Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lades på bordet Const.Utsk:s utlåt. N:o 11), ang:de K. M:s' nåd. propos. om ändringar i 17, 22 och 24 §§ Reg.F. H. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 10 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Måndagen elen 23 December 1844. Plenum kl. ö e. m. Justerades 17 prot.utdr. för d. 21 dennes, deraf ett för både f. och e. m. samt de öfriga för e. m. Justerades pleniprot. för d. 5 dennes. Föredrogs ånyo K. M:s d. 21 dennes e. m. på bordet lagda nåd. propos. om‘antagande af ny strafflag. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: I den skrifvelse, som åtföljer K. M:s nåd. propos., har Konungen yttrat, det han ämnade i en framdeles afgifvande propos. bestämma liden, frän hvilken verkställigheten af den föreslagna strafflagen skulle komma att äga rum. Konungen yttrar äfven, del Han anser nyttigt att ben 23 December. 639 Ständerne deröfver yttra sin tanka. Då nu, enligt hvad jag hört yttras, K. M:s önskan vore, att riksdagen skulle afslutas med Januari månad, torde det vara angeläget att bedömma, huruvida pröfningen af denna strafflag kan medhinnas inom nämnde tid. För LagUlsk., som skall behandla ämnet, anser jag således vigtigt att pä förhand äga någon grund för sitt omdöme i delta fall. Del kan möjligen blifva obestämdt, huruvida det är K. M:s önskan ali lagen skall af Ständerne pröfvas och antagas vid denna riksdag, eller om icke Konungen öfverlemnat densamma, endast för att fullgöra det löfte, som Konungen vid riksdagens öppnande afgaf, att nemi. under riksdagens lopp aflemna en sådan propos.
lill hösteliden, och det för öfrigt bör formodas, att vederbörande Länsstyrelse icke, utan högst trängande skäl, utsätter restransakningar' å en tid, då svårigheter eller hinder för allmogen kunna uppstå, att dervid tillstädeskomma; hvadan Utskottet ock får föreslå, alt ifrågavarande motion må förfalla. Ankom till Exp.-Utsk. den 23 April kl. 8 e. m. Utlåtandev, i anledning af väckt motion> att anmärkningar öfver origtig debitering ej må drabba den skattskyldige j Sedan hans debetsedel blifvit qvitter ad> utan den person> som debiteringen verkställt. Cl. A.) Riksdagsfullmägtigen Thomas Nilsson från Christianstads Län har, uti ett hos Bonde-Ståndet afgifvet och till Utskottet remitteradt memorial, framställt de olägenheter och kostnader, som i landsorterne de senare åren tillskyndats den skattdragande menigheten, genom de anmärkningar öfver för låg debitering, som göras i Kongl. Kammar-Rätten; till förekommande af hvilken skada Motionairen föreslagit, att hvar och en skattdragande borde, sedan han fått sin debetsedel qvitterad, befrias från allt vidare kraf för det året, samt det anmärkte beloppet i stället drabba den, som origtigt debiterat. Uti detta yttrande hafva en del af Bonde-Ståndets Ledamöter instämt, med förklarande derjemte, att, då ett Län utgör det skattebelopp, som åligger detsamma, anmärkningen endast anginge utskvldernas fördelning, hvilken åter, då hvarken de skattdragande eller Kronans ombud anställa klagomål deröfver, icke rörde Staten; hvaremot andre antydt den åsigt, att det vore vådligt hylla en grundsatts, hvarigenom en högre autorilet frånkändes rättighet till anmärkningar öfver de fel, som af oordenlliga Tjenstemän kunna begås, och hvilken möjligen ledde derhän, alt en egennyttig Häradsskrifvare blefve i tillfälle att, ulan ansvars-påföljd, medelst töj/ ringa debitering, gynna en eller annan, samt begå underslef, allt till förlust för Staten.
SD. 3v.initterades till Stats - Utskottet Kongs. Maj:ts Nådiga ssrifwelfe till Riksens Ständer, angående den wid >809 och 18 >s arens Riksdag förestagne Rewision öfwer Förwaltningen a Rikets alla medel under de sednast framfiutne arén. lät supra. Lx protocollo, I. p Lerjström. Utdrag af wällöf!. Borgare-Ständets protocoll, hållet wid Urtima Riksdagen i Orebro den z Julii 1812. SD. §ag - Utskottets afgifne Betänkanden i anledning af: i:o Kongl. Masits Nådiga Proposition angående answar för dem som, utan Konungens samtycke sök a eller taga tjenst hos Främmande Herrskap. 2:0 Den z Julik. 7119 2:2 Riksdagsmannen Anders Peterssons frän Skarabors Län Memorial, om den förklaring öfwer Kongl. Förordningen om Stängsel ffyldigbeten den 9 Febr. »802, att den som will stänga emellan Utägor icke owilkorligen mä äga witsord; och z:o Riksdags-Fullmägtigen Olof Olssons frän Westerås Län motion, vm den förklaring, öfwer KonglMaj.rs nysinämnde Förordning att hwarje Jordägare bör stänga elter sin ägodel äfwen i den^ händelse dä Byar möta hwarannan, med deras Jnägo, områden. Blefwo nu ytterligare föredragne och af Borgare-Ständet bifaline. ^ ^ Ut supra. ^x ikrotocollc», Hi. Lerjström. Utdrag af protokollet, hället hos Heder, wända Donde-Ständet wid Urtima Riksdagen i Orebro den z Ju ii 18^2.
Förslag lill ändring, i Grundlag. — Regerings-Formen. 91 Stunders vid hvarje Riksdag valda Constitutions-Utskotl. Vetta Utskott, hvars pligt det vara skall alt Grundlagarne granska, äger rätt att hos Riksens Ständer föreslå de ändringar deruti, som det anser högst nödiga eller nyttigd och möjliga alt verkställa. Riksens Ständer må icke ä den Riksdag, då Utskottet någon sådan ändring föreslår, ulan furst å den nästföljande, derom besluta. Blifva då alla Riks-Stånden om ändringen ense, öfverlemne de Förslaget derom till Konungen, genom deras Talmän, med begäran, att honungen ville Sitt bifall dertill gifva. Konungen inhemte hela Stals-Rådets tankar deröfver, tage sedan Sitt beslut och meddele Riksens Ständer å Rikssalen Sitt samtycke, eller ock de orsaker, för hvilka Han icke samtycker lill deras åstundan. Vill Konungen hos Riksens Ständer föreslå någon ändring i Grundlagarne, höre Han Stats-Rådet och öfverlemne sedan sin Proposition, jemte Stats-Rådets tankar deröfver, till Riksens Ständer, som genast, utan att om denna Proposition förut öfver, lägga, uppdrage Constitutions-Utskotlet, alt sitt Utlåtande derom till Riksens Ständer afgifva. Tillstyrker Utskottet hvad Konungen föreslagit, hvile frågan lill nästa Riksdag, då Riksens Ständer skola sitt beslut derom fatta. Afstyrker Utskottet Konungens Proposition, då må Riksens Ständer genast kunna antingen denna Proposition afstå eller ock afgöra, att de vilja Öfver densamma å nästföljande Riksdag besluta; Gällande i delta fall tre Stånds mening och, om två Stånd stanna emot två, deras, som beslutet uppskjutit. Men icke må under någon förevändning Riksens Ständer förr än å nästa Riksdag Propositionen till bifall upptaga. Samtycka då alla Riks - Grundlagsförslag må ej å samma Riksdag, vid hvilken det blifvit väckt, kunna slutligen antagas, eller bifallas i vidsträcktare mån, än såsom eli förslag, hvilket lill näs tpåfölj ande Riksdag hvila skall, för att då, utan någon ändring, å ny o af Stånden pröfvas.
Utskottet hade holdt veta, att de civila tjensterne till en stor del genom sportelförtienster redan i de lägre grader hafva något surrogat för bristande lönebelopp. Militairen har inga extra inkomster, och hvad Carl den XI anslog åt 27 personer, skall nu t\\ lefva utaf. Jag bestrider af detta skäl all förhöjning på andra Hufvudtiteln, med undantag af de Verk, hvarest den nj^a organisationen grundad på tjenliga-principer redan trädt i kraft. I afseende på principen fölen framtida lönereglering inom civilstaten, anser jag oriktigt, att alla Embetsman af samma grad skola hafva lika lön i olika orter. Detta kan endast leda lill en onödig kostnad för Staten och en obillig ojemnhet, samt föranleda till en mängd transportansökningar, för att erhålla en större behållning', der det är mindre dyrt att lefva. Jag anser således det vara fullt skäl att antaga två å tre serskildta lönebelopp för hvarje grad eller värdighet på olika orter. Jag skulle äfven tro, att hvad som mest vållat dessa stränga fordringar på ökade anslag, mindre är ökade göromål, än ett missförslådt begrepp om nödvändigheten af repre - Den ig Maji e. m. 347 Irritation; och att denna olägenhet förökes genom vår onödiga Rangordning, som gifvet’ allt för hög värdighet åt en stor del Tjenstemän, såsom; HofRältsPresidenter och Landsböfdingar, m. fl. Embetsman i Orterna. Ju mindre och fattigare den Stad är, hvarest Embetsmännen af denna höga rang residera, ju större blifver missförhållandet emellan denne persons och de öfrige innevånarnes belägenhet. Jag frågar då, om det är möjligt, att en representationskostnad kan vara lika stor der, som i en folkrik stad, der dessa Embetsman befinna sig midlibland handelns rikedomar och det lifligare umgängessätt, som alltid är en följd af liflighet i näringarne, Jag skulle likväl i allmänhet våga motsäga hela den princip, alt Staten ens är skyldig att afse något behof för Tjenstemännen alt representera.
Könsförbrytelser, som i 56 till och med 59 kap. Missgerningsbalken omtalas *)• 11. 16. 14. Förbrytelser med ord eller gerning emot föräldrar, stjufeller svärföräldrar 108. 129. 121. 77. Edsöresbrott och andra gröfre fredsbrott 44. 122. 169. 129. Öfverträdelse af förordningen mot fylleri och dryckenskap 4,692. 3,942. 4,170. 3,884. *) Uppgift härom saknas för år 1841. Transport 1 afseende å handläggningen af brottmål vid Hofrätterna i riket och hos Konungens Högsta Domstol, till större delen sådana, som i följd af underställning elier genom besvär och ansökningar inkommit samt följaktligen, enär de varit förut af annan domstol eller embetsmyndighet upptagna, i förestående beräkning ingått, bör emedlertid äfven uppgifvas antalet af dessa mål och andra förekomna ärenden af brottmålsegenskap, enligt deröfver gjord sammanfattning, nemligen: Kongl. Svea Hofrätt. 1841. 1842. 1843. 1844. Oafgjorda. Kongl. Kongl. Götha Hofrätt. 1 Cs ; 1 l ■ Kongl. Hofrätten öfver Skäne och Blekinge. Kongl. Konungens Högsta Domstol, uppå Justitie-Revisionens föredragning. Besvärsoch ansökningsmål, beräknade ibland de civila målen. Kammarrättsmål, hvarmed förstås kronobalansmål, samt dertill hörande redovisningsoch ersättningsfrågor, inkomna under året 8. 7. 12. 12. 20. Af Hofoch Öfverrätter hemställda brottmål, eller sådana, deri de brottslige blifvit dödsstraff ålagda, dito 43. 53. 68. 90. 5. Hvad sistnämnda mål angår, hvilka, så vida Högsta
Hade åter förhållandet varit, att åsigterna varit delade endast om bifall till tvenne olika förslag, hade man naturligen kunnat ställa dessa mot hvarandra. Frih. Raab: Jag anser mig böra gifva vika för Hr Gr. o. Landtm:s åsigt, men jag anhåller blott att få erinra, alt genom det af Hr Gr. o. Landtm, framställda voteringssätt komma alla från mitt förslag afvikande meningar att sättas i opposition emot mig, då deremot, om en kontrapropos. till mitt förslag blifver bestämd, det förhållande inträffar, att alla de, som föredraga mitt förslag framför det, som innehålles i kontrapropos., finna sig befogade att heldre rösta med mig än för kontraproposm. Genom ett motsatt förfarande blifver hvarje nu framstälidt förslag utan tvifvel hvart och ett i sin ordning undertryckt, genom förening af de motsatta åsigterna, i st. f. att, om såsom vanligt kontrapropos:n genom votering emellan de återstående förslagen först utrönes, alla meningarne slutligen mäste välja emellan ettdera af 'de förslag, som innefattas i Jaeller Nej-propos:n. Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att om det också ej varit alldeles omöjligt, att voteringen kunnat tillgå såsom Frih. Raab önskade, Frih:n likväl torde finna, att då det beslut Hr Gr. o. Landtm, ansett Ståndet hafva fattat, endast innefattade afsiag å Frih. Raabs förslag, Hr Brakel och Hr Mannerskantz icke hade anledn. att begära att deras förslag må blifva kontrapropos:r dertill, emedan de ej blifvit öfverröstade och således kunde förvänta att deras förslag blefvo särskildt framställde och då kunde bifallas. Samma resultat, som Frihtn fruktade, eller att flere meningar skulle förena sig emot hans förslag, måste i alla fall upstå, enär alla, som framställt Deni April e. m. 61 eller Önskade bifall till ett annat förslag, måste förena sig för att samfäldt afslå det som Frih:n framställt.
Ridderskapet och Adeln kan sålunda lika så väl tro den ena, som den andra. För min del sätter jag häldre tro till den, hvilken god - Den 7 Ja n u ar i i e. m. känt skulden och önskat dess liqviderande, än till den, hvilken lagt alla möjliga hinder emot sakens afgörande. Jag kan så mycket mindre förena mig med Herr Ribbing, som ett bifall lill Utlåtandet blott skulle hafva ytterligare lång tidsutdrägt till följd. Då Rikets Ständers värdighet, så väl sorn billighet och rättvisa fordra, att en erkänd skuld äfven blir liqviderad, tillstyrker jag bifall till Herr Bråkenhjelms förslag. Herr Danckwardt: Jag får först emot Herr Thams anförande anmärka, att hans uppgift, det blott mantal af de ifrågavarande under Ädelforss hörande hemman, deri Herrar Adlerbrandt och af "Wetterstedt sökt införsel, vore af Frälsenatur, icke öfverensstämmer med deras egen ansökning, och att Herr Thams upplysning således icke är riktig, ty jag vill med säkerhet påminna mig att af 5l hemraau, hvarom frågan är, ungefär 2 mantal äro Frälse. Hvad angår den upplysning Herr Tham trott sig till styrka för sitt påstående, böra meddela, om öfverläggningen inom Konungens Conseil i förevarande ämne; så bevisar denna Herr Thams citation blott, alt Herr Tham å nyo förblandar sakerne, och icke rätt känner det ämne, hvarom han talar. Den öfverläggning, hvarom StatsRådets nu uppläste Protocoll handlar, angick endast frågan om hemmanens användbarhet efter Författningarne till ersättning för i6o Den 7 Januari i e. m. Skatterättsfordringar, men alldeles icke den, efter hvilka grunder införseln eller meddelandet af ersättningen i hemmanen skulle ske. Af berörde Protocoll har Ridderskapet och Adeln likväl erfarit, att Hans Excellence Justitiae-StatsMinistern Grefve Gyllenborg tillstyrkt, att införseln skulle verkställas enligt gällande författningar, och det stöd, Herr Tham af hans tanka velat hämta, för sitt yrkande, är således intet, utan bevisar deremot för riktigheten af mitt påstående.
Jag kom ihåg att när jag berättade för honom att Lundegård förebrår mig det jag spelar komedi, hade han svarat: ”det er dog hvad de mindst af alt gør Indtryck af, synes jeg.” Ännu en glädje var det att han kom ihåg när jag skulle resa. ”Men de behøver jo dog ikke at rejse den 11te,” sade han rätt som vi talade, ”de kan jo blive her til Jul, saa kan jeg se op til dem nogle Gange endnu.” Hvad jag blef själaglad! Jag glömde både kassa och allting. Jag kunde gerna stanna, sade jag. Med min alldeles obeskrifliga förmåga att ta dagen som den kommer brydde jag mig strunt om mina björnar derhemma, om jag blott finge sitta och se in i dessa blanka ögon och känna dessa varma små skribenthänder kring mina. Men nu efteråt har räknemästaren kommit till orda. Jag skall ju vara alldeles bedröfligt pank när jag kommer hem, i fall jag stannar. Och så skall jag inte få Fru Marianne färdig, ty här bryr jag mig strunt om att skrifva; jag bara lefver. Och så – det starkaste motivet – kanske G. B. ger mig en god dag. Då skall jag bara känna mig stäld på hyllan, ångra att ha kastat ut penningar och förslösat tid, och det skall harma mig att jag icke användt allt det der för mina böcker och min bosättning. Jag har skrifvit till Brandes att jag ämnar resa hem på Söndag. Och om han icke håller mig qvar, så reser jag. Trots allt som är förnuftigt önskar jag att han inte ville låta mig resa. Men det gör han nog. Och så vill jag ha allting packadt och klart, så att jag kan taga honom på orden. Jag vill inte gå här och fåna och vänta förgäfves. Och att tänka på annat än Georg Brandes så länge jag är i Kjöbenhavn, det är stört omöjligt. Nu skall det bli roligt att se hur det spelar af! De föreläsningar han skall hålla i Ryssland skrifver han på danska, så skickar han dem till en ung polsk flicka, som skrifver en riktigt klassisk franska, hon öfversätter dem åt honom och skickar dem genast hit. Det besparar honom en hel del arbete. Han gjorde hennes bekantskap då han var i Warschau och höll sina föreläsningar.
Om R.o.Adis beslut uti ifrågavide punkter skulle på något sätt kunna inverka på de andra Ståndens beslut, så skulle jag instämma med Hr Bildt; men som dessa Stånd i alla fall hafva rätt att antingen afslå eller bifalla dessa punkter, och det således icke det ringaste förnärmar deras rätt i detta fall, om R. o. Ad. nu fattar sitt beslut, så finner jag icke något skäl till upskof, hvarföre jag anhåller, att Betänk:t måtte föredragas i den ordning, som punkterna deri förekomma. Gr. Sparre, Erik: Jag vill helt och hållet lemna osagdt, hvilken verkan på en eller annan ledamot inom R. o. Ad. utgången af dessa frågor hos öfriga Stånden kan hafva; men då det på Riddarhuset varit nära nog en praxis att i sådana frågor, som röra ett annat RiksSt., afvakta dess beslut, så ser jag icke något skäl, att icke äfven nu iakttaga en sed, som utvisar en granlagenhet mot de andra Stånden; och får jag derföre vördsamt hemställa, att Hr Bildts begäran mätte bifallas. Frih. Rehbinder, Fredr. Willi.: Det finnes ett särskildt skäl till antagande af Hr Bildts förslag, som jag ber få anföra. Om man nemi. afvaktar de Stånds beslut, som dessa frågor röra, så blifver följden den, att diskussionen på Riddarhuset otvifvelaktigt varder mindre tidsödande, än den eljest skulle blifva, hvarföre och då i öfrigt Hr Bildts förslag är euligt med vanlig praxis, jag vördsamt får tillstyrka bifall dertill. Hr Adelborg, Auders Otto: De förslag, som nu äro i fråga, äro af stor vigt, icke allenast för två Stånd, utan äfven för hela representationen. Om de antagas, så skola de otvifvelaktigt medföra en förbättring för det hela. Den granlageuhet, Hr Bildt talat om, är således ej här på sin plats. Undseendet för det enskildta måste här vika för det allmännas bästa, och hvarje Stånd rösta efter sin öfvertygelse om frågornas vigt för landet.
N:o 289, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, rörande dels extra stats-anslag till föremål, tillhörande 1, 4, 5, 6 och 7 Hufvudtitlarne, dels angående utsockne frälsehemmanens i Halland skyldighet att erlägga rotevakansafgift: lades till handlingarne. N:o 290, i anledning af väckt fråga om afskrifning utaf en uppbördsbrist hos numera aflidne Kronofogden J. M. Huss; bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och bi föllos Statsoch Banko-Utskottens'. Retänkande N:o 35, med förslag till vissa förändrade föreskrifter, i fråga om godtgörande af kostnaden för kopparmyntningen, m. m.; och Utlåtande N:o 36, i fråga om återbetalningen af myntverkets äldre skuld till Rikets Ständers Bank. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Bevillnings-Utskottets Utlåtanden: N:o 21, i anledning af väckt motion om upphörande af sjötullarne vid Stockholm; och N:o 22, i anledning af väckt motion, att förbrutet gods, i stället för att tillfalla staten, bör återställas afsändaren. Prot.-Utdrag den 6 Augusti 1851. 465 S. D. Föredrogos ånyo Banko-Ltskottets Berättelse, N:o 68, angående förrättad revision af Banko-Diskont-verkets räkenskaper och förvaltning för år 1850. Yttranderna, pag, 3 och 4, biföllos, vid Utskottets pag. 7 anmäldta åtgärd lät Ståndet bero, och i öfrigt lades Berättelsen till handlingarne. Memorial, N:o 69, med hemställan, att en gratifikation måtte få utanordnas till Waktmästarne vid Banko-Diskont-verket, bifölls', och Utlåtande N:o 70, i anledning af väckta motioner, angående decimal-systemets införande, i afseende å mått, mål, vigt och mynt; bifölls. Från Hederv. Bonde-Ståndet.
Deremot anser jag, i likhet med Hr Tersmeden, P. R., att Utsk:s förslag upfyller alla de fordringar, man derpå kan hafva. De 3 för sta §§:ne lemna, enl. min tanke, fullkomligt all den garanti man kan behöfva, för att icke de religiösa sammankomsterna, oberoende af den nya lagstiftningen, skulle komma alt inom vissa delar af landet fortfara. Detta mäktar icke Prof. Brings förslag åstadkomma, och jag anser således, lika med Hr Tersmeden, att Utsk:s förslag borde antagas med de af Hr Tersmeden föreslagna ändringar och tillägg uti 4:de §:n, samt med borttagande af 5, 6, 7 och 8:de §§:ne, såsom varande af en irriterande natur, och af beskaffenhet, att icke leda till det åsyftade målet, nemi. en lugn lösning af denna vigtiga fråga. Jag får hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om Propos. på återre miss, i den syftning Hr Tersmeden föreslagit. Frih. Cederström, Rudolf: Då man utgår ifrån oriktiga antaganden, faller det sig naturligt, alt man kommer till falska slutsatser. Sålunda yttrar LagUtsk., pag. 7: ”Utsk. har redan antydt sin åsigt om olämpligheten af vidare inskränkning i religiöst än i borgerligt hänseende. Med de grundsatser, som genomgå vår Statsförfattning, låter en dylik inskränkning ej eller föiena sig; och då medborgare, enl. lag, äro berättigade, att fritt sammankomma, för alt öfverlägga och meddela hvarandra sina tankar i verldsliga angelägenheter, kan förbudet emot en sådan frihet, då fråga är om andliga ämnen, svårligen försvaras.” LagUtsk. har här, hvilket man icke af ett LagUtsk. skulle hafva förväntat, helt och hållet förbisett det stadgande, att man lagligen icke äger att sammankalla menigheten, hvarken för politiska, eller för ekonomiska angelägenheter, ulan att dertill af vederbörlig embetsmyndighet hafva undfått tillstånd. I förra hänseendet är 1743 års författa. emot budkaf lars utfärdande fullt bestämd.
don ingår hit underrättelsen o m, att den genom sina religiösa böcker kända författarinnan Charlotte Tucker aflidit den 2 sistlidne december å missionsstationen Amritsur i provinsen Punjab, Indien. Charlotte Tucker föddes i Indien 1821 och var dotter till Henry St. George Tucker, en högre engelsk ämbetsman i Indien. I skolåldern flyttade hon till England och började 1854 sin literära verksamhet. De författareinitialer, under hvilka hon dolde, sin identitet, voro A. L. O. E. (A Lady Of Ent,land). Ar 1875 bosatte sig Charlotte Tucker för sina återstående dagar i Indien, där hon under de 13 senasle åren, utom sin litterära sysselsättning, verkat s o m zenanamissionär i förbindelse med engelska kyrkans zenanamission. Största spridningen ha naturligtvis A. L. O. E:s böcker uppnått i England, men äfven i andra land ha hennes arbeten blifvit mycket omtyckta. Mer än ett 50 tal af dem äro sedan 1861 öfversatta till vårt språk. o Teater och musik. Kungl. operan uppförde i tisdags för första gången operan » Hexan » af den danske kompositören August Enna. Nyheten hade länge varit bebådad och dessutom föregåtts af reklamer om operans storartade framgång ej blott i Danmark, utan ock på andra större teatrar i utlandet. Man Södra teatern har upptagit Victorien Sardous redan mer än treltioåriga komedi » Nos intimes », som förut under skilda namn med framgång gått öfver olika svenska hufvudstadso c h landsortsscener och ännu — att döma af bifallet vid premieren i måndags — tycks besitta frisk kraft att underhålla. » Goda vänner », som det i den senaste öfversättningsversionen nu heter, fick äfven ett förtjänstfullt utförande på flertalet händer. Hr R. Wagners Caussade verkade varmt och hjärtligt, men skulle ej ha lidit af litet mera lätt bonhomie. Hans hustru Ceciles roll är däremot, noga sett, en uppgift för en tragédienne, och fru Chrisliernsons aktningsvärda talang som salongscomedienne förslog därför ej alltid fullt i de passionerade scenerna, ehuru hennes eleganta framträ- dande dock ej förfelade att göra god verkan.