Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B:Co för en sådan forvagn, förspänd med 5 hästar och fullt lastad , som utan att följa calculen i alla dess detailler, hvilka äro både högst billiga och väl beräknade, lemnade ett årligt öfverskott, hvaraf Bolagets Betjening skall lönas, Vagnar underhållas och interresse på förlagS-summaii betalas. Men då icke i Sverige som i England Bolaget kan få sin vinst assurerad, föreslår slutligen Herr Eandshöfdingen , att då' Bolaget genom säkert förda Böcker kan visa sin förlust för ett år, denna då af Kronans medel må ersättas, emot förbindelse att det godtgöra, då vinsten sådant rnedgifver, hvilken uppoffring icke anses böra komma i beräkning hos en Nation som äger ett ädelt politiskt interresse, då frågar! är att lätta commuriicationen och stadga förtroendet med Broderlandet. För öfrigt förbinder sig Herr Landshöfdingen att vidare utarbeta detta ig73 Den 2 o Julh detta Beglementariska Utkast till inrättningen, om saken bifalles, till hvilken mera utarbetade plan han anser höra, • att Postjagter eller Sumpar inrättas imellan Stockholm och Orebro samt Carlstad och Götheborg, på hvilka varor af mindre värde och resande, som ville hushålla, lunde färdas, samt att en stor del af den på Götheborgsvägen betungande skjuisert härigenom försvunne. I sammanhang härmed har OeconomieUtskottet emottagit ifrån Höglofl.
Propositioner•' ioi myntvärdets upprätthållande och medlen dertill,’ begagnar KonglMajit samma tillfälle, att förklara, det Kongl. Majit och Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen icke hädanefter, som hittills, ärna i detta afseende göra ytterligare uppoffringar, utan att det blifver Rikets Ständer .sjelfve, som numera ensame få sig den ansvarsfulla omsorgen uppdragen, att bibehålla i värde det mynt, som med deras egen garantie är utgifvit, ock som föreställer hela den i omlopp varande enskildta förmögenheten. Då Rikets Ständec hafva valet af medlen, är det också dem det tillhör, att foga anstallt om utförandet; och Kongl. Majit gör sig förvissad att Nationens Representanter icke skola underlåta att nppfylla både Kongl. Majits och Nationens förväntan. Om Rikets Ständer vilja anslå nödiga me-, del, och hos Kongl. Majit anhålla, att förena sina bemödanden i detta afseende med BankoPullmägtiges, är Kongl. Majit, med fast öfvertygelse om myntvärdets mägtiga inflytande på. den allmänna välfärden, icke obenägen att, å sik sida, äfven dertill bidraga; och de uppoffringar Kongl. Majit och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen redan i detta ändamål gjort, äro Rikets Ständer en säker borgen på den fortfarande omtanka, Kongl. Majit och Hans Kongl. Höghet åt denna vigtiga gren af allmänna penningerörelsen, ej skola underlåta att lemna. Stats-Rådets samtlige Ledamöter tillstyrkte i underdånighet, att så väl den ofvan anförde Nå - 3 02 Konungens Nöd, Propositioner. Nådiga Propositionen, som Kongl. Majus i afseende derpå afgifne förklaring skulle på vanligt Salt Rikets Ständer öfverlemnas. Ex Protocolla S. A. Mimilie Kongl. Maj:ts Kådiga Proposition till Rikets Strinder, om allmänna Penninge-rörelsen och Mynt-värdets upprätthällande; Gi fven Stockholms Slott elen 10 Deceinb. 1817. Kongl.
Den siste varde talaren började med att erinra R. o. Ad. att endast bålla sig till formfrågan, men slutade med att afhandla sjelfva ämnet. Jag, sorn vill ställa mig hans erinran till efterrättelse, skäll söka alfe, bättre än Iran, undvika att yttra mig om annat än formen» >9 II» * 10 Den a Februari f. m. Då afgörandet af denna formfråga helt och hållet beror på Hr Gr. o. Landtm., vågar jag vördsamt framställa den önskan, att Hr Gr. o. Landtm, snart täcktes gifva oss sin mening tillkänna häröfver, på det vi icke må inledas uti en vidlyftig formdiscussion. Hvad H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts förslag beträffar, skulle jag visserligen vara benägen att biträda detsamma, om jag ansåg det af H. Ex. åsyftade ändamål, nemi. en sammanjemnkning af de olika åsigterna i saken, derigenom möjligen kunna vinnas; men då jag, lika med Gr. Gyldenstolpe, anser StatsUtsk. icke kunna annat än afslå motionen, i händelse den ditremitteras, innan SlatsUtskrs förslag i samma sak inom Stånden blifvit afgjordt, emedan Utsk. på remissen icke lärer svara annat, än att Utsk , innan alla 4 Stånden yttrat sig öfver förra förslaget, finner sig förhindradt att afgifva ett nytt förslag i samma ämne, anser jag en remiss till StatsUtsk. lända till intet ändamål. Dessutom torde jag få erinra derom, att Frih. Palmstjernas motion numera icke kan komma att anses såsom en ny motion, emedan den redan 2:ne gånger varit bordlagd, och att, om den varit att anse såsom en motion, den ovägerligen bort remitteras 2:dra gången densamma föredrogs. Hr Gr. o. Landtm, tillät då en förnyad bordläggning deraf, hvarigenom Landtm, betagit dem deras rättighet till remiss, hvilka önskade att anse frågan såsom en ny motion. I dag är denna rätt försuten, och om remiss derå likväl skulle beviljas, skall jag icke underlåta att till prot. anmäla min protest deremot. Frih.
Hr von Hartmansdorff: Då 2 Stånd i detta fall stannat emot 2, och det icke är fråga om någon förändring i sjelfva anslaget; så ser jag icke annat, än att denna fråga är en af dem, som komma att förfalla. Man har ifrågaställa att inom titeln göra en fördelning af anslaget, hvilken icke förut ägt rum. Detta måtte vara en önskningsfråga och icke något statsreglerings-ämne. Frih. Cederström: Jag ber om förlåtelse för det jag under mitt förra yttrande misstog tnig i afseende på resultatet af den skrifvelse, som skulle komma alt till K. M. afgå. Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff deruti, att det är en helt enkel administrationsfråga, huruvida fördelning af anslaget för Krigs-coll:m skall komma att äga rum, och anser jag således lika med honom, att då 2 Stånd stannat mot 2, frågan måste förfalla. Hr Frih, o. Landtm, yttrade, att första frågan här vore, om R. o. Ad. gillade Utsk:s hemställan, emedan, om så skedde, det blefve tre Stånds beslut i frågan, och framställde Hr Landtm, nu alltså, om R. o. Ad. behagade gilla Utskis hemställan i den del, som vore föremål för denna punkt. Ropades ja och nej. Hr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om Ståndet Den i6 September c. ut. ansåg sig genom sitt förut fattade beslut hafva förkastat denna hemställan. Ropades starka ja, blandade med några nej. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna den föreslagna voterts-piopostn. Ropades starka nej, blandade med ja. Uppå derefter framställd propos. blef den föreslagna voter:s-propos:n afslagen. De föreslagna voterts-propostna godkändes. 35:te punkten. Frih. Cederström:
Då detta är den vigtigaste punkten, och i öfrigt främst i ordningen ft«n 2S April f. m. ÄST i ordningen af dessa båda ifrågav:de punkter, kan jag icke medgifva någon annan ordning, utan fortfar att yrka, det Hr Grin o. Landtirnn behagade framställa propos. i enlighet med det af mig förut gjorda förslag. Gr, Sparre: Jag är verkligen, i det närmaste, uti denna fråga af samina mening som Gr. Hamilton. Pä sjelfva saken anser jag föredragningssättet icke ega synnerligt inflytande, enär jag förmodar att den, som voterar, vet hvad han voterar.; men det är likväl obestridligt, att^man undviker flera propos:r, om man börjar i den ordning, Frih. Tersmeden föreslagit, ty, M. Hrr! det kan inträffa, att om man börjar votera öfver den Skånska linien, meningar finnas, dels att vägen skall gå åt Nässjö, dels åt Lagadalen, samt åter andra, hvilka icke vilja gifva så mycket sorn 4 milhr. Då kunde det hända, att åtskilliga af dem, sorn vilja gifva mindre än det belopp, som återstår, förenade sig derom; och att, då man sedermera alprutat på den södra linien, mati icke heller anser sig böra gifva anslag till fullbordande af banan mellan Falköping och Jönköping, Har åter den frågan först blifvit afgjord, och man således kommit till kännedom, huruvida hela beloppet, 3 millri-, kommer att dertill användas, så vet man, hvad som återstår till Nässjö- eller Laga-linieu. Jag har börjat mitt yttrande med alt säga min mening rent ut, att jag nemi. anser klokast att fullborda banan mellan Falköping och Jönköping, för att såluuda iå en matare åt vestra stambanan. På sätt jag förut nämnt, anser jag denna fråga ang;de föredragningssättet icke vara af så särdeles stor vigt, och jag tror derföre att man icke bör så mycket tvista derom. Skulle likväl B. o. Ad. icke anse lämpligt att företaga diskussionen öfver begge punkterna gemensamt, hemställer jag, om R. o. Ad. medgifver att ä:te punkten får först föredragas, samt frågan oru beslutet sedan afhandlas. Pir Printzensköld, Carl:
Då likväl inkomster genom provision af stämpladt papper ingalunda kunna betraktas såsom vanliga sportler af lösen och kansli-gebuhr, hvilka åtfölja vissa embeten och tjenster, om åtnjutande hvaraf vederbörande uti fullmakterna tillförsäkras, finna Revisorerne ofvanberörde ersättningar icke hafva boldt ifrågakomma. §. 8. Af besparingarne å 6:te Hufvudtiteln hafva under hvartdera af åren 1842 och 1843 utgått 800 R:dr till Yexel-Kontrollören i Götheborg och 400 R;dr till skrif varehjelp och expenser för den person, som i hufvudstadeu bestrider Öfver-Yexel-Kontrollörs-göromålen. $• 9- Genom Kongl. Brefven af den 3 December 1842 och 18 December 1843, äro utaf 7:de Hufvudtitelns besparingar anordnade 16(X) R:dr hvartdera året till lönefyUnad åt Ledamöterne i Kongl. Stats-Koutorct; men då Rikets Ständer vid tvänne Riksdagar afslagit gjord framställning om ökade löner för bemälté Ledamöter, samt besparingarne, eldigt 6 §. i 1841 års Riksdagsbeslut, endast må användas för tillfälliga, af Rikets Ständer ej pröfvade, utgifter, synes det Revisorerne, att berörde lönefyUnad, om än föranledd af ökade göromål, icke bordt vederbörande beviljas. §. 10. I följd af Kongl. Brefvet den 31 Januari 1843 med liera stadganden, hafva ock under revisionsåren, utom de ordinarie lönerna, utgått af besparingarne 1200 R:dr för Riks-bokslutsarbetet. §. 11. Lika med hvad vid föregående Stals-revision ägt rum, meddelas här nedan tabeller öfver dispositionerna åren 1842 och 1843 å anslaget för extra utgifter, utgörande tillsammans 50,000 R:dr, men fördeladt i>å särskilda Hufvudtitlar. — 28 Utbetalningar af de å xdra Hufvudtiteln uppförda 3ooo R:dr.
För Riksgälds-kontoret, som under största delen af året har ett betydligt, merendels obegagnadt kreditiv å Rikets Ständers Bank, medförde sådana opåräknade utbetalningar icke någon egentlig olägenhet eller egde något märkbart inflytande på detta verks rörelse: men deremot skulle desamma efter all sannolikhet kömma att menligt inverka på Kongl. Stats-kontorets förmåga att samtidigt kunna fullgöra sin betalningsskyldighet för alla ordinarie stats-utgifterna tillhörande, då förfallna eller reqvirerade summor. Vidare erinrade Fullmägtige, hurusom det åt Riksgälds-kontoret under de 3 sednaste riksdagarne, för hvardera statsreglerings-perioden, anslagna bidrag utaf de årliga stats-inkomsterna ingalunda motsvarat sammanräknade beloppet af de vid dessa riksdagar till utgående från samma verk anvisade extra statsanslag, utan att den hufvudsakligaste tillgången till sådana anslags bestridande utgjorts af dels de i Riksgälds-kontoret till Rikets Ständers disposition reserverade behållningar, dels Rikets Ständers Banks till dylika utgifter disponerade räntevinster och dels uppkomna öfverskott å Statsverkets inkomster. Hvad särskildt dessa öfverskott beträffade, hade motionären visserligen föreslagit, att de fortfarande måtte aflemnas till Riksgälds-kontoret; men derest alla de utgifter, hvartill öfverskotten skulle användas, komme att omedelbart bestridas af Kongl. Statskontoret, syntes det blifva en onödig omgång att hädanefter tillställa Riksgäldskontoret dessa medel, då desamma skulle sedermera återlemnas till Stats-kontoret för derå anvisade utbetalningar. På grund häraf kunde skäligen ifrågasättas, huruvida icke, såsom en naturlig följd af Rikets Ständers bifall till hvad i motionen hufvudsakligen föreslagits, äfven hvad hittills varit stadgadt, rörande aflemnandet till Riksgälds-kontoret af de behållna årliga öfverskotten å Statsverkets ordinarie och extra ordinarie inkomster, borde förändras eller rättare upphäfvas.
I spetsen gick skämttidningen Kapten Puff, hvilken på något håll till och med fick uppbära den beskyllningen att hafva » uteslutande hakat sig fast vid den stackars Hyltén-Cavallius * en beskyllning som tidningen icke faun skäl att söka vederlägga. Också voro dess artiklar i ämnet lika talrika som merendels präglade af en sprittande, men elak, aj, så elak qvickhet. Det ned mindre talang skötta, på det hela reaktionära och spyfiug-iktiga Söndagsbladet sparade ej heller på Hyltén-Cavalliana, iksom ock Crusenstolpe ej försmådde att med sin » fint kurna penna » allt emellanåt iufläta sådana i sina. uti olkets röst förekommande bref till landsorten. Afven Svenska tidningen, såsom bekant Nya Dagligt AUehandas lärmaste föregångare och adoptivfader, drog sitt strå till tacken, hvilket likaledes var fallet med sjelfva Aftonbladet rots den kordialitet som på det hela, tack vare ett gemen-amt svärmeri för skandinavismen, var rådande mellan den lycklige teaterdirektören och » Aftonblads-magistrarne ». Det ligger verkligen ingen synuerlig öfverdrift i hvad Söndagsbladet våren 1859 yttrade: » Man kan göra den anmärkuingen, att bland alla nu ifvande personer ingen finnes som så träget och på så långa olika håll lemnar, sig sjelf ovetande, bidrag till tid-ingama som hr Hyltén-Cavallius. » Under den tid Kapten Puff existerat, kan det med säkerhet antagas, att hälften af tidningens årgångar upptagit * för att gifva allmänheten del af alla de befängdheter, gaW skaper och muntrationer hr Cavaliius i egenskap dels ti intendent, dels af direktör öfver kongl. teatern anordsat Folkets röst och denna tidning hafva likaledes genom samma benägna medverkan erhållit oftast rätt ymnig spaltfvllnad hvartill vidare kan läggas den mängd olika insända artiklar som allestädes inom pressen varit tid efter annan synligs likasom de hundradeför att ej säga tusentals korrespondensartiklar rörande samma ämne som i provinsbladen inflntit. »
Jag vill erinra mig, att den underdåniga skrifvelsen angående 4:de Hufvudtiteln medgaf vid sista riksdag ett anslag till inköp af faschinkhifvar, som Rikets Ständer icke beviljat, äfvensom att Rikets Ständers underdåniga förslag om ändring i bestämmelserna angående husagan innehöll en begäran hos Kongl. Maj:t( att tjenstehjon öfver 18 års ålder skulle vara underkastade husaga, men de öfriga vara fria derifrån. Detta sista förslag hade passerat alla fyra Riks-Stånden och der blifvit godkändt. Då det icke desto mindre väckte betänkligheter, måste Tryckfrihets-kommittéen, vid riksdags-beslutets tryckning, på eget bevåg besluta förändring deri. Kom - Prot.-Utdrag den Bi Mars i860. 307 mittéen fattade detta beslut, såsom dess berättelse utvisar, enhälligt, men detta oaktadt måste det erkännas vara bättre, om Stånden beredes tillräckligt tillfälle att öfverväga de underdåniga skrifvelserna, än att Ståndens beslut sedermera skola af deras Kommitterade ändras. Jag vet ganska väl, hvilka stora svårigheter det har med sig, att i Expeditions-Utskottet utur de ofta stridiga och brokiga beslut, de särskilda Stånden fattat, alltid med säkerhet urskilja, hvad som med rätta bör anses, så vål till resultat som till motivering, vara Rikets Ständers beslut, men just derför tror jag det vara i detta Utskotts eget intresse, att dess förslag inom Stånden kunna blifva föremål för en mogen pröfning. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo följande förlidne gårdag bordlagda handlingar: 1 :o.
Defia, när de äro skilda fran all gemenskap med de förra, förtjena ej sitt namn af Privilegier, emedan deras njutning, da lika åtkomlig för alla, icke utgör något undantag frän de allmänna principerna för samfundsrätt. Sädane äro, t. ex., Frälse-jordbrukets förmäncr, Kyrkoembetenas aflöningssätt, de reglemcntariska stadganden för handelsoch slöjdidkande »i. fl. Det tredje slaget sä kallade Privilegier skiljer sig ännu betydligare frän de förra, än defia skilja 456 Expeditioner till Riks-Ständen. sig sins emellan. De hasina utan twifwel fordom warit uteslutande, och således hört under nägotdera af de förra slagen, men tid efter annan, genom sunda principers seger öfwer Aristocrati och Hierarchi, blifwit ntwidgade till allmänna rättigheter, och förtjena således numera under ingen synpunkt sin benämning. Sädane äro, t. er., de adelig a rättigheterna att fä för drygt fkattlagde hemman förmedlade, att anlägga Bergsbruk, att jaga pä egen skog, att byta till sig sist; försäkringarne om personlig säkerhet, som först funnos i Adelns och Presterskapets Privilegier och sedan inkommit i Bonde-Ständets; försäkringarne om egendoms-jakerhet, som finnas i alla, m. fl. Emedlertid sä klara dessa skillnader synas ofi, som nu lefwa, finna wi alla trenne slagen förmaner förblandade under en och samma benämning i de för Niks-Ständen pä Privilegier utfärdade Atter. Man har i de begge förra slagen skönjt kännemärket af nägonting uteslutande: uteslutande för personer, och uteslutande för näringsfäng. Man har sett förbi skillnaderna: att det, som är uteslutande för wisa personer, kränker alla andra personers förwärfningsrätt; och att det, som är uteslutande för näringsfäng, endast bestämmer och försäkrar näringsfängets beskaffenhet, men kränker ingens personliga rätt, enär förwärfnings-förmänen lemnäs öppen ät alla.
Räddningshus för vanvårdade barn; och anser jag lämpligt, att, innan jag närmare nalkas mitt nu föresätta mål, här intaga utdrag ur en upsats i tidningen Dagligt Allehanda N:o 82 föi år 1844, så lydande: ”Att räkna från Kains tid, då det första egentliga brottet begicks, ända intill den närvar., har väl ingenting öfver hela vida verlden varit mera försökt, än att genom beröfvandet af friheten och medelst annan sträng behandling förbättra de vanartade. Till hvilken ringa grad detta lyckats, derom vittna alla tiders, alla länders historia och erfarenheter. Den proc. samhället erhållit i verkligen nyttiga och rättskaffens medlemmar af det antal, som varit inneslutet i fängelser och korrektionshus, har tyvärr icke varit särdeles stor. Statsmännen, menniskovännerne hafva visserligen — isynnerhet i nyare tider — haft all möda osparad, för alt på en gäng öka det humana och verksamma i de moraliskt fallnes behandling, men det oaktadt har alltid så mycket hardt qvarstått i det förra och så mycket önskvärdt felats i det sednare, att stor ofullkomlighet alltjemt likväl vidlådat äfven de mest prisvärda sträfvanden i denna riktning. Föreställningen derom, att den brottslige kunde tillrättavisas, göras nyttig och god under åtnjutande af, snart sagdt, fullkomlig frihet, var således någonting så helt och hållet oerhördt, någonting så rakt motsatt allt hvad som i denna verlden tänkt och praktiseradt varit. Icke derför underligt, om försöket alt med Adams mest. urartade barn följa en helt annan method, årtusende dröjt, om den blifvit förbehållen åt en tidpunkt, då menniskoslägte! hunnit en i alla afseenden förut aldrig upnådd bildningsgrad. Icke en gång underligt, om ännu mängden afmenniskor betvifla denna methods företräde i utförandet, resultaterne. Tillfälle saknas likväl numera icke att genom åtskilliga skrifter så väl brochyrer som tidningsartiklar, öfvertyga sig, det man på flera ställen utomlands, med en alldeles förvånande framgång, användt den mildaste behandling i Räddningshus för vanvårdad ungdom.
”Frun, frun”, ropade Malena med andan uppe i halsgropen, ”här är en bonde från Högdals socken, som varit inne i byn (Fredrikshall), och han sätter själen i pant på att han hört att hela fiendeskaran skall komma öfver med två riktiga prinsar, en för och en bakefter, och de ska ha fanor och pipare och sablar, som gå på tre alnar, hvassa i ändan som stickspjut! Är det inte så godt att springa löckt i sjön som att låta förgöra sej med sådan redskap.” ”Nå, min kusin”, utbrast borgmästarinnan med en röst sväfvande mellan fasa och triumf, ”nu bli kanske mina nyheter trodda ... Men jag måste på stund hem och höra hvad min man säger.” ”Mina fruntimmer, mina kära vänner”, ropade en annan nu inrusande dam, hustru åt chefen för den upprättade fri kåren, ”Gud straffa mig, om här blir fråga om barnlek! Ni vet att de komma landvägen, och hvad ger kungen oss till försvar mot så många tusen man? Några fattiga soldater under öfverste Tranefeldts befäl hålla sig i närheten – är det något att bevaka nyckeln till Bohuslän med! Vår ammunition och våra kanoner tjena till ingenting. Också nedgräfva vi alltsammans.” ”Men, mina fruar”, invände min mor, ”om nu vi lemnas till spillo, så måste väl längre inåt Bohuslän hjelp komma. Fins det icke en general, som ...” ”General Hjerta”, svarade den kunskapsrika militärfrun, ”ja, hvad han får ihop att skydda oss med, det vete gud! Men att sitta här och vänta på det skyddet blir långväntan – det är långt till Wenersborgs-trakten.” Nya besök och nya rapporter ... Ändtligen måste min mor tillsluta dörrarne åt den sidan, der hon hettes bo, och kasta sig tillbaka in i de husliga bekymren och de yttre göromålen, hvilka jemt ökades. ”Ensam, ensam!” suckade hon, lutad öfver det sjuka barnets bädd. Men hon önskade likväl icke sin man på hemvägen, ty han skulle då säkerligen blifva uppsnappad af de ryska kaparne. Belägenheten kändes ständigt svårare.
M. uti und. skrifvelse anhålla, det K. M. täcktes i den blifvande författningen föreskrifva luiru med debiteringen och uppbörden af brännvinsbränningsafgiften bör förfaras; 2) att yttrandet pag. 8, angtde författningens 12 § 3 morn., ansetts ej påkalla någon åtgärd, och yttrandet ang:de 12 §:n 5 mom. samt PresteStis ofvanberörde inbjudning blifvit lagda till handlingarna; samt 3) alt utlåt. N:o [2 i dess öfriga delar blifvit äterremitteradt. Frih. C e d ers t r örn: Jag kan icke fullkomligt instämma i Ulsktns terminologi, att förklara frågan vara af bevillningsnatur, ty den är ej af bevillningsnatur, oaktadt den inverkar på bevillniogen så tillvida, att kannerymden, hvarför bevillning erläggas skall, blir i det ena fallet något mindre, än i det andra; men då frågan om huru stor del af pannerymden, som skall taxeras, nu af tre Stånd blifvit afgjord, sedan R. o. Ad. antagit Utsktns inbjudning, så följer af sig sjelft, att denna fråga förfallit, och att om BorgareSt. än vidblifver sitt beslut 0111 2 jungfrumåtts afräknande på hvarje kanna, såsom kokrum, så ändrar det alldeles icke beslutet om bevillningen, ty bevillningen skall derefter jemkas. Jag tror således, att R. o. Ad:s propos. öfver beslutet, att anse voterts-propos. vara förfallen, var ganska riktig, och om den äfven vore oriktig, så lärer den likväl ej kunna upprifvas, förr än Utsktn inkommit med uppgift om hvad BorgareSt. beslutat, och bevisat, att nödvändigheten fordrar votering. Gr. Hamilton: Hvad först angår Frih. Cederströms yttrande om, huruvida denna fråga är af bevillningsnatur eller ej, torde jag få börja med att besvara densamma, emedan det öfriga beror deraf.
St:rs värdighet att nu aflåta en sådan. Frih. Tersmeden: Jag erkänner visserligen hvad Hr Print zensköld sagt att man icke bör till K. M. aflåta någon onödig skrifvelse, men jag hemställer likväl till Hr Printzensköld om, sedan It. St:r vid sista riksdagen afgifvit en så beskaffad skrifvelse och man sett att lotsafgiften sedan den tiden blifvit betydligt förhöjd, men någon åtgärd i följd af skrifvelsen icke blifvit vidtagen, det icke är skäl att förnya densamma. Hr Fåhraeus har uplyst att Generaltullstyrelsen tillstyrkt ungefärligen hvad här är yttradt åtminstone i hvad som rörer inrikes ångfartygssjöfarten; men i alla fall kan man nu icke veta hvad påföljd detta tillstyrkande kan hafva, och dessutom vinner det ännu någon ytterligare kraft, om en skrifvelse från R. St:r afgifves. I alla fall är det för mig tillräcklig ani. att förnya skrifvelsen, då man sett att den icke allenast icke haft någon påföljd, utan tvertom lotsafgiften blifvit förhöjd. Jag tror således att R. o. Ad. utan fara kan afgifva en sådan skrifvelse. Det är för öfrigt K. M., som beslutar och vid - ISO Den 12 September e. m. tager de stadganden, som kunna vara beliöfliga för det åsyftade ändamålet. En återremiss för att få frågan utredd tror jag deremot icke vara af behofvet påkallad; dessutom är tiden för riksdagens fortvaro så långt framskriden att den möjligen hade till följd att det icke blef något alls af frågan, och jag anser den dock för vigtig att släppa ur sigte. Hr Bildt: