Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Collegio beviljas , antingen de utfärdas genom Bref eller Utslag , för hvart Belt Hemman och så i proportion för de mindre, dock ej under sex skillingar för Hemmansdelen. Algeriske Sjöpass - 24 Fribref oell Autorisationer på Tullfri Spannernål x 2 De derom afgifne förbindelser -> 6- Skattevärderingar, städjo-rätts undersökningar och bevis öfver deponerad Skatteköps . och stridjeski 11 ing - 6 Utslag och Resolutioner samt Urqvidationer öfver Krono - fordringar , Jivartdera arket u, Privilegier, Resolutioner elier Tillstånds-bref med rättighet till Bergverks, Manufacture.rs, finbladiga sågars, Pappersoch andra Bruks anläggande, Handelsoch Handaslöjders idkande m. m., som kan komma under ajuna af Privilegierade inrättningar Den 5 Juli, 457 ' "k '.3 • ' - till effecter-s och varors förfärdigande sk. eller förädling, ifrån - * JR.‘dr 4; 24. till och mod — 1 37' 24 allt efter sorn förbemält© Collegier och Verk pröfva inrättningarne vara formonliga: och varder Kongl Maj:ts Hofoch Öfver-Hätter sann Collegier och flera vederbörande, som äga till slut förhjelpa enskilta personers angelägenheter, förbudet att genom Exptfditions-sättet mindska Kongl. Maj:ts och Kronans inkomst af Charta-Sigillata; utan bör, ifall beslutet expedieras genom Bref, Protocolls-Utdrag eller påskrift å Handlingarna , så stor Chartas-Sigillatas-stämpel nyttjas, sorn, efter hvad nu stadgadt är, derå belöper; Communicationsoch InhibitionsEesolutioner härifrån undantagne. §. 8.
Under det att han läste artikeln, mörknade hans uppsyn mer och mer. Slutligen for han upp, kastade manuskriptet ifrån sig och utropade förargad: “ Sådana äro de unga männen nu för tiden! “ Härpå följde en störtsjö af starka uttryck mot den i: artikeln framstälda åsigten. Då Carrel, trött, hemtade andan, begagnade Blanc tillfallet att säga: “ Förlåt mig, monsieur, jag gjorde mitt bästa, jag beklagar att min åsigt skiljer sig från er, farväl! “ Han tog sitt manuskript, bugade sig och gick mot dörren. “ Nej, nej “, sade CTarrel, “ ni skall icke % undslippa mig på detta sätt; sitt ned och försvara er! “ Louis Blanc satte sig åter och utvecklade blygsamt men med fasthet de historiska och filosofiska skäl, han hade för sin uppfattning af upplysningstidehvarfvets båda representativa män. Garrel åhörde honom uppmärksamt och med återhållen rörelse och sade när han slutat: “ När allt kommer omkring måste man ändå vara sann här i verlden! Jag är blott en soldat; jag har icke haft tid att studera det adertonde århundradet så som det förtjenar att studeras, och j$g är icke alldeles säker på att ni icke har rätt ... Er artikel kommer i morgon in i National, och ingenting skall ändras deruti. “ Icke långt derefter bief Blanc en af redaktörerna för “ Bon Sens “. 1838 lemnade han denna tidning, till följd af en meningsskiljaktighet mellan honom och egarne, och grundläde tidskriften “ Revue du progrès “. Hans lifs tanke hade nu kommit till mognad. I den nya tidskriftens program trädde derför arbetsklassens sak i förgrunden. Ett år derefter utgaf Louis Bonaparte (sedermera Napoleon III) sin ryktbara skrift “ Les idées napoléoniennes “, som, äfven den, tog till ordet för de arbetande klassernas intressen. De beröringspunkter, den egde med Blancs egen uppfattning, kunde dock icke besticka hans omdöme i fråga om bokens innersta syfte. Med en nästan profetisk blick och i kraftiga ord visade han i sin tidskrift, hvart denna ärelystnad, om den finge hållas, skulle föra Frankrike.
Utlåtande, i anledning af väckte motioner om förändrad organisation af Lif-Gardes-Iiegerncntena. Inom Hederv. Bonde-Ståndet har, uti ingifne memorial, yrkats: af Riksdagsfullmägtigen Olaus Ericsson från Götheborgs och Bohus Län, att Lif-Gardet till Häst, Svea Lif-Garde och Andra Lif-Gardet måtte sammanslås i en Corps under en gemensam Chef; och af Riksdagsfullmägtigen Henric Andersson från Örebro Län, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, så snart ske kan, Lif-Gardes-Regementenas styrka måtte minskas, så framt sådant må kunna lämpligen verkställas, men att åtminstone befälets antal måtte inskränkas till hvad som egentligen kunde ”för tjenslgöringen” behöfvas; förmodande motionären att, i sådant fall, de begge Gardes-Infanteri-Regementena kunde förenas till ett Regemente och Lif-Gardets till Häst Befäl minskas till i Majorer och 4 Ryttmästare. Till stöd för berörde yrkanden är hufvudsakligen anfördt: att den närvarande organisationen af Gardes-Regementena medförde en öfverdrifven kostnad för Statsverket, hvadan en icke obetydlig besparing skulle vinnas genom de föreslagna indragningarne; alt, då begge Fotgardes-Regementena tillsammans ej utgjorde mer än omkring 1600 man, denna styrka syntes kunna indelas i två bataljoner med dertill erforderligt befäl, helst indelda Infanteri-Regementena vore beräknade att, under krigstid, ega en styrka af 1800 man livartdera, äfvensom att en Bataljons-Chef borde vara tilräcklig för en cavalleri-styrka af 35o till 4°o man, hvaraf LifGardet till Häst bestode. Efter erhållen remiss å dessa motioner, jemte hvad i anledning af desamme hos Henerv.
BetänkandeN.-o 28. någon slags entreprenad-auction för statens räkning låta fångarne arbeta åt den, som sådant åstundade, då äfven handtverkarne sjelfve kunde blifva i tillfälle att använda fångarnes arbetsskicklighet; hvaremot Herrar Wcern och E. G. Lindström bestridt motionen, så vidt den går ut på att betaga fångarne tillfälle till någon liten enskild arbetsförtjenst. Hvad sålunda förekommit, bar Utskottet i öfvervägande tagit, och får för sin del fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att fångarnes sysselsättning är oundvikligt nödvändig, så väl för deras egen skuld, som till vinnande af minskning i statens kostnader för fångvården, hvadan och då det för öfrigt står den enskilde fritt att så väl i sitt yrke hemma i sitt hus använda correctionister, som att, efter öfverenskommelse med vederbörande myndigheter, ingå i entreprenadcontract om fångars arbete, Utskottet får vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande motion ej må leda till någon Rikets Ständers åtgärd. Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 Oct., kl 6 e. m. Betänkande^ i anledning af väckt motion om sättet för lumpsamlingen. Genom remiss från Ilederv. Bonde-Ståndet har Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet erhållit del af en uLaf Riksdags-fullmäktigen Pehr Olsson från Upsala Län ingifven motion, deruti olägenheter öfverklagas, hvilka förmenas vara följder af den frihet, som, genom Kongl. CommerceCollegii, på grund af Kongl. Majrts till högbemälde Collegium afgifna Nådiga Skrifvelse af den 20 Januari 1824, utfärdade Kungörelse af den 9 Febr. samma år, blifvit pappersbruks-egare förunnad att till insamling af lump använda icke allenast sådane personer, hvilka vid bruken äro skattskrifne, utan också annorstädes boende, när de ega laga försvar och god frejd.
" 'Gr efw e Mörn er, (^»r I 6 sb r i el. Hwatz 'Summan augar, kanner jag ej, huru stor den kon behöfwas til änbamälets minnande, men more nöjd, at den bestämdes. Jag har hörk, ar st^re af Rid, derfkäpet och Adeln willja, at den skall betalas af Lsn^uen; men jag tror, at wid detta tilfälle, da fråga npkvmmer om utbetalningar eller föijkotter af Lsn^- <^uen, borde L-mco.Ulssokket först höras, som nännast känner hwatz Lsngnen kan äcaga sig. Jag får nu endast fraga, hwar Lan^uen skulle fä igen desta förjkottswis utgifna ioo,oc>c> Riksdaler? Herr Ne^lrensträl 6, Ds tklof. ^-m^rien ldehöswer för der närwarande hela desi konä, och hwarkcn jag eller harwarande öfrige Ledamöter Äf Lsnco-Utskottet lära maga rilsiyrka, at Lsnguea här. Md pä någor sätt belastas. Härmed conkormsraäs sig Friherre OxenAiLrn», 8vsn 6sbrie! och Friherre Oe er, kobexr.. Hans IUxcellence Grefwe kuutk, Lrie». Som >ag hörer en wärd Ledamot förklara, at Lrn» Haen behöfwcr allt hwad den har, kan jag ej tilstyrka det deraf proponsrsäs biträde, utan will häldre för resia, at RiksgäldS-eonroirer gör detta Förskott och, fär ersättning af Bewiliuingen.
Med de i 2 §. omförmälda föreskrifter förstås bestämmandet af skyldigbeten för vederbörande Corporationer eller Embetsman att, utan någon påminnelse och utan annan anledning än sista Riksdagsbeslutet, vid ansvar besörja, att valen till Riksdagsmän må, inom den för deras början och slut af Rikets Ständer bestämda tid, i laglig ordning och med ali skyndsamhet verkställas; tillhörande det Döm-Capitlen att för Presterskapet, Hufvudstadens Magistrat att för dervarande Borgerskapet, samt Landshöfdingarne, hvar i sitt Län, att för de öfriga Städernas Borgerskap och menige Allmogen om sådana valförrättningar, å Embetets vägnar, föranstalta. 2:0. Landshöfdingarne åligge härvid Constitutions Utsi;. Bettini;. A’.'o g. i5 serskildt att otti Piiksdagsmaima-valen för Allmogen tidigt utfärda kungörelse, med föreskrift att samma dag, då denna i kyrkorna uppläses, Sockenstämma för Eiectors™ val af Allmogen skall till nästföljande Söndag utlysas. Skulle uti en eller flera kyrkor af ett Pastorat, Gudstjenst saknas å den Söndag, då kungörelsen Jiorde uppläsas, åligge det Presterskapet att genast, genom Krono-Betjente i Pastoratet, besörja, det nästa dag eli. exemplar af kungörelsen skyndsamt cirénlerar från by till by, uti sådana församlingar eller Capell-lag, med förständigande alt deras Ledamöter hafva att nästföljande Söndag sig vid moderkyrkan infinna lili Eiectors-val, i händelse Gudstjenst icke samma Söndag bör hållas i egen kyrka, då valet derstädes må för Socknen eller Capell-laget förrättas. Dornhafvanden i Häradet vare alltid valförrättare för Bonde Siandet; är han Frälseman, förordnas dertill opåmint af HofRätten en Ofrälse, sä tidigt att valen må. vid den i Riksdagsbeslutet utsatta termin kunna börjas. 3:o.
Fädernesland undergätt sä mänga och totala förändringar) anser jag för lika nödwändigt, at en gransta ing företages luruwida de nuwarande civsta Ämbetens institutioner behöswa at ändras, som at derwid förena all möjelig och klok indragning ulisyst lors antal med penninge-besparingen. Och dcn närwarande tidepuncten, dä Riksens Höglofl. Ständer redan företagit de wigtigaste jämnkningar, dä Riket är sä godt som under en regeneration , är, efter min tanka, just den rätta at äfwen företaga detta ämne. Jag är wisserligen icke sä förmäten at tiltro mig äga nog erfarenhet och insigter til at fullkomligt kunna utreda en fräga af sä stor wigt som denna; men jag förhoppas pä Högloft. Ridderstapets och Adelns ynnest och tälamod, dä jag dristar at i ödmjukhet och i möjligaste korthet anföra det som enligt min tanka hufwudsakeligast förtjenar dest uplysta upmärksamhet. Ibland civila Ämbeten äro Hofoch Diplomatiska, enligt min tanka, -utom gränsen af denna granskning. Jag skulle önsta at sä wäl de senares som de förres aflöning, likasom uti Eng - Den Zi. I«l". 60'. Enaland, berodde af Kongl. Maj»ts Egit förordnande, och bestriddes af wista runda summor, i underdånighet kemnade til Dest Egen Höga Disposition. Jag anfer äfwen at oe bögre beställningar, hwilka af wär nya Grundlag bestämmas, och om hwilkas Löner Rit »'ens Ständer nyligen sig yttrat, icke nu mer kunua komma under öfwerläggning. De civila Ämbetsclastcrne synas mig eacnteligen kunna fördelas uri z:ne afdelningar, Lollegier, Domareschsilcr och lLanö^ftpreiseir. Men som Kongl. Hof-Rätterne utgöra et forum af Domare, forbigäs de i början, och fä sit rum bland Domaresystlorne. De öfrige Rikets Collegier äro: 1:0) - Cslleglum.
Jag har aldrig vetat hvad det är att ha en dag af hälsa, min barndom var ett enda långt lidande, och jag har aldrig varit ung, aldrig som andra. Jag satt som en tiggare vid kanten af vägen och trodde mig höra till de utstötta, de utomstå- ende. Och han har gjort mig lycklig. Han har låtit mig tillhöra de utvalda, dem, som varit älskade. Skall jag fråga efter, hur länge det räckte, om det varade i dagar eller år? Hade det så endast räckt en dag, en vecka, skulle jag inte köpt det för dyrt, om jag betalt det med mitt lif. Du har kanske hört sägas, att han — älskade andra. Men hvad var då jag, att jag skulle kunnat hålla honom kvar? Jag kan inte betrakta mig i en spegel, utan att vända mig bort med förtviflan. H v a d har jag, som kunde fängsla honom, som kunde komma honom att för alltid se bort ifrån mitt yttre? Det var en tid, då han gjorde det, och kanske finnes det inte en kvinna, som någonsin smakat hänförelsen af en lycka sådan som min. » Jag skulle inte kunna ge dig en föreställning om, hur vacker hon var i det ögonblicket. Dragen förvandlades, ögat fördjupades och klarnade, och det stod som ett sken om henne. » Jag visste, att det icke skulle vara länge, » sade hon, » men det gjorde ingenting. Det var som när man har en god dröm och tänker: jag vet att jag vaknar, men låt mig känna mig lycklig till dess. Det gör att jag kan bära alltsammans, till och med att han lämnade mig. Nu komma de och beklaga mig för mina olyckor och tala om min förlorade förmögenhet och om min dårskap, som hämnat sig. Jag hör på och säger ingenting. Men om dej; stod att göras om nu, då jag 1894 vet hvartill det leder, gjorde jag det utan tvekan, med samma svindlande känsla af glädje. Ä r jag icke rikare nu trots fattigdomen och saknaden och tomheten? Har jag icke haft mitt ögonblick af fullhet? » » Jag vet icke, om detta skulle gjort samma intryck på alla, » sade min vän efter en kort tystnad, » men för mig låg det en fläkt af storhet i denna stackars lilla kvinnas o r d. '
Hvad nu beträffar tillämpningen af sist anförda lagrum, så är det af dess ordalydelse klart, att en sådan icke kunde ske, med mindre den tilltalade fullbordat den åtalade gerningen genom att hafva sina villomeningar ulspridl. Men derom är här den tilltalade icke förvunnen. Han är icke ens derför tilltalad Vid sådant förhållande hade han ej heller, enligt hvad redan blifvit visadt, gjort sig skyldig till den honom meddelade förmaning, hvaraf åter följer, att dess uteblifna verkan icke bordt läggas honom till last. Det återstår således endast upptänkandel af de villfarande meningarne, hvarför han skall stånda till ansvar, men på den förbrytelsen eller, rättare taladt, på förbrytelsen, i det ofullständiga skick, att den ej genom utspridning vunnit fullbordan, stadgar nyss åberopade lagrum icke något straff. Vidkommande derefter det tillagda domskälet, att Kyrkoherden Hallin skall hafva brutit sin embetsed, så förhåller sig dermed på det sätt, att det i utslaget till ordalydelsen upprepade edsformulär, och som återfinnes i 22 kap. 2 § af Kyrkolagen, numera är upphäfvet. Huru detta formulär betraktades kort tid efter dess tillkomst, skönjes deraf, att det blef redan då föremål för Presteståndets besvär, och att Kongl. Majit, i Resolution och förklaring öfver nämnda besvär, den 10 Mars 1719, uti § 11 yttrar: »den ed, som presterna vid deras embetens tillträde böra aflägga, må med »mildare ordasätt blifva författad, så att dem möjligt blifver den att hålla» — En sådan förändring infördes också, men först genom Kongl. Kungörelsen den 15 April 1829, angående edsformulärer för Ecklesiastike Embetsoch Tjenstemän. I de nya R. St. Jut t.-Ombudsman! Embett-Berättelse tiU 1862 års Riksdag.
I våra tider är ingen magt så vansklig, som den, hvilken icke har sina gränser klart och tydligt utstakade; ty hvad en sådan magt uträttar, stämplas vanligtvis såsom missbruk, så snart åtgärdens öfverensstämmelse med en gifven lag icke kan uppvisas, åtgärden må för öfrigt kunna, huru väl som helst, ur sjelfva magtens begrepp och natur härledas. I detta afseende återstår mycket att önska i vår lagstiftning rörande kyrkliga förhållanden, synnerligast beträffande presterskapets ställning till kyrkan i frågor af den beskaffenhet, som den förevarande, eller i religionsmål. 1860 års Kongl. Förordning om ansvar för den, som träder tili eller utsprider villfarande lära, säger i § I »varder prest, betriidd med utspridande af villfarande lärosats, derom är särskildt stadgadt». Sistberörda uttryck, som möjligen häntyder på en länge väntad ny Kyrkolagstiftning, dit detta ämne ansetts höra, kan d .ck för närvarande icke annorlunda förstås, än att rörande prest gälla de äldre stadgandena om utspridande af villfarande lära. Dessa äldre stadganden åter härleda sig från en tid långt före vår gällande tryckfrihetslag. Och nu hänvisar förstnämnda, ännu senare än tryckfrihetslagen utkomna, förordning tillbaka på de gamla stadgarne. Härigenom uppstå naturligen flera tvistiga frågor af stor vigt och angelägna af få afgjorda. En sådan är den: skall Prest, som genom tryck utsprider villfarande lärosats, straffas endast och allenast efter tryckfrihetslagen och således, när skriften af jury frikännes, vara från allt ansvar fri? — Så har icke förfarits, t. ex. i den bekanta Tybeckska rättegången, hvarom mera framdeles. En annan fråga är: huru skall saken bedömas, om en prest i tryck framställer villfarande lära, men begagnar sig för detta ändamål af ett dagblad eller en periodisk skrift, hvars ansvarige utgifvare ensam är den straffskyldige, och der således prestmannens åtgörande äfven om det af juryn dömes brottsligt, icke medförer för den verkligen brottslige något straff efter tryckfrihetslagen? — Vidare kan frågas, huru vidsträckt begreppet af ordet prest i ofvannämnda 1860 års Förordning bör uppfattas?
I. och till hamn enl. mom. m., under det att man för andra städer afslår fortsättningen af understöd till redan påbörjade arbeten, det synes mig vara att hopa nog många fördelar pä en, under det man är för karg emot andra. Frih. Cederström: Jag nekar visserligen ej till, att siffran af det föreslagna lånebiträdet synes ganska betydlig; men jag beder R. o. Ad. besinna, att den ifrågavar. trakten är att anse såsom en verklig pulsåder för industrien i de många och vidsträckta trakterna både norr och söder derom. Säd uppforslad från Westergöthland, och jern kommande från de norra orterna, samt en mängd andra produkter, måste alla passera denna väg; och denna rörelse drager sig vida, både uppåt Dalarne och nedåt Skaraborgs län. Man bör ihågkomma att om det föreslagna statsbidraget skulle beviljas, så är deremot delta icke förhållandet med det till en kanalleds anläggande emellan Philipstad och sjöändan, enär delta sednare statsbidrag blifvit af StatsUtsk. afstyrkt och just nu af R. o. Ad. äfvenledes afslaget; så att frågan nu endast är om jernvägen. Hr von Hartmansdorff har i afseende derpå anmärkt att, då den detaljerade planen 56 Den 14 Junif. in. och kostnadsförslag^ ännu ej äro af K. M. godkända, så kunde man ej vara fullt säker på, att hvad man ansloge skulle i någon väsendtlig man leda till det åsyftade ändamålet. Det torde i anledn. häraf tillåtas mig att yppa hvad jag har mig i saken bekant, nemligen att till K. M. är redan långt för detta genom Dess civildepartement inkommet en, af vägoch vattenbyggnadsstyrelsen med dess ampla förord beledsagad, utarbetad plan; men att den detaljerade plan och det kostnads-förslag, som här omnämnas, äro sådana i de aldra minsta detaljer ingående förslag, hvilka K. M. visserligen ansett behöfliga, men dock ej nödvändiga att afvakta för att fästa sin uppmärksamhet på ämnet.
Vidare har af en Ledamot inom Ilögloflige Ridderskapet och Adeln blifvit uppgifvet att förlusten å General-Assistance-Contoirets Låne-rörelse, under de senaste fem åren, uppgått till mera äii 100,000 R:dr, hvarutöfver ytterligare skulle tillkomma bland annat, saknad ränta a •3oo,ooo R:dr, som anförts hafva årligen såsom belänings-fond utgått, äfvensom att vid Låns meddelande i nämnde Contoir io a i3 procent skola genast afdragas på Lånesumman. i 6(p Sta ts-Utskottets B et än kan den. Af Utskottets förra Betänkande kan likväl inhemlas, dels att förlusten å Lånerörelsen de senaste fem åren utgjort endast 6.fjOoo R:dr samt att då af de sSo, ooo R:dr, som General-Assistance-Contoiret årligen egt att i Riksgälds-Contoiret disponera, ej mera än omkring i5o,ooo R:dr kunnat i Låne-rörelsen användas, den ränte-förlust, som skulle kunna tilläggas förstnämnde Capital-förlust, icke lärer böra upptagas till mera än hälften mot hvad ofvan heräknadt blifvit: dels ock, att den Tänta, som vid Lånens meddelande innehål! es, är fastställd till 6 procent, räknadt efter år, samt a procents provision, eller tillsammans 8 procent. Mea då vid de hittills brukliga omsättningar, utom förenämnde Ränta, provision för hvarje gång erlagts, så hafva för Lån, som upptagits på 3 månader och 3:ne gånger kommit att på lika tid omsättas, umgälderne för året uppgått ända till i4 procent, samt för Lån å 6 Månader hvilke under året blott en gång kunnat omsättas, likaledes till io procent.
Aflöningen per dag. per 5. asro s S i § Zt —' ' O rc« ^ 3 O: M, -rs 3 O: C»q R:dr. sk. rst R:dr. sk. rst R:dr. sk. rst R:dr. sk. rsl R:dr. sk. rsl R:dr. sk. rst R:dr sk. rst R:dr. sk. rst R:dr. sk. rst R:dr. sk. rst R:dr. sk. rsl R:dr. sk. rst Chef och Inspektör för Ingeniör-Brigaden och öfver Ris Ta b 1 kets Fästningar (Upp t a ge U 1 Ge ne cal i te tet S Åflo n 1 ng å.) — 60 60 2180 Chef för Stabs-Expeditionen 5 23 — 2000 120 2120 • Uste Stabs-Adjutant 2:dre Stabs-Adjutant 3 2 13 9 9 2 1200 800 120 120 — —■ 1320 920 . 60 60 60 60 1380 980 Liqvidations-Officer 2 35 5 1000 — - — Förråds-Offlcer . .. 2 35 5 1000 Disponible Kaptener 3 13 9 1200 1200 — ., Kapten-Löjtnanter 0 9 2 800 - „ Löjtnanter . Beväpnings, Beklädnads, Remtygs, Utrednings och Reinon terings-kostnad. ca a. Summa Summarum Ingeniör-Brigaden. Tab. N:o 26. Rekapitulation af Statsverkets direkta utgifter per år för Arinéens Aflöning, Underhåll, Beväpning, Beklädnad, Remtyg, Utredning och Remontering, a) Korpser oell Vapen. Summa kostnad. Afdrag å Aflöning, Underhåll m. m. under Permission. Grader och Befattningar. G ener ali t e te t. General-Befäihafvare Inspektören för Kavalleriet General-Fält-Tygmästareu
M. icke gör det, vare sig af förbiseende eller interesse att öka statsintraderna, har Bevilln.- Utsk. beskattat landet öfver höfvan. Dessutom fästade Hr Gr. uppmärksamheten dervid, att det endast var colonialvaror, i afseende hvarpå Bevilln.Utsk. tillämpat principen om den högsta möjliga tull. Jag tror, att reciprocitetsförliållanden uppkomma mindre i fråga om colonialvaror än Europeiska produeter; och då samma skäl icke blifvit anfördt för de sednare som för de förra, så står det fast, som jag sagt, att i samma stund en annan stat vill göra en breche på vår handel, skall Begeringen, utan ett sådant stadgande, som jag föreslagit, sakna alla medel att i reciprocitetsväg undanrödja ett sådant försök. Mina motståndare hafva mindre fästat sig dervid, att det endast är vid tillfälle af reciprocitet emellan Sverige och utländska stater, som utöfningen af denna rättighet kom i fråga, och att den endast medgifves temporärt till nästa riksdag. Med dessa restrictioner, och då det icke är stridande mot grundlagen att göra ett sådant medgifvande, säger jag lika med Hr Lefre'n, att det synes höra till klokheten att gå in derpå, isynnerhet när man vet, att 2.'ne Stånd redan antagit förslaget, och man således derigenom kunde förekomma frågans hänskjulande till förstärkt Utsk. Hr Hjerta: Jag måste bekänna, att jag icke är i stånd att bestämdt minnas, huru det förhöll sig med den citation, som Hr Lefreåi gjorde af beslutet vid 1823 års riksdag. Jag vill icke bestrida det förhållande, han uppgaf; men jag hemställer, om det icke kan vara möjligt, att bans minne kan fela, likasom jag icke kan bestämdt lita på mitt minne. Jag vill t. o. m. tro, att det förhåller sig, såsom Hr Lefren nämnde; men om Hr Bidd.secret. äger till hands 1823 års riksdagsbeslut, hvarå upplysning kunde vinnas i det ämnet, är jag öfvertygad, att man skulle finna, att R. St. vid samma riksdag icke öfverlemnade åt K. M. rättigheten att förhöja tullen.