Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Motsattscn vöre kanske lika wäds lig som orättvis, fastän ganska möjlig, om det icke fö? rekommeS, och hvaraf äfven uppstär ett nytt skäl att tills widare yrka voteringarnas fortfarande Ständswis i Utskotten. Ropades proposition. Grefwe körner Jag kror att ingen Här lärer neka mig att med nit hafva förfäktat Constitukionens helgd. Jag prkade den i gär, när man i UtffottetS förslag wille införa tjlläggningar stridande emot Cynstltutioncns elprit, I dag hök jag med förundran, att man anser UtskyttttS mening, hvari jag instämt, stridande mot Regerings - Formen. När Constitutionen sammanskrefs stod det ej t Constitutions Ut - Den 20 Octobev. 4489 Utskottets förmäga att ändra Nationens representationssätt, icke cnS Ridderskapet och Adelns dubbla represcnta. tion i Utskotten. Deri läg hindret hwarföre ej voteringen per capita wid aila tillfällen föreflogs: men deremot wid alla tillfällen, dä detta hinder ej mötte, har Cons stitutionen stadgat detta voteringssätt, och derigenom synes mig tydcligen ädagalagt, att Conftitutionens uttryckcliga stadganden derom, ej innefattar nägot för, bud för andra tillfällen, utan blott haft afseende pä Ridderskapet och Adelns dä gällande representationssätt. Sedermera beflöt Ridderskapet och Adeln att antalet af betz Ledamöter i Utskotten skulle nedsättas till likhet med dr andra Ständens. Anledningen och grunden till detta beslut war att man mätte nalkas ett resultat, som kunde anses enligast med ben allmänna Willian, och Constitutionen, i stället för att rubbaS, nalkades derigenom allena sitt syftemäl. Ingen inwände dä, att detta war stridande mot Constitutionen, man insäg» man medgaf, man bfwcrtygadcs af enligheten dermed.
– Är det er egen befallning, kapten, eller är det Holländarens påhitt, att vi ej få gå i land? frågade en å de öfriges vägnar. – Öfvertygen er nu! Öfvertygen er! sade Ruys och vandrade med händerna i byxfickorna mellan de rusige fribytarne, som betraktade honom med hotande blickar. – Befallningen förskrifver sig från mig, sade kaptenen lugnt. – Tron J, karlar, att Ruys skulle våga pådikta mig en order? Emellertid är fångenskapen snart slut. Vid daggryningen hissa vi segel och gå till Stockholm. – Hurra! skrålade hopen till svar på detta löfte. – Och nu, Ruys, skall du se till, att manskapet får en glad natt, fortfor fribytarehöfdingen. – Hvad är det för vin, detder? Hit med en bägare! Man skyndade att efterkomma befallningen. Kaptenen läppjade på bägarens innehåll och slungade den derefter i hafvet. – Vi hafva bättre vin ombord, sade han och gaf Ruys en vink. – Upp med det bästa fatet och rulla detder i sjön! Detta var en befallning, som behagade fribytarne. Medan några följde Ruys ned i lastrummet, för att efter hans anvisning hemta det beprisade fastaget, förenade sig andra om att lyfta det redan anlitade fatet öfver bastingeringen och vräka det i hafvet. De spelande hade nu efter tärningarnes utslag delat arfvet och anslöto sig till de öfrige. Kaptenen gick akterut och betraktade, lutad mot ratten, scenen framför sig. Ruys åtog sig värdskapet, fyllde bägarne och uppmuntrade att flitigt tömma dem. – Ett herrligt vin! En förening af eld och rosendoft! upprepade han, under det han slog uti. Men hans röst darrade, och kallsvetten stod på hans panna. Vinet måste varit blandadt med något starkt narkotiskt ämne, ty det dröjde ej länge, innan den ene efter den andre af besättningen vacklade bort, för att öfverlemna sig åt en öfverväldigande sömn.
Ej må Fader och Son, eller två B rödt;!’ på en gång vara Ledamöter af Stats-Rådet»- §o 6, Af Siats-Rådén Ledamöter skola ätta vara Ghefer3 hvar för sitt Departement, nemligen; Justitice Stats-Mini stern, sorn tillika vare främste Ledamot af Konungens Högsta Domtol, för JustHiae-Departementet,■ eller alli hvad sorn angar rätte gäng s-väsendet och fångvården; Ståts-Ministérn för trikes Ärendena, för Utrikes Departementet, hvarunder höra alla Rikets förhållanden till främmande magter; En Chef och föredragande Stats-Råd för C amer al-Departementet 3 eller alla ärenden, som angå C amer al Verket, Landthushållning, Bergshandtering och Inre Ordningen; En för Finance Departementet, eller dem, sorn anga. Drätsels. Verket, Handeln och S, öjderna; En för Kyrkooch Undervisnings Departementet, eller demisom angå Kyrkooch U] pfislrirtgs-väsendet, Vetenskaperna, fria konsterna, samt helsö- och fattigvården; 6 ConsUcuiions Utskottets Memorial N:o 34. En för Armé ens Departement, eller alla ärenden, som ängd Landtf arrvar et, och hvilken tillika vare Konungens Rådgifvare i Commandomäl för Arméen; En för Flottans Departement, eller dem, som ängd sjöförsvaret, och hvilken tillika vare Konungens Rådgifvare i Commandomäl för Flottan, samt En under benämning af Hof-Canceller, för det Departement, hvartill höra alla Grundlagsårenden och de öfriga mål, som i Grundlagarne eller serskilda Instruct aner bestämmas.
S. D. Till Lag-Utskottet remitterades Herr Grenanders Motion N:o 14, i hvilken Herr Wahlbom instämde, om ändring i föreskriften, angående understöd af allmänna medel till utflyttningar, i följd af verkställda laga skiften. S. D. Till Stals-Utskottet remitterades Herr Fridstedis Motion N:o 15, angående anslag lill utvidgande af Wenersborgs stads läroverk. Frän Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Vid föredragning af Expeditions-Utskotlels förslag N:o 1 till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående I)D. MM. Konungens och Drottningens kröning och i sammanhang dermed af Höglofl. Ridderskapet och Adelns, genom protokolls-utdrag N:o 33 gjorda inbjudning all instämma uti detta Stånds beslut, alt godkänna ej mindre samma skrifvelse-förslag än äfven nämnde Utskotts förslag till Rikets Ständers underdåniga kondoleans-adress till Hennes Majit Enke drolt - Prot.-Utdrag den i6 November 1859. 49 drottning Josefina, samt att, derest förslagen äfven af Med-Stånden gillades, de underdåniga skrifvelse™ skulle, å Rikets Ständers vägnar, af Hans Excellens Herr Grefven och Landtmarskalken, jemte de öfriga Riks-Ståndens Herrar Talmän, eller hegardt och erhållet företräde, ölverlemnas till Hans Majit Konungen och Hennes Majit Enkedrottning Josefina, beslöt Ståndet, alt antaga inbjudningen och godkänna förutnämnde underdåniga skrifvelse-förslag Nio 1. S. I).
”finkel är finkel, äfven om det hälles i Geniets gullpokal”. Öfver skådespelet ”Bousaronerne” hafva flere granskare fällt den dom, att det är det ”plumpaste” af Hallmans arbeten. Svårt förekommer oss dock att fatta, hvilken större finhet utmärker t. ex. den berömda elegien ”Korporal Ölbom”; som emellertid har den onekliga förtjenst, att stå på mera svensk botten, än den travesterade Creutziska urbilden. Såsom ett helt betraktadt, torde bland de parodiska skådespelen ”Casper och Dorothea” böra anses för det mest lyckade. Bland de öfriga åter172 har ”Finkel, eller det Underjordiska Bränvins-Bränneriet”, blifvit satt i det första rummet af både Hammarsköld och Stjernstolpe. Erkännas måste ock, att Hallman der företrädesvis röjer ett ymnigt mått af komisk kraft och uppfinningsgåfva. Ett ypperligt infall är t. ex., sedan Advokaten Finkel i Plutos rike anstiftat en sammangaddning till lönligt inrättande af ett Bränneri, den lärde Nasenbloms förslag, att till brännings-ämne begagna de Eliseiska fältens sockerrör, som växte på hinsidan af Styx, och till hvilka man om nattetid skulle simma öfver floden för att stjäla dem. Äfven för älskare af Hogarthiska moraltillämpningar är en sådan uttryckligt gifven i denna slutsång, der stycket sålunda sammanfattar sitt utile dulci: ”Finkel går med sitt eviga glas, Jockum simmar der böljorna fräsa; Nasenblom, det höglärda as, Bär sitt straff på sin svällande näsa. Hvar och en har vunnit sin del, Som han härmed haft att befatta. Pjesen är all – och Ni har fått skratta; Si, det är nyttan af hela vårt spel”!
Så väl Brukspatroner som Possessionater skola, då de begära lysning, till vederbörande Pastor aflemna sådan skriftlig uppgift å ägande Smide eller Hemmantal, sorn förutom Ernbetsoch Tjenstemän i afseende på deras löner föreskrifvet äroch ersätte den, som betrades med origtig uppgift, tredubbla värdet af den Charta sorn brister och rätteligen nyttjas bordt, utom den plikt 25 §. utsätter. Apothekare, lika med Grosshandlare i de tre första och med Handlande i öfriga Städer. Arrendatorer af Kongsgårdar, då de ej hafva Tjenst eller Caracter, Bruks-Inspectorer, F,actorer , Bokhållare och andra Arrendatorer , Gårds Inspectörer och deras vederlikar R:dr 3: Talisman, Uppbördsoch Bruks-Skrifvare , Enspännare, Byggmästare och Grufve Fogdar vid Bergverken, af bättre vilkot, Gårdsfogdar, Fogdeskrifvare , Rättare och deras vederlikar 36 sk. Garmakare, Byggmästare och Grufvefogdar af sämre vilkor, Mästare vid Alun och Victiiol-Sjuderierna, Mässings-Bruken och Koppar hamrar, 49* Ueh 5 Juli. hamrar, Masmästare, Bälgmakare, Valkare, Stockmakare, Ofverskärare och Smeder vid Fabriker , Manufacturer och Factorier med deras vederlikar 24 sk. Kolmätare, Skogvaktare, Grufve* drängar, Smältare, Drifvare och andra af enahanda vilkor lS Skalloch Brofogdar, Lärodrängar, Kolare och Koldrängar samt ringare Bruks-, Fabriksoch Factorie-Arbetare, Fiskare och Krögare på landet, Saltpeter-Sjuderi drängar med flera deras vederlikar - * 12 sk.
enär oiden: derom anlitad blifvit eller eljest i oträn^dt mål’ skulle kunna refereras lili hela den nästföregående meningen, och ej hlott till de närmast stående orden: ’vapens brukande,’’ äfvensom att ordet ”dessutom ’ i samma moment hör emot derjemte utbytas; vid io §. af Herr Rydin, alt stadgandet i denna §. icke är hehöfligt, utan endast skulle lända tili förökande af Krono-åklagares bötesmedel; af Herr Gastafsson, alt della stadgande icke hör i en Upprors-bm införas; af Herr Professoren Thomander, att ordet, ’’menighet”, hvarmed vanligen förstås invånarne i en kyrko-socken, härj skall vara hegagnadt såsom det enda subject, hvilket offentlig sammankomst må vara tillåten, men att, enär dels en fraction af en menighet, dels ock serskilde pei-soner utur flera menigheter kunna hafva rätt och behof att såsom förening elier sällskap sammanträda, stadgandet borde, för tydlighetens skull, vara så redigeradt, att icke t. ex. missions-, bibeleller nykterhets sällskap må, på den grund, alt deras categori här finnes förbigången, anses hålla olofliga sammankomster; af Petter Claesson från Elfsborgs Län, att betydelsen af ordet, ”menighet” bordt i §:n antydas; af Herr Prosten Astrand, att efter orden: ”Om tid celi ställe för 12 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. sådan sammankomst" bör tilläggas: der den ej i gäll vide Lag eller laga stadgar förut bestämd är: i hvilken syftning anmärkningar blifvit framställde jemväl af Herr Brinck samt Hans Jansson oell Petter Cl iesso-i från Elfsborgs Län; och har Herr Professoren Thomander ansett anmälan hos offentlig myndighet ej eller böra ske om det sammanträde, som kungöres antingen i allmän tidning eller i kyrka, hvarest det lagligen tillhör offentliga myndigheten att gudstjensten bevista, samt af Sven Heurlin från Kronobergs
Jemte det nådiga Rref under der 20 November 1863 aflåtits till Statskontoret och Fullmäktige i Riksgälds-kontoret i afseende å utbetalningen af de utaf Rikets Ständer för ofvannämnda ändamål anvisade medel, har, på Rikets Ständers tillika gjorda underdåniga hemställan, Statskontoret erhållit särskildt förständigande att i näst afgifvande underdåniga berättelse om Statsverkets förvaltning, tillstånd och behof i underdånighet anmäla de förskottsvis bestridda utgifter, hvilka synas vara af beskaffenhet att fortfarande kunna blifva för de uppgifna ändamålen behöfliga, på det nådig framställning må hos Rikets nästsammanträdande Ständer göras angående de anslag, som i sådant hänseende erfordras. — 36 — 170:o af den 16 November 1863, angående utfärdande af förnyad Instruktion för Rikets Ständers Revisorer öfver Riksgäldsverket; (157.) 171:o af den 16 November 1863 angående utfärdande af ny Instruktion för Rikets Ständers Revisorer af Bankoverket; (158) samt 172:o af den 16 November 1863, angående utfärdande af Instruktion för Rikets Ständers Revisorer öfver Länekontoren i orterna. (159.) I enlighet med hvad Rikets Ständer i förestående 3:ne underdåniga skrifvelser anhållit har Kongl. Majit under den 20 November 1863 låtit särskilda nådiga kungörelser utfärda. 173:o af den 17 November 1863, angående rättighet för Kyrkoherden G. A. v. Zweibergks enka Maria Hseggren att uppbära arrendet m. m. af indragna predikantsboställena Törnestorp och Hofstena Lunnagården i Skaraborgs län. (165.) Kongl.
Pral. 1847 & 1848. 4 Sami. 1 Afd. 30 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande, TV: o 103. bindelser för andra personer tilldelade understöd; så och enär Kongl. Majit funnit de skäl och omständigheter, som, till stöd för dess befallningshafvandes härom i underdånighet gjorda fi amställning, blifvit anförde, förtjena ett billigt behjertande, har Kongl. Majit föreslagit Rikets Ständer att samtycka till afskrifning af de lånemedel å ett sammanräknadt belopp af 6,786 r:dr 32 sk, hvilka 47 socknar för ofvan omförmälda ändamål utbekommit; varande, enligt hvad Kongl. Majit derjemte i nåder meddelat, anstånd med dessa medels indrifning beviljadt, intill dess nu förevarande afskrifningsfråga hunnit slutligen pröfvas. Jemlikt de, under sistlidne riksdag, för behöfvandes understödjande vid och efter inträffade missväxter, fastställde grunder, borde, utaf härtill disponibla medel, högst 5o,ooo ridr användas till undsättning utan återbetalnings-skyldighet åt sådana behöfvande, som icke egde att påräkna understöd af sina kommuner, och ej heller voro i tillfälle att genom arbetsförtjenst sig försörja eller af egna tillgångar någon betalning åstadkomma. Af denna summa blef, på sätt Kongl. Stats-kontorels, kort före innevarande riksdags början afgifna, underdåniga berättelse angående undsättningsmedlen utvisar, ett belopp af 46,3oo ridr disponeradt lill följd af den år 1845 inträffade missväxt; och utgjorde således den, efter 1846 års inom åtskilliga provinser felslagna skörd, för besagde understöd disponibla summa allenast 3,700 r:dr. Häraf anvisades för behöfvande på Gottland 1,800 r:dr, i Blekinge r,ooo 1 :dr, i Halland 600 ridr och i Kalmar Jan 254 r:dr.
N;o S• a. A 34 b. s. d. h. A 34: dito b. a 34 dito a. a. 34 b. s. d. b. 5 35 b. | 35 b. ? 35 a. a. f 35 52 b. v 34 V 34 bV 34 b. V 34 a. a. 2 jo a. a. j 35 b. 134 a. 25’ 34 b. 134 a. a. 3 f å. i 34 a. a. V 34 b. | 34 a. a. V 34 70 ao å. V 34 a. a. 34 V 34 a. a. t j 34 b, y 35 b.
Om sådana obligationer finge i Banken belånas, skulle de lätteligen kunna förvandlas till eli begärligt cirkulations-medel. Den i sambredd med de stora jernvägs-arbetenas företagande nödvändiga ökningen af rörelse-kapitalet kunde åstadkommas samt banko-sedlarne på samma gång ersättas genom ett nytt liqvidalions-medels utspridande i rörelsen. I sådant afseende förordades smärre, efter viss tid uppsägbara, obligationer med en i hela öretal eller jemna »aliqvoter af ören» för dag bestämd ränta. För dessa obligationers infriande kunde Riksgälds-kontoret använda sitt å Banken egande kreditiv. Genom detta kredilivs begagnande för sådant ändamål borde en kreditivets belopp icke obetydligt öfversligande obligations-summa kunna hållas ute i rörelsenoch medelst dylika cirkulerande obligationer skulle arbetaren med lätthet kunna göra sina små besparingar fruktbärande samt Svenska allmänheten småningom blifva bekant med fördelarne af räntebärande papper. Sålunda skulle efter några få års förlopp den uppsägbara sväfvande statsskulden kunna förvandlas till en ouppsäghar eller s. k. fonderad skuld samt jernvägslånen kunna inom landet upptagas. Fullmäktige syntes derföre böra bemyndigas och anbefallas, att, sedan hälften eller två tredjedelar af den summa, som skulle upplånas, blifvit från utrikes ort indragen, erbjuda Svenska allmänheten uppsägbara obligationer, löpande med i det närmaste samma ränta som den, hvaremot det utländska lånet blifvit upptaget. Dessa obligationer borde alla vara utfärdade på Svenska språket och endast al pari få utgifvas; hvadan om kapital-rabatt å det utländska lånet beviljats, räntan å ifrågavarande obligationer borde i förhållande dertill förhöjas. Ett m\aximi-beIopp borde bestämmas, hvilket Fullmäktige skulle ega att emot utgifna fonderade stats-obligationer anskaffa i låneväg. Hvad derutöfver för jernvägs-anlaggningarne erfordrades, borde upplånas eldigt de i Riksgälds-konlorets reglemente för låns upptagning i allmänhet meddelade föreskrifter, hvilka äfven dessutom borde i afseende på ifrågavarande medel tillämpas, såvida det bestämda fonderade lånebeloppet icke kunde erhållas emot någorlunda billiga och förmånliga vilkor.
Enligt motionärens förmenande, skulle härigenom Stats-intradernes, under nuvarande förhållanden, nödvändiga beräkning under deras sannolika belopp kunna undvikas, och följagtligen de sålunda förorsakade öfverskotten å Stats-verkets inkomster förekommas, hvilka öfverskott, tillvägabragta genom en tryckande tillökning i folkets utskylder utöfver verkliga behofvet, utgjorde ett väsendtligt hinder emot den producliva rörelsens förkofran, enär en betydlig andel af de derför erforderliga medlen härigenom fråndrogos denna rörelse. Genom all uppbörds ingående till Riksgälds-Contoret, skulle föröfrigt, ulom den i sådant fall möjliga nedsättning i Stats-bidragen, följande väsendtliga fördelar för det allmänna kunna beredas, nemligen: Statens egentliga Cassarörelses förening med en inom behofvet begränsad upplåningsrörelse på kortare terminer; de influtne skattemedlens utbetalning, efter Kongl. Stats-Contorets anvisningar, till det belopp, Rikets Ständer för hvarje titel anslagit; större ordning och reda vid de allmänna medlens förvaltning; skyndsammare afslutande af Stals-verkels räkenskaper, samt underlättande af Rikets Ständers Revisorers och Stats-XJtskotts arbeten. Verkställbarheten af ifrågavarande Bik. till B. St, Prot, 184.0. 4 Sami. 2 Band, 29 Höft, 1 o Ståts-Utskottets UtlåtandeN\o 355. förslag vore redan på elt öfverlygande sätt ådagalagd derigenom alt allmänna bevillningen, sedan längre tid tillbaka, utan olägenhet, till Riksgälds-Contoret ingått. Vid 1823 års Riksdag beslöto också Rikets Ständer, att tullmedlen borde till samma Verk inlevereras. Kongl. Majit vägrade dock
Det är vanligen med temligen blandade känslor man lägger ifrån sig en af Zolas digra volymer. Man kan icke neka sin beundran för denna mäktiga fantasi, som lefver sig in i mensk * liga och sociala organismer och med ett slags allvetenhet, om ock endast skenbar, omfattar deras innersta och oåtkomligaste rörelser, för denna storartade symbolik, som samlar de spridda detaljerna till en öfverväldigande totalbild och verkar på före * ställningen med makten af en symfoni, och för denna starka, alltid vakna iakttagelseförmåga, som ¿t hvarje skildring skänker klarheten och påtagligheten af handgriplig verklighet Men å andra sidan kan man näppeligen undertrycka en känsla af trötthet och vämjelse vid det eviga upprepandet af samma förnimmelser — jag vill endast erinra om kålhufvudena och ostarna i » Ventre de Paris », kammarscenerna i » Nana » och frilufts-kärleken i » Germinal » — och vid det oändliga kvardröjandet i » millieu ’ n », ofta hisklig nog, der handlingen, eljest säkert kombinerad, är i fara att alldeles förrinna. Dessutom känner man sig obehagligt berörd af författarens kallblodighet gent emot sina skapelser — man kunde nästan säga offer, så illa tilltygade äro de vanligen. Man tycker sig se en vivisektör — sådan som den uppskrämda barmhertigheten föreställer sig honom — sysselsatt med dissektionsknifven och utan den ringaste känsla af att det är en lefvande varelse, som skälfver under hans händer. Dessa gravamina liksom åtskilliga andra, hvilka med fog anses tynga den store författarens alster, äro, synes det mig, i betydlig mån förmildrade att icke säga försvunna i » La BêteHumaine », på samma gång som hans mest glänsande egenskaper der i fullaste mått kommit till sin rätt. Handlingen går raskt och säkert framåt, utan att derför förlora i fyllighet, och utvecklar sig naturligt ur sina förutsättningar och i den atmosfär, der den föregår. Spänningen är aldrig utsatt för att slappas af långa omotiverade färgoch luktanalyser, hvilka annars ¿ro så besvärliga i Zolas böcker, och hvarje scen är tecknad eller rättare sagdt genomlefd med en liflighet och styrka som äro rent af beundransvärda.
Rikets Ständer hafva tagit kännedom om den åtgärd, E. K. M., till följd af Bruks-Societetens underdåniga anhållan i ämnet, anbefallt, att nemligen en allmän undersökning skall företagas, för att utreda alla härtill hörande förhållanden, och Rikets Ständer hoppas med visshet, att så väl en sådan lindring, som den förenämnde, der den är möjlig, skall, i följd deraf, åstadkommas, som att öfrige missförhållanden skola afhjelpas, men hafva dock ansett sig böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att, der inga laga hinder möta, kolhandeln må, så inom sorn utom bergslag, så fort ske kan, förklaras fri, så att det för hvar och en må vara öppet lemnadt att sälja och köpa kol från och till hvilken inrikes ort och till hvad belopp, som helst, samt att, der en sådan frihet, i följd af lagligen bindande skäl, ej kan för det närvarande beviljas, E. K. M. täckes anbefalla vederbörande att, så vidt sig göra låter, söka, genom frivillig öfverenskommelse, bereda någon lindring i de bestående contracten, och möjlighet för skogsegare!! att erhålla sina producter betalda med ett pris, som åtminstone i det närmaste motsvarar deras värde. I afseende på Hyttelagens likaledes hos Rikets Sländer ifrågastälMe vilkorliga upphörande, hafva Rikets Ständer ansett, att, om ett helt hyttelag enhälligt förenar sig om att nedlägga hlåsningen, detsamma icke bör fornenekas, dock att i sådant fall de i detta hyttelag inbegripne hemmansdelar måste, på sätt ofvan vid frågan om smidesrätten är yltradt, blifva skattlagde och till ordinarie rotering indelade lika med landslag.. Då Rikets Ständers vid sista Riksdagen hos E. K.
Endast på sådant sätt, skulle, efter mill omdöme, förändringen i räknesättet omfattas med välvilja af allmogen och de lägre klasserna, som i allmänhet icke älska nyheter och minst sådana, hvilka de, icke ens till beskaffenheten, kunna redigt upphitta. Jag har derföre inom Utskottet tillstyrkt, att man, vid bifall till förslaget till decimalsystemets införande, borde dermed förena underdånig begäran hos Kongl. Maj:t om den förändring af beslutet angående myntenheten, alt denna bestämmes till motsvarighet af | r:dr silfver, eller ^ r:dr rgs, på sätt ett i delta afseende under 1840 och 1841 årens riksdag af Friherre Fabian Jakob JFrede framstäldt, klart och fullständigt ulveckladt, förslag innehåller; och då detta mitt förslag icke vunnit bifall af Utskottets pluralitet, måste jag äfven i detta fall emot betänkandet mig reservera. Genom antagande af Friherre Wredes förslag, skulle man återfinna, icke blott i 100-delen af enheten, den väl bekanta styfvern, både till valör och namn, utan äfven i |:delen, i och pdelen af enheten de lika kända samt i handel och vandel ofta förekommande myntvärdena 18 sk., 12 och 6 sk. rgs. Genom riksdalerns fördelning i 100 penningar, får man visserligen i i och i deraf motsvarigheter af de bekanta myntvärdena 24 sk, och 12 sk., men den minsta enheten, penningen, blifver både till narn - 12 BankoUtskottets Utlåtande, iV;o 24. net nj och dessutom dubbelt öfverstigande det minsta myntvärde, styfvern, som nu i bandel sällan förekommer, och hvaraf mutipeln i många landsorter begagnas lör att beteckna värden, motsvarande flera sk illin gar eller bråk deraf, såsom 6, 12, 16, 18, 24 styfver, i stället för 1|, 3, 4, 4^ och 6 skillingar. Man anmärker visserligen, att olägenheten i vissa fall skulle ega rum, i följd af mynt-enhetens bestämmande så lågt, som till motsvarighet af \ r:dr rgs.