Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan dess har obetydlig span måls; raport egt runi, men handelsförhå Händena, det oaktadt, varit i samma aftagandfé, Sony efter 1817, så alt vi återfallit i samma ställning, sorn år 1821, Och vilja vi eftersöka orsakerné, så synes, att jernexporlen derpå | betydligast inverkat, enär dess metalliska värde nu är i| million Silfver Specie mindre än år 1828. Föga hopp är om dess stigande, och då vexlingsgrunden nu måste blifva 128 sk., fruktar jag en icke obetydlig silfver-utskeppniiig för reglerandet af 10- relse-capitalel, och om denna utskeppning eger rum, så nalkas strypningen i farligare gestalt än 1817, då näiingarne stödo pä en högre punkt. Undersöker man närvarande förhållandet emellan Bankens skulder och metalliska valutan, så finner man , alt ungefärligen 2,3oo,ooq B:dr Spe cie få utvexlas, innan proportionen faller ned till miniinuniy då dragning på creditivet eller sedelindragning måste vidtaga. Huru tillräckliga dessa 2,3oo,ooo kunna vara, låter ej beräkna sig. För sin inre rörelse behöfver Sverige kanske icke mycket, men begäret efter en länge saknad vara skall nog visa sig i början, och vår sedelstock i små valeurer är betydlig; - den boga cursen mäste mättas; enskilde speeulanter torde väl försöka något, ehuru jag ej anser dem att vara mångå; privata Banker kunna blifv* farligare medtäflare. Efter denna, i ali min öfvertygelse, sanna och upprigtig» framställning af de faror, sorn ett under nuvarande förhållanden visserligen ej hastigt, men nu illa beredt och i verkställigheten ännu origtigt uppfaltadt rcalisalionsbeslut skall medföra, måste jag således tillägga, att jig ej anser Nationens närvarande ställning i oeconomiskt afseende vara sådan, att det system, sorn man ur i83o antagit för mynlbcslämningens till vägabringan - Btweo-\Jt skotta t Ber.
Salpeter-gärden af hemmansegarne skulle lösas med penningar } 2:0 att, på sätt Stats-Utskotfet tillstyrkt i Bilagan Litt. C, till Betänkandet, N:o 64, för Salpeter-fondens upphjelpande, må vidare anordnas en årlig anslags summa utöfver hvad Ståndet nu bestämt, i stället för sjelfva Salpeter-gärden , samt att Krut-tillverkningen , lill hvilken nödiga medel komina att afsättas, fortfarande ombesörjes af Krigs-Collegiuro; 3:0 att Krutoch Salpeterförsäljningsmedlen, som sålunda komma att qvarstå bland Statsverkets inkomster, må antagas till det af Stats-Uiskottet calculerade belopp, 70,000 Riksdaler; Pro t. Utdrag den 25 Maji 18 2g, 223 4:o alt Comiterades för Salpeter-Arén. dena befattning må tills vidare fortfara, och att, enligt Stats-Utskottets förslag, i Bilagan Lif. C., hos Kongl. Maj:t sker underdånig anma'» Ian om nödvändigheten, att, genom än ytterligare inskränkningar i omkostnaderne, söka tillvägabringa en lättnad i Slats-bidraget för Salpeter-band teringen. Derjemte fann Ståndet för godt, att pröfningen af den utaf Hr Gustaf Hjerta gjorda, och af Stats-Utskottet, i dess ofvanberörde Utlåtande, N:o 123, besvarade framställning om anvisande af ett Creditiv på Riksgälds-Contoiret, för att tillitas, i den händel, se, att StatsVerkets Inkomster ej skulle ingå till påräknadt belopp, må uppskjutas och först förekomma i samanhang med den slutliga pröfningen af Stats-regleringen, S. D.
Det uti föregående revisionsberättelser omförmälde, i hufvudstadeii bildade fruntimmerssällskap för fångars förbättring har, enligt hvad Fångvårds-styrelsen anmält, äfven under revisionsåret fortsatt sin verksamhet likasom förut samt utöfvat ett välgörande inflytande, såväl genom meddelande af nyttig undervisning åt fångarne under deras vistande inom fängelserna som ock genom att med råd och hjelp bistå de fångar, som från fängelserna utgått, och af hvilka 12 från straffoch arbetsfängelset samt 3 från norra kronohäktet frigifna blifvit intagne å förbättringsanstalterna Bethesda °ch Magdalena-heinmet. Ehuru dessa tillhört det slag af fångar, cm hvilkas moraliska förbättring, i anseende till deras dåliga anlag, föga hopp förefunnits, hade likväl endast en af dem för brott blifvit å nyo beröfvad friheten; hvilket fördelaktiga förhållande jemte en flerårig erfarenhet af det goda och nyttiga detta sällskap åstadkommit, föranledt Fångvårds-styrelsen till uttalande af den önskan och förhoppning, att likartade sällskaper •Oed det snaraste måtte bildas inom rikets samtlige län. I sammanhang härmed torde böra omnämnas hvad Revisorerne vid besök a straff, °ch arbetsfängelset å Norrmalm inhemtat, att vid detta fängelse, i ändamål att uppmuntra dervarande fångar till läsning af nyttiga skrifter, blifvit anskaffade åtskilliga böcker, företrädesvis af religiöst innehåll, samt att dessa böcker af fångarne jemväl flitigt begagnas. 144 — { 9. Beträffande disciplinen inom fängelserna och kronoarbetskorpsen, inhemta* af Fångvårds-styrelsens underdåniga berättelse, bland annat, att antalet af rymningar och * ° 1 1 »nmmai<n nf rrinrf • de vid revisionsårets slut icke ertappade rymmare utgjort. Rymningar. Vid årets slut ej ertappade rymmare. Vid fästningssamt allmänna straffoch arbetsfängelserna ■ för mankön 10. 2. » qvinkön i „„„ 17. 6. " '!• Vid kronoarbetskorpsen 17. Af extra judiciella bestraffningarne hafva blifvit verkställde: Vid fästningssamt allmänna straffoch arbetsfängelserna för mankön 434. » qvinkön 380.
Jag hade då, likasom vid denna Riksdag, den äran att vara bänkman och således kan jag af egen erfarenhet bestyrka, huru med den saken sig förhöll. De begge partierna stodo mot hvarandra ganska nära, om jag minnes rätt, på ena sidan 26 och på andra 24 personer. Vid elektorsvalet blefvo af pluralitetens vallistor några, som voro origtiga, kasserade, och detta, men ingenting annat, hade till följd, att minoritetens val-lista segrade. Jag fort' fa» att yrka bifall till Riddarh.Utsk:ts Betänk. Under och efter detta anförande hördes en mängd ledamöter ropa på propos. Hr von Knorring: Jag skall i största korthet till besva rande uptaga några mot mitt förra anförande framkastade anmärkna*. En talare, Gr. Björnstjerna, har påstått, att man, under nuv:de förhållanden i afs;de på bänkmansiudelnitig, nr tvungen att välja på personer, som man ej känner. Jag hemställer till Hr Gr:n, huruvida det ej skulle blifva betydligt svårare att lära känna de 35 eller 40 ledamöterna, sorn man mäste utvälja, om den nu föreslagna förändringen vunne bifall. Gr. Ugglas har yttrat, att det skulle upkomtna én Stor olägenhet, om vid bänkmansval en hel fefdeln. vöre borta. Det är sannt att sådant har handt, men att det hör till undantagen, kan väl omöjligen Hr Gr:n bestrida. Och derför anser jag, att detta skäl ej är nog vederhäftigt, för att på minsta sätt kunna inverka på det nu gällande valsättets uphäfvande, synnerligen som det lika väl kan hända att vid de direkta elektorsvalen så få personer infinna sig, att R. o. Ad., vid ett sådant val, kan komma att repre' seuteras endast af 40 ä 50 personer, ehuru fulltaliga antalet af vid Riksdagen representerande ledamöter upgår till 4 å 5 00, Jag fortfar att yrka bifall till Riddarh.Utskäs Betänk, och afslag å Hr Brakels motion. Gr. Wrangel, Tönnes:
D o c k förefaller det mig, s o m o m jag ej skulle kunnat anses hafva underskattat den stora vikt, s o m b ö r fästas vid den sidan af saken. Titti anser, att egentliga anledningen till våra dagars många brutna förlofningar b ö r sökas däruti, att de ingås lättsinnigt. Och h o n menar, att jag i min uppsats förblandat verkan m e d orsak. Så är väl dock knappast förhållandet. Numera ingås jämförelsevis inte så många giftermål o c h förlofningar s o m fordomdags. Brutna förlofningar o c h fall af äktenskapsskillnad äro dock vida mera vanliga företeelser i våra dagar än fordomdags. Skulle sålunda förhållandet vara, att man fordom tog ingåendet af en förlofning mera allvarligt o c h vid en sådan förbindelse ställde högre kraf på kärlek o c h öfverensstämmelse än numera? Jag h a r ' e n motsatt åsikt. Förr voro flickorna merendels blott barn, då de togo det viktiga steget att förlofva sig. Nu h ö r däremot tidiga förlofningar till undantagen, o c h u n g m ö n har i allmänhet hunnit m o g n a till kvinna, innan hon bindes af något trohetslöfte. Förr ansågs äktenskapet alltför ofta såsom en försörjningsinrättning för kvinnan. Numera behöfver icke kvinnan betrakta äkteuskapet från den sidan, tack vare de verksamhetsfält, s o m blifvit öppnade för henne. Kärleken har således aldrig så kunnat vara den allsmäktiga faktor, s o m den just i våra dagar kan vara vid ingående af förlofningar. Jag anser därför, att våra dagars förlofningar knytas under långt bättre chanser än förra dagars o c h att således anledningarna till de många brutna förlofningarna hufvudsakligen äro att söka i andra orsaker. Och bland dessa orsaker betonade jag särskildt slapphet i fråga o m pliktbegreppen. Och enligt min tanke är den sköna d y g d e n trofasthet en dygd, s o m i våra dagar visar bedröfligt sjunkande tendenser. Jag önskar m e d Titti, att våra unga kvinnor skola lära sig hata kurtisen o c h vörda kärleken; men jag anser, att kärlek vördas blott, då den sammanbindes m e d begreppet trohet.
79 hvilket hos oss ännu blott i enskild praktik utöfvas, genom ett ringa stats-anslag bereda tillfälle och utrymme, att, under en större offentlighets kontroll, äfven i vårt land få ådagalägga, om den håller hvad den lofvar, så att på en sålunda vunnen säker och fullt bevisad erfarenhet af de ännu förnekade, men då bestyrkta, förhållandena må kunna grundas och stadgas den allmännare opinion i hela riket och således jemväl» hos framtida Rikets Ständer, på hvilken desse ock då framdeles må sjelfve »utan svårighet» kunna bedöma, huruvida de då skola taga den nya kurmethoden officielt om hand och först derefter understödja densamma, till vinnande af allmännare kännedom och utöfning, genom lärostolars inrättande i ämnet vid de medicinska undervisningsanstalterna och genom dess föreskrifvande till mera allmän användning vid större sjukhus. Men äfven med bifall till motionen borde således dock allt slags omdöme nu af Utskottet och Ständerna här i förhand. sorgfälligt undvikas, rörande endera methodens företräde framför den andra. 3:o. För hela den medicinska vetenskapen anser jag ett tillfälle till homöopathiens offentligen pröfvade och kontrollerade utöfning i Statens tjenst vara värd att af Rikets Ständer icke saklöst förkastas. Homöopathien, såsom ock all medicin, är nemligen aldraförst och ytterst endast praktisk till sin grund och natur. Man skall der gå från empiri till theori. Likasom hittills af allopathiens sekelgamla, prisvärda sträfvanden och erfarenheter, så må ock af homöopathiens, blott något mer än halft hundraåriga praktiska, resultat de lärde männen af facket ödmjukt, troget och träget i alla tider söka och lägga sin förenade vinning derom, att, i vetenskapens stigande ljus och med alla de medicinska auxiliär-disciplinernas samverkan, allt mer och mer uppdaga de förklaringsgrunder och utbilda samt rena de theorier, på hvilka, enligt homöopathiens vunna erfarenheter, det fysiologiska sambandet sig stödjer emellan organismens rubbade verksamhet samt de funna medlen för densammas återställande till helsa och regelbundenhet igen. Sådan har ju ock sedan uråldriga tider den hittills allmänt och välsignelserikt verkande allopathiska medicinens utveckling alltid varit.
Enköping, om dess treklassiga elemtntarläroverks uppflyttning i stat till fernklassigt läroverk samt anslag till ökad lärarepersonal derstädes. Motion N:o 32, 9 tion N o 32, Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. K. St, underdån. Skrifv, N:o 81. Erikssund, om statsanslag för iståndsättande af segelleden vid. Motion N:o 174. Stats-Utsk. Utlåt. Eskilstuna stad, om dess jemte Österoch Wester-Rekarne häraders befrielse från utgifvande af vissa, genom Kongl, brefvet den 20 September 1864, bestämda årliga ersättningsbelopp för kronocellfängelset i nämnda stad. Motion N:o 77. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 40. om dess tekniska söndagsoch aftonskolas utvidgning till fullständigt tekniskt läroverk, samt anslag af medel dertill. Motion N:o 79. StatsUtsk. Utlåt. N:o 60. angående dess treklassiga elementarläroverks utvidgning till femklassigt, saint anslag till ökad lärarepersonal derstädes. Motion N:o 78. Stats Utsk. Utlåt. N:o 66, Mern. N:o 95 och 116. R. St. underdån. Skrifv. Exportpremier för bränvin. Se Bränvin. F. Falhem, H. E., Motion N-.o 11, angående underdånig framställning hos Kongl. Maj:t om upphörande af all tionde å icke särskildt privilegierade tillverkningar af metaller och tillgodogörande af mineralrikets alster. StatsUtsk. Utlåt. N:o 22, Bil. Litt. B. R. St. underdån. Skrifv. — Motion N:o 12, angående befrielse för vissa kapellförsamlingar från all skyldighet att deltaga i byggnad och underhåll af moderförsamlings kyrka och ecklesiastika boställsgårdar. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk.
Så- lunda finnes nu en speciell läkare för nästan hvarje sjukt organ, ett framsteg som är nästan ovärderligt för den lidande mänskligheten. Specialisten uppnår genom den tusenfaldiga öfningen en fortroendeväckande säkerhet i diagnosen, en ökad förmåga att bäst använda den medicin, som står till hands, oeh en så utpräglad själftillit, att sjukdomen i patientens ögon mister sin skarpaste udd. Som en följd häraf vore man egentligen berättigad till det antagandet, att helsotillståndet i våra dagar vore idealiskt. V i veta tyvärr, att detta är långt ifrån fallet, trots alla sanitära försiktighetsmått till förebyggande af sjukdomar och trots all världens doktorsvisdom med hänsyn till dessas behandling. ma, från hvilken några droppar blod flyta, är nära att svimma. Med utvecklingen fortskrider sjukdomen. Nutidens sociala förhållanden befordra det onda med ångans spännkraft. Den unga flickan öfveranstränger sig, då hon skall välja en verksamhetskrets. Hon öfveranstränger sig kanske i ännu högre grad och vissnar ännu fortare, om hon några vintrar deltager i vårt moderna sällskapslif. Gifter hon sig, saknar hon den sunda, friska ursprungliga kraft, som fordras för att kunna bära de oundvikliga kroppsliga ansträngningarna. Hon saknar den andens och sinnets friskhet, som gör kvinnan till hjältinna så ofta det gäller att vinna segrar inom det husliga lifvets område, där så många bekymmer och fataliteter ofta möta. A f dylika gifta kvinnor rekryteras den välbekanta, stora hären af oförstådda, » hopplösa », evigt klagande individer. Alla äro de oförmögna att uppfostra en stark, sund släkt af blifvande män. Orsaken till detta bedröfliga faktum måste sökas djupare än vid första ögonkastet synes vara fallet. D e lidanden, för hvilka så många duka under, äro icke alltid endast af fysisk natur, och detta gäller särskildt det kvinliga könet. Fruntimmersläkaren vet mycket väl, att haD har att söka orsaken till många plågsamma nervsjukdomar icke blott i patientens svaga konstitution, utan kanske oftare i hennes snedvridna själslif. Först när vi kommit därhän, att vi förmå analysera detta själslif med samma anatomiska noggrannhet som kroppens organism, först då kunna vi hoppas att för mänskligheten skapa ett idealt helsotillstånd.
Januarii aflåtne samt den 9 dennes eftermiddagen till Utskottet åter-remitterade Memorial , angående de allmänna grunderne för den blifvande Bevillningens fördelning, jemte yttranden i samma ämne af Grefve von Schwerin , Fredrik Bogislaus, Friherre Stael von Hollstein, Corfitz Lud• vig, samt Herrar Uggla, Göran Gustaf, Grigensvar dy Fredrik, och af Brinkman , Gustaf, Stats-Utskottet; Ett Memorial af Herr mannerhjerta, Ulric Emanuel, angående ökadt anslag för de fria konsterna; jemte Herr Hammarskölds, Lorenzo ^yttrande i samma ämne. Protokolls Utdrag d. S4 Febr, 1818. 535 Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: Ett Memorial af Herr Mannerhjerta , Ulric Emanuel, angående inskränkning i exclusiva Privilegiers meddelande. S. D. Remitterades Till Statsoch BancoUtskotten: Ett Memorial af Grefve von Schwerin, Fr. Bogislaus, angående angelägenheten att snart från Utskotten erhålla utlåtande , öfver den till Utskotten remitterade Kongl. Majtts Nådiga Proposition örn allmänna PenningeRörelsen och MyntVärdets upprätthållande, tillika med yttranden i samma ämne af Grefve von Schwerin och Friherre Wirsén, Gustaf Fredrik; Hvarjemte Ridderskapet och Adeln fann för godt anmoda Statsoch BancoUtskotten att till Riksens Ständer skyndsammeligen afgifva upplysning om och när Riksens Ständer kunna förvänta Utskottens utlåtande öfver Kongl. Maj:ts ofvannärnnde Nådiga Proposition. Den 2 Mars I8I8- S. D. Remitterades Till Statsoch BancoUtskotten: Anföranden af Friherre Anckarsvärd , Carl Henric, samt Herrar Hjerta, Gustaf, Roos, Carl Adam, Ankarsparre, Ingemar August, Hammarsköld, Lorenzo, von Stahl, Samuel, Lagerheim, Gustaf , Munk af Rosenschöld, Eberhard , Påhlman, Otto Fredrik , och von Hauswolff, Carl Gustaf, rörande Götha Canal. S. I).
Det idkeliga durkandet med det påståendet, att könsdriften är naturdrift, och att det är det naturliga och således enda riktiga att naturdriften tillfredsställes, och så det påståendet, att alla något så när normala menniskor i sitt lefnadssätt tillämpa denna förnuftiga slutledning, fastän »samhället alltid vill synas bättre än det är», hvarför man icke vill tillstå sådant, som är både det vanliga och det naturliga, men som det skrymtaktiga samhället genom skrymtaktiga lagar stämplar som omoraliskt – det idkeliga durkandet med sådana resonnemanger måste i längden göra intryck på en intellektuelt och moraliskt omyndigs hjerna, isynnerhet som hr S. sörjer för att fantasien samtidigt irriteras genom obschena bilder och skildringar »ur verkligheten». Verkningarna af Strindbergslitteraturen äro ungefär desamma, som enligt hr Strindbergs egen biografiska sjelfbeskrifning (sid. 52 i »Jäsningstiden») Boccaccios Decamerone utöfvade på honom sjelf, när han vid aderton års ålder studerade denne sin – enligt hans egen förklaring – föregångare i den banbrytande stormlöpningen mot äktenskap och familjelif. Men det kan vara lämpligt att låta hr Strindberg sjelf få tala om denna erfarenhet, så få vi också en profbit på hans, både hvad form och innehåll angår, snygga sjelfbiografi. »Han hade fått reda på att man skulle kunna explicera Boccaccios Decamerone. Det var en underlig examensbok, tyckte han. Den innehöll ganska direkta uppmaningar till osedlighet och gjorde narr af män, som bedragits af sina hustrur. Men den var måttligt rolig. Den hade äfven andra sidor han kände af litteraturhistorien: ty den var en oppositionsbok mot medeltidens munklif, skrifven mot slutet af medeltiden, och den gjorde narr af äktenskapet. Boccaccio synes ha först genomskådat den äkta mannens löjliga ställning såsom familjeförsörjare och tvifvelaktig barnafader, sedan qvinnan fann för godt att kasta arbetet på mannen och göra honom ensam ansvarig för alla hennes barn.
Att Hr von Hartmansdorffs förslag kan hafva sin nytta med sig, det vet man af hvad som tilldragit sig inom Stockholms län, der Pröfnings-Komitéerna, i medvetande af, att taxeringsvärdena derstädes äro betydligt högre, än i något annat län, i förhållande till egendomarnes värden, under flera år å rad satt ned dessa värden till 10 proc. Skulle derföre detta stadgande införas, sä vore det vederbör:de taxerings-myndigheters ovilkorliga rättighet, att jemka taxeringen med afseende på hvad minimi-afgiften innehåller. För min del understödjer jag alltså Hr von Hartmansdorffs förslag, i fullt medvetande deraf, att detta förslag skall leda dertill, att en sådan jemkning, som jag nyss nämnt, kan komma att ega rum för dem, som nu stå närmast derintill. Jag skulle fördenskull tro, att R. o. Ad. bör godkänna det förslag, som Hr von Hartmansdorff framställt. Hr von Hartmansdorff: Jag tror den nu gällande Bevilln:s-Stadgan, och således jemväl den nu föredragna 72:dra §:n, vara så beskaffade, att en dylik nedsättning för ett helt län, som den, hvilken Stockholms läns Pröfnings-Komité beslutat, icke deraf hindras. Denna mening har dock ej varit rådande i KammarRm, utan en motsatt åsigt har der gjort sig gällande. Hvad Konungen om saken tänker, kommer väl snart att erfaras. Min afsigt med förslaget är, att billighet må inom hvarje län iakttagas. När det inom Stockholms län handt, att en egendom varit nyligen försåld, och man tagit sig före, att höja taxerings-värdet till försäljnings-summan, så har jag det bestridt. Jag hade likväl kunnat göra det med bättre stöd, om i Bevilln:s-Stadgan stått det tillägg, som 1848 fanns i 72:dra §:n. Då händelsen emellertid icke varit sådan, har jag ej kunnat åstadkomma en jemnare taxering inom länet, oaktadt 68:de §:n bjuder, att alia medborgare skola lika beskattas. Borttagandet år 1850 af de tillägg, hvilket jag önskar nu måtte återställas, har man åberopat såsom bevis derpå, att R.
Fattigast af alla, ty jag hade egt och förlorat allt hvad lifvet ger skönast och dyrbarast, och förlorat det sista jag egde qvar, så alldeles, så fullkomligt, så för detta som för ett annat bättre lif; ty om du icke vore mitt barn så kom jag ju barnlös en gång till din fader, och han skulle fordra redogörelse för sitt barn, vårt barn, min Adalberts och mitt barn! vår Adrian, vårt lif, vårt hopp, vår enda ljuspunkt när himlen var mulen, vårt enda mål, då den började klarna. Hiskeliga lögn! Adrian, en annans barn! Jag har ju känsla uti honom! Jag känner ju om han fryser, om han hungrar, törstar, lider! Du lider ju nu, min Adrian af allt detta? Säg, gör du icke det? Jo, jag visste det väl! Ditt hjerta blöder lika som mitt af blotta tankan, blotta tomma inbildningsfostret, att du, du min Adrian skulle vara född af en annan qvinna. O! jag hatade aldrig, men hon, hon som det kan påstå, henne känner jag att jag kunde hata, tog hon ej genast igen sitt afgrundsord, sin helfvetiska lögn, ty sådan är den, ty den kniper mitt hjerta med eldröda tänger, och kastar min själ ibland eldbränder och lågor, och förtär mitt förnuft och min tro på Gud och hans barmhertighet, och allt heligt!» Och hon hade rätt! Hennes tankar, icke mera följande förnuftets Ariadne-tråd, började sväfva och irra hit och dit, lössläppta i den oändeliga rymden, som är tankans egendomliga gebit, och slutligen sade hon: »Märtha! Märtha! Gif mig det der svärdet, du vet, med båda namnen på. Jag vill genomborra först mitt och så Adrians hjerta, att menniskorna, de grufliga, de grymma, de blodtörstiga, ej må kunna skilja vårt blod, utan dricka det på en gång, att vi på jorden och i himmelen ej må varda skiljda.»
Den enhet, man hoppas vinna genom sakens öfverlemnande till Just.-Kanslcrsembetet, öfverensstämmer icke med min erfarenhet såsom Chef för Ecklesiastik-Dep:fet. K. M:t hade infordrat ett yttrande från Just.-Kanslern uti ett religionsmål; jag erhöll detsamma, men måste några månader derefter, då Just.-Kanslern var borta på embetsresa, till samma myndighet remittera ett mål af alldeles lika beskaffenhet, och erhöll af hans vikarie ett utlåtande, som var det förra alldeles motsatt. Det syfte, man ur sådan synpunkt skulle vilja vinna genom sakens öfverlemnande till Just.-Kanslern, skulle således icke vinnas. Gr. Sparre har särdeles fastat sig vid att Konungen skulle afsäga sig rättigheten att anbefalla åtals nedläggande i dessa frågor. Det är en rättighet, sorn Konungen f. n. icke har, och som han således alldeles icke behöfver afsäga sig. Erih. De Geer har redan fästat uppmärksamheten på det efter min tanke i detta fall högst vigtiga förhållande, att åtal måste ju i högst väsendtlig måtto upphöra, då det blir möjligt för personer, som i ett eli. annat afs:de icke godkänna den evangeliskt-lutherska läran, sådan den af Statskyrkan uppfattas, att konstituera sig till ett annat religions-samfund. Skilja de sig från vår troslära, öfvergå de naturligtvis till en, som de erkänna såsom den rätta, och då kan icke fråga blifva om åtal mot dem. Om någon gång obetänkt åtal skulle anställas, så har man sökt skydd deremot i 6:te §:n. Slutligen har man ansett att saken vore så högst enkel, att It. o. Ad. behagade blott fatta ett fränden K. Proposm afvikande beslut och inbjuda de öfrige Stånden, så skulle de efter all sannolikhet gå in derpå. BondeSt:t vet jag icke om det fattat sitt beslut med eli. utan votering; jag tror det sednare och har följaktligen ani. förmoda att de verkligen godkänna förslaget i enkhet med K. M:ts Propos.; i PresteSt:t var det visserligen en votering, men med en minoritet af endast 15 röster.