Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Exp.-Utsk. den 24 Dce. Memorial, i anledning af erhållen återremiss på Statsutskott et s Utlåtande N:o 325. (1. A.) Ifiån Borgare-Ståndet har Utskottet erhållit återremiss å dess Berättelse N:o 3a5, angående verkställd granskning af Kongl. Krigs-Collegii med derunder lydande Cassors afgifne Redogörelser för år i83i. Men sorn, enligt från Riks-Stånden ankomne Protocolls-Utdrag, berörde Berättelse blifvit bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndot den 4> och Bonde-Ståndet, under den i i denna månad, låtit bero vid Utskottets yttrande; så anser Utskottet, till följd af §. i Riksdags-Ordningen, denna fråga vara afgjord, och kan således dermed icke taga någon vidare bifattning. Stockholm den a3 December 1834. Ankom till Exp.-Utsk. d. 24 De c. Memorial, i anledning af erhållen återremiss på Statsutskottets Utlåtande N:o 338. (I. A.) Ifrån Borgare-Ståndet har Utskottet erhållit återremiss å dess Berättelse N:o 338, angående verkställd revision af Kongl. Öfver-]ntendents-Embetets Räkenskaper för år i83i. Men som, enligt från Riks-Stånden ankomne Protocolls-Utdrag, berörde Berättelse blifvit bifallen af Ridderskapet och Adeln den 24 samt Preste-Ståndet den 26 nästlidne November, och Bonde-Ståndet, under förstnämnde dag, låtit bero vid Utskottets yttrande; så anser Utskottet, till följd af y5 §. Riksdags-Ordningen, denna fråga vara afgjord, och kan således dermed icke tåga någon vidare befattning. Ankom till Exp.-lltsk. den 24 Dec.
Det bar fästat sig vid en och annan af dessa frågor, men ej vid dem, som, om sådant afsteg skulle göras, företrädesvis hade bordt väcka dess uppmärksamhet. Om Utsk. hade lika med föredraganden föreslagit en centralstyrelse och ett skollärareseminarium och tillstyrkt att kostnaden derför skulle bestridas af de föreslagne 90,000 r:dr, så tror jag alt det hade varit en riklig tillgång dertill, emedan denna stora summa troligen aldrig kan blifva använd till nästa riksdag. 432 Den C Maj e. m. Utsk. liar i dess ställe kastat sig på de frågor bland dem, som föredraganden framställt, hvilka ej skulle bereda slaten någon utgift. Detta står visserligen tillsammans med en berömlig sparsamhelsanda, men som saken är blott en organisationsfråga, tror jag att det bade varit bäst, att förbigå den saken helt och hållet. Jag vill nu fästa mig vid en och annan af de hår föreslagna punkterna. I afseende på den lista, instämmer jag helt och hållet i hvad Hr Silfverstolpe har nämnt ronde tiden för skolafgifternas erläggande, emedan för de skollärare, som icke antaga löneförhöjningen, den gamla löneinkomsten måste fortfara såsom hittills, hvartill äfven hörer de till lärarne utgående terminsafgifter, hvilka måste upphöra då de nya skolafgifterne begynna att utgå; och uti den 2:dra punkten föreslås, att öfvergångsslaten skall träda i verkställighet d. 1 Januari 1850. Jag tror, lika med Hr Silfverstolpe, alt detta bör hell och hållet öfverlemnas till K. M. I afseende på 5:te och 6:te punkterna är det, som StatsUlsk., har såsom en föregide talare yttrat, verkligen förvillat sig. I den 5:te föreslår Utsk., att lärare, som ingår på öfvergångsstaten, är dymedelst särskild förpligtad, att ”uppfylla de tjensteåligganden och ställa sig till efterrättelse de föreskrifter, som kunna blifva en följd af de ändringar, hvilka kunna komma att i skolordningen vidtagas”. Jag vet icke hvartill ett sådant vilkor skall gagna.
I följd af de förmånliga höskördarne hafva några särskilda medel att framfodra boskapen icke under denna lid behöft användas, men annars gagnas, då behofvet så kräfver, till boskapsfoder bark och löf, hvaraf förråd insamlas för vinterbehufvet. För beteshagars anläggning, ängsodling och tjernars aftappning hafva belöningar tid efter annan utdelats, och betydliga vattenaftappningar samt ängsodlingar hafva äfven utan belöning af driftiga landtbrukare blifvit förelagne. Ängsvattningen är på få ställen inom Länet känd, men der den blifvit vidtagen har den visat sin välgörande verkan. Under besök i Länet hafva Agronomer 35 inom Torps, Hässjö, Säbrå, Graninge, Sollefteå och Själevads socknar utstakat sil-ängar, uppgjort planer för sjöars aftappning och sänkning, samt i öfrigt lemnat råd och upplysningar rörande ängsvattning. Genom aftappning af sjön Deljetjern i Tuna och Selångers socknar, för hvilket arbele, enligt Kongl, brefven den 4 Februari och 7 September 1846 samt den 9 December 1848, ett statsbidrag af 600 R:dr banko anvisats, vinnes en högst betydlig areal, utom det att de förut odugliga myrorna omkring tjernell blifvit odlingsbara och märklig skillnad visat sig uti de förut för årliga frostskador blottställda byarne Berg, Österdelje och Lilldelje, der, efter uttappningen, ingen årsväxt blifvit skadad af kölden. Gräfning för sänkning af en sjö vid Oxsjöby i Torps socken och hvarigenom en angränsande myra förmodas blifva odlingsbar börjades utan statsanslag förlidet år; och en lägenhet vid Torpshammars bruk, omkring 30 tunnland, leinnade första året efter öfversilningen 2,500 L:U. hö högre afkastning än förr. Många sådana aftappningar, till vida större areal och i nästan hvarje socken, voro ännu att göra, om allmogen ägde förmåga alt bestrida de för dylika arbeten erforderliga betydliga kostnader, eller kunde af allmänna medel vinna tillräckliga bidrag dertill.
På hvilken ståndpunkt af bildning skulle vi väl nu stå, om vi hade qvar samma seder och bruk som funnos under hednatiden? Om nationen hade samma individualiteter qvar i sitt skaplynne som den då egde? Om Hr von Hartmansdorff då han ej längre kan göra sina meningar gällande och motstå tidens påtryckning, skulle anse sig böra för att bevara sin heder gå in i högen lik en annan Kettil okristen? Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge discussionen slutad, ropades ja, dervid dock Hr Printzensköld anmälde sig och yttrade: Jag kan icke erkänna mig hafva beskyllt hvarken den stora massan af .Svenska nationen för alt vara nog dura, att icke kunna begripa decimalsystemet. Tverlom har jag endast yttrat att om decimalsyslemet antages, så fruktar jag att det endast blir en tillökning uti de många räknesätt, som Svenska folket redaji äger. Medan jag har ordet, så ber jag att i anledn af Hr AminolTs uplysning om hvad som gäller i ett annat land, der han vistats, få tillägga lill hvad han yttrat att decimalsystcmel der icke blifvit inskränkt till myntet, utan äfven blifvit infördt i rymdmåttet, ty vårt Svenska mål 32 kappar på tunnan finnes icke der, utan tunnan utgör 30 kappar och har således blifvit indelad i decimaler med 30 delar af hundra. Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad hvarefter Hr 204 Den 2,2 Februari f. m. Gr. o. Landtm, framställde, att sedan Hr von Hartmansdorff afslått från sitt yrkande och deremot begärt afslag, endast bifall och afslag å ifrågavar:de punkt voro ifrågaslällde, samt hemställde om 1$. o. Ad. behagade bifalla BankoUtsk:s uti förevar:de punkt gjorda hemställan. Denna propos. besvarades med starka ja jemte ett eller annat nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit ja öfvervägande.
Då nemligen det af Kongl. Majit framställda förslaget utgår från den princip, att till Svenska kyrkan fortfarande skola höra alla de, som icke, på sätt 1 § omnämner, äro medlemmar af sådan församling, som med Kongl. Majits tillstånd blifvit bildad af »kristna trosbekännare af annan lära än den rena Evangeliska,» och då följaktligen rättighet alt bilda egen församling blifvit betraktad såsom ett medgifvande åt dem, hvilka kunna ställa den i lag - Lag-Utskottets Betänkande N:o 2i. 47 förslaget såsom vilkor för sådan rättighet fordrade garanti för särskild religionsundervisning och religionsvård, så liar deremot det af Utskottet framlagda lagförslaget hufvudsakligen genom ny redaktion af 1 och 2 mom i 14 § (jfrock 9 och 10 §§) uppställt såsom princip, att hvar och en som, efter uppnådda 21 års ålder, anmält sig vilja ur Svenska kyrkan utträda, och på hvilken den i 14 § föreskrifna undervisning, förmaning och varning blifvit utan verkan, skulle från Svenska kyrkan förklaras skiljd, oaktadt han icke tillhörde annan tillåten kristlig församling, och således icke ställt någon sådan garanti, som den nyssnämnda. Genom den princip, Utskottet sålunda omfattat, har det gifvit religionsfriheten en väsendtlig utsträckning äfven utöfver den religionsfrihet, som i Norge är medgifven åt dissenterande, hvarmed der endast förstås »sådane som bekänna sig till kristna religionen, utan att vara medlemmar af Stats-kyrkan.» Den af Utskottet uppställda grundsats, som icke är sålanda inskränkt, kan i sin tillämpning leda till införande af en ny hedendom i vårt land. Denna princip innebär ock ett fullkomligt misskännande af kristna kyrkans betydelse och bestämmelse. Den kristna kyrkan är nemligen icke, såsom ålskillige i vår tid förmena, en efter eget behag och ömsesidig öfverenskommelse af liksinnade personer ingången fri förening, likasom en annan association eller ett bolag, utan den är en af Gud stiftad nådeanstalt, ett pä denna stiftelse hviiande samfund, hvilket, enligt Guds ord och vår kyrkas bekännelseskrifter, icke blott omfattar de troende och fullkomliga, utan ock till svaga och ofullkomliga medlemmar af detsamma sträcker andelig omvårdnad.
Emot mitt forsing har hufvudsakligen blifvit anmärkt, dels att det vore olämpligt och i Sverige utan exempel, att gällande lag suspenderades, dell att bättre vore nu öfverenskomma om något, änskönt ej så fullkomligt lagförslag, dels ock att det icke vore It. St:r värdigt, att så, som jag tillstyrkt, svara på Konungens Propos. i ämnet. Hvad först lagens suspenderande beträffar; så vill jag endast i E. o. Ad:s minne återkalla, huruledes det tillgick med utfärdandet af Kongl. Brefvet af den 15 I)ec. 17 62, huru förhållas bör med lagsökninger i religionsmål. Åbo Hofrätt hade, af omständigheterna uti ett derstädes aldömdt mål, ang:de hållna sammankomster tili gudaktighetsöfning, funnit, att de skett i god afsigt, utan att något oskick derigenom förelupit, derom jemväl Prosten i kontraktet undersökt och intygat. Hofrätten hemställde derföre till K. M., att antyda samtlige lands-fiskaler att ej instämma någon i slika mål, som vore af örn och grannlaga beskaffenhet, innan de sådant anmält hos presterskapet i orten, som skulle äga derom inberätta till Consistorium, hvilket borde albida Hofrättens vidare förordnande. Af denna anleda, anbefallde K. M. Just.Kansleren att för vederbörande landsoch stads fiskaler kungöra, att de uti slika mål ej finge börja någon lagsökning, innan de af Kyrkoherden i församlingen inhemtat skriftlig berättelse om saken och dess sammanhang och sådant med alla dertill hörande omständigheter hos Just.Kansleren anmält, samt derpå erhållit dess svar och utlåt. — Emedan, vid förehafvandet af flera dylika, till K. Mis pröfning fullföljda mål, K.
Den possessionat, som inför nya metboder i sin hushållning och gör nya anläggningar, förlorar icke sällan på experimenter, innan han kommer till insigt af det brukningssätt, som är ändamålsenligast för den jordmån, han brukar och den ort, han bebor. Bonden åser experimenterne, pröfvar Den 25 Augusti 483 och behåller hvad han ser vara godt. Så sprides upplysningen lill alla. Jemte det jag får tillstyrka bifall till den af Hr Bergenstråle förb gårdag motionsvis begärda tillökning i anslaget för hvardera af redan befintlige lägre jordbruksskolor från 1 till 2,000 r:dr b:co, får jag på ofvan anförda skäl föreslå, alt Ii. II. St. ville bevilja för ytterligare 6 nya jordbruksskolor ett lika stort anslag lill hvardera, under de villkor och förbehåll, som redan äro eller blifva föreskrifne för de redan inrättade. 2. På de hufvudgrunder, som jag i min föregående motion tillåtit mig andraga, och sedan erfarenheten ådagalagt, icke allenast att de besök, som Agronomen Jonsson gjort i landet, medfört verkligt gagn, utan ock att Jonsson, oaktadt sysselsatt frän tidigt på våren till sent på hösten, omöjligen kan medhinna att besöka alla reqvireuter, får jag förnya en motion, som jag redan vid sisth riksdag gjorde, nemi. att R. H. St. ville anslå medel till aflöning af änuuu en resande agronom, hvilken, likasom Jonsson och under enahanda villkor som denne, tillförbindes att besöka reqvireuter i landsorten. Dessa 2:ne motioner remitterades till StatsUtsk. 3. Sedan fråga inom II. PresleSt. blifvit väckt om en jemkning och reglering af så väl pastorernes som comministrarnes löner, oeh således initiativet till en tidsenlig reform af presterskapets löncsätt utgått frän sjelfva det Ilögv.
Lagstiftande magten utöfvar derföre genom OpinionsNåmnden ett rakt inflytande på högsta Domaremagten, och, om Konungens tvenne röster i Högsta Dom - Den SO November f, tm 7 stolen upphöra, så år det blott den ena delen af Lagstiftande Magten, som på denna Domstol, sedan dess Ledamöter åro tillsatte, utöfvar någon direct inflytelse. Konungen har derföre handlat conseqvent och prinoipenligt, då Hans Maj:t ej blott föreslagit afskaffandet af OpinionsNämnden, utan ock af Konungens tvenne röster i Högsta Domstolen. Den andra frågan: om OpinionsNåmndert bör för alla dessa nämnde brister skull afskaffas innan vi fatt något bättre i Jtället, besvarar jag likafullt med Nej. Denna inrättning år dock en controll, och båttre, ån ingen; ty den tjenar, ij till varning; 2) som medel till utbyte mot en båttre controll. Hafva vi ef denna qvar till utbyte, låra vi sedan svårligen få någon. Afskaffa vi derföre denna inrättning, så står Högsta Domstolen qvar, ensam af alla EmbetsAuctorifeter inom Samhället, inamovible, om den ej uppenbart öfvertråder Lagarne och ej ansvarig för brist på nit, skicklighet och drift, ja ej en gang alltid, för brift pd ovåld. Om dess Ledamöter tillsattes af Folket eller dess Ombud, behöfdes naturligtvis mindre denna controll å folkets sida; liksom den ena delen af Lagstiftande Magten eller Konungen har, om dess tvenne röster i Domstolen upphöra, men ändå OpinionsNämnden bibehålles, blir likväl ännu qvar en fullt motsvarande inflytelse på Högsta Domstolen genom magten, att ensam tillsätta dess Ledamöter. Man bör för öfrigt göra mer afseende på det allmänna, ån på det enskildta lidandet. Den sorn fruktår OpinionsNämnden, Ben £2 November f, m, hurudan? den oek må vara organiserad, bör ej vara Ledamot af Rikets Högsta Domstol. Utomdess bör det angenäma af Nämndens enhälliga bifall kunna ersätta obehaget af, ja farhågan för^dess ogillande.
JordaBalken, som förbjuder en så beskaffad afsöndring; hvaraf tydligt följer, att 1807 års Författning §. i5 utgör en underordnad del till JordaBalkens 4 Cap. 9 §> hvilken långt för detta i följd deraf bordt haft en annan redaktion. Hvad sorn rubbar allmänna lagen, bör ej tillkomma på annat sätt, än 87 § Regeringsformen utstakar. Man har här lösryckt en till en lagparagrapn hörande del, sorn man på åtskilligt sätt varierat, och hvarigenom man fråntagit hufvudparagraphen dess rätta kraft och verkan. Hemmanskly fningen _, utan afsöndring af jord, är onekligt endast en ekonomisk fråga, och hvarmed man fullkomligt kan vinna det ändamål, Kongl. Majrts Nådiga Författning åsyftar; hvaremot afsöndring af jord tydligt ingriper i hvad allmänna Lagen stadgar i 4 Cap. 9 §, och har således bordt behandlas enligt 87 § Regeringsformen; men har genom Piikets Ständers Skrifvelse och Kongl. Majrts Nådiga Förordning af den 19 December 1827 blifvit behandlad enligt 89 § Regeringsformen. Ofvannämnde Kongl. Förordning tror jag innefattar så många misstag, hvilket af hvar och en sakkunnig måste medgifvas, att jag anser öfverflödigt att paragraphvis genomgå den, hvarföre jag genast öfvergår till ämnet, och vågar ödmjukast föreslå: iro Att Kongl. Majrts Nådiga Förordning af den 19 December 1827, äfvensom S66 Den 4 December e. m. 15 § i En-skiftes-förordnlngen af 1807, må upphafvas, såsom varande i sirid med allmänna Lagen, 4 Gap. 9 § JordaBalken, livars bibehållande, med några undantag, jag anser säkrast leda till hemmanens och jordens bestånd samt förkofran. i 2:0
Den skall framställa en ung mans utveckling i våra dagar från den dimmiga Qogdomsradikalismen till någonting som författaren troligen med eo modern och barock term ville kalla aristokratisk radikalism. Boken är delvis rätt personlig och man har äfven fråa det skan-dallystna hållet sökt framställa den som en personlig uppgörelse med författarens forne vänner. Skandalen existerar emellertid blott i de lystnes inbillning. Bokens förtjenst är dess goda stil. Innehållet har mindre värde. Det är i korthet följande. Max von Rosenberg är son till en herre, som i kraft af smidighet och bristande politisk heder hinner till statsråd, men han får sin egentliga uppfostran hos en farbror, en allvarligt konservativ karaktär utan en fläck. Max ryckes emellertid med af den moderna literära strömningen oeh sluter sig i ungdomlig entusiasm till de demokratiska sträf-vandena. Resultatet blir brytning med hans familj och en följd af bittra erfarenheter, der till den ekonomiska miseren sluter sig en ständigt stegrad känsla af obehag gentemot de demokratiska ledarnes lumpenhet och den brist på hyfsning som utmärker baos nya kamrater. Max förlorar efterhand tron på demokratien eller rättare dess representanter och sluter sig utan att offra sin radikala åskådning till dem han — och tydligen äfven författaren — tror vara de fina i samhället. Der slutar historien. Fortsättningen, huru inom societeten Max ’ radikalism till en tid blir den form, i hvilken han är spirituell, för att så småningom gä öfver i den vanliga societetsuppfattningen, får läsaren tänka äg sjelf. Skälet härtill är att författaren icke står öfver sin figur, icke har blick för i hvilken grad han är » uden midtpunkt », utan naivt låtit honom vara en bärare af sin egen nuvarande uppfattning och tydligen tror denna societcts bornerade kälkborgarn pp fatt ning vara höjden af comme il-faut. Tillräcklig utveckling för att skildra den process, hvarigenotn radikalen från tjugo blir den vanliga haltoch hållningslöse konservative från trettio år, besitter uppenbarligen författaren ej. Detaljskildringarne äro ofta förträfflige och särskildt är Max ’ bederlige fosterfars besök i Stockholm, der han finner sin gamlevän generaldirektören protegerad af den l&amp;oge dryge bondfiluren, ett mästerstycke af politisk satir.
Man tillägger Fouroier * det yttrandet, att ett stort Skandinavien, innefattande Danmark, är det mål, som bör eflersträfvas och som kejsaren önskar må uppnäs, att omständigheterna framförallt just nu äro sådana, att Sverige bör stå rustad t för alla eventualiteter. Men föreningen bör icke sökas, icke erbjudas, den skall komma af sig sjelf, den skall tillfalla den tålige och beredde. » Tvinga Eder icke på Danmark, utan vänta tills Danmark af förhållandena blir nödsakadt att vända sig till Sverige, att kasta sig i dess armar, på det att ett verkligt Skandinavien må kunna uppstå. » Att en lösning sådan, som den ofvananförda från europeisk synpunkt är den lyckligaste, den enda afgörande och betryggande, kan jag mycket väl inse. Att den, enligt min tanke, vore det bästa som kunde hända alla nordens folk, det vet du, och att jag derför i mitt stilla sinne af hela hjertat åtrår den och skulle anse allt hvad vi danskar finge genomgå af lidande och bekymmer, förlust af välstånd och till och med af menniskolif, blott icke af land, såsom ett icke för dyrt pris för en så stor tankes förverkligande. Men jag fruktar mycket, att den väg, som också är antydd i det Fournier tillagda yttrandet, icke skall leda till målet, derför att man icke tillfyllest känner en väsentlig faktor i räkningen, nämligen det danska folket. Och det är ej att andra på; ännu fbr fjorton dagar sedan hade jag sjelf bättre tankar om detsamma än jag nu har. De ord jag citerat kunna endast fbrstås på följande sätt: Sverige skall hålla sig tillbaka till dess konung Christian IX, dels tvungen af den tyska öfvermagten, dels lockad af de tyska löftena att till honom utlemna ett tyskt organiseradt Slesvig-Holstein till personalunion med kungariket, griper efter denna utväg att dock få behålla fideikommisset odeladt, omgifver sig med en tyskt sinnad och absolutistisk ministär, sluter fred på de angifna vil k oren och framkallar derigenom en Bådan förbittring hos det danska folket, att det reser sig, för att föijaga honom, och påkallar Sveriges hjelp, mot att öfverlemna kronan åt Carl XV.
Jag — &gt; » Gärda, » afbröt han häftigt, » hvad menar du? » » Jo, jag b e d r o g dig, när jag första gången lofvade att bli din, jag bedrog dig, då jag inför G u d och människor lofvadc att älska dig i n ö d o c h lust, ty åh Hugo, jag — jag har aldrig älskat dig! » Hon hviskade fram de sista orden, m e n han hörde d e m väl, där han stod framför henne, tyst och orörlig. Då lian icke sade någonting, fortsatte h o n: » D ö m m i g icke alltför strängt, jag har lidit mera för min synd än du kanske anar! H u g o, du vet hur glädjelös m i n u n g d o m har varit, hur ensam jag stod i världen, m e n du vet icke, huru den blef allt starkare år efter år min längtan efter ett eget hem, en plats på jorden, som jag kunde kalla min. Så k o m m o vi tillsammans den där månaden hos fru Hoff, o c h jag tyckte bra om dig från första stund — du var så frisk o c h manlig, o c h när j a g märkte att du började närma dig mig, då kunde jag icke tro att det var sant! Skulle älven jag en gång bli älskad, få ett eget hem, värn o c h s k y d d! Så k o m den stunden, d å du sade att du höll mig kärs — h o n höll plötsligt upp o c h hennes händer rörde sig nervöst i knäet. » Och sedan —, » sade han hårdt, o c h h o n började i g e n: » Jag kväfde min oro öfver, att jag icke älskade dig tillbaka, m e d tanken på allt hvad jag skulle få, o m jag blef din. Du var den förste, som erbjudit den fattiga kontoristen ett h e m, och jag var säker på, att du äfven skulle bli den siste. Och så blef jag din hustru. » H o n snyftade sakta. » Och sedan —,? sade han lika obevekligt s o m nyss. » När du förde mig hit i våras, var här j u så vackert o c h härligt, allt b l o m m a d e och doftade, och jag tänkte: det blir nog bra.
Uti en hos Bonde-ståndet väckt motion, bär Riksdags-fullmäktigen Per Benjaminsson från Elfsborgs län anfört, hurusom det lätteligen hände, att den, som tillverkade bränvin och förskottsvis, jemlikt denna nedsatte afgift för eo del af lillverkningstiden, förglömde när tiden för ny insättning inträffade, hvilket dock för honom kunde medföra allvarsam ansvarspåföljd; med anledning hvaraf Per Benjaminsson föreslagit införandet vid denna § af ett stadgande derom, att i händelse för bränvinslillverkning i större bränneri afgift endast för en del af lillverkningstiden blifvit förskottsvis erlagd. skulle, då tiden för ny insättning inträffade, den vid bränneriet anställde kontrollör genast derom erinra tillverkaren och tillsäga honom att icke fortfara med handteringen förr än ny insättning af afgift åter skett. Då emellertid ett sådant stadgande bland annat skulle föranleda dertill, att kontrollören blefve i första hand underkastad ansvar för en försummelse, hvartill bränvinstillverkaren gjort sig skyldig, och åtminstone ådroge sig en hevisningsskyldighet, som kunde föranleda hvarjehanda förvecklingar, torde den föreslagna förändringen lika litet linnas lämplig, som af något antagligt behof påkallad; hvarföre Utskottet hemställer, alt Per Benjaminssons berörde motion må lemnäs utan afseende. S 7‘3- (47‘)- Då tredje momentet i denna skulle hafva gifvit anledning till det missförstånd, som skulle den här föreskrifna förhöjning i tillverkningsafgift endast utgå för det kannetal bränvin, hvarmed öfverskotlst.illverkning öfverstege '/jo af det tillverkningsbelopp, för hvilket anmälan skett, har Herr von Knorring, Axel, uti sin förutnämnde motion begärt förtydligande af delta lagrum.