Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Frih. o. Landtm, lät nu uppläsa den del af PresteStts prot.utdr., som innefattade Ståndets beslut i frågan, så lydande: Ståndet ville medgifva, att vid nämnda anslag fästes den förklaring, att institutet derigenom må erhålla en sådan organisation, alt, i enlighet med K. M:s nåd. regi. af den t i Dec. 1822, pålitlige och tillvande praktiske läkare för alla grenar af medicinalverket till Statens tjenst vid samma institut kunna danas. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma i PresteStts nu upplästa beslut. Ropades ja och nej. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. Atski 1 lige ledamöter hördes begära votering. Hr Landtm, yttrade, alt sedan votering nu vore begärd, blefve nödigt att bestämma contra-propositionen. Hr Rosenblad: För att undvika mycken tidsförlust genom en votering öfver contra-propos., skulle jag våga hem - Deii ii November e. m. 355 ställa, att contra-propos:n måtte blifva instämmande med Vällofl. BorgareStåndet. Hr von Hartmansdorff: Man måste först afgöra, på sätt Hr Landtm, yttrat, hvilketdera som skall blifva contrapropos, antingen instämmandet med BorgareSt. eller vidblifvandet af R. o. Ad:s förra beslut. Jag förbehåller mig att min mening icke varder föi qväfd. Hr Le frön: Sedan Hr Landtm, föi klarat, att Hr Landtm, ej kan gifva propos., eller rättare sagdt, att föremålet för beslutet ej kan blifva hvad som nu ligger för R. o. Ad. till afgörande, nemi. StatsLJtsk:s beslut eller den redaction, sorn är framställd i betänk. N:o 3o<; så ligger ju redan deruti ett vidblifvande vid R. o. Ad:s beslut, då den uti nämnda betänk, föreslagna voter:s-propos. afslogs.
Dä nemi. tullafgifterna visat sig vara i stigande och lemnat öfverskott utöfver föregående Ständers beräkning, så synes det vara en pligt för lagstiftaren, alt begagna denna lyckliga omständighet icke endast såsom medel till ökade statsutgifter, utan äfven såsom en utväg till nedsättning i sjelfva afgiftsbeloppen. Det är ock ett genom erfarenheten för väl kändt faktum för af kunna betviflas, att artiklar, som färö belagda med så hög lullafgift, att densamma motsvarar förbud, skola genom en nedsättning deraf hvilken gör det möjligt att med någon fördel införtulla desamma, lemna en tillgång, sora beläcker den minskning hvilken kan upkomma i sammanräknade tullafgifter på andra slags artiklar; och denna slutföljd skulle ofelbart visa sig såsom resultat af en nedsättning i tullen på de flesta af här sednast omnämnde artiklar; och alt i alla händelser den minskning, som kunde å tullafgiften för någon deribland upsla, komme att fullt ersättas genom nedsättningen i afgiflen på de öfriga, som nu äro betungade med en verklig förbudsafgift. 1 sammanhang härmed anhåller jag få fästa upmärksamhelen vid artikeln: Kreatur lefvande. Tullafgiften å dessa är f. n. å hästar 10 R:dr, å oxar 8 R:dr, kor 4 R:dr, kalfvar 2 R:dr 12 sk. svin 2 R:dr och andra fyrfotade djur 1 R:dr 24 sk:r, hvilka afgifter jag föreslår må helt och hållet borttagas. Enl. sammandraget äf räkenskaperna öfver sistförflulna årets import i riket, infördes det året: hästar 647 st., oxar 93, kor 359, svin 441 och andra fyrfota djur 36, hvilka gåfvo en sammanräknad tullinkomst af 9,586 R:dr b:ko. Ar det väl skäl, att för denna ringa summa bibehålla en tullafgift, som så bestämdt strider mot landtbrukets intresse, helst då för de allra flesta fall lefvande kreatur icke införas i annat ändamål än för alt fylla behofvet af dragare och lill ladugårdarnes förökning?
”Svanhvita” har blifvit ytterligare fyra gånger upplagd: 1635 tre gånger, men två af dessa upplagor tydligen af sednare år, samt 1727. Klemming gör uppmärksam derpå, att oaktadt titelbladet af första upplagan på två ställen samt äfven tillegnan har årtalet 1612, måste detta vara ett tryckfel för 1613; ty tillegnan af d. 10 Juli omtalar ”Signill” (uppförd d. 4 Dec. 1612) som redan tryckt och nämner, att Svanhvita blifvit exhiberad i Upsala nästförlidne Eriksmässemarknad (18 Maj)333. Då emellertid redan d. 17 Febr. 1611 i epilogen till ”Disa” tillkännagafs, att Svanhvita vid Eriksmässomarknad detta år skulle uppföras, är icke otroligt, att Svanhvita, som varit påtänkt före Signill, äfven före detta stycke varit skrifven, åtminstone i utkast, en förmodan, som äfven af inre kriterier synes vinna stöd. Svanhvita har prolog, epilog och 7 akter med hvardera 6 scener. Den är tillegnad 8 förnäma fruar, hvilkas söner eller slägtingar deltagit i uppförandet; bland dem nämna vi friherrinnan Anna Oxenstjerna, Axel Oxenstjernas hustru, fru Ingeborg Gyllenstjerna, fru Brita Posse, Kirstin Ryning m. fl. Innehållet är i korthet följande: Svenska konungen Hunding, som har mycket att hämnas på danska konungen Hading, hvilken med Odens hjelp och genom trollkonster dödat hans fader och bröder, besluter att öfverfalla denne med krig och för att vinna Oden låter han offra åt honom två danska krigsfångar (I—II. 1). Sedan sänder han krigsförklaring till Hading, men denne, som märker att Odin öfvergifvit honom, vill hafva fred och föreslår ett möte i Brömsebro. Danska sändebudet blir på hemvägen illa tilltygadt af en svensk skytte, som hört hans föraktliga tal om svenskarna.
Men du, Daniel, gack bort, tilldess änden kommer, och hvila dig, att du må uppstå i dinom del, när dagarna hafva ända. Detta är Herrans ord, som skedde till Osea, Beeri son, uti Ussia, Jotham, Ahas, Jehiskia, Juda Konungars, tid; och uti Jerobeams, Joas sons, Israels Konungs, tid. Och då Herren först tog till att tala genom Osea, sade Herren till honom: Gack bort, och tag dig ena sköko till hustru, och skökobarn; ty landet löper ifrå Herranom i boleri. Och han gick bort, och tog Gomer, Diblaims dotter. Hon vardt hafvandes, och födde honom en son. Och Herren sade till honom: Kalla honom Jisreel; ty det är ännu om en liten tid till görandes, så vill jag hemsöka de blodskulder i Jisreel, öfver Jehu hus, och skall göra en ända med Israels rike. På den tiden skall jag sönderbryta Israels båga, uti Jisreels dal. Och hon vardt äter hafvandes, och födde ena dotter; och han sade till honom: Kalla henne LoRyhama; ty jag vill intet mer förbarma mig öfver Israels hus; utan lag vill bortkasta dem. Dock öfver Juda hus vill jag förbarma mig, och skall hjelpa dem genom Herran deras Gud; men jag vill icke hjelpa dem genom båga, svärd, strid, hästar eller resenärar. Och då hon afvant hade LoRyhama, vardt hon äter hafvandes, och födde en son. Och han sade: Kalla honom LoAmmi; ty I ären icke mitt folk, så vill jag ej heller vara edar. Men talet på Israels barn skall varda lika som sanden i hafvena, den man hvarken mäla eller räkna kan; och det skall ske på det rum, der man till dem sagt hafver; I ären icke mitt folk; der skall man säga till dem: O! I lefvande Guds barn. Ty Juda barn och Israels barn skola sammankomma, och skola hålla sig alla under ett hufvud, och draga upp utu landena; ty Jisreels dag skall vara en stor lag.
Skyndar beskäftigt ut i köket. * LOUISE går mot dörren och öppnar den. VIGGO kommer in i förstugan. LOUISE räcker honom handen. Viggo! Du här. VIGGO. God dag, Lisa lilla. Och lycka på födelse 110 - dagen! Tar af sin långa reskappa, ställer galoscher och paraply i förstugan, kommer in och stänger dörren. hand i sina båda och ser på henne, förvånad. Nu får jag helsa på dig ordentligt! Håller hennes förändrad! Seså! Hvad du är LOUISE. Tycker också du det? VIGGO. Paris? Eller sorgen efter mor, som gjort dig såder...? Det är alldeles påfallande. Är det LOUISE. Såder? VIGGO. mer kvinlig än förr? Ja, såder liksom större liksom LOUISE. strax med kaffe. Du är väl trött efter resan? VIGGO. Kom nu fram och sätt dig. Botilda kommer blir trött. Inte spår. Det skall mycket till innan jag LOUISE. som vi andra. Hvila dig behöfver du väl åtminstone, du 111 - VIGGO. ett-tåget. Ja, men inte ännu. Jag reser vidare med LOUISE. Reser du? Hvarthän? VIGGO gladt. bok, och så har jag tre tidningar att skrifva mig fram. Till Paris. Jag fick litet pengar för min korrespondenser till. Så jag hoppas kunna slå LOUISE nedstämd. Jag blef så glad öfver att se dig Jag trodde får tårar i ögonen. Jag trodde, du skulle stanna här nu VIGGO. hennes hår. Jag har köpt direkt biljett stryker öfver Så... så. Inte ledsen för det! * BOTILDA kommer från köket med kaffe, grädde och bröd på en bricka. VIGGO. Se god dag, Botilda. 112 - BOTILDA niger. igen! Det var då en glädje och en öfverrask Tack för det, herr Viggo. Och god dag ning på födelsedagen, kantänka! Sätter brickan på gande. bordet, torkar sin hand på förklädet och räcker fram den, ni go' nu och ta' en kopp kaffe. Jag tänkte, det kunde göra godt, när man rest långa vägar. VIGGO. Välkommen får en väl säga!
Jag finner det nog omöjligt i verkställigheten att kunna dölja alla parters namn för Domaren, och att blott saker till afhandlande framställdes; men jag önskade det, och följaktligen skall jag aldrig med mitt Den 5 Maj. t. m. personliga bifall tillstyrka en förändring, som ännu mera strider emot min yttrade tanka. Åter ett skäl, som jag hört, för denna förändring, att HofRätterne, som närmare hade omkring sig underliggande Embetsman, skulle vara i lättare tillfälle att efterse och tillhålla dem att fullgöra sina skyldigheter. Erfarenheten må besvara detta skäl, och om förhållandet är kändt uti våra tider, må det Utreda, örn den välgörande påföljd, förslaget åsyftar, hittills kunnat påräkhas. Att Ledamöternas större antal uti Hof. Rätterna medförer en synnerlig lättning uti arbetet, och undanrödjer många hinder för fortsättningen, torde icke kunna misskännas, mindre bestridas. Yppar sig jaf å en Division, är en annan till hands; inträffår sjukdomsförfall på ena Division, hämtas försträckning från en annan; samt då med åren arbetsförmågan aftager för några ledamöter, lämpas vid Divisions-fördelningen ordningen så, att de yngre, som uti de äldre högakta sina första ledare, lätta deras mödor, under begagnandet af deras erfarenhet. Till eti större samling ledamöter hörer ock talrikare betjening, och då alla ämnen för juridiska behof samla sig dit, blifver tillfället för valet af de skickligaste lättare, än om HofRätterne voro fördelte, då hvart 164 Den 5 Maj. e. m. och ett ställe finge åtnöjas med dem sorn sig anmälte, ehvad de vore fallne för yrket eller ej. Täflan emellan ungdomen, att göra sig skickliga, blef ock på ett inskränktare fält mindre att förvänta.
Då emellertid motivet till motionen iir Bankens olyckliga ställning oe’h förvaltning, kan jag för min del icke inse annat, än att den tillhör BankoUtsk:t. Bevilln.Utsk:t har deremot, enligt Grundlagen, endast att uppgöra grunderna för bevillningens utgående, och då Hr Ehrenhoffs motion icke alser att åvägabringa någon inkomst, utan endast att bereda säkerhet för Banken, kan jag icke finna mig vederlagd af Frih. Tersmeden, utan fortsätter min anhållan om remiss till Banko-Utsk:t. Hr Brakel: Huru litet BankoUtsk:t har att göra med denna fråga, torde bäst visas deraf, att alla de förslag, som utgå från Den 2 November. A7 detta Utsk., icke behöfva K. Mits sanktion; R. 8t:r besluta deruti sjelfva. Men ett silfverexport-förbud behöfver deremot K. Mits sanktion; det inverkar på hela landets ställning, och kan således icke behandlas af BankoUtskit. Om K. o. Ad. anser att K. M. eger rätt att ensam besluta ett sådant förbud, och om B. o. Ad. eller B. St:r ega rättighet att önska det, så finues det ett Utsk., som upptager önskningsmål, och det heter Allm. Besv.- o. Ekon.* Utskit. Dit bör motionen i sådant fall remitteras. Anser åter R. o. Ad. eller E. Stir sig ega lika rätt thed K. M. att besluta ett silfverexport-förbud, då skall frågan remitteras till LagUtskit; men anser R. o. Ad., att R. St:r kunna ensamme besluta i frågan, då bör den remitteras till Bevilln.Utskit. För min del anser jag, att frågan bör remitteras till sammansatta Bevilln.- o. Ekon.Utskit. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig: Då utan all fråga det mest framstående i motionen alser export-förbudet, och då alla frågor, som röra import eller export, tillhöra Bevilln.Utskit, så kan jag icke annat än förena mig med de Hrr, sem yrkat remiss till detta Utsk.
De uppfunnos i Tyskland efter 30-åriga krigets slut och voro uttryck af den idylliska stämning, som följde på de oroliga krigsåren. Det lugn, man så länge saknat, kändes nu dubbelt ljuft, och för att i en än mera raffinerad form kunna frossa i denna känsla, kastade man sig i naturens armar, spelte herde och herdinna i det gröna eller lät uppföra små teaterstycken i skogsparkerna, sökande för en stund förena Arkadiens idyll-lif med 17:de seklets praktlystnad. Vid alla familjehögtider inom de tyska furstehofven anställdes landtliga fester, hvilkas glansparti utgjordes af skogsrepresentationer, som spelades af de furstliga personerna sjelfva och utstyrdes med en utomordentlig prakt. Vid danska hofvet anställdes dylika skogsmaskerader och spektakler under Fredrik III:s tid (1648 —70)409. Äfven vid Christinas hof hafva de brukats. P. Juul skrifver 1651 d. 26 Juli: ”Om Aftenen blev danset en Bergerie, hvor og Prindsen med hans Broder dansede selv. Theatren var gjort af Fyrrebræder og overklædet med Granriis og Enebærriis som Galerier, heel artigt.” — En skogsfest var det äfven, som Upsala samhälle i Aug. 1679 gaf vid ett besök, hvarmed staden hedrades af enkedrottning Hedvig Eleonora, drottning Ulrika Eleonora, den 7-årige prins Carl och hans syster Hedvig Sofia. Efter en jagt, anlände de kgl. personerna till landshöfdingens gård Jella i Waksala socken. Utanför gården voro en mängd hjordar af olika slag, hvarje hjord under uppsigt af en herde och herdinna i gröna, röda eller brokiga drägter. Herdinnorna voro Upsala stads jungfrur och herdarna studenter samt bland dem en professor Göding. Då de kunglige nalkades, blåste herdarna på horn, flöjter och skallmejor, och på en skogsbacke utmed vägen blåste vallkullor på horn, så ”att det dundrade i jorden.”
Slutligen hafva Revisorerne genomgått de hos Kommissariatet jemväl förvarade borgensskrifter, rörande bevillningen för erhållna testamenten, äfvensom det öfver dessa borgensskrifter förda särskilda diarium; vid hvilken sistnämnde inventering ej heller förekommit något att erinra. Så vidt af den utaf Riksgälds-kontorets Ombudsman afgifna berättelse, angående nämnde verk rörande rättegångsoch utsökningsärenden, kunnat inhemtas, synes Riksgälds-kontorets rätt och talan i afseende på der omförmälda mål och ärenden hafva vederbörligen iakttagits. Då Revisorerne under den nu verkställda granskningen af Riksgälds-kontorets förvaltning haft tillfredställelsen erfara, att Fullmäktige med synnerligt nit och ospard möda uppfyllt det åt dem anförtrodda vigtiga och ansvarsfulla kall, få Revisorerne, utan Ann tällda inventering ar. Riksgäldskontorets rättegångsoch utsökningsärenden. Déchcsrgt, — 72 — hinder af hvad här ofvan blifvit anfördt i afseende å det innevarande år upptagna inhemska fonderade statslån, tillstyrka, att Fullmäktige må erhålla full decharge för de i Fullmäktiges protokoll för tiden till och med den 8:de sistlidne Augusti antecknade beslut och åtgärder. För alla de i denna berättelse förekommande ziffer-uppgifter ansvarar den Seuppgifterna. kreterare, som under granskningen af Riksgälds-kontorqts förvaltning och räkenskaper varit hos Revisorerne anställd. Stockholm den 14 Oktober 1861. FR. CRONSTEDT. G. H. STRÅLE. På Ridderskapet och Adelns vägnar: J. W. STJERNSTEDT. THURE CEDERSTRÖM. C. KUYLENSTJERNA. G. W. von FRANCKEN. JOH. ER. FORSSELL. J. M. MALMSTEDT. På Preste-ståndets vägnar: OSCAR ERH. RABE. ESBJ. BERGMAN. ANDERS SANDBERG CARL AHLBERG. JOH. VICT. ABOM. JOH. RYDING.
Att dessa mål ej sällan äro af den största vigt, att ofta väl och ve deraf äro beroende, är dock oförnekligt; men hvarför skola då dessa mål vara undantagna? Om i upphofvet till ifrågaställa serskilda lag en förklaringsgrund till en dylik åtskillnad kunde uppsökas, så torde man likväl förgäfves forska efter ett tillfredsställande svar på berörda fråga. Denna åtskillnad leder emedlertid till ytterligare rubbning uti den enhet i rättegångsordningen, som framför allt måste eftersträfvas och sorn Sveriges senare lagstiftare jemväl oaflåtligen haft till ögonmärke. Det är vanligen fallet, att hvarje undantagslag, hvarje afvikelse från en allmän regel i lagstiftningen verkar till oreda och osäkerhet i lagskipningen och dertill har äfven ifrågavarande undantagslag bidragit. ITos domstolarne hafva nemligen skiljaktiga åsigter gjort sig gällande, då fråga uppstått dels om tillförordnande af förmyndare för de barn efter personer, hvilka sedan år 1809 blifvit upphöjda i adedeligt stånd, på hvilka adelskapet icke öfvergått, dels ock angående andra dessa barn rörande ärenden. I förra hänseendet har man än ansett Hof-rätt böra utse förmyndare för alla barnen, så väl för den, som genom fadrens frånfälle kommit i frälse - 4 Lag-Utskottets Betänkande, Nio 10. stånd, som för de öfriga, än funnit skyldigheten i denna del, hvad de senare angår, tillhöra vederbörande underdomstol; och för båda meningarne har man funnit stöd i lagen. Den innehåller nemligen att till Hof-rätts omedelbara upptagande höra frågor om förmynderskap för frälsemans barn och arfvingar, som frälse äro.. Om sistnämnda vilkor kunde hänföras till både barn och arfvingar vore likväl frågan lätt sliten; men då lagen utgafs voro alla en frälsemans barn frälse, hvilket åter ej alltid inträffade med arfvingarne. Således måste vilkoret afse do sistnämnda; men genom antagandet deraf invecklas än mer förhållandena.
Enligt StatsUtskottefs förslag, skulle anslags-sumtnan delas i tvenne HufvudTitlar, den ena för Landt-försvaret, och den andra för försvaret till sjöss. Till den förra skulle användas 715,000 Riksdaler. __ De oundvikliga utgifter, nedsatte alia till sitt Minimi-belopp, åra följande; Kongl. KrigsCollegii Utrednings-Artillerieoch FortificationsDepartementer hafva uppgifvit de för dem nödige årlige anslag, hvilka der sådant låtit sig göra, i möjligaste måtto blifvit nedsatte. Resultatet blifver icke desto mindre följande; UtredningsDepartementets totala reqvisi~ tions -belopp, grundadt uppå Durchschnitts beräkning och med iakttagande af nu gällande nogaste priser, uppgår till 598.565 Riksdaler 11 skilling 10 runstycken, enligt följande disposition ; Beklädnad för Svea LifGardes Regementes UnderBefål, Spel och Manskap, hvarvid kosU naden ej kan nedsättas , , 36,oo5: — D:o för Andra LifGärdet, dito , 3g,igo;___ Transp. 76,1 g5; T)<‘H 7 Julli j Transp. 76,^95; Beklädnad , jemte Remtyg och Sadelmundering för Lif - Gardet till Häst, enl.
Så vidt sådant ännu kunde bedömas, ansåge Kollegium emellertid denna Författning lända till Statens sanna fördel, Efter denna i allmänhet uttalade åsigt, har Kollegium uti de särskilda delar af ämnet, hvarom dess yttrande genom Rikets Sländers underdåniga framställning blifvit påkalladf, sig utlåtit, att hvad först angår den Kronans arrendatorer beviljade optionsrätt, hvilken Rikets Ständer väl förklarat betänkligt att rubba, men någre af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande velat dels förkasta, dels i viss mån ändra, så ansåge Kollegium den böra bibehållas i närvarande skick. Derigenom hade arrendatorn, så vidt det kunde ske, blifvit närmad jordegarens ställning, hvaruti stor uppmuntran för honom funnes, att på jordens förbättring nedlägga sin omtanka och sitt arbete; och om han, efter att så hafva gjort, vid tilltagande år, eller af annan orsak, önskade upphöra med arrendet, egde han, genom att kunna på annan man öfverlåta detsamma med åtföljande optionsrätt, en utväg att tillgodogöra sig hvad han på egendomen använda Staten kunde icke af detta förhållande hafva någon skada, enär dess vinst, oberoende deraf, inträdde då nytt arrende bestämdes; men deremot skulle ombytlighet i föreskrifterna om denna för arrendatorn så vigtiga rättighet, minska enskildes förtroende till Statens utfästelser och göra dem, som genom att ega tillgång af kapi - 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 03. tal, kunde blifva de bästa arrendatorer, obenägne att inlåta sig på denna väg. Af 5:te punkten i 4847 års författning torde dessutom följa, att den arrendator, som nu eger optionsrätt samt icke sjelf förverkar densamma, ej kan lagligen betagas sin rätt att åtminstone för nästföljande arrendeperiod bibehålla egendomen, om denna icke annorlunda disponeras. En ny ordning skulle således icke kunna för närvarande göras gällande i afseende på andra egendomar, än dem, som antingen icke förut varit utarrenderade eller till hvilka nuvarande arrendator icke ville begagna optionsrätten.
Dalsland, hade likväl ej blifvit hvad den således borde vara, i följd deraf att det inåt landet sig sträckande vattendraget icke bibehållits vid erforderligt djup, hvilket genom det låga vattenståndet i Wenern alltmera förminskats. Ofvanför Köpmannabro funnes flera efter hvarandra liggande, genom branta fall sammanbundna och ända till 12 mil in i landet sig sträckande sjöar, Höljen, Rogvarpen, Åklången, Laxsjön, Lelången och Stora Lee, hvilken sistnämnda sjö till en del utgjorde gränsen mot Norrige. Invid eller på föga afstånd från dessa sjöar läge de flesta större jernverken på Dalsland äfvensom några i Wermland, såsom Upperud, Hot - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. 35 verud, Billingsfors, Cathrineholm, Lennartsfors, Törefors, Norekärn, Carlsfors, Gustafsfors, Christinedahl, Lisefors och Bäckefors samt dessutom Cathrineholms, Billingsfors, Skåpafors, Sulleds, Krokfors, Långeds. Bengtsfors m. fl. sågverk. All den för ofvannämnda jernverk erforderliga malm och spanmål, som, den förra från Wermland och den sednare från Westergötland, öfver Wenern fördes till Hattefura hamn, måste nu derstädes omlastas i pråmar för att föras genom sundet vid Köpmannabro. Der sammanträffade 2:ne kommunikations-leder, af hvilka den ena öfver Snäcked förde in i sjön Ånimuien och derifrån genom en för flere år tillbaka anlagd, men numera förfallen sluss i sjön Ärren; den andra åter ginge till Upperud, hvarest varorna ånyo måste urlastas för att forslas ett kort stycke öfver land förbi vattenfallet samt inlastas i fartyg och föras öfver sjön Höljen till Hofverud, derstädes äDnu en gång urlastas för att föras öfver land och åter inlastas samt sjöledes transporteras till Långed, der för fjerde gången omlastas och föras landvägen till Laxsjön, öfver denna sjö till Skåpafors, der för femte gången omlastas för att föras öfver Lelången och vid ändan af denna sjö ytterligare omlastas för att komma till Stora Lee.
Under tiden dog konsulinnan, och när Märta kom hem, inackorderade hon sig därpå hos Emilie. » Jag ville hon skulle bo här, men hon tordes icke för Erik. Det var väl inte fritt för, att man gjorde upp parti mellan dem. » » Men på senare tiden, » inföll Elise, » bor han j u alltid här, då hon kommer till trakten. » » Naturligtvis, det är ju hennes eget barndomshem, och så säger Märta nu, att hon blifvit så själfständig, att männen ej ha lust att närma sig henne. Vi få väl se. » Emellertid trifdes hon ej hos Emilie, utan reste öfver till England, där hon stannade, tills platsen vid institutet erbjöd sig. Nu undrar jag, när boken hon skref här, kommer ut. Det är besynnerligt att vår lilla yrhätta skulle komma att skrifva i arbetarefrågan, men nog har hennes böcker förändrat mina gamla åsikter, och jag tackar Gud hvar dag, för att kvinnan också kan få bryta sig IDUN 540 en bana och ej nödvändigt skall tänka på att blifva gift. Olyckliga äktenskap finns tyvärr allt för många. » * * * Eriks lynne var i hemmet ofta mycket ojäml. Hade han ute i lifvet mötts af något obehag, lade han vanligen där band på sig men tog sedan vid minsta anledning i hemmet sin skada igen. I höst var han vanskligare att umgås med än vanligt. Det vardt ett par gånger sådana uppträden, att Elise sade upp sin tjenst men blef naturligtvis öfvertalad att stanna kvar. Tant Anna knäppte då sina bänder tillsamman och tackade Oud för att pojken ej var gift, och Elise menade, att det nog skulle blifva synd om hans hustru. En dag Erik kom från staden var han slutnare än vanligt, men sade helt plötsligt vid kvällbordet till Elise: » Fröken har bref från Maita. Se här. » Han öppnade rocken och tog fram det ur bröstfickan. » Hvad skrifver h o n? Fröken kunde sedan låta mig läsa brefvet. » Elise bröt det. » Konsuln tycker j u aldrig om att läsa andras bref, och detta tycks för resten endast handla om en klädning, som hon vill jag skall beställa henne.