Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Krigs-Kollegii förklaring öfver 1889 års Revisorers anmärkning dervid att till inköp af den så kallade Sjöstedtska egendomen, af Tross-Passevolans-Kassan, lemnats ett ränlefritt lån, anse nu församlade Revisorer sig endast böra anmäla, att nämde Kassa, i likhet med hvad de föregående åren ägt rum, jemväl för åren 1838 och 1889 erhållit ersättning med 1,000 Rdr Brco hvartdera året, och att således å skulden, vid 1889 års slut, återstodo oguldna 2,000 Rdr. 3:o Enligt Kongl. Brefvet den 2 November 1838, bar, uppå Chefens för Ingeniör-Corpsen underdåniga hemställan, åtskilliga för defensions-arbetet å Carlstens fästning högst nödvändiga Tomter blifvit, för Kronans räkning, inköpta för 666 Rdr 3a sk., hvilken utgift är vorden bestridd af de för till Artilleriet försålda projektiler influtna och för Carlstens ytterligare befästande anslagna medel. I afseende på användandet af dessa 666 R:dr 22 sk. åberopa Revisorerne de härom vid berättelsen om granskningen af Artilleri-Afdelningens Räkenskaper afgifna utlåtanden. 4to Uppå underdånig anmälan af Chefen för Ingeniör-Corpsen, att göromålen vid Corpsens Kansli, sedan personalen derstädes blef inskränkt till en Sekreterare och en Kanslist, fördubblats, men att dessa tjenstemän likväl icke erhållit lönetillökning, motsvarande vederlikars i Embetsverken, bar Kongl.
Där var en oändlig, svart klippöken, hvassa, spetsiga klippor täckte hela grunden, och mellan dem blänkte polar af svart vatten. Där fanns ej ett grönt strå, ej ett träd, ej ett tecken till lif. Men öfverallt på de hvassa klipporna voro de osaliga döda uppklättrade. De hängde ut öfver klippspetsarna, dit de klättrat i hopp att kunna nå upp ur klyftan, och då de sett, att de ingenstädes kunde komma, hade de förblifvit kvar där uppe, förstenade af förtviflan. Sankte Per såg somliga af dem sitta och ligga med armarna utsträckta i oaflåtlig längtan och med ögonen stadigt vända uppåt. Andra hade slagit händerna för ansiktet, såsom för att utestänga den hopplösa fasan omkring dem. De voro alla orörliga, det var ingen af dem, som gitte göra en rörelse. Somliga lågo i vattenpölarna alldeles stilla, utan att försöka att komma upp ur dem. Det förfärligaste var, att det var en sådan mängd af osaliga. Det var som om klyftans botten ej bestod af annat än kroppar och hufvuden. Och Sankte Per greps af en ny oro. »Du skall få se, att han ej finner henne,» sade han till Vår Herre. Vår Herre såg på honom med samma bedröfvade blick som nyss. Han visste nog, att Sankte Per ej behöfde vara orolig öfver ängeln. Men för Sankte Per såg det alltjämt ut, som om ängeln ej kunde finna hans mor ibland den stora mängden af osaliga. Han bredde ut vingarna och sväfvade fram och tillbaka öfver afgrunden, medan han sökte henne. På en gång fick en af de osaliga stackrarna nere i afgrunden syn på ängeln. Och han sprang upp och sträckte armarna mot honom och ropade: »Tag mig med, tag mig med!» Då kom det på en gång lif i hela skaran. Alla millioners millioner, som försmäktade nere i helvetet, stormade upp i samma ögonblick och höjde sina armar och ropade efter ängeln, att han skulle föra dem med sig upp till det saliga paradiset. Deras skrik hördes ända upp till Vår Herre och Sankte Per, hvilkas hjärtan darrade af sorg, då de hörde det.
Må det rationella systemet t. v. hvila; må det lemnäs i sitt värde, del värde som j"br å (minstone är villig tillmäta detsamma; men som systemet dock ej i närvar, lid lämpligen kan komma att utan någon öfvergång sältas i verket, slutar jag med hvad jag ä reservationen begärt, nemi. återremiss, på det den hittills gäl lande författningen må lill sin grund bibehållas, de mest kända och skadliga missbruken dervid rättas och beskattningen höjas så mycket som för närvar, skäligen låter sig göra, utan att näringen må få skäl till billig klagan eller åt eluderingsförsök gifvas en indirekt uppmuntran. Frih. Raab: Jag skulle missbruka R. o. Ad:s lid om jag till vederläggning upptoge, hvad de båda sista värde talarne sagt. Jag tror ej att det kommer alt i Ltsk:n något inverka. Jag har blott begärt ordet, för att vidröra en af [Ir von Hartmansdorff gjord anmärkn., hvilken förmodligen var föranledd af reservantens uppgifter, som äro oriktiga, alt antagandet af det nya förslaget skulle föranleda till förändring af redskapen i allmänhet och lill behofvel att kosta på större summor till ny redskap m. m. Jag får säga, att om kar-beskattningen antages, så behöfver man endast såga af de karen som äro större. Alla andra inventarier i bränneriet äro enligt författningen användbara utan ändring; så att denna är en af de mångfaldiga dikter, hvarmed man sökt kullkasta dessa misshagliga principer. Det är derom jag velat upplysa de Hrr, som trott derpå. Hr Tornerhjelm: Man kan visserligen säga alt det är ganska lätt ali litet förändra karen, men det är det icke; ty om man ej vill skaffa sig andra, så kan man ej verkställa bränningen med fördel. Bränvinstillverkning efter rationel grund vet man ej af här i Sverige, utan Hr Frih:n liar förmodligen, under sina resor utrikes, för att samla underrättelser för den författning som skulle tagas från andra länder, sett att den sorts redskap, som i allmänhet i Sverige begagnas, ej annorstädes användes, ulan att annan redskap, som i Sverige är för högt beskattad, begagnas i både Tyskland och Danmark.
Majk under ben 7: de nästledne Augustt täcktS i Räder Den 4 October. 219 fastställa Erpectance Staten för bemälte Armees Befäl, bestigande sig till 36,752 R:d. 32 sk. Den besparing af 3,247 3kd. 16 sk. som pä be. rörde af Riksens Ständer till f. d. Finsta Ar. »neen pä Stat anflagne Summa, sälunda up. kommit, bär Kongl. Maj t i Räder funnit nö. dig att päräkna till de Erpectance Löner, hwar, med Expectance-Slaten genom det Finsta Officerare, som för laga förfall uteblifwit, ännu kunna inom en »vist förestriswen tid i Rikets tjenst ingä, möjeligen kan komma att ökas; Men Kongl. Mast har tillika > Räder ansedt berörde besparings.summa kunna biifwa högre, gravin Erpectanlernes ärhallne befordran eller undfängae afsked; Och har Kongl. Majk der. jemte i Räder förklarat, att den förmon Rik. sens Stander tillärkänt pcnninqe.löntagande Cm. bets. och Tjenstemän, af 3^ Procent Löne. till. ökning, äkrven mä sträckas till »vederlikar bland dem som ä Finsta Erpectance. Staten äro upp. förde, r händelse öfwerstotts Summan afhwad till desie Erpectance Löner anflagit blifwit, sädant medglfwer. Dä Stats-Utstottet af hwad Kongl. Maj:t sälunda i Räder bcstutit, funnit Kongl.
De skäl, som emot det framställda förslaget under öfverlaggningarne i ämnet anfördes hos sistnämnde två Riks-stånd, voro hufvudsakligen: att ifrågavarande inrätt - Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskoltens Betänkande, N:o t. 3 ningar äro af en så obeständig natur, att de lill följd af förändrade konjunkturer kunna till och med alldeles upphöra; att af sådan anledning vägdelningar, för det fall alt ett stadgande af påyrkad syftning utfärdades, ofta, i den män dylika inrättningar anlades, utvidgades eller nedlades, skulle blifva af behofvet påkallade samt medföra stora olägenheter och kostnader; att omförmälde verk borde betraktas såsom för orternes eget behof och till allmänhetens gagn anlagda inrättningar, hvilka för jordbrukaren beredde en större lätthet till afsättning af alla slags landtmannavaror, än eljest; samt att skyldigheten att deltaga i vägunderhållet, skulle dels förminska värdet af meranämnde verk, dels ock förhindra anläggandet af sådane. Hvad sålunda förekommit hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och hvad först angår invändningen derom, att jernverks, qvarnars, sågars och dylika inrättningars tillvaro, såsom beroende af konjunkturer, är tillfällig, samt att lill följd deraf ny vägdelning, i händelse dem ålades direkt deltagande i vägunderhållet, skulle blifva nödvändig hvarje gäng eli sådant verk anlades, nedlades eller förändrades, få Utskotten vördsamt erinra, att Utskotten vid sistförflutne riksmöten just al sådan anledning ansett sig, innan undersökning derom blifvit företagen, icke böra i bedömandet af grunden för sagde verks deltagande i vägbållnings-besväret ingå, utan föreslagit, att Rikets Ständer skulle i underdånighet öfverlemna pröfningen härom till Kongl. Majit.
Jag finner ganska väl, att det af Konnngen äskade anslag för alla de tre ifrågasatta fästningarne, är lika nödvändigt för hvarje af dem; men jag anhåller att få återföra i R. o. Ad:s minne några af mig under den förflutna riksdagen yttrade ord i afseende å en af dessa fästningar, nemi. Carlsten. Jag benämnde densamma för nordens Gibraltar i Kattegatt, och det i afseende på dess läge och stora vigt för vestra försvaret och till skydd för handeln och sjöfarten i nämnde haf. Det finnes tvenne punkter af största strategiska vigt i Skandinaviens försvarssystem, nemi. Gottland i Östersjön och Carlsten i Kattegatt; båda äro af den natur, till läget, alt R. St:r måste vara betänkta uppå, att icke försumma eller förhålla för någondera, hvad medan fredens lugn kan åtgö - Den 8 Januari. 65 åtgöras för att sätta dem i försvarstillstånd, och således nu böra bevilja hvad i afseende på Carlstens fästningsbyggnad behofvet klafver. Arbetet pä Carlstén, hvars vigt nogsamt af R. o. Ad. inses, måste således fortskyndas och tål intet upskof genom bristande medel. Jag är öfvertygad att också Utsk. inser, att då planen för en fästning upgöres, så är det ej för året blott, utan för en längre tid, och denna plan måste följas, ty i motsatt fall misshushållar man. Jag kan således icke annat än önska, att Utsk. ville fästa sin upmärksamhet pä Carlstens vigt för fäderneslandets försvar, de andra fästningarna ej heller till förglömmandes; och på grund hvaraf jag yrkar återrerniss af förevar, utlåt., med anhållan tillika, alt Utsk. ville noga öfverväga de grundliga reservationer, sorn af Frih. Palmstjerna och Hr von Troil blifvit afgifna och hvilka åtfölja Ulsk:s utlät. Uppå härefter framställd propos. förklarade R. o. Ad. sig anse de gjorda anmärkmnc föranleda lill återrerniss af StatsUtsk:s förevar, utlät. Föredrogs
Han började respektera henne som man respekterar en klok kamrat, hvars goda förstånd och omdöme man är litet rädd för. Han insåg, att hon kände honom helt och hållet och att det var bäst att stå på god fot med henne. Det tilltalade honom också, att hon var så beundrad, och att ingen, icke ens den strängaste, kunde säga det minsta nedsättande om henne. Han skulle helst ha velat kläda henne som en drottning, men Nina brydde sig icke om eleganta toaletter, och de pengar, hennes man gaf henne, ville hon alltid helst ha i handen; derifrån kommo de lättast ut bland andra. En sak hade Nina i alla fall uppnått genom sitt äktenskap, och det var derför hon hade gift sig; nemligen att se sin far utan bekymmer. Kapten Selmer bodde i den allra trefligaste våning, och en gång om dagen gick Nina på besök till honom och modern. Under det sista året hade kaptenen blifvit gråhårig och gammal, men hans fina, själfulla ansigte med de vackra ögonen hade endast förändrat sig deri, att han hade blifvit magrare och att ögonen hade ett mera melankoliskt uttryck än förut. Nina hade hoppats så säkert, att hon för alltid hade fått alla skuggor att försvinna från hans panna och att hon skulle se honom föryngrad och lycklig, men hon tog miste, det var snarare som om det välstånd och den sorglöshet, hvari han nu lefde, hade förökat hans nedslagenhet. Han kände sig nu, som förr, nästan alltid svag och trött och låg en stor del af dagen på soffan och läste eller endast hvilade. Han drog ofta sådana djupa, hjertslitande suckar, att Nina bekymrad lade sig på knä bredvid honom och sade: »Älskade pappa, hvad är det som tynger dig?» Först svarade han icke, men så kunde han plötsligt stryka håret från hennes panna, se henne in i ögonen och säga med sin milda, intagande röst: »Det är inte så roligt att tänka på ett förfeladt lif.» När då Nina framkastade, att hon hade hoppats, att han nu skulle kunna egna sig åt de sysselsättningar, som voro honom kärast, och ännu uträtta något stort och godt, svarade han: »Det är för sent! Alla de svåra åren ha tagit kraften från mig!» Nina böjde sig öfver honom, hennes älskade, olycklige far! Hon trodde allt hvad han sade.
Ifrån förenade Krono-Brännerioch Magazins-Inrättningens första början var Räkenskaps-verket så ställdt att det, jemte Redovisning för Fonden, skulle utvisa både den vinst och den förlust, som af dessa Inrättningar kunde för Kronan uppstå; denna Räkenskap var ej underkastad någon Ofver-Revision; men genom Nådig / Skrifvelse af den 30' April 1799 täcktes Kongl. Majit i Nåder förordna ej mindre om Magazins-Räketiskapernas granskning af Kongl. Kammar-Rätten, än ock om uppgörandet af Förslag till förändrad Räkenskaps-methode, och en sådan nv methode antogs och fastställtes genom Kongliga Bref den 25 Februari 1800 och den ig Juli 1802, samt bibehölls ytterligare genom Kongl. Brefvet den 7 November 1811, då Magazins-Inrätt ningen - 34» T)en 27 Juli. ningen sednast reglerades, enligt hvilken ms* thode 2lne särskildte afslut borde uppgöras, det ena för Redovisningen, i likhet ined Räkenskapen vid andra Publique Verk, söta redovisa både penningar och persedlar, och det andra för Calculen, medelst persediarnes förvandlande i penningar, så väl till rättelse vid Xiqviden, sorn till utrönande af Veirkets vinst och förlust; hvarefter en General-Calcul uppxättades, för att i ett sammanhang visa Magazins-lnrättningens verkeliga tillstånd. Ändamålet med den dubbla afslutningen var, alt låta den Roken; som innefattade Redovisningen, ingå till Kongl. Kammar-Rätten till vederbörlig pröfning, och att deremot genom den Boken, som innehöll Calculen, vinna nödig upplysning till Kongl. Maj:ts Egen Höga kännedom om Magazins-Inrättningens verkeliga tillstånd. Men Riksens Ständers Revisorer ansågo ®n sådan dubbel afslutning icke behöflig, utan anhöllo i underdånighet att Redovisningen för Magazins-Fohden, med dess fordringar och tillgångar samt vinst och förlust , måtte alltsammans i en enda Hufvud-Bok sammanfattas. Och sedan Kongl.
Iiidderskapet och Adeln vid samma Riksdag ingifvet samt i Ridderskapets och Adelns Protocoll infördt Memorial, hvilket Herr Grefven nu åberopat, Utskotten, spm i 1818 års RiksdagsHandlingar tagit närmare kännedom om innehållet af berörde Memorial, hafva inhemtat, huruledes Herr Grefven deruti anmärkt flera omständigheter, som, efter hans tanka, påkallade närmare bestämmande af yidden utaf den Embetsrnagt, Konungens Befallningshafvande ega att i vissa fall utöfva, samt i anledning deraf föreslagit och yrkat, att, då Konungens Befallningshafvande genom Kungörelser stadga Vitén utöfver det ansvar, allmänna Lagen utsätter, samt ändrings sökande uti dessa åtgärder af den eller dein , hvilka tro sig dertill ega skäl, medför både omgång och kostnad , Konungens Befallningshafvande mätte åläggas, att till Justitias-Cancellerens och Justi tiaa-Ombudsma unens granskning månadtligen insända ett exemplar af alla utgående Kungörelser, hvilka röra allmänna eller enskildes rättigheter och skyldigheter, med undantag endast af sådana ti 11— kännagifvanden , som angå auctioner , förrymda arrestanter och annat dylikt; att konungens Befullningshafvandes obestäm - 12 Lags, Allm. Besv.- o. Occ.-Utsk. Bet.
Forestiinderskan g %r omkring och ser till arbetet, ger ett r&amp;d hiir, en rattelse diir, delar ut flator och sybehor; springflickorna nystn upp flatorna p&amp; rullar, sopa upp skrap och @ all, b5il.n. ut de fkdiga hattarna till prassning. Alla hattar sys dock icke pB maskin. I den s. k. monteringssalen aro afven omkring 60 arbeterskor sysselsatta. Halfva antalet montera de maskinsydda hattarna, fasta kullar och bratten till-,. sammans samt satta band pil, de enlrlzlre hattarna och gosshattarna. Men de ofriga m-beterskorna, pH monteringssalen sy de finaste hattarna for hand. Ibland tiUverka de fijrst en liten stomme af karkas, kring hvilken flatorna sedan sys, men ofta formas hatten p i fri hand efter modellen. De skickligrtste arbeterskorna sy efter friin utlandet komna ritningar de forsta modellhattarna, efter hvilka t r i. stockar sedan goras och som tjiina till monster for dem, som i den andra salen sy. hattar pH maskin. F r h £3 pB morgonen till 7 pB aftonen med 11 / 2 t i m e s middagsrast arbetas det p l hattfabriken och for hvarje dag stapp1a.s nya tusenden af hattar i alla f&amp;ger och former upp p l hyllorna i de stora lagerrummen. Och n&amp;r vAren kommer spridas dessa olika hattar landet rundt till alla de smB och stora iterforsiiljrtme i stiiderna och p % landsbygden. PB hattfabriken tar man db itu rned flthattai-na, men pB dem &amp; r det hufvudsakligast min, som arbeta. De arbeterskor, som ej kunna sysselsattas med att montera filthattar, fii under den tid strtihatt-tillverkningen st&amp; stilla, sokrt sig annat arbete eller - om de hafva rtid d&amp;rtill - hvila sig.
Ilade nuvar. arrendatorn icke blifvit den mestbjudande, hade fisket öfvertagits måhända af en person, utaf hvilken Staten icke fått vidkännas någon förlust. Jag anser en återremiss nödig, hvarom jag äfven anhåller, på det alt Utsk. måtte komma i tillfälle, att af vederbör. auktoriteter förskaffa sig underrättelse om de anbud, som vid auktionen blifvit gjorda, och dessa upplysningar R. St. derefter meddela, och då först komma R. St. i tillfälle att pröfva huruvida någon eftergift bör äga rum eller icke. Härefter upplästes den vid förevar, utlåt, fogade reservation på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., som sedermera yttrade: På grund af de i denna reservation anförda skäl, anhåller äfven jag, meni motsatt rigtning med Frih. Cederström, att betänk., måtte återremitteras. Ilan har funnit StatsUtsk. hafva medgifvit för mycket, men jag tror, att det medgifvit för litet. Orsaken hvarföre fiskeri-arrendet icke kunnat utgå, är i Utsk:s betänk, upplyst, eller att ån blifvit uppgrundad af sågspån, så att laxen icke kunnat gå till i ån. På sätt af betänk, äfven inhemtas, har man uti kontraktet förespeglat arrendatorn, att ån skulle blifva uppmuddrad; men det har icke skett. Om nu, såsom Frih. Cederström sagt, man vid kontraktets uppgörande antagit någon af de personer, hvilka jemte nuvar. arrendatorn gjorde anbud på arrendet, så hade ju samma påföljd, eller arrendatorns skada, om icke undergång i alla fall inträffat, enär fisket icke kunnat begagnas såsom beräknadt varit. Jag tror på dessa skäl, alt betänk, bör återremitteras. Hr von Rosen, Georg Ludv.: Vid behandlingen af detta ämne uppstod inom Utsk. en ganska vidlyftig diskussion.
Rikets Ständer skola vara starnmahknllade och lemna sitt bifall innan lån kunna upptagas, Då äro förroodeligen sa vigtiga angelägenheter for handen, hvilka denna åtgärd påfordrat - Dtn 20 Juni. 1065 forörat, att fragan örn flöd vänell af bidraget snarare afgöres, iin sätter att kunna dc-t åstadkom, rna. I en sådan Ställning är clet lyckligt att haf* va andra mede!' beredde än Sedelslagningen, men det är ej lika lätt att då införa dem, ry tiden är ej dertill lämplig. Deremot, om en Ijåne.plan är etåblerad och af erfarenheten gillad, ger hvar och en gerna sitt öfverskott, för att kunna bevara värdet af .det öfriga. JDe uti Lån gifna penningar utgå genast igen; den renta sorn jLångifvaien vinner ger nya tillgångar för produetioneu, och det är emot sakens natur att Staten ejskulle k urtus draga rente betalningen och en lindrig Amortissemeut, efter samma belopp utgår till de indi vidner hvaraf Staten utgöres; och det är en följd af detta slags circulalion, att allmänna intresset blir mera sammanknutet, samt att Näringarne, under ett krig, eller eljest af Conjuncturen ..beredt vådligt tillstånd, derigenom längre, kunna upps* hällas och understöd as; Skall man då, för att undvika ett befaradt missbruk, förkasta antag-andet af en sak, som man tilläfventyrs eljest erkäru de för nyttig, då nemligen det är en och samma authoritet som etablerar och som ensam kan missbruka den? eller med andra ord; jag vill ej öppna en plan, grundad på ett allmänt förtroende, ehurti den kunde fria mig från stora vådor, blott derföre att jag kunde blifva svag riog att i otid begagna mig deraf. På sådana grundel uppreser man inga fasta byggnader. Den lien 20 Juni'. Den tid är förbi då dessa betänkligheter borde bekymra oss; neli införes en stadgad ord», ping uti penninge-väsendet, behöfve vi ej heller befara att elen återkommer.
Alt hela denna punkt är sväfvande bevisas dessutom deraf, att, oaktadt Utsk:t uttalat samma omdöme öfver bå - Den 14 Januari e. m. 167 de 1860 och 1861 årens revisorer och taait dem i klump, Hr Montgomery-Cerierhjelm erkännt att Hr Wolffelts redogörelse för 1860 års revisions verksamhet är tillfredsställande. Utsk:t har således handlat orätt mot 1860 års revisorer, men icke blott mot dem, utan äfven mot 1861 års. Då det nemi. är revisorernas åliggande att anställa granskning, skola de påpeka de felaktigheter, som i förvaltningen förekommit; men huru gagnande än deras verksamhet härigenom kan vara, kunna de i min tanka uträtta ännu mera gagn, genom att, sedan de anmärkt felaktigheterna, föreslå utvägar att afhjelpa dem. Det vore att lemna arbetet på halfva vägen, om de icke begagnade sig af denna sin rätt. Hr Montgomery har klandrat revisorernes framställning om behofvet af en kasernbygtmad för Svea artil!eri-reg:te; att detta behof verkligen förefinnes har emellertid blifvit tydligt ådagalagdt. Likaledes var mathållningen icke i vederbörlig beskaffenhet; inom andra lifgardets kasern var utrymmet så inskränkt, att 2:ne gardister nödgades samtidigt begagna samma säng. Allt detta hafva revisorerna anmärkt, och jag vågar betvifla, att någon, som opartiskt betraktar saken, kan neka att dessa förhållanden ju varit fullt förljenta att af revisorerna uppmärksammas. Då emellertid K. M. på de framställda arimärkningarne byggt sin begäran om anslag af K. St:r, stack detta vissa ledamöter af Utsk:t som en syl i näsan, så att de icke blott icke ville godkänna revisorernes framställningar, utan t. o. m. framkommo med en anmärkning mot revisorerne. Denna blef underkänd af pluraliteten, men hade til! följd att förev:de § skulle till R. St:r aflåtas. Under sådana förhållanden torde det vara skäl att R.
Att, sora erfarenheten visat, huruledes tjenstehjon, För att tillvinna sig en fördelaktig orlofssedel, iakttagit ett godt uppförande , intill dess den erhållits, men sedermera öfverlemnat sig åt hvarjehanda vanarter, det tillägg i stadgandet om orlofssedlars utfärdande syntes vara nödigt, att husbonde förpligtas utgifva, vid flyttningen, ett serskildt betyg öfver tjenstehjonets förhållande, ifrån den tid, då orlofssedein gafs, och till dess hjonet lemnade tjensten. Hvad först framställningen beträffar, att husbonde måtte befrias från ansvarighet för orlofssedel; så och då en sådan befrielse kunde leda till missbruk, hvarigenom tjenstehjons rätt skulle blifva förnärmad, och dess välfärd äfventyras, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att framställningen må varda afslagen, Beträffande dernäst anmärkningen mot upptagande i orlofssedel af tjenstehjons skuld tilt husbonde, få Utskotten vördsamt förklara, att de, med godkännande af de grunder, på hvilka anmärkniDgen hvilar, ansett sig böra frångå det under pag. 35 och 54 af Betänkandet upptagna och tillstyrkta förslaget i denna del. Lags. Allm. Besa. o. Oec. Utsk. Uti.