Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Högaktningsfullt [1795] C, NILSSON, Drottninggatan 100. I 30 40 40 50 50 10 30 50 Särskildt framhålla vi » Stora Moguls » och » Mikadons » theblandninI gar å kr. såsom varande mycket passande hushållsthe af god kvalité. I tillhandahålles i Stockholm hos Herrar Henrik Gahns XXI. Vore tacksam för beskrifning på en stilig och lätt baddräkt liksom några förhållningsregler för njutandet af kalla sommarbad. Najad. 1) Finnes något oskadligt medel for handsvett. Är handsvett farligt att borttaga? 2) Skulle någon af Iduns läsarinnor vilja sända en ung fästmö nägra vackra virkade spetsprofver? Med tacksamhet emotses svar al " Adéle. Hvad är bästa sättet ati hålla silfver och nysilfver blankt, när det järn står framme? W — gh. Kan någon af Iduns läsarinnor upplysa mig om, hur kaffefläckar kunna bortskailäs ur hvita marmorbord. Alla försök med tvål och såpa ha hittills varit fruktlösa? Ida. Var god och gif mig ett råd för frost i ansiktet. Det är mycket obehagligt, och skulle jag bli mj^cket tacksam, om jag kunde få någon hjälp härför. Carry. Vill någon af Iduns läsarinnor godhetsfullt gifva mig ett trefligt prof å ett korsstyngsbroderi till tidningshållare, 30 hvarf bredt, samt prof till virkad bordduk, så vore jag tacksam. Lotten. Ville någon af Iduns läsarinnor gifva mig en beskrifning på god sockerkaka samt någon slags garnering pä densamma. Prenumerant. En af Iduns läsarinnor frågar, om någon vill upplysa henne om, huru man tillverkar essense af rosor. A. R — n. Vet någon af Iduns läsarinnor ett bra medel mot s. k. lefverfläckar, vore .Rvitsippan » mycket tacksam, om hon fick veta det. The-Blan aningar. Pris pr kilo Se den större annonsen i n:r 3 för i år. Hur skall man behandla silke, lör att det ej skall » slå i » siden, om det blir vått? Kan man doppa det i något, som binder färgen? Carin.
Han hade inga barn, men en hustru, som var sjuklig, och som mest satt inne i det skumma rummet och stickade, och då och då reste sig och såg på klockan för att på slaget ha middag eller kaffe i ordning åt sin man. De talade mycket litet med hvarandra. Några sade, att de icke voro goda vänner och att de iakttogo en fiendtlig tystnad gentemot hvarandra, andra menade att de höllo af hvarandra ungefär lika mycket som andra äkta folk, det vill säga att de voro hvarandra temligen likgiltiga, och det förhöll sig nog närmast så. De grälade aldrig och sågo knappt på hvarandra. Inspektoren var sällan inne, och hans hustru var aldrig ute. — Det var hon som lagade mat åt herrskapet, när de ibland kommo på besök. Gent emot Nina iakttog inspektoren i början en viss neutral tystnad. Han såg på henne med främmande, litet misstänksamma blickar. Denna unga fru, som nu var enka och hade fullt upp med pengar, hvad kunde icke hon hitta på att företaga sig? Hon hade ju egarens rätt att lägga sig i saker, som hon icke alls förstod, och kanske gifva befallningar, som det skulle blifva honom, inspektoren, den egentlige egaren, svårt, ja omöjligt att lyda. Men han fann snart, att Nina alldeles icke gjorde några vigtiga miner. Hon frågade om en hel mängd, men olikt många andra hörde hon verkligen uppmärksamt på de svar hon fick. Hon ville gerna sätta sig in i allt, åtminstone ha ett begrepp derom, men det var naturligtvis honom, den sakkunnige mannen, som hon ville rätta sig efter. Det var något så uppriktigt och varmt i hennes blick och röst, som afväpnade inspektoren, så att han blef, om just icke vänlig, så dock förtroendefull och talade, i synnerhet efter Ninas afresa, med mycket beröm om den unga frun. Nina frågade honom till och med till råds angående sin andra egendom, det vackra Vänö, som på sista tiden slukat så mycket pengar, och der det var en ung, temligen oerfaren inspektor. — Skulle hon icke försöka att få det såldt?
Skrifvelse, Ako i SI. priserna, omförmälda kassors tillgångar blifvit så förstärkte, att den yrkade nedsättningen icke kunde för dem medföra någon risk, helst de inkomster, dessa kassor haft alt af rusthålls-afgifterna påräkna, blifvit, jemlikt Rikets Ständers vid sednast ■ riksdag fattade beslut, mot kontanta statsanslag utbytte; Och hafva Rikets Ständer funnit skäligt en sådan nedsättning bifalla. §. 10. Med anledning af derom hos Rikets Ständer gjord framställning, hafva Riket? Ständer ansett stämpel-afgiften för tidningar böra nedsättas lill det belopp, hvartill densamma intill sistlidne riksdag var'beslämd, elier för halft ark och derutöfver 1 rst.; från ett halft lill och med ett helt ark 1^ rst.; derutöfver till och med ett och ett halft ark 1| rst., o. s. v. Och hafva, såsom en följd af denna nedsättning, Rikets Ständer funnit den ändring jemväl böra ske i 10 §. 3 morn., hvad beträffar stämpelafgiften för andra periodiska skrifter, att, i stället för orden: »emot half stämpel-afgift* erläggande», införes »emot stämpel-afgifts erläggande». §• 11. Då uti 3:dje punkten af ofvanstående §. stadgas, att domare eller andre, som. i och för deras tjenstebefattning, emottaga skrifter och handlingar, böra vid ansvar, som i 14 §. stadgas, tillse att dessa handlingar äro riktigt karterade och stämplarne annullerade, på sätt 3 §. 6 mom. innehåller, synes, i följd häraf, domaren eller tjänstemännen vara nödsakad alt, i händelse något uti omförmälda hänseende blifvit al part försummadt, antingen vägra att så beskaffade handlingar emottaga eller ock sjelf gå i författning om karteringens behöriga fullgörande, hvarigenom i förra fallet äfventyr för rättsökande genom förlust af fatalier kan uppkomma och i sednare fallet domaren måste vidkännas ett besvär, som, ulan motsvarande ersättning, icke bör honom påläggas.
»Suttit har jag, medan jag sitta fick.» Därpå gick han ut genom den motsatta dörren. När fårherden hörde sin dom afkunnas, stod äfven han upp. »Hädan skall jag draga», sade han, »om det också bort ske förr.» Då Torgrima hörde sin dom, utbrast hon: »Här hafver jag varit, så länge jag vara kunnat.» Sålunda blef den ene åtalad efter den andre, och så snart domen uttalats, reste enhvar sig upp och gick ut, alltid yttrande något. Och af deras ord erfor man, att de motvilligt bröto upp. Till sist fick Torodd bonde sin dom, och när han hörde den, reste han sig och sade: »Här är ingen frid längre; låtom oss alla fly!» Därmed gick han ut. Sedan bar prästen vigvatten och reliker genom hela huset. Och därefter höll han mässa med all högtidlighet. Från den stunden upphörde spökeriet på Frodå. Ingen gengångare syntes där mera. Denna berättelse visar alltså de gamles uppfattning, att spökena kunde, liksom trollen, låta sig åtalas inför domstol och att de fullständigt bibehållit de lefvandes aktning för lagen. De vika platsen, emedan lagen fordrar det. Men de göra det ogärna, ty de trifvas vid elden. De äro alltså i hvarje afseende mänskliga. Att gengångarnes fördrifvande medels »dörrdom» var en rent hednisk sed, framgår af sagans egna ord, att »hedendomen dittills blott föga aftagit, fastän man var döpt och kristen till namnet». Också är det den hedniske höfdingen Snorre, som gifver detta råd, och prästen synes ej spela någon roll, förrän spökena fördrifvits. Det är högst troligt, att vi här hafva ursprunget till de märkliga rättegångar, som man senare inom den kristna kyrkan förde mot åkerråttor, ollonborrar och dylika skadedjur. Egendomligt är det äfven att se, hurusom det bildar sig hela skaror af gengångare, som hemsöka eller fördrifva de lefvande från deras boningar. De svaga människorna gå under och måste följa dem, medan de själfva, liksom i lifvet, fortfarande måste böja sig för de starka. För den unge, kraftige Kjartan skyggade varslena.
Med afseende å den sålunda ådagalagda och, i betraktande af härvid förekommande förhållanden, lätt förklarliga svårigheten att genom enskilda föreningar bereda tillgång till ersättande af den skada och förstörelse, som hagel, isynnerhet inom vissa trakter, tidtals förorsakade och enär det borde anses ej blott sorn en pligt, utan äfven som en fördel för staten, att bereda sina medlemmar ersättning för sådane förluster, hvilka, såsom hagelskador, ej kunna genom mensklig omtanke och förutseende förebyggas, och att såmedelst sätta dem, som af dylika olyckor blifvit hemsökte. i tillfälle att fortsätta sin för det allmänna gagnande verksamhet, har motionären föreslagit: att en summa af 60,000 ridr måtte i Riksgälds-kontoret årligen afsättas, för att användas till ersättning åt dem, hvilka lida förluster genom inträffade hagelskador, samt att denna ersättning måtte utaf dessa medel få utgå sålunda, att, sedan skadan blifvit af kronofogden och tvänne ojäfvige, i orten boende, gode män, eller ock på annat, af Kongl. Majit i Nåder före - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 97. 15 skrifvet sätt uppskattad, skulle halfva beloppet erhållas utan åtcrbetalningsskyldighet och den andra hälften emot förbindelse, att derå, utan räntas erläggande, afbetala en tiondedel ärligen. De menigheter, hvilkas vexande grödor blifvit genom hagel förstörda, hafva vid flera tillfällen af Kongl. Maj:t erhållit understöd utaf härtill disponibla allmänna medel; och derest Rikets Ständer bifalla Stats-Utskottets under N:o <)5 nu afgifna utlåtande, angående behöfvandes undsättning vid missvexter eller felslagna skördar, kommer Kongl. Maj:t att äfven framgent ega till Sin Nådiga disposition erforderliga medel för att vid de fall, då -omständigheterna dertill föranleda, genom beviljande af undsättningar emot eller utan återbetalningsskyhlighet, lindra förluster, sorn genom inträffande större hagelskador kunna hädanefter förorsakas; vid hvilket förhållande
Åtminstone kan denna ifver icke hafva funnits för Utsk:t tillgänglig i de handlingar, det ofvan i Betänk:t åberopat. Om den personliga beröringen emellan Oen 14 Mars f. m. 119 Utsk:ts ledamöter och Institutets tyckes mig icke skäl hafva varit att i Betänk:t orda. Hvad den omtalade »misstanken» och beskyllningen beträtTar, så har jag ofvan visat, att det är Utsk:t, som mot Institutet framkastat sådan beskyllning, då det ansett Institutets undervisning illusorisk utan examensrätt. Utsk:t påpekar derefter, att ett »monopoliserande» af den theoretiska undervisningen och examen skulle ega rum vid fakulteterna. Enligt min öfvertygelse finnes intet sådant monopol för fakulteterna för närvarande, men skulle tillskapas hos Institutet genom Betänk:ts antagande, och jag tror ett sådant monopol vid Institutet, såväl för bildningen i allmänhet som särskildt för den medicinska undervisningen, vara ännu farligare. Utsk:t ordar vidare om svårigheten för fakulteterna att, med betydligt mindre lärareantal, kunna täfla med Institutet, som eger flere lärare än båda fakulteterna tillsammans. Denna svårighet beror dock icke på lärareantalet, utan på tvånget för de studerande att undervisas vid Institutet och der vara närv:de, ett tvång, som är vida mera »skråmessigt», än den för universiteterna bibehållna theoretiska examen. Ytterligare omförmäler Utsk:t, att »det åligger minst 8 af Institutets lärare att under en viss tid af studiekursen äfven lemna fakulteternas lärjungar klinisk undervisning på de större sjukvårdsanstalterna i hufvudstaden.» Utsk:t har här ganska rigtigt sagt: »minst 8», ty det faktiska förhållandet är, att desse lärares antal är 13; och just denna omständighet orsakar den nuv:de nödvändigheten att förlägga den theoretiska undervisningen vid universiteten. Slutligen talar Utsk:t om den »ensidighet», som genom Institutets uteslutande praktiska verksamhet dersammastädes framtvingas. Detta blir dock blott händelsen, om icke lärarne in hemtat både theoretisk och praktisk bildning, såsom de nu utan tvifvel hafva derigenom, att de studerat både vid universitet och praktisk specialskola.
Mars II.259. Maji II. 295. — i anledning af väckt fråga om förbud emot införsel af Utländskt Bomullsgarn, Mars I. 113, 154» 197,262. Mars II. 259. Apr. II. 55a. Maji II. Mars II. 25g. Apr. II. 553. Mars II. 260. — i anledning af väckt fråga om Boskapsafvelns uppmuntrande i Blekinge, Mars I. 115, 198, 263, 267. Mars II. 260. «— om förändring i sättet för de årliga Markegångarnes uppgörande, Mars I. 115, 198, 262, 267. Mars II. 259. •— angående skyldighet för Ridderskapet och Adelil att deltaga med Borgerskapet uti 11 KyrkoPrest-Scholeoch Rectors BoslällsByggnader i Städerna, Mars I. nG, 258. Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskoltcts Betänkande, om en förbättrad posternes reglering på åtskillige orter i Riket, Mars I. 118, 258. Maji II. 2q5. — i anledning af föreslagne ändringar i Författningen rörande husbehofs Bränvinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen, Mars II. 251, 297, 412- Maji I. 57, i85, 378. Maji II. x 14» 5o3, 670. Junii I. 4^2. — om en Fristad för sådane personer, hvilka mindre af elakhet, än af tillfälliga om^ ständigheter förlorat medmenniskors aktning, Mars II. 3o6, 315. Apr. I. i63, i65, 184. — i anledning af väckt fråga om förändring i mätningssättet af Säd och Halm, Mars II. 307, 315. Apr. Maji II. 6. — alt, med undantag af Säterier, Boställen och Posthemman, alla andre hemman böra deltaga i de onera som jord i allmänhet åtfölja, Mars II. 3o7, 315.
199 ler den allmänna föreskriften att det skall åligga Fullmäktige att städse noga hålla hand deröfver alt bankens silfverfond står i den uti Banko-lagen stadgade proportion till sedelstocken, hvaraf följer att, i händelse Banken skulle komma att utgifva de 2,500,000 r:dr, hvarom nu är fråga, Banko-fullmäktige också böra, i den män sådant kan med möjligheten vara förenligt, öka silfverfondeu så att proportionen emellan densamma och sedelstocken icke rubbas, så anser jag för min del det tillägg, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, icke vara af behofvet päkallarlt, hvarföre jag tillstyrker bifall till betänk, i dess nuvar. skick. Hr von Hartmansdorff: Gr. Gyldenstolpe tror det icke möjligt att verkställa en sådan föreskrift, som den jag föreslagit. Om det icke är möjligt alt anskaffa valuta för 2,500,000 r:dr bankosedlar — huru skulle det då vara möjligt att kunna hälla bankens metalliska valuta vid 2,500,000 r:dr specier? Banken har ju ingen annan utväg, när handelskonjunkturen är ofördelaktig, än al^ låna dessa medel, och denna utväg måtte väl vara öppen äfven då man vill anskaffa valuta för de 2,500,000 r:dr b:ko. Att iakttaga den grundsats, som R. St. hafva stadgat derigenom att man, i samma mån, som sedlar elter assignationer utgåfves för en fallen privatbank, indrager lånerörelsen i andra hänseenden, vore ju att tillintetgöra den välgerning som R. St. velat bevilja allmänheten genom privatbankens ersättande? Den strypning, som man befarar, derest privatbankerna icke ersattes, skulle ju i alla fall uppkomma om utan inskränkte bankens lånerörelse i samma mån, som man utgåfve sedlar till privatbanks-rörelsens ersättande? Derföre att riksdagen nalkas sitt slut synes man vilja låta besluten i RiksStm blifva som de kunna. Men när man möjligen kan något rätta eller förbättra, så bör man väl göra det.
Komprs anbud, erfordrades för hela tiden af 25 år, skulle med vida mer än 250,000 R:dr öfverstiga det bidrag, som i den Kongl. Kungörelsen bestämdes, samt att följaktligen skillnaden emellan dessa begge ifrågaställda bidrag åtminstone icke blifvit för hög af mig beräknad, torde derigenom äfven få anses ådagalagdt, att Schön & Komp:s anbud i en ganska väsentlig del afvek från de uti 1836 års Kungörelse utlofvade fördelar. I anledning af Svarandernes slutliga yttrande, att det i alla afseenden vore oriktigt att betrakta beviljandet af ett fortfarande anslag på en fortfarande tillgång såsom en upplåning, belastande Riket med gäldj bör jag vördsamt erinra, att den tillgång, hvarifrån meranämnde anslag skulle utgå, icke kan med säkerhet antagas vara fortfarande under hela den för anslagets utgående bestämda tidrymd, enär, enligt hvad jag här ofvan sökt visa, Rikets Ständer måste anses grundlagenligt berättigade, att vid hvarje Riksdag fatta beslut om upphörande af alla afgifter till Handels och sjöfartsfonden, hvarigenom samma 263 fond äfven skulle komma att försvinna; oell att, vid sådant förhållande, den i förklaringen uppställda jemförelse emellan nu ifrågavarande disposition och utöfningen af Konungens grundlagenliga rätt, att embets och tjenstemän utnämna, ej heller synes vara hit lämplig. Efter sådan granskning af förklaringens innehåll, behöfver jag endast tillägga, att ordalydelsen i '76 §. Regeringsformen nog tydligen utvisar, det öfverträdelse!' emot denna §. kunna äga rum icke blott genom upplåning, ulan äfven derigenom att Riket på annat sätt blefve med ny gäld belastadt. Med åberopande i öfrigt af anmärkningsmemorialets innehåll, föranlåtes jag alltså vördsamt fullfölja åtalet emot de i denna punkt svarande Herrar Ledamöter af Konungens StatsRåd, genom hvilkas anmärkta tillstyrkanden, som åsyftat Statens förbindelse till gäldande af en betydlig, förut icke existerande utgift, en uppenbar öfverträdelse af 76 §. Regeringsformen blifvit begången.
Prot. 1850 & 1851. 5 Sami. i Afd. 15 Höft. 2 4« Bcvillnings-lftskottels Memorial, N:o 24. de tillfallen, då, eldigt nu gällande stadganden, rusthållsajgijter skola till Amiralitets-krigsmans-kassan erläggas, stämplad t papper till ett mot dessa afgifter svarande belopp bilades de handlingar, hvarå egandeeller åborätt till rusthåll sig grundar; och att passagerare-afgijterna borde utbytas mot förböjd karta-sigillata å pass till utrikes orter; och uti ig:de punkten: alt gernings-ören icke vidare skulle såsom serskild uppbördstitel Iliand Statsverkets inkomster upptagas, utan, i stället, vederbörande handtverkare påföras och uppbäras i sammanhang med allmänna bevillningen. — Varande derjemte vid dessa punkter af Stats-Ulskottet hemställdt, att, derest dess omförmälda förslag vunno bifall, till Bevillnings-Utskotlet måtte öfverlemnas dels att, hvad 3:dje och 4:de punkterna anginge, ej allenast inkomma med förslag till närmare bestämmelser i och för verkställigheten af hvad derutinnan blifvit tillstyrkt, utan älven vid kalkylerandet af beloppet utaf karta-si gilla ta-inkomsten, taga i beräkning den deri sålunda uppkommande tillökning, dels ock, hvad beträffade 19:de punkten, att behörigen iakttaga densamma vid upprättande af förslag till Bevillnings-förordning. Sedan Stats-Utskottel vidare i utlåtandet N:o 219, i anledning af erhållne återremisser å utlåtandet N:o 51, vidblifvit sina här ofvan omförmälda förslag och desamma vunnit Rikets Ständers bifall, får Bevillnings-Utskottet, härmed föreslå de förändringar, som af Rikets Ständers sålunda fattade beslut föranledas, nemligen: A) uti Förordningen angående stämplade pappers-afgiften: § 4- mom. fi.
Den af Revisorerne gjorde anmälan, angående utbetalning af 2:dra Hufvudtitelns besparingar utaf arvoden lill Vexel-Controllörerne i Stockholm och Götheborg, hvilken jemväl förekommer i 1887 och i83g årens Revisions-Berättelser, har Utskottet till Constilutions-Utskottets handläggning öfverlemna!. A Stats-Vtskottets Utlåtande, N.-o j6. § 6. Hvad Revisorerne i denna punkt anmärkt, rörande dispositioner till liqvid af Kongl. Theaterns skuld, har Ulskottet jemväl funnit af den beskaffenhet att böra lill Constitutions-Utskoltets behandling öfverlemnas. § 7 • (Pag. 20. Emedan det förskott af i5,ooo R:dr, som, i följd af Kongl. Brefvet den 14 April i83a, utbetalts emot ersättning af följande årets anslag för strömrensningar och lättade valtencommunicationer, enligt hvad upplyst blifvit, år i833 Sr vordet i behörig ordning godtgjordt, hemställer Utskottet, att Revisorernes härom gjorde anmärkning må förfalla. § 8. Revisorernes anmärkning, att Kongl. Stats-Contoret, till åtlydnad af Kongl. Brefvet den i3 Juli i833, å 1834 ars anslag för publika byggnader i hufvudsladen, anticipationsvis utbetalt 4>i33 R:dr /\6 sk. till reparationer å Casernoch Stallbyggnader för Lif-Gardet till Häst, har Utskottet, enär anticipationer i likartade fall ofta icke kunna utan förluster undvikas, och då ifrågavarande förskott år i835 blifvit godtgjordt, funnit till någon åtgärd å Rikets Ständers sida icke föranleda. § 9- (Pag. 22. Förkl. i66() Den af Revisorerne framställde anmärkning, rörande Kammarherren B.
Utskottten, som, med afseende på de af Kongl. Ma.-jt i desg nådiga proposition yttrade betänkligheter emot den ifrågasatta bördans aflyftande från posthemmanen, måste antaga, att för närvarande den af Kongl. Majit föreslagna åtgärd är den erida, som, med hopp om framgång, kail föreslås och teda till befrämjande af det åsyftade ändamålet, fä alltså tillstyrka, att Rikets Ständer, med bifall till Kongl. Majds nådiga proposition, rnåTmedgifva den nuvarande postskjutslegans förhöjning med 8 sk banko milen för hvarje häst: a) för ali den postföring, som af posthemmans-innehafvare utgöres utöfver 312jmil 0111 äret på helt mantal, och, i förhållande derefter, för större eller mindre hemmansdelar; b) för af posthernmans-innehafvarne fortskaffade extra poster; och c) för den sedan år 1830 tillkomna dubbla postföring, som af dem, emot gästgifvareskjutslega, bestridas ; äfvensom alt Rikets Ständer måtte på Rrksgälds-kontoret anvisa ett kreditiv af 13,000 r:dr banko, att utaf General-Poststyrelsen, i män af betlof, för ändamålet disponeras. Dä likväl det kan antagas,* att postskjutsningsbesväret, till följe af de flere här ofvan ©mförmälte orsaker, kommer att framdeles än ytterligare förökas, så att den ersättning, Utskotten här föreslagit, icke vidare blir svarande emot det ökade besväret, hafva Utskotten ansett sådane åtgärder böra vidtagas, hvarigenom en lämplig ersättning för samma besvär må kunna i framtiden, då sådant kan erfordras, komma de postskjutsningsskyldige till godo. För att förbereda en sådan åtgärd, hemställa Utskotten tillika,. att Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekon.-Ulsk.
Sälunda har Kongl. Maj:t, till ytterligare betryggande af ränreragares och räntegifwares ömsesidiga rätt, förordnat, att endast wäl ränsad och strid säd mä såsom lefvererings-gild till Kronan och räntetagare anse.6; men att räntegifvare deremot mä äga att, wid lefverering af riad eller torkad säd, tillgodonjuta ett afdrag af 4 lösa kappar pä tunnan af 36 lösa kappar, hwilket förhäklande äfwen skall iakttagas wid utlefvereringar af fpanmäl för Kronans räkning. Redowir, »ingr, werm. Jemlikt Rikets Ständers tvid sista Riksdag gjorda anhållan, har förnyad föreskrift dlifwit meddelad om förflags uprättande till sädane formulärer för de förwaltande tverkens räkenffaper, hwarigenom samma räkenffaper kunde bringas till enhet och öfverensstämmelse med de för Riksbokstutet gällande,grunder. Sedan detta, med ej obetydlig tid och möda förenade, arbete nu mera hunnit fullbordas, komma de uprättade förslagen, hwaröfwer Kongl. Mahr inhemrat de förwaltande tverkens yttranden, atc ofördröjligen pröfwas, och nya räkenffaps-formulärer i anledning deraf till efterrättelse fastställas.
Jag anser derföre att orta de skiljaktiga besluten icke kunna sammanjémkas, så måste i alla sådana fall Förstärkta Utsk. votera om de särskilda tnenirtgarne. I händelse af återrémiss anhåller jag att detta mitt yttrande matte få åtfölja till Utsk. Sedan härefter Gr. Mörner förklarat sig instämma i yrkandet om återremiss, blef förev:de punkt af It. o. Ad. återremitterad. Jule punkten, ang:dc mom. 2 under Lill. B. och C. af Santmans itta Ulsk:s Betänk. Hr Frih. o. Ordf:den uplyste att BorgareSt. i fråga om déniia punkt antagit inbjudningen och godkändt voteringsproposm, hvarefter yttrades af Gr. Lagerbjelke: Då BorgareSt. antagit inbjudningen, sä är ingenting vidare att säga om voteringspröpos. Men om så icke varit fallet, så skulle R. o. Ad., Presteoch BondeStm genom antagande af denna voteringspropos. hafva påtvingat BorgareSt. eil mening som detta Ständ aldrig haft. Då emellertid BotgärSt. antagit inbjudningen, så anser jag att punkten kan bifallas, oaktadt sitt bristfällig-! skick. Uppå härefter framställd propos. lades den till BorgareSt. athiel a inbjudningen till handlingarna, Samt gödkändes den förBslågrta voteringsproposm N:o 1 5:te punkten, innehållande framställning, ali beloppet af det inslag, som enl. Vtsk:s färslag skulle ställds lill K. M.-s disposition %ll i mån af behof användas lill understöd för sådanc högre folk - D«n 20 Novetabér f. m. tholor, som i ‘mom. 3 under Litt. B. och C. omförmälas, vore af R. Sl.-r bifallet, samt att, sedan R. Sl:rs beslut i afs.-de på näslförcg:de punkt blifvit faltadl, torde komma all bestämmas från hvilken litel nu ifrågav:de anslag skall utgå, Gr.