Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Långås lydande utsockne-frälsehemman samt för utsockne-frälsehemmanet Grytås underskrifver, enligt fullmakt af d. 11 Jan. 1840: B. N. Stanberg. Den 5 Mars e. m. Åhrstad Härad. J. B. Kuylenstjerna, för mina ulsockne-hem månsd clar i Wessige socken. /. Brandberg, å egna vägnar, samt för utsockne-frälsehemmanen uti Wessige, Askomme, Drängsered och Kroksered samt Abild, enligt till roterings-commissionen ingifna fullmakter af ofvannämnde socknar. 2. I ovisshet huruvida inoiii något afPiiksSlm motion blifvit väckt, ang:de det å åttonde hufvudtiteln hitintills uppförda anslag af 100,000 r:dr b:co till s. k. extra utgifter $ linner jag mig skyldig särskildt fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet å de skäl, som företrädesvis tala för nedsättning af detta anslag. St:s Hrr revisorers berättelser äfvensom af offentligen tryckta handlingar är det bekant, huruledes å denna extra titel, dels utgifter blifvit anvisade, som uro belt och hållet främmande för statsverket, t. ex. anslag till den K. theatern, dels högst betydliga summor blifvit disponerade, för att, i strid med R. St:s önskningar och beslut, underhålla en för Sverige fullkomligt onödig diplomatisk lux, genom att från extra utgiftsfonden årligen fylla åtminstone en del af bristen i anslaget lill Ministerstaten; hvarförutan nämnde fond af Regeringen blifvit, utan R. St:s hörande, för framtiden obehörigen intecknad för åtskilliga den K. theaterns. skulder, uppgående till öfver 100,000 rldr. Då ett dylikt hushållningssätt med extra utgiftsmedlen icke lärer slå tillsammans med R. St:s afsigter, och någon Regeringens princip endast i ringa mån synes hafva gjort sig gällande alt använda detta anslag till af R.
N:o 7. i anledning af väckt fråga om ändring i Kongl. Förordningen den 20 December 1825, huru förhållas skall vid besigtningar och öfverbesigtningar, då varor eller färdiga arbeten för landteller sjöförsvarets behof efter C '56 ) uppgjorda conlract levereras. VIII. U. 378. A. 453. LagUtskotlets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 8. i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på chartse-sigillalse-afgiftens beräknande. V. B. 104. VIII. U. 378. A. 453. — N:o g. i anledning af väckt motion om förändrade grunder för tulls erläggande vid skattlagd» tullmjölqvaruar. V. B. 104. A. i85. — N:o 10. i anledning af väckt motion om behofvet af vissa föreskrifter, angående rekryters antagande. V. B. 104. VIII. U. 378. A. 453. •— N.-o 11. i anledning af väckta motioner om ändring i författningarne angående hemmans förmedling. V. B. 104. A. 185. — N:o 1 i anledning af väckt motion om rättighet för Brandstodscomite'en inom Luggude härad att utmätningsvis uttaga obetalda brandstodsafgifter. V. B. io4- A. 185. VIII. U. 378. A. 453. — N:o i3. öfver väckt motion om inskränkning i gårdfarihandiandes rättighet att utbekomma fordringar för utborgade varor. V. B. 104. A. i85. — N:o 14. öfver Herr Lars Hjertås motion om rättighet för parter att deras till domstol ingifna handlingar återbekomma. V. B. io4- Å. 185. VIII. U. 378. A. 462. X. E. 231.
300: till arfvoden för extra biträden 1,200: aflöning för Bergslags-styrelserna i Fahlun och Sala 5,050: aflöning För 9 Bergmästare och 6 extra Gruf O O ve-Ingeniörer 26,100: 44,600: — då derifrån drages Bergs-Kollegii nuvarande anslag, med inberäkning af godtgörelsen för ljuspenningar åt extra ordinarie Tjenstemän, tillsammans 28,463 R:dr 43 sk. 4 rst. B:ko eller Riksmynt . 42,695: 84. erfordrar sålunda tillvägabringandet af denna reglering en förhöjning på ordinarie stat af endast Riksmynt 1,904: IG. dock med iakttagande, att tills vidare på indragnings-stat uppföras dels ordinarie lönerna för den eller dem af Bergs-Kollegii ordinarie personal, som icke varda till tjenstgöring i KominerseKollegium använde, dels ock den åldrige Bergsgevaldigcrn Grönlund, hvars syssla vid den 1853 vidtagna regkering af Bergslags-staterna indragits, med lön 59 R:dr 8 sk. B:ko (88 R:dr 75 öre R:mt), jemte tillökning efter riksmarkegångs-medelpris för derunder begripna 5 tunnor spanmål; varande, redan vid sistlidne Riksdag Nådig framställning till Rikets Ständer gjord, att från Sjette Hufvudtitelns anslag »till befrämjamde i allmänhet af bergsbruket» måtte få utgå lönc-ersättning åt vissa till bibehållande af sina ordinarie löner berättigade lägre Bergsbetjente, hvilkas befattningar komme att indragas, hvilken framställning icke blef af Rikets Ständer besvarad. Om de Kommerse-Kollegium redan åliggande göromål skola behörigen skötas, kan någon personal-förminskning utöfver 30,533 Transport 30,533 62 Kongl. Majds Nåd. Vrop. N:o t, om Statsverket t satt.
Stånd stannat emot två i fråga om omyndigs förmonsrätt, denna fråga alltså i4 Expeditions-Utskottets Memorial N.o 296. förfallet, och Lagens förra stadgande härutinnan förblifver oförändradt; i öfverensstämmelse hvarmed den af Lag-Utskottet föreslagna i2:te §. hlifver den 8:de, och deremot den af samma Utskott föreslagna 8:de §. hlifver den p:de, med den förändring i nu varande 8:de §., som är en följd deraf, att Lagens stadgande om inteckning, som är äldre än förmyndare-förordnande, fortfar att ega gällande kraft. io:de, n:te och iaite §§. i gamla redactionen hafva äfven, i anledning häraf, blifvit bibehållna vid deras inbördes ordning. Uti den afLagUtskottet föreslagna nya i3:de §. är endast vid slutet redactionen förändrad i öfverensstämmelse med ändringen i 8:de, eller af Lag-Utskottet föreslagna c):de §. De af Expeditions-Utskottet, med föranledande af de i'espective Riks-Ståndens i ämnet fattade ofvanåberopade beslut, nödiga ansedda och uti Utskottets närlagde förslag lill underdånig Skrifvelse iakttagna redactions-förändringar, har Utskottet ansett sig härmed böra till R. H. St:s kännedom och bifall vördsamt anmäla. Memorial, i anledning af äterremiss utaf Utskottets förslag till underdånig Skrifvelse , IV:o 27 ö. Va forelläfd justering af Expeditions-Utskoltets förslag
Efter Riddarhus-Ordningens 54 § får han ej upptaga fadrens eller stamfadrens namn och vapen, han tager då ett eget. Nu händer, att han genom dödsfall inom slägten ärfver det andra äldre namnet och vapnet. Han blir således laglig innehafvare af två namn, två vapen och två nummer på Riddarhuset. Får han behålla dem, får det ena upplåtas till någon annan, eller skall det utdö? Bör ej Constitutions-Utskottet, som förut reglerat förhållandet och arfssystemet inom de nya adliga ätterne, äfven reglera i detta fall och i alla möjliga flere, uppkommande af den nya ordningen? Herr Kammarherren har föreslagit i anseende till Adelskap, förlänte en representant i ett annat Stånd, äfvensom i anseende till den stympade riksdagsmannabefattningen, som deraf uppkommer, då en Adelsman i den nya Classen innehar ett Embete, hvarigenom han är utesluten från val och Utskott, att med fadrens upphiijelse äfven skulle följa äldste sonens. Detta tyckes vid birsta påseendet afhjelpa en del af den nya stympade representationsrätten, men då detta endast vid en upphöjelse lärer få hafva rum, och icke föreslaget är, huru för de följande ättläggar förhållas må, hvilka kunde'träffa vara ogifte, icke hafva söner, men brorssöner eller fjärmare slägtingar, hvarutinnan författningen dessutom för många icke är nog tydlig eller i fullkomlig likhet med 2 § af Riddarhus-Ordningen, så och då jag med alla tydligen föreser, huru i framtiden med de genealogiska tabellerne Bilaga F till Exped. 675 kommer att tillgå och hvilka tvister i de ofrälse grenarne äro beredde, förklarar jag mig icke kunna dermed instämma eller tillstyrka denna modification, såsom ledande till ännu mera villervalla, samt inom famillerne bereda ännu mera hat och missämja. Ett annat skäl får jag nämna. Jag finner könet lika illa handteradt. Skola våra lagstiftare alltid vara obillige mot fruntimmerne, tilldöma sig företräden och utesluta dem?
För det dubbla ändamålet, att vinna stadga och säkerhet i myntväsendet för framtiden och derjemte en god afkomst för hvad som insattes, skulle mån^ ge med tillfredsställelse frambära sina upplagda tillgångar af ädla metaller, och man kunde då ofta nog finna uträkning, att, i utbyte för våra exporter af jern och koppar, taga guld och silfver i stället för colonial-varor och vin. Flera lättande medel kunde för Öfrigt vid verkställigheten begagnas, såsom att låta insättningarne ske i flera terminer, att i stället för silfver äfven emottaga vexlar på Hamburg och London, sorn successive realiseras, eller koppar och jern, som äro lätt förvandlade till ädlare metaller o. s. v.' Så olika är emellertid öfvertygelsen om tillgången på ädla metaller inom landet , att äfven de finnas som anse en inskränkt termin af högst 2 månader böra för actie-teckningen bestämmas, för att ej dervid få mycket utländske penningar. en äfven om sådane skulle i betydligare mån tillflyta, så finner Committéen deruti ej ligga nå^ got ondt, utan tvärtom bevisa det förtroende man utrikes hyste till våra inrättningars bestånd. För den utgående räntan hade vi nyttan af det insatta capitalet, och med den organisation Banquens förvaltning komine att erhålla, är något slags beroende dervid, af främmande interessen, visserligen ej tänkbart. Att en betydlig del af Banquens silfver-förråd kan, i följd af spannmåls - 390 Betänkande om Rikets Pennings-Verk. införskrifningar under missväxt eiler annan fortfarande import, utöfver hvad genom våra exporter betäckes, komma att ur Riket utgå, är utan tvifvel möjligt; rnen det utgår då ej för intet och samma behof hade i alla fall genom annan valuta måst fyllas. Om liela det tecknade acde-capitalet utfördes på ett båll, för att betäcka förbindelser och således stärka crediten, skall samma credit på annat håll införa dubbelt, om det behöfs och kan af industrien upptagas, så snart säkerhet i beräkningen finnes.
Till hela denna Läroanstalt finnes, nemligen : för en Directeur, trenne Lärare och den oundvikliga uppassningen, jemte instrumenters och materialiers m. m. underhållande blott 3R'dr B.co, samt dessutom årligen till tvenne stipendier sammanlagt ioq R:dr B:co, nemligen för de elever som genom nya uppfinningar och skicklighet sig utmärka: Att någon lämplig förhöjning i detta ringa anslag år af nöden, torde vara lätt insett. Jag vågar föreslå en icke betydlig årlig summa af röoo Rdr Banco att fördelas af den authoritefc sorn har öfverstyrelsen dervid; äfvensom en liba stor, på en gång utgående summa till Mds ti 8 Den 5 Martil, dellkammarehusets reparation efter en meri system uppgjord och af erfarenheten anvisad plan; härigenom bereddes Allmänheten en lätthet att bese dessa inrättningar, modeller och uppfinningar, hvilka nu till stor del ligga dolda för de egentliga idkarne. Dertill borde åtminstone tvenne rum undei hållas med eldning om vintern, såsom högst nödigt om de finare machinerna, .icke" skola lida af en olika temperatur och derföre ej kunna utan att skadas, såttas i rörelse. Jag har afvaktadt det yttersta ögonblicket att till Ridderskapets och Adelns behjertande framställa detta ämne, under den förhoppning att någon sakkunnigare, antingen genom en derj Öfver ägande styrelse, eller genom handläggning och utöfning af sjelfva yrket, sk-ulle förekommit mig; men då sådant icke skedf, äger jag desto högre anledning till den glada förmodan, att af dem så mycket kraftigare blifva understödd i en sak, som allmänna tanken och ö£- vertygelsen icke låra ogilla. Herr Montgommerie, Gustaf:
Den sista af dessa, treårig, i Uddevalla hos en Öfverste-Löjtnant Friherre von Köhler, var den angenämaste, genom familjens både vänskap och själsodling; men deri lik de öfriga, att den gaf stort ingenting vidare, än lefnads-uppehälle för dagen. Fruktlöst gynnad af sjelfve Biskopen i Göteborg89, eftersträfvade han fåfängt befordran till Predikant vid något Regemente i orten. Att göra sitt värde gällande genom annat, än detta värde sjelft, var icke Mörks sak. Ändtligen fattade han 1742 det beslut, att, med sin mellertid i Köhlerska huset påbörjade roman ”Adalriks och Göthildas äfventyr”, återvända, på vinst och förlust, till Stockholm. Billigt förtröstade han, att ett framgifvet offentligt snilleprof, som tillika i sin art vore det första inhemska, skulle förskaffa honom insigtsfulla domares uppmärksamhet, en allmännare uppmuntran, och en förmånligare lefnadsställning såsom omedelbar påföljd. I hufvudstaden syntes då en morgon för svensk vitterhet vara uppgången, och berättiga till sälla förhoppningar. Dalins snillesol närmade sig redan åt sin middagshöjd. Blott tio år hade förflutit, sedan hans Argus ”med sin skarptskurna men qvickt flytande penna gjort underverk, och visat, att en vitter frispråkare kunnat genom sedolärande ämnen vinna beröm och befordran”90. Skulle sådant ej äfven för Mörk, om än mera vältalare än ”frispråkare”, kunna lyckas? I detta spår ville han eftergå: men till beträdande af en egen väg; en bana, som, häruti lik Argi tillförne, var i Sverige af ingen föregångare trampad. Han fullbordade derför modigt sitt romantiska verk; en vän, Törngren, som också tecknat sitt namn under dedicationen, försköt trycknings-kostnaden; det utgafs åren 1742–1744, i två ansenliga qvartband, hvartdera omfattande åtta ”böcker”.
Då jag derjemte förutsåg att, så länge ett sådant förhållande skulle räcka, det skulle bli mitt öde att bland .minoriteten eller oppositionen intaga mitt rum, hvilken ande somheldst för dagen rådde, så blef det en föresats hos mig, att ej mer träda utom min inskränkta verksamhets-krets. Få några vänners yttrade önskan har jag frångått denna föresats, och intagit det rum inom Särskildta Utskottet, hvartill Höglofl. Ridderskapet och Adeln behagat kalla mig. Samfäldt med Utskottets alla Ledamöter insag a ena sidan, vigten af Utskottets bestämmelse, och å den andra, de många hinder sorn skulle blifva att undanrödja; å den ena sidan , svårigheten att uppfylla Riksens Ständers och Nationens väntan , och å den andra, vådan utaf att lemna den ouppfylld. Jag dömde, att någon borde våga sig ut uppå det obekanta fältet, med våda alt som öfverdådig förlöjligas, om företaget skulle misslyckas. Utan ringaste anspråk på säkerhet i mina åsigter, då ämnet icke utgjort mitt Jg6 Den 5 Juli. /. ni. yrke, och mina insikter således icke kunde öfverstiga mattet af ilen kännedom, sorn hvarje bildad Man, och förmodeligen hvarje Riksdagsman, antingen ager eller åtmindstone önskar sig tillfälle art kunna förvärfva, har det blifvit min lott, att man, ofelbart med afseende pä den möda sorn jag användt, och af aktning’ för de motiver hvaraf jag låtit mig ledas, med skonsamhet rättat de misstag, som jag kunnat begå. Imellertid har, genom min föregående åtgärd, det Särskildta Utskottet sett sig i tillfälle, att tidigare, än annars ti! lafvig tyrs kunnat ske, afgifva sitt betänkande; Ministrarne hafva erhållit en lycklig anledning att inför Nationens Ombud tala ettj språk, som Nationen så gerna hör Ministrarne tala, om än den icke i allt instämmer i de af dem yttrade grundsatser; och ändtligen har en af Ministrarne deraf hämtat anledning att lofva Nationen framdeles en fullständigare utveckling af de principer, sorn under den förflutna perioden varit lagde lill grund för de administrativa åtgärderna.
J.ig anser följaktligen den rätta behandlingen af förevar, ämne vore den, som minoriteten inom Exped.Utsk. föreslagit och som af Hr Liljenstolpe ytterligare här blifvit försvarad. Om Ständerne skulle yttra, att de för deras del beslutade, så skulle sådant hafva lill påföljd, att derest K. M. icke under loppet af riksdagen svarade på Ständerues und. framställning, så skulle man anse hela frågan om ny lagstiftning i delta ämne komma att förfalla. När det 1111 af Hr Liljenstolpe tillika är upplyst, att en omständligare framställning är gjord af Ständerna i samma ämne, nemi. ang:de lösdrifveriförfattningarna i sin helhet, hvaraf den nu förevarande frågan blott utgör en del, så torde del Högh Ståndet inse, alt man icke lämpligen kan behandla det ena ärendet olika med det andra, utan att sönderrifva det hela. Jag hemställer derföre, om icke Ståndet skulle finna för godt alt låta detta förslag lill und. skrifvelse hvila på bordet intilldess Exped.Utsk. inkommer med den und. skrifvelsen 0111 lösdrifveriet i allmänhet, hvarigenom man kunde hoppas öfverensstämmelse i förslagens behandling. Hr Liljenstolpe: Det enda skäl, hvarför jag skulle kunna ingå på alt godkänna det ifrågavar. skrifvelseförslaget, är det Hr von Hartmansdorff anfört, eller att, i händelse den und. skrifvelsen till K. JVI. innehölle, att ”R. St. för deras del beslöto”, sä skulle, derest icke K. M. under riksdagens lopp besvarade Ständernes skrifvelse, hela frågan förfalla. Detta vore verkligen ett skäl för alt godkänna skrifvelsen i dess närvar, skick, ty min innerliga önskan är alt den - D c 11 8 Maj f, m. 3$ densamma icke mätte föranleda till den ringaste åtgärd. Om jag varit närvar, i Exped.Utsk. då detta skrifvelseförslag der förevar, så skulle jag hafva deltagit uti reservationerna och begärt alt ett särskildt mein. måtte till Stånden afsändas, för att fästa deras uppmärksamhet på inconseqvensen emellan de hegge betänktna.
Vi förlora ingenting derpå, att han sjelf likafullt, gång efter gång, afbränner hela fyrverkerier af qvickheter och epigrammer. Mellertid blef man, å motsidan, ej stum; och ingen kan undra, att nu derifrån svarades med bister förtörnelse. Första genmälet på Thorilds bok var en mot dess bägge sednare häften rigtad recension i Stockholms-Posten (1792, N:o 56, den 7 Mars). Fortsatt i flera numror, afbröts den utan afslutning: ty, i detsamma, framstod en med friska krafter uppträdande bundsförvandt – Leopold; väpnad med en än utförligare, och särskildt utgifven, motskrift: ”Den Nya Lagstiftningen i Snillets verld, något litet i fråga satt: eller anmärkningar vid skriften Kritik öfver Kritiker, ställda till Författaren deraf”. Redan i första dagarne af Mars (N:o 53) finnes den annoncerad af Kellgrens dagblad; hvilket numera (N:o 60, den 12 Mars) skyndsamt öfvergick till en i ännu flera numror fortsatt – och mestadels i utdrag bestående – recension af detta välkomna förbunds-arbete. Kellgren kunde nu, sjuklig som han var, med skäl söka hvila från striden; den ”Philoktet, som bar hans pilar” 15, fullföljde den, både å hans och egna vägnar, med styrka och glänsande färdighet. Ett offentligt utfall mot Thorild hade Leopold då redan gjort: enligt eget tillkännagifvande, i anledning af den lilla skrift om ”Det Enda Nödvändiga för ett Rikes Financer”, som Thorild strax efter fullbordandet af sin kritiska lagstiftning utgaf; enligt dennes försäkran, egentligen i anledning af tre rader, som i tredje häftet af bemälta lagverk syftade på tragedien ”Oden”. Svenska Vitterhetens häfder torde ej kunna framvisa någon tidrymd, då en lifligare polemisk skriftvexling hunnit föras inom så få veckors omfång, som de första tre månaderna af året 1792.
Maj:t har slutligen afgjort detta mål genom Nådigt Bref af den 1 Sept. 1837 hvilket ordagrannt här införes, så lydande: CARL JOHAN &c. Wår ynnest &c. &c. Sedan Wi af förekommen anledning funnit godt i Nåder infordra närmare upplysningar rörande förhållandet med 11 stycken vid Wår Flottas härvarande Station såsom slopade omförmälde Canonslupar, och, till följe häraf, ej mindre Stations-Befälhafvaren i ämnet förklaringar afgifvit än äfven J till Oss inkommit med underdåniga utlåtanden af den 13 och 18 Maj samt den 2 Juni innevarande år, jemte dervid bifogade särskilde yttranden af Eder, Kreuger och d’Ailly, äfvensom Wi derefter öfver detta mål Wår Justitiae-Canzlers underdåniga utlåtande infordrat, så håfve Wi alla dessa handlingar i Nåder låtit Oss föredragas, samt deraf inhämtat, hurusom J, uti Skrifvelse till Stations-Befälhafvaren af den 23 sistlidne
Men, ehuru min upgift således på det heta varit riktig, får man icke deraf draga den slutsatsen, att det går an att klippa af receptet, och medelst sådant förfaringssätt förqväfva BondeSt:s möjliga rättighet i detta ämne. Ty ett villkorligt bifall är icke detsamma, som ett ovillkorligt; och jag kan för min del svårligen inse annat än att det af BondeSt. begagnade ordet: ”uttryckligen”, är ungefär liktydigt med ett ”ovillkoTligen”, åtminstone synes det varit Ståndets mening. Jag har ej kun - 374 Den 22 Augusti. nät bortresonera denna syftning, huru mycket jag än beklagar ali något Stånd vill vidhålla en så oriktig, olämplig och i alla afseenden besynnerlig föreskrift. Nu än några ord om det förut under diskussionen påtänkta s. k. jemkningsförslaget. Om raan verkligen skulle företagit sig att, på sätt Gr. Lagerbjelke ansett antagligt, skicka in ett förslag af förändrad lydelse, så frågar jag, om man skulle liafva haft den allra ringaste förhoppning att derigenom vinna ett bättre resultat? Nu haiman 2 Stånd för sig, dä åter hade man fått intet. Ty må ej med skäl frågas: Af hvad anledn. föreslår Exped.Utsk. förändrade ordalag, när förhållandet är ungefärligen lika med förra riksdagars, och helst dymedelst i alla fall icke Borgareoch BondeSl:ns mening är serskilt nämnd? Det är mig icke möjligt, alt inse sannolikhet för att något Stånd härmed bordt blifva mera tillfredsställd!, än med Utsk:s redan afgifna förslag. Att i sådant sakens skick likväl ingifva ett förmedlingsförslag, som ingenting förmedlade, vore ju en ren undflygt, ett tomt spegelfäkteri. Det är naturligt att Exp.Utsk. vid dylikt tillfälle i alla fall blifver ett slags offerlam för Ståndens oenighet. Det kan jag icke hjelpa. Att åter låta frågan förfalla, det synes mig vara sä mycket mera orätt, som, i sjelfva verket, ansvarighetslagens tillämpning icke mera qvarstår, sedan anmärkn:ne förfallit.
Om ock de flesta uppräknade stycken, aldeles bero af den styrande magten; sä kunde Riksens Ständer härutinnan lika lire som i andra Ekonomiska och Policoarender, wara hindrade, att sammanfatta sina gemensamma önssningar i form af besim, och dem Kongl. Maj:t j underdånighet underställa. Men om jag salunda trodt Lag-Utskottet, i denna del af Justme-Ombudsmannens Berättelse, böra inskränka sig blott tili en omständcliaare anmälan, utan af. eller tillstyrkande: tror >ag deremot Diarierne och den ingifna förteckningen ä de frän Konungens Kansii utfärdade Riksens Ständers Beslut, fordra en mera omedelbar olgärd. Om i de förra igenfinnes någon anledning till misiförständ af Lagarne, sirmt behof af deras förklaring, rättelse eller upphafwande, anser jag Lag-Utskottet utan annan remisi böra deröfwer hos Högloft. Riks-Ständen sig urläta. Om äler inga fädane anledningar finnas, kan det likwal swärligen undandraga sig att lemna en summarisk vfwersigt af de sakers vchmäls beskaffenhet, som blikwa dragna under Justitie-OmHudsmanliens åtgärd. Hwad fiuteligen angar den nämn - Den 9 Julik. 1465 nämnde förteckningen, kan jag icke frångå den öfwertygelsen, att Ucssottet bordt till Riksens Ständer aflemna en bestämd uppgift, hwilka deras sist fattade Beslut hunnit werkställaS, och hwilka framställningar och önssningar i öfrigt wunnit Konungens Nådiga bifall: hwilken uppgift endast kan winnås genom jemnförelse mellan merberörde förteckning, och Riksdags-Beslutct.