Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa bolag för bankrörelses bedrifvande skulle således betala Rikets Ständers Bank 4 procent årlig ränta på de fonder, den tillsläpper, hvaremot bolaget finge betala 4 kreditivprocent för bestridande af administrationen samt hade den femte procenten på de summor, hvarmed den diskonterade, liksom i öfverräntan den sjette procenten och ytterligare \ procent på de kreditiver, som bolaget sjelf lemnar, äfvensom 2 procent på uppoch afskrifningsräkningarne; allt med förutsättning att räntan vore den nu brukliga, nemligen 5 procent på diskont-, 54 på kreditivoch 3 procent för uppoch afskrifningsmedel. 8 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 43. Man torde böra framställa saken genom ett exempel. Vi antaga, att ett bolag bildar sig, som äskar och ställer realsäkerhet för i million; derpå inbetalas till afdelningsbanken i procent Af millionen antages i eller 500,000 Rdr jemt vara ute å 4 procent ,. 20,000. och att af återstoden 500,000 Rdr voro 450,000 Rdr jemt utlånta i di skontväg å 5 g 22,500. Bolagsmännens tillskott, 250,000 Rdr, användt i kreditiver å | procent „ 4,250. deraf 100,000 Rdr anses jemt ute å 5 procent „ 5,000. af återstoden, 150,000 Rdr, äro 120,000 jemt utlånte i diskont väg å 5 procent 6,000. På uppoch afskrifningsräkning anses insatte 150,000 Rdr, deraf 130,000 jemt utlånte å 5 procent „ 6,500. Ytterligare diskontfond från Ranken på 200,000 Rdr, utlånte å 5 procent . „ 10,000. Deraf tillkommer Rikets Ständers Bank 4 procent på 1,200,000 Rdr „ 48,000.
Så gick » Mäster Olof », och det blef grand succés, och Strindberg blef firad, och det var sjangtilt folk med, och det var herrar — och damer, och det var direktör Fredriksson och direktör Wall, det var professor Nordenskiöld och professor Ko-valewski, och det var fru Steyern och det var fröken Key. Nu blef det lif i lägret. Folk som aldrig hade hört talas om Strindberg förr annat än som en riktig bu * e, som hyggligt folk inte kunde nämna ens, upptäckte nu med ens, att det var ett snille af första rang; tidningarna ritade af honom och skrefvo » sympatiska » biografier, och folk som förr hade gått öfver på motsatta trottoaren, började nu tala om » min vän Strindberg ». Och åter hörde man i korus » Så roligt att Strindberg böijar bli hygglig ’ nu! » Ty man kunde ju omöjligt tänka sig, att teatern skulle våga spela honom och direktörerna fira honom, om det inte hade försiggått någon genomgripande förändring med människan, och då nu » tidningarna hade sagt det » till på köpet, så var det ju alldeles säkert. Några dagar efteråt utkom det visserligen en bok, som gjorde recensenterna tankfulla igen, och så uppfördes det ett par små dramer, som inte voro riktigt i den gamla goda stilen, och nu böljade somliga dra öronen åt sig igen; men boken läste inte den stora allmänheten — det går bättre att njuta lite tunn soppa på en dylik i en recension! — och pjäserna begrepo de flesta inte meningen med. Och det var ju klart för rästen, att kar ’ n skulle vara lite nyckfull fortfarande, men att han hade ändrat sig betydligt, det var då säkert det! Hvad hade då händt? Hade då Strindberg värkligen afsvu-rit de gamla idealen, hade han värkligen lofvat att bli from och ea&amp;ll, eller var det något i hans sista författareskap som tydde på att detta skulle gå andra vägar hädanefter? — Nej, intet af * Ut detta, fitt par landsortskorrespondenter hade gifvit några fina antydningar om » ändrade signaler » hos Strindberg, teater-styrelsen hade efter 18 års funderande uppfört hans skådespeloch direktörerna hade festat för honom; det va| * alltihop. Strindberg hade inte sagt ett dagg.
Den Ledamots ord, med hvilken de öfrige tvenne förenade sig, lyda sålunda: »Afven jag anser visserligen Kongl. Hofrätten hafva uti dess i fråga varande dom tydligen utsatt de hufvudskål, hvarpå densamma sig grundar; men då dessa skäl synas mig icke hafva blifvit af Hr Just.-Ombudsmannen rätt uppfattade, vill jag ej undandraga mig att när - — 29 — mare utvickla de grunder, som föranledt mig att i nämnde dom deltaga; och får derföre för min del, i anledning af de af FJr J. O. framställda anmärkningar, afgifva följande utlåtande. »Lika med Kongl. Hofrätten antager Hr J. O., att gåfvas emottagande (accepterande) är ett vilkor för gåfva. Huruvida åter emottagandet må kunna anses vara för hand, utan ett uttryckligen lemnadt bifall, samt om något rådrum för afgifvande af ett sådant bifall må vara tillåtet, eller om, på sätt Hr J. O. ultryckt sig, gåfvan ovilkorligen tillintetgöres i samma stund, den af gifvaren göres men af gåfvotagaren icke emottagcs, äro frågor, uti hvilka deremot Hr J. O. trott sig finna Kongl. Hofrätten vara med honom af skiljaktig mening; men någon utvickling af min åsigt i dessa ämnen eller något bemötande al Hr J. 0:s i afseende derå uttryckte mening anser jag så mycket mindre nu lämpligen böra äga rum, som nämnde frågor icke. på sätt Hr J.
Han har nemi. anfört att förslaget bi be holle stadgandet om underställning i vissa slags mål, såsom bodrägt m. fl. då den tilltalade blifvit sakfälld: delta är sannt; men derom hafva vi icke talat, utan derom att då den tilltalade i sådane mål blir frikänd, så skulle saken icke bli underställd. Vi hafva sagt, att, om det är af vigt i första rummet att den oskyldige ej orättvisligen fälles, så är del andra för samhället af högsta vigt att den skyldige icke oskäligen frikännes hvilket icke uti förslaget blifvit iakttaget, men den ädle Gr:n sjelf torde nödgas erkänna, hvadan hans anmärkn. var oriktig och så mycket mera obefogad, som upmärksamheten redan blifvit derå fastad, att icke heller för den anklagade, den nya lagen vore tillfyllest betryggande, ty om en person, ömtålig och mån om sin ära, anklagades, men af domaren ansågs ej kunna till saken fällas utan ställdes under framtiden, så skulle, enl. förslaget, denna dom icke underställas Öfverrätt, hvaremot om underställning egt rum, Öfverrätten måhända helt och hållet frikänt. Hvad ytterligare beträffar Gr. Sparres anförande af en ordställning i de fordna lagarne, så må han för sin sats alltför gerna åberopa ordet execulion, som deremot ej finnes i den nuvarande lagen, utan att sådant lärer hindra att den ordalydelse som finnes i nu gällande lag måtte bevisa något ännu mera. Den ädle Gr:n har många gånger medgifvit och framställt som en stor förtjenst hos 1734 års lagstiftare, att de ej förändrat i lagen an - 32 Den 30 Juli. nät än hvad som nödvändigt behöft förändras för att åstadkomma förbättringar. Nåväl! följer ej deraf, att sora 1734 års lagstiftare förändrat det gamla stadgandet till det närvarande, så skedde sådant icke af blott passion att förändra, utan derföre, att desse lagstiftare ansågo att berörde gamla stadgande behöft förbättras.
C/J UM 3 atA tJ' n> •-»' t/> O 3 W > b. — t! 2;" 5' C O 0 3- (A So' 3 0- Vt *o »■* VI 0 3 n, y Allmogen , Tjenande och ArbetsClassen. Antal Personer, För X.an ’et K. N. Stad K. N. Dito Summa CLlt. T 2, till Nlr 17 i Bihang till' RikiSt, Prof, 1817—181S{tte Sami.) Förteckning Öfver Afgift, som enligt 4:de Art. af 1818 5rs EevfllningsFörordning kommer att erläggas till fyllnad i stallet för Fandtullser, sättningen uti N. N. Fögderi för år i& - Beräknad efter a Afgift Art. Afgift å 4 sk. på Riksdalern för hvad i 2 Art, betalas. N. N. Socken 3100 i ■ 358 16 N. N. Dito N. N. Dito —* —» — Summa | CLit. U, till N;r J7 i Bihang till RiksSt. Prat» 1817 181 S> j:te Sami.) \ N:o 10. Summariskt Exträct öfver hela Bevillningen efter 1818 Irs BevillninasStadga uti N. N. Fögderi för år ib Summa Bevillning, ; Enligt Längder och Sammandrags Efter usta Art. __ _ _ 2:dra dito 3idje dito 4:de dito Summa (Lit. W. till N;r 17 i Bihang till RiksSt, Prot. 1817—1818. j;te Sami.) No II. m mandrag ofver Bran vi ns-Brännings-Afgiften uti N. N. Fögderi för ar 18 N. N. Socken N. N. D:o Afgift eftet Hemtnans-värde, För Tillverkning. ir “2 M Afgift, Summa. (Lit. X. tiH Nir 17 i Bihang till RiksSt.
Prestegtåndet har åt samma §. gifvit en annan tydning, ån RondeStåndet. Om nu hvarje Stånd skulle ingå i en särskildt pröfning af detta lagrurn, vöre det möjligt, att man finge fyra olika tolkningar, eller att två Stånd stannade mot två, hvilket hvar och en lärer finna vara alldeles olämpligt i afseende på Grundlags-frågan. Men äfven om denna farhåga ej skulle afhålla Ridderskapet och Adeln från det begårdta instämmandet, så förekommer uti PresteStåndets beslut det yttrande, att Ståndet ej anser Utskotten böra ingå i pröfw ning af blott ett Stånds återremiss, hvilket åter synes mig vara för långt gånget åt en annan sidai Ty Utskotten böra otvifvelaktigt pröfva hvarje gjord anmärkning, för att tillse om några nya skål eller uppgifter deruti innehållas. Finnas inga sådane uti ett Stånds återremiss, och de öfriga orne bifallit ett Retånkande, så tyckes det vara öfverflödigt, att Utskotten upprepa hvad sorn redan blifvit sagdt, Jag får således underställa Riddersfcapets och Adelns pröfning en uppränning till det beslut, hvilket jag i nårvande fall anser vara det råtta; att nemligen man yttrade, ”det Ridderskapet och Adeln ansåge sig icke böra särskildt ingå i någon förklaring af 4g §. Riksdagsordningen, men funne för sin del öfverflödigt, aR ,i mål der 3 Stånds bifall gäller, såsom Riksens Ständers herluf* Utskotten g kullu inkomma nied 134 Den 27 Augusti j, m. ytterligare omståndeligt besvarande af de anmärkningar, sorn det fjerde Ståndet funnit sig befogadt att vid Utskottens Betånkanden göra, enär återretnissen ej föranleder något tillägg i det redan fattade beslutet, eller iaktagandet af någon dervid förut icke upptagen omständighet”. Herr Cderfchjöld, Pehr Gujiaf: Uti den siste värde Talarens yttrande kan jag icke instämma.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till ifrågavide förslag dels ock afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvarvid svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till förslaget blifvit förnyad samt besvarad med många ja, blandade med nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnt ja öfvervägande. Frih. Liljencrantz begärde votering. Uppsattes och godkändes följande voteringspropos.: »Den som bifaller Hr von Ehrenheims förslag om inbjudning till Med-Stånden att biträda R. o. Ad:ns beslut öfver sista punkten i Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 36, i anledn. af väckta motioner rörande ej mindre Norrmäns och Danskars än äfven andra utländningars rätt att i Sverige idka handel, handtverk och andra yrken, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, afslår R. o. Ad:n detta förslag till inbjudning.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 48. Nej — 35. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Gr. Ehrensvärds, Albert, den 3 dennes bordlagda förslag om inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig i R. o. Ad:ns beslut öfver Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Relänk. N:o 39, i anledn. af väckta motioner rörande utvidgandet af qvinnans medborgerliga rättigheter. Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utsk. inkomna Betänkm och Mem:r, nemi. från Banko-Utskottet:
Kär sedan Lagerheim Lief Justitieråd, så tog hans fru igen sitt kar, och då först upplystes, att Riddarhuset icke ägt mer än elt kopparkar, 8 H. 19 Den 4 Juni f. m. och hvad som fort oss bakom ljuset. Det säkra är, att aldrig mer än ett kopparkar har blifvit betaldt. Hvad Ridd.Utsk. i detta mom. föreslagit, Lief af R. o. Ad. bifallet. i6 §:n Litt. A. sednare mom. Frill. Bo ve: Det är ganska sannt, att uti lnstruciionen -hittills icke funnits någon bestämd föreskrift om hvem som skulle hafva vården och ansvaret för inventarierna. Del är således ganska riktigt, att Utsk. har fästat sig dervid, och jag finner äfven nödvändigheten af hvad Utsk. föreslagit, ehuru här de facto alltid har funnits någon, som vårdat sig derom, nemi. Ridd.Seci et:n. fastän icke specielt genom inslrutionen dertill ålagd. Jag är öfvertygnd om, att lian äfven hädanefter gunstbenöget ålager sig detsamma. Det vore också mera passande, att han gjorde det, som bor här på stället, än kamererare!!, som kanske mäste söka sig hostad på norr eller på söder. Om då hastigt en eldsvåda uppslode, och Ridd.kamereraren, som hade vården om inventarierna, bodde på norr eller söder, så nödgades Ridd.Secretm hi yla upp lås för att komma åt dem o. s. v. Kär det jemte Ridd.Secreltn i enskildt samtal försäkrat mig, att han är benägen att åtaga sig vården om inventarierna, så får jag tillstyrka R. o. Ad. att antaga Utsk:s betänk., endast med utbyte af ordet Kamererare!] mot R i d d a r h u s S e c r e t eraren. Underh Ridd, Secret.:
Mitt medverkande, jag erkänner det, är obetydligt; men Sveriges törsta Riksstånd skall, som jag vågar hoppas, endast ihågkomma vigten af det ämne jag dristat tidröra, glömma ofullkomligheten af mitt sätt att framställa mina tankar, och skänka Den 19 April. i. tn. skänka ttiig tillgift för den stund jag missbrukat dess tålamod. Remitterades till Bevillningsutskottet. Herr af Stenhoff, Ckristian , uppläste till Prötocöllet följande: Genom 22 §• uti 181 i års Riksdagsfieslut har* med Kongl. Maj:ts sanction, till nuvarande Rikets Ständer blifvit hänskutet, de för.’ slag tillen ny Representation, hvilka vid 1809 och 18»o årens Riksdag gjordes. Sedan Kongl. Maj.t numera nådigst behagat proponera att till nästa Riksdag uppskjuta prötningeri af de ännu öafgjorda Grundlagsfrågor; hvilka, enligt öfvarinämnrie § , till detta Riksmöte blifvit öfverlemnade, är Höglöfl; ConstitutionrUtskottet, för närvarande,fritt Från ett betydligt arbete. Deremot återstår ämnet angående en ny Representation, sorti omfattar Vidsträckta och vigtigä öfvérläggnirlgär; och hvilka torde fordra myckért tid. jag hemställer derföre vördsammast, om icke Rikets Ständer skulle anmoda deras Constitutionstltskott att, efter anledningar, som dels redan äro gifne dels ock än ytterligare torde inkomma; så fort sig göra låter, utarbeta säken; och Betänkandet deröfver till RiksStåndeh aflemna. Hr Archiatern och Comniendeuren v. Schult• ztnheim har uti Anförande till Ridderskapets och Ridd, 0. Ad. Prof. N:o 71. 7 i.
Under en föreg:de Riksdag har jag varit ledamot af Ekon.Utsk. och funnit att i frågor sådane som denna, hvari de öfrige Ståndens ledamöter varit ense, och hvilket förmodligen äfven varit fallet här, det föga lönar mödan att spilla ord, ty det är då bättre alt låta frågan komma till Stånden, der man kan hafva hopp, att hon på ett mera praktiskt sätt behandlas. Jag fortfar i min anhållan, att Betänk, mätte afslås. En fördel innehåller dock Betänk. nemi. att man lemnat skolstyrelserne åtminstone öppet, alt icke hos Kronofogdarne nödgas afhämta medlen, ty då hade dessa styrelser påbördats en verklig tunga. Nu händer ofta alt en eller annan ledamot af skolstyrelserne besöka residencestäderne, der de alltid finna ränleriet för medlens lyftande,-men besöka de Fogdarne, är det icke alltid gifvet, att de träffa dem, ty med kännedom om beskaffenheten af deras bestyr måste man äfven medgifva att de kanske lika ofta äro i tjensteärenden från sina hem än i dessa tillstädes. En talare har gjort den anmärkn. huru, i händelse Kronofogdarne skola upbära ifrågavarule medel, desse skola komma dem tillhanda. Jag medgifver, att å denna del af frågan, eller alt å fribrefs post afsända medlen till Fogdarne, jag icke kommit alt tänka 4 H. 9 130 Den 16 Februari. på, men jag skulle dock tro, att K. Befh:de måste äga denna rätt, enär medlen måste anses såsom allmänna, helst de ingå till landtränteriet och der uptagas i kronoupbörden samt redovisas, derförutan folkskoleundervisningen måste hänföras till det, som angår det allmänna. Emedlertid får jag förklara, att jag icke ansåg nödigt uptaga det förhållande, att icke alla Fogdar åtminstone inom Stockholms län hafva postgång utan mäste personligen inställa sig å ränteriet för afhämtande af de penningeposler dem tillkomma. Frih. Raab, Adam Christian:
"Cowprvnntzer kan jag alldrin anse som wä» deliga till Bewillningsfrägors siureliga afgörande, med den souveraina magt och lä organiserade, som i Projectet ulsättrs; ty om man dermed welat Undwika en fara, ftucktar jag att man ffulle blottställa sig för en annan som kunde bliswa lönat större och wädligare. — Man föreställer stg en Rätt af 5 Personer, kan hända tia största delen okunnige; ty mom äiffilliga Tareungs - Districrer blifwcr wist icke andra att ttllgä, Lä där utom Presterna icke sinnes andre än blott Allmoge. — Af Veste sem äger hwar och en som will klaga ölwee Committeens Besiut akt wäija twö, narurligtwis sAdane lvm han litar pä äro hondm fullkomligt tillgisna. Om nu allena en af de twä Ledamöter, som Committeen utsedt, ffulle hofwa sin fwaga sida, som bland menmffor l allmänhet icke är vwant, sä ett han antingen mer ömmade för Wänners och MdbröderS klagan än för rciltwisan, eller han vckiä antingen al egen dust eller pä tillställning och intalande as andra, ffulle wilja lör ro eller Hwiid andre än mer wigrrga ffjäl sym hälst, chi ca. Den 5 Januarir. zzi emma och hämnas pä nägra— Hwad säkerhet ha» De dä hwarren Kronan ott utfä sin rätt, eller de skattstyidige att icke bliswa tyranntserade afenTompromisi, som alldeles saklöst och oföränderligen hade magt, att göra hwsd srätt den wille, och till och med göra hela Taxerings, Committeens göromål om intet; twärtemot Förordningens klara bäve bokstaf och mening? Och ar de; wäl tillständig!
Ad. hellre borde icke vidtaga någon åtgärd, än alt fatta ett beslut, hvarmed man icke kunde vara fullt belåten. Jag skulle för min del deruti instämma, om jag hade något hopp att derigenom verkligen intet beslut å R. Sl:s sida blefve vidtaget. Men sä vidt jag förstår våra riksdagsformer, sä är R. o. Ad. försatt i nödvändighet att yttra sig öfver det ena eller andra förslaget, såvida icke R. o. Ad:s röst skall helt och hållet förqväfvas. Genom de andra Ståndens beslut har frågan kommit i det skick, att sedan två Stånd bifallit K. M:s nåd. propos. och det tredje antagit ett contraförslag emot densamma, sä komma dessa beslut, ehuru skiljaktiga sinsemellan, likvisst deruti instämmande att de 3 Stånden beslutit en förändring uti ifrågavar. lag, alt blifva föremål för Den 5 Februari f. nr. 97 för Utsk:s sammanjemkning, och slutligen kommer, i fall ingen sammanjemkning kan ske, votering att äga runi emellan å ena sidan K. M s nåd. propos. och å andra sidan BondeSt:s beslut eller Gr. Mörners reservation; såvida R. o. Ad. förklarar, alt de anse ingen förändring böra företagas. Deremot blir förhållandet helt annat, ifall R. o.. Ad. besluter en förbättrad modification af BondeSt-.s beslut. H. Ex. Gr. Löwenhjelm har sjelf medgifvit, att Hr Nordenanckar förslag innefattar en förbättring, och derföre är det, som jag har tillstyrkt antagande af Hr Nordenanckar förslag, på det att man mätte vid voteringen slutligen öfverenskomma ätt få detta förslag under omröstning, i st. f. alt nödgas rösta emellan två förslag, sorn allmänt erkännas vara de minst tillfredsställande af dem, som blifvit framställda. Gr. Frölich: Det var en ledamot af LagUtsk., som sist yttrade sig, som verkligen först under discussionen nämnde, alt han ansåg, att det jemkningsförslag, som han nu tillstyrkt Ståndet att bifalla, icke kunde leda till något fullkomligt, och derpå har Hr von Hartmansdorff samt efter honom H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm lagt mycken vigt.
Men det har inte mitt! (Står en stund obeslutsam, sedan tager han sitt gevär och går ut i salen, där jaktsällskapet samlas: Vahrman, Kronofogden, Länsmannen, Possessionaten, Pastorn, Karl Vahrman, Karlsson och fru Segerstedt). GENERALEN. (i salen) Och nu är väl frukosten färdig, fru Segerstedt? FRU SEGERSTEDT. Var god och stig in! (Tager Vahrman afsides in på scenen) Nå, häradshöfding Vahrman, – här är nu resultatet af edra bemödanden VAHRMAN. Såå? Är det något nytt igen? FRU SEGERSTEDT. Nytt! Fordras det något nytt till, för att det ska bli värre än det är? VAHRMAN. Ni kan då inte taga någonting med lugn, fru Segerstedt. FRU SEGERSTEDT. Jag håller inte ut längre. Antingen reser Viktor bort eller också jag själf. VAHRMAN. Hvarför skulle ni resa någondera? FRU SEGERSTEDT. Åh, – ni kan inte föreställa er, häradshöfding Vahrman, hvad jag haft att genomgå under dessa dagar! VAHRMAN. Någonting ska man väl utstå för ett stort mål. FRU SEGERSTEDT. Vi är längre ifrån det målet än någonsin. Generalen kan inte tåla Viktor, – det har ni lyckats bringa det till. VAHRMAN. (ler öfverlägset) Det betyder inte så mycket. Viktor är närmare målet än förut. Jag såg generalen nyss komma helt upphetsad ut härifrån, och baron Fredrik följde ganska slopad efter honom. (Ser sig omkring och plockar upp pappersbitarna framför kakelugnen). Ser ni här, fru Segerstedt! Det är min stil. Jag känner mina herrar, jag. De ha blifvit osams, naturligtvis, – det måste gå så. Och nu ligger det sönderrifna fideikommissbrefvet där. Nu är det vår tur. FRU SEGERSTEDT. Åh, ni känner inte generalen. Han försonar sig aldrig med Viktor. VAHRMAN. (lugnt, närmare henne) Så tvingar vi honom då. FRU SEGERSTEDT. (skrämd)
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., alt StatsUtsk:s mern. N:o 4qo skall ställas främst på föredragningslistan till nästa plenum. Gr. Cronstedt, Fred)'. Joli.: På R. o. Ad:s bord livilar för närvar, ett mern. från Exped.Utsk., som blifvit afgifvet af den anledn., att då Exped.Utsk. företog sig att uppsätta en § i riksdagsbeslutet, hvilken borde innehålla R. St:s beslut i fråga om afskrifning af undsättningsskulder, så förekom alt R. St. aflåtit till K. M. en und. skrifvelse under den 22 Äng. förlidet år derom, att R. St. beslutat det undsättningsskuhlerne i Ofvanoch Nedan Siljans fögderier af Dalarne skulle erhålla l\ års betalningstid, d. v. s. alt de skulle betalas med i om året. Deni t i förklarade R. St. att de ej kunde medgifva någon afskrifning för sådana undsättningsskulder, för hvilka cautioner funnos. Sedermera hafva R. St. i Januari månad detta år aflåtit en und. skrifvelse, sorn i afskrift åtföljer mern., och deri R. St. i allmänhet anhålla hos K. ftl., att K. M. ville anmoda dess Befallningshafvande, att på sockenstämmor låta pröfva afskrifningsfrågor och afgöra deni utan afseende på om cautioner finnas eller icke. Deri är bestämdt uttryckt, alt R. St. förklara, det cautionister ej böra antastas för sådana skulder. Nu har Exped.Utsk. bort sammanföra detta i en §, och R. o. Ad. torde finna, att dessa beslut stå i strid med hvarandra. Af en ledamot i PresteSt. har jag erhållit den underrättelse, att åtgärder redan lära vara vidtagne att indrifva dessa undsättningsskulder i Dalarne i Ofvan och Nedan Siljans fögderier. Ståndet loide derföre finna, att det är angeläget, att ju förr dess hellre af R.