Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han måste tätt och ofta infinna sig i nödens boningar och vid sjuksängarne, hos de andligen svage och efter tröst och uplysning törstande, hos dem som äro liknöjde eller vacklande i sin tro. Han måste dessutom möta irrlärarne, nu thyvärr alltför talrika, med lika vapen, starkare dock genom klarare insigt i vår religions sanningar och i bibelordets rätta tolkande, han måste möta dem ej blott vid de sammankomster, der de upträda, utan vid alla ofvanupräknade tillfällen, ty det är just der, som irrlärarne hittills skördat sina flesta offer, — med ett ord, han måste vara en själasörjare i ordets hela bemärkelse, så högt mensklig ofullkomlighet det medgifver. För att detta allt skall kunna vara för honom möjligt, måste l:o. antalet af församlingsboerna ej vara större, än att presten kan ej blott personligen känna hvar och en af dem, utan äfven tillvinna sig deras kärlek och förtroende, ty endast då öpna sig deras hjertan för hans ord; .2:0. hans tid får ej uptagas af verldsliga göromål, d. v. s. han måste ej af nödtvång vara jordbrukare med thy oftast åtföljande skuldsättning för inventarier, oro för växande grödor och för den skördades försäljning; hans tid får ej heller uptagas af den mängd civila göromål, som hittills varit honom ålagda. Detta allt kan och bör å sockennämnden öfverlåtas; 3:o. hans aflöningssiitt får ej, som hittills, vara sådant, att han behöfver kifva om mitt och ditt med sina andliga barn. Först när dessa förändringar i hans ställning blifvit genomförda, kan han ostördt egna sig åt sitt lika vigtiga som heliga kall. Först dd har man också rättighet att klaga, om han ej svarar deremot. Den 23 November f. m.
Den sjelfskrifvenhet, som vi nu utöfva, har dessutom icke alltid varit erkänd, ty efter Gustaf II Adolfs Riddarh.-Ordn. representerades de särskilda ätterna icke ovilkorligen af ..sina hufvudmän, utan hvarje ätt valde inom sig sitt ombud. Afven landskapsvis hafva val i långt sednare tider egt rum, ehuru endast på grund af enskild och frivillig öfverenskommelse, till följd af hvilken de väljande försågo den valde med riksdagsunderhåil, och hvarmedelst de förre, utan rubbning af sina enskilda angelägenheters skötande, fingo medelbart tillfälle, genom sitt val af person, inverka på de allmänna ärendernas gång, och den valde, hvartill skicklig och nitisk man utsågs, kunde emottaga uppdraget, utan sin ekonomiska undergång, enär han var ersatt för riksdagens kostnader. Dessa fördelar åsyltar det föreliggande förslaget att, såsom regel, tillskynda väljande och valde hädanefter, derest det antages. I närvarande tid tror jag för öfrigt det vara nödvändigt för R. o. Ad. att söka koncentrera sitt politiska inflytande; härtill erbjuda de föreslagna valen en säker utväg, om den, såsom jag hoppas, ändamålsenligt beträdes i utöfningen, och det är ur denna synpunkt, som jag vågar anhålla om bifall tili det förevarande förslaget. 398 Den 8 December. Gr. Wachtmeister, Hans: Jag är ingen anhängare af Stånds-idéen; jag önskar uppriktigt att en fullständig och helgjuten folkrepresentation, med nödiga garantier för vårt fäderneslands lugna och jemna utveckling, med det första måtte komma till stånd, men, utan att hängifva mig åt illusioner, som erfarenheten icke bekräftar, kan jag icke undanskjuta tanken på möjligheten, att denna min önskan ännu på många år icke torde blifva realiserad.
Det var med ännu outplånad hågkomst af detta och all annan i frihetens och folkets namn utöfvad laglöshet, som stiftarne af 1809 års Regeringsform och af den derpå grundade Ansvarighetslagen för Konungens Rådgifvare stadgade, till dessas skydd mot orättvisa förföljelser af en blind parli-ifver, eller af otillbörliga lystnader, de serskilda noga bestämda föreskrifter, hvilkas helgd jag funnit mig af Hr JustitieOmbudsmannens slutpåståenden i denna rättegång befogad att å nyo yrka. Åberopande mig i öfrigt, såsom vore det här ordagrant upprepadt, allt hvad förut så väl i allmänhet, som angående de speciela anklagelsepunkterna, är anfördt uti förklaringarne öfver Hr JustitieOmbudsmannens anmärkningsmeinorial, går jag nu att vördsamt framställa, såsom tillägg till berörde förklaringar, några ytterligare anmärkningar vid Hr JustitieOmbudsmannens serskilda slutpåståenden. 335 (Ti/l Lit. A., första punkten). Uti Ansvarighetslagen af den 10 Februari 1810 finnes Regeringsformens 87 § icke nämnd bland dem, för öfverträdelsen hvaraf Konungens Rådgifvare kunna inför RiksRätt tilltalas. Till juridiskt besvarande af Hr JustitieOmbudsmannens påståenden i de punkter af anklagelsen Lit. A., hvilka förutsätta, att Regeringsformens nyssnämnda § skulle hafva blifvit öfverträdd, vore, såsom förut i allmänhet är anfördt, fyllestgörande att blott åberopa 6 § i Ansvarighetslagen. Men, för att inför det allmänna omdömet ytterligare rättfärdiga äfven sådana rådslag, hvaraf den Högloflige RiksRätten icke lärer finna någon pröfning sig tillhöra — och endast i denna afsigt — vill jag med en och annan anmärkning bemöta Hr JustitieOmbudsmannens ifrågavarande påståenden, grundade, i brist af tydliga lagbud, på af honom tillkonstlade argumentationer.
Predika inte moral för mig, det är i alla fall förspild möda, ty jag är en mycket otacksam lärjunge." "Och ni tvekar inte alls att tillstå det?" "Emedan jag vet, att ni förlåter det för mina många goda sidors skull. Inte sant?" "Man måste skratta åt er, om man vill eller inte." "Och vara vänlig som förut. Får jag lof?" Han bjöd henne sin arm. "Hvart?" frågade Alma. "Om ni behagar, så gå vi dit in i sidorummet och dricka te." Nymark höll sig vid Almas sida hela kvällen. Presenterade för henne nya bekantskaper, dansade blott helt litet och nästan endast med henne och lemnade henne ej ens för ett ögonblick ur sigte. Efter andra fransäsen hade tre, fyra herrar efter hvarandra bjudit upp Alma till vals, och den femte stod redan och väntade, då hon andfådd sjönk ner på sin stol. "Dansa inte mer!" hviskade Nymark, böjande sig fram öfver stolens ryggstöd. "Hvarför inte?" frågade Alma. Hon fläktade med solfjädern och slog de blixtrande ögonen upp mot Nymark. "Er helsa tillåter det inte." "Men det är så roligt. Jag kan inte sluta ännu." Hon var redan ånyo på golfvet. De hade dansat ett par hvarf, då Alma tungt stödde sig emot kavaljerens arm. "Jag svimmar," ljöd det från hennes läppar. Nymark skyndade fram och nästan bar henne till en soffa i sidorummet. Äfven halft afsvimmad som hon var, visste Alma hvem det var, som skötte om henne. Hon lemnade sig med en känsla af tacksamhet åt Nymarks omsorger. Det var alldeles som om hon nu hade funnit en ny vän och kamrat. "Det går öfver redan," sade hon sakta, fastän hon ännu inte egde kraft att höja ögonlocken. "Hvarför lydde ni inte mig?" förebrådde henne Nymark. "Banna mig inte; jag är frisk nu igen." "Men ni får inte dansa ett steg nu mer." "Jag måste väl vara lydig." Alma förmådde nu resa sig upp och lutade sig mot soffkarmen. "Hvad ni är blek ännu."
Igenom sådan redskaps förbud, eller rättare genom den förminskade pannerymden och de förökade afgifterne, synes en loflig industri hämmas, och uppfinningsgåfvan qväfvas, att bespara bränneämnen, tid och arbetskostnad, hvilket likväl »ti all slags hushållning bör yrkas och uppmuntras. Utskottet tillstyrker följagtligen R. H. Ständers underdåniga hemställning, att Brännvinspannor och de-till hårande redskap, af hvad form som heldst, må tillåtas med lika vilkor för alla, att kannerymden endast bestämmes efter hemmansvärdet, och att således 10 mom, 1 uti författningen uteslutes, 6:0 Man har påstått tillåtelse för åboerne på ett hemman eller uti ett byalag, att sammansatta deras brännyins-bränning uti ett eller flere bränneriet. Utskottet anser detta sammanslående föga verkställbar^ och således högst sällan kunna komma i 6$ä Best)• och Ekon, Vtik. Betänkatiden, fråga. Men, om det någorstädes försökes, skulle sådant sannolikt leda till mycken split och oenighet allmogen emellan, samt föranleda kostsamma och förderfliga processer: och, emedan dessutom dessa Brännvins-bolags naturliga interessen skulle blifva, att till brännvin afverka ej blott den spannemål, de sjelfve kunna producera, utan äfven hvad de kunde få uppköpa och således, som nu i städerna tillgår, drifva Brännvinsbränningen fabriksmässigt; så får Utskottet afstyrka bifall å denna motion. De 7 och 8 momenterne, innehållande väckta frågor, huruvida Brännvinsskatten skall utgå under annat namn, ellerhelt och hållet upphöra, samt i hvad mån och på hvad sätt nedsättning uti Bevillning för Brännvins - tillverkningen kan ega rum, lärer väl egentligen tillhöra Höglofl. Bevillnings-Utskottet att upptaga och sitt utlåtande deröfver meddela. Men allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet anser sig i allmänhet böra framställa sina åsigter uti ett ämne af så stort inflytande på ett af landtbrukets förnämsta yrken.
St. vid föreg:de riksdagar, jag tror 1835 eller 1840, icke hade bifallit den nödiga förhöjningen i anslaget, så ingingo R. St. efteråt med und. skrifvelse till K. M., deri R. St. anmodade K. M., att, för den händelse krigscolhm icke kunde med de beviljade anslagen besörja utgifterne, krigs-colhm skulle vara oförhindradt, alt utaf det s. k. krigs-förrådet taga nödiga persedlar för arméens behof, emot skyldighet att till R. St:s revisorer aflemna uppgift å de belopp persedlar, som på sådant sätt blifvit användt ur krigsförrådet. Krigs-colhm, som blifvit anbefaldt, att med särdeles omsorg förvalta detta krigsförråd, har, så länge några tillgångar funnits att påräkna uti det allmänna förrådet, aldrig begagnat sig af omförmälde tillåtelse, att taga persedlar ur krigsförrådet; men, sedan allmänna förrådet numera är nära uttömdt, mäste krigsförrådet tillgripas och såmedelst en brist uppkomma, som möjligen kan blifva ganska känbar, i den händelse ett krig skulle utbryta. Jag anhåller om återremiss af denna del utaf betänk, och önskar, att Utsk. mätte taga alla dessa omständigheter uti öfvervägande och isynnerhet fästa afseende derå, att krigscolhm icke kan uppfylla sin skyldighet med det anslags-belopp, som nu af Utsk. föreslås. Beräkningarne, som klart utvisa detta, äro Utsk. delgifne i all den fullständighet som vederbör. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm., i anledn. af en talares yrkande att ifrågavar. mom. måtte afslås, erinrat, att då denna statsreglerings-fråga nu första gången voro föremål för R. o. Ad:s pröfning, propos. på något annat beslut, än bifall eller återremiss ej kunde framställas, hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. ansåge de vid det nu förevar. 2:dra mom. af 12 punkten gjorde anmärkmr föranleda till samma mom» återremitterande. Ropades ja.
Man skulle kunna tro, att antingen är folket ovanligt litet nyfiket af sig, eller har det aldrig blifvit utsatt för några äfventyrare, eller också lefver mannen helt och hållet utom allt umgämge. Tvärt om. E–tunaborna äro lika nyfikna af sig som alla småstadsbor, de hafva ofta blifvit lurade af äfventyrare, och ingeniör Danielsson visade sig lika mycket ute i verlden, d. v. s. källarlifvet, som någon af E–tunafabrikörerna. Men ni känner nog till småstadsborna, antager jag, och vet att de hafva sina svaga sidor. De fängslas lätt af den glänsande ytan, en imponerande entré och ett gentlemannalikt uppträdande. Under intrycket häraf söfves deras nyfikenhet och de lägga i sället i dagen den mest naiva lättrogenhet. Jag har icke denna reflektion endast af egen erfarenhet – jag har ju varit här så kort tid – utan af en gammal man, hvars bekantskap jag lyckats göra. Ej heller är det min mening att dermed vilja kasta någon skugga på ingeniör Danielssons antecedentia, hvilka ju kunna vara de allra bästa fast ingen här känner till dem. Danielssons första uppträdande här var just en sådan entré, som »slog an» på E–tunaborna. Han kom hit mycket präktig, tog in på stadens förnämsta hotell, betalade för rum och måltider en hel månad i förskott. Han skulle känna sig före, sade han, om han kunde trifvas här. Han gjorde en rond till fabrikörerna, köpte en hel del smiden »på prof» och utvecklade dervid en fackinsigt, som öfverraskade på samma gång som den ingaf förtroende för honom. Liqviden skedde alltid kontant. Inom en vecka var han »bror och god vän» med de flesta af fabrikörerna. Han blef på mycket kort tid känd som en angenäm sällskapskarl; han kunde berätta anekdoter, skratta, dricka toddy och spela vira. Han hade derjemte förmågan att på otrolig kort tid kunna sätta sig in i de olika specialiteterna inom smidesindustrien, och han visade sitt intresse genom trägna besök i fabriker och verkstäder. Mest vann han dock alla genom den nimbus af rikedom, hvarmed han omgaf sig, en rikedom icke i ord, vexlar eller värdepapper utan i kontant, klingande mynttillgång.
Och så är det med oss kvinnor också, ja kanske i ännu högre grad; ty vår uppfostran är från början anlagd på att göra oss ensidiga och inskränkta. Jag känner gamla fröknar, ja jag känner till och med halfgamla fruar, som aldrig haft annat än kvinliga vänner, lika ensidiga som de själfva. Hvad de äro för ena konstiga varelser! Förkrympta, hårdhjärtade i sina domar, behäftade med en egendomlig själens torrhet. De förefalla mig alltid som halfva människor. Det fins intet helt och fullständigt hos dem. Sådana människor kan jag värdera för deras goda egenskaper, men jag kan icke hålla af dem och aldrig i evighet kan jag känna mig annat än främmande för dem.» Att båda vid denna tid behöfde en sådan vän, med hvilken de kunde afhandla arbetsplaner, idéer, böcker, lifserfarenheter på en fullt kamratlik grund, gjorde att brefväxlingen fortsattes lika ifrigt å båda sidor under åren 1884–86, då Axel Lundegård lemnade Stockholm för Köpenhamn. Denna brefväxling gömmer ej blott oförbehållsamma meddelanden om hvarderas enskilda utveckling och lifserfarenheter, utan den är en del af hvarderas utvecklingshistoria. Ernst Ahlgren var visserligen tio år äldre samt kände sig genom sjukdom och lidanden mycket äldre än sina år. Men hon erkände sig det oaktadt hafva åtskilligt att lära af den yngre vännen, liksom denne i andra hänseenden hade något att lära af henne. Redan hennes andra bref, hvilket är svar på ett mycket modlöst från Axel Lundegård, visar i hvad riktning hennes inflytande gjorde sig gällande. Hon skrifver där bland annat: Att helt och hållet betvinga ödet, står icke i menniskoförmåga, men just att kunna vinna en smula terräng betraktar jag som en seger, om än nya strider vänta, ja till och med ett nederlag. Kan man förneka att Austerlitz var en seger, fast Waterloo följde efter? Hur skulle mitt egentliga »jag» kunnat hålla sig vid lif under allt det elände, hvarmed »det passande» kringspinner sina offer, om icke tron på min redliga vilja varit dess lifsluft? Efter mycket letande tror jag mig ändtligen ha funnit rätt på detta af konventionalismen bortkrånglade »jag», och nu ämnar jag sannerligen ej släppa mitt tag.
BondeStåndets Ledamöters vägnar And. Sandstén. C. Tunelius. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den 7 Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den 7 Vallöf]. Borgare-Ståndet den 10 Hederv. Bonde Ståndet den 7 Riksens Höglofl. Ständers Stats - Ut-. skotts Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nädiga Remiss d Lands hofdinge-Em betets i Vermland underdåniga anmälan om Mantals• skrif - Deri 7 Juli. 927 skrifvare - Frövi sioneii derstädes får åren 1812 och 1813- Kongl. Maj:t har i Nåder behagat till Riksens Ständers Stats-Utskott remittera Laridshöfdirige-Embetets i Vermland underdåniga skrifvelse af den 12 i denna månad, om ersättning af 1812 och 1815' års Mantalsskrifvare - provision i berörde L/än med tillsammans 596 R:dr 16 sk. 6 r-st.; hvilken skrifvelse så lyder: ”Då Landshöfdinge - Embetet i Carlstads Län, under d. 14 sisth April, hos Eders Kgl. Maj:ts och Rikets Höglofl. Stats - Contoir insinuerade behörig Ersättnings - Reqvisition öfver Mantals-Commissarie Provisionerna i detta Län, för åren 1812 och 1813, tillsammans utgörande 596 R:dr 16 sk. 6 r:st. B:co,hvaraf Landt-Rentei iet redan förskjutit 416 R:dr 32 sk, samma mynt', behagade Höglofl. Kongl. Stats Contoiret , i stället för att till ersättning för Landt-Renteriet godkänna förutnämnde Reqvisition, med åberopande af Eders Kongl.
Banco-Fullmägtige, som fått sig uppdraget att sätta detta Rikets Ständers beslut i verkställighet, meddelade, i afgifven berättelse till de 6 månader derefter sammanträdande Revisorerne, den underrättelse: att hvad vid dylika tillfällen alltid inträffar äfven nu egt rum, och att de, under sine bemödanden att, genom förstärkning af Bankens Reela Fond, bringa densamma till det nödigt ansedda förhållandet af 5 till 8 mot utelöpande Sedelstocken, mött flere, dels förutsedde, dels tillfällige hinder och svårigheter; men att de hoppades, det de vidare åtgärder de ärnade vidtaga, och öfver hvilka de trodde sig, i följd af Reglementet, böra inhämta Revisorernes utlåtande, skulle sätta Banken i tillfälle att, på af Ständerna utsatt tid, börja sina functioner. Hvem hade väl förmodat, att Revisorerne skulle nödgas att såsom lagstridige förkasta dessa af Banco-Fullmägtige enhälligt nyttige pröfvade åtgärder, och att fråga ibland dem skulle alfvarligt uppstå, att meddela Banco-Fullmägtige instruction, hvad de efter år 1831 hade att i afseende på Realisationen tillgöra, enär det ville synas omöjligt, att med de af Ständerna anvisade medel, till den utsatta tiden öppna Banken. Rikets Ständer hade således illa beräknat Bankens behof och sina egna tillgångar; De hade glömt, att det Papper, som ett år före Riksdagens början stod till i38 skill., ganska väl kunde hafva fallit tili samma punkt ett år efter Riksdagens slut; De hade försett sine Fullmägtige med otillräckliga medel och obestämd instruction, eller som är detsamma: De hafva ej velat Realisera. Annan öfvertygelse synas dock Banco-Fullmägtige hysa; de anse både tid och medel tiilräcklige, blott de båda ändamålsenligt användas, och tro Realisatioiis-beslutet oåterkalleligt.
Riksdag har försatt oh allt sedan i saknad af personer med utmärkta kgenstapcr; war det dä ej en ädel, en rättmätig harm öfw.r wäldförd öfwer läggnings-vch representations - rätr, spm föranlät till detta steg, eller roar endast ändamälct akt ldrfwara Adelns företrädesrättigheter. Det war just beha som de försakade. Den 18 October. 4Z49 Ridderstapet och Adeln har tvid denna Riks» dag gemensamt med dr öfrige Med-Ständer stiftat GrundlagarÄro de dä ej stiftade för Swensta Folket, utn endast fbt cdra Familier? De kunna stpramed mindre än en Regerings - Form. Jag bchöfwer ej upptaga Er tid och Ert tälamvd med anförande af flera exempel,'ty jag känner, mine Herrar» att Er öswrrtpgelse är starkare än mina stäk. Mätte dä Swensk Riddersman när han Riksdag bcwistar atldrig förgäta, alldrig eftergifva, att han bett bcwistar i egenstap af Swensta FolkctL Representant. Grefwe körner» östvik Loran, uppläste följande dictamcn: Det är mä hända en följd af ett öswertägsct snille och en lekande inbillning, att med npa hittills okända fattser wilja förmana och öfwerrasta stna ä. hörare, det är en följd af samma snilles förmäga atl med »vältalighetens wapen leka »ned begreppen och ittweckla ordens bemärkelse; säsom ett bcwis af talang, mä det äga sttt »värde, men för den som icke hunnit lära att pä annat än enkla förnuftsslut stödja sttt öf« wertygelse, som trott att blott det sanna borde förtjena uppmärksamhet, bltr det alltid obcgrlpeligt att höra en definition berömmasom Hhilosophist och klindräs som vrigtlg, att höra en uteslutande företrädesrätt prkas der som endast war fräga om begreppet af det hela.
Hvad sjelfva saken beträffar, så torde det för R. o. Adrs ledamöter, åtminstone för åtskilliga af dem, vara bekant, att sjelfva anledningen hvarföre und. utlåtanden infordrades från de särskilda församlingarna i Riket angede en ny sockenstämmoförordning väsendtligen var behofvet att finna en mätare för rösträttighet och bidrag inom församlingarna, först mellan ägare af fast och af lös egendom i landsförsamlingar allena, dernäst mellan landsoch stadsförsamlingar, som hafva gemensam kyrkoherde och gemensamma angelägenheter, då det behöfves icke blott en mätare mellan fastighet å landet och fastighet i stad, utan äfven en mätare mellan dessa fastighetsägares samt löntagares och lösegendomsägares rösträtt och skyldighet till bidrag. Uti sitt första betänk, hade Utsk:n uppgifvit en sådan mätare och antagit till grund bevilIn afgiften efter 1 art. Utsk:n bade likväl dervid iakttagit den skilnad mellan rösträtt och bidrag, att Utsktn hade bestämt dubbel rösträtt för ägare af fastighet mot ägare af lös egendom. Detta förhållande anser jag för riktigt, emedan en fastighetsägare naturligtvis är mera intresserad i församlingens angelägenheter än en löntagare eller någon annan som tillfälligtvis bor der det ena balfåret och bortflyttar underdel andra, hvaremot fastighetsägaren, 0111 han skulle åtaga sig för dryga afgifter, sedan finge så mycket ij6 Den 8 Mars f. tu. mindre betaldt för sin egendom. Jag godkänner således den grund Utsk:n lagt, att gifva fastighetsägare dubbel rösträttighet emot löntagare och ägare af lös egendom. Deremot synes mig riktigt, om en hvar finge betala lika efter sin bevillning, utan afseende derpå om han vore fastighetsägare, näringsidkare eller löntagare, emedan inkomsten vore för honom lika stor, antingen fion komme ifrån fastig]iet, tjenst eller rörelse. Detta var Utsk:ns förslag i första betänk.; men Utsk:n förmäla alt vid ingen del af författningen hade så mångå anmärkmr blifvit gjorda som vid denna röstberäkning. Ulsk:n föranleddes deraf att frångå den först lagda grunden, och i stället för att rätta och jemka dem, vidtaga den utväg som i förevar, betänk, är föreslagen.
Maj:ts disposition, skulle höjas från 100,000 till 150,000 R:dr Riksmynt för hvartdera året, att utgå till fyra femtedelar såsom lån och en femtedel såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet; och skulle de respektive Med-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas, att uti detta Ronde-Ståndets beslut sig förena. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: Nio 156, i Iråga om utbetalning under 1858 af återstoden utaf anslaget för Eskilstuna kanals anläggning; och N:o 157, angående föreslagen afskrifning af erhållet lån samt ålagde afgifter för sänkning af sjöarne Rohnen och Dralven i Småland. S. 1>. Föredrogs punktvis Stats-Utskottets Utlåtande N:o 158, angående föreslagna stals-bidrag för vägars anläggning och förbättring, hanm-byggnader och kanaler samt sjösänkningar och andra vattenaftappnings-företag m. II. dylika föremål. Hvad Utskottet i 1 och 2 punkterna hemställt, bifölls. Utskottets tillstyrkande i 5 punkten alslogs. Hvad uti 4 och nästföljande punkter, till och med den 40, Utskottet hemställt, bifölls. I anledning af 41 punkten, beslöt Ståndet, att den, för utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar, i och för odlings-företag, af Utskottet föreslagna summa, som under hvartdera af åren 1858, 1859 och 1860 skulle ställas till Kongl.