Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär omröstningen utfallit med 48 Ja och 71 Nej, samt Nej sålunda vunnit, så kommer cirkulations-kapitalet för lån emot pant af fast egendom i städerna och på landet att bibehållas vid 6,300,000 r:dr banko. Stockholm den 6 Juli 1848. STOCKHOLM, tuyckt iros joh. beckman, 1848. .\i i. Af F oncleii fö r 1111 åni ng på Namn Ut gifn e n y a ] å 11 v i a B a n 4 O -1) Jordbruk are. Bergs b r u k sIdka r e. Fabriks-Idkare. Utom Inom Utom Inom Bonde-ståndet. Ronde-ståndet. Bonde -ståndet. Bonde-ståndet. Stockholms Stad N:o 08■ * M 2. Vid Banko-Diskont-Verket utgifne Lån, mot Hypothek af Publika Papper Ar 1847. H:o 68. _ ' JVs 3. Af Handelsoch Närings-Diskohten i Stockholm utgifne Lån under loppet af År 1847. Jordbrukare Bruks-idkare utom utom Fabriks-idkare. Handlande. Handtverkare. Diverse. Summa. Bondeståndet. Bondeståndet. Stockholms B imko-Ut skottets Memorial, N:o 71. 1 N:o 71. Ank. till Eip. Utsk. den 10 Juli, kl. 5 e. m. Memorial, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i l:a och 2:a artiklarne af Banko-reglementet. Enligt 8:de § i (Jen för Utskottet gällande instruktion, åligger det Utskottet att hos Rikets Ständer till deras fastställelse anmäla sådane reglementariske föreskrifter för Bankens rörelse och förvaltning, som härleda sig från Rikets Ständers eller Utskottets under riksdagens lopp fattade beslut.
Från Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten, rörande 1:0 Lagmannen Grefve Gyllenborgs Memorial om Stängselskyldigheten. ii uäb ii.3 •' sj..-' - rx 2:0 Utarbetande af Förslag till en allmän BergverksStadga. _ ■ Från Allmänna Besvärs och Oeconomie Utskottet: 1:0 Inrättande af en practisk Bergverks* Schola. 5i6 Den 5 Juli. e.m, 2:0 Jemkning och Förklaring af KongY, Förordningen den 31 Januari 1815» om höjden af laggill Stengärdesgård. 3:0 Förbud emot anläggande af så beskaffade Vattenverk, hvarigenom, förmedelst uppdämningar, angränsande ägors uppodling och förbättring hindras. 4:0 Yrkande att vid påkommande durchmarcher, inquartering i Städerna hädanefter allenast måtte grunda sig på hus och tomter. Bifall till StatsUtskottets Betänkande om RiksgäldsVerkets Styrelse och Förvaltning, samt Herrar Fullmägtiges frikallande frän all ansvarighet för de af dem vidtagna åtgärder. Instämmande uti Högloft. Ridderskapets och Adelns beslut, att förblifva vid sitt redan lemnade fullständiga bifall till den föreslagna Riksacten. Öfverlemnande till LagCommitte’en a£ alternativa meningarne om oäkta barns arfsrätt. Anmodan till ExpeditionsUtskottet at till justering ingifva §. §. af Riksdagsbeslu Den 5 Juli. e. m. 317 fröt och inbjudning till de öfriga Ståndens att deruti deltaga. | Af den 2 Juli: Instämmande uti Hedervärda BondeStåndets beslut, att tillökningen i de Kongl, och Furstliga Hofvens Statssummor skulle taga sin början med innevarande år, och för Hennes Kongl. Höghet Prinsessan fortfara intill dess Hon återvunnit sina inkometer af Stiftet Quedlinburg. Remiss till Lagutskottet af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om tillägg uti 9 Cap. 6 §. HandelsBalken.
Ränta utgår ovilkorligen efter Tre Procent om året, samt derest, vid utrednings-tidens slut, tillgång skulle finnas, bör Ranken, i likhet rned öfrige Fordiings-ägare, undfå fyllnaden i Sex Procents Ränta, beräknad ifrån Discont - Octrojens utgång den 26 October 1818; hvilken förhöjda Ränta dock icke utfaller förr, än Sex Procents Ränta, beräknad till utrednings-tidens slut, kunnat åt Actie-ägare utdelas. Men derest Directeurerne öfver Götheborgs Discont icke skulle vilja ikläda sig gn sådan förbindelse, som uti 2 Morn. omför - Statsoch Banco-Vtskottens Fetänkanden'. 1973 mäles, komma Götheborgs Disconts med Kanta löpande Skulder, att liqvideras sålunda: If)en å desse Skulder (ined undantag a£ Binkdns fordran för Creditivet af 200,000 R:dr) till den 1 Qctober 1818 upplupne Ränta, beräknad på sätt 3 Momentet innehåller, betalas Contant och likaså en femtedel af Capitalet; men för de återstående Fyra femtedelarne af Capitalet utgifvas Riksgälds - Contoirets Obligationer, daterade den 1 October 1818; på Fyra år, i: ed En fjerdedels årlig afbetalning, dock utan Ränta; Hvaremot å Obligationen tecknas ett serskildt Betyg, att Ränta skall, efter utredningens slut, af Discont - Bolaget betalas, till det belopp, Tillgångarne medgifva, dock icke utöfver Sex Procent om året, beräknad emellan hvarje förfallen afbetalning på det Capital, Obigationen föreställer. Ehvad Eiqviden kommer att ske på ena eller andra sättet, få Riksgälds-Contoirets Obligationer icke utgifvas på mindre Summa, än Etthundra Riksdaler, så framt fordrings-beloppet, som med Obligationer skall liqvideras, uppgår till en sådan Summa och endast på jämna Tiotal, då skillnaden, eller hvad som utaf fordringen understiger Tio Riksdaler, Contant erlägges.
IDUN Malte Putbus, är född år 1833, generallöjtnant, arfmarskalk på Riigen, ärftlig medlem af preussiska herrehuset, deputerad i landtdagen för kretsen Riigen samt bland annat kommendör med stora korset af Vasaorden. En gärna hörd parlamentarisk talare, har han bland annat uppträdt mot Sassnitz såsom förbindelseort med Sverige och för Arkona. \ Hans gamla mor, hvilken blef 8 5 7 J år gammal, bodde på sista tiden mestadels i Berlin. Hon sörjes, förutom af sonen, af en dotter, änka efter grefve de Pourtalés. som skräddaren Gibson och hr Lambert nye bibliotekarien mycken munterhet. Kungl. operan återupptog i söndags Webers alltid lika populära opera » Friskytten ». Fru Östberg firade i Agathas roll en sannskyldig triumf. Äfven fröken Karlsohn fick som Anna mottaga sin välförtjänta del af bifallet. Hrr Lundmark och Sellergren förtjäna erkännande för sitt utförande af Max ' och Kaspers partier, dem de förut innehaft. Ytterligare en Marteau-konsert hade k. operan, klokt begagnande sig af den rådande Marteaufebern, anordnat till i tisdags. Att det skulle blifva öfverfullt hus, hade man kunnat förutsäga på förhand. Liksom i fredags å sin egen konsert i Musikaliska akademien, där den unge konstnä- ren likaledes möttes af en fullsatt och entusiasmerad salong, bekräftade han äfven denna afton vårt förut afgifna omdöme om honom, att han trots sina unga år i tekniskt afseende är den mogne mästaren, samt att han vid utförandet af de till karaktären vidt skilda kompositioner, han framför, nästan alltid lyckas träffa den rätta innebörden, den rätta uppfattningen. Han förstår i sitt föredrag att inlägga såväl ljuf poesi som eldig kraft. Med ett behagligt yttre och ett anspråks löst uppträdande är det sålunda ej underligt, att han här firat triumfer, som under de sista tio åren väl endast öfverträffats af violinälfvan T u a vid hennes första besök härstädes. Vid samma konsert fick man tillfälle höra ett par finska gäster, nämligen sångerskan Ida Mordach och pianisten Karl Ekman.
Chefens för Mional-muselbyggiiadcii underdåniga förklaring öfver en i 1860 års revisions-berättelse förekommande anmärkning vid Musei-bvggnadens räkenskaper för år 1858. Underdånigste Förklaring; Efter att här hafva emottagit Eders Kongl. Maj:ts nådiga remiss af den 22 sistlidne November, jemte bifogadt transsumt, innehållande en af Rikets Ständers Revisorer gjord anmärkning vid en bland National-musei-byggnadens räkenskaper för år 1858 förekommande reqvisition å ersättning för en af undertecknad företagen resa till Tyskland, Italien och Belgien, under sommaren är 1857, i Musei-byggnadens ärenden, får jag härmed afgifva följande underdåniga förklaring: Rikets Ständers Herrar Revisorer för innevarande år hafva trott sig finna anledning till anmärkning emot ifrågavarande reqvisition derutinnan, att densamma icke blifvit specificerad, utan i en summa upptagen, hvarigenom någon granskning af densamipa icke skulle vara möjlig. 49 — 386 — Én sådan anmärkning äger tvifvelsutan sin tulla kraft i fråga om resor i Sta* etns ärenden inom landet, för hvilka ett reglemente finnes, sorn på det nogaste bestämmer hvarje dervid förekommande utgift, oell efter hvilket således granskning af en så beskaffad reseräkning blir möjlig; deremot äger den, efter mitt förmenande, ingen tillämplighet i fråga örn dylika resor utomlands, för hvika också ersättningar alltid utgått summariskt, vid alla de tillfällen, sorn jag har mig bekant, utan att någon specificerad uppgift å kostnaderna dervid blifvit ifrågasatt. Således bestämdes nådigst, i en summa, 500 K:dr B:ko såsom ersättning för den resa, sorn jag första gången företog till Berlin i och för Musei-byggnaden; och med ledning häraf hafva ersättningar för alla efterföljande resor, i enahanda ärenden, likaledes summariskt utgått, till de belopp, som. dessa resor i verkligheten kostat, utan att detta gifvit anledning till någon anmärkning, vare sig vid den granskning, som räkningarne undergått i Kongl. Kammar-rätten, eller hos Rikets Ständers Revisorer.
Vid fjerde brigaden blefvo, af Savolaks infanteri, löjtnanterne Orbinski och Hjelmman dödskjutne, samt major M. Ehrenroth blesserad; af Savolaks jägare, löjtnant Schwartz illa sårad, kapiten Brunow erhöll en lindrig kontusion, och löjtnant Klingspor blef fången. För denna träffning känner jag icke några andra utmärkelser vid brigaden, än att major M. Ehrenroth vid Savolaks infanteri blef riddare, samt att löjtnanterne Schwartz och Klingspor, vid Savolaks jägare, blefvo befordrade till kapitener. Under träffningen vid Ruona togo vi tvenne officerare samt 50 man. Den 1 September blef äfven öfverste Aminoff, posterad vid Mengijärvi, anfallen och tillbakadrifven af ungefär 2000 man. Hela härens återtåg fortsattes sedan åt Lappo, och derifrån till Ylistaro, dit fjerde brigaden ankom den 6 September. General Vegesack, som med en fördelning af trupper öfverkommit från Sverige, stod nu i Lappfjärd, och för att närma sig Finska arméen, drog han sig till Kauhajoki, sedan han vid Lappfjärd blef angripen af omkring 4000 man. Ryssarne sjelfve uppgåfvo, i Åbo Tidningar för den 5 Oktober, sin styrka vid Kauhajoki till 18,000 man. Tredje brigaden låg i Lappo, och från den sidan hade vi emot oss samma härkorps som vid Ruona, och nu var åtminstone 7000 man stark, med hvilken sedermera förenat sig de 2000, som anföllo och drefvo öfverste Aminoff från Mengijärvi; således ungefär 9000 man från den sidan. Endast trenne bataljoner under öfverste-löjtnant Reuterskölds befäl betäckte vägen åt Ny Carleby, och stodo vid Kauhava.
Och detta beror icke derpå, att hon denna gång framvisat några skuggwdor af sociala förhållanden och gjort några påstaenden, som den stora allmänheten icke gärna ser gjorda eller hvilkas sanning och allmängiltighetiden måhända bestrider. Det är intet utmanande i denna bok. Och dock verkar den dystrare eller rättare hopplösare än iiagon af fru Lefflers föregående. Ty der det 6ns lif, der fins det ännu hopp. E n författare må anklaga aldrig s&amp; mycket, så fort anklagelserna riktas mot institutioner och människor, kan rättelse vantas, men så ar det icke, nar lifvets egen mekanism får uppbära skulden. När det är lifvets skeppbrott, som behandlas, ödets nyckfullhet eller världsordningens oordning, som framställes och den drunknande f&amp;- fan@ synes vänta p i det lilla halmstrået, som kunde radda honom - da blir intrycket mörkt på allvar. E n af dessa skisser är hemtad ur fattigstugan; bland dessa ruiner af hvad som fordom varit människor se vi oss omkring med förskräckta blickar, ledda af författarinnans säkra hand och lugna beskrifning, som ingenting glömmer. Det eviga genljuder mycket starkt i våra öron. E n annan berättelse ger oss en " paralleldram " mellan två kandidater till en plats, den ene får den och det är han, som icke skulle ha haft den, den andre får den icke, och det är han, som har hungriga munnar att föda. E n liten förlofningshistoria, som är inflickad, ' ger förf. tillfälle att vara satirisk med fullt skäl öfyer den ljufva oron hos en fästmö, som fordrar allt jämt nya försäkringar om sin älskades brinnande kärlek. Vi khnna allt för vad - denna händelse med en plats, som råkar tillfalla orätt person, i dagligt tal kalla vi det ödets ironi eller ödets lotteri. Förf. kan anföra halfva vår tids literatur som ett stöd för berättigandet. af dessa pessimistiska taflor. Och dock fråga vi oss: äro dessa taflor gjorda för den skönliterara skildringen? Det är intet svar, ingen utsigt, ingen vidd i sådana skildringar. Taflan blott beklammer och trycker.
Hur kunde hon i hast få sådant mod? På tröskelns tilja Hon står som supplikant: »ack var så god .. Jag skulle vilja ... Så gerna se en ängel!» – Det är sagdt, Det stora ordet. Den gamle herrn, som har en sådan magt, Ser upp från bordet. Hur ler hans blick af sällsam klarhet full! Han drar på munden: »En ängel vill hon se, mitt söta gull? Skall ske på stunden! »Kom i min trädgård!» – ut i aftonsol Hon förs vid handen Emot en gång med tak af kaprifol, Bland jordgubbslanden. Uti en ram af grönt vid gångens slut Vill ögat stanna Framför ett fönster – lagom till titt-ut För lilla Anna. »Till fönstret der, mitt rara hjertegryn, Jag henne leder. I glaset får hon skåda då den syn, Hvarom hon beder.» Den lilla lyder, bäfvande och snar. Hvad kan det vara? Hon ser ett barnansigte. Fönstret var En spegel bara! Vid trädgårdsgrind en kyss af Svedenborg Till afsked får hon, Och snart på gatan, med en jordgubbskorg, Fundersam står hon. Amaryllis. I Juni den ljusaste natten Försvunnit från nordiska land, Från vikarnes rodnande vatten Och Djurgårdens leende strand. Re’n staden begynte att stimma, Der gärdad af master han låg, Med blänkande kyrktorn ur dimma, Förankrad på glimmande våg. Men lugnt var i grönskande backar, Som aldrig ett gräs varit böjdt I natt under svärmande klackar Vid oboë, valdhorn och flöjt. Herdinnorna nere på slätten Hos Nilses och på Gröna Lund För spegeln i blotta korsetten Ur ögat än gnuggade blund. Tyst tillrade daggen i spåret Af gårdagens stolta kaross, Än fladdrade rosigt i snåret Den florsbit, som taggen ref loss. Der viken just nedom en kulle Bland ekarne skymtade blå, Låg, plaskande sakta, en julle Förtöjd mellan bugande strå. Der hade i båten sitt möte De älskande lyckliga tu. På böljornas vaggande sköte Två hjertan uppblomstrade nu, Liksom ur förborgade rötter Två näckrosor öppnade sig I trygghet för trampande fötter Och larmet vid dammande stig.
Ban kers sedlar skola vara lika lill färgen; delta är alldeles omöjligt, om icke papper och färgning sker på ett och samma ställe och efter en och samma grund. Antages denna likhet i färg, så är nödvändigt föreskrifva, alt blanketterne i sin helhet ovilkorligen böra förfärdigas vid R. St:rs Bank och under dervarande kontroller. Detta synes af vissa talare icke vilja raedgifvas, och de skäl, som blifvit anförda, kan åtminstone ej jag godkänna. Då Charla-Sigillata-papperet med flera andra vigtiga papper och tryck förfärdigas under R. St:rs Banks tillsyn och vård, borde icke hinder niola för de enskilda Bankerne, att mot full ersättning få sina sedel-blanketter äfven derstädes förfärdigade, emedan om missbruk och förfalskningar inträffa till skada för de enskilda Bankerne, skall följderne deraf inverka äfven på sjelfva Riksbanken. Man har vidare såsom hinder för mitt förslag anfört, att missbruk m. m. äfven kan ske inom Bankens egna verk. Detta är möjligt, men obevist, och jag lvidar på, att något sådant kan inträffa, på grund af den närmare kännedom jag eger om Banken och dess sammansättning i dess aldra minsta afdelningar. Deremot äro missbruken - Den 10 September f. m. 33 braken och förfalskningarne möjliga, då allt, utom underskrifterue på sedlarne, är gjordt hos enskilde personer, så inom som utom Riket. En talare tiar sagt, alt enskilda banken får tacka sig sjelf, om dess sedlar blifva lätta att efterapa. Frågan är ej nu om efterapning, ulan om missbruk och förfalskning, och det är till förekommande häraf som mitt förslag syftar. Jag fortgår att yr ka, det enskilde tiankernes sedel-blanketter måtte förfärdigas vid Riksbankens verk och under nödig kontroll, samt att kostnaderne erhålles af de enskilda bankerne. Gr. Lagerbjelke: I afseende å frågorna om sedlarnes färg och blanketternas förfärdigande, förenar jag mig med Frilnne Palmstjerna och Tersmeden.
Grenander föreslagit det tillägg till omförmälda lagrum, att »viss tid, t. ex. ett eller ett halft år, bestämmes, hvarinom ett testamente skall, sedan det blifvit bevakadt, kände närmaste arfvingar kommuniceras och i allmänna tidningarna kungöras,» — och öfver denna framställning har Lag-Utskottets yttrande blifvit infordradt. Grunden för lagstiftarens underlåtenhet att meddela någon sådan tidsbestämmelse, som den af motionären nu äskade, är uppenbarligen det antagande, att testa mentariens eget intresse påkallade testamentets skyndsamma tillställande åt arfvingarna, vare sig för att testamentarien måtte komma i besittning af det testamenterade, eller på det han måtte få besittningsrätten dertill tryggad. Motionären bar icke uppgifvit någon omständighet, på grund hvaraf en förändring i denna lagstiftning kan anses nödig, och Utskottet har icke heller funnit någon sådan. Skulle någon gång inträffa, att en testamentarie, af en eller annan orsak, alltför länge fördröjde kommunikationen af ett bevakadt testamente, så finnes, för betryggande af arfvingens rätt, ett korrektiv deremot i rättigheten att ändock klandra testamentet, — en rättighet, som lagstiftaren utan tvifvel ansett så tydlig och klar, att den ej behöft uttryckligen i lag omförmälas. Flere olägenheter skulle deremot kunna uppkomma genom ett stadgande i det syfte, motionären föreslagit. Ett sådant intogs visserligen af Lag-kommittéen i dess förslag till Ärfda-Balk; men Högsta Domstolen afstyrkte detta stadgande, hvilket sedermera ock blef af Lagberedningen uteslutet. Utskottet hemställer jemväl, alt ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 14 Augusti 1860. Bih. till R. St. Ank. lili F.xp.-Ulsk. deli 17 Aug. 1860, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckte motioner om ändring i 11 Kap. 4 och 7 §§ Rättegångs-Balken, i fråga om stämning.
Man bör naturligtvis laga i betraktande icke allenast qvaniitelen af det socker, som af råämnet erhålles, utan äfven arrendet för den jord, hvarpå råämnet odlas samt ålgången af 384 Den 24 April. bränsle m. m. När man tager alla dessa omständigheter gemensamt i betraktande, får raan en öfverblick af saken i dess helhet och då torde äfven den gjorda jemförelse!) hälla streck. Man har vidare anmärkt, att den beräkning jag upgjort deröfver, all hvar och en af Tysklands| hvithels-socker-fabrikanter hade ett statsanslag af 25,000 gulden, vore oriktig. Jag måtte då hafva uttryckt mig ofullständigt, ty, enl. mitt föreställningssätt, är det gifvet, att då raan inom Tyska lullföreningens stater konsumerar allt det socker, som blifvit derstädes tillverkad! och införtulladt, skulle, derest inhemsk socker-tillverkning ej ägt rum, tullintraden af socker hafva ökats med del värde, sora motsvarar den inhemska fabrikationen. Det var på grund af denna beräkning som jag fick de 2,400,000 gulden och då statsutgifterne naturligtvis blifva de samma, ehvad man köper socker från utlandet eller tillverkar del hemma, så är det klart alt man genom bevillning måste fylla den brist i statsinkomsterna, som upkommer genom den förminskade sockerinförseln. Folket, som icke får sitt socker för billigare pris derföre att det tillverkas af inhemskt råämne, får betala dessa 2,400,000 gulden, hvilka, fördelade på de 96 fabrikanterna, utgöra 25,000 gulden åt hvar och en af dem. Jag anser det vara ganska betänkligt att vilja genom Statens understöd framkalla en näring, som icke kan pä naturlig väg up komraa, och sålunda lägga grunden till ett nytt prohibitivsystem i vårt land. Derföre var jag och är fortfarande angelägen om att i Betänk, icke skulle, inflyta sådana uttryck, hvarifrån Regeringen kunde hämta anledu. alt upmuntra denna näring, i förhoppning att, derest näringen förkofrade sig, den skulle hugnas med R. St:s välvilja, hvilket ej kunde ske annorlunda än på den öfriga befolkningens bekostnad. Gr.
Dessa för en Stafs styrka och tillgångar, så förstörande grundsattser, hafva lyckligtvis ofta blifvit vederlagde, och nu nyligen äro vi i detta afseende skyldige en utmärkt erkånsla åt Grefve Carl Posse, hvilken ibland våra Representanter är en af dem, som med förnuftets öfvertygaöde kraft, mycket väl stridt emot de falska Theorierna. Nu veta vi alla, att en Stats tillgångar egentligen bevisas genom de förmögnare classernas förkofran, genom äfverflödet af producterne, och industriens liflighet. Uppmärksam på det sorn kan undanrödja alla hinder för denna Industrie i Sverige önskar man afskaffandet af Skråförfattningarne, men man ville att detta skedde småningom och utan våld, samt att de nya författningar, som uppresa sig på desse äldres fall, må grundas på rättvisa och försigtighet. Man önskar att prohibitiv«jystemet skall lemna rum åt näringsfriheten, men Deri 17 April f, in. att denna frihet skall begränsas utaf föreskrifter, lämpade efter Nationalindustriens utveckling och framsteg. Utan att våga hoppas att hafva tillfyllest framställt föreskrifter i dessa ämnen, torde det tillåtas mig att meddela ett försök till deras sammansättning. Indujlri-Regkmente, ] §. Som d^t är orättvist, att en skicklig och flitig Lärling, skall tvingas, genom en utfäst tid, att undervisas lika länge, som den hvilken är mindre flitig och skicklig, så skall Lärotiden ej bestämmas efter någon annan Lag än den grad af förmåga och kunskaper, som en Lärling kan hinna att inhämta för att blifva Gesäll. * §• En Gesäll borde icke få tillstånd att arbeta för sin egen räkning förr än han i 6 månader verkställt profarbeten, hvilka skulle kallas mästerprof, och deponeras uti en Fabrik och Slöjde-exposition, hvarom vidare skall talas i 3 §• Utom framvisandet af dessa mästerprof, borde äfven Gesällen undergå en examen uti läsa, skrifva, räkna samt äfven en modellritning då hans Profession det fordrar, men skul» le någon enskildt person eller socken för egen del vilja antaga en icke utlärd arbetare för hvilken den äger förtroende må sådant V
Domstolen föreslagit, uti § 40 (§ 53) sisla perioden, som börjar med orden: ”Och må jordegare etc. —” förändras till följande lydelse: ”Och varde, i händelse af tvist om den vinst, som grufegaren genom stollen tillskyndas, värdet deraf, sedan Bergmästaren utlåtande afgifvit, bestämdt på sätt i 13 § sagdt är, dock att kostnaden härtill skall drabba parterna, efter thy som domaren skäligt pröfvar;” att, i öfverensstämmelse med Högste Domstolens underdåniga yttrande och förslag, § 41 (§ 54) omredigeras på följande sätt: ”Rättighet att på bestämd tid låta arbetet hvila uti en förut i gång varande grufva, eller uti påbörjad stoll, der kostnader redan blifvit å arbetet af innehafvaren nedlagde, kan erhållas, när giltiga skäl dertill förekomma, dock hvad försöksarbele å annans mark beträffar, med iakttagande af livad i 15 § finnes stadgadt. Den tillåtelse, som grufegare erhåller, att grufvedriften under viss tid med. eganderättens bibehållande inställa, benämnes hvilostånd;” att i § 42 (§ 45) tiden hvarunder ”hvilostånd” må af Bergmästare beviljas, utsträckes från ”ett eller tvänne år” till ”ett till och med tre år,” att beräknas frän 1 Maj eller 1 Augusti ”det ena året till samma dag det år, då det bör upphöra;” att ur samma §, enligt Högste Domstolens hemställan, uteslutes det ovilkorliga stadgandet om skyldighet för grufve-egare att, vid hviloståndstidens slut, grufvearbetet återtaga och fullfölja; att hvad vid slutet af § 43 (§ 56) förekommer om lösen för Bergmästares resolution och påskrift uteslutes, enär särskild expeditions-taxa för Bergmästare numera blifvit utfärdad; att i § 44 (§ bl) orden ”af Bergmästare-embetet godkänd borgen,” enligt Högste