Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. beviljats på grund af de framställningar derom, som corn.-coll. hos K. M. gjort. I följd af R. S:ts revisorers framställning om detta förhållande, har StatsUtsk. ansett sig böra tillstyrka R. St., att bos K. M. i und:het anhålla det någon föreskrift mätte i den vägen blifva meddelad i afseende på sättet för dessa afskrifningar; ty det är för närvar, ej R. St. som bestämma om afskrifningar i den vägen, utan, som jag nyss tagit mig friheten nämna, hafva de beviljats än af K. M. på grund af comm.-coli. framställningar, och än af comm.-coll. enskildt. Således torde det ej kunna komma i fråga annat än alt det är nödvändigt alt bestämma hvilken auktoritet som skall verkställa dessa afskrifningar. Skulle man nu afslå detta betäuk., så kommer visserligen att med saken förblifva sorn förut; men detta förut är helt obestämdt och det är för att komma till någon visshet i nämnde afseende som StatsUtsk. ansett nödigt underställa frågan R. St:s pröfning. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Om raan, som Hr von Hartmansdorff nyss yttrat, vill att med afskrifningar å ifrågavar. medel skall tillgå på samma sätt, som med diskonternas medel, så går det aldeles ej an att afslå deuna punkt; ty då inträffar just motsatsen af hvad Hr von Hartmansdorff åsyftar. För närvar, är Den 13 Maj. 567 nemi. förhålladet med dessa afskrifningar så, alt sedan R. St. vid 1815 rårs riksdag anhållit att räkenskaperna malle blifva befriade från en slör mängd eller dä balanserade fordringar (förnämligast hos Finnar) på säll ali, sedan utredt blifvit burn mycket af dessa fordringar kunde utgå, det mätte förordnas om af skrifning af reslen. Derpå förordnade K. M. en sådan utredning och derefter om afskrifning af sådane fordringar för hvilka ersättning ej möjligen var alt förvänta.
Inhemte dock, i de fall här nedanföre stadgas, underrättelser och råd af ett Stats Råd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade infödde Svenske Frelse eller Ofrälse Män af den rena Evangeliska Läran. 4- Inhemte dock, i de fall här nedanföre stadgas, under* rättelse och råd af ett Stats-Råd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade infödde Svenske Frälse och Ofrälse Män af den rena Evangeliska Läran. Alternativ. Inhemte dock, i de fall här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af Bihang till R. S. Fröt. &dje Sami. g. 3?} Censtitutions Utskottets betänkcmden. ’1\ •tt Stats-Råd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade infödde Svenske Män af den rena Evangeliska läran. Se Bihanget till »amtelige Rika-Ståndens Protocoll vid 1817—18 Srens Riksdag, 3 Bandet sid, 36. Ridderskapets och Adelns Protocoll den 21 April 1818, IIsid. 103; d. 27 April, II. sid. 557; d. 23 Maji, II. sid. 122, oeh d. 27 Maji, II. sid. 487—4Ö9- Preste-Ståndets Dito d. 8 Maji, 1818, sid. 322, 4 Bandet. Borgare - StSndets BondeStändets
I början går allt bra; men underhandlingen afbrytes af en Turbator pacis;Merkurius klagar för Diva, och egenhändigt tuktar hon Turbator. Nu slutes freden på vilkor, att de Lutherske skola blifva i frihet och åtnjutande af alla sina privilegier. Merkurius berättar detta för Pax, Pietas, Justitia, Mundus och Allemannia, hvilka alla deröfver fröjdas. Adelsmannen, presten, domaren, köpmannen, bonden, skräddaren, skomakaren, drinkaren och fråssaren uppträda hvar för sig, och, påminnande sig hvad de lidit af kriget, prisa de freden. Några af dessa monologer äro rätt bra hållna; men bondens är det plumpaste vi påträffat uti dessa dramer. — Den enda, som icke vet något om den vunna freden, är Diva sjelf. Slutligen kommer Merkurius med budskapet; Pax, Pietas, Justitia, Mundus och Allemannia lyckönska henne; och på hennes befallning slås Mars och Bellona i fjettrar samt öfverantvardas åt Pluto, hvilken lofvar att efter bästa förmåga plåga dem. Diva slutar med dessa ord: ”Pax tu skalt nu här före gå, Bära rosor i handen. Pietas, Justitia och så Gå och fölier hwarannan. Jagh går här med Allemannia, Som nu haar tröst bekommit. Ther näst gå i mine Öfwerstar braff, Frijd och roo hafwe wij funnit. Bidiom nu Gudh rätt innerligh, At han öfwer wårt Rijke Will låta Friden bli stadigh, Och ofrijd från oss wijka, Och wij kunne här lefwa så I thesse siste tijder, At wij glädje i Himmelen få Hoos wår Gudh nådigh och bli der.” Englarna sjunga: ”Prisa Jerusalem Herran”. Äfven för denna komedi saknas ej utländska mönster. De vandrande trupperna i Tyskland uppförde under 30-åra kriget en mängd allegoriska stycken, hvilka behandlade tidstilldragelserna.
Forssbergsson den 14 November 1862 uthändigadt intyg ytterligare bekräftar svagheten af hemmanets jordmån så väl för sädessom gräsodling, med tillägg det hemmanet är företrädesvis blottstäldt för frostskada, äfven då på andra ställen inom socknen försvarlig sädesafkaslning erhålles; samt att, enligt protokoll öfver sockenstämma med Undersåkers församling den 6 Oktober 1861, socknemännen då medgifvit att åboen å hemmanet Fångåmon finge åtnjuta nedsättning i afseende på vägunderhållet till en tredjedel af det åsätta skattetalet, enär de ansågo hemmanet, genom något misstag af Afvittrings-landtmätaren, vara allt för högt uppskattadt i förhållande till dess verkliga värde och till den afkastning det kunde lemna; hvarförutan, och då det, i betraktande af de vidsträckta fjellar, floar, mossor och träsk, hvaraf hemmanet förnämligast bestode, tillika vöre mindre troligt att hemmanet ens i en framtid kunde upphjelpas, socknemännen uppmanade och tillstyrkte, det hemmansåboen borde, så fort ske kunde, å vederbörlig ort söka erhålla rättelse i misstaget eller nedsättning i sina onera. Ehuru Utskottet fortfarande är af den åsigt, att den form, i hvilken frågan om hemmanet Fångåmons befrielse från rotering blifvit väckt, ej är den rätta, samt att berörda fråga bort, af hemmanets innehafvare, hos vederbörande Embetsmyndigheter anhängiggöras, ör att, allenast efter förutgången behörig undersökning och sedan förhållandet blifvit fullständigt utredt, till pröfning förekomma; likväl och då de erhållna återremisserna utvisa att Rikets Ständer äro af annan åsigt, anser sig Utskottet böra i enlighet dermed förfara; och hemställer Utskottet således, det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet an hålla, att Kongl. Majit täcktes, efter verkställd undersökning, och så vida Kongl. Majit funne dertill skäl, till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om befrielse tills vidare för { mantal Fångåmon från utgörande af samma hemman åsatt rotering.
Lika med hvad Herr Gyllenhaal uti dess reservation uttryckt, anser jag, att alla pensio - Den 9 Junii f. m. ner böra vara fritagne från Borgenärers braf; och finnér det vara en uppenbar contradiction, att blott de pensioner, hvarom särskilte Författningar blifvit utfärdade, skulle tillgodonjuta denna förmån; hvadan jag äfven anser Herr Ribens Förslag, att alla böra njuta lika rätt, vara riktigt; i synnerhet då man tager i betragtande, hvad Herr Gyllenhaal citerat utur Kongl. Maj:ts under den i5 November 1826 utfärdade Nådiga Reglemente för Civil-Statens PensionsInrättning, hvilket uti 4 Art. 87 §. uttryckeligen stadgar: ”Hvarken pensionsel”ler begrafningshjelp må för gäld med qvarstad beläggas, ej eller införsel deri meddelas, utan skall Pensionen oafkortad! till "Pensionstagaren utbetalas, och begrafnings”hjelpen till hans Sterbhus-delägare.” Härigenom synes tydeligen, att ändamålet med Pensionen är att försäkra den afskedstagande om nödtorftigt uppehälle, utan att blottställa honom för Borgenärers ingrepp deri. Jag anhåller, att dessa anmärkningar malte få åtfölja återremissen. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Blott i afseende på en punkt af ifrågavarande Betänkande tillåter jag mig några anmärkningar. Sedan lagförslaget så v,äl om gäldenärs skyldighet alt hålla sig inom sitt hus, sorn angående det underhåll, han skall åtnjuta för sig, hustru och oförsörjda barn af 232 Den 9 Junii f. m,' boet, efter min tanka, ganska 1’igtigt stadgar, att sådant skall äga rum endast intilldess första dom i concurstvisten utgifven är; så heter det vidare i 4 Cap. io §. af förslaget: ”Häfver gäldenär tjenst i Riket, ”då må han, intill dess dom öfver honom ”fallit, tjensten ej förrätta."
Men innan mitt uppsåt hann fullgöras sjuknade jag åter, och mitt bref stannade vid en början. Det har skänkts mig en ny anledning att skrifva till er: jag ber att genom er få tacka Svenska akademien för det understöd, hon tilldelat mig. Skulle jag beträffande titlar eller dylikt begå något misstag, hvilket måhända kan få utseende af oartighet, så anhåller jag om ert öfverseende, på grund af min ringa kännedom om den slags etikettsformer. Än mer: jag ber er i det följande låta mig glömma, det jag skrifver till Svenska akademiens sekreterare, och glömma att jag som främling skrifver till en främling. Jag har mycket på hjertat, som jag skulle vilja säga er, och stela fraser passa mig så dåligt. Med ett ord: jag önskar icke skrifva till riddaren och doktorn etc. utan endast till menniskan, kritikern, konstnären. Ni har läst mina arbeten; den stränga objektiviteten deri har föga eller intet sagt eder om mig sjelf. Ni har haft anledning tro mig i allt höra till en literaturriktning, som är eder emot; det har i min sista bok funnits ställen, som jag visste måste stöta er för hufvudet, och dock har ni gifvit mig full konstnärlig rättvisa. För detta ber jag att få räcka er min hand och säga tack. Det fins mer än en punkt, der vi måste förstå hvarandra, och det måste finnas sådana, der vi ha en gemensam sak. Min ömtåliga stolthet har förut förbjudit mig att söka er; jag fruktade att det skulle se ut som ville jag lisma mig till en gynnare. Nu har jag fått erkännande och understöd utan ett närmande från min sida; nu är det lätt, som förr skulle varit svårt. Ni har visat så mycken sympati för mina arbeten, att det torde vara möjligt, att ni också har litet öfver åt författaren. Det är derför jag kommer till er. Det första jag behöfver säga er, och det jag önskar, att man alltid ville ha för ögonen, då man skall bedöma mig, det är att jag mer än allt annat älskar sjelfva konsten – ordens, framställningens, naturtrohetens stora konst – menniskoskildringen. Jag älskar den med en kärlek så fanatisk, så gammal, så pröfvad och så outrotlig ur min varelse, att allt i mitt lynne och min karaktär samlar sig derom som omkring sin kärna.
Jagt-hundar kunna tjena till ”nöje och nytta, band-hundar till väktare vid ”enstaka bonings-platser. ”Men alla andra så kallade knärackor och ”löshundar, som infestera alla gator i våra Stä”der med oljud natt och dag' och icke sällan ”med osäkerhet och våda för lif och lem, synnerligen under de heta Sommar - månaderna. ”Man säger: Detta är Politiens icke Beskattningens sak: Jag menar det vara bägges. ’’lcke sällan har jag sett små barn och ”sjuklingar på gatorna utsatte för dessa odjur: ”Ett barn såg jag en gång, vid anfallet af en li”ten knä hund, få hjertsprång och convulsiongr. ”Mången menniska i våra Städer liggeiår ut ”och år in uti värk och vedermöda Sömnen ”besöker honom sällan under hvilans timmar: ”n en om desse olycklige under vissa stunder er”fard någon lisa i sömnen, så händer ej sällan att ”skrål och oläten af dessa djur väcka den åter "hill dess plågor och jemmer. Och hvarföre ? J\)o, blott derföre, att andra dess lika skröplige ”och i samma nöd en gång qvidande medchrist9’ne hafva den caprice, den köld i sinnet, att ”föda djur, som göra dem ingen nytta och an”dra oro och svårigheter. Afven har handt att ”de döende få icke bortgå i frid, utan blifvit ’’oioade af dejta emot begreppet om ett höfsadt och Den 2 Juli. ”och så kalladt humaniseradt Samhälle högst con’ trasterande oljud och ofridsamhet. '■''.Flera af dessa hundar njuta kräSeligare ”och rikare underhåll och Ömmare ^omvårdnad af ”sina ägare än den öfriga betjeningen, och än ”mera än arbetaren. ”Hvarföre jag vördsammast tillstyrker det ”uti Bevillnings-Projectet vall-, jagt-och band”hundar utföras till lika afgift som hittils med ”8 sk., men alla öfriga hundar, hvarje stycke ”till mindst 3 ä 4 B:dr. Och skulle detta yttrande, på begäran, till Högloft.
Blefve It. o. Ad:s beslut nu det afgörande i frågan, ville jag gerna rösta för ett förslags-anslag, emedan det otvifvelaktigt är till sin princip riktigare; men de andra Stånden hafva ock sin röst med i laget, och jag får fästa uppmärksamheten på en omständighet, som vid afgörandet af denna fråga förtjenar att tagas i betraktande. Het kan nemi. hända, att It. o. Ad. och ett annat Stånd beslutar att gifva 1 50,000 lt:dr som förslags-anslag, om då de 2:ne öfriga Stånden bifalla Utsk:s förslag, eller att gifva 175,000 R:dr som bestämdt anslag, så kommer frågan att gå till förstärkt StatsUtsk., och då kan det möjligen hända, till följd af det sätt, hvarpå man ibland ser voterings-proposaupsatta, att förslags-anslaget blir bortvoteradt i Förstärkt StatsUtsk., och att de 150,000 B:dr stå qvar som bestämdt anslag. Derhän kan det gå om man ovilkorlig^ yrkar på förslags-anslag. Jas öfverlemnar åt R. o. Ad. att sjelf afgöra, hvilket som är klokast; målet, som är, att vårt lands försvarskrafter blifva väl vårdade .och underhållna, är det ingen här som får förbise. Hr Lefrén: Jag är i allmänhet mycket obenägen mot all s. k. Riksdagstaktik; jag bryr mig föga om, hvad som möjligtvis kan hända i Förstärkt StatsUtsk. Dessutom får man icke idkeligen, på sätt StatsUtsk. gjort, hänvisa till besparingarna och extra utgifts-medlen, utan att beräkna huru stora summor slutligen skola på så sätt betäckas. Man hänvisar dit utgifter, som kanske belöpa sig till |:delar af denna HufvudTitel. En portions-förhöjning af ett par skillingar är alldeles icke otänkbar; vi hafva under de sednare åren sett huru priset varit 4, 5, 6 och t. o. m. 12 sk. högre på den ena orten än på den andra. Dessa besparingar äro afsedda fölen mängd utgifter, som icke kunna frambäras till R.
Majrts frånvaro i Norrige, det året tillförordnade Kongl. Regeringen, sorn likväl, den gjorde Reclamationen afslagit, derom Herr Baron van Suchtelen genom Note den a8 Augusti är vorden underrättad; men Herr Baronen liar det oagtadt, sedermera under den 12 Mars 1819 öfverlemna! till Hans Excellence Stats-Ministern en till Herr Baron van Suchtelen stöld Skrifvelse af den i5 Jan. samma år, från Stats-Rådct d’Ouhril, hvilken Skrifvelse, den Hans Excellence under den 19 Stats-Utskottets Betänkanden. j/\( ) Mars tillställt forbemälde Herr Stats-Secreterare, finnes innehålla förnyade 1 le elam ationer af Cornmerce-Rådet Sederholms i Finland boende arfvingar, att dem måtte tillerkännas den på dem belöpande andel uti förenämnde ersättning; hvilket Herr d’Oubril ansett så mycket heldre böra beviljas, som vägrandet deraf endast vore grundadt på den omständighet, att sökanderne icke äro Svenske undersåtare, hvarifrån tillräckligt skäl icke skulle kunna hämtas, för att undandraga dem en ersättning, som dem i egenskap af erkände arfvingar, efter Lag lillkomme, i synnerhet sorn liela fordringen skall vara af Franska Regeringen erkänd, och att Svenska Regeringen under fortsatt vägran att godtgöra de Finska arfvingarne, likväl icke skall underlåtit, att affordra Franska Regeringen fulla ersättningsbeloppet; Yarandes saken i detta skick under den a5 sisth Januarii af Kongl. Maj:t i Nåder hänskjuten till Rakets Ilöglofl. Ständers pröfning och afgörande. Hvad således nu angår Herr Stats-Rådet d’Oubrils uppgift att hela fordringen för Skeppet Rivolta, såsom af Franska Regeringen erkänd, skall vara till fulla beloppet af Svenska Regeringen infordrad, och att, på grund deraf de nu ifrågavarande Sederho/mske arfvingarne, äfven skulle vara berättigade att sin andel af ersättningen ut - i5o Stats-Utskottet.i Betänkanden.
1847 yttrades af akademiens direktör, f. statsrådet Grubbe: » Hvilken svensk medborgare minnes ej med tacksamhet, att den grundlag, hvilken, ehvad ock ännu uti den må återstå att förbättra, likväl i nära 40 år beredt åt svenska folket det tryggade åtnjutandet af en lagbunden frihet, till en hufvudsaklig del är ett verk af Hans Järtas statsmannavishet? Hvem känner ej hvad han äfven verkat för fäderneslandet, såsomdeltagande i statsförvaltningen i en tid af stora svårigheter och vådor och derefter såsom styresman af det landskap, i hvars kraftfulla innevånare Engelbrekt, Sturame och Gustaf Wasa funno sitt första biträde i det stora verket af Sveriges befrielse från utländskt förtryck? Men äfven anom literatu-rens område har han genom sitt snille och sina vidsträckta kunskaper funnit ett rättvisligen berömdt namn. Såsom prosaisk stilist har han af få svenska författare blifvit upphunnen, af ingen öfverträffad. » Hans Järtas efterträdare i Svenska akademien, presidenten Skogman, meddelar några uppgifter om dennes barndom och ungdom, om dén uppmärksamhet han genom sitt snille och sin flit tillvunnit sig under studietiden i Upsala .. Han upp-gifver äfven, att general Pechlin, gift med hans moster, före riksdagen i Gefle bekostat tryckningen af hans första arbete, en skämtsam vederläggning af en skrift, som satte guld och silfver under pappersmynt. Han meddelar vidare, att det efter honom funnits en lefnadsteckning, som likväl slutats med 1791. Det är för historien en stor förlust, att denna icke blifvit fortsatt, åtminstone tio år längre; ty med undantag af hvad som rör Järtas uppträdande vid 1800 års stormiga riksdag och hans derpå följande försvar inför Göta hofrätt, för några af oppositionsmännen, har föga blifvit bekant om hans verksamhet som tjensteman och författare under denna period. Att Järta under de åren var en ifrig förfäktare af de liberala idéerna, var ett allmänt kändt och erkändt förhållande, ocli han ansågs som författare till de flesta frihetssånger, som då i hundratals skrifna exemplar utdelades och deraf många ännu förvaras.
Men om man vill efterse, så funnos visserligen uti 1835 års bancoreglem. bestämda föreskrifter, att Bancofnllm., då Bankens säkerhet sådant fordrade, ovillkorligen skulle minska utlåningen från Handels-, och Näringsdiseouten. När nämnde reglemente utfärdades, var denna Discont grundad nästan helt och hållet på upplåning, och då borde väl det stadgande anses tillräckligt bindande, som innehöll, att ”Bancofullm. skulle kunna, när vigtiga skäl dertill förefunnos, för någon tid inställa, såväl upplåningen, som den derpå grundade utlåningsrörelsen.” Oell ännu mycket mera skäl dertill hade man haft vid sistförflutna riksdag, ali uti 1841 års reglemente införa det positiva stadgande, alt när Bankens metalliska cassa började nedsjunka emot ett visst ofördelaktigt belopp, så skulle Bancofullm. vara förpliglade att genast minska utlåningen just från nu ofta omförmälda rörelsegreu; hvilket äfven vid förra riksdagen, af mig, såsom då ledamot i BancoUfsk., ifrigt, fast förgäfves, yrkades; ty, såsom nyss anmärktes, man fattade då icke någon slags nödvändighet, hvarken alt inskränka sedelstock eller lånerörelse, utan man vidtog tvertom alldeles motsatta åtgärder. Det stora öfverflöd af allmänna medel, som år 1S41 fans i Biksg.cont. reserveradt, blef nemi., genom uppköp af ett par millioner obligationer, inom ganska kort lid, åter i rörelsen utsläppt, att öka både förlagsoch rörelsecapitalets redan alltför stora belopp, och hvilket dessutom än högre blef uppdrifvet derigenom, att äfven åtskillige af de medel, som inom Banken hade blifvit reserverade under riksdagens lopp, eller ej långt efter dess slut, mest i låneväg åter ulgåfvos. Ty vi veta, att den allmänna Disconten fick en tillväxt af 500,000 r:dr b:co under riksdagen, och 700,000 r:dr b:co straxt efter densamma, dä äfven Handelsoch Näringsdisconlen erhöll omkring 400,000 r:dr; att ej lala om alla tillökningar på andra båll.
Det vill också synas, som, derest Rikets Ständer ansett Kongl. Theatern böra till en Statens inrättning förvandlas, de icke underlåtit att, vid beviljandet af de anslag, som åt densamma blifvit anvisade, härom göra framställning. Då så emellertid icke skett, hemtar Utskottet härifrån ett ytterligare stöd för den åsigt, i öfverenstämmelse hvarmed Utskottet hemställer, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 17 Augusti 1860. Anttill Exp.-ITtsk. den 18 Äng. 1860, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl. Maj:ts nådiga Reglemente för skyddskoppympning i Riket. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har Höglofliga Ridderskapet och Adeln remitterat en af Friherre Creutz, Stefan, väckt motion, deruti motionären, i uppgifvet syfte att »slita ett af de mänga onaturliga och förderfliga band, sorn hvila öfver »individen och samhället» föreslagit »att Kongl. Majits nådiga Reglemente för skydds»koppympning i Riket af den 29 September 1853 mätte så lill vida till all gällande kraft »upphäfvas, att det icke blir bindande för någon annan än den, som sjelf vill för sig »eller barn underkasta sig dess förordnanden.» Allm. Besv.- och Ekon.-Viskottets Betänkande N:o 158. 5 Grunderne för detta förslag äro i motionen på följande sätt angifne: »1:0. Enligt de utmärklaste både hydropatiska och homöopatiska läkares sam»manstämmiga utlåtanden är vaccineringen icke något ofelbart preservativ emot kopp»sjukdomen. Detta bestyrkes ock af erfarenheten.» »2:o. Utsattes den som skall vaccineras för möjligheten att, jemte de artifici»ela kopporna, få på sig öfverflyttade alla de sjukdomsämnen, hvilka kunnat ligga förborgade uti dens organism, ifrån hvilken koppympningsämnet blifvit taget;» »3:0.
Det är mig vid detta tillfälle högst angenämt, att den framställning, jag nu tagit mig friheten göra, hvilar på authoriteten af ett annat RiksStånd, i hvars beslut jag destoheldre hoppas, att Ridderskapet och Adeln lär instämma, som Utlåtandet om extra 48 Den 28 December e. m. Statsregleringen redan blifvit af Ståndet i Förmiddags-plenum återremitteradt. Begärdes på bordet. Företogs till pröfning BancoUtskottets den g dennes under N:o 87 afgifne, och den 17 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets nnder N:o 71 förut meddeldte Betänkande, i anledning af väckt Motion om ersättning till ÖfversteLieutenanten G. U. Adlerstam för dess, genom en rättegång med Rikets Ständers Bank , orsakade lidande. Herr Adlerstam> Gustaf Ulrikj anförde skriftligen: Med den rättighet våra Grundlagar lemna Representanten, att då inom det Riksstånd, han tillhörer, frågor förekomma, hvilka personligen röra honom såsom enskild man, i öfverläggningarne deltaga, med skyldighet blott, att aflägsna sig vid den stund beslutet skall fattas; anhåller jag vördsammast att få fästa Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Ridderskapets och Adelns synnerliga uppmärksamhet på det BancoUtskottets Utlåtande, som utaf Ridderskapet och Adeln nu kommer att pröfvas och afgöras, och som ensamt angår mina angelägenheter. Vid Den 28 December e. m. 49 Vid ett tillfälle af så ytterst allvarsam Vigt, då Rikets Ständers beslut går att bestämma min, min hustrus, och mina tio barns timliga välfärd; då så många känslor strida i mitt inre, blir för mig ingenting svårare, än att undvika vidlyftighet.