Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sammanhang härmed upplästes BondeStåndets ProtocollsUtdrag af denna dag innehållande, att BondeStåndet funnit skäligt fastställa ifrågavarande arfvoden och aflöningar till samma belopp och beräknings-tid> som vid sista Biksdag sluteligen blef afgjordt och bestämdt, med rättighet att genast lyfta denna aflöning till och med för innevarande Maji månad ; varande StatsUtskottets Utlåtande i öfrigt, hvad angår personalen, samt de särskildte föreskrifter Utskottets yttrande till slut innefattar, af Bonde-1 Ståndet godkändt j uti hvilket beslut de öfrigt 168 Oen 7 RiksStånden blifvit inbjuda©, att sig med Bonde^ Ståndet förena. Herr Grefven och LandtMarJkalken gjorde proposition till bifal af StatsUtskottets ofvanVanberörde Utlåtande; hvilken proposition med Ja besvarades* Företogs till pröfning Stats, och BancoUU skottens den 2 dennes under Nio 137 afgifné samt den ö derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Friherre Björnstjernas, Magnus, motion, angående erindran till Utskotten, att till RiksStåndenj afgifva förslag till grunderne för den blifvande Financeplanen. Friherre Bjornftjerna, Magnust Sedan jag med mycken uppmärksamhet först genomläst Betänkandet och nu med lika uppmärksamhet hört detsamma uppläsas, kan jag ej annat än beklaga min inskränkta fattningsgåfva, då jag ej förmatt uppfatta ett annat resultat, an att Utskotten ej trott sig kunna framlägga grunderne till en Financereglering, förr än den i hela sitt sammanhang blifvit utarbetad hvilken tanka synes mig hafva kunnat utryckas med färre ord, än de 26 sidor, Betänkandet innehåller. Dessä få ovd, som innehålla egentliga svaret på min motion, äro dock prydda med en verklig påfågelstjert, som likväl ej förmår missleda omdömet om dess jätta halt. Då jag gjorde motionen; Den 7 Maji f. m.
Och detta fastan man erkaniier hennes konipctcns, pligttrolict och ärlighet. Uttrycket: .Har man väl sett en qviniia rynima bort med kassan? * har ju nästan blifvit ctt bevingadt ord. Dertill kommcr, att konkurrensen är i standigt stigande. Allt flera, vi hafva redan antydt det, varda de qviniior, hvilka livarken kunna eller vilja plottra bort den bästa delen af sitt - 4 lif p5 dessa lapprisaker, som lika litet kunna fa namn af rerkligt arbete som barnets sysslande med dockattiraljen. En mängd unga flickor med föräldrahem p5 platsen söka arbctc, och det är deras fulla rätt. Men de nöja sig med hur liten aflöning soni helst för detta arbete, och det ar icke ratt. De borde betanka, huru de härigenom skada de minga, hrilka lirarken ega penningar, hem eller anhöriga, utan nrsamt äro hänvisadc till sitt arbete för att ej svälta ihjäl. Principalerna begagna sig nemligen just af konkurrensen från de bemedlade arbetcrskornas sida för att oupphörlig sanka lönerna, nigot som val p3 rättslig grund kan försvaras, men som, sedt fran moralens och huinanitetens högre synpunkt, framställer sig helt annorlunda. Konkurrensen maste komma, men den bör inskränkas till sitt naturliga omrade, livilket ar arbetstillgängen, och icke anvandas till att godtyckligt nedpressa arbetets varde. Men, anmärker kanske någon, äro lönerna s5 smi, sa ar val ocks5 arbetet derefter - liten lön och litet arbete! Ja, Iitom oss undersöka, huru dermcd förhåller sig. Nio till tio timmars dagligt, ihällandr arbete med I! ?, libgst 2 timmars middagsrast samt under de tider affaren ar som lifligast öfverarbete langt fram på aftonen, ja, anda till kl. I I, i z p5 natten och stundom till och med söndagsarbetc utan extra arfvode, sådana äro de fordringar. som med f5 undantag stallas afven p i qvinliga affarsbitraden.
Herr Pereswetoff Morath, Anders WilhelmDet kan visserligen ej bestridas, att mycken tid borttages genom Protocollernes ordgranna justering. Längesedan hade jag gjort en sådan framställning som Friherre Cederström, om jag ej tyckt mig finna, att säkerheten för hvarje talare att dess yttrande alltid riktigt varder uppfattadt, berodde derpå att yttrandet vid Protocolls-justeringen upplästes. Det är naturligt, att den som före juste - Den 3 April. ringen genomsett den del af Protocollet som in4 neliåller hvad han mundtligen anfördt, är liknöjd att sedermera afhöra samma Protocolls justerande; men det är både möjligt och troligt, att ett sådant genomseende af Protocollet förut icke af alla iakttages och i sådant fall synes nu gällande justeringssätt vara alldeles nödvändigt. I flere constitutionella Stater, ar ej eller det föreslagna sättet antagit. I Frankrike t. ex. författas Protocollet genast och lärer justeras verbalt vid nästa sammanträde. Om jag ej misstagit mig, åsyftar motionen ett bestämdt beslut för framtiden om förändring af justeringssättet. Det är just derföre jag anser motionen af den vigt, att den fordrar en närmare granskning. Jag anhåller att den till ett annat Plenum, må hvila på bordet. Friherre Cederjtråm: Jag anser ej blott det vara hvar och en Ledamots rättighet att före Protocolls-justeringen genomse dess uppsatte anförande, utan tror äfven det vara hvarje Ledamots pligt, att, antingen sjelf uppsätta sitt yttrande eller ock öfverse det som blifvit af RiddarhusSecreteraren författadt; och då, i händelse någon ändring, stridande mot RiddarhusSecreterarens anteckning, blifvit af talaren gjord, RiddarhusSecreteraren ovilkorligen bör sådant inför Ståndet anmäla; kan jag icke finna annat, än att all controll ledande till hvarje Ledamots säkerhet derigenom är vunnen. För öfrigt har jag ej något att erinra dervid, att frågan efter Dm 3 April. 5 7 hvad Herr Morath begärdt, må få hvila på bordet.
Man lärer då icke kunna föreställa sig någon annan giltig grund för den i fråga varande förordningens stadganden eller annan anledning till hela dess tillvarelse, än dels den här angilna syftningen att förkorta den grymma okunnighet, hvari en fånge möjligen kan lemnäs om anledningen till hans gripande, och dels den ej mindre vigtiga afsigten att så skyndsamt som möjligt öppna tillfälle för den anklagade fången till begagnande af sådana försvarsskal, genom hvilka det någongång kan blifva honom möjligt att genast ådagalägga sin oskuld och den villfarelse, som förledt till hans inspärrande, såsom t. ex. att han icke är den person, för hvilken man tagit honom, eller att han vid den tid, då brottet begicks, befunnit sig på annan ort, än der det timade. Till befrämjande af en sådan syftning har lagen icke behöft och icke nyttjat annat medel, än sjelfva föreskriften om tiden för den häktades första inställande inför rätta; och man kan icke fela mot lagens grund, utan att i och med detsamma öfverträda dess bokstaf. Såsom klart och ovilkorligt har det derföre alltid förekommit mig, att denna bokstaf måste gälla, utan att behöfva annat motif, än det dess lydelse innebär. Hvarje afvikelse derifrån har jag således åtalat, så vidt den kommit till min kunskap; och jag har åtminstone aldrig förr än nu erfarit, att sjelfva föreställningssättet om lagens grund och mening kunde ogillas. Under den 6 Mars 1850 hade Hellestads och Tjellmo Tingslags Häradsrätt (öreskrifvit, att en sakfälld person skulle, i saknad af böter, 6 R:dr 32 sk. banko, ådömde för fönsterinslagning af öfverdåd, i stället undergå fjorton dagars fängelse; och som jag trott alla böter, hvilka stadgas i lag eller författningar, derigenom allmänna lagen ändras eller tolkas, böra förvandlas tili fängelse vid vatten och bröd, när annan förvandling icke blifvit särskildt i lagen eller författningen föreskrifven, eller böterne kunde räknas till dem, om hvilka 2 §. af 32 kap. Rättegångsbalken, jemförd med Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, handlar; så har jag låtit emot
I mån av behov till rikets försvar skall klass efter klass övas i krigstjänst. Beväringsmanskapet skall antingen förstärka den indelta armén eller utgöra särskilda korpser under särskilt befäl. Beväringsmanskapet skall vara befriade från alla arbetskommenderingar och även från att erlägga mantalspengar. De äger lika rätt till pension och underhåll som ordinarie sjömän och soldater. Alla är skyldiga att delta som inte redan är i krigstjänst, är sjuka eller har något lyte, som gör dem odugliga. Alla som redan varit i tjänst vid förra lantvärnet och inte vill fortsätta, lotsar, lotsdrängar och lotslärlingar på stat, postförare samt statliga ämbetseller tjänstemän undantages. Var och en som inte fyllt 25 år får inte befordras till något statligt ordinarie ämbete eller tjänst, inte erhålla burskap eller antagas till mästare i något hantverk, utan vara inskriven i national beväringen och därmed förenade skyldigheter. Det är tillåtet att sätta fullgod ersättningskarl i sitt ställe, men han skall då vara mellan 25 och 37 års ålder. Beväringsmanskapet skall av Kronan förses med beklädnad och beväring. För att inte dessa skall forslas långa vägar genom landet, skall varje härad eller socken ha ett särskilt förvaringsställe för dessa persedlar. För den indelta armén i krig skall dessa författningar kompletteras och rustoch rotehållare rekryteringen försvinna. Den återgår till det vanliga efter 3 månaders fred, sedan trupperna återkommit till hemorten. Den på Gotland uttagna allmänna beväringen blir i dess nuvarande skick. Om någon, som är skyldig att förstärka armén rymmer eller avstympar sig någon lem, anses med vanära och skall straffas. Äger han förmögenhet används den till att skaffa ersättningskarl. Ständerna har rätt att tillsammans med kungen stifta allmän civiloch kriminalsamt kyrkolag och också att göra ändringar i desamma. Vi har därför beslutat följande: Rättighet för nabo att genom börd åtkomma en egendom eller tomt i staden, som blivit såld till annan, skall inskränkas så till vida att han inte äger rätt att inlösa den om den inte är avstyckad från honom och är honom till men och trängsel eller säljaren nyttjar halva hans väg och mur. Han skall insätta sin bördeskilling i rätten och stämma köparen innan tredje uppbudet.
Kostnaden för en soldats underhåll har under perioden i medeltal nppgått till 80 R:dr 65 öre R:mt för hvarje rote. Tab. Litt. K upptager influtne bränvinsminuteringsoch utskänkningssamt folkskole-tifgifterne. Tab. Litt. K. O. Politi. Inom hvarje af länets städer, Luleå, Piteå och Haparanda, finnes ett elementarläroverk, hvaraf det i Luleå på reallinien är fullständigt, men för öfrigt förekomma icke några allmänna undervisningseller uppfostrings-anstalter än de öfverallt inrättade folkskolorna samt missionsoch kateketskolorna i Lappmarken. Ehuru åtgärder blifvit vidtagna för åvägabringande af anstalter till kreditens och företagsamheTab. n:0 12. tens underlättande, hafva sådana anstalter under perioden icke inträdt i verksamhet, hvaremot den år 1852 inrättade sparbanken för länet oafbrutet fortsatt sin verksamhet, på sätt tab. N:o 12 närmare utvisar. Tab. Litt. I. Statsverkets inkomster. Ordinarie inkomster. Extraordinarie inkomster. Levererade. Resterande. Charta-S i gilla ta-medel. Bränvinsmedel. Summa. R:dr Summa Tab. Litt. K. Influtne bränvinsminuteringsoch utskänkningssamt folkskole-afgifter. Bränvinsminuterings och utskänkningsafgift. Folkskoleafgift. Distriktsmagasiner. Brandstodsbolag. Sjukoch fattigvård. Distriktsmagasiner inora länets kustland fortfara med sin gagnande verksamhet genom utlåning af span mål åt behöfvande delegare. Deras disponibla tillgångar, som enligt sista berättelsen uppskattades till 5,000 tunnor korn, skulle ock sedan dess genom räntor hafva bordt ej så obetydligt ökas, men 1856 års missväxt föranledde, att någon del af spanmålstillgångarne till nödställda delegare måste utdelas, hvadan tillökningen i grundfonderne blifvit obetydlig, så att spanmålsbehållningen vid denna periods slut föga öfverskjuter 5,000 tunnor.
Prop. N:o l, om Statsverket 1865. oskiljaktigt sammanhänger förpligtelseo för hvarje medlem af skarpskytleförening att, så framt han dertill ej är alldeles oförmögen, medelst egna uppoffringar förskaffa sig vapen och bestrida de med öfningarna förknippade kostnader, torde Statens mellankomst endast böra afse att undanrödja de största svårigbeterna och i någon mån underlätta de enskildas för det allmänna gagneliga bemödanden. Berörda föreningar, som då nyligeu hade börjat bilda sig, förmodades kunna under de följande tre åren växa till en styrka af ungefär 20,000 man, och Rikets Ständer anvisade för nuvarande statsregleringsperiod, dels ett extra anslag af 75,000 rdr till anskaffande af 2,000 refflade infanterigevär, för ersättande af ett lika antal sådana gevär, som skulle från Kronans förråd utlemnas till de enligt Kongl. Kungörelse!) den 8 Mars 1861 bildade föreningar, dels ett extra anslag af 40,000 rdr att, enligt de grunder, som af Kongl. Maj:t blefve bestämda, användas, 30,000 r:dr till aflöning åt de instruktörer, förenirigarne kunde åt sig utse, 5,000 rdr för beredande af tillgång till målskjutningspremier, samt 5,000 rdr för utdelning af kostnadsfri ammunition. Under den sedermera förflutna tiden har dock åtagandet att frivilligt deltaga i fosterlandets försvar mot en anfallande fiende, samt förberedelserna dertill genom vapenöfningar, omfattats med den värme, att antalet af föreningarnes antecknade aktiva medlemmar redan uppgår till omkring 40,000 man, till hvilka exercisgevär äro utlemnade. Vid de äldsta föreningarne hafva nu öfningar pågått så länge, att de torde inom sig finna instruktörer, men för de större truppöfningarne är behofvet af hjelp i ledning och instruktion i allmänhet ännu qvarstående, likasom de yngre föreningarne fortfarande måste hafva instruktörer, hvilkas anskaffande är förenadt med svårigheter och kostnader, särdeles i de orter, der indelta trupper icke finnas.
Landtm, tillkännagifvit att Utsk:s i fråga om Italienska och andra stråhattar till R. o. Ad. samt PresteSt. gjorda inbjudning blifvit af sistnämnde Stånd antagen, fann R. o. Ad. för godt att i denna del frånträda sitt förut fattade beslut samt antaga den af Ulsk. tillstyrkta tullbestämmelse; till följd hvaraf votens-proposm N:o 165 ansågs hafva förfallit. Den derjemte i fråga om införselsafgifterne å öfriga slag hattar af Utsk. föreslagna voter:s-propos. IN:o 166, blef af R. o. Ad. godkänd. 76:0 Horn. R. o. Ad. godkände såväl Utsk:s yttrande angrde förslaget, att under arbetadt horn upptaga hornplatter och vid rubriken hornknappar tillägga orden olackerade och lackerade, som ock den ifråga om tullbestämmelserne för arbetadt horn föreslagne voter:spropos. N:o 167. 77:0 Hudar och Skinn. R. o. Ad. godkände Utsk:s yttrande att artiklarne läder och pelsverk borde sammanföras under hufvudrubriken hudar och skinn, äfvensom den föreslagna votens-propos.-n N:o 168, ang:de indelningen och tullafgifterne för artikeln läder. Reträffande sedermera frågan om tull-lindring för sådane finare skinn, som för handsktillverkning införes, tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att Utsk:s derom till R. o. Ad. samt jPresteSt. gjorda inbjudning blifvit af sistnämnde Stånd antagen, hvarpå äfven R. o. Ad. med frånträdande af sitt förut fattade beslut, godkände Utsk:s i detta afseende framstäldta förslag, samt ansåg den i ämnet föreslagna voter:s-propos. N:o 169, till följd deraf hafva förfallit. Vidare förekom härvid och godkändes den af Utsk. föreslagna voter:s-propos.
För öfrigt synes mig å ena sidan vördnad för upplysning och en ädel opinion, och å andra sidan tro på den ga - 4 Den 17 Julii f. m. räntie, som ligger i personliga caracteren, vara hufvudvilkoren för det constitutionella lifvets åsigter. Enligt desse har jag också alltid ställt min offentliga baita, och derföre åligger det mig äfven nu att förklara, det jag icke kan afgifva något bestämdt svar, huruvida jag emottager Ridderskapets och Adelns kallelse att vara dessFullmägtig i Banken, förrän jagfått se hvad Rikets Ständer besluta om realisationen, och jag pröfvat, om det enligt min öfvertygelse är så nyttigt, att jag till ändamålets vinnande bör och kan medverka. Med ett ord: Jag förbehåller mig att framdeles såsom fri Svensk man få yttra mig härom; en rättighet, som jag icke arnar låta någon frånkänna mig. Företogs till pröfning ConstitutionsUtskottets den 27 sistlidne Mars, under N:o 16 afgifne, och den 3 derpåföljde April på bordet lagd e, Memorial, rörande Grefve Idorus, Claes Fredrik, anmärkningsanledning, i afseende på mötespassevolancens fortsatta utgörande. Grefve Horn, Claes Fredrik: Innan jag deltager i discussionen öfver det speciela anmärkningsmål, sorn nu är föredraget, anhåller jag att få yttra mig i ett sammanhang om Ministerens ansvarighet i allmänhet, hvartill jag anser mig skyldig och berättigad i anledning af Ridderskäpels och Adelns förut fattade beslut, alt alla Consli - Oen 17 Julii f. m. 5 tutionsUtskotlets Utlåtanden öfver anmäldte anmärkningsanledningar emot Ministeren skola behandlas på en gång, i förening med det så kallade DechargeBetänkandet. Hvarefter Grefve Horn uppläste följande:
Då det beror på Ridderskapet och Adeln att jemka uttrycken deruti, tror jag att det vore väl, om Ståndet ville antaga den jemkning, sorn Grefve von Schwerin föreslagit. I afseende på frågan om en proposition för framtiden, instämmer jag med Herr von Hartmansdorff. Det går ej an att komma öfverens om att följa lagarne; man måste lyda dem, och har ej yal. 38a Ben 3o Mars e. ro. Undertecknad RiddarhusSecreterare: Jag utber mig blott få den äran tillkännagifva, att jag i början trodde mig på det ifrågavarande stället uti Protocollet kunna, såsom jag äfven sedermera under loppet af samma discussion gjort, nyttja endast ordet: missnöje, likasom man vid andra tillfällen i Protocollet uttrycker: att Ridderskapet och Adeln yttrat sitt bifall, utan att nuancera sättet; men att den värde Ledamot, emot hvilken stampningarne ägt rum, enständigt och ovilkorligt yrkat, att händelsen skulle åtminstone första gången i Protocollet teknas alldeles så, som den tilldragit sig. Detta har varit örsaken till det nu anmärkta uttryckets begagnande i Protocollet. Grefve Frölich, David: Den uppgift, som RiddarbusSecreteraren lemnat, är alldeles riktig. Jag anser ej en händelse, som skett, kunna blifva annorlunda derigenom, att man beskrifver den på ett annat sätt; och jag tror, [lika med Herr Hjerta, att detta uttryck kan tjena som en varning för Ridderskapet och Adeln, att hädanefter icke på det sättet förhålla sig. Olyckligtvis har det äfven inträffat flere gångor, då jag ej varit föremålet, dock hoppas jag, att det hädanefter icke mera skall ske. På sådan grund anser jag, fatt jag hade rätt i min förmodan, att rätta sättet att förekomma oordningen vore, att den bestämdt och ut - D«n 3o Mars ,e m. 383 tryckligen omnämndes i Protocollet. Jag kan således ej annat än yrka, alt nämnde oordning må vara uttryckt med de ad aeqvata orden, på det att den för framtiden måtte undvikas. Herr Hjerta:
val än att sätta sig ned vid bordet och doppa sin penna, för att nedskrifva detta dödens orubbliga protokoll öfver en förfluten lefnad. — Jag är färdig, min fru, — hviskade han, förvirrad och passif, som i en dröm. Han hörde intet svar, men det susade för hans öron, och svettperlorna ifrån hans panna droppade ned på papperet framför honom; det var som om orden, hvilka ändtligen med en utomordentlig klarhet nådde hans öra, äfven satt hans penna i en fart, som var helt och hållet onaturlig. — Jag heter Agnes Hochtinton, började den främmande långsamt och högtidligt, som om hon ur en bok uppläst sin egen bekännelse, under det hon upplyfte hufvudet och slutligen satt rak och stel som en upprest mumie, — min far var öfverste Robert Hochtinton, bosatt i södra delen af England. Det var en vårdag för trettio år sedan, som jag stod med min kappsäck bredvid mig utanför gallerportarna till en vacker park, långt bort ifrån det ställe, der jag blef född, som varit mitt hem, och der jag hittills lefvat. Jag bar sorgdrägt efter mina föräldrar, som båda voro döda, och allt, hvad jag egde i verlden, sedan husets skulder och begrafningsomkostnaderna voro betalda, inneslöts i den lilla kappsäcken vid mina fötter. Jag var nitton år och hade under vägen fått en aning om, att jag icke såg så illa ut, ehuru min sorgsna och skygga min och tarfliga drägt just icke kunde förhöja mitt utseende. Det var en sval och frisk afton, fåglarne qvittrade i de vilda törnbuskarne, hvilkas blekröda blommor doftade i luften omkring mig, och solen sänkte sig bakom det höga svarta skiffertaket af ett stort gammalt hus i fonden af den långa raka allén, midt framför mig inom grindarne. Jag kände en känsla af välbehag öfver att hafva kommit ur det gamla rankiga åkdon, som ifrån Falmouth fört mig hit, och som jag nu såg långsamt vända om till den by, vi nyss passerat, och likväl skickade jag det en blick liksom af oro och saknad, ty det föreföll mig, som om med det mitt sista skydd och tillflykt i denna främmande trakt försvann.
Ullmagasinet har emottagit: Ull. » 1849 289,015 » » » 1850 234,393 » » Fattigvårdsväsendet är ordnadt på ett sätt, som kan tjena till efterdöme för andra samhällen. Inga tiggare synas till; alla som kunna arbeta hafva utvägar till försörjning. Stadens Spai banks-inrättnings fond utgjorde år 1850: 209,345 R:dr 20 sk. 2 rst. Fonden har således sedan år 1847 ökats med öfver 50,000 R:dr. Omkring tvåtredjedelar af fonden tillhöra den arbetande klassen. I öfrigt får Kongl. Maj:ts Befallningshafvande åberopa hvad den förra underdåniga berättelsen upptager, rörande denna uti industriell hänseende för landet så vigtiga stad. Linköping. Denna stads folkmängd har sedan år 1847 förökats med 119 personer och utgjorde vid 1850 års slut 5,250, deraf likväl endast 3„129 erlade skatt. Således öfver 2,000 personer som voro från mantalspenningar befriade. Häraf följer alt stadens fattigvård skall vara betungande. Få samhällen inom riket torde jemförelsevis hafva den beskattning till fattigvården som Linköping. Orsaken härtill ligger hufvudsakligen uti de många oägta barn som bär i staden födas och de arbetare, som inflytta. Man har kanske icke utan skäl velat i förra hänseendet se en orsak att här finnas många unga karlar utan full och tillräcklig sysselsättning, tillhörande de i staden förlagde musik-corpser, och de arbetsförtjenster, som stadens kringliggande jord erbjuder, locka dit arbetsfolk, hvilka söka en större dagspenning, än på landet erhålles, utan att beräkna de större hyror och lefnadskostnader, som af förflyttningen följa. Öfverlemnade således åt sig sjelfve, förledas de flesta af de frestelser, sorn med kroglifvet äro förenade, och förfalla samt blifva snart nog till tunga för fattigvården.
Flygsanden har långs stränderna formerat kullar och äfven på en del ställen inträngt i skogen, ulan hvilken ön snart skulle förvandlas uti en sandhed. Det är att befara så skall inträffa sedan ön för skogstillgångens skull blifvit inköpt af personer på fasta landet, om de fortfara med skogshygget såsom hitintills skett. De i förra berättelsen omnämnde myrodlingar hafva fortgått och med särdeles verksamhet bedrifvits af det derför bildade bolag. Elinghems och Rohne myrors utdikning är fullbordad och odlingar å dessa myror påbörjade. Utdikningen af Martebo myr har ock fortgått, men i anseende Lill företagets vidlyftighet fordras ännu några år till densammas fullbordande. Emellertid hafva o o redan några odlingar af invid myren belägne, förut vattendränkta fält med framgång företagits. Till utdikning af Mellings myr i Ekstad har lån beviljats Herr Prosten och Ordens-Ledamoten Wallgren, som ock gått i befattning med arbetets företagande. Äfven allmogen har, särdeles i södra delen af landet, börjat med allvar vinnlägga sig om myrors utdikning och odling, så att anledning är att hoppas att för Länets jordbruk vigtiga följder af dessa odlingar snart nog skola förspörjas. 6 § 2. Invånare. Enligt, sista femårsberäHelsen och 1847 ars mantalsskrifning utgjorde antalet af Länets invånare sistnämnde år: Nu uppgår folkmängden, enligt 1 850 års mantalsskrifning, lill 44,363 personer, hvaraf i Wisby finnas 4,37'i i Norra Fögderiet 18,371 i Södra Fögderiet 20,621 Tillsammans 44,363. Af denna Länets folkmängd äro mankön 20,596 och qvinkön 23,767. Mantalsskrifne Mankön 10,830 » Qvinkön 12,474 Mantalsfrie af Mankön 2,318 » Qvinkön 3,923 Minderårige af Mankön 7,448 » Qvinkön 7,370.