Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdags-ordningen, angående Bruksegares representationsrätt, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden antaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, men af Bonde-Ståndet till Utskottet åter hänvisadt, med förklarande såsom Ståndets gemensamma tanke, att i förevarande grundlags-moment måtte ytterligare införas en förändring eller ett tillägg; och Utskottet, som ansåg denna Bonde-Ståndets gemensamma tanke icke grundlagsenligen kunna till någon åtgärd föranleda, till Bonde-Ståndet aflåtit Memorialet N:o 66, innefattande anhållan, det måtte Ståndet afgifva bestämdt förklarande, huruvida Ståndet antoge eller förkastade Utskottets i Memorialet N:o 57 framställda förslag till ändring i 14 § 5 mom. Riksdags-ordningen; så har Bonde-Ståndet, genom Utskottet tillhandakommet Protokolls-utdrag för den 2 innevarande månad, tillkännagifvit, att nämnda grundlagsändrings-förslag blifvit af Ståndet förkastadt. Enär således emellan Riks-Ståndens särskilda beslut förefinnes oförenlig skiljaktighet, får Utskottet, jemte anmälan om detta förhållande, till Rikets Ständer, för ärendets vidare handläggning genom omröstning i Förstärkt Konstitutions-Utskott, vördsamt öfverlemna följande Bih. till E. St. Votering.s-proposition. Den, som vill, att Konstitutions-Utskottets, i Memorialet N:o 57 framställda, af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Ståndet godkända, förslag till ändring i 14 § 5 mom. Riksdags-ordningen, angående Bruksegares representationsrätt, skall blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, röste Ja; Den det ej vill, röste Nej; Vinner Nej, är berörda grundlagsändrings-förslag förkastadt. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Oktober 1860, kl. 2 e. m.
Ty under det man på senare stället så godt som fåfängt spanar efter all slags illusion, är denna på det förra stället rent af öfverväldigande. — V i torde återkomma! Jag Berättelse eller af Marie von du? Olfers. (Forts.) &lt;8j » Kigfrid fortfor under allt detta att forska Jzss? efter den förlorade. » Det är hans fixa idé, » klagade fru Käthe. I långa år var det förgäfves. Ändtligen kom en skeppare, som bringade en förvirrad underrättelse, hvilken tydde på den lilla kuststaden. Skymten af en förhoppning gaf Sigfrid ny kraft; hans afsky för hafvet lemnade rum för en åtrå derefter, som ingen ro gaf honom. Fru och dotter hade på länge ej sett honom så tillfreds som på fartyget, hvilket med väldiga propellerslag styrde mot fjerran. » Han lefver Margaretha, » hviskade han till dottern, » jag vet det! » Då de landstego — orten var ett litet hafsbad — såg det öde och höstligt ut. Värdshuset stod tomt, på verandan hängde hvisset vin. Begn och blåst sleto af de sista bladen. De hvirflade genom luften, som ville de flyga mot himmelen, och hamnade i gatans smuts. Man begrep rätt icke, hvad främlingarna ville der, men gäster vid denna tid voro dubbelt värderade. Det var marknad i den lilla staden, på värdshuset drucko ännu några landtbor sitt glas, innan de foro vidare. Sigfrid ville sälla sig till dem i hopp att få höra något af intresse. De beredde den förnäme gästen plats. Äfven en reste sig, inför hvilken allt blodet vek. från Sigfrids hjerta och åter häftigt strömmade dit, som skulle det sprängas. Klas åter — ty det var han — mätte honom med hånfulla blickar, vände honom så ryggen och gick ut. Sigfrid ville efter honom, men knäen sveko och han signade i vanmagt tiil marken. Man ropade på hans fru; Margaretha, som skyndade före henne, träffade i dörren samman med Klas; hon igenkände honom genast och ropade högt af glädje.
Riksdagsordningen tydeligen ådagalägga, så finna Utskotten icke anled t O o O . ning att frångå en tanka, som stödjer sig på så säkra grunder. Beträffande dernäst livad erinradt blifvit, att Utskotten bordt tillstyrka Riksens Högloft.' Ständer, att nu endast hos Kongl; Majit tillkännagifva, att Kongl. Brefvet den >y:de December 1787, saknar egenskap af Lag, och följaktligen icke mera må af någon Domstol åberopas, så hafva Utskotten, oagtadt de förmenat samma Kongl. Bref redan vara åtminstone till sin princip hafvet, likväl ansett lämpligast, att tillstyrka en Underdånig hemställan, om upphäfvande af nämnde stadgande, lieldst detsamma i en till allmän efterrättelse utfärdad Lagsamling finnes infördt, utan att dess form - LagUtskottets Ettankandcn'. 11<5 r liga afskaflande blifvit yrkadt eller verkstol dl, och då denna underdåniga anhållan, enligt livad Utskotten våga förmoda, sannolikt leder till samma resultat, som Motionairen åsyftat, ehuru på en annan väg än den Herr Cederschjöld sedermera föreslagit, så torde denna anmärkning icke påkalla någon Utskottens förändrade åtgärd i denna del. I afseende på den gjorde anmärkningen. att Utskotten bordt tillstyrka uteslutandet af sednare Momentet uti 2 §. af Kongl. KammarRättens Instruction, i livad den angår behandlingen af de anmärkningar, som göras emot Collegier och högre Ämbetsmän, tro Utskotten sig endast behöfva åberopa, såsom stöd för sin härom yttrade mening, att då en sådan princip i allmänhet är antagen för nu gällande Rättegångsordning, att högre Ämbetsverk och Ämbetsmän icke kunna dömas af lägre eller med dem jemförlige Auctoriteter, så hafva Utskotten, utan ett partielt frånträdande af denna grundsats, trott sig kunna bereda det åsyftade ändamålet derigenom att, sedan en fullständig undersökning blifvit i sådane mål hållen af vederbörande
Sålunda stadgar ifrågavarande §, (2 §. g Cap,) Handels Balken) att ”T het, som försträckt är, "skall å dag förelagdan lill Borgenären el"eller hans Ombudsman eller till den hans "rätt innehafver , i samma slag, jemn"godt och lill fullo återgäldas." Detta Lagens visa stadgande har likväl genom händelser , af 1734 års Lagstiftare icke förutsedde, blifvit tillmtetgjordt, eller åtminstone onderkastadt tvätyxlighet. Man ksnde nemligen ieke förutse, att det i Riket lagligen gångbara myntet skulle genom vidtagne åtgärder underkastas en vackling i värde. sorn Don 2 5 No vember e. in* 521 sorn kunde under loppet af 11 å 12 år och till och med under vida kortare tid till mindre än helften förminska, elier till mer än dubbelt förböja verkliga beloppet af en förskrifven summa. Detta olyckliga förhållande har också hos många långifvare och låntagare alstrat omtankan, att genom låntagne summors ställande i ett annat mynt, mindre underkastat vackling i värde trygga hvarandra mot förluster. Men vid de tillfällen, då för liqviden af sådane förbindelser lagen mäst påkallas, lärer stundom inträffat, att de orden i denna ”1 thel som försträckt är skall •— i samma slag — återgäldas" verkat hos Högsta afgörande Autoriteten det Domslut: att ett lån, försträckt i Svenska Banco-Sedlar, men hvarå Skuldsedeln blifvit ställd i Svensk silfver, eller annat mynt, kunde liqvideras i Banco-Sedlar efter den Cours, då lånet lemnades, ej efter den, då det återgäldades, hvarigenom hela ändamålet af en .rådan förskrifnings ordalydelse, den, att mot oförtjenta förluster trygga sin egendom, gått förlorad.
Beträffande åter det uti 2:dra momentet af § 20 föreslagna stadgande i fråga om kontrollen, då fideikommiss öfvergår till person, som är skyldig att derför erlägga bevillning, har Utskottet, i anledning af de deremot framställda anmärkningar, ansett sig, med frånträdande af sitt förra förslag, böra hemställa, att nämnda moment må erhålla följande förändrade lydelse: »Då fideikommiss öfvergår tili person, som, enligt mom. 3:o i § 18, är skyldig derför erlägga i bevillning, bör nye lideikonnniss-innehafvaren, inom ett år från fideikommissets tillträdande hafva till vederbörande uppbördsman antingen inbetalt den stadgade bevillningen eller ock, derest tvist om fideikommiss-rätten uppstått, ställt godkänd borgen för bevillningens erläggande sednast inom ett år, sedan tvisten blifvit genom laga kraftegande beslut afgjord. Underlåter han sådant fullgöra, bote 10 procent af bevillningens belopp, hvilka böter tillfalla åklagaren.»
I öfrigt finnes hvarken 1 Svenska BancoOrdningen, eller senare Författningar, någorstädes förbudet, att uppgifva sedelstockens belopp, utan blott befallt, att ej yppa något, som kunde skada Banken och Riket. Jag har mycket tak och skrifvit örn Bankens tillstånd, men som allt tjent till detta älskade Verks nytta, försvar och heder. Detsamma bade aldrig så öfver höfvan blifvit tillitadt, om dess verkliga tillstånd icke blifvit så doldt hållet, och om man vid 1809 års Riksdag följt sundare gifne rådj men som nu blifva dyrköpte och vanskelige. jag tillstyrker således förkastandet af Banco*! Utskottets Betänkande. Herr Mannerstam: I anledning af Grefve De la Gardies yttrande, får jag först anmärka, att hvarken den, som väckt frågan om publiciteten , eller |de , hvilka i Utskottet understöd! denna motion, torde med något skäl kunna anses hafva ifrat för densamma af nyhetsbegär. Vi känna dessutom redan fullkomligen Bankens städning Friherre Cederström har i öfrigt förekommit mig i det jag ämnade svara samma Talare , att nemligen Bankens credit icke alltid under den sedan dess Inrättning förflutne tid af hemligheten Varit upprätthållen: att dess förmåga, att biträda Staten alldeles icke varit en följd af hemligheten, och att dessa biträden, då de blifvit utsträckte utöfver Bankens förmåga, förstört dess credit, oaktadt dess tillstånd varit okändt för Allmänheten, Den mynt-operation, som Den a 9 Maji. 6ll år 1776 verkställdes, var en verklig Ban; queroute, dervid Banken endast betalade 50 procent, hvilket bevisar» att Bankens credit icke varit på sätt samma värde Talare lärer trott, ostörd. Om beskaffenheten af denna credit och det skydd den hämtar» genom döljandet af dess tillstånd, vittnar dessutom närvarande förhållande med cours och med Bancosedlarnes Värde. Bankens credit kan icke fullkomligt åter.; Ställas, utan genom fullgörande af dess förbindelser, eller genom silfverutväxling efter ett bestämdt förhållande, men den kan förbättras, genom publicitet af dess tillstånd.
Det har under discussionen om denna fonds natur blifvit sagdt, att den skulle bestå af allmänna medel. Den utgör visserligen allmänna medel. Af den upplysning, som en värd ledamot lemnat, huru fonden disponeras, inhemtas äfven, att den ej användes för enskilda, utan för allmänna behof, nemi. dels för cavalleriets exercis och dels för underhåll af en indragningsstat, som eljest skulle med löner förses. Jag tror mig likväl böra nämna , att det är skillnad emellan allmänna medel och. statsmedel efter det begrepp, som vår grundlag derom innehåller. Gamla passevolancefonden är en lemning af mötespassevolancen, bestämd för armeens exercis. Dessa medel ansågo R. St. icke såsom statsmedel, utan såsom särskilda medel till Regeringens disposition för ett bestämdt och gifvet ändamål, och de ingingo således icke under granskning, emedan de icke voro statsanslag. När nu medlen i sin primitiva inrättning voro af denna natur, måste behållningen derpå vara af samma egenskap. Jag kan således icke dela den afen värd ledamot uppgjorda distinction, att, så länge medlen användas för armeens vapenöfningar, voro de icke underkastade granskning; men att deremot behållningen pä denna fond skulle kunna af R. St. granskas, likasom jag ej heller kan dela skillnaden emellan R. St:s Revisorer och deras StatsUtsk., eller R. St. sjelfva; ty R. St. och deras delegerade måste väl hafva samma grundlagsenliga natur. Skulle ej en sådan granskningsrätt tillkomma de delegerade, så begriper jag ej, huru deras principaler kunde äga densamma. Jag vet icke, såsom en ledamot yttrat, huruvida rådgifvarepersonalen nu är af annan öfvertygelse än förr; men jag skulle tro, att då samma grunder för saken existera nu som från början, måste tankan derom på båda sidor vara densamma, och att således de, som från början ansett medlen såsom statsmedel, som borde undergå granskning af R. St. eller deras revisorer, vidblifva samma tanke, hvad öfverskottet beträffar, men att de, som icke ansett dem såsom statsmedel, utan såsom ett särskildt regale, fortfara i samma öfvertygelse rör:de denna öfverskottsfond.
Ständers stadganden rörande utbetalningarnes verkställande, noga iagttagna, att Revisorernes omförmälda anmärkning, såsom numera icke påkallande någon åtgärd, må förfalla. 5:o ingående de utelöpande Råks gäldsseillarnes och Kopparsla/jemjnts>olletternas serskilda upptagande i Räkenskaps-utdragen. (1841 års Revisions-berättelse, sid. 18, iq.) Enligt hvad de från trycket utgifna utdrag af Riksgälds-Contorets räkenskaper för 1841 och följande åren utvisa, har hvad Revisorerne i 1111 anförda hänseende anmärkt redan blifvit behörigen iagttaget. 6 Ståts-Utskottets Utlåtande} N.o 21. 6:0 Angående förbindelserna för de fordna Svenska Statslånen i Holland och Brabant. (1841 års Revisions-berättelse, sid. 17, 18, samt i843 års Revisions-berättelse, sid. 46, 47)* Jemlikt Utskottet meddelad underrättelse, har Kongl. Maj:t, under den 4^de sistlidne Maj, i Nåder förordnat, att Dess Beskickning i Haag skall ej allenast söka få bestämdt utredt, huruvida någon och hvilken prasscriptionstid är lagligen gällande för de ännu icke infriade partial-förbindelserna, ulan äfven göra sig underrättad om de åtgärder, som, till undanrödjande af alla hinder för sjelfva hufvudförbindelsernas återbekommande eller dödande, kunna erfordras, samt om vilkoret härför, i afseende på de ärftliga lånen, är uppfyldt, så vida de före år 181a [infriade och för närvarande i Rikets Ständers Bank förvarade partial-obligationerna till Holland öfversändas, för att till afskrifning å hufvudförbindelserna varda företedda.
“Förutom den omständigheten att Riksgälds-kontoret för de inköpta Tyska “obligationerna betalt ända till 96 procent, då deremot de Engelska noteras blott 88 ä 89 procent utan köpare, hvarigenom denna transaktion måste tillskynda “Riksgälds-kontoret en icke obetydlig förlust, förefaller det anmärkningsvärdt, att “Fullmägtige i sin skrifvelse till Schröder & Comp. icke uttryckligen betingade sig, att i utbyte erhålla obligationer utaf den del af lånet, som icke blif“vit fixt öfvertagen. Det skulle nemligen kunna inträffa, att låneöfvertagarne “såsom valuta för de Tyska obligationerna lemna obligationer-, tillhörande den “första fjerdedelen af det nya lånet, I sådant fall skulle transaktionen leda till 36 Stats-Utskottets Utlåtande J\s 29 “ytterligare minskning af den redan förut obetydliga andel af lånet, som blifvit “fixt. öfvertagen.“ Till hvad 1864 års Revisorer om denna sak sålunda yttrat, hafva Revisorerne för sistlidet år, efter meddelad redogörelse för hvad Fullmägtiges protokoller intill den 5 September 1865 i detta ämne innehålla fogat den erinran, att sedan Fullmägtige, i den uppgifna afsigten, att för Schröder & Comp. lätta öfvertagandet af lånets optionsandel, beslutat att direkte med låneöfvertagarne verkställa ett obligationsbyte, i stället att på annan väg föranstalta om försäljning af Thaler-obligationerna och uppköp i stället af obligationer för det nya lånet, ändamålet med den sålunda anlagda operationen i lika grad uppnåtts, om Fullmägtige, efter aftalets träffande, icke genast afhändt sig Thaler-obligationerna, utan uppskjutit bytets verkställande intill dess sig visat, om långifvarne komme att öfvertaga någon del af den på option ställda låneandelen, i afräkning å hvilken meningen var att affären skulle uppgöras; i hvilken händelse det nu inträffade missförståndet med deraf härflytande följder svårligen kunnat komma att ega runi.
S. D. Föredrogos Lag-Utskottets Retänkanden: M 16, i anledning af väckta motioner om förändrande eller upphäfvande af föreskrifterna, angående den s. k. fattigprocentens utgående från sterbhus. Bifölls. M 17, i anledning af väckt motion om föreskrift derom, att arfskiften skola inom viss tid till domstol ingifvas. Bifölls. JV& 18, i anledning af väckta motioner om förändrad lagstiftning i fråga om upprättande af bouppteckning, m. m. Återremitterades. Från Flogv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Memorial, M 11, med återleranande af väckt motion om efterskänkande af Kronans rätt till ekeskog. Med förklarande, att motionen borde af Stats-Utskottet behandlas, lade Ståndet detta Memorial till bandlingarne. Bih. till R. St. Föredrogs och remitterades tili Expeditions-Utskottet, för iakttagande vid riksdagsbeslutets uppsättande, Kongl. Majlis förlidne gårdag å Rikssalen meddelade nådiga svar, i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid innevarande riksdag antagna grundlagsförändringar. S. D. Föredrogs ånyo meddeladt utdrag (JV2 106) af Höglofliga Ridder skapet och Adelns Protokoll den 20
Domaren utsätter, för att hands lägga, och, om sig göra later, utan syri på stället afgöra alla anmäldte Skiftesärena der, och dermed gemenskap egande frågor, såsom angående skiftesplanen, delningsgrunden , egornes taxering, uifly ttning, ersättning för afsLådde uppodlade egor, stängsel skiftestagarne emellan, vatr tenafledningar ifrån sådane trakter, hvilka såsom odlingsbar jord blifvit utdelde, rå-r gångstvister m. fl. vid delningsförrättningarne uppkommande stridigheter, sorn på dess fortgång och ändamålsenliga verkställighet kunna hafva inflytelse, hvilka alla frågor i stadgad ordnipg skulle göras anhängig* Att Rättens Ordförande eller Ledamö-! ter vid desse sammanträden icke skulle af Parterne åtnjuta tractamente eller Rese-, - kostnad; men om saken till syn på stället utsattes, och hvilken då ofördröjeligen efter afslutadt Ting borde hållas, skulle med nämnde arfvodens erläggande, hvilka enligt Taxa borde utgå, efter Lag förhållas. Alt om någon delegare, emellan de ordinarie Tingen begär EgodelningsRätters sammanträde för handläggning af ett anmäldt Skiftesärende, Domaren derom skyndsammeligen bör föranstalta; då med kostnaden dervid förhålles på samma sätt, Lagen rörande särskild te Ting stadgar, derest ej, för sakens afgörande, syn på stället vo-, ^e behöflig, och hvilket på Domarens pröfning beror, i hvilken händelse kostnaden^ LagVtskottms Brtänkandttt. 39 såsom i föregående punct sagdt är, utgöres. Att för Målens behandling vid EgodelningsRätten, den i Lag vid HäradsRäbten stadgade Rättegångsordning må iakttagas; dock så att äreriderne icke finge uppehållas genom invändningar i Rättegången, hvilka deremot borde på en gång med hufvudsaken hos Kongl. Maj:t i Dess Högsta Domstol fullföljas. Att EgodelningsRältens Ordförande och Ledamöter böra för tjensteförseelser dömmas i HofRält, dit EgodelningsRättens
[2419] Några flickor på 11 — 12 år kunna erhålla grundlig undervisning i alla skolämnen genom att deltaga i en klass, där nu blott 5 elever finnas. Mycket förmånl. vilkor. Närmare genom fru Blom, Drottninggatan 38. Obs.! Två helpensionärer kunna mottagas. (S. N. A. 1890 I DU N Såser. Fransk fisksås. Man låter klart fiskspad med lika mycket renskt vin och en tredjedel champagne koka upp, afreder såsen med några äggulor och kryddar den med citronsaft och salt. Handarbeten. Nya handarbeten. Medan vändning af plysch, atlas, silkessnoddar, och styft papp kan man framställa en mängd mycket vackra och nyttiga små föremål för hemmen, damboudoirer, salonger och sofrum, såsom kartonger och etuier för bref, kort, cigarrer, rökutensilier etc. Man skär t. ex. af papp formen af ett hjärter, ruter, klöfver och spader och öfverdrar dessa på ena sidan med plysch, på den andra sidan med atlas. Därpå skär man pappremsor, alltefter som grundplattornas storlek variera mellan fyra och tio cm. och öfverdrager äfven dessa med plysch och atlas. Remsorna sys därefter med groft silke och täta kaststygn fa6t vid grundplattorna, i det man noga följer dessas konturer, syr därpå tillsammans remsorna och har sålunda en nätt ask, hvars undre och öfre kant man omger med fina silkessnodder för att dölja stygnen. Innan man applicerar plyschen på pappremsorna, kan man pryda den med broderier, hvarigenom föremålen naturligtvis vinna betydligt i elegans. Ä t damer förfärdigar man på samma sätt klöfverblad, hjärtan, halfmånar e t c, och kan man med litet skicklighet och smak åstadkomma en mängd vackra föremål, passande till presenter. Ett likaledes vackert handarbete äro broderade permar, hvilkas urstyrsel naturligtvis måste motsvara innehållet. Broderade permar äro såsom många af våra nyaste handarbeten blott ett återupplefvande af flere århundraden gammalt mod. Man kan arbeta permen på läder och sammet, men äfven på enkel grof linnebotten och pryder den sedan efter smak med lädereller metallrygg och hörn.
Dess l^ädiga proposition om 8t:>tsv6ikets tillständ oed dedof föreslä regleringen af Vadell verkets 8tat pä det sätt: att 8eereterarens lön des ämdes till 1,200 kalr, utan spanmäls-anslag; att kevisorens lön, nu utgörande 3^5 k:dr 24 sk., med derunder indegripne 3^ tunnor spanmäl» ökades till 5oo k:dr, jemväl utan spanmäls-anslag; att för nödigt skrifva, e-diträde en ärlig summa af i5o katr ställdes till Lommissionens disposition; att arfvodet till Lommissionens vaktmästare, nu utgörande 90 k:dr 36 sk.» med derunder deräknade 8 tunnor spanmäl, destämdes, i ett '9 för allt till loo K:dr; att den arliga expens-summan ^80 Il:dr förhöjdes till 5oo kalr, samt att okvannämnde, jemnlikt Kongl. krekvet den 3o lVlars 18/jk, med 200 l»:dr ärligen utgående h^resmedel för Arelli vet mätte 5 8tat uppköras. Härigenom skulle lahell verkets 8tat, nu uppgående till 1,628 k:dr 36 sk., med derunder inhegripne 98 tunnor spanmäl, kommu att uppgä till 2,600 K:dr, oell följaktligen ökas med 1,026 kalr 12 8k., hvaremot, jemte det att anklaget ä 8jette llukvud-diteln för skrik-materialier oell expenser komme att hekrias fran körrherörde utgift af 200 Kalr till h^res-ersättning, den förhöjning, 80m ägt rum, dä statspriset för spanmälen ökverstigit 6 k:dr lianeo tunnan, komme att hesparas. Kädet 8älunda i underdäniglret tillstyrkt, hehagade Kongl. Naj:t i Kader gilla. L) .ingående anslaget för landtmäteristaten.
Flickan lydde dröjande men såg oafvändt på modern under små bekräftande nickningar och förnärmande miner. Var icke Ruth så obehaglig, att ... Därute suto herrarne och berättade historier från skolan. Pryhl hade ogeneradt lagt af sig rocken och rökte pipa, och för att få fred för moskitos satte Matilda sig tätt bredvid. — Ha vi det inte härrligt, lilla frun — så här kunde man spatsera rätt in i paradiset. — Ne-ej — Erik var inne på sitt favoritämne — hvilken dag jag kunde, så nog vore jag färdig med det goda Gustavi ... — Hjelm du skulle kasta bort läsningen och bli mekanikus — du är ta mig fan ett praktiskt geni — inföll Pryhl starkt. Tack ska du ha — känner större kallelse för att resa till Colorado och söka guld — menade den naturvetenskaplige professorn, för ombytes skull blossande behagligt på en cigarett. Matilda brast i ett skratt, som hade något utmanande vid sig. — Eller resa hem — eller spekulera i lysolja eller finna upp en ny velociped ...?! Tatata — ord, ord, ord Pryhl, här sitta vi och här bli vi sittande. Eriks kärlek till Amerika är alltid begränsad till Morton County, Illinois State. Han är foglig som ett lamm. — Oförskämdt, ropade Erik — lita inte på det, du — Amerika — Pryhl tjänstgjorde kraftigt som moskitojägare — hvad veta ni om Amerika? Ni lefver det mest idiotiska lif som existerar, och som heter svensk-amerikanskt och det vill säga hvarken svenskt eller amerikanst. Ha ni kanske lärt känna amerikaner? Vet ni, hur den värkliga amerikanen känner, tänker och lefver? Slit dig lös man och gäck ut i den stora vida världen. — Nå ni själf då? Ni är mig en rolig en, smålog Matilda. — Jag — åh det är annat, fru Hjelm — en gammal ensam hund kryper till sist gärna i band. — Pryhl, hur kunde ni lemna Sverige så snart, sade hon sakta. I tonen var glädje, hon visste icke hvarför, anade endast att svaret skulle öka den fond af värme, hon kände i hjärtat. Erik promenerade fram och åter; om han hörde dem eller ej var ju likgiltigt.