Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har tydligen visat, att dess mening icke varit att Pastoraterne skulle göras fullkomligen lika, då det säger: ”Ulsk:s mening torde icke så kunna missförstås, som skulle tillvägabringandel af en arilhmetisk likhet mellan socknarnes folkmängd i allmänhet dermed åsyftas. En stor mångfald måste i följd af folklynne och lokala förhållanden i detta hänseende alltid och utan olägenhet qvarstå.*’ Utsk. har noga betraktat nyttan af olika klasser pastorat. Det har aldrig varit Ulsk:s mening att sådant skulle uphöra. Men dä man ser pastoraterne i Wermland i medeltal beräkna en folkmängd af emellan 7 och 8000 menniskor, så kan det väl icke vara möjligt, och det har äfven, af ledamöter utaf Högv. PresteSt., hvilka åro från Carlstads län, inom Utsk. uplysts, alt pastoral vården icke kan skötas såsom sig bör. Socknarne Aro för vidsträckta för att presterna skulle kunna sköta dem, och klagomål öfver detta missförhållande äger ofta rum. Det är derföre, som Utsk. ansett att, der församlingarne sjelfve önskade en sådan sönderdelning af pastoraterne, borde den också äga rum. Det står derföre i betänk, ”alt det är församlingarne obetaget, att sjelfve i delta afseende väcka förslag” etc. Om en församling med 7 å 8000 innevånare, skulle önska en sådan delning, så finnér jag största skäl vara för handen att dela ett sådant pastorat. Jag vågar således tillstyrka bifall till detta betänk., så mycket mera som PresteSt. lärer hafva vidtagit enahanda åtgärd. Dell 12 Alars é. m. 387 Frih. Cederström: Att icke någon prestman inom Utsk. reserverat sig emot, äfvensom att PresleSt. bifallit betänk., deri kan jag icke se annat än en slags grannlagenhet, ehuru enl. min tanka mindre väl använd, i det bemälde Högv. Stånd velat åt de öfriga Stånden öfverlemna, alt, utan af PresteSt. på förhand, genom betänkligheters upkastande lagda svårigheter, falla sina beslut i ämnet.
Det tillhör då henne att, med uppmärksamheten riktad på denna medfödda svaghet och blicken öppen för ärfda brister, så mycket omsorgsfullare och solidare lägga sin grund. Det skall då måhända lyckas henne att alldeles förtaga, eller i alla händelser i betydlig mån förminska verkan af dåliga fysiska eller andliga anlag, hvilka, lemnade åt slumpen och naturen att godtyckligt utvecklas, med naturnödvändighet leda till släktets urartning. Men de mödrar, för hvilka psykologi och fysiologi äro tvänne lika betydelselösa som okända begrepp — äfven då de omskrifvas på svenska — de skola aldrig kunna utföra ett dylikt verk. Och att vårt land och vår tid till sin djupa olycka haft allt för många sådana ovetande mödrar, därom vittnar på ett sorgligt och otvetydigt sätt vår försvagade generation, blodfattig, nervös och själssjuk. » Till unga mödrar, varande eller blifvande. Icke blott forntidens och medeltidens, utan äfven de senare århundradenas naturforskare, lagstiftare och filosofer hafva drifvit den åsikn:r 22 af Iduns föregående årgång skref ten, att modern intet hade att skaffa med dacAb » jag under ofvanstående rubrik några rader, nandet af barnets själ, utan att hennes roll hvilkas hufvudtanke utmynnade däri: att kvinvid släktets fortplantning blott är densamma norna, — icke blott de unga och ogifta, utan som åkerfältets, i hvilket ett frö lägges ned äfven de förlofvade och gifta, ja t. o. m. de, att gro. När plantan spirar upp, är hon till som stå i begrepp att bli mödrar — konsesitt väsen och sin natur af samma slag som kvent försumma att bereda sig för barnavård det nedlagda fröet — hvete, om man sått hvete, och barnauppfostran såsom för ett kall och ett ris, om man sått ris — fullkomligt oberörd af den närande jordmånen. Likaså bär barnet ämbete. andligen blott faderns drag, fortplantar blott Och jag trodde mig ha funnit, att de gjorde detta till följd af den falska föreställningen, hans egenskaper och utgör en fortsättning blott att i kvinnonaturen är nedlagd en så klar » inpå hans släktlif. (Andra artikeln.)
Utskottet har icke funnit anledning tillstyrka hvad i detla afseende af Herrar Fuilmägtiga i RiksgäldsContoiret blifvit föreslaget, men har deremot ansett rättvist, att Ordinarie Lönerna vid General AssistanceContoiret frän nästkommande ars hörjan utgå tued samma förhöjning, efter enahanda grunder, sorn lör penningelöntagande Ernbetsoch Tjenstemän i allmänhet äro bestämda; och att de 66f R:d., som Casseurerne för utlåningen samt inlösningen under namn af Skrifva-rehjelp hvardera åtnjuta, tilläggas sjelfva Lönerna. 11:0 Från StatsUtskottet, af den 19 Juli, i anledning af Herrar Fullmägtigas i RiksgäldsContoiret Memorial, angående åtskilliga förändringar i Reglementet för General AssistanceContoiret, samt afskrifning af en uti nämnde Contoirs Räkenskaper balancerad Summa af 66 R:d 32 sk. Banco; och yttrar sig Utskottet hafva funnit, hvad Herrar Fullmägtige i ena och andra afseendet anfort, vara väl grundadt, hvarföre Utskottet ej allenast får tillstyrka de föreslagna ändringarna uti Reglementet för Ge* neral Assistance Contoiret, utan ock, att de uti nyssnämnda Contoirs Räkenskaper balancerade 66 R:d. 32 sk. ina afskrifvas. Den 25 Juli t. nt. 122? 10:0 Från StatsUtskottet, af den 21 Juli, i anledning af Rådmannen Bagges Memorial om forvexling af förslitna Bancooch RiksgäldsSedlar.
M:s nåd. propostr, derom vili jag icke nu ingå i någon grundlig undersökning; men hvad jag åtminstone för min del tror mig finna, är, att icke jemvigten emellan de båda stadsmakterna är väl bibehållen, om ett sådant grundlagsstadgande införes, så länge ännu tiden för R. Sits lagliga sammanvaro är utsatt till endast 4 månader; ty under sådana förhållanden kunde det blifva möjligt, att de egentliga riksdagarna kommo att inaria till endast urtima riksdagar, vid hvilka Ständerne icke hade något initiativ. Jag vill icke säga, att så skulle ske; iag vill tro motsatsen; men det kunde hända, och i lagstiftning samt isynnerhet den politiska, mäste man länka sig de följder, som kunna uppkomma, och icke endast dem man har anledn. att vänta sig. På dessa skäl, och således på helt andra grunder än Hr von Hartmansdorff åberopat, samt elmiu jag ville lemna mitt fullkomliga bifall till förslaget om riksdags hållande hvart tredje år, får jag anhålla om propos. till bifall å Utskts betänkande. Hr Frih. o, Land i m. yttrade, att, i anledn. af ord - Den aa A ugn» ti e. ra. 3a5 ställningen i Utskrs slutmening , propos. lill bifall å dess mein. icke kunde framställas, utan trodde Hr Landtm., att propos:n i stället borde innehålla afslag å K. M;s nåd. propos. ; hemställande alltså, om R. o. Ad. behagade afslå K. M:s ifrågavar. nåd. proposition. Piopades ja och nej. Hr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. ansåg den nåd. propostn böra hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Ropades äfven ja och nej. Ilr Landtm, förnyade derefter sin propos. till afslag å K. M:s ifrågavar. nåd. proposition. Ropades starka ja, blandade med många nej. Då Hr Frih. o. Landtm, i anledn. häraf förklarade det han trott sig finna att ja öfverrösta! nej, begärde Hr Lagerheim, Lars Magnus, votering.
Som det till taxeringskostnader med flera utgifter för bevillningsafgifternas bestämmande inom Stockholms stad afsedda belopp kommer att omedelbart utgå från Riksgälds-kontoret, så bör detta Verks styrelse, genom utdrag af Pröfnings-kommittéens protokoll, underrättas om det beviljade kostnadsersättningsoch vedergällnings-beloppet samt dess verkställda fördelning 4:o § 77. Den, som vill öfver Taxeringseller Pröfnings-kommittés beslut anföra besvär, är berättigad att, då han i sådant afseende anmäler sig hos vederbörande tjensteman, kostnadsfritt erhålla för dylikt besluts öfverklagande erforderligt utdrag af taxeringslängden samt Kommittéens protokoll; och må ej heller lösen fordras för andra protokolls-utdrag och expeditioner, som till följd af vederbörande Kommittés beslut böra utfärdas. Förnyadt Förslag till Bevillnings-Stadga. 10 CC Z/K) § 79. § 80. 1:o Den, som icke — del af samma beslut. 3:o Omförmälda böter tillfalla, der icke annorlunda är särskildt föreskrifvet, de fattige inom den församling, der den bötfällde är mantalsskrifven. Uppbörd, afkortning och redovisning. l:o Uppbördsboken och debetsedlarne. § 81. § 82. § 83. Med undantag^af skattskyldigs hustru och hemmavarande barn samt andra till hans hushåll hörande eller hos honom skattskrifna och på hans debetsedel upptagna personer, som icke skola utgöra bevillning efter denna Stadgas 2:dra artikel, bör hvar och en skattskyldig erhålla särskild debetsedel; men, vid ansvar, såsom för tjenstefel, får icke mer än en debetsedel utfärdas för de, skattskyldig inom samma taxerings-distrikt åliggande, bevillningsafgifter; varande dock husbonde berättigad att efter derom gjord begäran, erhålla särskilda debetsedlar för de hos honom skattskrifna och på hans debetsedel uppförda tjenstehjon. Fastighets-egare 20 Förnyadt Förslag till Bevillmngs-Stadga. § 84- § 85- 2:o Uppbörden. § 86. § S7- § 88- 1:o Skepps-ombudsmannen beloppet. 2:o
Föreningens syfte var, D att i fosterlaiidsk och konstnärlig riktning f öradla den svenska hemslöjden; att till vinnaiide af detta 1ngI iterupptaga och för niitida iinda~ni '. lampa de gamla svenska mönster och färgmotir, som förefinnas i riw. allmogeväfiiader, nationaldräkter, spetsar och gamla Broderier; n t t gifva det finare handarbetet en iilera Izonstniirlig riktning och dBrigenom återupplifra sniaken för detsamnia samt inverka foriidlande I; $ smaken i allinänhet. » Så börjades med mod och lust, eliiirii under m~ngeliaiida iippoffringar och sviriglieter, inom en ännu helt liten krets arbetet för den af alla sb variiit omhiildade idén. Och man tordesvara berättigad till den åsikten, att företagets första ledarinnor satt den stampel p5 detsainina, som det sedan i lii~f~iidsak bibehgllit. Bland dein fanns ett ganska rikt mått af iniingsidig bildning, världsvana, kiinskapen., beläsenhet, estetisk och annan. För dem alla fanns dock ett gemeiisamt: den ideella riktningen. Och ar det möjligtvis detta soni iillt framgent gjort det för Handarbetets r a n n e r möjligt att fasthalla ider1 - konsten och det fosterländska syftet - Kfren nar denna idé genoni omständiglieternas makt kom att antaga fornlen af en betydande Iiandelsaff a r? Watiirligtvis r a r det den ledande konstnärinnan, den llnge ensamt skapande, som satte prigeln af sir. iiidividiialitet pli arbetet och 89 det på ett satt, soiii äiinu skiljei Ha1idarbetet.s Vänner f r h i andra afistalter för konstnärligt handarbete. Hon förde i lnotsats till de flesta andra mönstertecknare och nppfinnare ej eneast penseln och stiftet, utan iifven 11kle11. Hon visste h z b ~ i b hennes konstnärliga tanke skulle utföras.
Baron upgifne sätt är af en aldeles vrvanlig beskaffenhet. Försiaget innehaller att utgifwa sä kallade Amicipations-Sedlar pä Krono - inträdet. Dä Herr Baron, i och med detsamma han antagit England och Frankrike häruri till efterdöme, Uttryckt sig: akt man derstädes nödgaö hjelpa stg Zenom en sadan utwäg, synes tydligen an Herr Baron sielf ansett den wara det sista sätt man mä nyttja, och sadant gillar Utskottet fullkomligen. Men Utskottet kan uti detta soM uti Åtskilligt annat, hwilket i de anförde Stater är af mindre swärighek icke anse air Swerige alt är tjenligt att efterfölja eller allid möjeligt art wcrkställa, soM derstädes kan anses riödigt eller gjörligt, aldraminst att sadant bör äga rum wid det, som L nämnde Stater för nöd stull mäste widtagas. Utskottet kan, i allmänna ordalag sagt, icke anse någon sadan mwäg tjenlig att fullt emotswara en contant Betalning som icke lemnar den fordrande antingen det gän bara myntet i hand eller säkerhet om erhällanbek af sadant wid inwisningens företeende, när som hälst, pä behörig ort; Och Utskott» statkar Fäderneslandet lyckligt att icke för sina contanta utbetalningar ännu behöfwa nyttja säsom Motswarighei, hivad som aldrig kan fylla det gängbara myn - Den 5 Zebruarii. skr myntets plats, under önskan och hopp att aldrig den tid mä upga öfwer Swea Land dä dylika, i Utffottets ranka mindre pälitelige medel för nöd stull mäste tillgripas. Dä Herr Baron med de föreftagne Anticipationer icke lärer mena sädanc, som i England Regeringen wanligtwis af Banquen erhäller förstottswir emot pantsättande af nägra stadgade Stats-intrader, och i nära likhet hwarmed Riksens Högloft.
i Kongl. Reglementet för CoopwardieSkeppare och Sjöfolk den 3o Mars 1748, att Redare för hvarje resa, sorn af deras fartyg till utrikes ort verkställdes, boede' vid fartygets hemkomst till Sjömanshuset erlägga en afgift af r2 öre kopparmynt för hvarje läst af fartygens drägtighet, samt, genom Kongl. Brefvet den 22 December 1749, att så kallade förhyringspenningar borde af Skeppsbesällningarne utgöras, på så sätt, alt för hvarje resa inom Östersjön, styrmän, båtsmän, timmermän, constaplar och kockar borde till Sjömanshuset betala 16 öre silfvermynt, matroser och kypare 8 öre samt cajutvaktare, koekgossar ock lärogossar \ öre samma mynt, hvilka belopp fördubblades, så vida resan anställdes utom Sundet, så ock, för att, i afseende å beräkningssättet af berörde afgifter, kunna tillvägabringa enklare grunder, blef genom Kongl. Kungörelsen den 27 Augusti 1828 ibland annat bestämdt, att afgifterne lill Sjömanshuset, såsom de i 2 mom. G art. af. 6 'Allm. Eesv. och Occon. Utsk. Utlåtande N:o 71 17 j8 ars Reglemente samt Kongl. Brefvet elen 22 December 174,9 blifvit stadgade, bomme att upphöra, och att i stället fastställdes en afgift af a sk. Banco för hvarje läst af fartygets drägtighet, hvilken redaren vid fartygets utgående ifrån Svensk hamn lill utrikes ort borde, till Sjömanshuset i den stad der resan börjas, erlägga.
Utsk. har till en början ansett, alt de af mig begärda 7,200 rrdr vore otillräckliga för ordnandet af folkfester samt till täflingspris. Jag medger visserligen, att bättre och större resultat kunde vinnas genom större bidrag; men jag har begärt den minsta möjliga summa för att lättare vinna bifall å motionen, och att denna summa ej är otillräcklig, det tror jag mig känna genom tillräcklig erfarenhet. Jag har funnit, att stora pris icke behöfvas, då man i våra landsorter vill anställa täflingsöfningar. Allmänna nöjet verkar mer än penningarna. Att endast få personer skulle deltaga i dessa täflingsöfningar kan jag ej tro. Jeg har sett i Skåne personer resa 12 ä 14 mil för att deri deltaga, och att af allmogen icke blott de, sorn bott närmast, utan äfven ganska aflägset boende, öfver varit dem. Den lid, som enligt StatsUtsk:s tanke skulle förspillas till men för angelägnare sysselsättningar, tror jag till en del ej böra anses såsom förspild i anseende till elen, efter min tanke, ganska nyttiga contacten emellan de menniskor, som vid öfningarna sammankomma; och den moraliska verkan, som dessa sammankomster frambringa, tror jag fullkomligt motväga det uteblifna resultatet af arbetskrafter. Dessutom har jag tagit mig friheten föreslå, att öfningarna 100 Don a Juni c. m. skulle anställas vid allmänna marknader, hvarvid tiden ändå förspilles och i annat fall säkerligen med mindre nytta. Men det är ett cardinalskäl, som Utsk. velat använda mot slutet, nemi. att sådana festers utsättande vid större marknader skulle föranleda antingen oordningar eller behof af större bevakning. För att möta detta skäl äger jag ingenting annat an den erfarenhet, sorn jag förvärfvat i Skåne, der sådana öfningar varit anställda i tvenne år. Der har det visat sig, att ingen militärisk bevakning för bättre ordnings hållande behöfts; och jag tror, att om en sådan behöfdes, nödsakades man anlita alltför många, hvaremot, om man bland åskådarne sjelfva utväljer ordningsmän, man säkrare kan bibehålla ordning'.
Men så kan göras med alla dem, sorn gå i detaljer, och med tanken härpå fästad är det som jag återkommer dertill, att BergsColhm och Brukssocieteten kommit till så olika resultater, alt den ena uptager kolålgången till 24 T:r och den andre till 18 T:r, Att sjelfva Brukssocieteten ej gör sina beräkningar utan fel synes deraf alt i den utdelade promemoria (som lärer vara 2:dra uplagan af denna societets beräkning på samma sak) uptages en utgiftspost, som icke finnes i den till StatsUtsk. aflemnade, af denna societet upgjorda kalkyl. Uti min beräkning är icke allenast kolen uptagna till deras 24* 372 Den 22 Mars e. m. värde ulan äfven malmen, brytningskostnaden, förlagsräntor, provissioner m. m. beräknade. Med ett ord allt är bär uptaget, så att örn stångjern kan erhållas för det upgifna priset måste man ock medgifva, alt alla råämnen jemte ränta på förslaget blifvit godtgjorda, och att alltså rörelsen burit sig bra. Hvilket äfven är förhållandet, enär stångjern kostar i Stockholm 16 R:dr och i Götheborg 16| R:dr, och vinsten således äfven under antagande af det utaf Rruksocietelen upgifna pris af 15 R:dr 1 sk. 6 rst. är ganska betydlig. Det är långtfrån mig att afundas dem denna vins^, men det visar, att man f. n. ingalunda har skäl att medgifva en nedsättning i ordinarie skatten för stångjerns-tillverkningen. Gå vi något tillbaka och tillse, huru frågan om nedsättning i skatten först upkommit, finna vi, att R. St. vid sista Riksdag anhöllo hos K. M. om en utredning af förhållandet med jernhandteringen, så att R. St:r deraf kunde finna om liden vore inne, att höja tiondelackjernet till hvad det var före år 1844.
Hmad som förut kunnat sse genom hoppet om winst, gjordes nu til en lag för Jordbrukaren utan at beräkna möjlighet eller bequämlighet och det är härifrån som man kan härleda egenteliga uphofwet af Gästgifweri-ssjutfens nuwarande beskaffenhet, hwilken wi alla för wäl känna för at jag skulle behöfwa gjöra desi beskrifning, men som af ingen kan granskas utan at upwäcka häpnad öfwer den oberäkneliga skada i Oeconomisst afseende, den försämring af folkets seder och lynne som den förorsakar. En ägare af et til Hällssjuts anslagit Hemman twingas, för at kunna utgöra denna skyldighet, at underhälla flera hästar än dem han annars hehöfde om deras arbete kunde med säkerhet päräknas wid göromäl som icke tala upskof. Han mäste säledes antingen försämra sin radugärd genom et för honom öfwerfiödigt antal af detta slags dragare, eller i motsatt fall täligt lida at skörden bortssämmes, at säningstiden förswinner och winterkörflorne blifwa o - 120S Dcn 24 Augusts. möjlige under det ett de enda bastar han äger afmatta wid Gästgifwaregärden ankomsten af resande til hwilka han äger ingen förbindelse. Genom hans aflägsenhet frän detta ställe, osta L til 4 mil och i Finland ända til Sex, uptages föregående dagen antingen hel och hallen eller til en betydlig del med resan til Gästgifwaregården , der hans foder och arbetstid under hela hälldygnet stola gagnlöst förspillas, om icke någon resande, hwars uteblifwande ofta beröswar honom den enda ersättningen för sä manga förluster, förer Hästarne kanske ännu et pär Mil längre borrt, dä deras behof af hwilka under den tredje dagen är säkert om de icke för längre tid blifwa onyttige. Med denne ar Restrvc-Bonden uti lika om ej uti swarare belägenhet; den förre äger åtminstone en grans för sit lidande, när den sednare hwarje dag mäste wara beredd at öfwergifwa sina angelägnaste förrättningar för at efterkomma stjuts-rattarens kallelse.
Hvad dernäst angår pensions-anslag åt de militairer, som i krig blifva blesserade, och hvartill, enligt Armeens Fullmägtiges und. tillkännagifvande, Arméens Pensions-cassa icke lemnar full tillgång; så hafva R. St. icke tvekat erkänna rättvisan af anspråk på understöd af Staten åt dem, hvilka till fäderneslandets försvar vågat sitt lif och, genom erhållne blessurer, blifvit nödsakade att ur krigstjensten afgå, men då, efter hvad E. K. M:s Nådiga Skrifvelse innehåller, frågan endast afser de militair-personers pensionerande, som hädanefter i krig varda blesserade, hafva R. St. trott det för närvarande göra tillfyllest, att erkänna rigligheten af denna grundsatts, men att anslagets uppförande å Stat må öfverlemnas till de, efter krigs-utbrott, nästsammankommande Ständer. Och emedlertid anse Rikets Ständer sig nu endast böra förklara, det alla uti Svenska Arméen tjenstgörande Officerare, Underofficerare och civile Tjenstemän, hvilka under krig emot Rikets flender varda så svårt blesserade, att de derigenom blifva oförmögne att i Rikets tjenst qvarstå, må anses berättigade att erhålla årligt pensions-understöd, till det belopp och i den ordning, som R. St, efter sig företeende omständigheter, då bestämma. Vidkommande sedermera framställningen, att Accords-fondens styrelse måtte tillerkännas rättighet, antingen att, emot framdeles återbetalning, på en gång få lyfta det å Riksgälds-Contoret anvisade creditiv, eller ock årligen tillgodonjuta ränta å detsamma; så, emedan, i förstnämnde fall, creditivet skulle komma att förvandlas till ett stående räntefritt lån på obestämd förfallotid, ehuru creditivet till sin natur endast är ett temporairt understöd eller förskott, hvars begagnande, både till tider och belopp, skall bero och bestämmas, dels af inträffande större eller mindre Expeditions-Utskotlets Förslag lill und.
Jag vill éj här inlåta mig i en utförligare undersökning om halten af de sig så kallande ”privatbankshatarnes” påstående, att privatbankerne, genom de lånetillfällen, de erbjudit, skadat samhället, och utgöra vampyrer, som suga landets must m. m. Jag hänvisar blott till det faktum, som ligger öppet för hvar mans öga, att landet, just sedan privatbankerne inrättades och erbjödo förlager åt spekulationen, vaknat från ett slumrande till ett rastlöst, verksamt näringslif, som, ehuru ännu outveckladt, likväl företer en för fosterlandsvännen glädjande syn af uppblomstrande välmåga, serdeles uppenbarad vid vårt jordbruk, som numera, oaktadt befolkningens tillväxt, redan förvandlat Sverige från ett sädesimporterande till sädesexporterande land. Är det detta tillstånd, som misshagar, denna förkofran, som skall hämmas? Vill man likvist höja bevillningen på privatbankernes behållning, bör det åtminstone ske på ett sätt, hvarigenom Rikets Ständer uttrycka den åsigten, att dessa och andra associationer ej böra beskattas för en vinst, sorn står i skäligt förhållande till deras omtanka, risk och besvär. Jag har derföre föreslagit och vågar härigenom hos Rikets llögloll. Ständer förorda den ändring uti Utskottets förslag, att privatbanker erlägga 5 procents bevillning af den utdelning, som ej öfverstiger 10 procent å insatt kapital, men 15 procents bevillning af all utdelning derutöfver, § 39. O/n mantalsoch skattskrifning. Motionen har, såsom af betänkandet synes, varit väckt af Lars Fenander och Per Bengtsson om bildandet af en kommitté, som skulle ega att BcvillningsUtskottets Betänk ande j jV.o <). 51 afgöra tvistiga frågor vid mantalsskrifningarne, hvilken motion Utskottets majoritet afslagit. Ehuru jag icke i allo instämmer med motionärerne, har jag dock ansett det vara af nöden att i författningen föreskrifva hvem, eller hvilka, som vid inantalsförrättningen egde att der afgöra tvistiga frågor.