Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kommers-kollegium hade, efter utredning af uppkomsten och beskaffenheten utaf ifrågavarande sjömännen tillerkända förmån, jemväl instämt i Komitéens berörda tillstyrkande, så mycket heldre sorn de grunder och vilkor, hvilka i fråga om föringsmedlens utgående för närvarande tjenade till efterrättelse, i Kollegii tanke, vore mindre lämpliga; och af öfriga vederbörande, hvilka yttrat sig i ämnet, hade, med undantag blott af sjömanshus-direktionen, skcppsredarne samt sjökaptenerne och koflerdiskepparne i Göteborg tihvilka ansett föringen icke lämpligen böra sjöfolket fräntagas — alla antingen tillstyrkt eller icke framställt någon erinran emot föringsmedlens användande till pensionering af fartygs-befålhafvare och sjöfolk; dock hade Sjömanshus-direktionerna, skeppsredarne samt sjökaptenerne och kofferdiskepparne i Calmar, Westervik och Hernösand vid sitt tillstyrkande gjort det förbehåll, att föringsmedlen, efter fördelning emellan sjömanshusen, skulle af direktionerna för dessa inrättningar få till pensioneringens verkställande disponeras. Då föringen, — ehuru ursprungligen tillkommen i följd af 1667 års Sjölag såsom penninge-ersåttning åt skeppare och besättning på utrikesifrån hemkommande fartyg för deras då upphåfda rättighet att medföra en qvantitet varor utan erläggande af den för dylika varors införsel i allmänhet stadgade tull ■—f likväl numera icke kunde betraktas såsom en sjöfarandes lagliga rättighet, utan fastheldre, enär den vid hvarje riksdag i sammanhang med tullbevillningen till beloppet fastställdes, kunde anses för ett statsanslag, beroende af Rikets Ständers medgifvande; och då Rikets Ständer vid så vål 1847—1848 som 1853—1854 årens riksdagar för sin del medgifvit nämnda medels användande såsom tillgång för en allmän pensionsinråttning för Svenskt sjöfolk, ansåge E. Iv. Majit att, derest Rikets
Den ytterliga arbets-delningen gör ock, att Handtverkaren förlorar sin sjelfständighet *9* Den 30 Augusti /. nti och utsuges af capitalisten, en skada som icke mindre bör afvärjas, Det är ej en förmon för Staten, att få flere och bättre tillverkade varor, om lian med detsamma får flera till förmögenhet och sedlighet förderfvade undersåtare, hvilket utsugade och sjelfständighet saknande fabriksarbetare så lätteligen blifva. Englands exempel, den mängd af pöbel dervarande fabriker alstrat, och de dryga fattigtaxorna sorn deraf dro en följd, borde afskräcka oss att beträda en så farlig bana. I afseende på HandtverksSocieterne, har man anmärkt, att de skola bestå of minft 9 personer, men kunna vara talrikare. Om de nu skulle utgöras ef 16 eller 24 personer, såsom våra Utskott, så vet hvar och en, som deltagit uti deras öfverläggningar, huru svårt det år att skyndesamt komma tili några beslut, just genom mängden af personer som deri deltaga; och lika dant skulle af enahanda orsak förhållandet utan tvifvel blifva i HandtverksSocieteterna. Om deras ]6 eller 24 Ledamöter skulle sammanträda, så ofta det uti de större Städerna kunde för t. ex. 5o olika Handtverkerier behöfvas, så skulle de säkerligen komma att höra till de mest sysselsatte Embetsmån i Riket, och icke hinna sköta sina egna näringar, samt Societeterna således upplösa sig sjeifve. Hvad Gesällvandringen beträffar, så har jag förut yttrat mig om olikheten emellan den bestämda årstjensten vid Landtbruket, och det tillfälliga biträdet vid varuförådlingen, hvilket af tillfällige omståndighe. ter beror, Pegsutom år det en betydlig skilnad JM/i 30 Augusti y. m-. mellan modification af denna vandring^ så att skadligheten förekommes , och det fullkomliga upphåfvandet af hela saken, hvilket Utskotten föreslagit. Herr Lefrin:
Men då härvid i betragtande tages, att redan genom Kongl. Brefven den 10 November 1807 och den 28 Maj 1813 inrättandet af tvångsarbetshus inom hvarje Län blifvit anbefaldt och att de försök, som i denna rigtning blifvit gjorde, icke medfört några tillfredsställande resultat, så anse Rikets Ständer icke lämpligt att något bestämdt förslag i denna syftning afgifva, och torde, innan något i denna fråga afgöres, vederbörlig undersökning böra föregå, huruvida tvångsarbetshus i serskilda Län erfordras, eller om dylika inrättningar kunna göras gemensamma för flere Län. Rikets Ständer få, af sådan anledning, hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att E. K. M. täcktes låta anställa undersökning, till utrönande af huruvida, genom en förändrad organisation af länshäktena, utrymme kan beredas att inom Länen förvara de till tvångsarbete dömde personer, eller, i annat fall, huru många tvångsarbetshus, som kunna erfordras, hvarest de lämpligast böra anläggas, samt huru de böra vara inrättade och för Rikets Ständer vid nästkommande Riksdag i Nåder framlägga fullständigt förslag till dylika inrättningar. Slutligen och i afseende på de mått och steg, som under tiden kunna erfordras, få Rikets Ständer till E. K. M. frambära den underdåniga önskan, att anstalter måtte vidtagas att, så vidt möjligt är, förskaffa de till tvångsarbete dömde personer sysselsättning med allmänt arbete inom orten på sådant sätt, alt deras försändande till correctionshus må kunna undvikas, och öfverlemna Rikets Ständer åt E. K. M. att i Nåder pröfva, huruvida någon utsträckning må gifvas åt dé nuvarande arbets-compaguier, på det de måtte Expcdiiions-TJt skottets Förslag till lind. Skrifvelse, N-0 4°3> JOOg måtte kunna emottaga alla till arbete å Coneclioxis-inrältningarne dömde personer. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 12 Juni 1841.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i föreskrifterna rörande barnmorskas rättighet att räöf va instrurnental-förlossningskonst. Hedervärda Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärsoch Ekomomi-Utskottet remiterat en af G. Hedström från Westerbottens län väckt motion (N:o 75), deruti, under uppgift att åt 16 § i Kongl. Maj:ts förnyade nådiga reglemente för barnmorskor den 28 November 1856 allmänt, åtminstone i motionärens hemort, gåfves den tolkning, att densamma ansåges innefatta förbud för barnmorska att verkställa instrumentalförlossning, så framt icke läkare vore närvarande eller, förut hörd, dertill lemnat tillstånd, blifvet föreslaget, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla det, med ändring af nyssnämnda lagstadgande, blefve förordnadt, att i instrumentalförlossningskonsten behörigen examinerad barnmorska finge instrumentalförlossning verkställa, när sådan erfordrades, utan hinder af legitimerad läkares frånvaro och utan att behöfva afvakta dennes tillstånd. Barnmorskereglementets 16 § stadgar: »De barnmorskor, som undergått examen i den instrumentala förlossningskonsten, ega att densamma utöfva endast vid de tillfällen, då hjelp af läkare icke i rätt tid kan erhållas, antingen i följd af afståndet från hans boning eller ock för den hastighet, hvarmed hjelpen fordras». Då af berörda stadgande icke skäligen lärer kunna hemtas anledning till så beskaffad tolkning, som den motionären omförmält, hemställer Utskottet, att motionen icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 16 December 1865. Stockholm, tryckt hos Sam. Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande J\1 20. 1 \:o 20. / Auk. till Exp.-Utsk. den 21 Dec. 1865, kl. 1 e. ra. ( Betänkande, i anledning af väckt motion om inskränkning i allmänhet af tj ens temännens antal, nedsättning af deras löner, indragning af embetsverk, m. m.
Kan man väl då säga, att ett samladt öfverskott, är till allmänt bästa användt, då dessa actier likväl äro en aldeles enskildt förmögenhet, hvilkas tecknande alltid berodde på fri vilja, och för hvilka det allmänna redan gjordt så stora uppoffringar? Jag säger det allmänna, ty på samma grund som Riksens Ständer kunna förordna om Bankens sedelfabrik, dess utvidgning, och derpå följande ränteökning, på samma grund kunna äfven Ständerne besluta, att dessa räntor skola användas till landets väl, och detta ändamål vinnes bäst, om de användas till lät* tandet af den medborgerliga statsbördan Om Herrar Actieägare blifvit förledde och på god tro som orden lyda öfverlemnat sig åt detta företag, så böra de vända sin klagan mot dem sorn egentligen varit vållande till deras gjorda förlust; ingalunda mot dem, som genom stora uppoffringar gjordt allt, för att återföra värde å desse actier. Den omtalta gärd nation skulle vara dem skyldig , som tecknade sig till actier, Den ii Martil. tier, tror jag å nationens sida lifligare skulle uttryc* ka sig nu, öm aldrig denna actieteckning skedt. Om detta stora företag gifvit anledning till en fästningsbyggnad, sorn den värda talaren yttrar, om denna fästningsbyggnad skulle gifva anledning till än flere byggnader, uppgående till millioner, så bör nyttan af dessa byggnader ställas i bredd med, kostnaden och vara denna kostnad vida öfverlägsen; på ändra vilkor antager jag icke den Statslära, att stora arbeten och stora kostnader ofelbart äro nytfige, emedan de sprida en välgörande verkan i landet. Skaraborgs Län har väl uppburit dessa fördelar, men den sanna teckning Herr Ehrenborg gjorde för några dagar sedan härå, Vittnar, ätt Götha Canal ej förmår en gång sträcka sin välgörande verkan på välmågan till ett helt Län; blott |trakten omkring Canalen betalte sina utskylder utan räst, då en annan trakt af samma Län rester för hälften af utlagorne med 20 å 25,000 R;dr om jag rätt minnes.
Ehuruväl jag förutsett att detta under närvarande förhållanden enda rationella medel för realisationens betryggande, hvarken i Utskottet, likasom ej heller inom Riks-Stånden hade att vänta framgång, så har jag dock här velat öppet uttala min fasta öfvertygelse härutinnan, i hopp att åtminstone någon gång i framtiden man antingen må andra Bank-lagstiftningen till ett bättre, eller ock vidtaga åtgärder i nu antydda rigtning, för att en stats-bankrutt må med mera säkerhet än nu kunna förebygga». Det är för öfrigt anmärkningsvärd!, att flere representanter, både inom och utom Banko-Utskottet, medgifvit rigligheten af den nu utaf mig uttalade grundsatsen, meri finna densamma för närvarande icke kunna utan olägenhet för affärslifvet utföras, enär derigenom en »strypning» skulle orsakas. Men huru kan med något verkligt skäl denna förskräckande besvär jnings-formel nu finna någon rimlig tillämpning, då förutsättas kari, att ett utländskt statslån kommer till det belopp indragas, att den derigenom beredda vexel-tillgången skall fullkomligt ersätta den minskning i rörelse-kapitalet, som den af mig förordade åtgärden skulle lörorsaka. Delta väsentliga skäl emot den i öfrigt rigtig ansedda åtgärden torde således böra förfalla.» af Herr Aderman, F.: »Då Stnts-Utskoltets Betänkande, i fråga om beloppet af det lån, sorn bör sökas utrikes för att bereda medel till bekostande af Statens jernvägsbyggnader, innefattar bffall till Kongl. Älajrts i ämnet afgifua nådiga Propo* sition, Banko-Utskottets Utlåtande M 17. sition, enligt hvilken, under förutsättning att Banken skulle häri deltaga för 4 millioner, och 9 millioner af utrikes länet användas till liqvid af återstoden å det i början af år 1858 i Hamburg kontraherade lånet å 12 millioner, den utländska skuldsättningen skulle inskränkas til! 7 millioner R:dr R:mt, kan jag för min del icke biträda Banko-Utskottets nu afgifna förslag.
Hm, skulle inte frun i huset möjligen 13 FRU VINGE. Helena, hvad är det med henne? GROT. bara varit här en dag ännu. hållande emellan dem. Hm, ja, det kan jag ju inte veta, som Det förefaller mig bara, som om det vore ett visst spändt förFRU VINGE. Det har jag inte märkt. GROT. smakar dig, du. Men för resten tycker jag, honom, då han väl får upp ögonen för dem. gång. Du brukar visst inte det, du. FRU VINGE. Jag brukar hålla mig till mina känslor. GROT. många dårskaper, lindrigast sagdt. För det torde väl ändå få kallas en dårskap att vid Jaha ja, och därför har du också begått så Ne-nej, du märker inte annat än hvad som att bara fakta borde vara tillräckligt talande för Hör på, om vi skulle hålla oss till fakta för en några och trettio års ålder öfvergifva man och barn, en ställning i societeten, ett sorgfritt lif, för att kasta sig i armarne på 14 FRU VINGE (häftigt). Säg ingenting om Vinge. GROT. Nå ja, detta faktum torde Richard möjligen Gud bevars nej, jag talar bara om fakta. öfverse med, eftersom det är det, han har att änka på bar backe af honom som vi inte tacka för lifvet. Men att du sedan, lämnad som skola nämna, att du sedan mottar hjälp af den son, som du en gång öfvergifvit, låter honom bekosta Richards uppfostran och slutligen bekvämar dig till att åter intaga din gamla plats det är dock fakta, som för en normalt utstötande. i det hem, som du bragt skam och olycka öfver, vecklad människa torde innebära ett och annat FRU VINGE. vecklad människa! Kanske Richard icke är en normalt utGROT. hans utveckling om hand. Mycket troligt, efter som du hittills haft FRU VINGE. han varit borta från mig. I synnerhet under de tre sista åren, som 15 GROT. är icke samma sak att lefva fri och oberoende där ute, där ingen känner till ens privata förÅh, barndomsintrycken äro sega. Och det hållanden, åh, herre gud, om jag hade haft någon, som velat hjälpa mig ut, det är inte samma sak, säger jag, som att söka skaffa sig
Banken borde hafva innan den började sin silfverutvexling. Jag var dä i strid med den värde talaren. Jag stod nemi. på den sidan, som ville hafva proportionen 5 till S, och som segrade, då deremot den värde talaren ville hafva proportionen 1 till 2. Jag grundade mina åsigler på den nyfikenhet, som jag motsäg skulle gifva sig tillkänna vid öfvergängen till ett nytt skick i hela penningeväsendet inom Sverige. Derjemte visste man ganska väl, alt en stor del af Svenska Bankens sedlar funnos i ett annat land, nemi. Finland. Man hade således två stora skäl, hvarför man borde vara varsam, och derföre yrkade jag den satsen, att man icke borde börja silfverutvexlingen förr än proportionen vore säsong 5 till 8. Del har sedan visat sig, att delta var ganska rätt. Ar 1842 utgick ur Banken öfver 2 millioner specie, och deraf hell nära hälften lill Fiuland. Dessa sedlar äro nu efter all anledning inlösta, och det skälet är således numera borta. Samme värde talare tiar åberopat nödvändigheten för Bancoslyrelsen att vara försigtig vid utlåningen. Ilan bar också ganska rätt deruti, ali om Banken under en farlig period ger ut lån, isynnerhet i den större rörelsen, för hvilket ändamål Handelsoell Näringsdisconien finnes, sä kan det vara detsamma som att utgifva sedlar; men den frågan hörer lill den 63 § celi synes mig således nu vara förtidigt väckt, samt icke kunna inverka på utgången af denna fråga. Hvad åter denna frågan angår, sä är jag lycklig att till stöd för min åsigt kunna åberopa Frih. Palmstjerna och flera talares yttranden; men anhåller likväl att fä underställa B. o. Ad. några få momenter. Det är väl en sanning, att B. o. Ad. ännu icke har definitivt bestämt sedelstockens maximum, men de föregående beslut, som Ståndet fattat, antyda nödvändigheten af alt ingå i en sådan bestämning; ty B. o. Ad. bar bestämt lånerörelsens qvantum och eli maximum för belåningen på metaller.
Schlau, dess hustru, barn och arfvingar, så ock arfvinge efter arfvinge, med allt det som dertill lyder, med rätta ligga bör och lagligen tillvinnas kan, att njuta, bruka och behålla under skattemanna börd och rättighet, till evärdelig ego, som lag förmår; Dock så, att deri uti högstberörde Hans Kongl. Maj:ts Nådiga Bref utsatta räntan till 150 Daler silfvermynt hädanefter utgöres.» Under arrendetiden hade den räntegifvande allmogen 2:ne gånger hos Kongl. Majit anhållit om befrielse från räntevedens utgörande in natura, nemligen åren 1727 och 1756, men derå fatt afslag. 10:de §:n af Kongl. Resolutionen den 12 Mars 1729 på allmogens ifrån Gottlands södra härad enskilda besvär lyder så: »Anbelangande den sökta befrielsen från kalkugns-vedens förande till Wisby stads kronokalkugn, så kan Kongl. Majit ingen ändring göra i det som förr derutinnan vanligt varit;» och 12 §:n af Kongl. Resolutionen den 2 Oktober 1756 på norra häradets besvär vid sistnämnde års Riksdag är af följande innehåll: »Till allmogens gjorda underdåniga anhållan att befrias från skatte-vedens utgöraude in natura, kan Kongl. Maj:t så mycket mindre i Nåder samtycka, som den är oumbärlig dels till krono-kalkugnens i Wisby behof, dels ock till nödig brännved för landshöfdingen i orten, emot betalning, hvilken eljest omöjligen dermed skall kunna förses.» 6 Stats-Utskoltets Utlåtande Jis 77. År 1761 begärde räntegifvarne hos Konungens Befallningshafvande att befrias från kalkugns-vedens utgörande, sedan ugnen blifvit såld tillskatte; men Konungens Befallningshafvande, som härom förfrågat sig hos Kammar-kollegium, utan att hafva erhållit svar, ålade räntegifvarne fortsatt lefverering »intill dess Kammar-kollegium skulle finna skäligt någon ändring att tillåta.»
Trött, nervös, retlig, nedstämd och förarglig till lynnet vänder han omsider hemåt efter slutadt dagsverke. Han är nästan sjuk öfver förspild möda och dåligt resultat af dagens ansträngningar. Så kommer han hem; han ärnar gifva sträng befallning om större sparsamhet och enkelhet, inskränka alla onödiga utgifter; i annat fall kanske äfven hans lilla förmögenhet går förlorad. Han känner sig verkligen både trött, utledsen och sjuk. I tamburen börjar han tänka öfver en kort, men bestämd föreläsning — en urladdning för hans dåliga humör. Men allt är så stilla och fredligt. Han kommer in i salen, en behaglig värme slår emot honom, och den vänliga husligheten öfver det hela stämmer honom till större hänsynsfullhet. Från närmsta rum höras barnens skratt, lek och sång; dessa toner passa icke till den melodi, han velat uppstämma. Han ser in i matsalen, qvällsbordet är dukadt, det väntar endast på honom, på honom ensam; hans hemkomst är signalen till, att man skall begynna. På honom hafva alla der hemma tänkt hela dagen, efter honom hafva de längtat timme efter timme. Nej, detta är icke rätta stunden för den tillärnade moralpredikan. Så kommer hans hustru in; hon har hört honom komma och skyndar nu att med en kyss helsa honom välkommen. Hennes ord klinga som musik i hans öron, om hans hals lägger sig en mjuk och vänlig arm, och ' två ögon, strålande af glädje och återspeglande hjertats älskvärdhet, se på honom så trofast och varmt. Barnen storma in. » Pappa, pappa är kommen! » En omfamnar hans knä, en annan hoppar upp för att gifva honom en kyss, en tredje får fatt i hans hand, alla taga ordet ur munnen på hvar andra för att berätta och fråga på samma gång. I nästa ögonblick sitter han vid bordet, utan att veta, hur det hela gått till. Det dåliga humöret är borta, förargelserna äro försvunna, inbillningarna glömda; trötthet, knarrighet, otålighet, dåligt lynne — allt är som bortsopadt. Hemmet, det trefliga hemmet med den älskvärda familjen har varit medicinen, som lugnat, upplifvat och styrkt den trötte. Han känner sig åter rustad till ny kamp för den följande dagen och hoppas ännu en gång på bättre tider.
Enligt Bonde-Ständers Privilegier äga äboerne rättighet lösa detze hemman tili Skatte, men ingalunda kan deras dragas veu följd, att det stär i deras behag att sädanl göra eller läka, i kraft as andra för, fattningar; äläggandet af denna lösen nu genast, om detta privilegium will gagnas, synes mig wara ganska rättwist, helst om den utwäg widtagcs, alt den abo som ej skulle kunna anskaffa penningar, finge giswa en i hemmanet först inteknad skuldsedel med 6 procent ärlig ränta, likwäl ester spanmal eller annan persedel ränta uträknadt. För detze obligationer kunde genast penningar srhällas, emedan de as alt pappersmynt med alt skäl kunde anses för det säkraste, Kungsgårdar, Rekognition skogar, Allmänningar och alla andra Krono lägenheter böra nu, om nägonsin, anwändas, dä dermed en generel banqueroutte kan afwärjas. Eu wärd Ledamot har föreslagit nya Riksgälds »Sedlars mgifwandc, och tror detta wara ett insaillibelt sätt att Deri December. hjelpa, emedan Riksgälds - sedlarne hgfwa opinionen för sig: om sä sörhällit sig hlttil-s, fruktar jag denna avin ion starkt förändrar sig, esker de uptäkter som erhällitS genom BancosltskottttS och Herrar Fullmäg» tigeS betänkande. Kunde de bibehallaS t credit nekar jag icke, alt denna utwag torde wara den bästa. Men huru Mll dcnna credit:» ästadkommas? fåfängt ma man nämna StanderS garanlieg
Bland tankar s o m uttalades o c h principiellt fastslogos vid dessa kongressförhandlingar, märktes sådana som nedanstående: » Vi tro, att den kvinna, s o m icke behöfver arbeta för att förtjäna sitt b r ö d, i själfva verket har fått sin lön i förskott o c h därför är så mycket m e r förpliktigad att arbeta för andras väl. » — » En arbeterska gör skamligt orätt m o t sina kamrater, om h o n går in på att arbeta för en lön, som är för liten att tillfredsställa lifvets behof. » För hvarje dag s o m går vinner detta klubbväsen allt kraftigare anslutning från de mest skilda håll i Amerikas kvinnovärld, o c h snart torde den tid vara inne, då denna association får betraktas s o m en hel liten stat i staten, den där som en m y c k e t viktig faktor måste räknas m e d i det moderna samhällets, ej minst på en ädel kvinnoemancipation grundade utveckling. • Iduns byrå och expedition hållas under månaderna juni — augusti öppna hvarje söckendag kl. 10 — 5. Rusets härskarinna. Fåfängt! Lillan förblir obeveklig. Men just dessa ord upp De försöka nya medel. * Till Iduns alla läsare och vänner! Af vikt är nu för alla dem, hvilkas prenumeration utgår med halfåret, å. v. s. med denna månad, att genast förnya densamma för det senare halfår et, hvilket kommer att bjuda på saker af synnerligt stort intresse. Af samma skäl är just nu den gynsammaste tidpunkten för alla, hvilka ej förut hållit vårt blad, men hvilka nu önska göra en profprenumeration på vårt lands mest spridda och omtyckta familjetidning, att med kr. 2: 50 omedelbart verkställa abonnement för halfåret juli — december. På grund af de betydliga kostnader, som nedläggas på det under årets sista kvartal utkommande julnumret, hvilket gratis tillslälles alla våra fasta, abonnenter, nödgas vi nämligen i är, liksom i fjol, träffa den åtgärden att höja prenunumeredionspriset för detta, sista kvartal, oktober — december, till 2 kronor. Heloch halfårspriset vid det gamla, endast kr. 2: slut, därigenom sedd fördel.
Alltför få artiklar kunna vi ditföra, men måste förbinda oss att emot obetydlig tull mottaga-den mängd Franska fatirikater, som en länge utbildad och fullkomnad industri, understödd af ymniga kapitaler, låga räntor, godt klimat och läge för afsättning, kan till låga pris frambringa. Följden blir att våra fabriker, i alldeles emotsalta omständigheter, omöjligen kunna uthärda täflan, måste gå under, hvarigenom denna del af det nationella kapitalet går förloradt, arbetarena blifva sysslolösa och kastas till stor del med sina familjer på kommunerna. Franska drulhränvinet med alldeles för låg införseltull hotar äfven att tillintetgöra vår ej längesedan ordnade brän'vinstillverk ning och med den vår betydliga statsinkomst, och allt detta lör att gynna vissa förmenta intressen, på fabrikernas och den stora landtmanna näringens bekostnad. Jag säger förmenta, emedan, enligt min tanke, inom en väl organiserad stat, alla intressen äro solidariska, ty om ett stort intresse lider, kännes alltid inverkan deraf förr eller sednare, mer eller mindre på alla de andra. Följden blir vidare, att genom lättheten alt emot godt pris erhålla de franska lyxartiklarne minskas det nationella kapitalet, folket vänjer sig att göra lyxen till behof, och då en gång frihandeln måste kastas öfver bord, kännes det dubbelt tyngre; vidare penningobrist, som redan skördat och kommer att skörda så många offer, tullintraderna minskas med 2—3 millioner, hvarigenom följer ökad beskattning på fast egendom, person och arbete. Våra vexande räntor till utlandet, vår banks förmåga att upprätthålla myntvärdet, vår kredits bevarande (i parenthes sagdt redan något vacklande), krig med utlandet, möjligen missnöje inom,.äro allt Saker att tänka på. Överflöd af tryffel, konserver, franska blommor, siden och viner rn. m. till godt pris, betalte med vårt jern, träd och tjära, och våra tomma kassor blifva vår behållning. Sådan ‘är min tanke om den franska traktaten, som blir något betänklig, då vi gå att binda händerna på oss för 12 år, i sanning ett bedröfligt testamente till det nya stats-skickets representanter. Men betänkligast af allt, Mine Hrrl är det förbiseende af al R.