Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Leijon, uti en af vederbörande Sekund-chef förordad skrift, i underdånighet anhållit, att, då sökanden vid snart uppnådd ålder af 66 år hade föga anledning alt hoppas länge kunna fortfara med bestridandet af innehafvande Stallmästare-befattning, och alltså snart måste vara betänkt på afgång derifrån, men den pension af 600 R:dr, han enligt författningarna kunde vid afskedet påräkna, Liefve för honom, som saknade enskild förmögenhet, otillräcklig för en tarflig bergning, — Kongl. Majit måtte i nåder bereda honom någon pensionstillökning. Af den vid ansökningen fogade tjensteförteckning inhemtas hufvudsakligen, ali Leijon, som är född den 27 Februari 1800, blifvit år 1818 antagen till Husar vid f. d. Cederströmska Husar-regementet, 1825 befordrats till Qvartermästare och 1827, på begäran, erhållit afsked, med Fanjunkare namn, heder och värdighet; alt Leijon under åren 1828—1851 varit i utländsk krigstjenst anställd; samt att han, 1852 antagen till Fanjunkare vid Lifregementets Dragon-korps och 1854 till Beridare vid Ottenby stuteri, 1858 utnämnts till sin ännu innehafvande Stallmästare-befattning; äfvensom att Leijon blifvit utnämnd 1854 till Kornett, 1845 lill Löjtnant och 1855 till Ryttmästare i Arméen. General-befälhafvaren i 4:de Militär-distriktet, som uti underdånigt memorial den 2 Oktober innevarande år till Kongl. Majits pröfning öfverlenmal ifrågavarande ansökning, har dervid anfört, att, — då Ryttmästaren Leijon under en tjenstetid af nära 28 år, såsom Stallmästare vid Lifregementets Husar-korps, skött denna ansträn - 14 Kongl. Maj:ts Nåd.
Sedan jag nu hört en fyra, fem talare, som påstått. att presten sjelf endast frågar efter böker., och icke är nöjd, om det icke svaras efter denna, så är deremot min erfarenhet, att vid husförhör och vid beredning till H. H. Nattvard, samt under sommaren en half timma före Gudstjenstens början alla Söndagar, presten då håller en katekes-förklaring och uptager på de särskilda Söndagarna ett stycke i sender, så långt han medhinner, samt gör en och annan fråga, som besvaras efter den stora eller lilla katekesen. Olver dessa ord samt dermed sammanhang egaude frågor Den 18 Februari f. m. 559 gör han sedermera en förklaring och på det sättet bibringar lian barnen kristendomskunskapen. Jag vet icke, om i de provinser, der de värde talarne hafva sina hem, så tillgår, eller om Hrrme möjligen haft angelägnare göromål på Söndagsförmiddagarne, som hindrat Eder att vara tillstädes. Min erfarenhet nr dock positiv; jag har inhemtat den på flera ställen: i Elfsborgs län, i Jönköpings län och i Carlskrona. Hvad vidkommer frågan om att skrifva katekesen så, att den icke innehåller frågor och svar, så är det temligen klart, att, om en sådan katekes skrifves och anbefalles till begagnande, följden blir den, att man afskär möjligheten för föräldrarne att sjelfva undervisa sina barn. Det är icke att antaga, det. hos flertalet af Svenska allmogen så kan ske; derföre blifva barnen beröfvade den undervisning, de f. n. erhålla i familjen. Vidare uppkommer genom ett sådant sätt att behandla saken i folkskolan nödvändighet för folkskoleläraren att förklara katekesen. Jag har icke det förtroende för folkskolelärarnes ståndpunkt, hvarken i vetenskapligt eller religiöst hänseeude, att jag skulle vilja obetingadt åt dem öfverlemna dessa förklaringar. Derföre anser jag som en fördel att de icke komma längre, än att presten sedermera har en grund att bygga på. Dessutom lärer ändamålet svårligen vinnas, man må skrifva en bok huru som helst; ty sätter man densamma i händerna på en lättsinnig eller enfaldig lärare, så gör han med utanläsningen huru han behagar.
Den kan bli dig till nytta. » » Ack, inte skall mor dö nu, » s a d e A n n a, » och mor behöfver den b ä s t i kylan, n ä r mor k o m m e r upp. » Nej, det hjälpte e j, h o n m å s t e taga den, och de a n d r a g u m m o r n a, r o a d e af d e n n a lilla förlustelse, skaffade h e n n e ändtligen en gammal tidning för att så mycket som möjligt vägen få till husmödrars i landsorten hågkomst rekommendera firman Percy F. Luck &amp; Comp. i Stockholm, hvilkas utförliga och praktiska priskurant 2 å, 3 ggr på året medföljer till Iduns hela läsekrets. Jag vill nu med några ord beröra de särskilda hushållsposterna och har därför uppsatt följande specificerade tabell öfver fördelningen af ofvannämnda 1205 kronor. », pr ar. pr vecka. Beroende på äggprisen, hvilka här på orten variera mellan 2 k ', pr tjog vintertiden och 60 a, 80 öre öfriga tiden, blir åtgången inom hushållet större eller mindre, men åtgå i allmänhet 4 ägg pr dag, däraf 2 beräknade för frukost och öfriga 2 till hushållet. Genom alt på de tider, då äggen äro billigast och fås för till och med 50 öre tjoget, lägga in dem i kalk eller salt, kan man förvara dem för att användas under de tider, då priset pr tjog uppgår till öfver 2 kr. Härigenom kan man använda mera ägg till hushållet — och specielt för barnen — än om man för hvarje vecka skulle köpa efter gängse 1893 skyla den för kyrkfolket. Och hon gick, följd af m o d e r n s kärleksblick och s ä k e r t af mången tyst, välsignande bön. » Hvem vet! J a visst såg det underligt u t! Hon som alltid förr varit så redig, ordentlig och klok I Dagen d ä r p å kom också verkligen bud från fattighuset, att mor Stina fått sluta. Men hon fick af frun en hel tyllklädning till vacker svepning — och så följde hon mor till grafven. I en framtid, j a! När? F r u n var borta, de lätta göromålen gjorda.
■ -Ri ' imO ■' ■■ Jod; !'■ ■- ■;'! • - !• ■ ' ' . .. • • . 1 > IV ... r ■' ,< ij sill I i” ‘ S ' . Slals-Ulskollets Ullålande, JYi 64, Lill, A. 1 JW 64, (Litt. A.) Ank. till Exp.-Ulsk. d. 7 Mars 1854, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående anslag till erforderliga ersättningar får beredande af rättelse uti salp eter hjelp ens beräkning inom Kalmar, Kronobergs och Jonköpings Län. (I. A.) Samtlige Riksstånden hafva till Stats-Utsköttets handläggning remitterat högstberörde Nådiga Proposition (intagen i 1 Sami. 1 Afd. af Bihanget till Rilcs-ståndens protokoll), hvaraf inhemtas, att, sedan åtskilliga riksdagsfullmäktige inom Kalmar, Kronobergs och Jönköpings län vid 1840 och 1841 årens riksdag, uti särskilde, till Kongl. Majit ingifne underdåniga ansökningar anmält, hurusom, i strid med Kongl. Majlis och Kammar-kollegii Bref af den 28 April 1638 samt Kongl.
När nu, enligt klar Lag och hvad ännu mer är, enligt allt sundt förnuft, den, som utgifvit en förbindelse, den må nu kallas Assignation eller Obligation , är skyl-! dig att ansvara för uppfyllandet af sin förbindelse, så följer häraf lika kl rt, att då dessa Sedlar gått i hvar Mans hand, bör också hvar och en bidraga till deras honorerande Eller är sista *Innehafvaren af dessa Sedlar mera brottslig, mer skyldig attJida och straffas, än den förste, andre och tredje, och så vidare? Böra ej alla, som deltagit i samma gerning, 1h ka behandlas, då de varit lika delaktige? cl* Den 17 Martil, f. m. 47 ler är det billigt, är det ädelt, att den, som blifvit förledd af de flestas efterdömen, eherdömen, som man bordt högakta och efterfölja, straffas och straffas ensam? Är d. t icke ali mänt bekant , att många Innehafvare af dessa papp. r, i tid underrättade om faran, hafva ut. prånglat dem på andra, som, ännu okunnige derom, hvilade med fullt förtroende vid den allmänna och enskildta hedern? skola nu dessa lida och straffas för detta förtroende, och bedragaren gå fri, glad öfver sin lyckade list? Flera Medborgare finnas, sorn pä detta sätt bekommit DiscontSedlar, till och med sedan Författningen af den 27 September 1817 utkom. Ja! i samma stund, som sista Innehafvaren skulle ensamt lida och stralläs . vore en Stor orättvisa mot honom begången, i anseende till alla dem, som ägt sådana Sedlar, och Sanction gifven åt den nedriga listen, sorn bedrog den Redlige och gladdes öfver sitt bedrageri, såsom öfver en Triuipph. Hvilken af Eder, mine .Herrar! skulle finnas, sorn aldrig ägt dessa Sedlar, eller sorn, den tid de gingo i allmänna Rörelsen, skulle hafva vägrat att emottaga dem, hanhan fälle den hårda domen och kaste första stenen. Efter dessa allmänna Reflectioner öfvergår jag till egentliga föremålet för mitt Anförande, nemligen, att granska Utskottens Betänkande.
Diskonten och som af dessa 4 hvarje halfår kunna disponeras; så torde väl häraf följa, att någon fara för banken eller sedelvärdets bestånd är aldraminst från detta håll att befara. Är det framkastade skälet vidare sannt, så kan ingenting vara besynnerligare, än att samma principaler, som på grund af detta skäl sökt tillintetgöra Allmänna Diskontfonden, nära samtidigt tillåtit filialbankerna på än billigare vilkor erhålla kreditiver, uppgående till flera millioner på tio, säger 10, år, hvilka endast i värsta fall kunna indrifvas; likvisst på en tidrymd längre än hvad indragningen af Allmänna Diskontens medel fordrar. Ser man för öfrigt något närmare på bankens öfriga lånerörelse, hvad är det då annat ån omsättningsrätten som gagnas, när t. ex. en kreditivegare år ut och år in får behålla sin kreditivrätt, eller då en låntagare på vågförda effekter år efter år förnyar erhållna lån? Samma förhållande eger ock rum, då man lånar på en förskrifning eller vexel och åter på en vexel för att betala den första o. s. v. Att man i sistnämnda fall icke sällan drager vexlar på 10 inoch 10 utländska platser för att betacka det ena bankolånet med en annan banks medel inverkar ingenting i sak. Härmed öfvergår jag till det andra skälet, hvilket innehöll: att, som låneunderstöden från Allmänna Diskontfonden merendels icke användas i och för produktiva och industriela föremål, så böra desamma småningom förminskas, på det att deri nedlagda medel må kunna efter hand hänföras till rörelsegrenar, hvarifrån medlen, om Bankens ställning det krafvel-, med lätthet kunna återtagas. Jag beder här först få bemärka följande tablå ur ofvan åberopade BankoUtskottets berättelse N:o 40. “Vid Banko Diskont-verket utgifne nya lån af Allmänna Fonden under loppet af år 1862, till Jordbrukare. Utom bondeståndet 169. inom d:o 1,864. Bruksidkare. Utom bondeståndet 26. inom d:o 141. Handlande ... 175. Handtverkare och andra borgare 142.
Utskottets hemställan afslogs, och beviljade Ståndet för, sin del 200 Riksdalers årlig pension, alt å allmänna indragningsstaten uppföras, åt Adjunkten vid högre elementar-läroverket i Calmar, Abraham lijölströms enka, ililda Maria Kjölström, född Elfving. Med afslag å Utskottets hemställan, beslöt Preste-Ståndet för sin del, att skolläraren Abraham Dahls enka, Fanny Maria Dahl, född Chatillon, må berättigas tili en årlig pension å allmänna indragningsstaten af 300 R:dr. Biföllos. Ståndet, som afslog Utskottets hemställan, lemnade sitt bifall till Utgifts—afdeluingens, i Doktor Söderbergs reservation, sidan 22, upptagna förslag, Punkterna 401 till och med 106. Biföllos Slutligen godkändes de vidfogade Tabellerna, så vidt ej Ståndets här ofvan antecknade beslut deruti föranleda förändringar. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets nedan omförmälda memorial och Utlåtande: J/i 55, i anledning af erhållen återremiss af åtskilliga punkter i Memorialet, J/i 44, med förslag till förändrade föreskrifter i Usta, 2:dra och 3:dje ar tikla rne af Banko-reglementet. Punkterna 1 till och med 17 biföllos, och lades punkten 18, jemte den derefter förekommande anmälan, till handlingarne. J/i 56, i anledning af erhållen återremiss å åtskilliga delar af Betänkandet J/i 45. Utskottets yttrande å sidan 20, jemte dermed förenad anmälan, lades roed godkännande till handlingarne, och biföll Ståndet den gjorda hemställan rörande förändrad uppställning af momenterna 5, 7, 8, 9, 10 och 12 af 5:te punkten i Betänkandet J/i 45. Prol.-Uldrag den 28 September 1863. 615 Från Vdllofl. Borgare-Slåndet.
Att i dylika ämnen anskaffa de upplysningar, hvarmed motionären egentligen bordt vara försedd och derefter pröfva en efter så olika åsigter framstäld angelägenhet, liar Utskottet ansett icke vara dess åliggande; Men med den kännedom Utskottet egde, alt det till Extra utgifter an vista årliga anslag af 100,000 R:dr blifvit stäldt till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, för sådane föränderliga utgifter, som icke kunna till deras årliga belopp bestämmas och dervid äfven lärer kommit i beräkning Vetenskapernes och Litteraturens understödjande med nödige medel, trodde Utskottet desto heldre Kongl. Bibliothekets i behörig ordning pröfvade behof blifva af denna tillgång afhjelpt, som erfarenheten ådagalagt, att Kongl. Maj:t hittills med frikostighet omfattat äfven Yetenskaperne. A.f dessa skäl finner Utskottet sig böra förblifva vid si tt förra yttrande; Och får endast med föranledande af anxnärkningarne tillägga, att Utskottet anser sig icke tillhöra att meddela yttrande huruvida Böcker och Skrifter böra från Kongl. (4 Sami. a:dra II.) IO7 i r(jQ Stnts-Utskottets Betänkanden. Biblioteket till allmänheten utlånas eller 0111 någon annan Reglementarisk del af detta Bibliotheks förvaltning i undersökning ingå. För öfrigt får Utskottet anmäla att dess förra Utlåtande i detta ämne blifvit bifallet af Hedervärda Bonde-Ståndet den 11 sith April. Stockholm den 9 Julii 1820. Ankom den 14 Julii i8a3. Utlåtande i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition, om upplåtelse af den under Gripsholms Kungs-Ladugård lydande Lägenheten, Tegelhagen kallad. J^onql.
Dertill nödgad af enskildta vigtiga göromål, får jag inför Högl. R. o. Ad. härmed äran afsäga mig förtroendet att vara ledamot, så af Riddarh.- som Rev.Utsk.; anhållande derjemte vördsamligen, alt Högh Ståndet behagade tillåta mig fortfarande vidblifva min Riksdagsmannarätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot i Bevilln:soch en ledamot af Riddarh.Ulsk., efter Frih. Silfverskjöld. Föredrogs ånyo Hr Prytz’s, Lars Adolf, den 20 sisth Maj f. m. på bordet lagda motion, i fråga om dels skärpta ansvarsbestämmelser för brott emot Tullförfattningarne, dels utvidgade rättigheter i tjensten för Tullbetjeningen; vid hvilken motions föredragning, den 1 dennes, fråga, huruvida remiss derå borde medgifvas, hade upslått och blifvit bordlagd.. Gr. Lagerbjelke, Gust.: R. o. Ad. bar vid alla tillfällen, då motioner blifvit väckta på grund af 56 § Riksd.-Ordn., varit ganska noga med tillämpningen af denna §, så att R. o. Ad. icke medgifvit dess åberopande, då den icke varit fullt tillämplig. En värd motionär har vid detta tillfälle sagt, att sedan RSt. numera beslutat nedsätta tullafgifter i allmänhet, så' skulle derigenom retelsen till försnillning vara förminskad, och med anledn. deraf föreslår han skärpta kontroller. Om detta skulle kunna vara anledn. till motionsrätt, så skulle man lika väl kunna säga, att sedan R. St. numera borttagit införselstullen på ved, och således retelsen till skogsåverkan förminskats, så borde äfven i anledn. deraf motion kunna framställas lill förändring i skogsordningen. Jag hemställer till R. o. Ad., huru man skulle betrakta en sådan motion. Den nu ifrågavar:de är, så vidt jag kan förstå, af samma beskaffenhet, och jag hemställer derföre vördsamt, att motionen måste blifva lagd till handlingarne. Frih. Raab, Adam Christian:
På grund af alla dessa skäl och hvad föreg:de talare yttrat, anhåller jag om bifall lill betänk., hvaremedlertid Ridd.-Sekret, torde uplysa, hvad åtgärd frågan inom MedStånden vunnit. I anledn. häraf tillkännagaf undert. Ridd.-Sekret, att StatsUtsk:s förevar, utlåt., enl. ankommet prot.-utdr. blifvit bifallit af BöndeSt. men att någon underrättelse om de öfrige RiksStms beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad. Hr af Ha rmens: Jag ber endast att få tillägga, att det synes mig serdeles lämpligt, om K. M. vid afgifvandet af Dess propos. i ämnet hade meddelat R. St. hvad, som tilldragit sig i frågan under mellanliden ifrån år 1847 intill innevar. riksdag, hvarigenom R. St. försatts i tillfälle att bedöma frågan i sin helhet. Man synes hafva varit mera angelägen att tillstyrka R. St. att fatta beslut om summor, som äro fullkomligen obekante, än att lemna frågan vederbörlig utredning. Frih. Raab, Adam Christian: På grund af de utaf Gr. Lagerbjelke anförde skäl bifaller jag betänk. Beloppet af det i frågavar. dana-arfvet är icke obetydligt. Det skall utgöra circa 4000 r:dr b:co efter boupteckningsvärde och lika med den siste talaren förmodar jag, att detsamma kan förhöjas med 50 proc. dä summan sannolikt upgår lill 6000 ndr samma mynt. Gr. Liljencrantz, som erkänt, att hans motståndare intagit en ointaglig ställning, har dermed äfven vidgått, att haus motståndares skäl äro fullkomligt oomkullstötlige. Jag torde således icke behöfva uptaga till vederläggning Gr:ns anmärkmr, dock anhåller jag att få vidröra en. G:n har sagt, alt Nemesis varit tämmeligen oblid emot Den 22 Februari. 95 Norrtelje stad i denna fråga.
Har borgenär klar och förfallen fordran; ege jemväl söka, att gäldenärs egendom afträdas skall: då gäldenären håller sig undan, och icke för sig ställt ombud, sorn rätt för honom gör, eller lemont känd egendom qvar, som mot hans veterliga gäld synes svara; så ock då verkställighet af utmätning å gäldenärs egendom blifvit af annan borgenär äskad, och skälig anledning är att helara, att, efter försäljning af den egendom, tillgång lill de ölrigas förnöjande ej linnes. § 4. Är gäldenär köpman, och visas sådana omständigheter, på grund hvaraf antagas kan, att han öfver en vecka sina inbetalningar inställt; då ege borgenär, ändå ali hans fordran ej förfallen ar, söka, att gäldenärs egendom alirädas må. Har borgenär genom Notarius Publicus eller i vittnens närvaro uppmanat köpman att betala klar och förfallen gäld, och ar den gäld icke inom en vecka derefter gulden; då ege ock den borgenär söka, all gäldenärs egendom till konkurs alirädas skall. § 5. Der likväl borgenärs fordran tillkommit sednare än de omständigheter, på hvilka han sin ansökning om egendoms-afträdet grundar; vare den ansökning ulan verkan. Har borgenär för sin fordran säkerhet genom pant eller inteckning; ege ej heller den rall, i 2, 3 och 4 §§ omlörmäld är, der han ej gitter visa, att panten eller inteckningen lill gäldande af hans fordran otillräcklig är. § 6. 1 morn. Nu är i stad konkursansökning af gäldenär gjord; utförde då Rätten genast eller sist nästa dag stämning å borgenä.erna som framdeles sägs. 2 mom.
Af Herr Hesselgren: ”Då jag nu går att nedlägga min reservation mot de sammansatta Utskottens Betänkande i frågan angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, är det ingalunda min afsigt alt inlåta mig i strid hvarken med den fördom, enligt hvilken jordbruket i vårt land skulle befinna sig uti det egna och besynnerliga förhållande, att det icke låter bedrifva sig annorlunda än i förening med bränvinsbränning, hvarföre ock bränvinsbrännings-rättigheten borde, såsom en dyrbar klenod, åt den svenska jordbrukaren förvaras, ej heller med den föreställningen, enligt hvilken bränvinet utgör en nödvändighets-vara för menniskan och dranken för boskapen; utan önskar jag endast att få fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af sådana åtgärders vidtagande, hvarigenom för de mest framstående missbruken vid utöfningen af omförmälda rättighet må kunna sättas en gräns och staten komma i åtnjutande af åtminstone den ringa skatt, sorn är afsedd att utgå af ifrågavarande produktion och som alltför väl behöfves såsom ett litet bidrag till betäckande af de oberäkneliga utgifter, som 28 Bevil/n.-, L<kjsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. stundligen päkallas till hämmande af bränvinets olyckliga följder, så vidt sådant med penningar sig göra låter. Man har nämligen erfarit, hurusom hränvinsskatten, fastän riksdag efter riksdag påbuden till forhöjdt belopp, i sednare tider nästan alltjemnt nedgått och understigit hvad som varit kalkyleradt, och det, oaktadt, efter hvad kändt'är, bränvinsfloden oupphörligen ökats. De missbruk, hvarigenom ett sådant förhållande kunnat uppstå och få fortfara, hafva knappast kunnat vara obekanta för flertalet af, än mindre för alla dem, som varit håde berättigade och förpligtade att med sin röst bidraga till missbrukens afskaffande; och att de ändock lemnats ohämmade torde man alltså nödgas tillskrifva de allmännare förhållandena af ömsesidigt utbytta, mindre samhällsenliga intressen, hvilka mer än en gång lagt hinder i vägen för samhällsnyttiga reformer.
Hennes största betydelse ligger kanske deri, att hon i Sverige varit den första typ af den nutida kvinmin p&amp; det pralrtiska sjaZ# ' ö~varfvets större områden på samma gång hon gifvit det vackraste. föredöme för förvärfvets användande i menniskokar lekens tjänst. Var hon kallad just till dessa uppgifter så har hon fylt den med heder. n Mathilda Naumann. Fredagen den 15 Mars befriades genom d6den frin ett Iingvarigt, och svart lidandeden person, h a r s namn &amp; ses har ofvan. F r i n Lund skrifves ti. oss af en bland de mAnga, som hafva henne i tacksamt, och kart minne följande meddelanden: Mathilda Naumann s a r dotter af en obemedlad handtverkare i Lund och var rikt utrustad med yttre fiigring och med försthdets och ' hjartats begafning. Hennes bildning - vida utöfver mattet af de flesta samtida kvinnors - var grundlagd genom en sardad uppfostran, hvilken, shsom det sades, var bekostad af den man som, tidigt fastad vid henne, hemförde den 21: Briga fagra ulathiIda Jönsson sisom sin brud. - C. F. Naumann var d&amp; (1848) t. f. medicine professor i Lund och blef efter ett par Ar ordinarie. Äktenskapet var barnltkt. Llinge var Naumanns gastfria hcm ett af de professorshus i Lund, der yngre och aldre personer ur de akademiska kretsarna med mera ailmanna andlige intressen helst samlades. Det a r ingen oriittvisrz mot varden att erkanna att till detta förhAllande vardinnans egenskaper i hög grad bidrogo. Hon hade i sitt rena, friska, 6ppna siisen n %got som rn&amp;ste verka tilldragande p&amp; enhver, sarskildt p&amp; den ungdom af bida könen, som hon alskade att samla omkring sig och f8rstod att lifligt intressera för det som 1Ag henne om hjilrtat.
Talaren har föreslagit, att R. o. Ad. skulle skaffa en fond derigenom, alt hvarje familj borde sammanskjuta 50 r:dr; men för att inse overksiällbarheten häraf, behöfves väl icke mera än att erinra sig, att här finnas många familjer, som icke bestå af mera än 1 ä 2 ledamöter och hvilka kunna vara i de svåra pekuniära omständigheter, att de icke hafva råd att till ett för dem alldeles främmande företag sammanskjuta 50 ndr. En orimligare, en obilligare beskattning på R. o. Ad. än efter familj kunde troligen icke uptänkas, och ett för R. o. Ad:s familje-ledamöter mindre interessant ämne alt göra upoffringar för, än det att bygga flyglar till Riddarhuset i Slockholm, vore väl knappast tänkbart. Lika olämpligt synes mig förslaget vara, att bilda ett bolag för att inköpa Riddarhus-lomten, serdeles som det vore sannerligen en stor olägenhet, om R. o. Ad., såsom husegare, fick sådana der bi-egare bredvid sig. Beträffande äter de skäl, som Utsk. anfört för bifall till dess betänk., så torde här böra sältas i första rummet, att det varit fråga om kommunikationernas lättande genom en ny brobyggnad öfver Norrström, hvilken Öfverste Eriksson föreslagit att sluta vid Riddarhustomten, i hvilket fall Riddarhuset naturligtvis hade rått att fordra en motsvarande ersättning, Jag tror att då en sådan korporation, sorn Sveriges Ridderskap och Adel, är husegare i Slockholm och då den vet sådana frågor vara å bane, så är den skyldig stadens allmänna beqvämlighet och stadens allmänna fördel, alt icke genom öfverflödiga byggnader lägga hinder i vägen för de beslut, som staden kan komma att fatta. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Om den nu företagna frågan skulle betraktas endast ur financiel synpunkt, eller vara vackt endast för alt på den förtjena penningar, så hade Ridd.Utsk. haft 380 Den 8 Februari. rätt uti hvad det yttrat.