Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon rörde sig elastiskt, med en egendomlig svikt, och det guldfärgade sidenfodret i reskappan svängde energiskt ut för kvällsbrisen. Däckssällskapet var något blandadt. Den världsberyktade aktörens betjent gick och kände sig hemmastadd och var oförskämd nog att med sina kvicka gascogneögon till kasta henne ett och annat leende; därinne i däckssalongen sjöng en gentil neger Faustarian – att icke tala om alla irländskor, som sågo ut som pigor och alla svensk-amerikanska pigfruar, hvilka man icke kunde misstaga sig på. Plötsligen slets skiljolinan loss, en öfvermodig skara af det unga Amerika stormade in och togo med ett vårdslöst: »Beg’ pardon» akterdäck i besittning för en dans i skumrasket. De promenerande gingo beskedligt och satte sig, första klassen tog sig detta privilegium, ehuru deras eget område naturligtvis var fredadt. Det tjänade ingenting till att nöta bort sitt goda lynne på ett faktum. Och de smidiga unga kropparna i hvita dräkter och låga klacklösa skor rörde sig stolt och säkert i fullt medvetande af sitt företräde. Men det föll Louise Niefelt in att känna sig kränkt i dag, och blodröd i ansiktet fortsatte hon att gå fram och åter, för hvar gång afbrytande dansen. Slutligen måste den uppgifvas, Louise kände genom halfmörkret de föraktfulla blickar, som bestodos henne, och hon hörde en flicka säga i spotskt förnäm ton: – Fred – jag sa dig ju det – hvad hade vi här att göra bland ouppfostrade emigranter. Ha ha ha! men inte finge man räkna på millionärerna, som foro till Europa för att hämta intryck. Det var icke det Amerika hon längtade efter. En dämpad salva handklappningar och skratt ljöd från en vrå i lä under rökhytten, där skandinaverna slagit sig ned och nu i afskedskvällens vemod tömde den sista, dyrbara halfbuteljen punsch, som lyckligt smugglats öfver. Ett sorglöst sällskap, mestadels stadt på lusttur till nya världen; ingeniörer med stipendier, disponenter för mekaniska affärer och ett fåtal återvändande burget folk från stora Västern.
– Ack hvad ni har ’et bra öfver allt! – sade Elin, och såg sig omkring så förnöjd – Hvilken obegripligt vacker, stor och rymlig stuga ni har! – Se, i den dera sängen ska’ du få ligga, jemte svärmora – sade Lena. Elin och Gunnar vexlade en blick. – Åh nej – sade Gunnar, med stor bestämdhet i tonen – jag har re’n lofvat Elin att få bo i lilla kammarn för sig sjelf, och der ska’ ho’ bo. – Åh, det blir omöjligt – svarade Lena litet missnöjdt – ingen säng ä’ der, och slätt inga sängkläder ha’ vi, och alla våra kläder ska’ hänga der, och – Lappri! – inföll Gunnar. – Jag ska’ på några da’r, innan någon slott’ begynnar, slå ihop en liten nätt säng; virke har jag. Bom37 kan vi nog få råd för, och mor har båd’ en fjärputa och ett bra täcke oppe i sin koffert på vind’, det vet jag som hjelpte ’na och packa ner’et. – Ja, och det ska’ Elin hjertans gerna få låna – sade mor Ingrid, som gerna ville ligga ensam i sin säng, och som dessutom alltid var god och hjelpsam. – Ja, men de ä’ stor synd att slita på – sade Lena, som genast kom ihåg att när mor Ingrid dog, skulle dessa persedlar tillhöra henne. – Åh! jag ska’ inte slita så mycket på ’et – sade Elin bedjande, och kringklappande Lena, och Lena fick lof att gifva med sig, helst hon hade i plan att få en oändlig mängd af hjelp och nyttiga saker gjorda af den snälla och händiga Elin, utan att derföre gifva henne hvarken lön eller annat. Aftonen var ovanligt treflig och Lena vid allra bästa lynne, helst när hon fick se hur lille Gustaf gick och knaprade på sin bakelse, samt sade sig fått den af «goe falle». Elin tog gossen högt upp i sina armar, kysste honom hjertligt, ty han var både ren och snäll och vacker, samt sade till honom: Ack du lille söte onge, hvad du ä’ sockersöt! Men intet vet jag hvem du ä’ lik; det är hvarken Gunnar eller Lena.
H a n börjar på Kungl. teatern om månsom befanns till författare äga kontrollandag med egen t r u p p en serie föreställningar, vid hvilka Othello, Hernani, Sofokles ' Oedipus och Hamten vid k. flottans varf hr E r n s t W e - let skola uppföras. s t e r b e r g. Ytterbefästande ernas unga hjälteroller. ligare en berättelse inom denna grupp, H a n s uppträdande h ä r kommer säkert att bli af » Barnhusbarnet », har synts oss äga synnerintresse, ej minst därför, att det är första gången, ligen erkännansvärda litterära förtjänster, en fransk t r a g i s k skådespelare låter oss se prof men har ej kunnat ifrågakomma till prisbepå, hur det klassiska och det romantiska dramat tolkas af en till sin hela läggning fransk konstnär. löning, då densammas motiv omöjliggör dess införande i Idun. F VÅRA — 6 — GREN SAMT HRR ADAMI OCH LEJDSTRÖM. SKADA ATT FRÖKEN EDSTRÖM EJ TYCKES KUNNA BORTARBETA DEN TJOCKA OCH NÅGOT GRUMLIGA TONBILDNING, HVARAF HENNES ELJES GANSKA KLANGFULLA STÄMMA LIDER. KONUNGEN, KRONPRINSEN, PRINS CARL OCH PRINSESSAN INGEBORG SAMT PRINS EUGEN BEVISTADE FÖRESTÄLLNINGEN. ILLUSTRATIONER. BLAND DESSA " INTAR ÖREBRO OTVIFVELAKTIGT EN AF DE FRÄMSTA PLATI FABRIKSAKTIEBOLAG J SERNA, GIFVETVIS EJ I FRÅGA OM LÄGET, SOM ÄR FÖGA ANMÄRKNINGSVÄRDT, MEN DESS MER I HVAD SOM RÖR HOFLEVERANTÖR NUMERA GODT OM VACKRA BYGGNADER, SÅVÄL OFFENTLIGA UTSTÅLLNINGSTVÅLAR: [SOM ENSKILDA.
SSiaj 1855, attgåettbe beffaffeittjctcn af bättbo ffrtftuett tmuiötttttg, tuarber förffarabt, att fåfottt fjattbffriftuett ttiiuiöiting tua bett anfeö, uti tjluitfcit namnet å bett font tniutöittitgett utgaf, å ben font bett emettog, octj å bett, f'å fjiuttfeit ben ft;ber, famt tuärbet, fjtuarpå bett tittut far, jemte utgift tttttgäbagett, btifiuit ttteb banbffrift ittförbe. @tätfe§ tniutStttug tift tnttetjaftuareit, bör orbet "itittcfjaftuareti" ocf ttteb f;anbffrtft tttförao; tiiuitfet beftut Söt, amber bett 5 ^December itttteluarattbe år bob Äoitgt. SJfajtt i unberbånigt;ct attutäft. §. 44. pitftuubfafitgctt t öftuerettbflämmclfe ttteb en af .flougt. SJiajrt beröm titt Of; affåtctt nåbtg ^profeofttiott, t;aftue Söt, för Söår bet, beffutat, att uteb ättbrtttg af 9ttFöbagö "Statt författotib för gätb efter upjjfägittng beväfttaä; ^afiuc löftesman (tfa rätt, font gätbeitär, att ttppfägtttttg göra ocf) gätbcit å förfaftobageit betata. 2(r ej aftal om författotib gjorbt, ege ocf gätbenär etter löftesman rätt att betata när batt tu t fl, ättbå att borgenär bet ej forbrar;" ocf) bafiuc 28t betta beftut nttber beit 23 ftftf.
Den, som bifaller Bevillnings-Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden godkände, förslag uti irsta momentet, yoterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med Preste-Ståndets beslut, 1 momentet af ifrågavarande §. att erhålla följande lydelse: ’’De af allmogen , som ega eller bruka hemman, hvilkas värde icke öfverstiger Ett Tusende Riksdaler;’’ samt att på 8:de raden, i stället för orden: ”hvarjemte de,” insättes: ”hvarjemte föräldrarne.” Voteringen har utfallit med 5i Ja och 62 Nej, samt Nej sålunda vunnit; vid hvilket förhållande 147 §. 1 momentet erhåller den i contrapropositionen intagne lydelse. Tjugu femte Voteringen. Den, som bifaller, att till 147 §. må fogas ett 3:dje moment af denlydelse: ”hvarje mantalsskrifven person af de mindre bemedlade folk - 20 Ståts-Utskottets Memorial, N:o 458. classer , som i denna §. omförmälas, jemte gesäller, tjenstdrängar och lärjungar samt allmogens hemmavarande söner, om hvilka det vid mantalsskrifningen intygas, att de då minst ett år icke supit bränvin och dylika spritdrycker, erhålla afkortning för hälften af den personliga skydds-afgiften, hvarom anteckning skar i mantalslängden,” voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer ofvannämnde tillägg att förfalla. Som denna votering utfallit med 36 Ja och 81 Nej, samt 2 casserade sedlar, och Nej således vunnit, är det föreslagna 3:dje momentet icke antaget. Stockholm den 16 Februari 1841. STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktrycksriet, 1841. Stats-Utskottets Utlåtandej N:o 4^9- i N:o 43p. Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Febr. i84i, kl. 2 e. m.
Författningen nog tydligen och klart föreskrifver, attalia till en By hörande gärdesgårdar böra grannarne emellan efter Hemmantalet fördelas, hvilket ock blifver en tydlig följd af Hagens generela stadgande uti a §. af 5 Cap. Byggning»- Balken, att den stanger mer, som för mera lig* ger, och den mindre, som för mindre ligger, hvilket ej blifvit genom besagde Författning ändradt; Och då de serskilte fördelningar af ett Hemman innom By, sorn genom Hemmanets skiftande emellan flere ägare elier aboer, inträffa, hvilka föranleda till nya hägnader emellan desse Hemmansdelars ägolotter, icke kunna förorsaka någon förökning af de öfrige Hemmans inneliafvarnes hägnadsskyldighet, äfvensom dessas berörde åliggande ej elier kan undergå någon förändring, genom det att något af H emmanen i Byen, hvilket vid skedde gärdesgårdsdelningen liaft flere åboer , sedermera kommer uti en mans ägo, anse Utskotten, att allt hvad genom de nyssnämndes väckte förslag åsyftats redan är stadgadt, och alt således någon förklaring deröfver icke erfordras, X sammanhang med det nästföregående, har Eric Svenson förmält sig inse nödvändighet af behörig föreskrift, huru förhållas borde med gärdesgårds-delningars verkställande, och sådane delningars klandrande; äfvensom ock af Herr (Grefve Gyllenborg blifvit hemstäldt, om icke Landtmätare borde åläggas, att i enahanda ordning, som för andre af dern verkställande för - Lagoch Besvärs-Uiskottens Betänkanden. 351 rättningar är utstakadt, förrätta gärdesgårds fördelningar, samt, vid inträffande tvister, sorn kurvde fordra Domstolens pröfning, en sadan föreskrift om delningens företeende vid HäradsRätten borde till sakens fullföljande meddelas, sorn för Chartors fastställande är stadgad, så att, utan serskilt stämning, tvisten blifver vid bemälte Rätt anhängig, och Landtmätaren da, likasom i Egodelnings-tvister, skall vara förbunden att vid Don.stolen sig inställa.
M. skulle utfärda en ny Instrukt. för Landtstaten, måste Han väl taga i betraktande de förhållanden, som förefinnas, men icke lämpa föreskrifterna efter Institutioner, som ännu ej blifvit införda. Deremot lärer väl hvar och Den 6 December e. m. 483 en Finna, att om en sadan organisation, som Länsnämnder, förr eller sednare, skulle komma till verkställighet, det då afven blefve både i sin ordning och ganska lätt att bringa Landsh:gelnstrukt:n i öfverensstämmelse med de stadganden, ang:de dessa nämnders verksamhet. Motionären yttrar, att han i främsta rummet vill fästa sig vid de delar af den nya Landsh:gelnslrukl:n, som handla om Landshmes myndighet öfver både sina underordnade och sina egna kolleger i embetet. I detta afseende har motionären, i likhet med hvad som alltjemt blifvit framhållet af en del utaf den offentliga pressen, hufvudsakligen anmärkt, hurusom Landslunes otillbörliga makt skulle bestå uti rättigheten att, derest någon dem underordnad tjensteman blefve beträdd med tjenstefel, då, tillika med väckande af åtal, under tiden för rättegångens fortgång kunna skilja den tilltalade tjenslemannen från embetets utöfning. I detta stadgande tror motionären sig finna en uppenbar strid mot 36 § Reg.F:n som innehåller, att Domare samt alla andra embetsoch tjenstemän, med undantag af dem, som innehafva s. k. förtroendeembeten, icke kunna utan genom ransakning och dom, från sina innehafvande sysslor af Konungen afsättas. För hvar och en, som vill något närmare öfverväga detta grundlags-stadgande, torde det likväl vara lätt att finna, att dermed afses, hvad ock ordalydelsen tydligt innehåller, att de deri omförmälda tjenstemän icke kunna afsällas utan laga ransakning och dom.
\ %r tids ynglingar och flickor fordra nägot nyare an Uickens och Thackeray, likasåväl som vi i vår tid icke nöjde oss med Walfw Scott och * The Vicar of Wakeficld.a Om det också villigt må erkaniias, att åtskilliga engelska författare ocli författarinnor på ett berömvardt satt hälla de goda traditionerna uppe, får å andra sidan icke förnekas, att ett så- dant klöfverblad som WilRc ColIi~~s, Miss Brnddon och O d a svårligen kan tillvinna sig famiijesympatier eller bidraga till ung Dogny. w domens moraliska bildning. Men har det engelska språket nu en gång blifvit oss kart och vilja vi ej gerna undvara den u p p friskande bekantskapen med dess prosastil, trots det att det gamla moderlandets forfattare icke hålla målet, ar det oss en gladje att veta, att, i dotterstaten p i andra sidan Atlanten lefver och verkar en skara forfattare, hvilkas bekantskap är värd att sökas. Om jag nu nämner några utaf dem, sker det visserligen på grund af personlig kännedom on1 deras författarskap i allmänhet: men jag hoppas att ingen må fordra af mig en proprie borgen för hvarje Fisigt, som nagon af dessa forfattare kan i ett enstaka verk hafva uttryckt; far rekommendationen är det mig nog att hafva lärt kanna dem genom några af deras typiska arbeten. Om jag da börjar uppräkningen med de tvenne namnen Bre; Harte och Mark Tvnin, så presenterar jag harmed ingalunda några obekanta män. Båda dessa författare äro genom öfversättningar redan kända och älskade af vår läsande allmänhet. men likväl får det anmärkas att öfversattningarne icke Mlla jemna steg med författarnes ännu oförminskade produktivitet. Det ingår heller icke i min plan att noggrant uppleta, Iivilka amerikanska noveller och skisser kunna vara öfverflyttade till vårt sprak, d i det just tvertom ar till studium i original jag vill anbefalla dem. De scener, som dessa båda forfattare skildra, äro dessutom af ' en alldeles egendomlig art, och det skulle vara ett stort misstag, om man förestalde sig att andra samtida anierikanska novellister endast dväljas bland halfkultiverade territorier och deras egendoniliga befolkning.
Detta Utskottets yttrande vann äfven Rikets Ständers^bifall; och ehuru något sådant förslag, som det i den antydda underdåniga skrifvelse!) omförmälda, icke, på sätt Rikets Stander tillika i samma skrifvelse, för den händelse så ske kunde, begärt, blifvit för Rikets nu församlade Ständer framlagdt; dock som, enligt hvad kändt är, förberedande åtgärder för utarbetande af ett dylikt förslag redan blifvit vidtagna och följaktligen kan antagas, att den af Rikets Ständer, på sätt berördt är, yttrade önskan snarligen varder uppfylld, får Utskottet på enahanda grunder, som af Lag-Utskottet vid sednaste riksmöte blifvit anförda, vördsamt hemställa, att ifrågavarande motioner icke må till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda. Stockholm den 21 September 1863. Herr Henschen har anmält att han i beslutet ej deltagit. Arik. till Exp.-Ut;,k. den 21 Sept. 1863, kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af motion om ändring i 4 Kap. 2 § Jorda-Ballcen. Berörda lagrum, sådant det blifvit förändradt genom Kongl. Förordningen den 10 September 1823, lyder sålunda: »Jord, hus och tomt i staden, som säljes, skall ock offentligen vid öppna dörrar å Rådstufva tre måndagar uppbjudas, fyra veckor emellan hvart uppbud; faller helgedag in å uppbudsdag, då fullföljes uppbud nästa måndag derefter. Kommer ej klander å det köp inom tolf veckor från tredje uppbudet, vare det då lagståndet, och sedan friskilling gifven är, skall det med Rättens fastebref bekräftas. 1 fastebrefvet skall nämnas huru många alnar den gård eller tomt är bred och lång, så ock i hvilket qvarter och fjerding och emellan hvilka gator och gränder den belägen är.
Vi hafva således under dessa io år haft mindre nationalföl samlingstid än de, ehuru vi ändock haft ungefär månader på året [Ivad liks dagskostnaden LiCliäIlar, sä är del visserligen riklig), att, i händebe representationen heslode endast af valda ledamöter, kostnaden ulginge af statscassan, Och att hort i sådrinl läll ej Idefve så slör, 0111 hon ens klefve någon för somliga ledamöter. Jag har åtminstone selt på andra ställen; att riksdägskostnaderna , helälta af statscassan, varit mer än tillräckliga för vbsa representanters underhåll; och all riksförsamlingars bevislande således varit é't säll att förtjena penningar. Da blir det också en speeOl ilion alt få riksdagarna sä långa sorn möjligt, lör att derunder lägga ihop mera penningar. S diant hör man laga i betraktande. L det hela synes mig alt man borde underlåta sådana förslag, lills mait fåll Cu lepresenlnllons-fni ändring, IV dessförinnan tjena de till intet annai nn alt förlöpa tiden på öfverlag'"— ningar derom. Om nu II. o. Ad. skall välja mellan två eiler lie år, och elidera valet ej kan undvikas, så anser jag likså1, på redan anförda grunder, del Vara bättre att hålla sig till livart tredje, än lill liva: (annat år. Frih. Hamilton, Hugo: Jag anhåller alt få förena mig i de åsigtef, söm af Piili, Nordenfalk och äfven af Frill. Raab a ro framställda för ehn önskan, alt riksdag (nå återkomma b vartannat år. Skälen derföre arn, eller min förmening, så klart och bevisande anförda af Frih. Nordenfalk, alt jag dertill har lilet eller intet ält tillägga. Jag önskar likväl yttra, alt jag hell och hållet biträder den af samme värde talare yltrade tanke, att meningen med ett Väl ordnad! samhällsskick icke måtte vara alt införa elt stridstillslånd emellan Statsmakterna, ulan elt tillstånd af samdrägt och gemensamt arbetande till fäderneslandets väl.
Riksdags-fuilmägtig blifvit såsom hufvudsakligt skäl för den väckta motionen anförd t, nemligen att nämndemännen för närvarande icke skulle vara berättigade till någon ersättning för de extra förrättningar, deruti dem åligger att deltaga, befmnes väl, vid nu upplysta förhållande, vara i så måtto mindre grundadt, som Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1854 uttryckligen tillerkänner nämndemännen dagtraktamente enligt Rese-reglementet för dylika förrättningar, och denna godtgörelse sedermera blifvit genom Kongl. Kungörelsen den 13 Mars 1857 förhöjd från 1 R:dr till 1 R:dr 50 öre; — men, detta oaktadt, har motionären dock ej saknat fog för sin framställning, enär, enligt hvad redan vid förra riksdagen blef hos Rikets Ständer anmäldt, nyssnämnde författningar hiltils ej medfört det dermed åsyftade ändamål, utan vid deras tillämpning, i brist af tydliga stadganden om beskaffenheten af berörda förrättningar, inträffat, att nämndemän för biträde vid Urtima Ting, indrifvande af krono-utskylder och hemmans-riinlor samt värderingar icke erhållit någon ersättning, ehuru dessa förrättningar, i likhet med boställsoch torpsyner, icke lämpligen kunde hänföras till annan benämning än extra förrättningar. Sorn emellertid, föy afhjelpande af denna bristfällighet i förfall ningorne, Rikets sed - Stats-Utskottets Utlåtande JM 44. 15 hast församlade Ständer till Kongl. Maj:t aflålit här ofvan omförmälda underdåniga framställning, och då Utskottet ej finnér anledning att nu tillstyrka ytterligare förhöjning af det vid sista riksmöte till 1 R:dr 30 öre bestämda dagtraktamente för nämndemän, torde Rikets Ständer, under afvaktan af nådigt beslut i anledning af nyssberörda underdåniga hemställan, icke finna lämpligt att, med föranledande af Riksdags-fullmägtigen Ifvarssons motion, i denna fråga för närvarande vidtaga någon särskild åtgärd. Stockholm den 19 Januari 1860. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1860.
S ningen, i afseende på högsta antalet af Härader, som må kunna förena sig om en Riksdags-Fullmägtig, hafva samtliga RiksStånden, medelst Protocolls-Utdrag af den 7, 11» 14 ocli ^5 nästlidne Maji, till Utskottet hänvisat dem bland dessa anmärkningar, hvilka hvarje Stånd serskildt förklarat utgöra dess gemensamma tankar, nemligen : Ridderskapet och Adeln: Herr Aug. von Hartmansdorffs, innefattad i följande redactions-förslag: "Vilja liera Härader, hörande till samma Domsaga, förena sig om en, inom dess område boende Fullmägtig, vare sådant dem obetaget.” Preste-Ståndet: Prosten Anjous, att förenings-rättigheten ej borde sträckas utöfver antalet af de Härader eller Tingslag, som tillsammans utgöra en Domsaga. Borgare-Ståndet: Lagmannen Ståhles, i ändamål att hvarje Domsaga måtte tillåtas att ställa en Representant för BondeStåndet, samt Bonde-Ståndet: Bengt Nilssons från Örebro Län, med yrkande att flera Häraders och Tingslags förenings-rättighet icke må 6 Cons titta ions-\Jt ikottets Memorial. N». 33. sträcka sig längre, än att från hvarje Domsaga komme minst ett ombud*. Constitutions-Ulskottet erkänner desto heldre anmärkningarnes läglighet, som inskränknings-bestämmelsen af Domsaga legat till grund-idee för Utskottets förra förslag, ehuru detta i tillämpningen mera generaliserades genom maximi-beräkningen efter det största inom någon Domsaga befintliga Härads-antal; och någon svårighet möter visserligen ej för sammanjemkandet af RiksStåndens tankar, hvilka alla åsyfta enahanda stadgande, eller det om skyldigheten för Allmogen att ställa minst ett Ombud för hvarje Domsaga.
Likväl och om en sådan skrifvelse skulle af Ståndet beslutas, sä anhåller jag alt med samma skrifvelse måtte fä medfölja den protest af mig, att jag bestrider skrifvelsen såsom olaglig i sin form och olaglig till sitt innehåll. L)et är sant, alt lliksd.Ordn. icke innefattar något stadgande om särskilda tankars insändande till K. M., ehuruväl lill de andra Stånden. Men grundlagen innehåller icke eller någon bokstaf, som gifvet' ett RiksSt. rättighet att med sina besvär ingå till K. M. En sådan § fans i 1720 års Reg.F. och intogs jemväl till en del i 1772 års Reg.F., men uteslöts rättvisligen ur 1809 års grundlag, som deremot gifvet' R. St. en allmän form, hvarunder de kunna lill K. M. ingå — Här har blifvit af Hr Cederschjöld yttradt, alt R. o. Ad. vore representanter för hemmavarande ledamöter. Della är rätt såvida, alt vi äro representanter för Adeln såsom medlemmar af Svenska folket men alldeles icke för Adeln såsom Stånd. R. o. Ad. har en gång beslutit en capitationsafgift af alla dess medlemmar till Ridd.cassan, men ålskillige ledamöter i landsorterna nekade att betala, och medlen kunde icke utsökas, emedan det icke var någon beskattning, som af Svenska folkets representanter gemensamt blifvit besluten. Likaså litel kan Ståndet här föra talan för hemmavarande ledamöter i en fråga af denna art. Samme talare har byggt sina conclusioner derpå, all den olika arfsrätten vore en förmån. Om den nu af andra anses såsom rent af skadlig, hvem skall vara skiljedomare i denna tvist? Ar det den, som egenmäktigt gör sig till ombud eller är det principalen sjelf? Om man på della sätt skulle anse, att hvarje Stånds representanter skulle äga rätt alt besluta hvad som helst för sina hemmavarande committeuter, så skulle man kunna komma till ganska besynnerliga förhållanden. Man skulle t. ex. kanske få se huru de Stånd, som betalas af sina hemmavarande committeuter, kunde besluta ganska dryga arfvoden åt sig sjelfva, som de ålade dem att betala.
Då uppstår det förhållande, som Hr Lefre'n omnämnt, t. ex. om R. o. Ad. och läondeSt. nu skulle vidblifva sina förra beslut, och LRsk. till följe deraf måste inkomma med förslag lill jemkningar och voteringspropos:r, i händelse inbjudningarne ej skulle antagas. Men denna åtgärd ifrån Utsk. blir öfverflödig, i händelse R. o. Ad. och DondeSt., eller någotdera af dessa Stånd, på grund af det la betänk., beslutar i öfverensstämmelse med Presteoch BorgareSttns förut fattade beslut, ty då blir det tre Stånds beslut, som utan alla jemkningar af Exped Utsk. till verkställighet befordras. Jag kan ej finna att det af Hr Frih. o. Landtm, framställda yttrande var en direct vägrad propos., ty det var ännu icke så långt kommet med denna öfverläggning, att någon propos. var begärd, ocb således har den icke heller kunnat vägras. Jag vet alltså intet skäl, hvarföre icke, efter utredning af ämnet, Hr Frih. o. Landtm, skulle finna, att ett betänk., till de fyra RiksSt:n afgifvet, kan och skall af alla dessa Stånd till förnyad pröfning upptagas, och då betänk, är af sådan beskaffenhet, alt det icke kan helt hvarken antagas eller förkastas, emedan deruti finnes en punkt, sorn man vill, med förkastande af Utsk:s förslag, antaga i enlighet med andra Stånds beslut, hvilket bär inträffar med den 5 punkten; så kan jag omöjligt finna, alt man ej här skulle vara fika oförhindrad att vidtaga detta beslut, sorn Den i April f. ra. 25 som det, hvilket enligt Hr Frih. o. Landtnäs egen uppgift blir nödvändigt att fatta vid slutpunkten af samma betänk., hvaruti finnes ett tillägg ifrån Utsk. Hvilken prioritetsrätt har Utsk. att föranleda ett nytt beslut efter återremissen ? Kunna vi efter Hr Frih. o. Landtnäs eget medgifvande besluta öfver tillägget vid det betänk., sora är afgifvet på grund af återremiss ifrån 2.'ne