Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Törhända såg han ej ogerna, att Tessin förblef obeveklig. Från denna dag syntes, den tillförne såsom allsmäktig gunstling ansedde riksrådet grefve Tessin ej oftare vid hofvet, än då han der ej kunde undgå att inställa sig med öfriga senatorerne en corps. Ty kansli-presidentsysslan hade han förut nedlagt. I sitt hjerta var drottningen högst belåten med det beslut, Tessin fattat, hvarigenom hon befriades från den pinsamma dagliga beröringen med en man, på hvilken hon så helt och hållet missräknat sig, och den hon likväl hvarken kunde eller vågade förödmjuka så, som hon skulle önskat. Men hans aflägsnande medförde ett annat, hvilket Lovisa Ulrika gerna velat undvika. Dagen efter sedan riksrådet Tessin frånträdt guvernörsbefattningen, begärde hans grefvinna endtledigande från sin plats af öfverhofmästarinna. Ehuru påkostande det föll sig för den stolta drottningen att nedlåta sig till öfvertalanden, sökte hon dock nu förmå fru Tessin att stadna qvar. Dennas fina och lediga umgängeston, hennes qvicka samtal och angenäma brefvexling, samt hennes vidt utgrenade bekantskaper, äfven utom landet, hade, redan när Lovisa Ulrika först lärde känna henne i Berlin, dit hon åtföljt sin make på förmälnings-beskickningen, förvärfvat henne prinsessans synnerliga förtroende och vänskap. Denna bevågenhet tycktes dagligen ökas, till den stund, då riksrådet Tessins fosterländska omtanka vid Adolf Fredriks uppstigande på thronen på en gång tillintetgjorde hans, eller rättare hans gemåls herrsklystna planer. Drottningen blef väl sedermera mindre förtrolig med sin öfverhofmästarinna, ja, bemötte henne numera stundom med en frånstötande köld; men Lovisa Ulrika befarade ett menligt uppseende af fru Tessins oförberedda aflägsnande. Denna stod imedlertid lika fast vid sin föresats att draga sig tillbaka, som hennes man vid sin. Något annat uträttade drottningen ej med sina böner, än att grefvinnan samtyckte, att ännu åtta dagar fortfara med sin uppvaktning vid hofvet.
Nådigst gillade ändringar i afseende å den utaf Rikets Ständer vid sislförflulne Riksdag fastställda reglering af utgifterna under Riks-Stalens andra hufvud-titel, ansåg Hans Excellens Herr Juslitiae-Stats-Ministern sig icke böra för det närvarande föreslå; hemställande Hans Excellens, det Kongl. Maj:l i Nåder täcktes, med gillande häraf, tillåta, att Utdrag af delta Protokoll, i hvad det äfven rörer ordnandet af anslagen på andra hufvud-titeln eller §§ 1, 2, fl och 6 finge lill Finans-Departementet expedieras, för alt i dessa delar läggas till grund för Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående Stats-verkets tillstånd och behof. Denna af Stats-Rådets öfrige Ledamöter biträdda hemställan behagade Kongl. Maj:t i Nåder bifalla. Ex protocollo. N. Becker. Jlil. N:o 1 lill Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. om Slalsv. 1853. Slockholm, (ryckt hos Rudolf Wall, 185.". 7 Kongl. Maj:ls Nach Prop. orri Statsverket 1853. 1 Protokoll öfver Utrilces-Departem entets Ärende, hållet inför Hans Majit Konungen i Siats-Rådet å Stockholms Slott den 9 November 4855. Närvarande: Hans Excellens, Herr Jiistitiac-Statsministern, Grefve Sparre, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Stjerneld, Stats-Räden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhraeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl, Grefve Gyldenstolpe.
Med afseende derå, att, genom antagande af Kommitterades förslag till förändrad organisation, göromålen vid de flesta tjänster inom verket blifva till omfånget betydligen förökade och vid vissa af dem jemväl till beskaffenheten förändrade, hafva Kommitlerade, vid beräknandet af den nuvarande Allönings-statens belopp, hvilket, enligt det förbehåll Rikets Stunder fästat vid den nya organisationens bringande till verkställighet, icke får öfverskridas, trott sig både kunna och böra uti summan af aflöningar inberäkna icke allenast de å Löneoch Supplementar-staterna, uti Bankoreglementets 55 uppförda belopp, utan afven sådana för göromålens obehindrad» gång, på grund af Rikets Ständers och Fullmäktiges särskildt gifna föreskrifter, utöfver stat utgående årliga arfvodes-anslag och ersättningar, som med aflöning äro af likartad beskaffenhet; hvadan Kommilterade, såsom disponibel tillgång lör den blifvande Aflönings-staten, bland annat, upptagit de ersättningar, hvilka äf Rikets Ständer blifvit beviljade dels åt Bankens ernbetsoch tjenstemän i allmänhet för mistad inkomst af sedelskrifning, i följd af indragning utaf sedlarna å 16 skillingars valör och derunder, samt dels åt Bankens kommissarier för den minskning i inkomst i och för granskning, uppräkning och korsning af ornförmälda sedlar, som de särskildt fått vidkännas; anförande Kommilterade, att ehuru de, vid beräkningen häraf såsom tillgäng, ingalunda förbisett, att nämnde ersättningar, enligt Rikets Ständers, vid deras beviljande, fästade vilkor, komme att småningom upphöra, i den mån de personer, som till åtnjutande deraf äro berättigade, på ett eller annat sätt från tjensterna öfgingo, syntes det likväl Kommitlerade, då fråga nu vore om en allmän löne-reglering, destohellre vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande att låta de af Rikets
Svaranden yrkade deraf ingen annan påföljd, än ogillande af det anhängiga käromålet; och om han häruti hade rätt; så borde han väl icke, utan undersökning af denna rätt, förpligtas att fullgöra kärandens önskan, för att längre fram, efter ny vidlyftighet och tvistande, åter befrias från honom genom en dom, hvars föremål ej kan blifva något annat, än en pröfning af grunden för den dom, som redan är gifven. Fråga har uppstått, huruvida författningen om så kallade lösöreköp eller alhandlingar, hvarigenom köpt lösegendom qvarlemnas i säljarens händer, skall hindra tillämpningen af konkurs-lagens 15 § hvilken stadgar, att om någon till gäldenär sålt varor, men betalning derföre ej njutit, och varorne ej äro före konkursens början till gäldenären eller till annan man för hans räkning lefvererade, säljaren då ej skall vara skyldig aflemna varorna, der ej borgenärernc dem betala. Dessa båda förhållanden hade inträffat imellan 2:ne personer, hvilka först slutit lösöreköp om ett större belopp af varor, som i följd deraf qvarblifvit hos säljaren och der befunnos, när köparen till sina borgenärer afträdde siri egendom. Desse ville då göra afhandlingen gällande; hvaremot å säljarens sida, hvilken nu äfven befann sig i konkurstillstånd, hans borgenärer efter stämning yrkade, att köparens rätt till varorna måtte ogillas i anseende dertill, att emellan säljare och köpare icke vore på god tro så tingadt och betaldt, som afhandlingen innehölle, minst som köparen icke för egendomen utgifvit någon valuta, samt att köparens borgenärer alltså inåtte förklaras oberättigade att låta bortföra eller försälja i fråga varande lösegendom.
Controleur vid undsättnings-spanmålens ulleverering från Götheborgs kronomagasin, dertill anlitat bemälde Carlberg och Anders Danielsson, såsom kännande icke allenast eli stor del af den allmoge, som skulle afhemta undsättning i Götheborg, utan ock det presterskap eller den kronobetjening, sorn borde verificera reverser och borgensskrifter, samt utgifva vederhäftighetsbevisen för låne-spanmål; hvarförutan samma personer haft befattning icke blott med incasseringen af den, till ringa belopp, influtne contanta betalningen för undsättnings-spanmål, utan äfven med den ojemförligt större och vigligare delailen, att emottaga, granska och ordna ofvanberörde säkerhets lia nd lingar för den spanmål, som blef utborgad, till belopp af omkring 6,180 T:r spanmål, med 70,000 R:dr Banco värde. Ehuru Utskottet finner, att berörde tractamenten och omkostnader, för den utaf Carlberg och Anders Danielsson utlemnade undsättnings-spanmål, blifvit beräknade dels för en längre tid, än behofvet kan hafva er - Stats-Utskottets Utlåtande N:0 22. förärat, dels ock till öfverdrifvet belopp, serdeles vid jemförelse med förbållandet i öfrige Län, der undsättnings-spanmåls utdelande åt behöfvande blifvit utan dylika, i Utskottets tanka, obehöriga afdrag verkställda likväl, och då en hemställan om åtal mot vederbörande i berörde hänseenden icke synes lill någon ansvarspåföljd kunna föranleda, anser Utskottet sig föranlåtet tillstyrka, att Revisorernes ifrågavarande anmärkningar lemnäs utan åtgärd. §. 20. Att för en summa af 18,000 R:dr, utgörande återstoden af uppburne 23,ooo R:dr, redovisning saknats.
För att erhålla full kännedom derom, huruvida den tillskiftade jorden, såväl till vidd som godhet, motsvarade den före skiftet innehafda, måste, efter motionärens förmenande, en närmare åskådning af marken samt jemförelse och beräkningar anställas, hvadan en lång tid erfordrades, innan delegare kunde inse, huruvida ändringssökande vore behööigt eller icke. Hvad motionären sålunda föreslagit, skulle, efter Utskottens omdöme, endast leda till ett alltför långt dröjsmål med skiftenas tillträde, utan att bereda delegarne den närmare kännedom om de erhållne lotternas beskaffenhet, dessas fördelar och olägenheter, hvilken motionären genom den yrkade ändringen synes hafva åsyftat. En fullständig kännedom härutinnan kan, efter Utskottens omdöme, först vinnas genom erfarenhet vid jordens brukning. — Utskotten hemställa således, att nämnda förslag må förfalla.
Med Herr Falckman hade Herrar Leffler och Palmborg sig förenat; hvarjemte den sistnämnde ansett öfverflödigt att låta anställa de af Herr Ebel föreslagna visitationer, enär vederbörande Embetsman och jemväl Husbönder för det närvarande äga rättighet att låta visitera alla de Tjenstehjon, som skäligen misstänkas vara med Venerisk smitta behäftade. Häremot hada Herr Ebel anfört, att, som en hvar Husbonde, hvilken äger flera Tjenstehjon, merändels plägar vara försedd Besv. och Ekon. Uisk, Betänkanclen. jned Husläkare; så torde den föreslagna vi. sitationen icke blifva så svar att verkställa,* och Herr Ebel hade ej heller kunnat finna, att berörde meSure skulle blifva så smältande, som Herr Fcächnan ansett den, Dessutom förmodade Herr Ebel, att han uti sitt Memorial tillräckligen ådagalagt nödvändigheten af visitation, hvilken borde ske kort efter det Tjenstehjonet ingått i ny tjenst, på det veneriska giftet icke måtte inrotas, Detta allt har Utskottet tagit i noga öfvervägande; och som, vid jemförelse ' emellan de fördelar å ena, och olägenheter å andra sidan, hvilka skulle uppkomma, om det af Herr Ebel gjorda förslag, så vidt möjligt är, befordrades till verkställighet, Utskottet för sin del funnit de Förra, eller fördelarna, i betydlig måtto uppväga de sednare: så har Utskottet ansett lörslaget förtjena uppmärksamhet, så mycket mer sorn Kongl, Maj:t behagat i Nåder göra proposition tlil Riksens Ständer om en viss afgift af hvarje mantalsskrifven person för anstalter till veneriska Smittans utrotande, och erfarenheten, styrkt «F de uppgifter, hvilka i Tidningarne årligen blifvit Allmänheten meddelade om antalet af de å Lazaretterna i Riket intagne sjuke och arten af deras sjukdomar, dessutom nogsamt intygat, att denna smitta, i synnerhet på vissa orter i Riket, gör farliga och förödande framsteg, och att den allvarligt påkallar kraf*» tiga åtgärder till dess hämmande.
Kro~ nobetjents tillsägelse att inom viss tid afresa från socknen, qvarstannat och deltagit uti olofligt religions-sammanträde af enahanda beskaffenhet med de oordningar inom församlingen, hvilkas stillande och förebyggande Kommitterades förrättning åsyftade; alltså och enär, under dessa särskilda förhållanden, de der måste anses hafva innefattat laglig anledning att ifrån beröring med en i oro satt menighet afhålla på resa stadde personer, hvilkas närvaro på stället och tredska att åtlyda dem, som hade sig ålagdt att söka återställa lugnet, icke kunde undgå att dessas åtgärder motverka, Kongl. Maj:t Befallningshafvande, till hvars embetspligt det hört att tillse, det genom desses återvändande till orten icke förnyade retelser till oordningar föranleddes, och egt befogenhet att, efter inhemtande af Forssells och Hejdenbergs ändamål med fortsättningen af deras resa och i enlighet med deras derom gjorda framställning, förordna om deras affärd från Fahlu stad och Stora Kopparbergs län till hvarderas hemort inom dertill lcmnadt erforderligt rådrum samt att, för beredande af verkställighet åt detta förordnande, såväl derom som angående anledningarne dertill å passet meddela anteckningar; fann Kongl. Majit Dess Befallningshafvandes nyssanmärkte förfarande icke kunna såsom fel i embetets utöfning tillräknas; hvadan, med ändring af Hofrättens utslag i hvad det blifvit öfverklagadt, Landssekreteraren från ansvarsoch ersättningsskyldighet i målet befriades. Sedan Stadsfiskare i Alingsås till dervarande Rådstufvurätt instämt en af stadens Borgare med påstående om ansvar, för det denne underlåtit upprätta bouppteckning efter dess sju år derförinnan aflidna hustru, förklarade Rådstugurätten, genom utslag den 17 Maj 1852, med åberopadt stöd af 9 Kap. 5 § Arfda-balken, sig anse det icke tillkomma Allmän Åklagare att, utan uppdrag af vederbörande arfvingar, hvilkas rätt ensamt var af målet beroende, deruti föra talan, hvadan åtalet lemnades utan afseende. Bouppteckning förrättades af Magistraten sedermera den 21 Juni nämnde år.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., bifölls §:n med de förändringar i fullmaktsformuläret, att i stället för orden »Ridderskapet och Adelns allmänna (särskilda) sammankomst» infördes orden: »det lagtima (urtima) Adelsmöte», samt att orden ”särskild sammankomst” utbyttes emot orden ”urtima Adelsmöte.” § 11. Frih. Klinckowström: Vid denna § hemställer jag om två rättelser: den ena vore att ordet »sammankomst» skulle utbytas mot »adelsmöte»; den andra är om en förändrad benämning på den som förer ordet vid lörhandlingarne. Det är väl först i 17:de §:n som det talas om hans utnämnande, men jag anser att man redan här bör göra denna förändring. Helst skulle jag önskat att denna ordförande fått den benämning ordföranden här bland oss af ålder haft, eller den af Landtmarskalk; men jag fruktar dock att denna benämning skulle påminna om fordna tider. Då R. o. Ad. emedlertid beslutat att våra möten skola heta Adelsmöten, så hemställer jag att ordföranden måtte kallas Adelsmarskalk. Det finnes ännu ett skäl härför och det Ben 11 April f. ni. är att den person, som förer ordet inom Riddarh.-Direktm, äfven heter »ordförande». På grund af hvad jag nu anfört, vågar jag anhålla om propos. på de af mig nu föreslagna förändringarne. Hr Anrep, Gabriel: Då R. o. Ad. icke ville lyssna till mitt förslag att hvarje adelsman, som fyllt 25 år, skulle få deltaga i Adelsmötena, tror jag att §:n om bänkarne skulle kunna utgå, och att det vore bäst, om man toge de båda bänkarne närmast landtmarskalksbordet till talarebänkar. Nu måste man tala från sin plats, men kan eljest sitta hvar som helst, hvarföre ock mitt förslag skulle, befrämja ordning. På grund häraf föreslår jag att §:n får följande ändrade lydelse: »De båda främsta bänkarne bestämmas till talarebänkar», hvarefter det öfriga utgår. Jag anhåller om propos. härå. Frill.
Då, å ena sidan, v»r föreskt ifvit, huru mycket arbete årligen skulla verkställas, och å dee andra, att byggnadsbiträdet icke erhölls, om icke det påräknade arbetet blef verkställd*, tror jag, »it Director,ens förfarande ej kan anses såsom uppsåtlig» felsteg eller öfverlagd afvikelse ifrån Reglementet, då Directionen af DiscontCassan tog ett förskott för att fortsätta arbetet och fcåmedtl t u dgik att blifva blottställd för saknad af till ångar för det följande året. För min del skulle jag anré, att endast uppsåtliga felsteg, egennytta och ett ovärdigt sätt i förhållandet borde föranleda ett RiksStånd, att påkalla en undersökning; och man bör äfven ihågkomma, att blotta påkallandet af en uni dersökning är en föregående pröfning , smärtande för den person, som derföre är föremål, och smärtande jemväl för Ståndet, om undersökningen utföll till den anklagades fördel. Jag kan således ej annat, än på det högsta yrka, att frågao om en undersöknings anställande angående Canal-Directionens förhållande må förfalla. Slutligen får jag göra Grefve von Platen den rättvisa, att i frågan om det ifrån Dis; Den 16 3imil e. nt. - 115 eoctFonden ArbetsCassan lemnade län, hans ord så föllo, att han skulle hädanefter handla på samma sätt sorn förut, så vida samina collision uti föreskrifter existerade; och jag tior ej, att ett dylikt yttrande bör läggas honom till last, utan snarare anses såsom ett bevis på den ärlighet, som utgör hufvuddraget i hans lynne. Friherre Boije, Ludvig'. Om jag, såsom FolkRepresentant, finge följa min personliga böjelse, mitt emkilta deltagande för den aktningsvärda man, hvars öde i dig är så orättvist, och så tillräckligen bevisar, huru litet man får räkna på Allmänhetens tacksamhet, då man uppoffrar sina krafter för allmänt välj Om, säger jsg, det vore mig tillåtit att följa min enskifta kansli, så skulle jag säga:
Ansvarighets-Lag, om upprättande af en, för de blifvande Directionerna vid Vestra och Södra Låne-Contoiren. BancoUtskottets Betänkande, VI 1 s. 718—-721, återrem. af BorgareStåndet, IX s 972, remit. till Lag-Utskottet af PresteStåndet, IX 3 s 64. Ytterligare Utlåtande med Förslag till Lag, VI 2 s 173, 174. Bancooch LagUtskottens förenade Betänkande, Yl 2 s 4<3o—fS5, J)if. af Adeln, IX 3 s 3.C)3, af PresteStåndet, IX 3 s 4o3, af BorgareStåndet, IX 3 s 4°7* Underd. Arbetscommenderingar, af indelade Arme'en. Motion remit. till Econ. Utskottet, II s 1212. Utskottets Utlåtande, VIII s. 435—442> bif. af Adeln, IX s 253. — busfonden, allmänna; anmärkning i afseende på dess Förvaltning, II s i5<7 — i5p. Särskild Mening, s 176—178. StatsContoirets Utlåtande, II s 192 — 201 Utdrag af Räkenskaperne för åren 1817—1 1819, II s 175. * ytterligare Anmärkningar af 1822 års Revisorer, II s 555 — 558. Utdrag ur Räkenskaperna för åren 1820, 1821, II s 571. Inrättningar, om befordrande af, genom lån af allmänna medel. Motion remit. till Stals-, Bancooch Ekon. Utskotten, II s. 1225.
Det kan utan tvifvel vara gagneligt för yngre tjenstemän att göra sig hemmastadda med göromålen i (leie embetsverk; men, sedan tjenst med lön vid någotdera vunnits, bör det icke vara medgifvet att dermed förena annan tjenstgöring. б) Med sträng tillämpning af den regel, att hvarje tjensteman bör af den tjenst, som honom anförtros, hafva full sysselsättning, anser jag dock den regel böra vara oskiljaktigt förenad, alt hvarje tjenst, i förhållande tili dess mödosamhet, vigt och ansvar, väl lönas. c) De förhöjde löneförmåner, som kunna varda fastställda, böra, utom för vaktbetjeningen , icke helt och hållet utgöra fast lön. Omkring 1/4-del eller 1/3 del synes lämpligen kunna bilda en extraordinär inkomst, för cheferna såsom taffelpenningar och för den öfrige personalen under namn af tjenstgöringspenningar, eller hvad annan benämning, sorn kan finnas passande, och som alltid bör tillfalla den effektivt tjenstförrättande, oberäknadt hvad under serskilda förhållanden kan finnas af den fasta lönen böra honom tillkomma. Tvänne ändamål vinnas derigenom: l:o att pensionsbeloppen icke komma att alltför tungt belasta indragningsstaten; och 2:o att under de långvarigare vikariater, som kunna föranledas af ordinarie tjenstinnehafvares sjukdom, tjenstledighet eller erhållet uppdrag att provisoriskt förestå annan tjenst, all tillgång till vikariens vedergällande icke saknas, såsom hittills, till stor olägenhet för förvaltningen, oftast varit händelsen.
Discontlånen kosta dessutom landtmannen redan fulla 6 procent, då man tager i beräkning räntans betalande i förskott, Gommissionairs-arfvode samt öfrige omkostnader; och jag kan icke såsom * Ilo Den 27 Jul i i e. m. skäl, hvarföre lian borde betala ännu mera, antaga, alt han vid lån hos enskildta får betala några gratificalioner; ty sådant sker icke på landet. Jag anhåller på dessa skäl om återremiss af ifrågavarande Betänkande. Friherre Cederströmj Jacob: Hvad räntan beträffar, har jag redan på förmiddagen yttrat min tanka, men i detta Betänkande förekommer en princip för all lånerörelse i discontväg, och således äfven för lån på effekter, otn hvilken princip jag nu anhåller att få yttra några ord. Utskottet säger, nemligen, i anledning af Herr Lambergs och Anders Danielssons förslag till lånerätt på varor: ”Utskottet har vid öfvervägande häraf ej kunnat på det hela ”betrakta öppnandet af allmänna låneanstal”ter för de af Motionairerna uppgifne ändamål, annorlunda än såsom dels mindre ”behöfligt, dels rent af skadligt. Den, sorn. ”äger upplag uti egna varor af säljbar och ”god beskaffenhet att framvisa och såsom ”pant erbjuda, bör ej kunna sakna låne”tillgång jemväl hos enskilde penningeäga”re, och det vore tilläfventyrs en ny stöt ”för crediten man och man emellan, att ”också afskära denna utväg för privata ca”pitalers säkra användande. Det allmänna ”har, som det synes, redan nog mycket ”iklädt sig egenskapen af förlagsman för alla "näringar och långifvare på alla upptänkliga Den 27 Juli i e. m, ni ”säkerheter.” Detta yttrande står 1 en besynnerlig strid med Utskottets förslag i Betänkandet N:o 53, att göra Banken till mäklare för crediten, genom upplåningar för alt åter utlåna. Jag tror för min del, att om enskildta capitaler verkligen linnas, bör man hälst skaffa dem tillfälle att ställas på stadig och orörlig pant; ty den enskildte capitalisten sträfvar hufvudsakligast att få capitalet säkert utestående, endast räntan ordentligen betalas.
Folkets enhälliga jemmer i de af smittan anstuckna länderna ... den massa af anklagelser, som gjordes inför domstolarne, och bland hvilka förekommo talrika sjelfanklagelser ... den märkvärdiga likstämmigheten i de klagandes uppgifter ... det oförklarliga i de somnambula fenomener, som farsoten företedde ... den förskräckelse, som bemäktigade sig allas hjertan ... allt detta är i förening med tidens religiösa och vetenskapliga ståndpunkt alldeles tillräckligt att förklara, huru äfven män, som stodo öfver hopen, kunde med orubbad öfvertygelse lyssna till de vidunderligaste beskyllningar och utan ringaste tvekan döma oskyldiga menniskor till bålet. Läsaren torde således icke förundra sig deröfver, att lagman Skytte icke ett ögonblick betviflade den fullkomliga sanningsenligheten af allt, hvad han hörde. Det enda, som förekom honom såsom i hög grad förunderligt, var den barocka uppgiften om Djefvulens stundom krassliga helsa, som skulle nödga hexorna att låta honom åder ... men han qväfde den späda brodd till tvifvel, som härvid ville uppskjuta, på det vanliga sättet: han betraktade den vansinniga historien såsom en mystisk sak, i hvilken det ej vore tillåtet eller lämpligt för förnuftet att forska. Huru opartisk och skarpsinnig ransakningen under sådane förhållanden måste blifva, och huru svaga utsigterna voro för de anklagade att blifva frikände, är lätt att förstå. Men för de läsares räkning, hvilka, obekanta med den tid, som här är i fråga, icke desto mindre skulle anse denna skildring öfverdrifven, torde följande berättelse från en samtidig hexeriprocess i Tyskland vara på sin plats. Den visar på ett slående sätt, att de handgripligaste bevis på anklagelsernas falskhet icke voro tillräckliga att skydda mot domstolarnes och folkets i sjelfva verket otroliga fanatism: I Lindheimska landsdelen blefvo sex qvinnor angifna att hafva ur kyrkogården uppgräft ett nyligen aflidet barn och på dess kropp kokat en hexsoppa. De anklagade nekade.