i barne-skona gråå aff dygder ok förstånd, thet neplig then kan nåå, som för sin kappa skuld Philosophus vil heeta»; hans redan å daga lagda minneskraft jemföres med Cyri, Hadriani och kejsar Ottos, som kunnat nämna hvarenda soldat i deras armé vid namn. Det säges, att, om han fått lefva, han öfvergått både dem. Cæsar och Scaliger. På sin dödsbädd förmanar pilten de äldre att vara gudfruktiga. Ej under då, att hela parnassen sörjer, och allrafrämst
BättegångsBaiken; fann Bidderskapet och Adeln, att, enär sistnämde Betänkande redan blifvit af Bidderskapet och Adeln afslagit, Ut* skottets ifrågavarande Utlåtande borde lägga* till handlingarne, Ut Supra. Höglofl. Bidderskapet och Adeln åtskilj* des klockan half lill elfva om aftonen. In fidem Brotocolli O. J. Lagerheim» B i lagor tili Hogloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1S23. Sjette BanåeU STOCKHOLM; Tryckt ho» Olof G k a hk, 189?. ' * • v•- m Bilagor till PleniFrotocoliet för elen 2 Julii j förmiddägerti N;o i. tlerr Dalman, Lars Johani Jag har med mycken uppmärksamhet oell intresse åhört discussionen sistlidne Lördag , angående Tiill-bevillningen. Jag ville ej då förlänga denna så långvariga debatt med att åfvea yttra de åsigter jag fått; nied anhåller i stället, att det nit må mig tillåtas. Ändamålet med alla våra öfverlåggningar år ju allmänna välfärden. Jag förstår dermed summan äf Nationens flesta Medlemmars välstånd oell trefnad. Hvad är då vilkoret för hvarje individs välstånd? Jo! i:d att éj allenast dess person utan ock dess egendom, och bytesmedlet för all dess rörelse, penningen, år helig under Lagen: att L-gen år vis och Orubblig: tillämpningen deraf lika för alla och kraftfull, hastig. 2:0 att ailä industiiela krafter i Samhället få sprida sig naturligt, utan förmynderskap eller tvångsmedel4 Och framför ålit, att ej monopoliska domar läggas i vågen, utan hvar sådane linnas, de sorgfälligt bortrensas.
Maj 1845 erhållit följande lydelse: “Man och hustru hafva giftorätt till hälften hvardera i all den lösa egendom, samt den fasla egendom i stad, eller å stadens mark, som de ega eller ega få, så ock den fasta egendom på landet, hvilken de i hjonalag afla tillsammans. I den lasta egendom på landet, som man eller hustru före eller under äktenskapet ärft, eller förut förvärft, eger ej andra makan giftorätt; dock vare all årlig ränta och afrad deraf under lösören räknad. Varder under äktenskapet egendom, genom gåfva eller testamente, till ena makan gifven, med vilkor, att den honom eller henne enskildt tillhöra skall; i den egendom njute den andra makan ej eller giftorätt.41 Nu har Riksdags-fullmägtigen Per Olof Hörnfeldt från Wester-Norrlands län i en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion iörnyat ett af honom vid sisthållna. riksdag framstäldt förslag att, med upphäfvande af nämnda och öfriga §§ af samma kapitel, 1 § al detsamma måtte komma att lyda som följer: “När man och hustru äro sammanvigda, då eger hvardera giftorätt till hälften i såväl den lösa som fasta egendomen i boet»; och Utskottet går att härmed öfver detta förslag afgifva sitt utlåtande. Vid jemförelse emellan den gällande lagens text och det af motionär, n föreslagna stadgandet visar sig, att han dermed hufvudsakligen åsyftar den förändring, att ärld eller före äktenskapet förvärfvad fastighet å landet, som nu är från makarnes egendomsgemensamhet undantagen, skulle komma att utgöra föremål för giftorätt. Det må vara, att detta undantag ursprungligen haft sin grund i omsorgen att hos slägten bevara arfvejorden, och att detsamma med arfvejordssystemets öfvergifvande förlorat sin ursprungliga rättsgrund; vid undersökning af källorna för 1845 års lagstiftning angående arfsoch giftorätten, finner man likväl obestridliga bevis, att, då ifrågavarande undantag bibehölls i lagen, detsamma erhöll en helt annan och ny grund än den förutvarande. Man har nemligen äfven här i landet under sednare tiBih. till B.