Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tillsägelsen blef ej i någon nämnvärd grad hörsammad, folkhopen utanför stojade och larmade immerbadd, men unge Hummel bragte det oaktadt sitt långa tal till ett lyckosamt slut. Champagnervinet bjöds omkring jämte nybakad konfekt i lysande omslag och karameller med sinnrika deviser, syftande på det höga festföremålet, den nyfödde kronprinsen, hvars skål i all underdånighet af landshöfdingen föreslogs. Lefveropen inifrån salen öfverröstade i någon mån det högljudda oväsendet från gatan. Regementsmusiken började spela. Det var osynlig musik, placerad bakom några höga granar, hvilket mycket förhöjde effekten, då menuetten spelades upp. Gamle John Hall, som var iklädd sin sedvanliga högtidsdräkt med stora guldknappar i den blå rocken och stora skooch knäspännen likaledes af guld, silkesstrumpor och skor och hvitt spetskrås samt pudradt och ombundet hår, tog sig än mer sirlig och förnäm ut än vanligt, då han högtidligen reste sig upp och bugade sig för amiral de Freses fru. Det var nämligen beslutadt, att stadens rikaste köpman och dess förnämsta dam skulle tillsammans öppna balen. Långsamt och prudentligt ledde John Hall sin dam högst upp i rummet till deras platser, de öfriga paren ordnade sig så småningom efter rang och ålder. En ståtlig syn var det att se alla dessa vördnadsbjudande åldringar och unga eleganter i menuettens takt figurera mot de ståtliga matronorna och de sköna fruarna och mamsellerna, ty alla, gamla som unga, dansade med i den första menuetten. Man hade dansat ett par turer, då larmet utanför på torget blef allt mer bedöfvande. Musiken tystnade, och dansen afbröts. Utifrån ljöd ett vildt skränande och ursinniga rop, hvilkas betydelse man först nu uppfattade. Från hundratals strupar ljöd det skrik, som trängde upp i festsalen. – Ut med Björnberg, ut med Björnberg! Björnberg stod framför friherrinnan Koskull och sade henne några grofkorniga artigheter, då skränet trängde igenom. Han blef mörkröd i ansiktet, men förändrade ej en min.
Den till Ungerns kufvande 1849 sammandragna hären var 190,000 man, som då utgjorde mer än hälften af den genast användliga ryska arméen. Genom ungerska rörelsens kufvande skulle Polen hållas i stillhet och Österrike räddas från undergång, hvilket för Ryssland var den väsendtligastc sak. För att få någon ledning till bestämmande af den styrka, hvarmed Sverige skulle kunna af Ryssland anfallas, måste man först taga i betraktande styrkan af Rysslands s. k. aktiva armé. En fullständig ombildning af ryska arméen i nästan alla dess delar skedde 1863, och är knappt ännu fullständigt afslutad. Dess hufvudsyfte har varit, att förvandla den stora mängden reservtrupper, hvilka förut voro mindre rörlige och i krig mindre användbara, till aktiva och derigenom betydligt öka den genast användliga styrkan. Denna är numera icke delad i armé-corpser, hvilka hädanefter först bildas vid krigets början, utan blott i infanterioch kavalleri-divisioner. 35 Den reguliera ryska arméns fälttrupper, utgörande dess stridskrafter, äro numera följande: 3 gardeI 4 grenadier-[-divisioner. Af dessa trupper tillhöra 1 grenadieroch 6 infanteri-divisioner kaukasiska armén. En grenadieroch tre infanteri-divisioner hafva 4 bataljoner å regementet; alla öfriga 3. Tillsammans äro bataljonernes antal 596. 11 sappör{ 6 ponton-half(bataljoner. Den ungefärliga styrkan är, efter planen, på fältfot: 596 infanteri-bataljoner å 900 man 536,400. 44 jäg.-bataljoner å 720 31,680. Kavalleri, 240 sqvadroner å 150 hästar 36,000 hästar. Artilleri, 163 batterier 1,304 kanoner. Ingeniörtrupper 48 kompanier. Infanteriet har på fredsfot tre olika slag af styrka: den förstärkta fredsfoten (beredskapsfoten) 680 man å bataljon, vanliga fredsfoten 480 man, cadrefoten 320 man å bataljon.
Majit närmare komme att bestämmas; att kontrakt skulle uppgöras med rusthållarne vid Smålands husar-regemente om erläggande af hästvaka ris—afgift, samt regementet förändras till infanteri; i sammanhang hvarmed kontrakten vid Smålands Grenadier-bataljon, när de nu varande tilländaginge, borde uppgöras i likhet med dem för husar-regementet; och att rusthållarne vid husar-regementet skulle i Kronans förråd kunna göra utbyte af nu egande kavallerigevärs-persedlar mot infanteri-beväring, eftersom derom vidare af Kongl. Majit kunde förordnas. Kongl. Majit, som sålunda framlagt den uppgjorda planen för Vestgöta infanteriregementes återförvaudling till kavalleri och Smålands husar-regementes öfvergång till infanteri, har för denna förändring äskat Rikets Ständers medverkan och i sådant hänseende föreslagit, att Rikets Ständer, med antagande af den framlagda planen, måtte bifalla de till dess genomförande erforderliga, här ofvan omförmälda anordningar af inflytande vakans-afgifter och lönebesparingar samt öfriga åtgärder, så vidt de vore afsedda att ega rum under nästa statsregleringsperiod, under hvilken deremot icke, till följd af den föreslagna förändringen, erfordrades några särskilda anslag; i sammanhang hvarmed Kongl, Majit förmält sig vilja framdeles, i mån af behof, framlägga nådiga förslag om anvisande af de medel, som under följande statsregleringsperioder komme att för ändamålet tagas i anspråk. Utskottet har denna fråga till pröfning förehaft; och enär Kongl. Majit funnit den nu föreslagna tillökningen i kavalleriets numerär, såsom åsyftande att bringa arméens stridskrafter till häst och tili fot i ett lämpligare inbördes förhållande, vara af nödig omtanka för arméens krigsdugiighet påkallad; samt då Utskottet funnit skäl godkänna den framlagda planen för Vestgöta infanteri-regementes ålerförvandling lill kavalleri och Smålands husar-regementes öfvergång tili infanteri, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer malte, med antagande af berörda plan, till Kongl.
De nödiga anslagen skall jag, ehuru dryga de må blifva, visserligen icke med min röst förvägra: jag betragtar dem icke annorlunda, än som rättvisa straff för begångna misstag och ådagalagd sorglöshet i de serskilda lagstiftningsoch förvaitnings-grenar, hvilka med brottmålsförhållandet stå i gemenskap, Lex. broltmäls-iag, brån vinsoch lösdrifvefiförlaltningarne, m. m., utan att nämna det blodskulder ådragande sätt, hvarpå SLaten sörjer för fångarnes själavård, enär ruan, lör sådant ändamål anställer personer med så ringa lönevilkor, ait de nödgas sysselsätta sig med barns undervisning eller andra befallningar och i hvilket förhållande rättelse af de nu församlade Rikets Ständer blifvit afslagen. Men för närvarande anser jag för min del Rikets Ständers åtgärder böra inskränkas till följande: l:o att Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ett extra anslag af 270,000 R:dr till Läns-fängelsernes ombyggnad eller förbättring bi fal 1 es; 2:o att den summa, som af öfverskolts-medlen och Banco-vinsten må återstå, sedan öfriga allmänna behof blifvit aff Rikets Ständer i sammanhang med extra Slals-regleringen pröfvade, må afsättas såsom reserv-fond för blifvande fängelse-byggnader, öfver hvars fruktbargörande tills vidare det må uppdragas de förenade Statsoch Banco-Utskotten att med förslag till Rikets Ständer inkomma.” I denna reservation hafva Herr Westfelt och Herr Wedberg hufvudsakligen instämt, den sistnämnde dock ej så vidt fångars själavård och Rikets Ständers vägran af ökad löneförhöjning för Fäugpredikanter deri vidröras. Dih. lill R. St.
Då man jemför dessa båda perioder, visar sig för elen sednare, i förhållande till den förra, en högst betydlig tillväxt af export mot import, äfven af de båda omtvistade ädlare sädesslagen. Det må vara att. hvardera af dem innefattar en för kort tidrymd, för att kunna för omdömet lägga säker grund. Något, och ej så litet, bevisar dock jemförelse!!; och då man dertill lägger den rastlösa ifver, hvarmed odling och förbättring af vår jord fortgår, beiiöfver man ej vara siare för att förespå, att Sverige, redan nu ett i stort sädesexporteraude land, innan kort skall se denna export så tillväxa, att den mäktigt, kanhända främst på vår handelsvåg skall väga. Jag har nu sökt ådagalägga att hvarken behof eller billighet tala lör de auspråk, jordbruket framställt, att genom å säd satt tull skyddas emot import. Härtill må anmärkas, att de hvilka förmena att dymedelst en prisförhöjning skulle komma den inhemska sädesproducenten till godo, hängifva sig åt en synnerlig villfarelse. Det gifves nemi. några satser uti statsekonomi, hvilkas sanning är axiomatisk. En af dessa är, att pris å vara betingas genom förhållandet emellan efterfrågan och tillgång. En annan, att efterfrågan till viss grad af priset är beroende. Då nu uti värt land, under vanliga förhållanden, tillgången vida öfverstiger efterfrågan. huru kan man då föreställa sig att skyddstullen skulle på priset kunna utöfva någon verkan. Jag åtminstone kan icke fatta att uti denna tullsats skulle kunna ligga någon trollformel, hvilken 62 I)6n 2 Juni e. öi. vore mäktig att, framkalla orsaken till all prisstegring, nemi. okad efterfrågan. Den producent, hvilken, föremenande sådant, skulle förhöja sitt pris. tomine snart att erfara, att han, under ofvan anförda förhållande mellan tillgång och efterfrågan, icke för konsumenten förmådde stifta lag. Endast då, genom tillfälliga orsaker, under något tidsögonbliek och på någon ort brist upstår, blefve producenten den som egde makten i sin hand.
UtidtanDe, t anlebnimj eif n>åcft motion om fritt ©pcifdtt å Nummerlotteriet, i f>dnDclfc beit» na Sndttning fomine att btbcf;dllaö. (3. a.) (Wenont protocott&Utbrag ben 11 :tc ftfil. 9}?ai bär äöätlofl. 23orgare*©tånbet titt Utffottet remitterat ett af Jjr Ekerman afgifmet Memorial, broaruti, ba ©tånbetä pluralitet bcflutat, att 9?itmmer Utffottet, font från £>. 33onbe;©tånbet emottagit en motion af 9tiföbag5 LV ber för StatgsSBerFet infiFT nälla SFifSbag påräfnab, famt motionärerne ej uppgifmit något fatt att förmifja Staten om benna funima, i bänbelfe S?otteri*rörelfen, genom ett föränbrabt friare Spelfatt, fFulle utfarta meb forluft, Fan UtjFottet, bå bärtin ytterligare femmer, att £ofteri Jörcilfet UtjFottet (Fotat titt fmar mörbfamligett anbraga. ©en 17 Sept, 1839. SXeferM tioner. Sif Jpr Ekerman, font åberopat bmab IjanS cd) 8tifS Äroaruti injiämt r SommcrccsSFåbct Santesson ocjj öjär ©om Sif öjr Sanccrii^SRåbet von Hartmansdorff, font Otts fört: ©S d£>r Ekerman önfFat, att bans ferffitbta mening borbc, fåfom referoation, till SlifSsStånben åtfölja UtfFot
Fäderneslandets linanciela ställning syntes 1815 års Ständer bekymmersam, och Stalsoch BankoUtskottens Utlåtande, N:o 21. 15 det af Rikets Ständer förordnade Utskott för utredandet af orsakerne härtill angaf, såsom hufvudsagligen vållande: ”Illa beräknade fastighetsköp till uppstegrade värden, hvartill man blifvit föranledd af öfverflödig penninge-tillgång, och uppjagade priser af jordbrukets alster emellan åren 1807—1812.” ”Minskad export af landets produkter 1808.” ”Okad import under åren 1S13—1814, af så väl öfverflöds-, som nödvändighetsartiklar, bland hvilka sednare var 1,200,000 tunnor spannmål.” För att afhjelpa detta onda, vidtogo Ständerne att uti förlagsoch låneväg bereda sedelstockens ökning med sju och en half millioner Riksdaler banko, utan förstärkning af metalliska kassan; snart absorberades dessa tillgångar, utan motsvarande produktivité och 1817 upptäcktes obeståndet af Malmö Diskont, som hade till följd denne, så väl som Götha kanaloch Götheborgs Diskonters upplösning. Denna tid är ännu icke ur vårt minne och de olyckor, den bragte, hafva lemnat efter sig sår, som först under sednaste tiotal af år kunnat helas. Egendomsvärdet sjönk hastigt till en tredjedel af sista inköpspris; allmänna krediten man och man emellan var störd, jordbruk och alla näringar lågo nere, och förlägenheten drifven till sin höjd. Mot största .säkerhet och hypothek, kunde penningar icke, äfven med betydliga uppoffringar erhållas, och landtrnanna-produkter måste afsättas till vanvärde. Oaktadt Ständerna 1818 lemnade garanti om desse Diskontsedlars inlösen på fem år, såldes de villigt till 45 procent, och flere exempel finnas å försäljningar till 12 å 14 procent. Man var ej nöjd med säkerhet och dess representativ, man ville hafva verkligt mynt sådant det då fanns; dess verkliga värde visade sig vid realisationen, uti hvilken äfven Riksgälds-kontorets sedlar ingick.
Åliggande det Konungens Befallninghafvande i Länet, att, efter gjord anmälan och företedt bevis om vägrad inlösen eller betalning, låta ofördröjligen, såsom för ostridig* fordringar af den mest exeentiva egenskap, *) Mycken ventilation tiar den idd varit underkastad, soia är uttryck t i della moment; men de öfvervägande skälen voro: att Lagen egentligen är gjord för alt skydda den allmänhet, sorn i vanlig rörelse cj alltid kan vägra emottaga en Privat-banks sedlar — hvaremot den, som vill låna tift Bank, kan se sig för och troligen icke der sätter in sino penningar, innan han gjort sig reda för soliditeten ; att, genom en uppdragen bestämd skilnad emellan creditsedlar och assignationer å ena samt andra förbindelser 3 den andra, så väl 8 f om sedeh örelsen k unde bli bestämd och klar, som ock, vid möjlig concärs, utredningen ske med större lätthet; och att ingen Bank kunde härigenom förlora i credit, vid fråga om upplåning, helst den alltid hade en betydlig del af sina hypotheker disponibel för temporaira behof. Hör till Banco* och Lag-Utskottens Utlåtande N.o rf.. >9 meddela handräckning lill beloppets ulbekommande bos en eller flere af Directionens Ledamöter. Ulfärde ock Konungens Befallningshafvande skyndsam mel i gen allmänna Kungörelser om Bankens iråkade obestånd och upphörande °).
A. 100. XX. U. 71. A. 112. XXI. E. 82. — N:o 5g. i anledning af väckta motioner, rörande slutenen och hästafvelns förbättrande inom Riket. XVII. 13. B. i75. XVIII. A. 101. XXII. U. 208. XXIII. A. i75. — N:o 60. i anledning af en af Herr Petre, Th., väckt motion, rörande användande af ett obrukbart linieskepp, för att utröna bombkanoners verkan, m. m. XVII. B. 175. XVIII. A. iot. — N:o 61. i anledning af väckt motion om nedsättning i försäljningspriset å Svensk Författuings-sainling. XVII. 13. i75. XVIII. A. i o 1 • E. 323. — N:o 62. i anledning af väckt fråga om vägpenningar erläggande af resande, som begagna gästgifvarskjuts. XVII. B. 3go. XVIII. A. 138. — N:o 63. i anledning af Pehr Jönssons från Skåne motion, att det helgonskyIdskorn, som i Skåne blifvit disponeradt till städernas skolor, måtte få till folkskolorna användas. XVII. B. 39o. XVIII. A. 138. — N:o 64. i anledning af väckt fråga om statsbidrag till en i Götheborg inrättad elementarskola för unga sjömän. XVII. B. 3qo. XVIII. A. 138. XXII. U. 208. XXIII. A. 175. ( 3oa ) Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 65. i anledning af väckt fråga om Statens skyldighet att bekosta fattigvården för de å kronoallmänningarne bosatta personer. XVII. B. 3go. XVIII. A. 138.
Brot. 1856 & 1857. 5 Sami. 2 Ajd. 6 Häftet. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1857. Remlin.-, Laysamt Allm. Bese. oell Ekon-Utskottets Utlåtande N:o 5. 1 N:g 5. Ank. lill Exp.-Utsk. den 10 Juni 1857, kl. 6 e. m. Sammansätta Bevillnings-, Lagsaint Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, i anledning af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Riks-ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänkandet N:o 2, angående vilkoren för bränvins tillverkning. Enligt Uiskottet tillhandakomna protokolls-utdrag för den 2, 4, 6 och 9;de siatlid ne Maj, ha!'\a Kiks-slånden, vid pröfningen af omförmälda belänkaude, med dervid fogadi. förslag lill förordning, återremitterat vissa delar deraf samt i åtskilliga andra punkter fattat sinsemellan skiljaktiga och från Utskottets förslag afvikande beslut; och får Utskottet nu deröfver afgifva utlåtande. § 2. Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet hafva gillat Utskottets hemställan, alt väckta motioner om förändring af den i nu gällande Kongl, förordning bestämda lid för bräuvins-tillverkningeus utöfvaude icke måtte bifallas, hvaremot Bor Bill. lill R. St.
Hr Cederschjöld har påstått, att 3:dje punkten, jemte det tillägg jag yrkat, är öfverflödig, emedan sådana föreskrifter förut skola finnas. Det är ledsamt, att han icke behagat uppgifva, hvar de finnas. 1817 års författning säger väl, att hesvär få äga rum; men jag Jiar nyss uppgifvit, att de, sorn skola besvära sig, äro okun-i niga om beslutet. Hr Bjärne har påstått, att mantalsskrifpingarna verkställas emot socknarnas beslut. Om han der-* med menar, att den, som anmäler sig, antecknas i mantalslängden, så har han rätt; men derför är han icke skatt - skrifven, ty derförinnan skall anteckningen vara utförd i behörig collinan. Frih. Cederstrcms förslag upplästes, så lydande: ”att, ”då församling å allm. sockenstämma beslutat vägra någon ”att sig inom socknen nedsätta, eller gammalt och mindre ”arbetsfört tjenstehjon att derstädes i tjenst antagas, skall sådant socknens beslut alltid underställas K. M:s Bef:h:des ”fastställelse." Frih. Boye: Jag tackar för den upplysning, jag fått till ytterligare stöd för mitt påstående, att här är fråga om ett nytt onus för församlingarna. Frih. Cederströms förslag blef af R. o. Ad. bifallet. 1: s t a punkten af Utskottens förslag. Hr Cederschjöld: Jag förnyar min hemställan, att det i slutet af i:sta punkten må heta: der han varit ellef bort vara skattskrifves Frih. Cederström: Sedan 3:dje punkten blifvit antagen, tror jag, att ordet bort kan undvaras i den första. Jag bestrider dock ej dess införande, men önskar deremot, att orden: ehvad han haft eget hemman eller icke, må uteslutas. Stadgandet blir derigenom klarare. Den a5 April f. m. Gr. Horn: irsta punkten är blott en förklaring af 1788 3rs bref. Der står nemi.:
Man som j'ag till större delen har att tacka för upplysandet och stadgandet af min öfwertygelse deruti, denne aktningswardc, Wettenstapernas och medborglighetens Veteran, sem ! mera an en half mennistoälder wid allmänna Riksmöten och r enffilda lefnaden , gagnat och upplyst genom ^cftcrdömen och werkfamhet, med ett oro den warda Ledamot, som nyst talat '-st. Man har sagt, man har ffrifwit och tryckt att det enda nödwandiga sattet till förekommande af sjukdomar och far - Konungens Förste Archiater, Preses i Collog. Med. och Commendören af K. W. O. Herr von Sckulrenbeiin, hwilken såsom Statsman och Lard warit och ännu ar för Swerige hwad llaller war för Bern. Dct ar hans kunskaper och nitfulla wcrksamhet wi hafwe att tacka för anskaffandet af cn fond för Koppympningen och för inrättandet af Allmänna Barnbördshuset, utan att Statswcrkct dertill förskjutit det ringaste, och hwilka för mcnffligheten och den wetenstapliga underwisningeu hedrande och nyttiga anstalter, wi uiom honom ännu torde Hafwa saknat. Dcn 2 April. farsyter pä Landet, more ett ordentligare mättligarc lefnadssätt hss Allmogen, och att inga andrs, inga wettsammare medel §.n rena seder fordras till utrotande af det rysliga onda som öfwerflyttad till gamla weridén för att hämna Européernas barhari uti dcn nys, enligt hwad allmänt är bekant, hotar att föröda en af Swenges wackraste Provinser. Lemnom nt deri oerfarna Thco^ rim att skapa Lagar och Inrättningar för menniskorna sädanc de borde wara — det tillhör wisa Lagstiftare att behandla och göra Föreffriftcr för mennistorna sädana som de arv. Dct ar ej har som denna sanning kari betwiflas, ej här den, att otillräckliga medel endast ofullkomligt utföra ett godt andamäl. Uti Riksens Högloft.
I sammanhang härmed hafwa Riksens Ständer ansett ledande till mera redighet och enkelhet riri Räkcnffaperne, om Kronans Tionde och afrads Spannema!, hwilken dels anwändes till Flottornas och wärfwade Regementernas aflöning, dels utgör Stats-Werkels öfwerjkotts Spannemal, utan att hädanefter uti Räkenffaperne uppoch af-föras, efter det hittills wanliga Stats-priset af - R:dr >6 H. tunnan, för framtiden beräknas endast ester det wid 18 ars Stats-reglcring för öfwerffotts,spannemal pa förslag i Staten upptagne pris af 4 R:dr tunnan; medförandes betra stadgande likwäl ingen förändring uti beräkningssättet af Kronans in - Den 29 Junit. 9rZ Mesta Spannemal, som uti. Staten upptages till ett wärderingsptis af z6 st. tunnan. Deremot hafwa Riksens,Ständer funnlt följande rillökte och noa inkomster ifrän och med inn^- warande ar 1312 wara för Stats,Merkel att påräkna, nemi.: i:o Tillökte eich tillkomne nya Arrenden ä Kungsgårdar och andra Kronolägenheter R:dr. 8,974'- Z6. 7 2:0 Häste,Vacance,afgift wid Wästgötha Regemente - 50,000: — 3:0 Dito wid Smålands Cav allert 14,000: 4:0 Dito af Bergslagerne i Nerike s,8?8: 36. P-. 5:0 Zntcrestcn af Capitalen som statt under Kongl. Krigs-Colkegii disposition, men blifwit till RiksgäldSContoiret aslemnade 563»: 9. ir-. 6:0 Jntereste af f. d.
Den ekonomiska lagstiftningen har i åtskilliga delar icke medhunnit att följa denna princip, och såsom exempel härpå får jag särskildt åberopa 28 kap. 7 § Byggninga-Balken, deri ansvaret för skjutsskyldig bonde eller borgare, som försummar skjuts, finnes utsatt till endast 6 mark eller 75 öre Riksmynt. Det har ock sannolikt varit delta låga och i följd deraf overksamma bötesbelopp, som, sedan flera år tillbaka, föranledt Kongl. Majrts Befallningshafvande i de flesta bland rikets län att i de ordningsstadganden, hvilka för gästgifverierna och de skjutsskyldige utfärdats, i detta hänseende föreskrifva särskildt vite; — men då nyligen vid tillämpningen deraf inträffat, att på den bötfälldes klagan, en af rikets Hofrätter förklarat, att då, enligt Kongl. Brefvet den 10 Maj 1815, Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes rättighet att i politimål stadga vite vore inskränkt till de fall, då något ansvar i lag och författning icke funnes bestämdt, den klagande för sin försummelse icke kunde ådömas högre böter än 75 öre; så och då ändamålet med en straffbestämmelse i allmänhet torde vara att varna eller afskräcka (rån lagbudets öfverträdelse, men den ifrågavarande icke kan antagas verka till detta syfte, särdeles i de norra delarna af riket, der skjutsskyldigheten alltid ovilligt full göres och der den anses för det mest tryckande af alla jorden åtföljande onera, samt vid sådant förhållande betänkliga svårigheter torde möta för Kongl. Majrts Befallningshafvande att vid skjutsbestyret upprätthålla den ordning och påpasslighet, hvarpå den resande, med afseende jemväl å den ständigt stegrade skjutslegan, synes ega rättvisa anspråk, får jag äran härmed vördsamt föreslå, att Rikets Ständer behagade för sin del besluta och till Kongl. Majrts nådiga bifall i underdånighet hemställa, att de begge sista momenten i ofvannämnda lagrum måtte erhålla följande förändrade lydelse; 30 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.