Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Swedenborg var en utlefvad sjuklig gubbe, hos hvilken andeskåderiet var en ärftlig sinnessvaghet. Vid det första, såsom det enklaste, höll man sig dock vanligen. Beträffande hans lära, framskymta endast på tre ställen tecken af en smula kännedom: det yttras nämligen en gång (1787, N:o 197), att hos Swedenborg ofta röjes en lust att ridiculisera de orthodoxa Theologerne; en annan (1787, N:o 275), att hans sak orätt hopblandas med Magnetismens, eller med Mesmers och Puysegurs; en tredje (1788, N:o 1), att den äger beröringspunkter med Ny-Platonismen. Men dessa skymtar försvinna så, som de kommit: lösligt och flygtigt. Deremot förråder ej ens minsta skymtning något sak-begrepp om Mystik; lika litet om Christi, som om Swedenborgs eller om någon. Då ett ”bref från en Resande Ledamot af Sällskapet Pro Sensu Communi” berättar från Paris (1790, N:o 51), att der finnes en besynnerlig ”Fransos, benämnd Martin, chef för de Martinister, dem Mercier beskrifvit i Tableau de Paris som goda oskyldiga dårar, och hvilkas satser äfven mycket öfverensstämma med Swedenborgs”, tillägges om St. Martins själfulla bok Des Erreurs et de la Verité: ”Man måste hafva fattat för menniskan det allrayttersta förakt, man måste ansett henne beröfvad äfven den allraringaste gnista af förstånd, för att våga med kall blod (!) sammansmörja en så ofantlig mängd af galenskaper, som utgöra denna bok”. Af ett sådant sätt att se kan man ej heller vänta någon annan föreställning om positif Religion, än att den är en af Staten antagen politiskt-nyttig inrättning, – bäst i samma mån, som den har minst af öfvernaturlighet, af andlighet, af samband med andeverlden.
Emellertid fick jag från båda mina korrespondenter solklara vinkar om att Strömstad ej var rätta platsen för den utveckling jag behöfde. Och så beslöt jag att resa upp till Stockholm på hösten. Jag väljer nu tre bref, som följde på den underrättelse kapten Lindeberg erhöll om min flyttning. De visa huru förhållandena då gestaltade sig. Min fru! Sällan har jag emottagit något bref, som gjort mig så mycket nöje som det sista, hvarmed fru F. behagat hedra mig och som jag erhöll sistlidne onsdag. Sedan jag afsändt mitt, erinrade jag mig för sent dess innehåll, och fruktade att derigenom möjligtvis hafva stött en ömtålig grannlagenhet, som jag var långt ifrån att vilja förnärma. Jag hade alldeles oombedd uppträdt som rådgifvare, och borde frukta det vanliga ödet, att bli ingenting mindre än tackad för min tjenstaktighet. Jag kunde ingenting mindre vänta än att mina afsigter skulle vederfaras rättvisa – ty huru sällan sker icke detta i allmänhet och huru oändligen sällan har det icke skett mig! Till min stora glädje finner jag då, att fru F., till sina öfriga goda egenskaper, äfven lägger den, att icke förtycka det man ger henne råd, att icke harmas på sin opåkallade Mentor, som hon troligen ej behöfde, och att ursäkta hans dristighet för hans afsigts skuld. Hvad som likväl mest af allt gladde mig, var nyheten, att fru F. ernade besöka Stockholm i höst, kanske till och med qvarstanna der. Jag skall icke säga någon platt fras om hufvudstadens lycka att bland sina innevånare ännu få räkna en talang, något, hvarpå hon i sanning icke är rik; jag skall endast omnämna min enskilda fägnad öfver tillfället att få personligen göra en intressant bekantskap, hvarpå vår korrespondens i så hög grad retat min aptit. Jag hade eljest till hälften tänkt på en resa till Strömstad denna sommar, hvartill likväl denna längtan, jag nekar ej det, skulle varit den förnämsta driffjedern, ty resan hade ej kunnat ske förr än i augusti, och således icke i den mest inbjudande årstiden. Nu deremot blir hon säkert icke af. Det ofvannämnda löftet föranlåter mig likväl till några framställningar.
Och Herrans härlighet syntes för hela menighetene. Och Herren talade med Mose och Aaron, och sade: Skiljer eder ifrå denna menighetene, att jag med hast må förgöra dem. Men de föllo på sitt ansigte, och sade: Ack Gud, allt kötts andas Gud! Om en man syndat hafver, vill du då hämnas öfver hela menighetena? Och Herren talade med Mose, och sade: Tala till menighetena, och säg: Kommer upp ifrå Korahs, och Dathans, och Abirams tjäll. Och Mose stod upp, och gick till Dathan och Abiram; och de äldste af Israel följde honom efter; Och talade till menighetena, och sade: Går ifrå dessa ogudaktiga menniskors tjäll, och kommer intet vid något det dem tillhörer, att I icke tilläfventyrs förgås uti någon deras synd. Och de gingo upp ifrå Korahs, Dathans och Abirams tjäll; men Dathan och Abiram gingo ut, och trädde i dörrena af deras tjäll med deras hustrur, söner och barn. Och Mose sade: Deruppå skolen I märka, att Herren mig sändt hafver, att jag alla dessa gerningar göra skulle; och icke af mino hjerta. Om de dö såsom alla menniskor, eller hemsökta varda, såsom alla menniskor hemsökta varda; så hafver Herren icke sändt mig. Men om Herren gör här något nytt, så att jorden öppnar sin mun, och uppslukar dem, med allt det de hafva, att de lefvande fara neder i helvetet; så skolen I förstå, att desse männerna hafva försmädat Herran. Och som han all dessa orden uttalat hade, remnade jorden under dem; Och lät sin mun upp, och uppslukte dem med deras hus, med alla de menniskor, som när Korah voro, och med alla deras håfvor. Och de foro lefvande neder i helvetet, med allt det de hade; och jorden öfvertäckte dem; och de förgingos utu menighetene. Och hela Israel, som omkring dem var, flydde för deras skris skull; ty de sade: Att jorden icke ock uppslukar oss.
Det undantag, som blifvit gjordt till förmån för kapital, användt till bedrifvande af jordbruk och dertill hörande näringar, torde rättfärdigas deraf, att, enligt Komiterades förslag, jordbrukaren icke komme att åtnjuta afdrag för skuld å sin fastighet eller befrielse för bevillning af lägre inkomst. § 8- Vid beskattning af inkomst utaf arbete, rörelse, yrke eller tjenst, hafva Koraiterade föreslagit, att 400 rdr skola undantagas från bevillning, derest sammanräknade beloppet af sådan inkomst för året icke öfverstiger 1,000 rdr. Denna lindring, ungefärligen motsvarande den. som tjenstemän nu tillgodonjuta, hafva Komiterade icke vågat längre utsträcka, ehuru medgifvas måste, att den antagna siffran, 1,000 rdr, är godtycklig, och målet, såsom nyss antydt blifvit, åtminstone för detta slag af inkomst, bör vara att helt enkelt utan undantag kunna från bevillning befria 400 rdr utaf all inkomst af arbete. Komiterade hafva ansett icke blott pensioner för gjord tjenst, utan ock andra pensioner, nådegåfvor, lifräntor och undantagsförmåner böra åtnjuta enahanda lindring i bevillning, som inkomster af arbete, helst det möter nästan oöfvervinneliga svång - 87 heter att, vid beskattning af inkomst, bärt!ytande från förstnämnda källor, urskilja» huru stor andel af densamma i sträng mening bör hänföras till inkomst af kapital och således efter den allmänna regeln draga något högre bevillning. För öfrigt synas nu gällande grunder för beskattning af pensioner alldeles origtiga, då, enligt Bevillningsförordningens 2 § 2 mom. litt. d, sådana ”pensioner, gratialer och benådningar, hvilka utgå efter stat eller af allmänna medel”, äro underkastade lika bevillning med löner; men deremot, enligt samma förordnings 142 §, pensioner till delegare i pensionsinrältningar, ”till hvilka delegarne sjelfve bidragit, eller hvilka från enskilda donationer härröra”, njuta befrielse från bevillning.
Frän Vällofl, BorgareStändet. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande betänkanden: Stats-Utskottets N:o 121, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga skrifvelse, om Kronans förpantade hemman och lägenheter. 190 Fröt. Utdr. d. 25 April 182g. N:o 122, Om yrkad ersättning till Uddevalla för Tertial och Sextal af Accis och Bakugns-penningar. N:o 124, i väckt fråga, om upplysningars infordrande, hvilke och huru många byggnader Kronan eger, m. m, N:o 125, i anledning af Berättelser från R. S. Deputerade i Öfver-Revisionen af KrigsRäkenskaperne. Lag-Utskottets N:o 21, i frågan om ansvar för utprångling af falska Sedlar, stälde på Banken eller Riksgälds-Contoret. N;o 29 Om Förklaring öfver 12 Cap. 2 §. RättegångsBalken, N:o 30. Om Husesyner å Öfver-Officerares Boställen. N:o 31. Om ägtenskap emellan Syskonebarn och med hvarannan på sidan i Svågerlag varande personer. Angående påskyndande af LagCommittéens arbete och granskningen deraf: N:o 34. Om förrymd Makas rättighet att ingå nytt gifte. N:o 35 Om Prestval. Prot. Utclr. cl 25 April 1823* 191 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets N:o 63, Om Torpares rätt att antaga Tjenstehjon. N:o 64, Om transporter af undsättningsSpannmål. N:o 65, Om deltagande i allmänna Byggnaders uppförande och underhåll. S. D. Åtetrermitterades följande Betankanden: Lag-Utskottets N:o 27, Om Lag-Committéens förslag till RättegångsBalk samt om offentlighet vid Domstolar och Policekamrar i Städerne. N:o 32, Om yrkadt förbud för Ledamöter i HotRätt att sig emellan byta lottade mål.
Hjonelag, som hade barn 41 — Hjonelag utan barn 8 — 19 ma 60 Huruvida fattigvårdens inkomster för år -1855 betäckt utgifterna har ännu icke blifvit utredt, emedan räkenskaperne icke äro afslutade; men för år 4854 utvisade fattigvårdens räkenskaper ett belopp af inkomster: 2,487 R:dr 34 sk. 4 r:st. Banko och 24 tunnor 7 i kappar råg, och utgifter deremot 2,4 82 R:dr 23 sk. 9 r:st. Banko och 29 tunnor 8 kappar råg. 1 Till afböjande af kringvandrande gesällers och andra kringstrykande personers tiggeri i husen göras frivilliga sammanskott, för att bereda sådana personer en måltid mat, hvilken kostnad uppgått till omkring 4 00 R:dr Banko årligen. Helsovården har bestridts af en stadsläkare och en praktiserande privat läkare. ' Köpings apothek har år 4 855 fått en utgrening genom anläggningen af ett filial-apothek vid Strömsholm. Binäringar finnas icke att omnämna. Efter den nya, från och med den 4:sta Oktober 4 855 gällande reglering af bränvinsförsäljningen, hafva utskänkningsställena i Köping utgjort 6, deribland • inberäknade stadskällaren och gästgifvaregården. — Utminuteringsställena hafva likaledes varit 6. — Behållna afgiften till staden af utskänkningsoch utminuterings-ställena har utgjort 4,840 R:dr Banko, sorn blifvit disponerade till amortering af den skuld, staden iråkat i och för inköp och ordnande af ny lastageplats. Härvarande Handtverksoch Handelsföreningar samt Skeppare-embete hafva stiftat hvar sin pensionsinrättning, de tvänne förstnämnde med reglementen af Eder Kongl. Majit fastställde, nemligen för Handtverksföreningen den 4 4:te Dessa pensionsinrättningars syftemål är att genom årliga bidrag bereda tillgång till medel för inköp af jord, som är ämnad att, efter en viss tid, i mindre lotter utdelas till begagnande af pensionsberät tigade.
Derföre är det ej tillbörligt, att i dessa ämnen någon må fordra eller förordna, eller akta en form eller method nödvändig såsom lag, hvarigenom samveten snärjas och plågas. Häraf kommer ock, att vi icke hos de gamla kyrkofäderna eller den äldsta församlingen finne något exempel på en fullständig form eller method huru man skall hålla messa, utom i den Romerska kyrkan allena. Det skulle ej heller kunna hållas, om de ock häruti förordnat något såsom lag, enär dylika ting icke kunna eller böra affattas i lagar”. Detta hans Betänk, synes mig böra föredragas framför LagUtsk:s. Det är obestridligen mera Lutherskt, och vittnar em den storartade föreningen hos denne utomordentlige man af den orubbligaste nitälskan för Ordets auktoritet med den humanaste aktning för Kristna menniskors frihet. För öfrigt får jag till alla delar instämma uti Hr Carlesons reservation. Den deri uttryckta åsigt om olämpligheten af borgerliga straff å dylika handlingar är densamma, som jag här städse förfäktat. Den värde Reservanten har blott uttalat sin mening på ett kortare och bättre sätt än jag förmått. Vilja vi nu på förhand göra öss ett begrepp om huru detta förslag, vordet lag, skulle i tillämpningen ' 26 Den 14 November. slå sig ut, så få vi i perspektiv ej annat än utpantningar, häktningar, åtal, bespisningar med vatten och bröd samt, såsom en naturlig följd häraf, utflyttningar i massa, hvarigenom samhället förlorar, icke dräggen af sina medborgare, utan stilla aktningsvärda menniskor. Må vi derföre icke ytterligare inskränka det redan temligen knappa mått af religiös frihet vi ännu äga! Hvad beslut de öfriga Stånden än må komma att fatta, så hoppas jag, att R. o. Ad. åtminstone för sin del icke skall vilja bidraga till fattande af ett beslut, hvilket jag skulle vilja, till dess följder, om ej till dess anda, förlikna med beslutet om det s. k. Nantesiska Ediktets uphäfvande. Frih.
En helt annan sak är det deremot med ersättningen för hennes försålda fastighet, till försäljning hvaraf hon måste hafva gifvit sitt uttryckliga bifall, om den skall blifva gäHande, eller ock har hon försummat tiden att derå tala, i hvilket fall hon får skylla sig sjelf, som satt sin rätt å sido. Utskottet finner således, att Lagförslaget rätteligen stadgat olika grunder för 'bedömandet af dessa händelser, och anser sig så mycket mindre kunna tillstyrka någon ändring deruti, som Borgenä» rerne ej böra finna sig bedragne på sina rättmätiga fordringar, då hustrun med dem delar de penningar, som influtit för hvad henne, efter lagligen bevakadt förord, enskilt tillhört. Såsom ett tillägg vid 12 §. har det stadgande ansetts nödigt, att den vårdnad och förvaltning, hustruns Gode Man emottager af hennes enskildta egendom och giftorätt, icke annorlunda än under förmyndareansvar må utöfvas; men, ehuru hustruns ställning fordrar, att God man bevakar hennes rätt, då den kan komma i strid med mannens, anser Utskottet, likväl deraf icke följa, att hon, i hänseende till Gode mannen, är i lika förhållande med en omyndig, helst hon icke är hindrad; att vaka öfver Gode mannens åtgärder, och nödvändigheten icke synes påkalla 6o6 Lag-Utskottets Betänk and etli något annat förordnande i detta fall, än hvad om Sysslomanskap i allmänhet finneg stadgadt. j 3 §., som stadgar, att ejtel lefvande maia eller den dödas arfvingar skola för gulden njuta lika befrielse om de söka, boskillnad, sorn örn dé afträda boet, har man ansett kunna antingen uteslutas, eller ock åtminstone böra sä jemkas, att den icke gåfve anledning till den incongruité, att sterbhusdelägarne ända till dess Dom i ett boskillnadsmål faller, kunde fasthälla sig i besittningen af ett bo, och såmedelst, Borgenärerne till förfång, förlänga den tid, sorn Lagert gifvit dem för att förklara om de vilja betala eller gora sig urarfva.
Alla de fattiga barn, som böra hållas i Skolan på fattig-cassans bekostnad, kunna och böra möjligen uppdrifvas lill detta minimum; men huru alla de många arma dagsverkare, m. fl., som, utan att ega någon rättighet att räkna på understöd af fattig-cassan, dock hvarken kunna eller hinna sjelfve undervisa sina barn, eller magta en längre lid hålla dem en eller Bil. till Statssamt Allm. Best'.- och Ekon.-Utskzns Utlåtande, N‘.o i 28. 9 eller två gånger i veckan vid en aflägsen Skola, möjligen kunna tänkas genom varningar oell utmätningar förmås att förskaffa dessa barn kunskap äfven riti skrifva, uti räkna, uti rättskrifning, uti det allmännaste af Fäderneslandets historia och geografi och uti kyrkosång, är för mig omöjligt att inse. För sådana barns undervisning tror jag, att nu gällande Kyrko-Lags föreskrifter åro nära nog tillräckliga, nemligen att föräldrarne skola åläggas, att låta sina barn i deras Chri'ten dom s-stycken väl och flit elisen undervisasamt Skol-Läraren tillhållas med flit att drijva barnaläran och tinder’isa barnen att läsa i bok. Möjligen kunde det stränga uti nu föreslagiia lagstadgande afhjelpasgenom det tillägg, att Skol-stvrelsen egde rätt att dispensera från vidare skolgång ifrågavarande mindre lyckligt lottade barn, sedan de lärl läsa väl innantill och försvarligt känna sina Christendomsstycken. Att de fattigare bland allmogens barn, endast så underviste, ej skola såsom samhällsmedlemmar kunna inse sin bestämmelse och uppfylla sina pligter, torde väl svårligen med allvar böra påslås.’’ I denna reservation, så vidt den angick 3 §:s sista moment uti förslaget, instämde Herr Friherre Sprengtporten, Hr Anckar swärd , A., Herr Doctor Agrell samt Herr C A. Ponsette.
I sammanhang med hvilken motion Utskottet under pröfning tagit en af Directionen vid Götheborgs Låneconlor gjord, och genom Banco-Fullmägtige lill Ulskollet öfverlernnad, ansökning om en sådan tillökning i de för Rikets Ständers Ombud vid Lånecontoren bestämde arfvoden, hvaraf de, i anseende till göromålens vigt och omfattning, syntes vara förtjente, hvilken tillökning Directionen föreslagit till 5oo R;dr för hvarje Ombud, så,att årliga ailvodet för ett Rikets Ständers Ombud vid Lånecontoret skulle fastställas Baneo-Utskollels Betänkande N o 68, 7 lill 1,000 R:dr banco, att beräknas fran oell med år 183 r, då de fleste och hufvudsakligaste af Direclionens nya ■ åligganden tagit sin början.
Dermed måtte väl menas, att R. 8t:r skola bevilja en viss summa årligen till nästkommande riksdag att utgå för detta ändamål och på samma gång ingå till K. M:t med und. skrifvelse att sådane lärostolar, Gr. Anckarsvärd antydt, måtte organiseras. Jag föreställer mig att detta kunde ske på flere sätt; samt att, om R. St:r beviljade tillräckligt anslag att till en början inrätta tvenne professioner, Vetenskaps-Akademien lätteligen skulle kunna erbjuda lokal till föreläsningarncs hållande. Jag tror, att denna fråga är af så stor vigt, att R. o. Ad. icke bör vägra den begärda återremisseu, i hvilken jag till alla delar instämmer. Hr Olivecrona, Knut: Lika med StatsUtsk-.t anser äfven jag Gr. Anckarsvärds motion icke kunna i sitt närv:de skick föranleda till någon R. St:rs åtgärd. Ty dels saknas deri all plau för den nya vetenskapliga institutionens inrättning och verksamhet, dels all upgift om den dertill erforderliga kostnaden; dels ändtligen bar ändamålsenligheten af den föreslagna anstalten icke varit föremål för någon offentlig pröfning. Jag misskänner ingalunda den ädla syftning, som röjer sig i motionen. Och sjelf, lifligt intresserande mig för bildning, kan jag icke annat än önska framgång åt hvarje ny institution, som åt den nationella bildningen lofvar en löftesrik framtid. Men jag anhåller att derjemte få erinra att de frukter, man väntar sig af den nu ifrågasatta institutionen, bero hell och hållet af dess fullt ändamålsenliga organisation. Om populära föreläsningar, efter en bestämd, ändamålsenlig plan anordnade, skulle i Stockholm hållas, tviflar jag icke derpå, att de kunna vara af ganska mycken nytta. Detta har jag förut i en af mig författad skrift tillkännagifvit. Men erhåller den nya bildningsanstalten icke en ändamålsenlig organisation, ställas icie de omförmälda föreläsningarna j nödigt samband med hvarandra, betarar jag att syftemålet helt och hållet förfelas.
Får han et annar sate, tyckes den plats, han såsom innehafware af det förra sate agr, ej mera honom tilhöra. Om en Adelsman under påstående Riksdag blifwer Hufwudman för Grefwelig att, rubbas derigenom, den föreskrifne xropoitionen mellan Utskottets Ledamöter af Grefwar och Friherrar och af den öfrige Adeln. Friherre ^Ullbeck, ^lsxanäer, understödde denna anmärkning. Friherre kosenkans ansag den för sin del öswerflödig. Hwarefter denna §., uppä derom gjord proposition, oförändrad gillades. 8. §- Herr klorclenstolpe, ^näers, hemställde, om ej' i denna §. äfwen borde införas de som sta under Förmyndare, ehuru til myndige ar komna? Friherre knäbeck, erinrade, at derom Mdan förut wore stadgadt, hwarefter §. bifölls. s. §. s§6 Den z Mars. 9. §. - Herr dloräen8tolpe hade wid denna§.intet annat, at erinra, an allenast den förfrågan, sm wid infallande Loncour8er Riddarhus - OireÄio nen derom erhöll någon annan underrättelse än gemom Avisorne. Han trodde, ar der wore nog befwarligt, ar der upsöka alla i detta afseende nödiga uplysningar. Herr kotklieb erhindrade, at en sadan undersökning ej anginge Riddarhus-vireLtionen, uran alage Riddarhus-Halen z hwarefter denna §. oförändrad gillades. -o. §. Bifölls, n. §. Herr llotdlied. j)m Lommenäemer star: behålla sina säten utan någon upflMning. Den som ej ar hufwudman ager ej xo8icivt något sate, och meningen är ej eller, at han något särskilt säre stall fa i egenstap af Oommenöeur. Jag får derföre förestå följande recluLion: Men de Adelsmän som derefter tl!
Men desse vilja med svärd och eld, det är, med ursinnighet allt uträtta. Derföre märk väl: man bör bara låta Guds rena Ord hafva sin gång, och sedan låta den följa med fritt, som man derigenom vinner, ja, då lära de väl frivilligt och af sig sjelfva följa med. Christi rike är ett barmhertighets och nådes rike, der intet annat är, än ett ständigt bärande. Christus bär våra skröpligheter och krankheter, våra synder tager han uppå sig, och har tålamod med oss, när vi fele, och vi ligge honom alltjemt uppå halsen; och ändå tröttnar han icke att bära: detta bör vara vår största tröst, när vi rake i anfäktning af synden. Predikanlerne i detta riket böra trösta de sargade samveten, umgås vänliga med dem, och spisa dem med Evangelio, bära de svaga, hela de kränka, och veta att rätt dela Ordet, samt föredraga hvarjom och euom det, som han beliöfver. § 36. Detta är en rätt biskops och predikants embete, och icke att fara med öfvervåld, såsom vare biskopar nu göra, sora binda och fängsla folk, och ropa: fort, häran, haran, den som icke vill, han skall! Icke så; utan en biskop eller predikant börskicka sig såsom en, som sköter de sjuka: han far helt sakta med dem, talar väl med dem, och använder dervid all flit. Så bör ock en Biskop och Kyrkoherde göra, och icke föreställa sig annat, än att hans stift eller pastorat är ett hospital och sjukhus, deruti han halen stor hop sjuklingar af mångahanda krämpor. (Så långt Luther.) Evangel» lära är att betrakta som ett rikt gästabud, anrättadt åt menniskorna för att de deraf skola låta sig benådas med syndernas förlåtelse, lif och salighet. Uteblifvandet från denna ymniga nåd straffar sig sjelf, affall derifrån kan således icke med fog bestraffas af en yttre tvångsmakt.
Majit, som, vid underdånig föredragning häraf, den 4 nästlid n« Maji, funnit detta ärende då ej föranleda lill någon Dess åtgärd, vill nu i Nåder lemna Rikets Ständer kännedom om de för verkställigheten af 6 Banco-rUtskotieCs Betänkande N:o /fg. Tackjerns-belåningen i Stockholm sålunda uppkomna oförväntade hinder, på det Rikets Ständer niå blifva i tilllä!'e att vidtaga sådane åtgärder och beslut, hvarigenom dessa hinder för framtiden kunna undanrödjas.” I sammanhang hvarmed Utskottet från Hedervärda Bonde-Ståndet emottagit, dels ett af Riksdagsfullmägtigen Johan Eric Jansson från Wermlands Län afgifvet memorial, deruti han, under erinran, att det nu gällande •vilkor om vågföring af Tackjern, sorn i Banken belånas, utgjort ett hinder för de fleste Bergsmän i Riket att af den erbjudne Tackjerns-belåningen sig begagna, yrkat sådan ändring i vilkoren för denna belåning, sorn vöre lör ändamålet nödvändig och medgifvas kunde, utan åsidosättande af Bankens säkerhet, hvilket Motionaircn föreställt sig kunna vinnas, om t. ex. jernet, i närvaro af ortens Bergs-Fogde och under hans ansvar, invägdes och förvarades i en serskild, vid hyttan för ändamålet uppförd bod, hvartill Bergs-Fogden förvarade den ena nyckeln och hyttelaget den andra, samt hela hyttelaget iklädde sig inbördes proprie ansvarighet för den möjliga förskingringen af Jern, hvilket af en eller flere liylt-interessenter fått belånas, och förbindelsen härom blefve försedd med vederhäftigbets-bevis af ortens Bergmästare-; uti hvilken åsigt' Pehr Pehrsson och Anders Ericsson från Örebro Län samt Lars Pehrsson från Westmanlands