Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att nied straffbestämmelser och vald försvara kyrkan och dess läromeningar, är till en början i kyrkans symbola uttryckligen förbudet, hvarom Hr Tham lättast torde öfvertyga sig, genom en flyktig blick uti desamma ; men då jag yrkat samvetsfrihet, har det alldeles icke varit, för att under några vilkor våldföra mig pä kyrkan och dess läror, nian endast på det att kyrkan måtte lemna ett tillbörligt utrymme för dem, hvilka med kyrkan kunna hafva samma läromeningar, ehuru oense med dess former, så väl sora för dem, hvilka med Kyrkan kunna hafva divergerande åsigter, att bredvid och oförkältrade af kyrkan, desamma uttala. Det torde icke vara Hr Tham obekant, huru det tillgick, så väl i gamla som nya testamentets tider, -då personer npträdde och talade Guds ord. Han torde benäget erinra sin den frihet, som var rådande i Judiska kyrkan, redan i dess begynnelse, huruledes Moses, dä Aron sökte öfvertala honom,ali man borde förbjuda alla andra än de egentliga preslerna, alt predika Guds ord, svarade: ”Förbjud dem icke, utan gåfve Gud, att allt folket profeterade, (eller efter vårt sätt att tala), predikade trösteligen Guds ord, och att Herren gåfve Sin anda dertill.” Hr Tham torde äfven minnas talet om Esra, ”hvilken pä breda galan, och vid stadsporten förkunnade Guds ord.” Samma, till lid och rum oinskränkta frihet, finnér man äfven i nya testamentet, ty vår Frälsare predikade icke allenast i templet, utan äfven utom detsamma, och vi känna alla, alt Hans härligaste predikan hölls på ett berg, hvarföre den ock fått sitt namn al Christi bergspredikan. På samma sätt utspridde Hans Apostlar den heliga läran, icke blott i templen, nian hvar som helst, utan afseende å lid och rum. Sådant torde gifva stöd åt den satsen, all man äfven i våra dagar eger samma rättighet, ty Christi ord och Apostlarnes efterdöme och skrifter, gälla för oss intill den yttersta dagen.
Beträffande åter Enkesätet, har StatsUtskottet af till dess åtgärd förut remitterade handlingar inhämtat, att berörde Slott, som, derest Hennes Majit skulle detsamma tillträda och begagna, borde behörigen inredas och förses med Meubler och Husgerådspersedlar, befinnes i det bristfälliga skick, att blott till Slottets yttre reparerande blifvit förslagsvis beräknad en Summa af 91,030 Rid 40 sk.; och hvad åter angar Starby KongsEadugård, så är densamma genom Kongl. Kammaroch Commerce-Collegiernes Contrakt af den 3 December 1801 utarrenderad till Capitainen II. S. Vult von Steijern, på 3 0 års tid, räknad frän Midfastan år .1803, emot 200 Tunnor Spanmål årligen, ena hälften Råg och den andra Korn, jemte betalning för Mantals - dagsverken, med vilkor, att i händelse Hennes Majit 1 Enkestånd blefve försatt, bemäldte Arrendator, efter Kaga Eardags erhållande, bör i Arrende gifva lika med hvad någon annan vid den tiden derföre vill erlägga, men, om högre Arrende då skulle erbjudas, än hvaruti han finner sig knnna ingå; så, och enär Capitaine von Steijern hade utfäst sig StatsUiskottets B et iinh anden. 607 till omförmaldte Arrende i det afseende, att genom Contraöets oafbrutna åtnjutande blifva derföre skadeslös, skulle han eller dess rätts innehafvare, i sådant fall, njuta af Kongl, Majit och Kronan billig ersättning ej mindre för den jLinneFabrik honom ålåge drifva, med hvad densamma oskiljaktigt åtföljer och han eljest skulle såsom förlust derå vidkännas, än ock för de å Kongsgården nedlagde kostnader, i den mån de öfverstiga den fördel han under sin besinningstid deraf hämta kunde, och hvarvid det högre Arrendet, sorn till erläggande blifvit genom det faststälde Contraffet bestämdt, borde i skjäligt öfvervägande komma.
Men som kommitterade, utan att anställa någon närmare undersökning, antogo att kostnaderna skulle blifva alltför stora, så 500 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,j\l> 260. afgåfvo de icke något förslag rörande denna genomfart, desto mindre som sådant icke egentligen hörde till deras uppdrag. Genom dessa herrar kommitterades yttrande blef emellertid nu, för första gången officielt uppmärksamheten fästad på angelägenheten af att närmare undersöka huruvida farleden genom Bo sund och förbi Baggens-stäket verkligen är så lämplig för en större sjöfart, som man förut på god tro antagit. I detta hänseende visar en blick på kartan, att man kan sträcka med samma vind från det så kallade Små Dalarö till udden vid Bo. Der gör segelleden i spetsig vinkel en tvär vändning åt sydvest och genomgår i nästan parabolisk krok hela det trånga sundet vid Bo och Baggens-stäket ända ut till Länuersta fjärden, så att seglaren möter alldeles sam .na svårigheter och är blottstäld för lika tidsutdrägt för att der komma igenom, som han på den nuvarande allmänna segelleden är underkastad i det beryktade Kodjupet utanför Waxholm. Om deremot, i enlighet med kommitterades mening, en kanal blefve sprängd genom den till en del träskartade och ej synnerligen höga dalgång, som till ungefär 1300 alnars längd sträcker sig i fortsättning af segelleden på Lännerstafjärden ut till Baggeustjärden, från Skatviken vid den förra till Sumpviken utanför torpet Moram invid dea sednare fjärden, så skulle seglare kunna med en och samma vind gå från Små Dalarö ända upp till inloppet af Skurusundet. Och sorn de vid inseglingen från Baggensfjärden i kanalen finge i Sumpviken skydd mot de fleste vindar och god ankarplats, så skulle de icke heller på denna väg löpa den fara att drifva på land, som hotar dem vid inseglingen från den öppna Baggensfjärden i det krokiga och trånga Bo-sundet. Att segelleden blefve två ä tre tusen alnar kortare och framför allt att icke olika vindar behöfdes skulle naturligtvis göra denna genomfart i hög grad tidbesparande.
Malmö, för åren 1831—1835, med Landskrona, för åren 1831—1834» med • • „ Ystad, för åren i83i —1835, med , Lund, för samma år, med ... Hudiksvall, för åren 1818—183/{, med Söderhamn, för åren 1816—1834, med , Eskilstuna, för år 1831 , med , Skanör, för åren 1832—i834, med „ 2,702: 00. — „ 660: 945: , 2,2 20: „ 1,651: 3i. 6. 1,434: 37.— 16: 24.— 324: eller med tillsammans R:dr 11,4,83: 3. 3.; hafva Rikets Ständer förklarat dessa städer berättigade att från RiksgäldsContoiret återbekomma den, för deras egentliga stadsjord erlagda och till delta Veik influtna samt förut icke serskildt restituerade, andel af omförmälde rotefrihets-bevilIning, så vida städernes anspråk å utbekommandet häraf varda, före 1841 års slut, hos Fullmägtige vederbörligen anmälda samt de för bestämmandet af restitutionei nes belopp erforderliga handlingar till Fullmägtige ingifna. §, 10. Sedan Kongl. Maj:t, under den 16 November 1840, i Nåder förklarat, att ett fortsatt uttagande af de s. k. klädpenningar, som intill närvarande till blifvit af Rotehållarne vid Uplands Regemente med Tjugusex .s k i 1 lingar åtta runstycken för hvarje rote erlagde, varit stridande mot den af Kongl. Majit och Rikets Ständer Rotehållarne, år 1818, g i foa försäkran; så hafva Rikets Städer å Riksgähls-Coutoiret anvisat en berörde bidrag för 3:ne år motsvarande summa af Tvåtusen Riksdaler 35 sk., hvilken lill Kongl. Majits Befallningshafvande i Upsala och Stockholms
Ifrån den tidpunkt då Sverige återvann sin nuvarande Lagbundna frihet, då vid det nyväckta hoppet om Fäderneslandets Uppstigande till yttre sjelfständighet och inre välstånd, Ridderskapet och Adeln frivilligt ingeck i cessioner af privilegier, i de delar hvarest de kunde befinnas i någon strid mot allmän medborgarerätt, har Ridderskapet och Adeln ansett nyttan af dessa och alla dermed förbundna deras MedStänders då gjorda uppoffringar ganska inskränkt emot hvad den borde vara, intill dess de författningar varda npphäfna, hvilka lägga ett tungt band på Näringsfliten, och hindra fria medborgare att efter förmåga till alla lofliga företag använda sina krafter. Vid alla följande Riksdagar har Ridderskapet och Adeln varit dessa grundsatser troget. Den allmänna nöd, hvaröfver blifvit klagadt, har Ridderskapet och Adeln ansett till en stor del och hufvudsakligen/kunna lindras och afböjas, genom tillstädjandet af Den 3 Augusti. 91 en allmän Näringsfrihet, j den öfvertygelse att friheten ger hopp åt landets alstrande krafter, och att endast dessa krafters fulla verksamhet förmår att bota lidna skador, att återställa välstånd, och bereda en sann nationaistyrka. Det är, då frågan varit sedd ur denna synpunkt, som Ridderskapet och Adeln under denna Riksdag föreslagit sina MedStänder att inför Eders Kongl. Maj:t förena sig i den underdåniga önskan att alla de band som trycka Näringsfriheten måtte upphäfvas, i full öfvertygelse att, då ingen tvifvel kunde äga ram om grundsattsens sannhet, skulle verkställigheten, öfverlemnad till Eders Kongl. Majt, med den vishet blifva befordrad, att ingen enskilds rätt derigenom Jidit. Ridderskapet och Adeln trodde, att om sanningen ej ensam skulle kunna råda öfver sinnena, borde landets behof för ögonblicket kraftigt hafva kunnat verka till hennes fördel. Riksens Ständers röster hafva dock i detta afseende blifvit så delade att ingen gemensam anmälan af frågan hos Eders Kongl. Majit kunnat äga rum.
Men det var märkvärdigt nog det enda, hon för tillfallet hade lust till, hon kände, att hon skulle spela väl i afton, ja, att hon till och med skulle sjunga väl — hon som ej hade sjungit på så länge. Månne hon ännu hade någon röst? Hon gick fram till stora flygeln och lade handen på locket. Inte behöfde hon ha några konsidera-tioner för dem? Hon behöfde ej ens veta, att deras barn var sjukt. De kunde ju skicka ner och bedja henne upphöra, om de ville, det vore rätt bra, om de gjorde det, ifall hon en annan gång ville skicka upp till dem, när de alltför mycket störde henne. Hon hade väl rättighet att göra hvad hon ville i sitt eget hem. Spela klockan sex på aftonen kunde väl aldrig kallas att » störa grannarne ». Inte annars, men nu, när deras barn var sjukt, kanske låg för döden. Ja, det behöfde hon icke veta, men hon visste det ju, hon visste det. Hon som själf suttit vid sitt enda barns sjukbädd, ville hon värkligen med berådt mod störa, liksom håna en annan stackars mor? O, hvad denna vecka gjort henne dålig, hårdhjärtad för att en sådan tanke ens skulle falla henne in, sorgen hade ej luttrat henne som en stor sorg, värdigt buren, bör göra. Hon började gråta häftigt och länge. Det var som en hård isskorpa smälte kring hjärtat under det hon grät. Huru hade hon kunnat blifva sådan, hon som förr haft en god, kärleksfull natur? Sorgen hade ej luttrat henne, den kunde ej göra det, så länge hon ej värdigt bar sin olycka. Och det hade hon ej gjort denna sista tid. Hon hade önskat, att de glada ljuden däruppifrån skulle tystna — och nu hade de tystnat. O, denna tystnad, denna hemska förfarliga tystnad! Hon kunde ej längre härda ut Hon kastade en schal om sig och sprang upp för kökstrappan, som ledde till häradshöfdingens våning. Hon knackade på och frågade jungfrun, som öppnade, hur det stod till med det lilla barnet. — Det är dåligt, mycket dåligt, herrskapet är alldeles utom sig! Hvilken natt! Det var nu fullkomligt tyst öfver hennes rum, men hon kunde ej sofva, ej en blund! Hon hade ändå stundtals kunnat slumra in de första nätterna, men omöjligt.
Ständerna har ansett att utgivandet av en svensk Botanik och Zoologi är förtjänt av uppmuntran. Därför inköptes kammarrättsrådet Billbergs lager av graverade kopparplåtar för 8.000 riksdaler. Åtskilliga av länens innevånare har åtagit sig att under vissa år tillskjuta medel till länslasarettens utvidgande, så att man där kan bota venerisk smitta. På försök under 5 år blir lasaretten under landshövdingens och länets deputerade vård och styrelse. En avgift på 3 skilling per mantalsskriven person skall tas ut intill nästa riksdag. Denna avgift för att hämma den veneriska smittan har inte räckt för Gotlands och Göteborgs län. 2.000 riksdaler utbetalades på Öland för att inrätta ett kurhus för 15 fångar Kurinrättningen i Stockholms stad har varit otillräcklig och ersatts av ett ordentligt sjukoch kurhus för veneriska och andra sjuka. En nyttig tävlan att befrämja skyddskoppornas fortsättning har Kongl Maj: t bifallit. De mest förtjänta vaccinatörerna eller den som gratis vaccinerat 1.000 personer får bära vaccinations medalj på bröstet. För att dana skickliga kirurgiska operatörer har ett resestipendium på 2.000 riksdaler inrättats, så att läkare kan vistas utrikes och förkovra sig. Det 1815 i Stockholm inrättade Karolinska MedicoKirurgiska Institutet har fått förnyat reglemente. Ett stadgande som tillkännager, vad man skall iakttaga vid legala besiktningar på döda kroppar har utfärdats av Sundhets Kollegiet. Förnyad allmän Instruktion för provinsialläkare, apotekare och barnmorskor samt förnyad medicinaltaxa har utfärdats. Inrättandet av Hälsovårds Kommittéer i länen för fullkomnande och utvidgande av allmänna hälsovården. Den 8 december 1819 beslöts att den i huvudstaden på Ladugårdslandet belägna Koppympningshuset inte längre behövdes. Egendomen skall användas till en veterinärskola. Kongl Maj: t har anslagit 15.000 riksdaler till en stallbyggnad, som skall rymma 20 hästar. Kongl Maj: t har anbefallt landshövdingarna att föreslå utvägar, så att varje län kan få en examinerad veterinär.
St:rs pröfning, utan i stället derifrån direkte afgick till Stånden, skulle säkert Stats-Utsk:t vara färdigt ined sitt ardete på 24 månader, då Ständerna hade tillräcklig tid qvar på sig för att afgöra frågorna. Man har hört den besynnerliga indvändning göras mot förslaget, att det skulle leda till perpetuella riksdagar; ty så snart ärendeua icke medhunnos, skulle Konungen sammankalla urtima riksdag. För min del anser jag att vi hafva mera skäl att frukta perpetuella riksdagar nu; man behöfver i detta alseende endast påminna sig, huru R. St:r samlades i Oktober 1856 och skiljdes ej förrän i Mars månad 1858, för att åter sammankomma i Oktober 1859. Denna 1859 års riksdag räckte till slutet af 1860. Ärendena kunna under närvarande förhållanden aldrig få den grundliga behandling, som erfodras; nu ölvergifves riksdagen af en mängd riksdagsmän under sommaren, hvilken för öfrigt hlifver olämplig såsom arbetstid. Helt annat skulle förhållandet blifva, om arbetstiden koncentrerades på 4 månader. Mycket har blifvit yttradt derom att förslaget icke medgifver Konungen rätt att upplösa riksdagen, samt att detta skulle (öranleda en vådlig rubbning af förhållandena mellan de begge statsmakterna, samt att R. o. Ad. af dessa skäl ej borde anta ga förslaget. För min del måste jag uppriktigt bekänna, att jag icke förstår detta. Skälet skulle ega sin riktighet, om representationen tillsattes h. o. h. genom val; men då detta nu endast är förhållandet med tre af Stånden och R. o. Ad. deremot återkommer på grund af sin sjelfskrifvenhet, skulle genom det önskade stadgandet Adeln liksom sättas utom räkningen. Man har vidare påstått att bifallandet af detta förslag skulle göra det omöjligt att antaga det representationsförslag, som man har att vänta från regeringen. Detta bör dock icke afskräcka oss. Omfattas det förslag, regeringen framlägger, med sympati af alla 4 Stånden, finnes intet hinder att antaga detsamma. Skulle, genom det nu förevarande förslagets antagande, R.
Committéen, af Eders K. Majit i Nåder kallad till ett förberedande arbete , borde anse för sin första pligt, att taga på sig det obehagliga L en framställning , som skulle stöta många opinioner. Committéen förutser äfven , att betänkligheterne mot dess förslag möjligen i närvarande tidpunkt må komma att gälla mer, än de skäl, sorn till dess försvar kunna anföras; men begreppen blifva imellertid redda och ämnena för discussioner ordnade, samt Eders Kongl. Maj:ts nådi-j ge afsigter således uppfyllde. Committéen går derföre nu att upptaga en del af de inkast, som. emot dess förslag torde komma att göras, och att i underdånighet förklara, huru Committéen ansett dem. De inkast, som redan blifvit och än vidare skola blifva emot den föreslagna planen uppstälda, kunna hänföras under följande hufvud-afdelningar: 1) emot sjelfva mynt-bestämningen i allmänhet ; 2) emot den af Committéen uppgifna mått-] stock för sedlarnes metalliska värde; 3) emot förslaget att enskilde Actie^egare må tillåtas i Banquen deltaga. 374 Betänkande om Rikets Penninge-Verk. I forsta hänseendet anmärkes att en mynt» bestämning eller realisation är en bankrutt, omoralisk och sårande för national-anseendet, förderflig för allmänna crediten; att de förra realisationerne icke egt bestånd, utan endast ådagalagt , att metalliskt mynt icke trifves i vårt land , och att i hvarje påkommen våda, man åter nödgats taga sin tillflygt till pap. persmynt; att om industrien i alla dess grenar ej lifvades på samma gång, som metalliskt mynt åter sattes i omlopp, Banquens redbara fond lätt kunde utgå ur
Kyrka varande fyra ättehögar äro ett verkligt national-monument, hvilket borde såsom ett slags helgedom vårdas och bevaras, men dessa ännu ligga öppna och fritt tillgängliga och derigenom stundom lidit af fåkunniga och obetänksamma menniskors tillgrepp genom grushemtning, förberörde dyrbara fornlemningar måtte, på nationens bekostnad, omgifvas med en enkel och varaktig, men tillika smakfull och passande stängsel samt denna derefter alltid i behörigt stånd af allmänna medel underhållas; förmodande Motionairen, att kostnaden i och för nämnde hägnads uppförande icke komme att öfverstiga iooo R:dr, samt att ett årligt bidrag af 5o högst 100 R:dr skulle vara tillräckligt för dess underhållande framgent. Då, efter hvad Motionairen sjelf uppgifvit, höga vitesförbud tid efter annan blifvit fastställda för åverkan å dessa minnesmärken ifrån forntiden samt om någon betydligare skada å dem göres, t. ex. genom grushemtning, sådant lätteligen bör genom uppmärksamhet å Krono betjeningens sida upp - 16 Stats-Ut skottets Utlåtande N:o i3i. täckas och förekommas, tror Utskottet, att dessa ättehögar, lika såväl som dylika minnesmärken i andra orter, äfven hädanefter kunna, utan att omgifvas med serskild stängsel, ifrån förstörelse bevaras; och Utskottet afstyrker fördenskull bifall till den af Herr kVijkman i berörde hänseende väckta motion. Stockholm den 23 Maji 1834- ' ' ■ i » STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, i834- Slcils-Utslottets Memorial N:6 i3z. i N:o i32. Ankom till Exp~Utsk. den 5 Junii. Memorial. Det är anledning till anmärkning emot Föredraganden för Krigs-Ärendena hvarom remiss begäres till Constitutions-Utskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola. 'Ankom till Exp.-Utsk. den 5 Junii. Memorial, i anledning af erhållen ålerremiss på Statsutskottets Utlåtande N:o 38.
I tid, i tidl Den doktorn bad min vän ropa ut de orden, så de hördes i hela Sveriges land. Men, s o m h o n inte återfått rösten ännu, så ropar jag i hennes ställe: I tid, i tid! Att det kan finnas människor, s o m tro, att en lungsjuk blir lika lätt frisk hvar s o m helst, o m han eller h o n bara äter och sköter sig, förstår jag inte. Den, s o m pröfvat alpernas sol-snö-luft o c h erfarit, hur härlig den är, den förstår, hur lättande o c h uppfriskande o c h helande den måste vara för trötta eller såriga lungor. I Leysin finnas flere hotell — äfven pensionat, fast jag n o g tror, att de stå under samma styrelse. I själfva sanatoriet kostar det 10, 12 ä 16 francs o m dagen. Sydrummen äro de dyraste. Å t norr hyres ingenting ut. För de pengarne får man rum, värme, ljus, betjäning och, från o c h m e d i år, äfven läkaretillsyn. Här behöfver man inte betala mer än 25 centim e r för att få dricka kaffet hos sig! Vill man också äta frukosten på sitt rum, kostar det 75 centimer; för en hel middag, serverad » apart », ta de 1 franc. Dessutom var det någon slags tidningso c h bokskatt — 2 francs i veckan, tror jag. V i n är inte inbegripet i måltiderna. Alla sjuka ska ' ha två filtar o c h pälsverk m e d sig. I pensionen » Chamossaire » var priset från 6 till 8 francs o m dagen. Läkarevården är där densamma, m e n o m den är inbegripen i pensionen, vet jag inte — m e n antagligen. Liggverandor finnas där, alldeles s o m på Sanatoriet — det såg jag — o c h lär skötseln i sin helhet vara densamma. Ingen kammare, äfven de i femte våningen, äro lägre än tre meter, o c h det faller af sig själft, att där finns hiss. Desinfektionen lär vara alldeles framstående, sa ' sekreteraren. (System Geneste o c h Herscher.)
N:o 66. 179 Taxan belägger alltså hudar och skinn, oberedda, torra, osaltade och obestrukna, med en tull per centner af R:dr 2: SO. saltade och bestrukna • :»i»iif?i 25. Hudar äro likväl en nödig beklädnadsvara. Tull på rudimaterien ett fel, som drabbar våra garfverier. Vidare t. ex. å Dricka: ;R:dr öre. Porter 1 kanna I. wib.ro40. Öl och andra slag . -rr 20. Fisk, saltad och inlagd: Anjovis, sardeller och thonfisk 1 # -t 25. Sill i 1 »r.ib25. Strömming . , , , i 25. all annan .1 » — 75. Fisk, torr eller rökt: Jo r-ij .<•»■«)•> ..mm. » Gråsidor eller Sey 1 Cent. Lax och ål 1 J»nl >-6:,.— Långor, torsk, klippoch platteller bredfisk , . 1 » ,i|L: SO. andra slag 1 ö : i 2: 50, Hattar: ull-, håreller felb. • 1 :SW>.t2: — af andra slag t l — 40. Kläder, ej specificerade.
Jag hade också för detta ändamål sökt, så vidt möjligt var, uppfatta de anmärkn:r, som dervid blifvit gjorda, och hade ämnat att desamma nu till vederläggning upptaga i en mera vidsträckt omfattning; men då jag nu finner husets ledamöter så utomordentligen få till antalet och jag kommer ihåg den så ofta predikade satsen att söka minska riksdagarnas längd och icke upptaga tiden med onödiga tal, då jag i alla fall uti sammansatta Utskm blir i tillfälle att pröfva de mot förslaget framställda anmärkntr i deras helhet, skall jag till en början, och i händelse huset icke blir fulltaligare, inskränka mig endast till att göra några anmärkrnr, för egen räkning, emot Utsk:ns förslag. Jag ber dervid först få nämna, att jag instämmer uti den af Hr Rosenblad gjorda anmärkn. att Utskm hade bort förutskicka sitt förslag en erinran derom, att den gamla författningen af d. 24 Jan. 1824, under hvilken s. k. privatbanker och discontcr kunde uppstå, borde afskaffas, i samma stund denna lag blir kraftägande och gällande, med förbehåll likväl, att redan under denna lag af 1824 stiftade banker bibehölles vid deras rättigheter under löpande octrojtiden. Sedermera, och hvad beträffar 1 §ts redaction, får jag förklara, det jag instämmer Titi de anmärkningar dervid, som en af reservanterna, Hr Hessle gjort. Rörande 2:dra §, der det heter: ”dock må privilegium ej förunnas för längre tid, än högst i5 år,” anhåller jag få göra den anmärkn. i likhet med hvad Hr Skogmans förslag innefattar, att tiden rätteligen borde utsträckas till 20 år. Motiverna för denna min åsigt äro följande, nemi. att en bank, som kommit väl i ordning, är nyttig icke allenast för sina delägare, utan äfven för den landsort, hvarest den finnes; men om en sådan bank skulle veta sin lifstid vara så kort, veta, att den vore tvungen att snart upphöra och nödgas indraga sin rörelse, skulle sådant bafv,a en »84 D«u 26 November e. m. skadlig inverkan på hela inrättningen.