Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konstnären för det han icke fullgjordt sin förbindelse, då lian dertill varit urståndsatt, genom andra Contrahenlens uraktlåtenhet att fullgöra sim Herr Hammarsköld, Lorenzo-i Hvad den sista värda Ledamoten anfort, är fullkomligen enligt med rätta förhållandet; och kan jag hafva äran försäkra, alt allt hvad Professor von Breda kunnat arbeta på ifrågavarande Tafla, då han dertill icke haft något serskilt rum, blifvit af honom verkstäldt, hvilket dessutom bäst intygas derigenom att alla Esquisser å Taflan, änu äro att bese. Herr Nauckhoff': Med förvåning har jag bort tvänne värde Talare, såsom skäl hvarföre Professor von Breda ej fortsatt det, af honom åtagne Arbete, uppgifva, att han saknat nödige rum för utförandet af sitt Konststycke. Den Kongl. Resolutionen omnämner ju alldeles icke några rum: — Det var således ej Professor von Bredas rättighet att några sådana erhålla: Såsom följd häraf återkallar jag i Ridderskapets och Adelns minne, min förut yttrade SupRidd. 0. Ad. Prot. II. B. 2 Afd. Ifö, 44* Den 27 Januärii. position, att om det nu föreslagne Konststycket åter anförtros Professor von Breda, skall kanske snart fråga jemväl uppstå om rum till Taflans förfärdigande. Jag har förut, tror jag, yttradt, att i de enda i Slockholm härtill tjenliga rum, som nu, enligt en Kongl. Resolution, innehafvas af Professor Byström, lärer det vara svårt för Herr von Breda att emot Herr Professor Byströms vilja intränga, och att uppbygga nya Hus i och för Kröningstaflan, som kanske ändå länge nog blott feck förväntas, anser jag alldeles oskäligt.
Man ägde wäl för detta en rättighet förwarad at lägga en föredragen sak pä bordet; men dels höres ei en röst wid et öfwerljudt utrop af Ja, dels finner en simar betänkligt at opponera sig emot et mänqfaldigt bifall, Allt förhastande förekommes säkrast, dä et nytt ämne förutan särskildt gjordt förbehäll. alltid finge hwila til en annan dags närmare granskning och öfwerläggmng; och anhäller jag säledes ä denna nu gjor - Den 5 Maj. LL da motionen, om Herr Laron och Landtmarskalkens proposition. Herr Laron och Landtmarftalken gjorde härpä proposition, hwiiken med et starkt ja bifölls. Friherre Lantingshausen, Albrecht, fann ej nägot hinder wara, at dä ingen lägger en sak pä bordet, densamma kunde genom acLlamailon afgöras. Herr Dammarskölcl, Lorenso, understödde det af Herr von 8chuit26nheim gjorda och genott: proposition bifallna förslag. Herr Laron och Landtmarskalken frägade huru Ridderstapet och Adeln ansäge tjenligt, at Herr Grefwe klingspor, Herr ^llisrcreutL och Herr ^cllersparre borde emottagas. En röst: Med öpna armar. Högloft. Ridderffapet och Adeln instämde deruti," at deras emottagande borde ffe genom en Deputation: och dä förflagswis antalet af Ledamöterne deruti upgafs til 4,12 och 48, tycktes et ännu större antal anmäla sig, at deribland inbegripas.
Att de fordna, under andra tidsförhållanden, stadgade straffen, nu mera i och för deras grymhet, tjena endast till olycka och förderf, men icke till upprättelse: vidare, att straff som räcker någon längre tid, och följaktligen så kalladt correctionsstraff, 38* Dtn JO Augusti f. m, skäligen kan förmodas åstadkomma på den brottsliges caracter och sedlighet en såfcrare verkan, ån ett momentelt och hastigt öfvergående: att terrorismen, som i förra strafflagar utgjordt ett af hufvudelementen, åter i de sednare mäst godkånde lagstiftningar kommit under nästan ingen eller ganska liten beräkning: att man deremot tagit såsom säkert och afgjordt att brottmålslagars stränghet i de flesta fall icke allenast år förkastlig, utan ock i stället af vida mera vigt, att den straffade bringas till egen inre öfvertygelse om sin förbrytelse emot lagen och samhällsordningen, och åndtligen att lagen icke må till sin natur omensklig sjelf medföra sitt förakt eller sin vanmagt, men deremot att dess bud, grundade på billighet och rättvisa må emot den, som dertill gjort sig saker, noggrant blifva använde och fullbordade. Om dessa sanningar skulle ligga öppna och oemotsägliga, så tyckes Iiögl. Lagutskottet härå bordt hafva fästat mera afseende ; och med öfvertygelse och känsla för deras värde samt med liflig önskan för deras framgång, torde förlåtas mig, att jag ån vidare vågar utbedja mig Höglofl. Ridderskapets och Adelns ynnestfulla uppmärksamhet för någon närmare utveckling af vissa omständigheter i detta visserligen icke likgiltiga, utan högst magtpåliggande ämne.
Riksstat förekommande inkomst-titeln “fourrage-afgift af indelta kavalleriet*4 ej vidare bland Statsverkets inkomster upptages. Hvad serskildt beträffar den ersättning, som vid detta förändrade förhållande, skulle, enligt hvad E. K. M:ts nådiga proposition innehåller, tillkomma såväl Regementernas och Korpsernas löningsfonder och musik-korpser för uppkommande minskning i dit anslagna vacance-afgifter, som de rustande för nummer, hvilka åtagit sig hingsthållning, hafva Rikets Ständer ansett att, i sammanhang med frågan om fourrage-passevolance-afgiftens upphörande, äfven borde afgöras, huruvida denna ersättning skall utgå med en gång för alla bestämdt penninge-belopp eller efter markegång; och då vacance-afgifterna vid ifrågavarande regementen och korpser i allmänhet erläggas med visst belopp i penningar, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat, alt den ersättning, hvarom nu är fråga, bör på samma sätt utgå samt, i öfverensstämmelse med de vid ränteförenklingen tillämpade grunder, beräknas efter fourragerings-persedlarnes medelmarkegångspris för de 20 åren 1834—1853.
Dem äligger, att jämlikt, wid hwarje Riksdag af Banco Utskottet utfärdadl Reglemente, sörwalta Banque»- mede! och tillhörigheter, samt inför Riksens Ständer eller as Dcm förordnade Revisorer redowisa. Hppa»' wid Deras öswerläggningar stiljakrighet i meningarne, böra de till Prot0collek afgifwa sina röster, hwilka psr espira beräknas; i de sall, da rösterue äro lika, äge Ordföranden afgörande rätt. §. 67. Den iz December. §. 67. Efter sorcnänmde grunder; sä i afseende pä Wålfall, jonikid, ina, wid alla Rikedagar, Fullmäglige i Riksgälds-Contoirct asNikfrns Ständer urfeS. Desse Fullmägrige ffola likaledes wara Tre af i,marje Riks» Ständ, med åliggande, akt Uli akt owilkorligen sig rätta efter de Instrucrioncr Riksens Ständer sög Vem utfärda: Och gälle för dem i händelse af ffilj. ktighet, swad j nästföregående §. för Banco-Fnllmägrigc stadgadt är. §- 68. Derjämte ffola Riksens Ständer, i d.n ordning Stånden, hwarl för sig lämp-ligasi finna, w-d!>warjc Riksdag förordna vin Revisorer, an emellan Riks dagarne enligt af Riksens Ständer utfärdad Jnstrnction, öfwerse och granda' Stats Wwkets, BcmguenS och Riksgälds Conkoiretö tillstånd, styrelse och förmastning; likwäl, hwad SlatS-Wcrk-.t angar, utan rättighet att meddela föreskrifter eller förändringar besiuka.
Rinman, med påstående om ansvar a dem derföre, att Kämnersrätten, oaktadt den skedda och erkända angifvelsen om lägersmål, dels icke tillkallat allmän åklagare och dels icke i allt fall dömt till ansvar för sådan förbrytelse; och sedan detta åtal blifvit af Advokatfiskalsembetet hos Kongl. Svea Holrätt utfördt samt vederbörande der ytterligare hörde; så har Kongl. Hofrätten deröfver genom utslag den 28 Januari 1851 sig utlåtit, att emedan den grundsats, Advokatfiskalsembetet i detta mål sökt göra gällande, att der förbrytelse af ringare art*), hvartill den förseelse, hvarom i anmärkte fall varit fråga, otvifvelaktig! vore att hänföra, vid domstol erkännes^eller annorledes vppas, det bör åligga domaren, ändå att målsägare eller allmän åklagare derå ej talar, ansvar ådöma eller åtminstone tillkalla åklagare att förbrytelsen beifra, icke funnes i lag uttryckt; ty och då vid sådant förhållande den omständighet' att en slik grundsats kunde hafva blifvit i lagskipningen tillämpad, ej finge för domare, som icke ansett sig deraf bunden, medföra ansvar *) Dock icke af den art, att ansvaret kan af enskild inålsägare eftergifvas. — <50 — för embetsbrott; funne Kongl. Hofrätten ilen af Advokatfiskalsembetet emot Rådmannen Schönmeyr samt Notarierna Norbin och Rinman förda talan icke kunna bifallas. Uti häröfver anförda underdåniga besvär har jag anmärkt, att om jag icke finge antaga för grundsats i svenska brottmålslagskipningen, att brott, som af målsägare ej kan eftergifvas, också icke må eftergifvas af domaren, ehvad målsägare eller åklagare derå talar eller ej, jag då för min del icke visste, hvar jag skulle söka en regel, af hvilken denna lagskipnings verksamhet bestämmes. Jag förstode nemligen icke betydelsen af den lag, som till några få de ringaste fall inskränker målsägares behörighet att hindra åtalande af brott, derest det i stället skall af allmän åklagares välbehag bero att i hvarje mål nedlägga åtal eller eftergifva straff.
Visserligen har en tid funnits, då åtskilliga Stater, föranledde af glänsande exem» pel pä penninge rikedom och ett större njutnings tillfälle, hvilka framtedde sig i de lauder der handeln och visse näringar med omsorg uppdrefvos, skyndade sig att antaga samma grundsatser och efterlikna samina anstalter,t utan att dervid låta synnerligen under betraktande komma, huruvida dessa åtgärder voro förenliga, med ada Eanders belägenhet tillgångar, utvägar och rörelse-capita!. Salunda upphäfde man sig till förmyndare för handel n, oaktadt denna nyttiga anstalt, såsom fri i sitt väsende, fordrar frihet for att rotfästa sig oell förkofras; och. eit lika förhållande har äfven Bevillning*- UtsXotters Betänianden. 1S i inträffat med Fabrikerne ; men Som detta sedrare närings-fang blifvit sednast infort lill Sverige, hav man på handelns bekostnad liknelsevis alt lala, fort jord åt några drifhusplanior, utan att betanka det hela Trädgården eller Samhällets bestånd derigenom råkat i fara. — Det är i detia afseende prohjbiiiv-Sy£1 ernet fiamträdt i ali sin glans, för att låta, sorn skriften säger, sitt ljus lysa för folken. M an har derföre sorgfälligt sökt. alt vid alla tillfällen framsilia Fabrikerna, som de enda sanna medlen till eit Dikes välmåga »>ch an. sett handeln sorn mindre nyttig, ja till oell t ed skadlig. — Vore här utrymme lill en fullständig Historia om Svenska Fabrikerne, så skulle den endast utvisa å det allmännas sida stora uppoffringar och ökade anspråk a den andra. — Redan år 17 J 7 begynte mati här att äflas med Fabriker och deras anläggningar. — Hela Svenska Nationen skattladeS för denna orsaks s» ull, och till och med Torparen måste måhända låta sin vadrnalsråck ut» pantas tili den så kallade Landshjelpen, pålagd i afsigt att skaffa Riket Klädes,Siden och Por. r.elai rss-Fabri ler. — Utom det lades en särskild afgift å visse inkommande utrikes
33 nar bifall åt hvarje förslag af Rikets Ständer, som har för syftemål rättvisans befrämjande i förening med allmänt och enskildt väl, ansett sig pligtige för Rikets Ständer framlägga deras öfvertygelse om de åtgärder, sorn för sådant ändamål kunna vara att vidtaga. Hävid torde förnämligast böra i betraktande komma: att frågan om rättighet att till Skatte lösa Kyrkohemman i Halland ovilkorligen är beroende deraf, huruvida egande-rätten till dessa hemman tillhör Kongh Majit och Kronan eller någon Kyrka, hvilket således måste vara utred t och bestämdt, förr än frågan oin Skatteköp å sådant hemman kan i adminstrativ väg pröfvas och afgöras; att med afseende å ej mindre den för pröfningen erforderliga bevisning och utredning af ämnet, än äfven detsammas egenskap af rättsfråga, behandlingen deraf lämpligast synes böra, lika med andra eganderätts-tvister i allmänhet öfverlentnas till Domaremagtens afgörande, och att, fastän, på sätt nyss nämndt blifvit, åboernes rätt och välfärd ovilkorligen är beroende af eganderätts-frågans utgång, dessa åboer likväl icke äro behörige att uppträda såsom egentliga Parter hvarken för att tillvinna eller försvara egande Bih, till Rikt* St, Prat. 1828 och 1829- 4 Sami2 Afd' 1 3:e Hit. 3 34 Stats-,Lag-s,Allm.Besv.o.Oec.- Utsk.Bet N.056. rätten åt Staten af ifrågavarande hemman. Vid detta förhållande och då Kongl. Majit vid serskilda tillfällen i Nåder antagit och tillämpat den grundsatts, att Dess i admini strativ väg vidtagne beslut icke maga anses hinderlige för upptagande och pröfning vid vederbörlig Domstol, i tvisteväg, af de derunder till äfventyrs beroende ratts-frågof, anse Utskotten sig icke böra tveka att tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att före prof ningen af sig yppande frågor om Skatteköp ä Kyrkohemman i Halland, vid vederbörlig
Vid föredragning hos Riks-Stånden af förenämnde Utlåtande, deruti Utskottet hemställt, dels att Rikets Ständer, till uppförande af Länsfängelser efter cellsystem, måtte anvisa en summa af 300,000 R:dr, att med en tredjedel årligen, under hvartdera af åren 1832, 1853 och 1854 utgå, dels ock att Rikets Ständer, vid öfverlemnande af förenämnde anslagssumma, måtte uti underdånig skrifvelse förklara sig vara förvissade, att Kongl. Majit vid uppförande af de nya länsfängelserne låter fästa mera afseende på deras varaktighet och säkerheten för fångarnes förvarande, än på byggnadens prydliga utseende, har Ridderskapet och Adeln återre mitterat Utskottets hemställan rörande, beloppet af ifrågavarande anslag, men bifallit hvad Utskottet i öfrigt hemställt. Preste-Ståndet har godkänt Utlåtandet i dess helhet, hvaremot detsamma blifvit, likaledes i sin helhet, af Borgareoch Bonde-Stånden återremitteradt.
Hvad jag anfört mot flyttning Midsommarstiden, gäller till en del äfven för den nuvarande fiyttningstiden. Om än bergningen då är verkställd, och flyttningen ej dervid vållat någon förlust, så in - Dan 2 2 Maj. 35$ inträffar den likväl derigeriöm, att Husbonden får omsorgerna, med flyttningen och i saknad af Tjenstefolk, icke kunnat under friveckan, då dagärtre ännu äro fämmeligsn långa, odla, rödja, dika och stenbryta. Deremot torde tiden för utarbetet hafva upphört vid November månads . början ; och jag anser i alla afseettdsn flyttningstiden då vara lämpeligast. Man har endast häremot anfört arne skäl det ena, gammal häfd, som ej behof ver svar, det andra, att Husförhö. ren måste föregå Mantalsskrifningarrte, på det Husförhörslängderna der må tjena till grund för Skattskrifningen , hvaraf åter skulle följa, atf då Husförhören nu icke kunde företagas förr ärt efter flyttningen, Mantaisskrifningätne derigenom oundvikeligen måste uppskjutas till Januari må• nåd, och debiteringen samt uppbörden i samma märt blifva senare. Häremot åberopar jag deri upplysning, sorn Ledamöter inom Utskottet meddelat, att, med Kongl. Majus BefallningshafVartdes tillåtelse, på åtskilliga orter' i Östergöthland, Pastorerne äga att, genom Husböndernes Sammankallande, uppsätta do till rättelse föt Mantalsskrifningarne förördnade Längder, c<;h på detta sätt Presterskapet inom ett pär dagal* inhämta de upplysningar rörande afoch tillflyttning, som eljest erhållas vid Husförhörertj hvilket förhållande äfven skall inträffa med hela Norrland. Utan hänsigt till närvarande fråga, skulle jag för min del önska, att Presterskapet, hvars uppgifter i öfvannämndé fall icke tord® kunna för Controllén umbäras, alltid matte å särskildta tider befatta sig m^d tvänne så särskildta - 4 34® Den 2 2 Maj - skildta göromål, deraf det ena så alldeles tillie ornmit på det andras bekostnad.
R:dr. ö. R:dr. ö. Kub.fot. k. R:dr. ö. R:dr. ö. Departements-Chef en 15,000 15,000 - Departementets Kansli-Expedition ■ . ■ 18,900 •- 18,900 — Departementets Kommando-Expedition 4,100 — - 4,100 Förvaltningen af Sjö-Ärendena samt Aflö- ning s-Stater ne vid Flottans stationer i Carlskrona och Stockholm, samt depot i Götheborg !,076,325 98 — 40,446 80,892 — 1,157,217 98 Båtsmans-Indelning en — 81,050 — 81,050 — Tillskott i de till Båtsmans-Indelning en uti Blekinge län anslagna räntor, Förslagsanslag 16,000 • — 16,000 — S:r 1,130,325 98 81,050 — 40,446 — 80,892 — 1,292,267 98 Materielcu. 581,201 9Q 18,900 37,800 619,001 *>0 162 000 162 000 Båtsmans förseende med kojer och täcken . 13,500 13,500 — Båtsmännens beklädnad, Förslags-anslag, högst 63,000 63,000 — Beklädnad åt Mariner, Kanonierer, Matroser och Skeppsgossar 103,339 94 103,339 94 S:r 923,041 14 •— 18,900 — 37,800 — 960,841 14 Transport 2,053,367|l2 81,050 -1 59,346 -) 118,692 —1 2,253,109ll2 vudTiteln. 17 Bil, Bilt. B. Indelta Räntor, enligt markegång på förslag.
Jag tror säkerligen att en förändring uti AdministrationsSystemet vore, uti en framtid, af ett välgörande Resultat; ty då man af i8i3 års General-sammandrag linner, att Sverige äger ig,433 Embetsoch Tjenstemän af alla Classer; så inser man lätteligen det missförhållande, som, i jemförelse till Folkmängd och Production, verkligen existerar. Genom minskning uti detta antal, skall mången Ungdom, som nu söker en mager utkomst på Embetsmanna-banan, qvarstadna eller återgå till Jordbruket och Näringar, och i en framtid ej alldeles obetydliga Summor kunna af de, utaf flerfaldig natur insparde Löner disponeras, dels till Jordbrukets och Näringars upphjelpande och uppmuntrande, dels komma Landet directe lill goda. Om Riksens Ständer anse sig, jemlikt sitt lill Kongl. Maj:t, vid Tacksägelse-Adressens aflemnande, gifna Yttrande, böra och vilja undersöka det ondas grundorsaker; så tror jag Den 5 Januarii. 353 jag att Embetsoch Tjenstemäns mängd har ett rum deribland. Jag får således föreslå: det Riksens Ständer, antingen genom tillsättande af ett serskilt Utskott, eller genom nedsättande af en Comité i likhet med LagComitén, sökte, gemensamt med Kongl. Maj:t med alfvar uttänka och föreslå indragningen af de öfverflödiga Embeten och Tjenster af alla slag, samt i sammanhang dermed uppgöra förslag till en förändrad Administration, grundad på Statens sanna tillgångar och behof. Sluteligen får jag, såsom ytterligare bidrag till Landets förkofran, föreslå, att, derest ej de så omtvistade SkråOrdningar, hvaraf de, som äro i åtnjutande, hafva ganska ringa verkelig fördel, ej vid detta tillfälle, på sätt flere yrkat, komma att afskaffas, det åtminstone må återgifvas den rätt, det af ålder innehaft, att, lika med hvad Ridderskapet och Adeln på Säteri Jord har rättighet, kunna hvar som helst på Landet få tillverka, och i Städer eller på Landet afyttra allt hvad som livarjom och enora, eller flere tillsammans, lämpeligt synas kan.
Teknologiska institutet fortfarande skulle vara en rådgifvande anstalt åt såväl embetsmyndigbeter som enskilde personer, Föreståndaren, hvilken för detta ändamål måste ega en mångsidig naturvetenskaplig och teknisk bildning samt tid till fortsatta studier, icke utan alltför stora ansträngningar kunde medhinna att på ett verksamt satt i undervisningen deltaga; att den tolkning Rikets Ständer gifvit åt föreskriften angående Styrelsens befogenhet att, under vissa omständigheter fördela läroämnena annorlunda och emellan flere lärare, än de i stadgarne uppräknade, aldrig blifvit ifrågasatt och icke heller syntes vara förenlig med ordalydelsen i den anmärkta §:n; samt att Styrelsen väl ansflge en Professor vid Institutet icke kunna åläggas undervisning i andra ämnen än dem, som enligt stadgarne tillhörde hans befattning, men att Styrelsen dock icke kunde finna förenligt med läroverkets fördel, att, när fördelning af de till en professorsbefattning hörande läroämnen behöfde ske, Professorn i alla händelser skulle ega att bestämma, i hvilket eller hvilka ämnen han skulle blifva befriad från den honom åliggande undervisningsskyldigheten. Till följd af sedermera erhållen nådig befallning att afgifva underdånigt utlåtande i ämnet, hvarvid jemväl borde tagas under öfvervägande en af fyra bland Institutets lärare till Kongl. Majit ingifven skrift, innefattande påminnelser vid Styrelsens ofvanberörda yttrande, jemte förslag rörande verkställigheten af de utaf Rikets Ständer ifrågaställa ändringar i läroverkets organisation, hade, enligt hvad i den nådiga Propositionen vidare förmäles, Kommers-kollegium, efter det Styrelsen för
Det är ett hat mot kapitalisten, som ligger deri begrafvet, och nog malte det vara temligen långt kommet på den älskade banan, då man nedsatt räntan i landet från 6 till 4 och mindre än 4 proc. när det blir fråga om kortare tids lån. Tror man det vara lyckligt för ett land i allmänhet att få räntan nedsatt, så måste man göra sig reda för sättet, på hvilket denna ränta skall nedsättas, om det skall vara ett lyckligt fenomen. Det är stigande besparingar, eller stigande näringar och näringsflit, som skall på naturlig väg öka kapitalet och minska räntefoten ; men om ett lands innebyggare våldsamt gå till väga, importerande utländska penningar på sin kredit, så är det gifvet, att dessa penningar icke insupas i naturlig ordning i rikets näringar och gifva den styrka i statskroppen, som upkommer, när man inom landet genom idoghet och sparsamhet fortgår på hushållningens bana. Det är delta stora misstag, som begås; man ser svmptomerna deraf i andra grenar. Våra stora aktningsvärda jordbrukare i närvarande lid hafva för sig ett stort mål — förbättrandet af de områden de disponera och förbättringen af landets kultur i allmänhet; men skuldsätt ningen, öfverstigande kraften att densamma bära, oförmågan att reda oss derur, gör, att de i framtiden sig visande fördelarne icke inträda så tidigt, som fordras för att uprätthålla den, som är sysselsatt med medlens användande på dessa stora spekulationer. I allmänhet företer sig i tiden en benägenhet att vilja hastigt bli rik, som gör att man blir fattig; och när man missräknat sig, stående i spetsen för stora företag, så är det icke blott det en skilda lidandet, som deraf blir en följd, utan man drager med •Den 12 April f. m. 331 sig en massa af andra, som haft förtroende till spekulanten, och långt ifrån att befordra det allmännas väl, störtar man många, och med dessa många, det allmänna i förderfvet. Det är detta uttagande af för stora steg, som bräcker statskroppen, i st. f. att, om man ginge den förståndiga, långsamma vägen, så skulle det blifva en gymnastik för statskroppen, som stärkte densamma.
Genom 2 § i Kongl. Förordningen den 21 Februari 1789 erhöllo väl skattemännen öfver sina skattehemman lika fri dispositionsrätt, som frälsemännen öfver frälsehemman, derifrån endast undantagne de för kronans behof tjenlige ekeoch masteträd; men denna fria dispositionsrätt inskränktes dock åter genom Kongl. Förordningarne om skogarne i riket den 10 December 1793 och den 1 Augusti 1805, uti hvilka Förordningar 18:de § innehåller förbud för såväl kronosom frälseskath-hemmansegare att sin rätt till skogens begagnande så missbruka, att fara för hemmanets bestånd och förmåga att skatten utgöra deraf kunde uppkomma. Dessa stadganden, huru ringa inskränkningar uti skattemännens dispositionsrätt öfver sina hemmans skogar de än innefatta, utgöra dock, enligt Utskottens åsigt, obestridliga bevis derom, att lagstiftningen, fastän den åt den enskilda omtankan öfverlemnat hushållningen med och: vården af skattehemmanens skogar, likväl - Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Vtsk. Betänkande, Åo 36. \*f tät icke helt och hållet eftergifvit rättigheten att i afseende å desammas förvaltning meddela sådana föreskrifter, som å statens sida kunna pröfvas erforderiige; och då det således dndast skulle vara frälse-jordegare såsom privilegium förunnadt att obehindradt föröda sin skog, tveka Utskotten icke att tillstyrka upphäfvandet af ett för samhället så vådligt privilegium. Utskotten äro nemligen af den öfvertygelse, att, då den i sednare tider enskilde mera allmänt medgifna friare dispositionsrätt