Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sammansatta Utskottet har, vid den sorgfälligaste granskning af ämnet, icke heller fått anledning att frångå denna åsigt; och då delnings-beskrifningen icke utan i förening med ego-kartan kan för delegarne medföra den med förslaget om dess utlemnande vid förrättningens afslutande afsedda nytta; hvadan ock 1827 års Skiftes-stadgas föreskrift om denna handlings utlemnande vid skiftets afslutande blifvit genom Kongl. Kungörelsen den 9 Juni 1852 sålunda ändrad, att utlemnandet gjorts beroende derpå, att delningsbeskrifningen af delegarne begäres; hemställer Utskottet vördsamt, att hvad Johan Lekberg och A. P. Andersson föreslagit icke mätte bifallas. Kap. 1 §. Af Matts Pehrsson är anfördt: att oaktadt 29 år förflutit efter tillkomsten af Skiftes-stadgan den h Maj 1827 hade fördelarne af att få jorden utlagd i laga skifte icke blifvit mera insedda och erkända, än att, då en delegare i ett skifteslag söker få detsamma skiftadt, öfrige delegarne på allt sätt förhindra och Bih. till R. St. Lagsamt Allm. Best.- och Ekon.-Ulsk. Bet. N:o 37. uppehålla afslutandet af förrättningen och dess lastställande, för att så länge sona möjligt få vara i besittning af sina gamla skiften. Häruti, eller uppskofvet med tillträdet af de nya skiftena, läge också den enda eller egentligaste olägenheten för delegarne uti ett under laga skifte varande byalag, ty från och med det skiftet blifvit börjadt och intill dess det hunnit alslutas och fastställas samt tillträdet af de nya skiftena försiggått, ansåge flertalet af delegare sig hvarken behöfva eller böra egna vanlig skötsel åt den innehafvande jorden eller verkställa annan brukning af densamma, än den aldra oundvikligaste, för att af jorden framkalla en tillfällig afkastning, emedan den kortsynta sjelfviskheten trodde sig i annat fall arbeta i öfrige delegares intresse. Häraf blefve såväl jorden, som delegarne lidande.
Då nu Israels barn bodde ibland de Cananeer, Hetheer, Amoreer, Phereseer, Heveer och Jebuseer, Togo de deras döttrar till hustrur, och gåfvo sina döttrar deras söner, och tjente deras gudar; Och gjorde illa för Herranom, och förgåto Herran deras Gud, och tjente Baalim och lundom. Då förgrymmade sig Herrans vrede öfver Israel, och sålde dem i CusanRisathaims hand, Konungens i Mesopotamien; och så tjente Israels barn CusanRisathaim i åtta år. Då ropade Israels barn till Herran, och Herren uppväckte dem en frälsare, som dem frälste, Athniel, Kenas son, Calebs yngste broders. Och Herrans Ande var i honom, och han vardt domare i Israel, och drog ut till strid; och Herren gaf CusanRisathaim, Konungen i Syrien, i hans hand, så att hans hand vardt honom öfvermägtig. Så blef landet stilla i fyratio år; och Athniel, Kenas son, blef död. Men Israels barn gjorde ännu mer ondt för Herranom. Då stärkte Herren Eglon, de Moabiters Konung, emot Israel, derföre att de gjorde det ondt var för Herranom; Och församlade till sig Ammons barn och de Amalekiter; och han drog åstad, och slog Israel, och tog in Palma staden. Och Israels barn tjente Eglon, de Moabiters Konung, i aderton år. Så ropade de till Herran, och Herren uppväckte dem en frälsare, Ehud, Gera son, Jemini sons; han var ofärdig i sin högra hand. Och Israels barn sände med honom skänker till Eglon, de Moabiters Konung. Och Ehud gjorde sig ett tveeggadt svärd, en aln långt, och band det under sin kläder på högra låret; Och bar fram skänken till Eglon, de Moabiters Konung; och Eglon var en ganska fet man. Och när han hade fått ifrå sig skänken, öfvergaf han folket, som hade burit skänken;
Flottning äger visserligen rum å alla hufvudelfvar och en del af dessas sidogrenar på längre eller kortare afstånd från utloppen, men dessa flottningar äro förenade med mycken kostnad, besvärlighet och fara för lif och gods, så att vanligen flere menniskolif årligen spillas i de strida och våldsamma forsarne; och annan utväg finnes likväl icke att från det inre af landet till kusten transportera ortens produkter, hvaraf tjäran bland andra varor förbi forsarne måste köras och för sådant ändamål ofvan forsarne uppdragas på land samt nedanföre desamma åter nedläggas i elfven. Särdeles kännbar är saknaden af ändamålsenlig kommunikation efter länets hufvudflod Luleå eif med dess breda dalbotten. Aflidne Baron Hermelin var derföre betänkt att redan på sin tid, vid innevarande århundrades början, kanalisera samma eif förbi de väldiga Hedensoch Edeforsarne, hvarigenom denna majestätiska eif, som numera af sakkunnige anses vara rikets största flod, blifvit segelbar 14^ mil från Luleå samt 161 mil från dess utlopp. Men med Hermelins patriotiska lif slocknade denna idé för den gången; och flere hundra tusen tunnland odlingsbar jord äro ännu icke af plogen vidrörda, millioner träd lemnäs till förruttnelse och bergens outtömliga malmtillgångar ligga ännu obegagnade — allt i saknad af användbar kommunikation efter detta af så rik natur onwifna vattendrag: O CD Emellan hufvudstaden och hamnarne vid Piteå, Luleå, Råneå, Kalix samt Haparanda underhålles jemn kommunikation med ängfartygen Chapman, Njord, Berzelius, Thule och Volontaire, hvaremot kustfarten med seglande fartyg nästan upphört. Loisväsendet handhafves af en Fördelningschef samt 33 lotsar, hvilka under året 1860 lotsat 812 fartyg^ som erlagt tillsammans 18,728 R:dr R:mt i lotspenningar. Förutom en myckenhet spirbåkar och andra sjömärken finnes endast en fyrbåk inom länet, nemligen å Malören utanför inloppet till Haparanda.
Sedan de gått sig trötta hade de tagit vägen hemåt genom parken och den nyuppväxande delen af trädgården. Der hade de funnit ett körsbärsträd, som ingen vetat om, fullt med mogna bär. Jönsson plockade ned af dem och Anna Erika samlade ihop dem i sin kjol. Nere vid kanalen mellan alla de späda granarne stod ett tvättsäte, der satte de sig att äta bär, med ryggarne emot hvarandra, mumsande och pratande. Solskenet gassade så varmt och båda voro glada som två utsläppta barn. ”Är det inte en härlig känsla att ibland få vara så där riktigt pojkaktigt uppsluppen och glad?” sade Anna Erika. ”Jo, det är skönt att få sträcka ut sig. Men i längden skulle det trötta. Det skulle verka förslappande. Jag är glad att fröken Anna Erika reser nu. Om vi vore tillhopa mer, skulle det inte vara nytt längre.” Jag förmodar att hon kände sig en smula kyld af svaret. ”Nu vet jag att jag kommer att längta efter Söndagen igen,” sade han, ”och det är någonting friskt i det. Om fröken Anna Erika alltid vore här, så hade jag inte så mycket att säga. Nu går jag och samlar ihop hela veckan. Och så är jag så otålig innan jag kan få säga det. – Jag är glad att fröken Anna Erika inte är hemma.” Och så skildes de, för att få det nöjet att längta. Det är inte så liten klokskap, det! På gästgifvaregården i Tranås tjenade, innan hon blef gift, en piga, som var ovanligt stor och stark. Hon var alla fyllbultars skräck, ty när de fått så mycket hon tyckte vara skäligt, så körde hon ut dem; och det utan nåd och barmhertighet. En af dem, den värste de hade i Tranås, hade någon gång i fyllan och villan piskat hennes mor, så att denna haft men deraf. Full var han nästan alltid. En gång kom han raglande och plakat in på gården. Der stod pigan och tvättade någonting vid brunnen. Stå kunde han inte, men ändå skulle han göra sig till och vara närgången, för det han såg en kjol.
Sådant kan under andra förhållanden vara lämpligt, d. v. s. efter skedd representationsförändring, men under vår nuvar. fyrdelta representation, anser jag ett dylikt stadgande serdeles betänkligt, och röstar derföre för afslag ä betänk. Hr Weidenhjelm: Jag vill ingalunda bestrida befogenheten af den klagan, som förspörjes öfver missbruk med motionsrättens utöfvande. Jag kan icke eller neka, att jag icke förbisett det inflytande dessa missbruk utöfva! på ärendernes gång, serdeles i afseende på riksdagarnes förlängning, sorn deraf varit en följd, eller behofvet af ett verksamt hinder emot missbrukens fortsättning. Dä jag emedlertid mäste antaga ali det är hvarje motionärs ovilkorliga pligt, alt noga genomtänka det ämne, i hvilket han framställer förslag, och dä en så beskaffad omsorgsfull besinning skall föranleda antingen motioners uteblifvande hell och hållet eller ock en önskvärd mognad både i tanke och framställning, så, och enär en lagstiftning i denna riktning utan tvifvel medverkar till det af mig omnämnda ändamål, tvekar jag icke alt tillstyrka bifall lill Const.Utsk:s förslag, rör:de 51 § 1 mom. Riksd.Ordn., enl. hvilket det åligger en motionär, alt, såvida hans förslag skall kunna uptagas, upgifva bestämd ordalydelse till den lag, han önskar stiftad, ändrad eller förklarad, äfvensom de skäl, hvarpå förslaget hvilar. Dock finnas omständigheter, som göra antagandet af de föreslagna förändiiugarne mera betänkligt. Om förslaget till förändrad lydelse af 51 § Riksd.Ordn. antages, sä faller af sig sjelft, alt det i 33 § 1 mom. förekommande uttryck i fråga pm LagUlsk:s skyldighet, att utarbeta lie till detsamma inkomna förslag, äfven förändras, enär förslagen enl. förstnämnde § skola vara fullständigt utarbetade. Uti 33 § föreskrifves visserligen, all Utsk. skall endast behandla dit remitterade förslag, men i fortsättningen af samma §:s 1 mom. förekommer vidare, att Utsk. skall med afeller tillstyrkande sig utlåta.
Efter framställning af dessa båda liniers olika förhållanden i tekniskt afseende och med hänsigt till det område hvardera linien genomgår, yttrar Kommittéen, att hvad anginge längden och anläggningskostnaden, som vid jemförelse dem emellan i främsta rummet ådroge sig uppmärksamhet, vore Laga-linien, eller det vestra alternativet, från Finjasjön till Tenhult, 17 mil 23,000 fot lång med en anläggningskostnad af 9,879,393 R:dr, hvaremot Nässjö-linien, eller det östra altenia - Stats-Utskollets Ullålande Jtä 86- 21 tivet, frän Finjasjön öfver Nässjö till Tenhult i längd utgjorde 20 mil 4,900 fot med en anläggningskostnad af 13,003,531 R:dr. Skilnaden utgjorde alltså 2 mil 17,900 fot i längd och 3,126,850 R:dr i kostnad till förmån lör Laga-linien.
St., så måste det vara någonting vigligare, som är otydligt eller oklart. Att den ordin, rotering, som ålades, icke är billig eller rättvis, synes deraf, alt den jord , som varit föremål för densamma och sedermera genom arf eller köp eller på annat sätt kommit i annor mans band, förlorat i värde. Förhållandet är således enahanda, som det skulle blifva med säteri jorden, i händelse säterifriheten upphörde. Jag har alltid trott att man begick en orättvisa, då Och i5 April c. tu. 47 Säterifriheten infördes; men jag liar äfven Irolt oell känner lifligt inom mig, att det vore en lika stor orättvisa att nu borttaga den, sedan det en gång blifvit stadgadt livad värde jorden liar i förhållande till sina skatter. Jag anser frågan böra närmare utredas, och förenar mig derföre med dem, hvilka begärt återremiss af betänkandet. Gr. Anckarsvärd: Att i en så beskaffad fråga som denna kunna bibringa den motsatta sidan öfvertygelse örn riktigbeten af sin mening, torde vara lika omöjligt, som det varit det för den sidan att rubba min öfvertygelse; men jag finner alltför väl, i likhet med hvad Gr. von Platen yttrat, att det på det hela skulle innebära en oformlighet, om på en hel provins, sådan sorn t, ex. Upland, tvänne rotar skulle falla till delning. Och frågan förfaller således af sig sjelf, då den betraktas från sin ytterlighet; men annat är förhållandet i Jemtland och Gestrikland, der roteringen är för bård oell kan lindras genom nyhemmans rotering. Om, såsom jag föreställer mig, Huset medgifver återremiss af detta betänk., så anhåller jag ali få begära-de sammansatta Utskrns uppmärksamhet på ett förhållande, som jag icke anser vara tillräckligen uttryckt i betänkandet. För mig visar det sig nemi. icke vara alldeles bestämdt uttryckt ifrån hvad tid den ålagda rotefrihetsafgiften kommer att beräknas.
Statens eller enskilda, som äro föreslagna eller påtänkta, i hvilket fall, af numera allmänt erkända skäl, man nödgas medgifva lämpligheten, att icke säga nödvändigheten deraf, att denna bibana erhåller samma spårvidd som de redan anlagda, har det ursprungligen beräknade kostnadsbeloppet för ifrågavarande jernväg, hvars spårvidd förut var föreslagen till allenast 4 fot, befunnits otillräckligt; utan kommer anläggningen af denna jernväg, enligt bilagda handlingar, att kosta 2,650,000 Riksdaler. Deremot lemnäs nu å sido planen att genom de dyrbara kanaler och slussar, som skulle erfordras emellan Åsa-, Helgaoch Bergunda-sjöarne samt emellan den sednare och Salen, möjliggöra en segelled emellan dessa med flera mindre vattendrag; utan inskränker sig förslaget till att från Brosjön, medelst en så kallad bestämmande sluss, bereda segelled till Åsnen och medelst kanaloch slussbyggnader samt med begagnande i öfrigt al redan befintliga vattendrag, till enahanda ändamål förbinda Åsnen med Salen, vid hvars norra ända denna kommunikationsled anknyter sig till Statens jernvägar; utgörande längden af denna vattenväg omkring 4 ’/* mil; och härigenom minskas den för kanalarbeten å förstnämnda kommunikationslinie beräknade kostnaden från 1,050,000 till allenast 214,000 Riksdaler. För vinnande af det ändamål jag nu omförmält, har staden Carlshamn anslagit ett belopp af 500,000 Riksdaler, och hvad som derutöfver erfodras, i händelse statsbidrag efter enahanda grunder som tillförene erhålles, eger man numera -visshet att kunna anskaffa genom aktieteckning. I öfrigt åberopande dels Kongl. Maj:ts förnenämnda nådiga Proposititon, Statsutskottets deröfver afgifna utlåtande samt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i änr net den 5 Januari 1858. dels ock det särskilda betänkande, jemte dervid fogade kost nadsförslag, som förbemälde Chef i södra vägoch vattenbyggnads-distriktet den 12 sistlidne Oktober afgifvit, och hvilket skall tillhandahållas Stats-Utskottet, hemställer jag vördsamligen, att Rikets
Vid e är en kant eller fals på lockets ena halfva B, sorn minst en tum går öfver den andra delen af locket; d ef föreställer en jernstång, som i ena ändan g är fästad vid behållaren, och i den andra har ett hål, som passar till öglan k, i hvilken hänglåset sättes. Ändarne hi och Ivi utaf g och k äro omböjda på behållarens inre sida, och der nitade. Fig. 6 visar behållaren sedd ofvanifrån. A och B. äro lockets tvänne hälfter, förenade genom gångjernen C och D. de/ är den jernstång som går öfver locket, och som medelst kramporna g och k är fästad vid behållaren på samma sätt som i fig. 5. Bii. tilt Särskilda Utsk, Mern. N:o Å. 19 STOCKHOLM, 4S54. /. A. Walldén. ¥ w T I i : ' - ii..''' Sanhilda Ultkollels Memorial, JU 5. 1 Memorial J\° 5. Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Febr. 18S4, kl. 3 e. m. Särskilda Utskottet för bränvinsfrågans behandling har funnit nödigt att pä obestämd kortare tid antaga ännu en kanslist och får della hos Rikets Högloflige Ständer vördsamligen anmäla, med hemställan, att bemälde kanslist må beräkna arfvode från och med denna dag. Stockholm den 7 Februari 1854. Utlåtande J\s 6. Ank. till Exp.-Ulsk. den 17 Febr. 1834, kl. 3 e. m. I anledning af Särskilda Utskottets Betänkande M 5, angående Hr Doktor Sandbergs och Hr W. F. Dalmans motioner om bränvins-bränningeu under nästkommande April månad, hafva Rikets Högloflige Ständer på följande sätt beslutat: Höglofl. Ridderskapet och Adeln har afslagit tillstyrkandet af den förstnämnda motionen, men till handlingarne lagt yttrandet om den sistnämnda; Högvördiga Preste-Ståndet har bifallit betänkandet; Vällofl.
Det finnes deraf, att dessa arbeten, förnämligast afseende fullbordandet af under byggnad varande krigsfartyg, förändring af 3 linieskepp till fregatter, anskaffande af 12 ångbogserings fartyg samt 6 bombkanonslupar, jemte diverse andra mindre nybyggnaderoch kompletteringar, uppgå till en kostnad af rdr 2,308,407. samt att förseendet af dessa och de krigsfartyg, som fortfarande skola bibehållas, med fullständiga krigsförråder etc. ytterligare kräfva en summa af 1,536,730: — 6. eller tillsammans Kongl. Maj:t har ansett, att dessa, under närvarande förhållanden, för krigsmaterielens iståndsättande i främsta rummet oundgängliga arbeten och kostnader böra fördelas på 15 år, dock så, att fartygen och någon del af förråderne redan under de första 10 åren blifva kompletterade, i öfverensstämmelse hvarmed äfven förut nämnde plan är uppgjord, utvisande behofvet af en summa per år, att genom extra anslag anvisas af rdr 272,645; och äskar Kongl. Maj;t derföre af Rikets Ständer, att för detta ändamål måtte, utöfver det anslag, som på ordinarie Stat beviljas, anvisas ett belopp af rdr 272,000 årligen, att i trenne år utgå, eller tillsammans för denna tid 816,000: rdr. It) Kongl Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. Sjette Ifiiifvud-Ttteln. Innefattande Statsanslagen för Civil-Departementet. Nu gällande Riksstat upptager för denna Hufvudtitel: Penningar lndeida räntor, värde Indeldt spanmål Oindeldt d:o rdr 548,682: 16. — „ 293,689: 32. — „ 16,959: „ 3,999: Summa b:ko rdr 863,330: På skäl, som i närlagde protokoll öfver Civilärenden af den 13 innevarande November äro upptagne, har Kongl. Maj:t ansett Sig böra i denna del af Riksstaten föreslå följande förändringar och serskilda bestämmelser:
För öfrigt erbjuda Malmöhus läns långgrunda, öppna stränder få hamnar. Äfven vid köpingen Trelleborg, der betydlig spanmålsskeppning äger rum, har lastningen hittills skett och sker ännu på öppen redd med tillhjelp af pråmar. En lastbrygga är dock innevarande år under anläggning derstädes. I nordliga delen af länet, den så kallade Kullatrakten, äro stränderne visserligen lika öppna som i öfriga Malmöhus län. Trafik å Södra stambanan. 13 delen af länet, men dock djupare och derigenom mera tillgänglige för större farkoster. Der drifves också en icke obetydlig sjöfart, på sätt här nedan närmare omförmäles. Tab. Litt. K. Passagerareoch godstrajiken vid södra stambanan frän Malmö för åren 1856—1860. Antal passagerare. Trafikinkomst af passagerare. Ruut R:dr. Godsvigt. Centner. Trafikinkomst af gods. R:mt R:dr. Extra inkomster. R:mt R:dr. Summa inkomster. R:int R:dr. Våglängden utgjorde från den 2 December 1856 — 1,5 mil. » » 23 December 1857 — 2,4 » » » 4 Oktober 1858 — 5,0 » » » 18 Juli 1859 — 6,4 » » » 1 December 1860 — 7,8 » Bland det gods, som i större mängd befordrats å samma jernväg år 1860, voro: Från Malmö. Centner. H ån Malmö. Centner. Till Malmö. Centner. Till Malmö. Centner. Hamnar. Fyrar. Lotsar. Räddningsanstalter. Postinrättningar. Vid Råå fiskeläge i Luggude härad liar åren 1859 —1861 en hamn blifvit anlagd, hvarför kostnaden uppgår till 54,000 R:dr Runt, hvaraf 23,000 R:dr erhållits såsom statsanslag. Af det öfriga äro 12,000 R:dr genom årliga bidrag från fiskelägets innevånare tillskjutne och 19,000 R:dr upptagne såsom lån af enskilde personer.
Det är åter Oikameonna, som krossar Wischtonnohs majs, det är hon, som reder hans mattor; det är hennes son, skogens späde barn, det är den stolte, sköne ynglingen, som står vid hans sida i striden; det är hon, som skall följa honom, när han går att jaga på de rika jagtmarkerna hos den store anden; det är hon, som der skall tjena honom och utvälja åt honom de saftigaste delarne af hans ståtliga byte". "Lilameha, du unga, också på den gamlas lockar hvilar kransen vackert, blott glädjen blommar i hennes hjerta!" Elas frågor. Hon var ännu icke född, men hon stod vid himlens rand, nyfiket blickande ned på jorden, der hon skulle börja sin bana, och skakade på vingarne, otålig öfver hvad hon såg. "Ela hvad skådar du på, du ser ej rätt nöjd ut", frågade hennes ledsagare, en engel, som genomgått pröfvotiden på jorden och längesedan återkommit. Jag ser mycket som är vackert, men också mycket, som icke är så. Jag förstår det ej. Hvad ser du? Jag ser tvenne menniskor; båda uttala sitt innersta i ord. Hvarföre synes mig den ena så ful och den andra så vacker, då den enas mening likväl är så lik den andras? Hvad säga de? Den ena säger: "du är fattig, det är min skyldighet att hjelpa dig. Jag ger med glädje hvad jag kan gifva dig, fast det är ringa. Jag skall arbeta för dig, för att förtjena åt dig mera. Se jag har två klädningar, tag den ena; jag har en bit bröd, jag ger hälften åt dig; jag har en bädd, den kan ej delas, tag den hel, jag kan sofva på marken". Den andra säger: "jag är fattig, det är din skyldighet att hjelpa mig. Du bör ge med glädje, men ringa är det du ger. Du skall arbeta för att skaffa mig mera. Tag hit din klädning, ditt bröd, din bädd. Du må vara glad, att jag vill ta emot en så ringa gåfva". Hvarföre är den ena ful och den andra vacker, båda tala ju detsamma? Hvad ser du mera? Jag ser en moder, hon säger åt sitt barn:
Om bergsmännen, Vermländska allmogens Excellenser, vill jag dock inte tala, efter de icke finnas på alla orter; men äfven mellan sjelfva bönderna råder ingen ringa åtskillnad i heder och anseende; ty den frie, sjelfägande skattebonden anser sig icke obetydligt ”för mer” än den tjenstpligtige frälsebonden. Båda åter förmena, att ett omätligt svalg är befästadt mellan dem och alla de öfriga, som vi vanligen subsumera under samma stånd, såsom backstugusittaren, inhyseshjonet, dagsverkaren, torparen, smeden, äfvensom soldaten och sjelfva sockenhandtverkarne (ehuru man hedrar dessa sednare med titeln embetsmän). J hafven sett mig på förtrolig fot umgås med salig Excellensen Adlersparre, och äfvenså å andra sidan med hedersgubben Bromelius och vår bildade kronfogde. Men sådant träffar sällan in med bonden. Det faller honom näppeligen in, att betrakta någon i en af dessa classer, ehuru denne mångengång kan vara välbehållnare än han sjelf, för sin gelike, sin kamrat, sin vän. Han kan äta med honom ur samma grötfat (hvilket likväl sällan nog sker), men han umgås ej med honom, besöker honom icke i hans stuga, om icke i ärender. Vi se prester ork andra män af medelclassen gifta sig med grefvedöttrar, men du får sällan se en torparson eller en ung krigsman drista höja sina tankar till en bonddotter. Visserligen kan böjelse, duglighet och penningar här som annorstädes göra undantag, men sådana förbindelser äro och förblifva undantag, och betraktas som verkliga mesalliancer. Vi se simpelt folk af medelclassen, till och med bönder, innehafva säterier och andra stora egendomar; men jag mins knapt något exempel på, att en torparson har kommit åt någon hemmansdel. Så står det till på landet, och underligt är, att detta undfallit Furumo, som i flera år bott på landet, ägt eget hemman och sjelf varit ett slags bonde. I städerna äro distinctionerna i den såkallade sämre classen ännu mångfaldigare, likväl med den skillnaden, att penningen der mera gör sig gällande.
Bil. N;q 6 (ill Kongl. Maj.ts Nåd■ Prog. N:o t, örn Statsverket 1862. 47 Beträffande först de äskade anslagen till byggnader vid Ultuna landtbruksintitut, fann Stats-Rådet, efter granskning af de redan vid förra riksdagen företedda handlingar och förslag i ämnet, sig nu böra tillstyrka, att framställning lill Rikets Ständer måtte ske om anvisande af det för uppförande af en stallbyggnad utaf gråsten erforderliga belopp, hvilket, med någon jemkning i den beräknade kostnadssumman, antogs i jemnadt tal uppgå till 18,000 Riksdaler, att såsom anslag för en gång utbetalas under år 1864; hvarjemte Stats-Rådet hemställde, att till Rikets Ständers pröfning måtte öfverlemnas, huruvida tillgång jemväl skulle kunna beredas till bekostande af den ifrågasatta, till boningshus med lärosalar, laboratorier, rum för elever, m. m. afsedda, större byggnaden, hvars uppförande ostridigt skulle bidraga att bringa institutet i mera fullständigt och ändamålsenligt skick. I öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t vid nästlidne riksdag föreslagit, samt då nyttan och behofvet af en agrikulturkemisk försöksanstalt invid rikets hufvudstad vunnit allmänt erkännande från ett betydligt antal af Hushållnings-Sällskapen i länen, ansåg Stats-Rådet, att, för fullständigande och fortsättning af de, för en sådan anstalts verksamhet vid Landtbruks-Akademiens experimentalfält redan vidtagna åtgärder, medel borde hos Rikets Ständer äskas.