Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition N:o 93. på minst två år, och dels till vitén eller sådana böter, som, der de ej gäldas, bort, enligt äldre lag eller författning, med enkelt fängelse eftéf UtsökningsBalken a fejo nas, all fråga om utgifvande eller förvandling af nämnda vitén och böter kommer att förfalla; 6. att de i föregående punkter meddelade föreskrifter om sammanläggning af straff, som omedelbart äro eller varda ådömda, skola ock gälla till efterrättelse, då med straff af fängelse vid vatten och bröd, som är eller varder omedelbart ålagdt, skall sammanläggas straff, hvartill ådömda böter, i brist af tillgång, förvandlade blifvit; 7. att, om till verkställighet på en gång förekomma flera domar, hvarigenom samma person blifvit dömd till straff, som, efter ty i 3, 4, 5 och 6 punkterna stadgadt är, éj kunna, jemte hvarandra, fullt verkställas, Konungens Befallningshafvande eger förordna, huru straffen sammanläggas skola. 14 §. Der nya lagen utsätter särskildt straff för återfall i brott, skall det straff ådömas, efter ty i 4 kap. 11 § af samma lag sägs, ändå att straffet för förra brottet efter äldre lag eller författning ådömdt varit. 15 §, De i 5 kap. af nya lagen gifna bestämmelser skola ock, efter det samma lag blifvit gällande, tillämpas i afseende på gerningar, som förut äro föröfvade. I fråga om den i sagda kapitel stadgade tid för åtal eller doms verkställande, skall afseende göras å det straff, hvarmed brottet i nya lagen belägges; dock så, att den, som efter äldre lag är till frihet från åtal berättigad, njuter den frihet till godo, ändå att brottet efter nya lagen åtalas kunde. 16 §. Har allmän åklagare, innan nya lagen blifvit gällande, talat å brott, som efter äldre lag hört under allmänt åtal, men efter nya lagen endast af målsegande, eller efter hans angifvelse, åtalas kan; varde öfver det åtal dömdt, ändå att målseganden ej äskar fullföljd deraf. 17 §.
Riksdagsordningen, val af sex Ridderskapets och Adelns Revisorer öfver Stats-, Bancooch Riksgälds Verken; och befunnos, efter val-iörrältningens slut, klockan half till 12 förmiddagen, genom de fleste rö~ sterne, dertill hafva blifvit utsedde: N:o 42. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, 83 röster, n5. Grefve Lagerbjelke, Axel, 82 55. Friherre Leijonsköld; Fullmäktig Herr Tham, Wollrath, ix3 3i3. Friherre von Platen; Fullmäktig Friherre Rålamb, Claes, 8i Sig. Friherre af Nordin, Carl Johan, 89 io53. Herr Hammarhjelm, Carl Fredric, 84 — gjert 25 Augusti /, m. * Herr Grefven och LandtMarjkalken tillJännågäf, att Plenum komtne klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Upplästes till justering Ridderskäpets och Ådelns ProtocollsUtdrag, innefattande Ridder-5 skåpets och Adelns beslut, i anledning af BevillningsUtskottets Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, rörande de genom Stora Sjötullen inflytande Bevillningsmedel. Friherre Cederjiråm, Jacobi Under discussionen om Tull-tariffen, och i sammanhang med frågan om emaillerade arbeten, talades äfven om étuis. Jag hemställer, om icke äfven de böra sättas till a5 procents iuförsel-tullj i stället för i5. Herr Grefven och Landt Marjkalk en hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg inkommande tullen å Etuis böra till 25 procent bestämmas. Ropades Ja. Grefve Cronhjelm, Polycarpus: Då tulltaxan ventilerades var jag frånvarande, når bok» stafven M. förehades;, och observerade ej, ätt högre tull blef laggd på målningar ån på bilder.
Mandel JO „ Muskot-ndt 10 „ Naphta eller Persisk Sten-olja (Petroleum Persicum ) lo „ Neglik 10 „ Nerol! 10 15 „ Olive 15 *- 1 „ Palm ii s 31 Inkom Utgå- Tranmande ende sito Tull. TuiiTull* Olja Proc. Proc. Proc„ Peppar 10 „ Ricini 15 „ Rosmarin 1 0 „ Sassafras 1 0 „ Spansk Kummil eller O leurn Oxigantl 10 „ Spermaceti 15 „ Spic 25 „ Sten, eller Petroleum 25 ” Tegel 25 , Terpentin eller Spiritus 15 „ Timjams 10 „ Victriol seliff. V. L. „ Alla andra slags Oljor och Essencer W. 25 Olj ekakor 25 Oljcstenar se Sten Ollon, Ek se Knapergall L. Ost, alla slag W50 Ostron, friska W5° „ saltade och insyl* tade W. 5° L. Oxtungor, saltade W* 5° I. „ torra eller rökta W. 50 P. I Pailletter, oakta W25 1 L. Papp, alla slag W. * 5 1 s 3* Inkom Utgå- Tranmande ende sito TullTullT LillProc. Proc, Proc. Papper X. , Blott och brunt W. 50 1 X , Cardus W 50 1 , Carder eller Franskt 1 kortpapper XV15 1 X. „ Concept eller Skrif W3° 1 X , Grått och maculatur XV. 5° 1 , Imperial och Regal W. 15 1 „ Median XV. 2 0 1 X. Tryck, olimmadt och i packor W. 30 1 „ Velin XV. 15 1 \ och allt annat, t „ Guld | tryckt , figureiJ „ Silfver Vradt,färgadt,eT* „ Tur/let inåladt, i •
existerade ännu en conflict i opinionerne för och emot en realisation, och mitt egenteliga syfte var, att medelst opinionernes uppgifvande, få frågan afgjord, och sålunda allmänheten tranqviliserad. Jag har sedermera tyckt mig finna, att opinionen nu mera så stadgadt sig emot all realisation, att det icke ar af hufvudsaklig vigt, om det definitiva Finance-Betänkandet inkommer några veckor förr eller sednare. Jag begär så_, ledes nu ej annat, an att den nyss upplästa philosophiska afhandlingen må läggas ad acta. Herr Grefven och Landt31arjkalken gjorde proposition till bifall af Statsoch BancoUtskottens ifrågavarande Utlåtande, hvilken proposition med Ja besvarades. Upplästes och lades på bordet: Kongl. Majit den 21 sistledne Mars aflåtne, samt den 7 dennes förmiddagen ankomne Nådiga propositioner: ijo Angående föreslagen förändring af i Cap. 1 och 10 §. §. RättegångsBalken, i frågan om val af Nämndemän samt Extra Nämndemäns tillkallande. sJ Angående tiden för bevakande af mål sorn i HofRåtten öfver Skåne och Blekinge göras anliångige, eller derifrån till Kongl. Maj:t i underdånighet fullföljas. 170 Den 7 Maji «, m. Upplästes och lades på bordet Kgl. Maj:ti den 10 sistledne April aflåtne, samt den 7 dennes förmiddagen ankomne nådiga skrifvelse till Riksens Ständer; med öfverlemnande af Förordningen den 12 Februari 1820 emot Lurendrägeri och Tullförsnillning, uti hvad angår do derstädes stadgade straff och ansvar; Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Utlåtanden; Fran StatsUtskottet; AJ den 3 dennes: ft:o i3g. t anledning af väckte mbtiönér öm rättighet för åboer å de till Upsala Academie donerade, äfvensom på PresteKlockareAnnexoch Mensalhemman, att lösa deni till skatte in. m.- jf:o i4o.
öar åter, af bmab orfaf font ()elft, en pcrfon blifmit ffattffrifmen, Ijmilfeit, oförmögen att braga be åtagbe utfftjlberne, för jtit nöbftättba ocb ntbtottabe belägen* l)et l)abe borbt frifallaö, ege bå £a.reringé*(£ommittéen att rättelfe tnebbela, bmil* fen lifmäl, nteb be ffäl, font bertill föranlebt, t protocodet intaget. §. >8. 51(1 tarning ffatt werfflällaö i öfmerenöftämtnelfe nteb itppgtfterne till man* taléffrifningen. Git Iwar taxerad fålebeé, enligt Sftantaldffrifningen, för ftn per* fon, ber patt embete, tjenft eller fjufroubitäring ibfar; för egettbont ocb lägenget, ber beit är belägen, famt för rörelfen, ber bett nteb laglig rätt eller enligt privi* legiér brifmed; tjenftebjon alltib mi b bett egettbont, ber be äro ffattffrifne oel) tjena. §. 79. i:o Slllt bmab, enligt bettna §Bemtttningd*@tabga, är beftämbt utförbt för perfott eller egettbont ocb fålebed ej beror bå Smreringdniäiincnd profning, utan blott på bebitering anfotitnter, (Tall .öäraböffrifmarett, mib bet i llbbbörbdförfatt* ningartte för jottom ftabgabe attfmar, i £a.rertngö*längbeit utföra; fttnnanbe lifwäl £areringd
— Jag trodde, att du var på bal, sade Agda, i det hon drog den gröna lampskärmen åt sin sida, hvilket gjorde hennes ansikte ännu blekare. — Jag var bjuden, men jag gick inte. Wilhelm är ingen balkavaljer, det får fru Beck medge, och han var glad att få stanna hemma. Hon talade mycket fort, hon ville tydligen ej bli utfrågad, hvarför hon ej velat gå. Fru Beck frågade heller inte, men det var något i Wandas sätt och hastiga tonfall, som kom Agdas ögon att fyllas af tårar. Wanda var ej den enda af hennes vänner, som sagt nej till den Mazèrska balen. Samtalet ville ej rätt komma i gång. Fru Beck väntade att bli underhållen, men båda hennes unga gäster tycktes med sina tankar vara fjärran från henne och hennes intressen. Fru Beck fick själf göra sitt bästa. — Nå, hur går det med porträttet? Är fru Wilhelm nöjd? — Nej, det kan jag inte säga. Jag har inte målat sedan sist. Jag skickade återbud till herr Säfve. Man är inte alltid disponerad, ser fru Beck. — Kan tro det. Den blinda lyfte hufvudet mot Wanda. Det var liksom en reflexrörelse från hennes seende dagar, då hon kunde läsa uttrycket i ett ansikte. Afsikten var så påtaglig, att Wanda med en ofrivillig rörelse vände bort hufvudet. Efter en stund reste hon sig upp. — Jag måste gå nu, men jag vill ha Agda med mig. Hör du, jag tar dig med. Du skall bli hemföljd. Tag på dig din kappa, det är det enda, du behöfver tänka på. Agda sade ett förskräckt nej, hon ville vara hemma, hon hade ingen lust att gå ut, hon var trött — men alla hennes invändningar föllo inför Wandas halsstarriga energi, som ej ville veta af några skäl. — Det var rätt, att fru Wilhelm tar henne med sig, hviskade fru Beck, då Agda gick in i sitt rum för att sätta på sig. Det är ändå andra omgifningar. De gingo tillsammans ned för allén utan att tala. De hade försökt börja ett samtal, men det hade inte lyckats. När de kommo fram till avenyen, sågo de, hur det ena ekipaget efter det andra stannade midt emot det hus, Kurts bebodde.
DQ manliga stiiminor, s8son; fallet var % i Bryssel, tillropa oes:)) Trail in i arbetet, ni slcola d&amp; Qstadliom~na det son1 maanen ej formAtt gora, losningen af den sociala frlgans, ligger diiri bade sanming och en vanstiillaade ofverdrift. Endast bdda konen i samarbete och i full hnrmoni kuana losa denna mppgift. Den tid bor vara forbi, d&amp; Icvinnan lBter sig bestickas af smicker och galanteri. nlgonsin att med Idokhet skilja agnarna For heme galler nu mer fib11 hvetet, hvilket har betyder sB mycket som frasmakeri och ofverdrift fr %n sanningen. D Allmanna konstoch industriutstalPningen i Stockholm 188 % iir snart ett mime blott, men ett ininne, som helt risst aldrig skdl forblekna hos den nu lefrande generationen, liksom det for alla tider skall 1warst8 som ett rittnesborcl om deli s ~ e n s k a k~zlt~wens stlndp~mkt rid slntet af detta Brh~uldrade. A k e n k ~ i n n a n liar i det stora ntstiillnings~~erlcet intagit en bemarkt plats oc11 de faktiska och teoretiska framstiillningar af sitt eget arbete, som hon nu varit i tillfiille att gora, kan i mhig: ~ afseenden ocli inom inlnga omrgden betraktas som en gradmiitare 1x3 riir ntreckling. De ~ n i n g a vackra utst5illningarna af liandasliijd ocli af kvimor utf6rda konstindustrielln faremil aro de b %sta berisen fiir Befogenheten af dessa anmiirkningar, ytterligare st-j-rkt af de miinga erkiinnanden, soin i form af guldmedaljer och anclra ntmiirlcelseteckeu kommit 1winnoarbet.et till del. Btt 11ar uppr#kna alla k ~ i n l i g a pristagare tillliter oss ej utrymmet.
Med hänvisande till hvad i detta ärende förekommer uti Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 240 år 1851, N:o 166 år 1854, N:o 147 år 1857 saintN:o78 år 1860, får Utskottet här allenast omförmäla, att, till följd af träffad öfverenskommelse mellan Kongl. Majit och Kronan samt Sala Bergslags interessenter, berörda ränte-ersättnings-fond inrättats i det ändamål att genom dess afkastning för framtiden sätta silfververket i stånd att, utan vidare begagnande af Kongl. Kamniar-kollegii den 20 September 1743 utfärdade arrendekontrakt om de sex nedre socknarne i Sahlbergs län, nemligen Sala, Möklinta, Norrby, Kila, Kumla och Terna, upprätthålla bergsbruket; — att till fondens formerande skulle, när silfvert: 11 verkningen icke öfverstege 2,500 lödiga marker, årligen afsättas 185 R:dr silfver specie, och för hvarje 100 marker derutöfver 37 R:dr lika myntsort, hvilka medel borde i gångbart mynt förvandlas samt, då fondens tillgångar sådant medgåfve, uti jordegendom nedläggas, och denna derefter utarrenderas emot viss spanmålsränta; — att med samlande af denna fond komme att fortfara, till dess årliga afkastningen deraf utgjorde eller motsvarade elfvahundra tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, hvarefter silfververkets afsättningar till fonden komme att upphöra samt afgöras borde, antingen bolaget då skulle till statsverket betala de genom berörda kontrakt arrenderade räntorna till fulla värdet efter årliga markegången, med bibehållande af kontraktet i allt öfrigt, eller ock detsamma då genast komma att upphöra samt räntorna till statsverket öfverlemnas.
Om remiss till StatsUtskottet anhålles, N:o a. Herr Hallenborg, Carl Johan ’ Allt hvad som kan minska kostnader, isynnerhet då samma ändamål vinnes, synes vara en tillräcklig anledning att önska förändring i en sak. Vanligen åtminstone i Skåne, förrättas mönstringar med CavalleriRegementerne om Hö* Den I Martil, »9 sten, då det skulle vara lämpligare att verkställa nämnde mönstringar under den årliga mötestiden. hvarigenom besparing skedde lör Staten, grun derigenom undvek att särskildt betala Mönsti i lii ri ns och dess Adjutanters reseomkostnader i och för sjelfva mönstringen, emedan de alltid plåga öfvervara Regementsmötena i ali fa’l. De rustande erhöllo äfven genom denna af mig föreslagna förändring en lättnad, emedan de härigenom befriades från karlens och hästens underhåll under de dagar sorn åtgå i och för nämnde mönstringar; bruket har varit att vid samma tillfälle besigtiga håstarries utfördring öfver sommaren, men örn denna besigtning skedde inom hvarje Corporajskap, så undvek0® de längre marcherne till Esquadronssandingsplatsen. I anledning af hvad jag nu haft åran omnämna, teger jag mig friheten föreslå, det Rikets nu församlade Ständer ville hos Konungen framföra den underdåniga anhållan och Önskan, att Hans Majit täcktes i Nåder tillåta att mönstringarne hädanefter få Ske endast under Regeinenternes Excercitiemöten. Om eommunicerande af denna min motion med Respective MedStånden, samt dess remisa till vederbörligt Elskott, får jag ödmjukast anhålla, N:o 5. Herr von Hartmansdorff', August: Det har undfallit inia uppmärksamhet att 90 Den i Mars, Kongl. Maj:ts Nådiga proposition af den den 25 Januari 1826, angående fortsatt beviljande af ett creditiv på RiksgäldsContoiret, stort 66,666 R;dr 52 sk. för ConvoyCommissariatets räkning, redan blifvit den 24 sistlidne till StaisUtskottet remitterad.
Skuld balanceras likaledes bland RjksgäldsContorets Tillgångar uti Räkenskaperne 1137 R:dr 24 sk4 r:st., hvarom IJrrRevisorernes Berättelse innehåller den upplysning, att 362 S tats-Ut skottets Directionen öfver fordna DiscontVerket med RiksgäldsContorets CreditSedlar, uti hvilket RiksgäldsContoret var delägare för Evia Femtedelar och enskilde personer för en Femtedel, å DiscontVerkets vägnar, utgifvit förskrifningar med tre procents ränta, ställde till Innehafvnren , att, vid anfordran inlösas. Att, på grund af serskild erhållen Nådig authorisation , bemälde Direction låtit, genom Kungörelse, införd i Allmänna Tidningarne, uppsäga alla så beskaffade, åren ’792» '79^> 1794-> 179^ och 1796, utgifne Förskrifningar, med tillagd erinran, det någon ränta å dessa Förskrifningar icke komme alt godtgöras längre, än till d. 3i Dec. 1799. Att en Vinhandlare i Helsingör vid namn Georg Gustaf Segelin instämt RiksgäldsContoret till K. Svea IIofRätt, och yrkat, att Contoret måtte åläggas att, jämte 3 prc:ts ränta, inlösa 2:ne ibland förenämnde, uppsagde Förskrifningar, båda utgifne den 24 Nov. 1795, hvardera på 5oo R:dr R:gs. Och sedan den, å RiksgälsdContorets sida, gjorde invändning om de enskilde Delägarnes i DiscontVerket instämmande blifvit ogillad, har, genom slutlig Dom af den 17 Januarii 1817, K. M:ts Högste Domstol förklarat RiksgäldsContoret skyldigt, att ifrågavarande Förskrifningar infria, med beräknad 3 pr:ts ränta till dess betalning skedde.
Herr Grefwe» och tvrdföränden hade sig Mlätit: Dä Grosihandlaren ^sxlunä war lika berättigad som de öfrige Herrar Banco-Fnllmägtige att aflemna desi underdäniga swar u^pä den af Kongl. Maj:t till Banco-Fnllmägtiges befwarande i Nader framsiälde sräga, sa kunde ej denna rättighet deraf förringas, att hans tanke ej wann pluraliletens bifall ; och dä han önjkade, fä densamma, jemte Fullmägtiges swar, Kongl. Maj:t i underdånighet understäld, borde bet honom sä mycket mindre af Herrar Fullmägkige hafwa blifwit wagradt, sorn ej någon Lag fädant förbjuder, och Fullmäglige derigenom lagt hi»»der i wägen för Kongl. Maj.t att kärr» na Fullmagtiges olika meningar i ett ämne af den wigtiga beskaffenhet, akt desi uplysande och uiwcck^ lande ej i »agot afseende warit öfwerflödig. -Zerr Theologie V roses sorén Doctor kViKman, hade yttrar: ''Art, wid afgifande af oer underdäniga Uttalande, rörande Finance-planens »verkställande Kongl. Maj:t i Näder äskat, det blifwit en Z2 Den »4 November. en Ledamot förment, att lara sin särskilda tanka medfölja Expeditionen, finner för min del jag besynnerligt. Jag kanner allkförwäl den owilkorliga pligt för mig ä hwad ställe nägon publique befattning eller tjenst ar mig updragen, alt utan marguerat) Zistentus, underskrifwa pluraliketens beflut; men orsaken härtill ar ock utsatt, den nemligen, akt en sadan Ledamot har förswar för sin ranka i Protokollet.
IX. B. 67. A. 99- E. 250. —; N:o 119. till Eikets Ständer, angående anslag till reparationer å de Veterinär-inrättningen i Stockholm tillhörande byggnader och till nya inventarier för densamma. Se vidare Stats-Utskottets Memorial N:o 148. (110:o). — N:o 120- till Eikets Ständer, angående afsöndring af jord från f. d. Hautboist-bostället Ingeshult vid Elfsborgs Eegemente till plats för en folkskola i Seglora församling af Elfsborgs Län. IX. B. 67. A. 99. E. 249. — N:o 121. till Eikets Ständer, angående pension å Eikets allmänna Indragnings-stat för Registrator!! i Svea Hof-Biitt Johan Christian Thulin. VIII. 80- B. 81. X. B. 79, 117, 134. A. 151. XI. E. 401. — N:o 122- till Rikets Stander, rörande anmäld brist i tillgångarne för Flottans Matrosers och uppfordrade Båtsmäns mathållning sistlidne och innevarande år. VIII. 80. R. 81. XI. B. 288. A. 303. E. 367 — N:o 123. till Eikets Ständer, med förslag till Förordning om egors fredande mot skada af annans hemdjur och om stängselskyldighet. VIII. 141, 168. R. 173. IX. B. 5C0, 789, 796. A. 798. X. E. 250. — jN:o 124. till Eikets Ständer, angående Eikets Styrelse under Hans Majit Konungens sjukdom.
G.j sorn föreslår: a) att en afgift af 2 sk. 8 r:st Banco skall erläggas och uppbäras vid Stockholms tullar, för hvarje kanna bränvin, som till staden landeller sjövägen införes; b) att restitution af denna afgift skall ega rum för det bränvin, som i parti af minst 300 kannor åter utföres från staden till ineller utrikes orter; c) att den inkomst, som härigenom inbringas, skall, sedan uppbördskostnaderne blifvit afdragne, tillfalla Stockholms stad, för att, enligt af dess Öfver-styrelse i samråd med Borgerskapets Femtio Äldste skeende fördelning, användas: till förbättrande af stadens Fattigvård, Fångvård och Polis; till en tvångs-arbetsinrättning för dem, som icke vilja arbeta och derigenom äro för samhället vådliga; till beredande af arbets-tillfällen åt dem, som, med håg för arbete, blifva i saknad deraf; till förbättringar, hvaraf hela landet skördar materiel fördel; och till nationella inrättningar, som befordra bildningens fullkomnande, så val i afseende på vetenskap, som skön konst. 2:o Från Vällofl. Borgare-Ståndet, a) af Herr Åbom C.j sorn hemställt, att en afgift af 8 sk. Banco måtte bestämmas för hvarje till Stockholm ankommande kanna bränvin, att hufvudsakligen användas till anläggning och underhåll af ett hospital för patienter, som äro angripne af benröta eller andra sjukdomar, hvilka härleda sig från bränvinets omåttliga begagnande; med ett sedermera dervid gjordt tillägg, att för allt det bränvin, som bevisligen från Stockholm afsändes till andra orter, återbäring af denna afgift måtte ega rum. Bilt. till R. St.
Rikets Ständer hafva detta i behörigt öfvervägande tagit; och då, genom Kongl. Brefvet af den 12 December 1812, med bifall lill Rikets Ständers underd. hemställan, är stadgadt, att icke allenast dåvarande Civile Embetsoch Tjenstemän samt Betjente, hville, såsom öfver 70 år gamle, erhållit afsked med lönens bibehållande, utan ock de dädanefter afskedstagande finge förflyttas på Allmänna Indragnings-Staten, samt lönerne på Ordinarie-Staten deremot tillkomma dem, som de afgångnes sysslor bestrida; och derefter, genom Kongl. Brefvet af den 1 j November 1823, den ändring i berörde stadgande blifvit gjord, att terminen för Civile Embetsoch Tjenstemäns rätt alt taga afsked, med bibehållande af sine lönförmoner oafkortade, framflyttades från 70 till 65 års ålder, då, efter vid pass 4° års tjenstgöring, deras sjuklighet eller försvagade helso-tillstånd, genom laglig läkare-attest, beslyrkes; men förberörde stadganden endast angå de Embetsoch Tjenstemän, som på Rikets Stat åtnjuta sin aflöning, och icke kunna tillätripas på Öfver-Commissarien vid Civif-Statens Pensions-Inrättning, såsom varande anställd vid förvaltningen af en Gassa, hvilken, ehuru erhållande en del af sina tillgångar från Siats-Verket, likväl tillhör enskilde delegare, och i hvilken Cassas Reglemente pensionsrum är för Öfver-Commissarien anvisadt i högsta classen; så kunna Rikets St. desto mindre bifalla den af ÖfverCommissarien Öijer nu gjorda ansökning, alt vid afskedstagande varda med sin innehafvande lön å Indragnings-Stat uppförd, som bifall dertill ékuile innebära ett betänkligt prsejudicat i afseende på icke allenast öf* Expeditions-Utskottels Förslag till und.
Att föra någon af sina vackra döttrar i vals, polka eller mazurka var för honom större nöje än allt annat. Han visste, hur väl det tog sig ut, samt såg och hörde det i beundrande blickar och halfhöga hviskningar. Att en och annan kallade honom för narr, anade han väl, men brydde sig ej därom. Majorskan hade aldrig varit vacker, men haft karl tycke. Hon var ett godt parti, men hade gift sig af kärlek och aldrig behöft ångra sitt val. Munter, välvillig och outtröttlig i att tänka på sina gästers välbefinnande, bidrog hon lika mycket som mannen till deras trefnad. De äldre talade om Öboda som ett riktigt matställe, och för ungdomen var det ett Eden, ty ingenstädes fick man roa sig så grundligt och så länge som där. Gällde det, spelade majorskan dansmusik hela natten, och ständigt var hon den ifrigaste att fördröja afskedsstunden. På grannställena och i prästgården träffade pastor Berger äfven de båda systrarna, hvilkas underbara skönhet fängslade hans blickar. Det fanns hos dem intet koketteri, nästan ingen medvetenhet om egen tjusningsförmåga, de liknade så helt och hållet ett par vackra sommarfåglar som glädja sig öfver lifvet, öfver sin egen och naturens skönhet, att man vid deras åsyn glömde, att sorg, synd och död funnos till i världen. Den unge prästen talade ej stort mer med dem än med andra, men allt hvad vackert var drog honom till sig, och något vackrare hade han aldrig sett. När han ej såg dem, glömde han dem för sina sjuka och fattiga samt för sitt kalls många plikter. Att de tänkte på honom om dagen och drömde om honom om natten, visste han ej. Liksom de delat allt — alla känslor, all glädje, alla tankar ända från barndomen, så växte nu också kärleken till samme man i bådas hjärtan — men här var ej delning möjlig — ä r måste han tillhöra en af dem eller också ingen! Ingen af dem yppade sin hemlighet, men de läste den i hvarandras ögon som i en uppslagen bok. Samma tankar besjälade dem, samma ömhet, samma längtan och saknad — samma omätliga sorg.