Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Jolanta,» sade han, »kom i håg att ännu så länge du har märket på din näsa tillhör du min sekt, dit du intogs då jag räddade dig från döden när du under en turistfärd ramlade ned i Vesuvius. Ännu måste du förföra och ruinera åtskilliga tjog lorder och paschar.» »Store mästare! » »Tyst! – Men nu måste du förvandlas. Från och med i dag är Jolanta död. I morgon är du gift med lorden. Farväl!» En saga. Den långsvansade och behornade bengeln Lucifer blef en dag kär i en skapad varelse, en bildskön flicka. Hon stretade emot. Han tog henne om näsan med en tång och ville med våld dra henne med sig. Då tog hon fram en knif och skar näsan af sig. Sedan blef hon gift, och hennes barn hade märken på näsan efter tången. Märket gick i arf och kunde aldrig undvikas förr än någon frivilligt skar näsan af sig. Då skulle förbannelsen upplösas. Så lyder i korthet denna hemska saga, om hvars sanning Jolanta är ett lefvande bevis. Hustru och älskarinna. Jolanta njöt i fulla drag af att kunna krossa männen med sin skönhet, sitt snille och den makt öfver menniskorna som alltid medföljde märket på näsan. Hon var nu gift med lorden, som aldrig sett henne utan mask och således ej visste henne vara den Jolanta han vansinnigt älskade. Ty sin hustru älskade han ej. »Jag vill skiljas vid dig,» sade han en dag. »Lass basen,» sa’ hon. Hon gick sin väg, sprang in och tog af sig masken och skyndade in till lorden en annan väg. »Jolanta! älskade!» Hon var nu fri, hon var blott hans älskarinna. Ett buller hörs och lorden skyndar ut. Då ramlar genom skorstenen ned den lille stryparen med blåa naglarne. »Bra gjordt, Jolanta!» sade han. »I morgon skall du lemna mig en million.» Hon lofvade och höll ord. Sömngångaren. I samma hus som blanksmörjefabrikanten Trädgård hade sin bostad, bodde äfven en ung man, en plankstrykare som hette Calle. Han älskade Jolanta. Men när hon rymde från dem som tagit upp henne, rymde han med.
Näringen kan hära sig med den betalning, som nu kan påräknas; men om denna skulle nedsättas till samma pris, hvartill Saltpettern erhålles utifrån, är jag öfvertygad, att Näringen med detsamma skulle upphöra. Om derföre meningen är, att hela denna Näringsgren hos oss skall försvinna, så skulle äfven jag tillstyrka afslag å det ifrågavarande anslaget, men om man anser Näringen fortfarande höra uppmuntras, tror jag punkten böra bifallas. Man har sagt, att Saltpetter-näringen ej kan vara särdeles allmän, då den med uppoffring å Statens sida behöfver uppmuntras, men detta beror, enligt min tanka, dels på bristande tillgång till erforderligt bränsle på vissa trakter, och dels på okunnighet i det rätta tillverkningssättet; dock måste man medgifva, att äfven med lättare tillgång till bränsle, och mera kunskap i tillverkningen, Saltpettern likväl aldrig här kan tillverkas till samma pris, som i andra länder. Herr Tham, Wolrath: Att den Saltpetter, Kronan efter nu fastställde pris upp kö - Den 14 OctoLiev f. m. köper, är dyr, och dyrare än den, som ifrån andra länder, såsom Finland, kunde erhållas, derom är ingen fråga; men en annan fråga är, om det skulle vara skäl, alt förstöra de nu varande inrättningarne till Saltpeter-näringens befrämjande, för att ånyo underkasta sig äfventvret, att icke erhålla någon Saltpetter i behofvets stund. Om en oupphörlig fred kunde påräknas, skulle det visserligen gå an, att upphäfva de närvarande inrättningarne, för att köpa Sallpettern, derden kunde erhållas för bästa priset, * ehuru vi derigenom gjorde oss skattskyldige till utlänningen; men då vi på detta sätt under krig skulle kunna blifva alldeles utan Saltpeter, och således ej heller få något krut, finnér jag detta vara ett talande skäl för de åtgärder, som alltsedan år 1800 blifvit vidtagne, för att göra landet i detta vigtiga afseende oberoende af utlänningen.
Hvad jag af dessa föreningar för framtiden mest hoppas, det är, att de skola fortsätta att genom anställda täflingar utveckla en högt uppdrifven skjutskicklighet inom nationen, och i den syftningen verkande skola de befrämja denna vigtiga del af försvaret, på ett sätt, som icke på något.annat bättre kan åstadkommas. Afven jag anhåller, att de ord, jag nu yttrat, måtte få åtfölja den Kongl. Propos:n till Utsk:t. Den 25 November. 155 Frih. Stael von Holstein, Fabian Wilhelm: Jag anhåller att till alla delar få förena mig med den siste värde talaren. Sedan Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, alt det af Frih. Klinckowström väckta förslag blifvit begärdt på bordet och komme att der hvila till nästa plenum, förklarades öfverläggnirigen om den Kongl. Propos:n fulländad; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade remittera K. M:ts ifrågav:de Nåd. Propos. tillika med de i ani. deraf nu afgifne yttranden till Stats-Utsk:t, dock med förbehåll af öppen rätt för R. o. Ad. att, utan hinder af denna remiss, besluta öfver Frih. Klinckowströms förslag om nedsättande af ett särskildt Utskott för behandling af samma Kongl. Propos. jemte andra framställningar rörande landtförsvarets ordnande. Ropades ja. Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utskott inkomrie Mem:r och Utlåtm, nemi. från Konstitutions-Utskottet: N:o 2, ang:de det hvilande förslaget till ny R. O. och dermed sammanhängande ändringar i R. F.; N:o 3, med uppgift å hvilande förslag till ändringar i Grundlagarne; Stats-Utskottet: N:o 7, i ani. af väckt motion om den s. k.
UppGörbsntauneuS qoittencc gäder tefe utan £äraböffrifioarcn8 annotation bera, enligt Äoitgl. Stuniärfeé: Crbinarie Stäntan, forn, i ferftilfee Sän, uti elifa pcrfeblar utgår, ber oioilforligcn pä bafjtbatt af ®e&et @ebeln fpeciffceras tilt Ijiearie perfefeel, edy prifet bera, efter ntarfegäng, uffattaé, enligt ÄongtSRefotutioneu ben 4 ®ecentber 1794. Silla fcrfftlba afgifter, feni funna tjernman påföras, bera äfmen i ®ebct @ebetn utfättas, fä att enbajt en laban tor äret ät (yiuarie betalanbe mebbelas, enligt 35eipittniugS @tab<)an$ 5 Slrt, 131 §. (10) Xillf)br aSeipittu.iSorbrbningcn 1851. got* m utåt t* e. (kvarteret H. CT^xifcc H:o Uppgift till tnantäle» od; ©Eattflfrifningeii uti ©tabén H. H. får ar 18 »« Söbelfe* ittneljafroanbe fmbete, Xienft elter Ga racter, i ©tabén elter på bett grttnb eganbe eller arrenberabe iorbegenboiitar o<b 8ä ©rangen 91. 91.. »iqor 91. 91 '' 91. 91 fÄammar.-9tätts-'91åbS caracter, enligt l SttUmatt af bett * * SOibare n^gifteaS feljattbc t mitt rerelfe anftältbe, utom fyttä Bocitbc, eerfoner, nemligen:
Nordstjerne-Orden O. Hedenstjerna, ä den ena, och vice Häradshöfdingen Gradman, å den andra sidan, har Kongl. HofRätten, genom Utslag den ir sistlidne Junis sig utlåtit, att HäradsRättens ofvannämnde förvandlingsåtgärd varit ovigtig, hvadan ock, till förekommande af dylik tillämpning för framtiden, vice Häradshöfdingen Gradman om sitt misstag erinrades. Med fästad uppmärksamhet derå, att Bergs-Tings-Rätten i Lekebergs Bergslag, genom Utslag den 29 September iS32, förvandlat de Koldrängen Carl Jernberg, för hustjufnad af Stångjern, till ett värde af 5 R:dr 9 sk. 7 r:st Banco ådömde böter, 3l Rtdr 9 sk 6 ra t sam ma R. St. Just.-Omb. Erni.-Ber. d. 15 Januarii 1834- 35 mynt, till 24 dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning Jernberg, vid saknad tillgång till böternas gäldande, undergått, äfvensom att Bergs-Tings-Rätten i Lindes och Ramsbergs Bergslag, genom Utslag den 11 April berörde år, dömt Hjelpsmeden vid Sundbo Bruk, Herman Nyström, för det han vid ett tillfälle i Hammarsmedjan så våldsamt slagit Hammarsmeds-mäslaren vid samma Bruk Anders Hägerström, att dennes venstra armpipa blifvit bräckt, att, jemlikt Kongl. Majrts förnyade Hammarsmeds-ordning den 26 Augusti 1823, jemförd med i5 Cap. 2 § och 34 Cap. 3 § Missgernings-Balken, straffas, för slaget å den såsom Husbonde ansedde Hammarsmeds-mästaren, med 16 dagars fängelse vid vatten och bröd, samt att för såramålet böta 20 Daler Silfvermynt, eller alt i ena hot umgälla sina berörde förbrytelser med 24 dagars fängelse vid vatten och bröd, har jag, i anledning deraf, infordrat förklaring af Geschworner!!
Bet., N.-o 3. rusmngnliiig fått i Forpassningsstadgan ett kraftigt handtag, en återgång måtte cga runi till Forpassningsstadgan af den 28 November 1835, med de smärre jemnkningar deri, hvartill dess tillämpning gaf giltiga anledningar; af Herr ledström, G.. alt, da erfarenheten redan ådagalagt, att den, genom Stadgan af den i5 Maj 1S43, medgilna förpassningsfrihet för gods och fartyg vid inrikes fart å j insjöar, floder och canaler, samt under forsling 11 ml vägen, kan under vissa förhållanden befrämja och underlätta insmuggling af utländska varor, hvilken olägenhet, genom det intrång, som sålunda sker i den laglydige handlandens rörelse, onekligen vida öfverväger de med förpassningsskylldighetens upphäfvande åsyflade fördelar för den inhemska trafiken, Rikets Ständer matte hos Kongl. Majit göra underdånig framställning, att, med ändring af 2 §. i iS43 års Förpassningssladga, föreskrifterna i 2 §. af Forpassningsstadgan den 28 November 1835, måtte till gällande kraft åter uppl ifvås, så att de, enligt samma paragraf, förpassningsskyidighet underkastade varor, hädanefter icke finge, utan medföljande behörigförpassning, förås inrikes orter emellan i större qvantiteter, än sagde paragraf bestämmer; af Herr Sjöblad/, ii.. all föreskriften i 1 ^ af gällande Förpassningssladga derom, alt i allmänhet med införselstull belaggda varor ej fä sjöledes transporteras från en ort till annan, hvarest ständig tullbevakning finnes, med mindre, än förpassning å fartyg och gods måste tagas och lösas, medförde stor olägenhet, serdeles i afseende å en del nödvändighetsvaror, samt att, till lättnad lör trafiken, sill, salt, fisk, bomullsgarn 111. m. alltså måtte till bestämda partier sjöledes få transporteras från en ort till annan inom riket, utan att förpassning å fartyg eller gods behöfde lösas; alli iohannes Johansson från Götheborgs och Bohus Län, att de för landttnnnen och skärgårdsboer tryckande föreskri lierne i Kongl. Stadgan af den 28 November 1S35 och i5 Maj 1843, att vid inrikes sjöfart, då saltsjön beläres, förpassning och produetionsbevis skola medföras, då man seglar utom tullkammaredistrict, måtte undergå den förändring, att man, hvar som helst inom länet, må utan sjöpass och produetionsbevis, få transportera, icke blott landets produeter, utan äfven utländska varor, till den qvantitet,
Den som bifaller LagUtskottets senare Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga proposition angående rättighet för Patrouille, Post, Vaktkarl eller Fångförare alt genom bruk af skjutgevär förekomma fånges ilvkl, voterar .Ta Go H. i4 2io Deri 3 Februarii e. m. den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, anses berörde Utlåtande hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslaget; Hvilken voteringsproposition godkändes och anslogs. "Voteringen börjades klockan -J till g eftermiddagen, och befunnos vid dess slut, klockan 9, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit, som följer: Ja _ 36; Nej — 37; I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att LagUtskottets Utlåtande blifvit af Ridderskapet och Adeln afslaget. Föredrogs ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens d. 26 sistlidne November under N:o 66 afgifne och den 7 derpå följde December eftermiddagen på bordet lagde förslag till jemkning uti RiksSlåndens beslut öfver anmärkningar vid Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga om skiftesverket i Riket den 4 Maji »827. Den 3 Februari i e. m. 211 i:sta Punkten. Herr Dankwardt, Magnus Georg, föreslog, att denna punkt måtte läggas till liandlingarne, hvilken hemställan, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifölls. 2:dra Punkten. Herr Dankwardt: Het jemknings-för slag, Utskotten i förevarande Utlåtande framställt i afseende på frågan om ändring i 13 Cap. 13 § SkiftesStadgan, tror jag icke vara lämpligt eller af Utskotten hafva bordt framställas. Det innefattar alldeles detsamma, som i Utskottens första betänkande var föreslagit och hvilket blef af Ridderskapet och Adeln med obetydlig jemkning förkastadt.
Men denna erinran gäller lika mycket många andra ständigt återkommande brott, oaktadt de straff, som för dem äro stadgade; också är straffets ändamål ej allena det att förekomma brott. Emellan att belägga ockret med straff och att icke understödja det genom lag, är emellertid skillnaden icke obetydlig. Det kan finnas goda skäl att låta det förra falla, utan att likväl göra det sednare. Hvad här ofvan från den Engelska räntelagen af år '1839 är anfördt angifver principen härför. Den framträder, ehuru mindre klart, äfven i den Franska lagen af år 1807. Den förra medgaf ränteaftalets frihet, men tillät ej domaren alt utdöma högre ränta, än den lagliga högsta, och straffade endast den hemlige ockraren; den 24 sednare straffade ockraren, om han af ockret gjort en vana. Visa åter omständigheterna, att försträckningsgifvaren bedrägligen förmått gäldenären att förbinda sig till obehörig ränta, så ligger deruti en handling, sorn är straffbar efter sin särskilda rubrik. Den skillnad, som i de nyare räntelagarne är gjord emellan vexeloch handelsskulder samt andra skuldförbindelser, hvilar på praktisk grund, för väl känd att här behöfva tecknas; och då man i förfallotidens längd insatt det karakteriska kännetecken, som afser att skilja dem från andra skuldförbindelser, öfverensslämmer äfven detta med' affärskreditens bruk och fordringar. Följderna af högre än vanlig ränta blifva ock vid koit förfallotid ej så tryckande. En annan fråga är emedlertid, cm egentliga vexeltransaktioner och vexeldiskon ler ingar, ehuru garanterade äfven genom den slutliga regressen till vexelgifvaren eller aflåtaren, rätteligen böra såsom rena försträcknings-aftal anses. Det finnes goda skäl att härpå svara nej. En bank eller bankirsrörelse består uti att drifva handel med penningar och kredit papper.
D^finkom, hwilkcn mängd och hwilkeu längd af Undersökningar l detta ämne, och det i en tid dä den allmänna beskattningen fordrar sa mycken arbets lönad och möda. 2:0 Sedan pannerymden blifwit fixerad, inträffar der förhållande, att, som man icke alltid kan påräkna en lika skörd, sä skall samma panna, hmilken i ett godt ar är för ägarens behof för liten kunna i ert swart är wara för Staten och for spanmälstillgängen allt för stor och ändamäler således ä ingendera sidan winnås. z:o Wld bränning med smä pannor förstöres spannmål och med Ulan tillbörlig härnad för ägaren — hans förlust ar äswen Statens, hwars medlem han är. Defiukom skall häraf nu som förr upsiä lagbrott bruket af för stor pqnnerymd af dubbla bröst och af sä kallade tjnfhat tar, följden blifwer understes, husvisirationer, chicaner, prejningar, rättegängac, förbittring och falska cdgängar. 4:0 Torde man nu äfwen böra taga i betraktande den förlust hwarje landtman gör, dä han nytz med fullt förtroende till en af Konung och Ständer gistren författning, lätit förfärdiga sin branningsredskap, och nu ser sig beröfwad desi bruk, och nödsakad att inköpa en annan. Detta blifwer förhållandet snart sagt med hwarje landtman i Riker — hans kost - Den * Maji - kostnad harwid är icke obetydlig och man har swärk att säga om han , elier publica stäes lider mäst.
S£tua procent af capttafsfutmnait, utan affecnbe på, till fttutlfen capttalct anflaget är, uteb unbantag, font 1 SJlotn. af benna §. otnförntäler, fauit för arftutngarS laga arfölottcr, äftuenfont för en Ipuar, bå affomften tde ftuarar emot g-ctn procent ränta af £rel;unbrabc Sttfös baier SSanco capital. 4:o Sif arföntcbel i lös eller faft egenbotu, capital c cl) forbrtttgar, font 1111 Sif ^ftbetscomnttf i faft eller lös egcnbout, font l)äbancftcr fitftaS till arftuittge, flåt (b eller offplb perfott, crtäggcö af förfta emottagaren af fytbct Sto procent; od) itta SDomftclarne, efter ftiftarcuö bob, Atbet 7:o 33etutllnittgen af faft egenbotn utgår efter bet borå fift fatta tareringos tuärbe, fantt för lösören, efter Boupptcdutngöstuärbet. 8:o Sif §l)ttb erlägges) 33e>uillning tncb yreitt för .Punbrabct af tuärbet; förifrån Itftuäl unbaittagtte fpttb af autiqoarifft od) l)iftorifft tuärbe, Ittutlfa från all SäetutUuing fritaga^.
Uppå derefter gjord framställning, blef ofvanberörde ProtocollsUtdrag af Ridderskapet och Adeln godkändt. Vid förnyad föredragning afKongl.Maj:ts den 19 dennes lill Hans Excellence LandtMarskalken m. m. Herr Grefve Carl De Geer aflåtne, och den 21 derpåföljde f. m. på bordet lagde, Nådiga Skrifvelse, angående Stadfästelse å en ny Riddarhusordning; fann Ridderskapet och Adeln, att högstberörde Skrifvelse borde läggas till handlingarne. Då nu å nyo föredrogs Förstärkta StatsUtskottets den 16 dennes under N:o 36i aflåtne, och den 21 derpåföljde f. m. på Den 23 December f. ni. bordet lagde, Memorial, i fråga om förlängning af ArrendeContractet på Starby Kungsgård för Majoren Vidt von Steijern; fann Ridderskapet och Adeln, att berörde Memorial borde till StatsUtskottet öfve-rlemnas. Föredrogs å nyo följande Förstärkta StatsUtskoltets den 16 dennes aflåtne, och den si derpåföljde f. m. på bordet lagde, Memorial: N:o 362. Angående Bevillning af KronoLotsar; N:o 363. Angående grunderne för Brämvinsbrännings-rättighetens beskattning; Och fann Ridderskapet och Adeln, att berörde tvenne Memorial borde till BevillningsUtskottet öfverlemnas. Föredrogs å nyo StatsUtskoLtets den 24 sistlidne November under N:o 34o afgifne, och den 21 dennes f. rn. på bordet lagde, Utlåtande, angående Anslag för fullbordandet af Garnisons-SjukhusByggnaden, samt Kongl. Andra LifGardets Casein. Herr Rosenqvist Fredrik Leonhard anhöll, att detta Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet. Herr Dalmanj Lars Johanj förenade sig med Herr Rosenqvist.
Med de i taxan förekommande vigtbestämmelser förstås viktualievigt, der annan vigt icke särskilt är utsatt § 3. För alla varor, som inkomma med främmande fartyg, förhöjes den belöpande tullen med fyratio procent, och för alla varor, som med dylika fartyg utföras, med femtio procent, utom i de fall då, genom särskilta afhandliugar med främmande makter, undantag härutinnan blifvit öfverenskomma. Till allmänhetens underrättelse utfärdar Wårt och Rikets Kommerskollegium kungörelse om dessa alhandlingar vid början af hvart år. Fartyg här i riket bygdå, som för utländsk räkning köpas och utföras, njuta i allmänhet lika rätt som inhemska i hänseende till tullens beräknande för de varor, som med den första gången utskeppas. § 4. Lastpenningar till Oss och kronan utgöras af svenska fartyg med tolf och af främmande fartyg, då annorlunda icke är öfverenskommet, med trettiosex skillingar banko för hvarje läst, beräknad elter svenskt mätarebref, samt betalas hvarje gång, både vid inkommande och utgående; dock, om ett inhemskt eller med inhemska lika berättigadt främmande fartyg under loppet af ett kalenderår gör flera resor imellan Sverige och utrikes ort, erläggas dessa umgälder för utgåendet allenast första resan och vid förnyadt inkommande endast när fartyget innehar last. För bestämmandet härvid om fartyg må anses lastadt eller barlastadt, skall tjena till efterrättelse hvad i 16 § Bil. till R. St. Maj 1827 angående lotsock båkinrättningen i riket finnes stadgadt. § 5. l:o Å inkommande varor, som enligt taxan förtullas efter vissa procent af värdet, eller för hvilka olika tull efter olika värde äger rum, bör godsägaren uppgifva inköpspriset, med tillägg af assyrans, frakt och all annan derå använd kostnad, intilldess de till lossningsorten anländt, och å utgående. varor deras partipris i lastningsorten. Godsägarens angifningsinlaga å inkommande sådana varor bör styrkas af faktura och konnässement, äfvensom assyransräkning, då försäkring tagen är.
Del är nu snart kommet derhän med academiens salar, att den sköna konsten här i landet hotas att blifva begrafven under ruinerna af sitt eget tempel; och så fattigt ät' Val ändå icke landet, att sådant behöfver äga rum. Jag instämmer derföre i den delen af Frill. FfoyeS motion, deruti han föreslår, att ett anslag af /jooo 1 :dr måtte utgå i 5 år till denna academi, för dess byggnaders upphjelpande. Hr von Hartmansdorff: Jag tror, lika med de ta 6 H. ?8 (5i8 Den i3 Maj e. m. Jare , soni redan yttrat sig, att StatsUtsk. har varit alltför hardt emot denna academi. Dessa utlåttn innehålla i korthet, att emedan academien är så fattig, att hon icke kan hålla sig elt hus, godt nog, så vill StatsUtsk. icke heller gifva henne något till undervisningens betalande. Detta är att förebrå den fattiga hans brist på kläder, och derföre icke heller gifva honom något att äta. En StatsUtsk:s ledamot har sagt, att det är brist af en motion, som hindrat StatsUtsk. derifrån. Sådant har likväl icke utgjort något hinder för StatsUtsk., då fråga varit om andra inrättningar, som varit det mera behagliga. Emedlertid, och med den ledning samme värde ledamot gifvit, att 6000 r:dr om året i 5 års tid vore den summa , som uti acadetniens till StatsUtsk. inlemnade handlingar ansåges behöflig för husets reparation, samt, enär de herrar, sorn här väckt fråga om 4000 r.‘dr årligen, icke begärt mer än -J af acadetniens verkliga behof; så vill jag upptaga det hela, och gör nu motion, att 6000 r:dr må, under dé påföljande 5 åren, beviljas för academiens byggnader, utan inskränkning i hvad som blifvit yrkadt för personalen. ET. Ex. Hr Gr. Löwenhjel m:#
Det är en gammal trädgårdsmästareerfarenhet, att man kan drifva fram en vacker och ståtlig blomma af i naturen mycket enkla örter — och denna konstprodukts värde i naturens rike är ock9å kändt. Tager man saken på allvar och frågar, hvartill skall då denna öfvermänniska tjäna, blir svaret: till exempel och ledning för de andra. De andra äro till för henne och hon är till för dem — det är en mycket ordentlig cirkel, hvarigenom hela teorien är reducerad till sitt rätta värde: ett hugskott. Det är gifvetvis icke min mening med förestående att på något sätt hafva bestämt Nietzsches betydelse. Jag har endast velat inlägga en gensaga mot den Nietzschedyrkan, som håller på att från Tyskland breda ut sig till vårt land. Det är Nietzsches genialitet, det är hans stora diktarebegåfning, som härvid är den mäktigaste häfstången. Hans qvasivetenskapliga teorier tåla icke kritisk belysning, men han är en sällsynt rik ande, som kan verka i hög grad befruktande, och säkerligen också gör det, på ungdomen. Om man ställer honom i betydelse vid sidan af Schopenhauer, torde man hafva gjort honom fall rättvisa och lite till. Äfven dennes anhängare sökte ju en tid göra gällande, att genom honom vore lifvets gåta löst. Den lugna pröfningen sedermera har visat, att han, för att begagna herr Ola Hanssons uttryck, var en liten bölja på utvecklingsoceanen. Så torde äfven Nietzsche komma att af framtiden uppfattas. Det kan ju i en tid, då demokratiens evangelium är fastslaget såsom en dogm, alltid vara godt att höra denna aristokratismens apostel slunga sina satser, fulla af hån och förakt mot massan, ut bland bildningsfllistrarne. Skådespelet är ofta bländande, men satserna äro icke öfvertygande. Gustaf R — s. XJr Dagms Krönika. 39Taines uppfiattning af staten. Den gamla frågan om statens förhållande till individen — en fråga, som vållat filosofer och rättslärde så mycket hufvud-bry, synes efter alt det nyfikna teoretiserande, hvarför den varit föremål, nu ändtligen framträda med bestämda kraf på en praktisk lösning.