Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dvifdbaler od) berutöfroer, fem procent af löneinfomfen; inett mcb ringare eller ocf utan lön Sftufifattter od) Sattdmäftare, Sörorbnanben för Örn någon befallning meb lön på fat tillfätted ge» nom orbreö, an fe O bejfa lifa meb confitutorial. Så något ‘SBetf eller någon (Smbetdtuati utnämner någon till befällning af ben boffaffenfjet, att lött på fat berroib ej åtföljer eller förf frambeled fommer att åt» njutaö, beläggeö beröm tttfärbab fullmaft eller öppet bref ttteb fätuplabt papper till fem procent af ben lön, font åtföljer bplifa eller meb bent jentförliga befällnittgar. 5fär någon, font förut marit eller är i JCronané eller annan offentlig tjenf, tillägget l)ögre namn, fjeber od) wäcbigfyet af embete eller tjenf, djartetaö be beröm utfärbabe öppna bref od) fullmafter till bubbla beloppet, emot l>mab förefriftuet är för fullmafter å lifa befäll» ningar i merflig tjenf, eller, ber fåbattt ej fan ega rum, å fåbane embeten eller tjenfer, font tnebföra lifa märbtgfjet. (£rl)åller någon fåban caracterö«voätbigl)et i annan tjenfemäg, än ben, Ijmaruti Ifan marit eller är embetd» eller tjenf eman, fåfom t. ep. bå en militär får en cioil caracterö>fuUmaft, eliev tmärtom, biläggeö charta, utom för ftgtllpenningar l EK:br, eftev 37| procent (berunber inbegripen £amli gebuf;r ä 7| procent) af bitljöranbe löne<infomft Sullmaft, .öppet Söref eller fKefolution på catac
Jag har nu sagt en hel del om Marstrand — visserligen kunde jag utförligare berört den ekonomiska sidan af en sejour derstädes, men de, som önska en detaljerad underrättelse härom, hafva endast att under kamrer Silfversvans adress reqvirera ett prospekt öfver badanstalten, — och vill jag nu sluta med det rådet, att hvar och en, som har godt om pengar och dessutom tid att fara bort öfver sommaren, ställer kosan till Marstrand; jag tror ej att någon skall ångra att hafva tillbringat några veckor på denna förtjusande lilla ö, som likt en hafsdrottning sticker sitt fästningskrönta hufvud upp ur böljorna. God ton. lll^lamerna kunna träda in i ett rum med parasollen, men paraplyn sätter man från sig i tamburen. Herrarne sätta alltid ifrån sig sina käppar och, om det ej är en allt för flyktig visit, äfven sina öfverplagg. En herre sätter sig aldrig bredvid en ung flicka i en soffa, med mindre de äro goda bekanta; om han likafullt gör det, bör hon gifva honom en liten lektion genom att under en eller annan förevändning resa sig. Om husets fru är något till åren kommen, kan hon anmoda en herre, som är på visit att taga plats bredvid sig i soffan, men herrn bör icke göra det utan uppmaning. En herre på visit bör icke i närvaro af andra personer, som äro komna i samma ärende, öfverräcka en dam någon present. Om han medför exempelvis en bukett, låter han deDna stanna i tamburen och öfverlemnar den först, när de andra lemnat rummet. Det hör r.rmligen ej till god ton att direkt eller indirekt säga de andra, att de kommit med tomma händer. En dam frågar aldrig en man, hur han befinner sig, om ej i det fall att vederbörande Inga ofrankerade försändelser lösas. är mycket gammal eller öfverstått en farlig sjukdom. För öfrigt förekommer det mig bäst, att man vid visiter, då många personer äro till städes, hvilka ej äro intima bekanta, aldrig bringar sådana ämnen på tal, som blott intressera några få och måste förefalla de andra skäligen tråkiga. Det hör ej till god ton att afböja, när en herre bjuder armen — bekanta är här naturligtvis icke tal om.
Nordenfalk äfven blifvit ådagalagdt, huruledes med den föreslagna Riksg.cont-.s administration, det skulle blifva en ren omöjlighet att tillvägagå såsom Utsk. sig föreställt, såvida icke samma Contor bekläddes med en rent af ministeriel myndighet inom samhället och chefskap öfver uppbördsverket. — Jag afslyrker för min del hela förslaget. Hr Gripenstedt, Joh. Au g. t I samma mån, som antalet af föreg:de talare ökas, i samma mån minskas anledn. att här uppträda, och utgången af denna fråga tyckes redan vara så gifven, alt det kan synas temligen öfverflödigt att ingå uti någon vidare utveckling af ämnet, synnerligen för mig, hvars opinion i alla fall är af föga betydenhet inom delta rum. Jag kan derföre vara kort. Men då här för någon lid sedan var fråga om reorganisation af embetsverken i allmänhet, yttrade jag den åsigten, att en sådan, enligt min tanka, vore behöflig icke för att helt och hållet förvandla dessa verk till blotta bureauer under Dep:ts-cheferne, men dock för att ställa dem uti ett närmare samband med Statsrådets nya organisation; och då den nu föredragna frågan onekligen äger sammanhang med den förra, samt lill följd derutaf också tillförene blifvit i ett sådant sammanhang behandlad, så finnér jag mig härigenom uppmanad att äfven nu yttra några ord. Jag anser mig likväl, efter de anföranden, som föregått, kunna förbigå all utredning af den ekonomiska skada, som lill följd af ränteförluster och kostnader för en ökad personal genom den föreslagna förändringen skulle komma alt drabba Riksg.cont.; jag lemnar äfven å sido den inveckling af controller och af uppbörden, som deraf skulle blifva en följd; jag vill icke eller yttra mig om den politiska betydelse, som denna åtgärd genom en förment garantie emot maktmissbruk möjligen kunde innebära, enligt min tanka, likväl vittnande om mera ifver oell åtrå, än eftertanka och förstånd; utan jag vill inskränka mig endast till en undersökning om den föreslagna åtgärdens öfverensstämmelse eller strid med grundlagens ord och mening. Man har här sagt, att om också uttrycken vore tvetydiga, någon tvekan om grundlagens afsigt och anda i detta fall likväl icke gerna kunde uppstå.
”En båt i lä, om inte f-n drifver sitt spel!” ”Nej, Mårten, det är en båt, och säkert den vi slå efter. Sätt ut focken och låt oss hålla af ned på den!” Arnmans gissning eller rättare väderkorn hade sin riktighet: det var verkligen skälskyttarne från Tistelön. Haraldson och Birger hade redan bemärkt faran; och utan att spilla många ord vid rådslaget, vände de båten och satte rakt ut emot Pater-Noster-skären, i förhoppning att narra jaktlöjtnanten och sjelfve komma undan. Men Arnman förföljde emellertid; och som tulljakten var skarpare seglare, hann den så småningom allt närmare skälskyttarnes båt. Haraldsons drag antogo under fortgången af detta ömsesidiga jägtande en mera rå och, om man så får säga, karakteristisk vildhet. De stora grå ögonen rullade förfärligt under sina djupa bågar, och de skarpa ansigtsmusklerna ryckte af och an. ”Leken blir allvar!” sade han med dof röst till Birger, som var sysselsatt vid taklaget. ”Vi ha dem snart på halsen, och se’n ... men, pojke! har du inte mål i mun? Här fordras raskt beslut!” Birger vände sig, och vid det svaga skenet af en frambrytande månstråle varseblef fadern sonens bleka, förställda ansigte. Haraldson, som icke gifvit akt på Birger efter dennes återkomst från Erikas kammare, förklarade detta besynnerliga uttryck såsom fruktan för den förestående faran, och röt till af ilska: ”Hund, slokar du med öronen, när du ser far din färdig att våga det yttersta, för att rädda lif och gods!” ”Jag ernar icke ge er efter!” svarade Birger med så fruktansvärdt allvar, att Haraldson, som insåg sin orättvisa, lugnare tillade: ”Här kommer icke att fattas tillfälle för profstycke. Jag har ett förtvifladt beslut i hågen.” Derefter befallte han Birger att bättre sprita ut focken och sedan nedlägga sig på däck, för att mot den grånande morgonhimlen lättare kunna urskilja Pater-Noster-skären.
Anan äfventyras, påkallar omsorgen att förekomma dessa olägenheter, hafva Riksens - Den zj Juli. sens Ständer, vid öfvervägandet af de lämpligaste och säkraste sätt för verkställigheten deraf funnit, att ehuru å ena sidan skyldigheten att forsla fångar och dertill lemna nödiga dragare och körredskap svårligen kan skiljas från de hemmansägare och åboer, som dertill nu äro pligtige, blifver dock å andra sidan vården om fångarna under slik försel ett åliggande, som hvarken ifrån Inrättningens början kunnat vara påräknadt af fångskjutsare* na eller instämma med hvad af dem skäligen kan fordras, heldst det bör anses ostridigt, att dessa skjutsare äro okunnige eller åtmindstone ovane i sättet att tillse, det de fängsel, hvarmed tångarne förses, blifva till deras förvarande behörigen använde, och jemväl icke känna alla de listiga försök, som af illsluga missdådare begagnas för att löskomina. Riksens Ständer hafva på dessa grunder beslutit, att den fångskjutsskyldige allmogen bör frikallas från egenteliga vården och tillsynen om de fångar, som af dem forslas, och följakteligen äfven befrias från det ansvar som åtföljer, när fånge under sådan försel undankommer, heldst det synes vara en rättvis fordran af hvar samhälls-medlem, att icke förpligtas till sådana skyldigheter, som äro utom gränsen af hans egenteliga yrke, och den hvarken sig åtagit eller kan vederbörligen fullgöra: och då jemväl de bidrag till Statens bestånd, som hvarje af dess medlemmar är pligtig att lemna, ibland annat bör tjena till bibehållande af ordning och hvarje af Statens in - Den 27 Juli. invånare? fredande och säkerhet, anse Riksens Ständer det vara otvifvelaktigt, att Staten hor besörja och bekosta aila de anstalter, sorn fordras för att förekomma, det de våldsverkare, som öfverträdr samfundslagen och underkastat sig det straff densamma å deras foröfvade brott utstakar, icke må lemnäs tillfälle att undgå eller fördröja denna bestraffning, samt genom nya våldsamheter störa det allmänna lugnet.
Motioner, remitt. till BevillningsUlskottet, II s 1184, 1185. Ut - 33 Utskottets Utlåtande, V 1. s 357 — 359 återremitt. af PresteStåndet, IX s C02, bif. af BondeStåndet, IX s6i8, af Adeln, IX s 640, af BorgareStåndet, IX s 658. Ytterligare Utlåtande, V 1. s 422» bif. af PresteStåndet, IX s 857. Bevillning, om, i allmänhet, samt Förordning om allmänna Bevillningen för 1824 och de påföljande åren till nästa Riksdag. Underd. RiksdagsBeslutet, §. ir. Bibliotheket, Kongl., ställes under Ecclesiaslik-FörvaltningsChefen. Särsk. Utskottets Förslag, XI s i5o. om förökadt årligt anslag till. Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1241. Utskottets Utlåtande, IV i.s 447*448» återrem. af Adeln, IX s 125, af BorgareStåndet, IX s i3o, bif. af BondeStåndet, IX s 134» återrem. af PresteStåndet, IX s i38. Ytterligare Utlåtande, IV 2. s 1763 — 1766, bif. af PresteStåndet, IX s 524» förkast, af BorgareStåndet, IX s 544» lagdt lill Handlingarne af BondeStåndet, IX s 551, förkast, af Adeln, IX s 55g. Memorial om Ståndens olika beslut, IV 4- s *73— 175. I anledning deraf PresteStåndets accession till Adelns och BorgareStåndets beslut, IX s 806. 3 34 Underd. Skrifvelse, X i. BibliotheksByggnaden i Upsala, om ett Lånebitäide till fullbordande af. Konungens nåd.
— Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, så erfröken Gurli, jag menar fri ' rinna, förstås, vara snäller o c h lugna sig, för annars går det inte väl, när kapten kommer hem. » » J a — - j a! G å — - g å! Ni ser ju, att jag är lugn! » ropade hon o c h stampade med foten. » Det kan j a g just inte se till, » menade den gamle tjenarcn, men han gick strax, utan att försöka några vidare tröstegrunder, och det dröjde icke många minuter, förr än Gurli såg honom med en af de raska, säkra, svarta hästarne åka samma väg, som den hennes make nyss tagit. Att han hade en af stallpojkarne med sig, det såg hon, men hvad hon icke såg var, att han hade rep, yxa o c h några brädstumpar med sig. Gamle Janson hade sina tankar för sig, han, o c h han trodde hvarken sjön eller den röda hästen mer än jemt. (Forts, i n:r 9.) Den oärliga konkurrensen på qvinnans arbetsmarknad. Några antydningar af E L X A B TENOW. å man nu för tiden talar om en ung qvinna, är icke som förr den första frågan: » lefva hennes föräldrar? » — » hvad är hennes far? » utan man frågar: » hvad är hon? » — » hvad gör hon? » och svaret blir mycket skiftande: lärarinna, artist, kassörska, modist o. s. v. Endast mycket sällan är hon rätt och slätt sina föräldrars dotter; om icke annat har hon åtminstone ett par små musik-elever eller tar sjelf lektioner. (Jag talar här företrädesvis om de unga qvinnor, som tillhöra medelklassen och den del af öfverklassen, som icke direkt faller under rubriken: den förnäma verlden.)
Frih. Wrede: Med anledn. af den siste värde talarens yttrande får jag tillkännagifva, att äfven jag visserligen fästat mig vid Förvaltningens Utlåt, i frågan, men alt jag, då detsamma innehåller, icke att den ifrågav:de fyren ej är nödvändig, utan blott att den, ehuru af behofvet påkallad, ej är så nödvändig, att den bör i första rummet anläggas, icke funnit mig böra afstå ifrån att yrka en anläggning, hvars nödvändighet är medgifven och af erfarenheten bekräftad. Man stödjer sitt afstyrkande på bristande tillgångar; men då, såsom jag i mitt förra anförande hade äran nämna, handeln tillskyndar Staten så högst betydliga tillgångar, bör väl en del deraf användas till samma handels betryggande. Jag förnyar min begäran om återremiss af punkten. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Af ali hushållning anser jag den vara sämst som röjer sig uti njugghet emot sådana anstalter, hvarigenom olyckshändelser, och isynnerhet menniskolifs spillande, kunna förekommas. Då i detta fall, hvarom nu är fråga, vederbörande embetsverk måste anses hafva vitsordat att fyr-anläggningen är nödvändig, enär det yttrat, att den ej är ibland de nödvändigaste, så förefaller det mig såsom man ginge alltför långt uti hushållningsväg om man vägrade medel till ifrågav:de anläggning, helst under en Riksdag som den nu pågående, då man icke dragit i betänkande att anslå ända till 20 millioner Den 19 Augusti. 113 millioner Rdr för en annan anläggning, som ej har till ändamål att förekomma sådana olyckshändelser. Jag förenar mig således uti Frih. Wredes begäran om återremiss af punkten. Efter först till bifall å förev:de punkt framställd propos., som besvarades med starka Nej, jemte ett eller annat Ja, blef den samma på grund af de deremot gjorda anmärknme återremitterad. De öfriga punkterne af förev:de Utlåt, blefvo af R. o. Ad. bifallne. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, Sammansatta Statssamt Alim. Besv.- o. Ekon.Utskis d. ]5 dennes på bordet lagda Utlåt.
Vid föregående tillfällen, då ett förslag i någon viss fråga blifvit utstäldt till Hush.-sällsk:ers och andra auktoriteters hörande, har, så vidt jag kan erinra mig. detsamma åtföljts af ett kontraförslag. Här har dock ingen af dem, som gjort anmärkningar mot Utsk:s förslag, framlagt något annat, — endast yrkat på uppskof, under åberopande af stängselförordningen, som ej blef utfärdad förrän Hush.-sällskaperna m. fl. blifvit hörde. Men, M. Hrr! i stängsel-frågan hade K. St:r, genom 3 Stånds bifall till ett framlagdt förslag, fattat sitt beslut, och detta beslut, beledsagadt af BondeStåndets särskilda mening, var det som utställdes till vederbörandes utlåtande. Man klagar öfver de svårigheter, som skulle komma att uppstå, vid Berednings-komitéernas sammanträden, att kunna noggrant uppgöra ett taxer:s-förslag. Af erfarenhet kan jag förklara att dessa svårigheter icke böra blifva så stora. Inom Halmar län i Ryssby socken, der jag i en lång följd af år varit bosatt, beslöto församlingsboerna vid allmän sockenstämma för några år sedan att anmoda de till Tax.-komitén utsedde ledamöter att hålla förberedande sammankomster, för att uppgöra förslag till en jemnare taxering. Det skedde, och med ledning af köpeskilling och andra upplysningar uppgjorde denna Beredn:s-komité ett förslag till ny taxering af alla hemman i socknen, hvarvid så tillgick, att egendomarne först upptogos till sina verkliga värden, hvarefter alla hemman nedsattes i lika inbördes proportion till det belopp att socknens hela taxeringsvärde blef ungefär lika med föreg:de års. I afs. på den föreslagna § villjag endast säga, det jag anser det icke vara billigt att bestämma så stor skillnad emellan afgifterna för fastighet på landet och i stad; om man nödvändigt vill att någon skillnad skall förefinnas, tror jag att det vore lämpligare att antaga den till 4 och 3, än till 5 och 3, helst vårt jordbruk ännu ej är så utveckladt. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Utgångspunkten för denna öfverläggning är B..
Efter alla härvarande ledamöter af Bevilln.Utsk. yttrat sina tankar i ämnet, torde äfven mig tillåtas anföra, att jag tillhört minoriteten inom Utsk. i afseende å heslutet rör.ule denna punkt, hvilket synes af den reservation jag afgifvit. Frih. Ridderstolpe: Utsk. har underkänt en anmärka. som i min lanke var ganska riktig. Pag. 6 i betänk. N:o 27 lern nar underrättelse om denna anmärk n., soin består deruti, att den, som på flera ställen eller olika orter åtnjuter löneinkomster, skaij på det ställe, der den skattskyldige mantalsskrifven är, löneinkomsternas sammanlagda belopp å in dupplo aflemnad uppgift tillkännagifva och på detta ställe derföre taxeras. Detta har Utsk. ansett öfverflödigt: min erfarenhet säger mig tvertom, att ett sådant stadgande varit ganska behöfligt; ty många algifter, äfven i communalväg, grunda sig på en så beskaffad uppgift, och hittills har det icke varit möjligt, åtminstone icke i det län der jag är boende, att kunna förmå de skattskyldige att på ett ställe uppgifva sina löneinkomster, ehuruväl flera på hvarandra följande pröfnings-comitöer beslutat att så skulle ske. Af sådan anledn. anhåller jag om propos. derpå, att det föreslagna förtydligandet måtte i nu blifvande lie vill n:sstadga införas. Mig tyckes, att Ständerne ej höra belasta sina samveten med att lemna medel till misstag, — jag vill ej säga bedrägerier. — 1 morn., som följer dernäst i betänk. N:o 12, står ang:de ”ecclesiastik-slaten och dertill hörande betjente i anseende till tionde och öfriga rättigheter af församlingarna, löner och löningstillökningar i penningar eller hemmansräutor, vederlag etc. etc. hvilka derföre äga att berörde utgift från sina egna inkomster afdraga."
Bevärings-officer åligger att, så i som utom tjensten, iakttaga samma krigslydnad med mera, som för hans vederlikar vid armén är föreskrifvet. 9:o. Bevärings-underofHcer placeras och redovisas på ett visst kompani och får ej, utan regementseller corpsbefälhafvarens tillstånd, välja sin bostad utom regementets eller corpsens bevärmgsområde. Honom åligger jemväl att för kompanibefälet uppgifva sm vistelseort. ;10:o. Ordres om möte och annat, som honom rörande tjensten angår, mottager bevärings-underoflicer från kompanibefälet. 4 4:o. Om af de kronopersedlar, hvilka beväringselit till begagnande under tjenstgöring mottagit, någonting förskingras eller genom vårdlöshet skadas, åligger honom detsamma ersätta. d) Ansvarsoch öfriga bestämmelser rörande beväringseliterna. 4:o Bevärings-underoflicer, korporal eller soldat, hvilken genom opålitligt och oordentligt uppförande, vare sig i eller utom tjensten, eller af andra skäl ej motsvarar det förtroende och de förhoppningar, som för hans utväljande legat till grund, skiljes från sm befattning, om regementseller corpschef så nödigt pröfvar, och vare i sådant fall förlustig det arfvode och de förmoner 1 öfrigt, som eljest skolat honom tillkomma. 2:o. För 1 tjensten begångna fel och förbrytelser, äfvensom utom tjensten för bristande aktning mot förman, ansvarar beväringselit enligt krigslagarne. 3:0. Utebhfver beväringselit utan anmäldt och giltigt hinder, längre eller kortare tid från möte, skall, jemte ansvar enligt krigslagarne för tjensteförsummelsén, sådan beväringselit frän sin anställning varda skiljd, om vederbörande regementseller corpsbefälhafvare pröfvar sådant skäligt. 4:o.
Hvad skall man då lefva af? Och donna Micaela förstod, att detta var förfärligt. Hvete, vin, oranger och svafvel, allt deras gula guld. Hon började också förstå, att eländet var större, än att människor kunde fortfara att uthärda därmed, och hon jämrade sig öfver att lifvet skulle göras så hårdt. Hon frågade hvarför människorna skulle tvingas att bära så ofantliga skatter. Hvarför skulle saltskatten vara, så att en fattig kvinna ej hade lof att gå ned till stranden och hämta sig ett ämbar saltvatten, utan måste köpa dyrt salt i regeringens bodar? Och hvarför skulle det vara skatt på palmträden? Nu fällde bönderna med vrede i hjärtat de gamla träden, som så länge vajat öfver den ädla ön. Och hvarför skulle det läggas skatt på fönster? Hvad var det man ville? Var det meningen, att fattigt folk skulle taga bort sina fönster, flytta ur rummen och bo i källrarna? I svafvelgrufvorna var det arbetsinställelser och oroligheter, och regeringen sände trupper för att tvinga folket tillbaka i arbetet. Donna Micaela undrade om regeringen ej visste, att man ej hade några maskiner i de där grufvorna. Den hade då aldrig hört, att det var barn, som släpade upp malmen ur de djupa schakten. Den visste ej, att dessa barn voro slafvar, den kunde ju ej tänka, att deras föräldrar hade sålt dem till arbetsgifvarna. Eller om regeringen visste det, hvarför ville den hjälpa grufägarna? På en gång hörde hon talas om en förfärlig mängd brott. Och hon började åter med sina frågor. Hvarför lät man människor bli så brottsliga? Och hvarför lät man dem alla vara så fattiga och så trasiga? Hvarför skulle alla vara så trasiga? Hon visste, att den, som bodde i Palermo eller Catania, ej behöfde fråga så. Men den, som bodde i Diamante, han kunde ej låta bli att frukta och fråga. Hvarför lät man människor bli så fattiga, att de dogo af hunger? Ännu var knappast sommaren slut, ännu var man ej längre hunnen på hösten än mot slutet af oktober, och redan började donna Micaela se för sig den dag, då upproret skulle bryta ut. Hon såg de utsvultna människorna komma rusande framåt gatan.
Den, som bifaller, att ia:te hufvudgrunden i Utskottets förslag skall innehålla: att då Rikets Ständer uti den Tull-Taxa, sorn nu kommer att utfärdas, icke kunnat bestämma annan tull å varor än den, sorn efter närvarande omständigheter bäst försäkrar Statens inkomst, och med Statens interesse öfverensslämmer; men det på Kongl. Maj:t endast ankommer, att, i afseende på Utländska magter, bereda en för Svenska handeln förmonlig reciprocite, Rikets Ständer skulle i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t i Nåder må vidtaga alla de mått och steg, som, i afseende härpå, med Landets bästa äro förenliga, samt, för befrämjande häraf, minska eller nedsätta den i Tullbevillnings-Taxan utsatta tull, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer 12:te hufvudgrunden att erhålla följande lydelse: att då Rikets Ständer uti den Tull-Taxa, som nu kommer att utfärdas, icke kunnat bestämma annan tull å varor än den, sorn efter närvarande omständigheter bäst försäkrar Statens inkomst och med Statens interesse öfverensstämmer ; men det på Kongl. Maj:t endast ankommer, att, i afseende på Åländska magier, bereda en för Svenska handeln förmonlig reciprocite, Rikets Ständer skulle i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t i Nåder må vidtaga alia de mått och steg, som, i afseende härpå, med Landets bästa äro förenliga, samt, för befrämjande häraf, begagna rättigheten alt minska eller nedsätta den i Tullbevillnings-Taxan utsatta tull; äfvensom att Rikets Ständer för sådant ändamål jemväl beslutat, det Kongl. Maj:t må äfven kunna höja tullen på inkommande varor intill nästa Riksdag. I anledning af Utskottets tillstyrkande i Utlåtandet N:o 45, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. 6 Bevillnings-Utskottels Memorial N;o 49•