Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som med uppmärksamhet läser mitt förslag och finner, att frågan bestämdt är, att medlen skulle användas enligt g:de hufvudtitelns föremål, skall tydligen inse, att den större jordbrukarens interesse icke här är afsedt. Näringarna äro deremot det, hvarpå jag haft afseende, och jag hemställer till R. o. Ad., om dessa icke äro i behof af en handräckning, då man känner, huru väl de behöfva medel, men tillika, att Regeringen icke har några att gifva dem. Jag tror visserligen, att det är den enskilda crediten, som hufvudsakligast bör gifva lif åt näringarna; men likasom Hr Lefren påstår jag, att det icke alltid går an att uteslutande fästa sig vid theorierna. Man måste nödvändigt i materiella ämnen jemväl considerera de practiska förhållandena Då Sverige under en så lång tid legat under förlag af Banken och Riksg.cont., är-det icke möjligt eller tänkbart att genast öfvergå till ett annat system. Jag skulle önska, att vi kunde det; men jag tviflan på, att det ännu later sig göra. Mig skulle det visst uppriktigt glädja, om Hr Dalman och jag en gång finge se ideen af hypotheksföreningar realiserad i vårt land; men hittills hafva åtminstone icke några särdeles gynsamrm, symptomer för en sådan förhoppning visat sig inom Representationen, och det går icke an att emedlertid låta näringarna borttyna. Jag tror, att citationen af exempel från Westergöthland icke är fullt lämplig. Skåne torde lämpligare kunna tagas till exempel, Jag hemställer, om icke dé stora framsteg, denna provins gjort genom enskiftningen och eultur i nästan alla riktningar, hafva haft capitaltillgångarna att tacka derför. Jag vågar bestrida den Hr Dalmans sats, att alla stora statsmän och författare förkastat statslånesystemet. Om man läser de sednare Engelska förfättarne i detta ämne; om man t. ex, gör sig bekant med en Richardes åsigter i denna fråga, skall man linna, att striden derom ej ännu är utkämpad; Den 5 Juni f. m. *4 och jag ät' öfvertygad, att hvarken jag eller Pir Dalman öfverlefva den dag, då systemets dödsdom nedskrifves.
Kronotionde äro bestämde, och dermed vore från all annan extra Roterings-skyldighet fri, varandes sluteligen anmärkt, att en förnyad refning af all Rikets jord vöre både att önska och hoppas, mera 1>en 9 o, Juli. roen sorn den på flera år ej leande medhinnas bade Öfverste-Idéutenante.n föreslagit Taxering » såsom åtmindstone för bestämmandet af extra onera under Krig för den oroterade jorden sins, "imellan tillräcklig att uppfylla ändamålet , sorn, skulle fordra skyndsam verkställighet; och har y enligt Protocolls Utdrag af den 24 sistlidne Apiil, Högvördiga, Preat-Ståndet deltagit uti Högloft. Ridd. och Adelns remiss till Utskottet af förestående Memorial; 3:0 Justitias-Ombudsmanpen m,. m,. Herr Friherre U. A. Mannerheim s.om, sedan han förenat sig med Herr Öfverste-*. Ijieutena.nten y. Heyne i x Morn. af dess för-, slag samt äfven, i, 2 Mom. uti allt som med billighet kunde instämma, men ansett, att, tillvin-, pande, af ändamålet, skulle finnas användbart hvad, Riksens. Ständer vid 180g års Riksdag besluta , nemi,.: att extra Roteringen skulle indelas efter de gfunder och den method, sorn med; dep förut i hvarje provins verkstälda ordinarie. Regleringen och den oroterade, jördens kända, förhållande ernof d,ep roterade närmast stod att förena ; förklarat sig vara af alldeles, olika tanka, med Herr Öfverste-Rieutenanten, i afseende på hvad, 3 Morn. innehåller, och under anförande, att vid cleo af Riksens HÖglofl. Ständer beslutne Revärings,skyldighet det, vilkor blifvit fästaclt, alf all oroterad jord skulle under Krigstid uppsätta Manskap i likhet med den förra Roterade, till bevis, hvarom Herr Frilierren åberopat detta Utskotts den 30 Mars 1810 afgifne och af Riksens.
Jag anhåller blott alt få till prot. antecknad min reservation mot det beslut, som i går genom votering fattades. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då Hr Rosenblad återtagit sitt förslag, torde R. o. Ad. finna, att någon vidare pröfning deraf för närvar, icke vore behöflig. Ropades ja. §:n n. Frih. Cederstrm, Jacob: Del är en omedelbar och tydlig följd af stadgandet i denna §, att svårigheter för antagande af folk i tjenst skola uppstå, hvaraf åter följden skall blifva, att den class, som icke har annan utväg till sin försörjning än att arbeta hos andra, småningom skall öka lösdrifvarnes sällskap, och slutligen uppfylla correctionsanstalterna. Det villkor, som här är bestämdt för husbonde alt under fem år, räknade från inflyttningen, enskildt vidkännas -J-tdel af den faltigvårdskostnad, som för arbetsfolk, intaget från annat fattigvårdssamhälle, samt för deras hemmavarande barn kan komma att utgå , och att derjemte efter allmänna grunder deltaga i de öfriga |:delar af sådan kostned, är något så oriktigt och så stridande mot allmänna intresset, att jag förmodar det R. o. Ad. afslår denna §. Hr Rosenblad: Det är denna §, som egentligen innehåller den obilliga skatteprincipen, om hvilken jag i förra plenum hade äran nämna. Den lägger ett hämmande band på den husbonde, som vill befrämja en arbetares fria utöfning af dess arbetsförmåga, som vill emottaga en arbetare från en främmande församling, der han finner mindre tillfälle till bergning. Detta stadgande utgör en länk i den orättvisa kedja, som hämmar arbetskraftens fria och ärliga utöfning, der den kan vara bäst för sin ägare. Jag anhåller om afslag af denna §. Gr. Taube, Gust. Joli.: Helt och hållet instämmande uti de af Frih. Cederström och Hr Rosenblad yttrade åsigter, anhåller jag alt få förena mig med dessa värda ledamöter uti begäran om afslag af denna §.
På hvad sätt än den ilrågav:de provinsens öde må blifva afgjord, kommer jag dock fortfarande att hysa den innerliga öfvertygelse, att en hvar, uti en Iråga af så stor vigt för fäderneslandet, som denna, talar och röstar endast elter bästa samvete. Ehuru det beklagligen är kändt, att, när, vid våra riksdagar, ekonomiska faktorer komma med i räkningen, samvetena i viss mån blifva lälthandterliga och hårda, förvissar jag mig dock att något slikt inom detta Stånd icke kan ifrågakomma. Visserligen gilver erfarenheten vid handen, att man, i följd af lokalintressen, inlåtit sig uti öfverenskommelser, för att, som det heter, dela lofvet, ett förfaringssätt, hvilket icke för det allmänna varit så särdeles nyttigt. Hvad mig sjelf beträllär, är jag ganska glad att jag al de nu föreslagna banornas riktning icke har det ringaste eget intresse, ty min hostad är vid gränsen af Nerike, och jag har således tillräckligt lång väg till hvardera af städerna Upsala, Sala och Gefle, för att kunna påräkna något mig tillkommande gagn af dessa banor. Lika varmt känner jag dock vigten deraf att alla provinser cöras rättvisa. Uti afla ten Nådig Propos. har K. M. föreslagit banans dragande norrut. I strid mot den godkända Engelska grundsatsen att jernvägar böra dragas så rakt fram som möjligt, har Utsk:t förordat en annan krokig riktning. Hvad man här särskildt bör taga i betraktande, är det område, som utgör Stockholms handelsterritorium. Denna bana utgör endast första steget af de jernväesarbeten, som röra norra Sverige. Alven med erkännande af det södra Sveriges företräden framför den norra delen af vårt land, hvad klimatiska och bördighets-lörhållanden beträffar, kan man dock icke undgå att jemväl vara ölvertygad derom att dessa norra delar af vårt land hafva en stor framtid; men det kan icke heller annat än väcka förundran, att beskrifningarne öfver Norrland, särdeles vid den tidpunkt, då denna fråga bragts å bane, blifvit så blomstrande, alt berättelser om Norrland nästan förekomma som sagor ur Tusen och en Natt.
Utskottens förfarande i allmänhet med detta vigtiga ämne, som icke allenast utgjordt ett föremål för flere enskildes Motioner, utan äfven för Kongl. Majrts Nådiga uppmärksamhet, som deröfver velat höra Riksens Ständer. Utskotten, som fått sig uppdraget, att häröfver afgifva Utlåtande, synes mig icke hafva uppfyllt detta uppdrag dermed, att de i stället för att svara på den Kongl. Propositionen och de enskildes Motioner, hänskjutit alltsammans till Lag-Committeen, med det vanliga utlåtandet, att sakerna icke skola partielt behandlas, och förklarande, att vid nästa Riksdag vilja yttra sig öfver en Lag, som de likväl begärt, att Kongl. Majrt fyra år förut skulle utfärda. Mig tillhörer icke att fälla något omdöme öfver de Högloft. Utskotten, hvilka ej djupare ingått i frågan om Straff-Lagstiftningen i Tullmål, än att de något vidrört sältet för straffens förvandling. Jag blott frågar, huru hafva vi svarat emot Riksens Ständers förtro - Betänkande?!. ewie, då deras framställningar på detta sätt af oss lemnäs utan afseende? och huru Rikets Representanter, om de tiga när Konungen frågar dem efter Folkets mening? och hvartill tjenar vår i Grund-Lagen förvarade rätt, alt sjelfve deltaga uti stiftningen af Landets Lagar, när vi, då fråga derom uppstår, sk jute ifrån oss denna rätt? Våra sammankomster äro då öfverflödiga; vi kunde ju afsäga oss vår röst, och öfverlemna åt Kongl. Maj:t och Lag-Gommitteen att göra hvad godt synes, äfven i frågor, sådane som denna, der Medborgares ära och timmeliga välfärd är på en gång med Landets ceconomiska förkofran, förenad. Huru svarande dessutom emot den minutieusa handläggningen vid Tull-Författningarne i allmänhet, att knappast yttra ett ord öfver den del deraf, som skall utgöra controllen på allt det öfriga; och hvars ändamålsenliga utarbetande utgjorde ett vilkor, hvarförutan Riksens Höglofl. Ständer till äfventyrs icke antagit det förra.
M u n c k, a f B 0 s e n s k j ö 1 d , E b e rha r d: Da detta Betänkande förra gången förevar, anförde jag, alt uti den Enskiftes-fÖrfattning, som för Skåne utkom den 3i Martu i8o3, och hvilken var gällande lill den 24 Julii 1812, då en ny Förordning i ämnet af Kongl Majrt utfärdades, icke var tillåtet att välja Gode Män af Allmogen. — Detta drogs då i tvifvelsmål af flera Ledamöter, som trodde sig känna förhållandet i de Län, hvarest de voro boende, men för att ej uti framtiden stå och skyldra uti Protocollernc, såsom den, hvilken framkommit med 664 Den 27 lovena ber e. m ; en Oriktig och falsk uppgift, skall jag anhålla, att få uppläsa den del af 3 § uti j8o3 åis författning, som angår förevarande ämne. Der står': ”Vi vele derföre i nå”der uppmuntra Hémrnans Ägare i Skåne, ”atl Härausvis, eller dör så stora Districler ”de sjelfva för godt finna, genom utsedde ”Sdckue-Fullmägtige inför vår BefallningsMHa( vaude välja och utse tre, fyra eller fle”re sidane Gode Män, sona vilja åtaga sig ”att bevista Eiiskifies-beredningarne, och ”Dehigarne med sine råd och upplysningar ”tillhanda gå; Och sorn desse Gode Män, s’uU alla frågor, der vänlig förening ej kail ”bemedlas, höra afgifva skrifteliga Uilåtan”den, så öfver de uppkomne stridigheternes ”beskaffenhet, sorn huru de anse dem häst ”och hil ligast höra äfgöras; så förvänte Vi, ”att endast sådahe Män ibland Possessio”nater och Jordbrukande Stånds-Pmsoner ”utses, soin jemte nit och välvilja för Eri”skiftes-Verket, äfven med redlighet och ”kännedom kulina författa förefallande Be”tänkanden.
Dels har det genom nyligen inträffade händelser blifvit uppenbart och påtagligt, att folkstämningen, den allmänna meningen bland de tre folken i allmänhet och särskildt inom deras industriidkande klasser, är ense om att betrakta de nordiska länderna såsom i industrielt hänseende utgörande ett, med alla skiljaktigheter, dock väsendtligen likartadt helt, hvars trenne delar förfullständiga hvarandra och med hvarandra ega flera föreningsband och gemensamma intressen, än någon af dem med något annat land, och hvilka derföre böra med enig kraft äfven på detta område häfda, utveckla och inför utlandet representera den nordiska kulturen. Bevis härpå är det allmänna och lifliga deltagande, hvarmed den nästa sommar tillämnade skandinaviska industriutställningen i Stockholm blifvit omfattad, och särdeles den beslutsamma ifver, hvarmed danskarne skyndat att undanrödja de hinder, som reste sig mot deras deltagande i nämnda utställning. Här ligger ett otvetydigt vittnesbörd, att den nationalekonomiska kongressen i Göteborg ej ilade folkmedvetandet i förväg, utan just hade dess trygga grund att stödja sig på, då den genom sin femtonde resolution uttalade den grundsatsen, att på näringslifvets område svenskar, norrmän och danskar borde blifva i alla rikena lika berättigade, att på detta det nordiska .1folioner i Bonde-Ståndet 1866. N:o 315. civilisationsarbetets odlingsfält ej borde finnas några gränser, som splittrade i tre delar det gemensamma fäderneslandet. Dels och för det andra eger man anledning att med full visshet påräkna från danska regeringens sida ett obetingadt bifall till ett förslag, som afser att ställa de tre ländernas innebyggare på lika fot med hänsyn till rätten att i hvart och ett af rikena idka handel eller annat näringsyrke. Genom en från härvarande danske minister den 6 September 1861 till utrikesministern aflåten skrifvelse, framställde danska regeringen förslag om beviljande åt danske undersåter af samma rätt till handel» idkande i Sverige, som svenske undersåter ega. Sedan denna skrifvelse remitterats såväl till Civildepartementet, hvilket deröfver infordrade Kommers-kollegii utlåtande, som ock till norska
Den, som vill alt, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, nuvarande införselsafgift, 25 R:dr för 100 R:drs värde, för artikeln Redskap och machinerier eller delar deraf, ej specificerade, fortfarande bibehålies, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, anlages för denna artikel följande tullbestämmelser: Större enklare pjeser, såsom axlar, valsar, pannor m. m. af minst % skepppunds tyngd 1 skålp. 1 sk. införselstull. smärre och mera sammansatta pjeser med deras tillbehör 1 » 2 sk. » Den af Utskottet för artikeln Rör föreslagna förändrade redaktion af »bambuflör. och spanska» i stället för »lill käppar», hafva Presteoch B or g are-St änden antagit, men då de två öfriga Stånden, Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, bibehållit nuvarande lydelse å rubriken och den deri ifrågasatte förändringen icke inverkar på lullafgiften, lärer förslaget derom böra förfalla. 62 Bevillnings-UtshoUets Memorial, JYi 14. SadelmakareFör Sadelmakare-arbeten, ej specificerade, som nu förtullas efter värde med arbeten. ggy3 procent, bade Utskottet föreslagit indelning i »med akta förgylda, försilfrade eller pläterade beslag», med 28 sk. införselstull och »andra slag», med 16 sk. in förselstull per skålp. Detta förslag är af Borgare-Ståndet godkändt. Ridder skåpet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden hafva deremot bibehållit gällande bestämmelse. Så vida Borgare-Ståndet icke skulle vilja frånträda sitt beslut härom och instämma med de öfriga Stånden, lärer följande omröstning böra anställas: 96:o. Den, som anser att, i öfverensstämmelse med tre
Jag hade derföre ej kunnat annorlunda, än i männadrag, antyda några förändringar, hvilka synts mig böra leda till en bättre sakernas gång och ordning, samt icke vara med oöfvervinneliga svårigheter förenade. 107 Hvad först anginge sättet att behandla de mål, i hvilka Poliskammaren ej hade domsrätt, sådant jag härofvan skildrat detsamma, så förestälde jag mig, att utredningen af en brotts art och omfång samt gerningsmännens efterspanande och öfvertygande om brottet, eller allt, som härutinnan tillkoinme och ålåge polismyndigheten, skulle kunna försiggå, utan att bemälda myndighet derunder antoge skepnaden af en domstol och pålade sig alla dermed förenade formaliteter af offentliga förhör, afmätta uppskof mellan dessa och mera dylikt. Den tjensteman, som vid domstolen skulle uppträda såsom allmän åklagare, borde, efter anvisning af brottets angifvare eller upptäckare, eller ock af Polisens chef och med det biträde, den sistnämnde åt honom anordnade, kunna förskaffa sig sådäna upplysningar, som för åtalets utförande vore af nöden. Han vunne sålunda sjelf om målet från dess begynnelse en noggrann och åskådlig kunskap, som blefve både honom och domstolen till båtnad. För att åstadkomma en fullkomligare utveckling af Polisväsendet, i hvad som rörde personalens bildande till större duglighet och densammas disciplinering, syntes mig en förändring af mera genomgripande art vara nödvändig. Denna skulle, enligt min tanka, bestå deruti, att chefskapet för polispersonalen helt och hållet skildes från domarebefattningen i de mål, som till Polisdomstol höta. För detta förslag funne jag, två skäl, som syntes mig företrädesvis afgörande: det ena, att det nuvarande förhållandet, då åklagarens chef sutte domare öfver ett åtal, hvilket samme chef kunde anses hafva förordnat, svårligen undginge att i någon mån såra rättskänslan och väcka misstroende emot domslutets oväld ej mindre hos den anklagade än ock hos allmänheten; — och det andra, att en persons hela kraft och odelade verksamhet erfordrades, för att, med tillbörlig vaksamhet och noggrannhet, utöfva tillsyn öfver en talrik Polispersonal, som under sin verksamhet funnes spridd inom en vidsträckt stad.
Ingen förmår nämligen så som den svenske sångaren — kan man tänka sig ett noblare intyg o m hans välde öfver den oförlikneliga franska visan? — h o s denna Galliens dotter väcka ljufva och gripande hemlandsminnen. Sedan konstnären med enkel innerlighet föredragit hennes älsklingssång, » Le veritable amour », hvilken, som bekant, börjar m e d orden » Tu me demandes, Marie, si 1 ' amour est menteur », räcker det i » kongerödt Flöjl » klädda furstebarnet sin korade gunstling en af henne så- som illustration till sången målad akvarell, föreställande ett tjusande flickhufvud m e d en ö m, bäfvande fråga f de mörka ögonen. I förbigående må nämnas, att Sven Scholander sedermera af sin högättade beundrarinna fått mottaga den oemotståndligt skälmska och sprittande refrängen » Elle était blonde et parisienne » till fin-de-siécle-visan » Le marché de la Madeleine », präntad med hennes egna karaktäriska penndrag och kransad m e d af henne själf målade, praktfulla orchidéer. Kort därpå sjunger han i Apollosalen i det kejserliga palatset i Berlin framför en halfcirkel af damer, i hvars midt tronar Tysklands kejsarinna, nyss af kejsaren presenterad för honom såsom rätt ooh slätt » min hustru », medan tyskarnes unge monark, glömsk af hofetikett och ceremonier, i blåhvit husaruniform sitter bredvid på ett bord, lefnadsgladt dinglande m e d benen och under pauserna gnolande de melodier hans svenske » sångarvän » nyss föredragit. Sedan vederkvicker han under en gratismatiné på allmänna sjukhuset i Köpenhamn med sin för alla begripliga, från hjärta till hjärta gående sång sex hundra gamla skröpliga varelser, af hvilka kvinnorna, enligt en humoristisk korrespondents utsago, Nya mönster i klädningstyg väfda af gammalt ylle i förening * HILDUR ANDERSSONS.Ullspinneri och SKradderiaktieunlag. Allm. Riks. 165. med ull. " Hy modell å plaids äfven väfd af gammalt ylle.
Jag anhåller blott att, i anledning af Friherre Boijes nyss afgifne yttrande, få anmärka, det jag icke finnér större skillnad emellan EkonomieUtskottets Betänkande och Friherre Edelcrantz’s särskilta mening, än emellan samma mening och Friherre Boijes dervid gjorde tillägg, hvarigenom en inskränkning i de af Friherre Edelcrantz framställde grunder beredes. Friherre Boije: Jag har blifvit missförstådd, och jag begär derföre att få påminna, det jag visserligen icke tillstyrkt inskränkning i Friherre Edelcrantz’s motion. Bemälte Friherres mening kan väl aldrig hafva varit, att omogen skog skulle få exporteras; och då jag endast begärt correctiv emot ett sådant missbruk , kan jag icke skäligen sägas hafva talat emot hans motion. 196 Den 18 Junii f. m. Hans Excellence Hr Grefven och LandtMarskalken förnyade sin förut gjorde proposition, samt hemställde, om icke, i anledning af hvad Herr Mannerstam föreslagit, Ridderskåpet och Adeln tillika skulle anse lämpeligt, att, i enlighet med dess beslut vid i8i5 års Riksdag, underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t borde framställas, att ProductPlacatet af den io November 1724 och Kongl. Förklaringen deröfver af den 28 Februarii 1726 måtte blifva hvilande, intill dess Landets ökade production kunde medföra en för Riket mera fördelaktig utrikes handel. Bifölls. Hvarefter Hans Excellence föreslog, att de öfrige RiksStånden måtte inbjudas, att uti Ridderskapets och Adelns nu fattade beslut instämma. Ropades Ja. Företogs till pröfning Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 10 dennes afgifne, och den 16 derpå följde på bordet lagde, Memorial i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar vid Utskottens den 26 sistlidne Mars meddeldte Utlåtande öfver Herr Munck af Rosenschölds, Eherhard, Anförande, angående Den 18 Juna f. in. igy vidtagande af sådane medel, hvilka återföra välmåga inom Landet.
Sedan målet härefter blifvit af Advokatfiskalsembetet anhängiggjordl, och undersökning vid Sotholms Häradsrätt, efter Hofrättens förordnande, hållen i vederbörandes närvaro, dervid å ömse sidor uppgifne vittnen blifvit hörda; så har Advokatfiskalsembetet uti ytterligare afgifvet memorial sig i saken yttrat; och har Kongl. Hofrätten, efter det vederbörande sig häröfver förklarat, samt Helgesen hemställt, att de af honom åberopade vittnen kunde varda inför Hofrätten å nyo hörde, genom utslag den 20 sistlidne December, hvad först anginge denna Helgesens anhållan, förklarat, att enär han icke uppgifvit någon omständighat, deruti vidare upplysning genom det ytterligare vittnesförhöret skulle kunna vinnas, Hofrätten icke funne skäl att Helgesens anhållan bifalla, samt att, enär vittnesberättelse!- af Länsmannen Prochaeus och Nämndemannen Holmström vore uti Häradsrättens protokoll intagne, Helgesens anmärkning, att deras vittnesmål skulle saknas, lemnades, såsom obefogad, ulan afseende; hvarefter beträffande sjelfva målet, Hofrätten sig utlåtit, att ehuru Häradshöfdingen Claeson erkänt, att sedan vid i fråga varande tillfälle, den 17 November 1845, då Häradshöfdingen, efter aflyst ting med Sotholms härad, sittande i tingssalen 164 R. St. Just. Ombudsm.
Må man invända att jorden är för högt värderad. Sätt ett Capitalvärde derpå, som svarar mot dess nuvarande afkastning. Men beklagligen står utlagorne och den årliga räntan 3 millioner qvar. Så att hvem som öfvertacer jordbruket, utan att minska utlagorne, eller inlösa den intecknade skulden, biifver alltid förhållandet detsamma. Om en och annan egendom är ograverad, om en och annan köpes på utmätnings^ auction, till ograverad, förmår det intet verka på förhållandet i det hela Den lediga summan biifver snart med tacksamhet öfverflyttad på en annan fastighet. Bibehållandet af jordbrukets Capitalvärde, utgör onekeligt en bufvudfråga i vår Bevillning. TaxeringsComittéerne hafva väl utsatt detta värde; men afkastningen bestämmer det Den io FebrVfiriu verkeliga; då nu afkastningen är 3 procent; nödgas innehafvare med 30 procent intecknad skuld, använda hela sitt revenue till 6 procents räntans betalande härå och har intet för sino ograverade |:delar. Resultatet af denna framställning är att jordbrukaren icke har något betydeligt öfverskott. Näringen tärer sig sjelf som kräftan , och så länge denna ställning varar, skola vi alltid finna stigande lånebehof, hvilka år från år blifvit omöjligare att uppfylla, hvarigenom beroendet, fattigdomen och förlägenheten allt mer skola ökas. Sedan fattigdom och förlägenhet hunnit sprida sig till massan af Nation som är jordbrukaren, sprida de sig med förvånande hastighet till andra näringar, ty med undantag af jernoch Sågverk, vet jag ingen näring sorn kan äga bestånd, grundad på utländsk förbrukning.