Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Läns skärgård, bevilja ett årligt anslag af 1,500 R:dr, att ställas till disposition af Konungens Befallningshafvande och Bushålls-Sällskapet i Länet, hvilka ega att, i samråd och på det sätt, som kan synas dem snarast till ändamålet ledande, fördela detsamma emellan de behöfvande, till förbättring af deras fiskredskap, fiskeri-melhod eller af deras fiskare-fartyg. 16 Statssamt Allm, Besvoch Ekon.-Utskottens Betänkande2Y:o 30, Vidkommande deremot förslaget, alt strand vraks-medlen skulle härtill användas, så och i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut i della ämne år 1834, samt då den 22 § af Kongl. Majlis Nådiga Kungörelse den 23 Sept. 1830 innehåller: ”att, lill bergning af strandvrak, hvar”med förstås sådant gods utan känd egare, som är vräkt eller kastadt på ”landet, så att det af hvar och en kan lagas i förvar, vare den berättigad, ”sorn sådant gods först linner, samt att med delta gods för fa res, på sätt Sjöslagen och gällande Författningar derom föreskrifva;” och någon vidare utsträckning af denna rättighet icke allenast skulle föranleda till minskning af Kronans inkomster, utan äfven, efter Utskottens tanka, kunna leda till den menliga påföljd, att hafskusternes invånare, med afseende på egen vinning, undandraga sig att lemna nödigt biträde vid inträffande sjöskador; få Utskotten hemställa, att berörde förslag ej må af Rikets Sländer bifallas. Stockholm den 10 September 1840. Reservation af Herr Friherre Sprengtporten: ”Emot Utskottens förslag att å stat uppföra eli årligt anslag af 1,509 R:dr, i ändamål att derigenom afhjelpa den nöd, som trycker Fisk rame i Bohus Läns skärgård, anmäler jag min reservation i så måtto, att jag anser delta anslag hafva bordt, uppföras å 9;de Hufvud-Titeln och ställas till Kongl.
Prat, 184$• 4 1 Af&- 3$ Haft. 3 i8 Stats-Utskoltets UtlåtandeJY:o l/fl• genom Lösings Härads-Rätts den 18 April 1843 gifne, laga-kraftvunne, Utslag, förpligtad att genast, och utan åtnjutande af fardag, till Kongl. Maj:!, och Kronan afträda nämnde Kungsgård; att, på grund af detta förhållande, Östergöthlands Lagmans-Rätt, medelst dom af den 3i Juli 1844» vid pröfning af Härads-Rättens ofvanberörde motvädjade Utslag af den i4 September 1842, förklarat den Lumström från Kronans sida tillkommande godtgörelse böra inskränkas till nöjaktig ersättning för den förlust, som Linnström genom arrendet tillskyndats under den tid han detsamma innehaft; samt slutligen att, vid en den 27 sistlidne September å Bråborgs Kungsgård anställd afoch tillträdes-syn, Lieutenanten Linnström fått sig ålagdt att ansvara för en husröts-brist af 8,865 R:dr B:co. Då, enligt hvad handlingarne sålunda utvisa, frågan om den ersättning, hvilken Lieutenanten Linnström i egenskap af arrendator utaf Bråborgs Kungsgård må vara berättigad att från Kronans sida tillgodonjuta, ännu icke är i domstolsväg slutligen afgjord, hvartill kommer, att Syne-Rätlens angående husröte-bristens belopp gifne ofvannämnde Utslag icke eller vunnit laga kraft, så och enär under sådane förhållanden det icke synes kunna med någon säkerhet bedömas, huruvida antagandet af det utaf motionären å Linnstöms vägnar framställde liqvidationsförslag är med Statens fördel öfverensstämmande, har Utskottet funnit sig böra hemställa, att Herr af Robsahms ifrågarande motion må lemnäs utan afseende. Ank. till Exp.-Utsk. d. i5 Jan. kl. 1 e. r». Utlåtandei fråga om
Då Riksens Ständer behagat infordra Constitutions-Utskottets utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om de nya Constitutionella förhållanden, som till följe af Föreningen mellan Sverige och Norrige uppkommit, gifven Stockholms Slott den 12 April 1815; har Utskottet ansett för dess ovilkorliga pligt att med yttersta möjliga skyndsamhet detta utlåtande till Riksens Ständer afgifva, och dervid ej tillåtit sig något annat uppskof, än hvad som kunnat fordras till en emot ämnets stora vigt svarande noggrann och mogen pröfning. Utskottet, som med alla redlige Svenske män delar tänkesätten af tacksamhet emot Kongl. Maj:ts vidtagna åtgärder, som i Norriges och Sveriges Förening ser en tröstande utsigt af ett framtida lugn, grundadt i eniga nationalinteressen och ett naturligt samband emellan tvänne Folks krafter, hvilka alltid bort och böra vara rigtade af samma vilja till ett gemensamt mål, har lik - Memorial N:o 2. 745 väl ansett som sin pligt att på det nogaste tillse, det derigenom ingen rubbning måtte kunna åstadkommas i det minsta af de Grundförfattningar, hvarpå det Svenska samhällets bestånd hvilar; det har ock då för Constitutions-Utskottet varit, likasom vi må hoppas det är för hvarje god medborgare, en högst tillfredsställande upptäckt att finna, det de Constitutionella förhållanden, som uppkomma genom Sveriges Förening med Norrige, långt ifrån att rubba Fäderneslandets grundförfattningar, snarare, likasom hela Föreningen, skola bidraga att föröka deras kraft och landets förkofran och välstånd, under en lugn njutning af en lagbunden frihet. Till följe af den gjorda framställningen i Konungens Nådiga Proposition har Utskottet först anstalt jemförelse mellan de Svenska Grundlagarnes föreskrifter och de §§ i den Norrska Grundlagen, som i högstberörde Nådiga Proposition blifvit omförmälte, nemligen den 1, 6, 7, 8, 26, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 47 och 48.
Äfven Siena har ju haft sin efterblomstring af roccoco-lyx, koketteri och utveckladt sällskapslif under 1700-talet, hvilken lemnat minnen, äfven den, i stadens utseende. Bland dessa främst den eleganta, enastående, frittliggande Lizza-promenaden, anlagd på en gammal exercisplats ofvanpå stadsmurarne vid foten af citadellet. Äfven Siena har sin défilé af vagnar, som om sommarkvällarna stå i ring på musik-rundeln, medan damerna taga emot från vagnarna och endast genom sin tillgänglighet skilja sig från adelsdamerna i Roma. Men större delen, äfven bland de förnäma, gå ännu till fots. De trånga, släta gatorna, där endast sällan ett åkdon tvingar de gående att söka skydd utefter husväggarna eller in i de öppna boddörrarna, dessa hemtrefliga gator äro lifliga nu som förr. Det gamla har assimilerat det nyare och båda tillsammans äro skådeplatsen för ett fullständigt sällskapslif xute, hvartill nordiska länder icke hafva något motstycke; ledigare, rikare på omväxling än världsstädernas » corso », intimare, inrymmande flera möjligheter, än badorternas promenad-timme eller kotterilif på » la plage » eller societets-husens verandor; viktigare än bägge för de deltagande. När jag först kom dit ned och hörde dem tala, trodde jag, att detta » ute » som så ofta förekom, betydde ute i sällskapslifvet och icke blott ute på promenad. Jag hörde unga lefnadsglada fruar beklagas för att männens oresonliga svartsjuka eller okloka försumlighet hindrade dem från att komma tillräckligt ut, och de värsta följder förespås af detta beteende; jag hörde somliga mödrar klandras för att de af lättja voro för litet ute med sina flickor, som voro unga och glada, stackars barn, och måste längta efter att se litet af lifvet; andra mödrar fördömas för att de glömde sitt ansvar för sina egna intressen, ville spela unga och omges af beundrare, när de hade fullvuxna döttrar, som kräfde både tillsyn och vänlig omtanke, så att man i tid sökte ut åt dem ett lämpligt parti. Småningom fann jag, att allt detta gällde den dagliga promenaden.
Och ehuru de flesta, som gingo in i detta kloster, drabbades af vansinne eller för tidig död, sågos aldrig munkarnes led glesna, ty det ansågs som en stor ära inför Gud att kämpa på Aracœli. Så hände det, att denna strid ännu för sextio år sedan var i full gång, och för tidens svaghets skull kämpade munkarne med större ifver än någonsin och väntade Antikrist så säkert som aldrig förr. Vid den tiden kom till Rom en rik engelsk kvinna. Hon gick upp till Aracœli och såg bilden, och han intog henne så, att hon ej tyckte sig kunna lefva om hon ej fick äga honom. Hon gick åter och åter upp till Aracœli för att få se bilden, och till sist bad hon munkarne, att hon skulle få köpa honom. Men om hon än hade betäckt hela mosaikgolfvet i den stora basilikan med guldmynt, skulle munkarne ej hafva velat sälja henne denna bild, som var deras enda tröst. Dock var engelskan så öfver all måtto betagen i bilden, att hon ej fann glädje eller frid utan honom. Och då hon på intet annat sätt kunde vinna sitt mål, beslöt hon att stjäla bilden. Hon tänkte ej på den synd hon begick, utan kände blott ett stort tvång och en brinnande törst och ville hellre våga sin själ än neka sitt hjärta glädjen att äga den åtrådde. Och för att nå sitt syfte, lät hon för det första göra en bild, som var alldeles lik den, som fanns på Aracœli. Bilden på Aracœli är skuren af olivträd från Getsemane örtagård, men engelskan vågade låta skära en bild af almträd, som var alldeles lik honom. Bilden på Aracœli är ej målad af människohand. Då munken, som snidat honom, tagit fram pensel och färger, slumrade han in öfver arbetet. Och då han vaknade, hade bilden fått färg. Han hade målat sig själf till ett tecken, att Gud älskade honom. Men engelskan djärfdes låta en jordisk målare måla hennes almbild så, att han blef alldeles lik den heliga bilden. Åt den förfalskade bilden skaffade hon krona och skor, men de voro ej af guld; det var endast järnbleck och förgyllning.
Värde förslagsvis å 2 K:dr kub. löten. Riksmynt. Kalr. ö. R:dr. ö. Kub. f. k. Hulr. ö. linh f. k. Hulr. (). Anm Hör till StaU-Utskx, år 4857, Uti. N.-o 448. //) Peon ingar: i\v art visning 779,300: 90. Anvisirdt, i utbyte mot Indolt Spanmål 0,705: ‘25. O k ad t Hirs lags varde ät Hammarskalfsjern, anslaget på lön åt Pastor i Forssmark 3: — 780,015: 15. b) Förhöjning i förslagsvärdet å Indelta Räntor 31,233: 53. c) Indelt Spanmål: Okadt fors lags värde ä öfriga Spanmåleu 173,854: 32. 173,942: 52. </) O indelt Spanmål : Ny anvisning; Vinsäd (3 T:r) 18 kub. fot 9 kannor 37: 80. Okad t för slagsvärde å öfriga Spanmåleu 10,326: — jq 363: 80. Tillhopa R:dr R:rat 1,001,555: — Lägges nu härtill slutsumman på Hufvud-Titeln, enligt 1855 års Riks-stat . 1,958,745: — så uppkommer Mufvud-Titelns nya total-helopp, jemlikt ofvanberörde förslog 2,900,300: — *. Indelta Spanmåleu å Hufvud-Titeln utgör i 1851 års Riks-stat 514,508 kub. fot I kanna.
Hon var mycket ifrig för att barnen skulle f&amp; en allsidig bildning och hade bkde en engelsk och en fransk guvernant till sina två flickor. I de georgiska förniimare familjerna ar det icke sällsynt att träffa ett par europeiska lärarinnor i samma hem. Därför törs jag dock ej pist %, att det i alliiiänliet ar - son1.110~ familjen C. - längtan efter vetande, soni är den bestämmaiide orsaken därtill, Oftast är det väl, som i ett annat hem, där jag hade tillfälle att iakttgga undervisningen, önskan att förskaffa döttrarria så mycket ' polityr, som behöfves för att f å dem presenterade vid liofvet i S: t Petersburg, livilkeii förinår föräl ' drarne att anskaffa s&amp; dyra lärarinnor. E n gelskorna i syniierhet äro ' högt betalda. För att undervisa 1 till 2 '. tirniilar oin dagen i: sitt inodersint " t1 få de 1,000 riibel oin aret och allting fiitt. ' Dessatoin bli. de behandlade som tillhörande herrskapet, Iivilket, som bel&lt;ant, icke korniner gukernanteina till del i ber&amp; hem-. land. För den stora klass, som icke ha råd ' att hålla lärarinnor i lieininet, lia ryssarile sörjt genoin iipprattaiidet af ' ett flickgymil&amp;- siiiiii efter eiiropeiskt mönster. Där g % ' flickor af alla nationaliteter. Om georgiskorna säga lärariiiiiokna, att de Ila ovanlig mottaglighet och en ~ a l l ~ y l l lätt t fattuingsg %fva, men att de äro stridiga och nästan omöjliga att böja under skoldisciplinen. (Forts.) ' M. An7zohs. Litteratur. Efterlämnade skrifter '. af ~ i n u C ' G~dott~h .Lof$er,. D: m dz Ccucmel lo. I110111 den svenska skönlitteratiiren l.iar, seclan första delen ' af iiovellsainliiigen, Ur lifvetw %r 1882 ntlroin, ingen kvinlig författares.
Från skilda håll. ' f' S. - 9, '. O. - i. Bilaga:. n .. berättelse. :; d. e t s för. A. Profver s i k d n s. j p;?, hegilr-ii fsmko. oiior sa; ii&amp;s bitt till niiïniristc jcriivtigs + 4 4 i + Pelssei~J~ och m.&amp;toii &amp; y t t r ~ ~ &amp;. 4 UZl ' Ji: ov~sev~~us~ * i~~~ erimt,. mrut ~ r n r l e r sommaven. -, s,, - .4. -, Kontor: S t. Vnttugatiiii 12, 11. b. Allm. Tel;. stora ocli $dialtiga lager af alla. Nouveaxi445er, f d), ' sS&amp;sa,ngen. f3iirslcildt får rek&amp;nnieiidei;? &amp; tt stora leger af. r Pelsverk] for Pelskappor, - ' iiiecl diirtill pssaiide öf ver~yger. F ör kapitalister, särskildt fquntimmer, liar det länge varit ett önskningsniål att kiinna öfverlamna vården af sina värdepapper och skötseln af sina affarer.,åt någoii person eller institution, soin med absolut säkerhet föreiqle punktlighet och noggrannifet i utförandet af det anförtrodda iippdraiet afvensom prisbilligliet. En såd.an institution är Stockliolms Enskilda Banks. Notariatafdelning (Lilla Nygatan. R Y, expeditions tid 10-41, som iinder garanti af ~tockliolins Enskilda Bank åtager sig vHrd och förvaltiiing af enskilda personers och kassors ' värdepapper. Om en person hos Notariatafdeliiiiigen deponerar obligatioiier, inkasserar Notariatafdelningen vid förfallotiderna kiiponger och tillliaiid,zli&amp;ller deponenten influtna medel.
Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Mars 1841, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion, rörande tillämpningen å de utskiftade Kronoparkerne pä Öland af Kongl. Förordningen om jordafsöndring. Uti ett till det Pledervärda Bonde-Ståndet ingifvet Memorial, har Sven Isaksson från Öland anfört: att, sedan Kongl. Majit och Kronan emellan åren 1820 och i83o under Skattemannarätt i vissa parker å auction försålt Krono-Skogen Rälla-Tall, belägen inom Högserums socken på Öland, bade flere inropare, hvilka icke tillhörde Högserums församling, efter skogens afverkande, för intet och endast i afsigt att slippa den till 2 R:dr B:co för tunnlandet uppgående skatten, under benämning af köp, i 22 Lagsamt Allni. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande j N:o 55. lotter af fyra, högst åtta, tunnland afstått den snart sagdt alldeles ofruktbara jorden till obemedlade och jemväl vanfrejdade personer, hvilka, sedan de å dessa till hemmantal beräknade lägenheter erhållit lagfart och fasta, blifvit, ehuru mot församlingens vilja, inom Högserums socken skattskrifne. Dessa ytterst utfattige personer hade vid deras frånfälle sedermera ej sällan efterlemnat tre till fem småbarn, till hvilkas försörjande församlingen vanligen blifvit ålagd att årligen betala två lill tre tunnor spanmål för hvarje, hvilket haft till följd, att inom denna till areal inskränkta och af allenast 22 £- mantal bestående socken bönderne ej sällan måste gå ifrån hemmanen och blifva backstuguhjon, enär ej mindre än femton barn vanligtvis måste på sådant sätt årligen underhållas.
Ehrensvärd, Carl August: född den 5 Maj 1745; son af Sveaborgs odödlige anläggare, den slutligen till Grefve och Fältmarskalk upphöjde August Ehrensvärd; deltog såsom yngling i Pommerska kriget, under sin faders befäl; var redan före sitt trettionde år Öfverste vid flottan och R. S. O.; verkställde 1780–1782 den genom hans beskrifning så oförgängligt bekanta resan till Italien; utnämndes, under Gustaf III:s eget vistande derstädes, till Öfver-Amiral 1784; studerade då som bäst Mystik och Magi, men fullföljde icke dessmindre sin faders nybyggnader vid Sveaborg, och fullbordade den af honom började Skärgårds-flottan; förde befälet i det förra af sjöslagen vid Svensksund, der den seger, som han redan vunnit öfver en afdelning af Ryska flottan, förbyttes till nederlag genom Konungens beslut, att, emot hans råd, fortsätta drabbningen; helsade derefter sin Monark med de orden: ”E. M. har icke mer någon Skärgårdsflotta!” hvarpå denne svarade genom öfverräckandet af Svärdsordens Storkors; tog likväl, misslynt, afsked; flyttade på landet; studerade nu Physik, och gjorde rön i Landthushållningen; Ledamot af Vetenskaps-Akademien 1790; kallades af Förmyndare-Regeringen till General-Amiral 1792, men begärde och fick nytt afsked 1795 (sedan han sagt åt Reuterholm rent ut: ”Herre! ni vill regera, men ni kan inte regera”); dog, på resan till Norrköpings riksdag, i Örebro den 21 Maj 1800 (såsom det säges, mindre af sjukdom, än af sjelf-medicin). – Icke blott hans fader var en genialisk konstälskare och tecknare; äfven hans farfader (den förste som bar namnet Ehrensvärd), en gammal Carolin, Öfverste och Commendant på Carlstens fästning, hade en utmärkt skicklighet att teckna, och det med liknande lynne.
I stället att bifalla den nu föredragna punkten med de af den sista talaren . föreslagna vilkor, skulle jag, med hänsigt till det ringa belopp som för dess utförande erfordras, och möjligheten att, i följd deraf, göra vilkoren billigare, anse mer lämpligt att återremittera frågan. Gr. Lagerbjelke: Äfven jag tillstyrker återremiss af denna punkt. Det synes mig verkligen onödigt att sätta ett så obetydligt belopp som detta låneunderstöd i samband med amorteringen Ben 5 September e. m. 57 af Statslånet. Mycket lämpligare är då att derför bestämma en viss amorteringstid. Gr. Sparre: De skäl, som blifvit anförda för en återremiss, finner jag vara ganska vigtiga; och får, för sådant fall, uttrycka den önskan, att något afs:de måtte komma att fästas å det af en ledamot härstädes väckta förslag, att låne-underslödet för ifrågav:de jernvägs-företag måtte beviljas under enahanda vilkor, som blifvit bestämda i alside å lånet för jernvägsanläggningen mellan Borås och vestra stambanan. Anmärkningar hafva yttrats deröfver att de norra provinserna erhålla föga godt af de summor, som användas för jernvägar i det södra Sverige. Det är nu första gången, som någon dylik anläggning för egentliga Norrland tfrågakommer. Vid sådant förh:de anser jag likhet i vilkor med det södra Sverige vara en billig fordran. Omständigheter förefunnos dock, sorn gåfvo skälig ani. att icke vid den nyss afgjorda 3:dje punkten tillämpa Samma likhet i vilkor, dels att provinsen Helsingland vid sista riksdagen erhöll understöd för icke mindre än 3 jernvägsanläggningar och isynnerhet det oss föreliggande faktum att motionärerne sjelfve förklarat sig nöjda med de föreslagna vilkoren. Då slika omständigheter icke uti ifrågav:de fall kunna läggas till grund för beslutet, hemställer jag, huruvida icke StatsUtsk:t, för den händelse nämnde Utsk. kommer att ånyo behandla frågan, skulle finna lämpligt att för denna jernväg bevilja enahanda vilkor, som för Borås-banan blifvit bestämda. Gr. Mörner:
Christinas skolordning af den 7 Aug. 1649, ”att skollärare böra vara fria från andra be - Den i3 Februari e. m. fattningar,” hvartill prestegöromål och consistorialsaker då räknades; som jog ville göra gällande i förevarande fråga, likväl nied den modification, som Prosten Björkmans förslag innehåller, nemi. att det finge hero på församlingarna sjelfva, alt bestämma huruvida en sådan sammanslagning borde äga rum eller icke. Jag tager mig derföre friheten vördsamt, hemställa, att i punkten af denna § måtte erhålla den af Prosten Björkman föreslagna lydelsen, nemi. att: ”Skollärareoch klockarebefattningarna må kunna sammanslås, der comtminerne ^hellre församlingarne) sjelfve så önska, och domcapitlet finner, att barnaundervisningen genom en sådan förening icke kan komma att lida, eller inga särskildta förhållanden och omständigheter föreningen hindra.” Bifalles detta förslag af fri. 11. o. Ad., så lära väl a, 3 och den 2:dra, endast böra stadga: ”alt sökande till skollärarebefattningar böra anmäla sig hos skolstyrelsen, som dem lillsätter;” ty jag tror, att det ej vore rätt väl betänkt att öfverlåta tillsättningen åt församlingarna sjelfva, emedan skolstyrelsen, om den bör vara församlingen ansvarig för skolans gång, i följe deraf ock bör äga full frihet att utan inblandning af församlingen, efter bästa vett och förstånd, leda skolans angelägenheter. Jag anhåller vördsaml. örn Hr Frih. o. Landlm:s propos. på mitt förslag. Hr Ribbing, Bengt: På det att icke den af Hr Sillen nyss föreslagna redactionen måtte blifva contra-propos., så får jag vördsamt underställa Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad., om. icke följande redaction skulle såsom en medelväg kunna antagas: På församlingarna må bero att, vid först inträffande klockareledighet, klockareoch skollärarebefattningarna sammanslå. Jag anser nemi. icke nödvändigt, att domcapitlet skall anlitas här, utan tror att församlingarna i dessa frågor kunde få vara enväldiga. Sedan Hr Frih. o.
Jag har nemi. trott, att, med användande af de an - log D e n 5 Juni f. m. »lag, som redan blifvit anvisade för jordbruk och näringar, nian under annan form skulle kunna i större scala komma dem tillhanda och alstra resultater, hvarigenom capitaler skapades, som återverkade på det allm. välståndet och såmedelst småningom beredde minskning uti skattebördorna i samma mån, sorn nya källor bereddes, hvarutur inkomster kunde upphemtas, Rörelsecapitalet ökas, i den mån näringarna förmå att använda och absorbera det, som crediten anförtror dem, och skapar nytt capital, i den mån näringarna gifva högre product; denna blir åter i sin ordning capital, som i rörelsen utgår, och detta allt tjllvägabringas i naturlig väg genom creditens kraft, utan att myntet förändras till värde, enär obligationerna genom en klok administration och ett väl ordnadt system alltid kunna hållas vid den ståndpunkt, de böra innehafva Jag ingår här icke i bevisning för systemets riktighet. Stora statsmän, äfven hos oss, hafva godkänt det, ehuru det blifvit bestridt af andra; och det vore att alltför mycket misstro StatsUtskrs skarpsynthel att, om StatsUtsk. gillar förslaget, vilja gifva dess ledamöter ledning vid tillämpningen deraf på det af mig uppgifna fall. Men då mången, som godkänner grundsatsen, likväl torde önska att se dess tillämpning uppställd i så åskådlig form, att man genast kunde deraf bedöma resultaterna, tager jag mig den friheten härvid foga en tableau, som mera factiskt vittnar derom. Det inkast torde göras emot mitt förslag af dem, som erkänna systemets riktighet, att det ej bör antagas derföre, att det, i stort tillämpadt, kan blifva farligt och inleda staten i ett för vida sträckt lånesystem.
Såsom en man full af öfvertro framstår kyrkoherden Christer Gersonius i Womb i Skåne uti den skildring, han i Augusti 1729 ingaf till domkapitlet i Lund öfver Margaretha Pehrsdotter, som ansågs besatt, och de andebesvärjelser han deremot vidtog. Gersonius hade anseende för kunskaper, men var ofelbart en mer än vanligt enfaldig man, äfven om man afräknar hvad som bör skrifvas på tidehvarfvets räkning. Han skref till domkapitlet, att han någon tid förut blifvit kallad till qvinspersonen Margaretha Pehrsdotter i Womb, som var besatt af en ond ande. Då G. ditkom, inträdde en så gräslig paroxysm, “att alla månde säga: obstupui, steteruntque comæ et vox faucibus hæsit“; men G. “grep derefter den onde anden med resolution an och fick styrka af Gud, att då han påckade och tråtsade ett, påckade G. deremot, men båda påckade med stor ifver och hetsighet“. G. jemte klockaren sjöng psalmer och läste böner, hvarigenom anden efter ett par timmar blef “så försvagad“, att han ej längre kunde vara i stugan. G. anmärker, att anden, som talade genom Margarethas mun, alltid talade “slätbomål“. (Hon var från Skanör.) Vid andra tillfällen fördref G. också med bön och sång den onde anden, som visade sig i skepnad af en katt, en ekorrsvans, en mask, en loppa o. s. v., samt slutligen “drefs genom många præcautioner ut genom en springa på fönstret i fullkomlig djeflagestalt med klöfvar och horn m. m., pipande jemmerligen“, hvilket allt Margaretha tydligen såg och hörde, men ingen annan förnam deraf det ringaste.