Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den fordna elegancen återvände i kanske ännu högre grad, och en ny, ehuru ofta konstgjord rodnad, prydde åter hennes intagande ansigte. Med hvarje dag uppstod hos henne allt större håg för flärd och fåfänga och hon tvekade ej ett ögonblick att uppfylla den. Leonhard såg med glädje detta återvändande till lifvet, som han ej kunde förklara, och nekade henne nu, mindre än någonsin, hvarje, om också oförnuftig, önskan. Rudolph också gladdes, gladdes åt det välde hans vilja utöfvade på den älskade, gladdes åt hennes förvandling; ty så skarpsinnig han var, såg han dock ej den förtviflan som bodde i hjertat, fast munnen myste af fröjd, och mest gladdes han öfver hennes tilltagande kärlek. Endast Ferdinand såg hvad som föregick i detta arma, för honom så dyrbara, hjerta och han blef djupt bedröfvad. Men förgäfves försökte han att få ett enskilt möte med henne, ty Elisabeth undvek ängsligt att bli på tumanhand med sin kusin; förgäfves skref han, när ingen annan utväg återstod, och fick brefvet ouppbrutet igen. Då förtviflade han, och för första gången vacklade hans fasta tro till Herran. ”Skall hon då förgås nödvändigt? !” utbrast han knotande. Men hjelpen kom, ehuru den dröjde länge. En Illusion. ”Hastigt förvissnar vårdagens ros, Snart din förhoppning flyktar sin kos, Hjertat ett föremål mera ej finner Hvarför det klappar, hvarför det brinner.” ~Dahlgren.~ Drifvorna smälte för Aprilsolens varma strålar, taken greto af fröjd och högt upp i skyn svingade lärkan, jublande öfver de ur snön framträdande, svagt grönskande åkerfälten. Få hjertan finnas, som icke vakna till lif vid vårens ankomst, och djup är den sorg, som ej af dess ljufva vindar förmildras och lemnar rum för hoppets soliga dag. Också Elisabeths hjerta öppnade sig för naturens älsklighet och hoppet återvände i hennes barm. Hon trodde nu, hon hoppades att hennes brott ej var så oförlåtligt som det förut framträdt för hennes inre syn.
Jag är långt från att klandra Utsk. för de åtgärder det vidtagit; jag är tvertom Utsk. tacksamhet skyldig, emedan jag är öfvertygad att Utsk. varit ledt af de ädlaste motiver nemi. en önskan att ställa medicinal-verket på den bästa möjliga fot och uphöja läkarekonsten så högt som ske kan; — men jag beklagar att Utsk. synbarligen blifvit missledt. Jag kan tryggt vädja till hela den Svenska läkarekorpsen att den icke erkänner homöopatien vara en del af den medicinska vetenskapen. Den är ingen vetenskap; — den är detsamma som — qvacksalveri; den står på samma ståndpunkt. Detta kan vara ett hardt yttrande, och mången tror måhända att det är dikteradt af jalusi eller att inom landet finnes ett parti, hvartill äfven jag skulle räknas, som vore nog ensidigt att vilja intvinga den medicinska vetenskapen inom vissa gränsor och icke lemna frihet åt en förnuftig utveckling af densamma; men något dylikt kan man verkligen icke tillvita det medicinska studiet i Sverige. Tvertom utvecklar det sig i alla riktningar, och ett bevis på att det icke är afvogt stämt mot läkemethoder eller åtgärder som åsyfta det rätta ändamålet, menskiigheteus gagn och väl, är den år från år öfverallt upstående nya hydropatiska behandlingen, dä man likvist besinnar att denna vattenbehandling icke är utgången från en läkare, utan från en bonde, en fullkomligt obildad person. Den medicinska vetenskapen fann genast att oaktadt tanken härpå hade härflutit från en i vetenskapen främmande person, det likväl var en ganska sund tanke och kunde begagnas. Vetenskapen tillegnade sig således densamma, och dessa hydropatiska inrättningar, i st. f. att, såsom de i början hotade, taga en orätt riktning, hafva nu kommit i vetenskapligt bildade läkares händer, och lofva att blifva en välgerning för menniskoslägtet. Då nu den medicinska vetenskapen icke varit afvogt sinnad mot denna gren af medicinen, så vet jag icke hvarföre den skulle vara det mera mot någon annan, men det är just derföre att homöopatien till sin grund är falsk, att den icke är någon vetenskap, som den icke kan af vetenskapen tolereras.
Den af Motionairen omförmälde minskningen i vissa Tjenstemäns löne-inkomster har äfven blifvit åberopad såsom anledning till förslagets afstyrkande; men Utskottet, som ej är behörigt att ingå i undersökning, LagUtskotten Btiänkanät N:o il.' 19 huruvida eller pl hvad sätt en sådan minsk* ning ma varda etsatt, anser den härifrån hemtade betänkligheten vara af så ringa vigt, att den ej förtjenar att med någon veder; läggning mötai. Således : a) Hå något 1 religion och sedelära grunJ dadt skäl till förbudet mot ägtenskapsförbindelser emellan syskonbarn, utan Konungens lof, icke finnes, b) Då Konungen aldrig vägrar sitt Nådiga samtycke till dylika giftermål ; c) Då detta längesedan allmänt kända för hållande stadgat öfvertygelsen om dessa giftermåls tillåtlighet; och d) Då tillståndssnkandet hos Konungen en dast förorsakar onödig omgång oeh onyttiga kostnader; föreslår Utskottet; att 2 Cap. 3 §. GiftermålsBalken , om förbud för syskonbarn att taga hvarannan till ägta , utan att Konungen gifvetder lof till , må upphöra att vara gällande. Dock varder detta Utlåtande tillika med åtskillige Ledamöters skiljagtige meningar, Rikets Högloflige Ständers pröfning vördsamligen understäldt. Stockholm d. 13 Januarii 182g. ao Bil. iillLagUtskottets Betänkande N:o s7,' Transsumt af Protocollet hållet inför Rikets Högloflige Ständers Lag-Utskott den 13 Januarii 1829. S. D. -Föredrogs RiksdagsFuIImägtigen från Elfsborgs Län lians Janssons af Hedervär. da EondeStåndet remitterade motion, om tillstånd för Syskonebarn, att med hvarannan ingå ägtenskap, u^n att dertill söka Konungens lof. Herr Domprbsten Holmström var från pluralitetens beslut skiljagtig och uppläste ett så lydande serskildt yttrande: Då fråga ater vid denna Riksdag blifvit väckt om upphäfvande af 3 §. 4 Cap.
Den utväg, Utsk. föreslagit, att tillerkänna sådana assignationer samma rätt som vexlar, skulle jag instämma uti, om jag ville tillerkänna Svenska medborgare rättigheten att utgifva falskt mynt; ty sådana assignationer äro ej annat. Det kan af personer i en landsort missbrukas och blifva farligt för många medborgare att låta dem circulera. Jag begär, att assignationsrätten måtte bifallas, som förr, utan afgift, men att sådan ordning iakttages, att missbruk ej må äga rum, och att således inga andra än de, som behöfva utgifva sedlar för att betala stora förlag, må äga interesse uti att begagna denna rättighet, och det icke till en skilling utöfver hvad i Banken finnes insatt. Hr von Hartmansdorff: Jag har ingenting att erinra emot Utsk:s förslag i 16 och 17 punkterna, men anhåller att fä göra några anmärkningar vid den i5:de. BancoUtsk. har gjort skillnad i rättigheter och förmåner för sådana assignnnter, som ej öfverassignera, och sådana, som göra det. En vard ledamot har anmärkt, att öfverassignering är olaglig och att, om Utsk. vetat, att öfvet assignering äger rum, borde Utsk. vidtaga lämpliga åtgärder för att hindra den. Jag anser det verkligen vara en förtjenst af Utsk. att bestämdt hafva omtalat de missbruk, som i detta afseende äga rum. Hvar och en vet också, att om de personer, som assignera, icke gjorde det till högre summa, än de deponerat i Banken, skulle denna rätt tjena till intet; de kunde då lika gerna hafva penningarna i sin egen cassa och genast betala contant. Men fördelen ligger uti att genom assignationers utgifvande till större belopp, än man har i Banken, kunna räntefritt röra sig med större capital, än man äger. På det att förhållandet ej skall lagligen upptäckas derigenom, att assignationer ingå i Banken öfver de assignerandes behållning, hafva de comtnissionärer, som småningom insätta i Banken, hvad för tillfället kan behöfvas. Huru skall Bancostyrelsen kunna förekomma detta förhållande?
Råg, användt till brödbakning åt Hufvudstadens fattiga; om Spannemåisupphandling i de orter, der klen skörd inträffar; angående ett Öfversten C. Åkerhjelm' beviljadt Spannemålslån från Umeå Magazin; om upphandlad riad Råg vid Norrköpings KronoMagazin; rörande verkställde Spannemålstransporter landvägen från Wadstena till Örebro; om ett lån till Bohus Läns Regemente 424 Den30 Augusti e. nt. angående uppburne förskottsmedel af Herr Lands, böfdingen Arnell; om en fordran hos SkepparÅldermannen Ståhl i Thorshälla; angående betalringssättet vid skeende försäljningar af persedlar och effecter lör Allmänna Magazinslnrättningens räkning* om den till England år 1820 verkställde Spannemåls-utskeppning; om räntas erläggande å förskotter; rörande UndsättningsSpannemåls återlefvererande till samma Krono* Magazin, hvarifrån den uttagits; om en afskrifning å desåkallade Skånska GåfvoSpannemålsmedlen; samt angående en balance hos MagazinsFörvaltaren Renner. Statsoch BancoUtskottens: Om Fullmågtiges i RiksgåldsContoiret åtgärder för verkställigheten ef Rikets Ständers beslut om Disconternes öfvertagande af nämnde Contoir ; angående decharge för Directionen öfver Götha Canal-Bolags f. d. Discont - Contoir i Götheborg; om decharge för Directionen öfver samma Bolags förra DiscontContoir i Stockholm; angående Kamereraren Iggeströms ansökning om afkrifning och eftergift af dess iråkade balance; i fråga om decharge för Directionen öfver Götheborgs f. d. DiscontVerk; angående decharge för Interims-Directionen öfver Malmö 1. d. DiscontVerk; om Öfverste-Lieutenanten Tornerhjelms klagan rörande liqviden af dess skuld till Malmö DiscontVerk; rörande arfvode åt ÖfverCommissarien
DiscontSedlarne vunnit är allmän, och derföre högst nödig, att ju förr dess hellre afhjelpa, får jag med anledning af hvad förut är vidrördt föreslå , hvad långt för detta bort ske, att Disconternt-s alla Obligationer till sitt innehåll och fordna Valeur af Riksens Ständer garanteras , då framdeles med så mycket mognare betänkande kan afgöns, huru och på hvad sätt detta bäst kan ske. Genom detta beslut ensamt skulle de genast vinna den Credit, som för Landets Oeconomie blir högst välgörande. Friherre Falkenberg, Carl Gabriel, hade inlemnat ett så lydande Anförande: Hvad Högloflige Statsoch BancoUtskot. tens, till Riksens Ständer afgifna Betänkande Den t 7 Mart ', e. m. 227 angår, om allmänna PenningeRörehpn och MyntVärdets upprätthållande, sorn angar filialDtsconterne, så förenar jag m g m. d d-n serskilta mening , somen Ledamot friherre Jacob Cederström der äfgifvit; ty hvilken säkerhet gifves väl lör en Svensk Medborgare, Örn Lagar skulle stiftas, gällande blott för tillfället? Ett sådant prejudicat vore af större fara, än om Staten på FilialDisconterne ännu förlorade några Millioner Papperssedlar* Mycket vådligt anser jag äfven om Discomernes RöreL seCapital pä 5 ar skulle indragas, utan motsvarande mynt i omlopp; villervallan blefve då förskräckligare, än den hittintills varit; de Gäldskyldige, som ännu hade någon behållning, skulle troligen förlora denna rest och Staten belastas med en mängd till sina Financ'jr förstörda människor, som då på annat sätt, vid en snart af behofvet påkallad Riksdag, måste understödjas. Min tanka är Ock, som jag tror, öfverensstämmande med tnöjrdigheten, nemligen att alla indragningar af RörelseCapitalet ske småningom, på d t åigärderne icke måtte blifva alltför mycket tryckande eller förstörande, ty i annat tall förfelas ändamålet.
Och i det tynande ljusets bleka strålar sofver en månghundraårig alligator, som i sin barndom skådat den siste af dem, hvilka en gång kallade sig världens herrar. Han sofver roligt, den gamle, ty han vet, att han ej skall väckas af flickornas gäckande skratt eller männes rasslande vapenlek. Han vet, att den sista sången är sjungen, den sista bönen hviskad, den sista eden bruten. Lugnet har vändt åter, det stora heliga lugnet, hvarom de gamle talade, då världen var ung. Det har sänkt .sig som en rosenfärgad slöja öfver orons värld, som aftonens medlidsamma töcken öfver bragdernas blodiga fält. All synd och all nöd, alla brott och alla kval äro borta, evigt borta. Den flygande holländaren har fått kasta ankar vid Lycksalighetens ö, den vandrande juden har fått fälla sin nötta krumstaf. Gåtan är löst, allt godt är gäldadt, allt ondt försonadt. De slöto sig allt trängre tillhopa, de ensamme af de yttersta tiderna, de famnade hvarandra i hopplös bidan likt drunknande på spetsen af den klippa, dit floden ej ännu nått. Vetenskapens heroer och martyrer voro alla glömda; de hade ju verkat så föga. Skaldernas harpor voro längesedan stumma; de hade ju spelat för guld. Endast en lät ännu höra några brutna toner och till honom hade de lyssnat längst och trognast. IDUN I Norden hade den tändts, den flammaned e faklan, som lyste genom de sista tiderna, det stora ljuset, till hvilket den trötta världen skådat upp i salig tjusning, af Norden var han boren, den siste siaren, som ensam talade, när alla andra tystnat. När flmbulisen bredt sitt bårtäcke öfver det land, där Karlarnes vagga stod, när Raffaéles madonnor bleknat och Beethovens toner förklingat, då hade Svithiods svan länge, länge spänt sina otröttade hvita vingar till flykt öfver världen.
Återremitterades Stats-Utskottets den in sisllidne Julli e. m. på bordet lagde Utlåtande N:o ig4> i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående fortlåiände anslag lilk Ull-Discontfondens lors lärk ning, samt ulleulturens och ullproduclionens befrämjande i Riket. S. D. Ånyo föredrogos och biföllos Bevillnings-Utskoltets den ij sistlidne Julik e. m,. på bordet lagde Betänkauden: N:o 21, i anledning af verkställd granskning af posltaxorna för in» rikes brefvexlingen; JS:o 22, i anledning af Herr Ol PVijks och Herr C. JValleijsnmoiio» ner, angående utrikes brefvexlingen, samt postföringen inrikes orter e~ melian och inrättandet af en Diligenceeller Postvagns-communication «» mellan Stockholm och Götheborg. F rån Höglo fl. Ridderskapet och Ådfxn. S, D. Föredrogos å nyo och biföllos Stats-Utskottets deiFsi sisti Julii e. m. på bordet lagde Utlåtanden: JPr&l. Ihdr. d. 4 Arn*. 1-334, N:o if>o, i anledning af Friherre Boijes} Ludvig, motion, om upptagande af det vid sistlidne Riksdag beslutade län af liögsfc 2 millioner Iidr., i Silfver; N:o igi, i anledning af Herr Hallings motion, om inställande tills vidare af ali åtgärd i afseende på Rikets thanders vid sist!. Riksdag fattade beslut om upptagande för Statens räkning af ett lån af 2 millioner Fuir. 1 Silfver. S„ D.
Nu är förhållandet helt annorlunda. Skogen anses ega lika högt värde som hvarje annat slag af egendom. Man söker åstadkomma författningar, som leda till betryggande af skogarne, samt t. o. m. af sådane skogar, hvilka af enskildta personer områdas. Mig synes således, att LagUtsk. har till sin rätta plats återförvisat ett brott, som egentligen aldrig varit annat än stöld, och som hvarken juridice eller moraliter kan blifva annat än stöld. Jag får derföre anhålla om propos. å bifall lill Betänk. Gr. Sparre, Erik: Att tillgrepp af en annans egendom, vare sig växande skog, eller fälld skog, eller hvad annat sorn helst, till sin natur är och förblifver stöld, lärer icke kunna bestridas. Frågan kan således icke blifva någon annan än den: huru skall olofligt tillgrepp af annans växande skog af lagstiftningen betraktas? Vid denna frågas besvarande har LagUtsk. ansett sig böra fästa afseende på den allmänna opinionen om saken, och om någon tvekan i afseende härå skulle förefinnas, så vore det väl i afseende å de lägre samhällsklassernas åsigt i ämnet. För att vi ej måtte vara i okunnighet om denna opinion, anser jag det vara af vigt att meddela R. o. Ad., att BondeSt., som bör anses företrädesvis vara bekant med de lägre samhällsklassernas tänkesätt, enhälligt antagit detta Betänk. Men lålom oss se till, hvad man egentligen afser, då man motsätter sig det föreslagna stadgandet. Ar det möjligen, att straffet för åverkan skulle blifva allt för strängt? Låtom oss då jemföra det föreslagna straffet med det nuvande. Enligt nu gällande lag fälles åvarkaren till böter, hvilka'vid bristande tillgång förvandlas till fängelse vid vatten och bröd. Enligt förslaget kommer åverkaren likaledes att fällas till böter, hvilka, i brist af tillgång, förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, ty de, som bekämpa förslaget, kunna väl icke vara af den mening, att mildhet bör visas den, som tillgriper skog till högre värde än 5 R:dr.
Hjertlig tack för det mig visade förtroendet, hvilket gläder mig mera än jag kan säga och är det mig städse ett nöje att genomläsa hvad ni skrifver, men just för att visa mig erkänsam måste jag vara uppriktig. Som studie för användandet af svenska språket har ”Ragnhild” troligtvis varit af god nytta, som poetisk produktion, deremot, är den icke presentabel och torde icke heller bli det. Den är planlös och oklar, hvarjemte innehållet eger för liten handling för att rättfärdiga sin dramatiska form. Tillfälligheten spelar äfven för stor rol deri, t. ex. blixten som antänder templet. Ragnhilds öfvergång från tvifvel på ”hvite Krist” till fast tro och glad tillförsigt är ej tillräckligt motiverad. Med ett ord: det hela är alltför skizzeradt och lönar ej mödan att utarbeta ty ämnet är dels gammalt och behandlat af flera stormän (Stagnelius: Martyrerna. Nikander, Runsvärdet)71 dels skulle det ej ens i en mästares hand vara särdeles tacksamt i vår tid – och glöm aldrig att det är för sina samtida man skrifver! Många snillen hafva varit före sin tid och de flesta hafva stått i spetsen då det gällt att bryta nya banor för idéerna, men ingen har kommit efter. Jag har märkt en viss ensidighet i edra literära studier; ni läser gamla författare och följer gamla mönster. De gamla voro goda – hvem bestrider det! – men deraf följer icke att de nya skola vara dåliga, man bör derföre äfven läsa dem. Språket undergår förändringar och en nutidspoet måste derföre följa med språkets fina skiftningar hos sin samtids skalder och framstående prosadiktare. Om det vidare är mig tillåtet att framkomma med ett råd så vill jag uppmana er att följa med vår literatur, tillochmed om den lutar en smula åt venster, ty man måste liksåväl känna sina motståndare som sina bundsförvandter om man vill uppträda med framgång. När jag säger ”vår” literatur menar jag icke de literära fattigdomsbevis som till hvarje jul tryckas på svenska utan snarare danska och norska arbeten för de sista tio åren. De öfverträffa våra både i antal och värde. Se här de herrar och damer hvilkas bekantskap jag skulle råda er att odla:
Utskottet, som, då förklaring häröfver icke funnits infordrad, i frågan införskaffat nödige upplysningar, har deraf inhemtat, att Kongl. Maj:t genom nådigt Bref den 6 December 1853 bifallit Kongl. Förvaltningens af Sjöärendena underdåniga hemställan, att den å förenämnde anslag då varande behållning finge, bland andra medel, användas till bestridande vid flottans stationer af åtskillige angelägne arbeten, hvarför anslag icke blif - Slats-U t skottets Utlåtande, N: o 201. 15 vit på stat för stationerne uppförde; och som sålunda förevarande behållning blifvit af Kongl, Maj:t inom samma hufvud-titel disponerad, får Utskottet hemställa, att Revisorernes ifrågavarande framställning icke må till nå, gon åtgärd af Rikets Ständer föranleda. Civ il-statens Pen sion s-inrätt n ing. § I* (1853 års Rev. ber. pag. 86, förkl. pag. 193. Revisorerne hafva fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att, ehuru ett stats-anslag af 25,000 R:dr funnes anvisadt för pensionering af civile embetsoch tjenstemäns enkor och omyndiga barn, samt Civil statens allmänna enkeoch pupill-lond uteslutande bestode af allmänna medel, redogörelsen deröfver icke underginge granskning hos Kongl. Kammar-rätten, hvilket dock enligt Revisorernes tanka lika väl borde ske, som enahanda till Armeens Pensions-kassa ingående anslag till pensioner för militäre embetsoch tjenstemäns samt Under-officerares enkor och barn inför Kongl. Kammar-rätten redovisades. Då emedlertid Direktionen öfver Civil-statens Pensions-kassa uti dess, med anledning häraf, till Kongl. Majit afgifna underdåniga Utlåtande hemställt, att förenämnda af Revisorerne gjorda framställning måtte vinna Kongl. Majlis nådiga bifall samt förevarande fråga således är på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende, torde i afseende å densamma någon åtgärd ifrån Rikets Ständers sida icke erfordras.
År 1828 antogs på försök en särskild Arbetschef att förestå papperstillverkningen vid Tumba, hvilken likväl afskedades 1832. Under Professor Bagges vistande vid Tumba under åren 1833 och 1834 förde han i allmänhet tillsynen öfver papperstillverkningen i dess helhet, men efter hans afgång leddes denna under Bruksförvaltaren omedelbart af Pappersmästaren, med biträde af en Mästerlärling. Med begagnande af i 1835 års Reglemente lemnadt tillstånd, ingingo Fullmägtige med Professor J. Åkerman en öfverenskommelse, i kraft af hvilken han under 1835—1838, vid lediga tillfällen, lemnade vetenskapligt biträde, men då Bruksförvaltare-tjensten år 1838 blef leflig, iagttogs vid återtillsältningen att de 3:ne särskildta befattningarne af Förvaltare, Arbetschef och vetenskapligt biträde förenades i en person, hvilket stadfästades i 1841 års Reglemente. Efter beslut vid 1818 års Riksdag, blefvo under de följande åren, större delen af byggnaderne vid Bruket, utom sjelfva Verkhusen, ombyggda, och efter öfra Verkhusets brand år 1829 blef ett nytt, helt och hållet af sten, men mindre, de nästföljande åren uppfördt; men då betydlig röta å de nya murarne om våren 1835 började att visa sig och påföljande vinter en del af grundmuren rasade, nödgades man åren 1836 och 1837 företaga en större reparation å denna nya byggnad, hvarvid hela grunden ommurades med bruk och förseddes till ytterligare styrka med en contrefort, hela nedersta våningen ommurades, äfvensom alla af röta angripna ställen i den öfra; au - 12 Berättelse om förvaltningen af Tumla. stalter vidtogos, alt i möjligaste målto förekomma fuktbildningar, verkande framtida röta å de nya murarne, äfvensom inredningen erhöll en ökad ändamålsenlighet, för så vidt byggnadens ursprungliga construction det medgaf.
Malmö hospitals förflyttning till annan mera lämplig plats, i närheten af staden Lund, der en nybyggnad för ändamålet skulle, förslagsvis, komma att kosta 250,000 R:dr, eller, enligt Öfver-intendents-cmbetets beräkning, 289,553 R:dr 27 sk. 6 nst., allt b:ko; dock sorn denna nybyggnad icke ansetts vara den åtgärd, hvilken i första rummet borde vidtagas, hafva kommitterade alternativt föreslagit sådana förändringar vid hospitalet i Malmö, att detsamma under tiden må någorlunda hjelpfigt kunna svara mot ändamålet, hvartill kostnaden, i saknad af noggranna beräkningar, approximativt blifvit uppgifven till 10,000 R:dr b:ko. Götheborgs hospital, som blifvit beräknadt för omkring 150 sjuka, har väl •icke det fördelaktigaste läge; men kommitterade hafva dock, på anförda skäl och i betraktande äf öfriga förhållanden, funnit denna omständighet icke vara af så afgörande vigt, att den borde föranleda hospitalets förflyttning från dess nuvarande lokal till en annan. För utvidgning och förändring af nuvarande hospitalet har kostnaden blifvit beräknad till 100,000 R:dr b:ko, hvilken beräkning, så vidt den blifvit /granskad hos Öfver-intendents-embetet, icke föranledt till någon anmärkning. 20 Kongl. Uay.ti Md. Propositioa, N:o C3. Hvad angår Hernösands hospital, hafva kommitterade, som ansett det genom Serafimer-ordens-gillets meddelade uppgifter numera vara ådagalagdt, att åtgärder till afhjelpande af den derstädes redan uppkomna trängseln och deraf härflytande olägenheter för sjukvården äro i hög grad påkallade, af sådan anledning i underdånighet hemställt, att, vid den nådiga proposition, Kongl. Majit kunde finna för gpdt att till Rikets Ständer, med hänsyn till hospitals-väsendets ordnande, aflåta, Kongl.