Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
- Stödd mot denna Staf, uppflyttad pä denna höjd, der mcnniffans brister synas i den fullaste dag, lyfter jag min förtröstande blick till den Rymd, der den rättsinnige tror sig äga Ledaren af alla sina öden, och utgjuter mitt -.o. hjer - hjertås innerliga önskningar, att jag mätte äga framaäng och trast, art umom desta murar anföra Rikets första oStänd till de w.irdiga, lugna och eniga samräd, förutan hwilka, jag säger det öppenhjertigt, detta urgamla Rike stall nedstänka i den afgrund, som icke längesedan öppnades för detsamma, af den mest förstörande Statslära, och pä hwars yttersta bradd det flyttades, när döden bortkallade en Prins, föremålet för wär cwiga saknad, och hwars egenskaper naturen syntes hafwa särskildt danat till Sweriges upprättelse och sjelfbestånd. Zidle Herrar! samtelige Ledamöter af Ridderstapet och Adeln! jag egnar Eder frän denna stund, alla mitt förständs och mitt hjertås krafter, att ömt warda Eder lagliga rätt, Edert pä dygder och klokhet grundade anseende; jag lofwar Eder, att jag stall frän denna plats, under öfwertygelsens stadd, oafbrutit yrka enighet, lagludnad och ordning, och att jag stall redliat arbeta för allt hwad som gifwest mcnnistors lefnad etc wärdc, rättwisa, menniskokärlek och samfunds-wäl. Jag äger ingen annan ärelystnad än den, att fä medwerka till ädla och nyttiga ändamål, jag söker ingen annan, belöning wid malet af min mödosamma bana, mera dyrbar, mera werkande pä min återstående lefnads sällhet, och pa lugnet af min sista timma, än den, att hwar och en ibland Eder inä af erfarenhet och öfvertygelse tilldela mig det stöna wittnesbördet, att jag handlat som en redlig man. Medborgare, Wänner och Bröder!
1 mom. antogs af denna lydelse: ”Alla de angelägenheter, dem Kommunen, såsom sådan, eger vårda, skola till öfverläggning och beslut i Kommunalstämma upptagas: härifrån dock undantagna sådana angelägenheter, om hvilka särskildt stadgas, att de till behandling å Kyrkostämma skola upptagas.” 2:dra och 3:dje momenten lemnades utan anmärkning. § 8, enligt Utskottets Förslag. Af denna §:s två momenter lemnades det första utan anmärkning, och blef det sednare afslaget. § 9.
Ja! del må vara ganska sanni ; men del är ock en sanning, att en hvar tror rätten vara på hans sida, hvaraf partiskhet och rättegångar uppslå, sakerna må afgöras hvar som helst. Han säger vidare, all genom de ökade målen och den ringa atlöningen skulle domare sky högsta domstolen. Om förhållandet med målen inom denne domstol har jag redan yttrat mig. Hvad atlöningen åt dess ledamöter angår, så har del stålt Hr Hjerta liksom en hvar öppet ali, vid hvilken riksdag som helst, föreslå lämplig tillökning deri och sålunda afhjelpa den öfverklagade olägenheten. Han säger vidare, att man gör rättsökande föga gagn dermed, att målen stanna vid colhnes beslut, och att detta vore farligare, än målens afsöndring till högsta domstolen. Men härmed förhåller det sig sä, alt collegii-ledamöterne icke äro godtyckligt afsältlige genom någon opinionsnämnd. Pä sjelfsländigheten i deras beslut kan man följaktligen räkna med samma skäl som på andra underdomares. Att bcsvärsmålens skiljande från stats-rådet skulle betydligt minska Konungamaktens anseende i landet, är enligt min tanka gifvet, ty bvad gagnar det att Konungen kan stifta lagar i ekonomisk väg om Han ej derjemte kan, sedan en författning är utfärdad och undersåten linner sin rätt förnärmad, hjelpa honom lill rätta? Om Konungen svarar den klagande: Jag kan 150 Den 19 Januari f. m. icke hjelpa dig, gå lill högs!a domstolen, så skall den sökande länka, jag är således lallen i herrarnes liander, det finnes icke mera i Sverige en Konung, som kan upprätthålla den fattige mot de mäktige. Hr Gunther har talat åtskilligt om malens fördelning inom högsta domstolen efter deras beskaffenhet. Del vore enligt min tanke ganska riktigt, likasom hvad Hr Lagerhjelm anmärkt härutinnan. Men hvarföre omtalar man icke sådant uti den K. proposm. Bristen derpå och osäkerheten om hvad som föreslår, gör att man icke kan antaga proposm.
(Esselde) af sitt varma hjärta och sitt ljusa liufviid drifvits att i så i n h g s andra frågor, där det gällt den svenska kvinnans höjande i likgot afseende, taga ett genomgripande initiativ. Hon var äfven nog lycklig att genast finna den spirituella och talangfulla kvinna, som, lifvad af sanima id6, visste att gifva &amp; t densainnia dess konstnärliga uttryck. Att höra Iiiir detta tillgatt skall, hoppas vi, intressera eu och annan af Dagnys läsarinnor. Å r 1879 kom. till Sverige en uppmaning att .deltaga i den stundande världsiitställningeii i Wien. Nkgra danier utfärdade i följd därnf ett upprop till landets kvinnor att antaga denna inbjudning och att först till S tockholm iiisiiiicla alster af sin Iiemslöj d, livilka, efter att dar hafva utställts, geinensa mt skulle afsändas till Wien. Under förberedelserna till Stockliolnisutst~lniiigeii erfor fru Acllersparre, som redan pk en utställning i ICöpenlianin fått ett starkt intryck af det d %varande kvinnoarbetets stiloch plaiilösliet, att mklarinnan fru Winge, iifven påverkad af denna utstiillniiig och å andra sidan af bekantskapen med några gamla skknska viifiiader, som funnit sin vSg till eii ocli annan atelier, redan börjat utarbeta några broderier, grundade pk motiv finån inhemska allinogearbeten. E11 geniensam vän förde dem tillsainiiiaiis; fru Wiiige lofvade att till den blifvande utställningen anordna nigra arbeten, och dlrined r a r den ideella grunden lagd till Handarbetets Vänner, eliuru, d&amp; iiiinu ingen förening påtänkts.
Riksdagsman njute, för resan till och ifrån riksdagsorten och för vistandet derstädes, af statsmedlen ersättning efter de grunder, som å föregången Riksdag blifvit bestämda. 60 §. Underlåter valdislrict att ställa den eller de Riksdagsmän det bör till Riksförsamlingen, vare förfallet till det vite, Riksförsamlingen bestämmer. Försummar, ulan laga förfall, den Lill Riksdagsman är vald, att sig till Riksdagen i rättan tid inställa, vare arfvode för den tid, lian uteblifvit, förlustig, och bote derutöfver ett lika belopp. Med de vitén och böter gånge sedan, som Riksförsamlingen förordnar. 61 §• Riksdagsman skall, dagen efter den, som för Riksdagens sammanträde är bestämd, sin fullmagt uppvisa inför den äldste af Högsta Domstolens ledamöter, sorn icke af laga förfall hindras, samt Riksförsamlingens fullmägtige i Riksbanken och Riksgälds-contoret. Den ledamoten och de Fullmäktige skola inom tre helgfria dagar undersöka om fullmaglerne äro utfärdade i den form, lagen om val till Riksförsamlingen i 18 och 35 §§. stadgar. Riksförsamlingen eger derefter sin rätt förbehållen att pröfva, så väl de anmärkningar, hvilka emot fulimagters form blifvit under ofvan nämnde granskning gjorda, som ock alla andra frågor angående Riksdagsmans behörighet, sorn blifvit dess pröfning underställda. Eger Kammaren ej nödiga upplysningar, infordre sådane; äske ock, der så nödigt Tior till Constitutions-Utskottets Memorial, N.-o 36, 21 finnes, undersökning vid laga Domstol, som ock bör alla frågor otn fållande lill något i Lagen om val till Riksförsamlingen utsatt ansvar upptaga. Den, som Riksdagsmannafullmagt uppvisat, utöfve derpå grundadl uppdrag, oaktadt gjorda anmärkningar, lill dess den Kammare, han tillhörer, om hans rätt ändtligt beslut fattat. 62 §• Nu hafva Riksdagsmännen låtit undersöka sina fullmagter, på sätt nästföregående §. stadgar; då skola de sammanträda och fördela sig i tvenne afdelningar, den ena utgörande treoch den andra två-femtedelar af hela det fastställda antalet.
Det naturhistoriska Riks-Museum, hvars förkofran tid efter annan blifvit befrämjad genom af Rikets Ständer beviljade anslag, liar, under Kongl. Vctenskaps Akademiens Styrelse, utbildat sig till en institution, som pä ett fäderneslandet värdigt sätt omfattar ansenliga, för den allmänna bildningen såväl sorn för vetenskapliga studier värderika samlingar i zoologi, botanik och mineralogi. Men det gifves en gren af naturhistorisk vetenskap, som inom Riks-museum ännu icke är särskildt representerad, palaeontologion. läran om de förgångna or ganismerna, det organiska lifvets historia, hvilken i våra dagar i alla civiliserade länder, sysselsätter talrika forskare, och genom de lysande resultater hon vunnit vid geologiens sida, i hög grad ådragit sig alla bildades'uppmärksamhet. Det har ej utan skäl funnits anmärkningsvärdt, att i Sverige för denna vetenskap ännu ej finnes någon fast plats, och isynnerhet hafva, såväl inom som utom Vetenskaps-akademien, de, som af pligt eller intresse tagit en närmare kännedom om det naturhistoriska Riks-museum, länge insett behofvet af en särskild afdelning derinom för palmontologi, med egen Intendent. Så länge likväl museets trånga lokal ej engång medgaf att på ett tillfredsställande sätt ordna de afdclningar, som redan funnos, kunde för palssontologien intet annat göras, än att begagna de tillfällen, som erbjödo sig att anskaffa goda samlingar af försteningar, särdeles från Sveriges egna formationer och att tillsvidare förvara dem i förråden. Tillika utsågs, när planen för nybyggnaden uppgjordes, en passande loka! för paleontolog], jemte förrådsoch arbetsrum, och i Vetenskaps-nkademiens bibliothek anskaffades, i den mån tillgångarna det medgåfvo, det vigtigaste af ämnets rika och dyrbara litteratur. Det Naturhistoriska Riks-museets stat upptager f. n. fem Intendentslöner. deraf två af 4,000 R:dr samt tre af 3,500 R:dr.
Han ville ingalunda förställa sig, men beständigt syntes det honom, att den som sist talade hade rätt. – Skattade jag inte friheten och en bäddad säng, jag skulle kunna smyga mig bakefter konungen för att få trycka min mun mot hans fotspår i den norska snön. Snart kan det vara för sent och kulan gjuten ... I detsamma han uttalade dessa ord, reste sig på ett hemligt inbördes tecken de båda männen, som sutto honom närmast, och hans rädsla för soldatrocken var så stor, att han bleknade af, då han märkte blanka mässingsknappar under deras kappor. – Min gunstig junker! – ropade de honom i örat och ledde ut honom vid båda armarna som en fånge. – När han kan tala så prydligt, är det icke heller för mycket, att han får stå i närheten, där den kulan hvisslar ... Nu fingo vi en stinn fågel på spöet! Vi äro värfvare, vi, munsjör ... Förstår han? Och nu, marsch till Norget! – Jag har i alla mina dar aldrig längtat efter annat än att få bli krigsman! – svarade han genast med så mjuk och vänlig bestämdhet, att han till och med själf trodde sina ord. – Lägg mans vackert värfningspengarna i min hatt! Så måste han då ändtligen pådraga den blå rock, för hvilken han hyste en sådan skrämsel, och för hvar dag üpplefde han nya och oväntade händelser midt i det land, där plogen fordom lugnt skurit sin fåra i jorden. Knappt kom han ett stycke ofvanför Strömstad innan han fick se stora galerer uppe på torra marken. Själf spändes han framför stäfven samman med bönder och hästar och oxar för att släpa fartygen vidare öfver näsen två och en half mil till Idefjorden. Tum för tum drogos skeppen öfver kafvelbroar och rishögar, om natten vid beckfacklor, om dagen i julisolens hetta. En liten man i gredelin sammetsrock och yfvig peruk och med breda guldspännen på skorna gick uppmuntrande fram och åter bland folket. Det var Emanuel Svedenborg, och åt honom hade Polhem uppdragit att utföra den sällsamma daten.
Riksdagsfullmägten Eric Ericsson, från Gefleborgs län, har uti en hos Hedervärda Bondeståndet väckt och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion önskat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på den allmänna klagan, att Svenska Embetsoch Tjenstemän, särdeles inom de lägre graderna, icke äro så aflönade som de borde vara. Detta onda skulle, enligt motionärens förmenande till stor del kunna botas, om den lyx, hvarmed Embetsverken omgifva sig, borttoges, verken och arbetssätten förenklades samt vissa högt lönte sinekurbefattningar blefve indragna ; hvarigenom Staten skulle försättas uti tillfälle att kunna förbättra de qvarvarande tjenstemännens vilkor. Öfvertygad om att dessa sålunda antydda omständigheter äro alltför vigtiga, att icke all möjlig uppmärksamhet åt desamma komme att egnas, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer behagade, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, anhålla, ”icke blott att "i likhet med hvad som redan är stadgadt, rörande de lägre tjenstemännen i de styrelse verk, som blifvit reorganiserade, ingen Embetsman, af hvad namn och rang som heldst, ”må tillåtas, att annat embete tillika utöfva eller några inkomster deraf uppbära, utan ock, att Kongt. Majit ville tillförordna en komité mad ledamöter jemväl af lägre grader, som Allm. Besvärsoch Ekon.-(Ilsk.
»Resan har gått så märkvärdigt fort i detta vackra väder. Nu ha vi ej heller någon vagn här, och vi ha långt att gå, ty huset ligger utanför staden.» »Det gör ingenting, Börje,» hade hon svarat. »Vi behöfva väl gå, efter att ha varit så länge stilla ombord.» Och så började de sin vandring, denna fasans vandring, på hvilken hon ej kunde tänka utan att ännu på gamla dagar stöna af ångest och knyta händerna i smärta. De gingo fram på breda, folktomma gator, som hon genast kände igen på hans beskrifning. Hon tyckte sig återfinna gamla vänner både i den mörka kyrkan och de jämnhöga korsvirkeshusen; men hvar blänkte den bildprydda gafveln och marmortrappan med det höga räckverket? Börje hade då nickat åt henne, som om han gissat hennes tankar. »Det är ännu långt dit,» hade han sagt. Om han blott varit barmhärtig och med ens mördat hennes hopp. Hon höll honom så kär då. Om han frivilligt sagt henne allt, så hade intet agg uppstått mot honom i hennes själ. Men att han såg hennes ångest öfver att vara bedragen och ändå fortsatte att förvilla henne, det hade gjort henne alltför bitter smärta. Hon hade aldrig fullt tillgifvit honom detta. Hon kunde nog säga sig, att han velat föra henne med sig så långt som möjligt för att hon ej skulle kunna fly från honom, men hans bedrägeri alstrade en sådan dödsköld inom henne, att ingen kärlek kunde helt upptina den. De gingo genom staden och kommo ut på den angränsande slätten. Där framlöpte flere hvarf af mörka vallgrafvar och höga, gröna jordvallar, minnen från den tid, då staden varit befästad, och på den punkt, där allt detta knöt ihop sig kring en fästning, såg hon några ålderdomliga byggnader och stora, runda torn. Hon kastade en skygg blick däråt, men Börje vek af åt de vallar, som följde hafsstranden. »Detta är en genväg,» sade han, ty hon tycktes förundra sig öfver att det blott fanns en smal gångstig att följa. Han hade blifvit helt fåordig. Hon förstod sedan, att han nu ej funnit det så muntert, som han tänkt sig det, att komma med hustrun till det fattiga lilla huset i fiskarbyn.
Under loppet af åren 1851 — 1854 upptogos och fortsattes emellertid underhandlingarna å nyo, men jemväl denna gång måste desamma afbryfas, i anseende till den å Franska sidan, såsom oeftergifligt vilkor fordrade nedsättningen i tull på bränvin, hvilken nedsättning var sådan, att den i Norige omintetgjort den derstädes nyligen införda produktions-beskattningen å bränvin, och äfven i Sverige skulle hafva gjort denna sedermera bos oss så lyckligt genomförda reform omöjlig. Hvar och en finnér lätt, att efter så många misslyckade försök, denna fråga, för att icke ännu en gång föra till ett dylikt, oangenämt resultat, måste med en viss försigtighet behandlas; men på grund af inledda, förberedande underhandlingar och afgifna förklaringar, eger man lyckligtvis giltig anledning antaga, att numera icke några oöfvervinnerliga binder skola möta mot tillvägabringandet af den så länge påtänkta, för flera af våra vigtigaste näringar så önskliga traktaten, flvad som härvid i främsta rummet måste intressera så väl Sverige som Norige, är onekligen att vinna befrielse från de särdeles dryga afgilter, hvilka, äfven vid direkta resor, träffa Svenska och Norska fartyg, äfvensom den last de medföra, hvarigenom de förenade rikenas bandel och skeppsfart på Frankrike tillfogas ett ganska stort, och, i den mån andra nationer lyckats derifrån frigöra sig, allt mera känbart lidande. Men ehuru billig en sådan fordran å vår sida också måste anses, då i begge länderna FYanska fartyg, jemte den last de innehafva, redan äro i alla afseenden likställda med de inhemska, visar det sig likväl tydligt, att Frankrike icke vill bevilja de af oss äskade eftergifterna i fråga örn sjöfarten, utan att såsom vederlag härför bland annat erhålla vissa fördelar för sin handel och industri, genom väsendtliga nedsättningar i tullen för sådana effekter, hvilka för detta land äro af någon större betydenhet — eller med andra ord, att sjöfarts-traktaten måste liksom köpas med handels-traktaten.
Man kan därjemte taga litet saft eller så mycket vatten, att sockret börjar smälta, dä bären läjgas i en enialjerad syltgi yta och sättas öfver svag eld, sa att sockret smälter fullkomligt och bären koka alldeles sönder, da kan man slå dem på flaskor, som ställts pä spisen, så att de äro varma. En god läskedryck tillredes på följande sätt: Till ett glas friskt vatten blandas en knifsudd pulvriserad citronsyra och en tesked strösocker. Sockret o«h citronsyran smälta, snart, och drycken är färdig. — Citronsyran köpes på närmaste apotek. Leontina. Blanda litet » lemonadpulver » i ett glas vatten, och ni har genast en utmärkt läskedryck. Wippe. N:r 636- Alla frimärken, som äro afsedda för Eugeniahemmet, böra vara mycket väl rengjorda. Frimärkena läggas i ljumt vatten, då kuvertpapperet lätt afliigsnas, och uppläggas sedan på hvitt rent läskpapper, då de lätt af tryckas på detta; 1 ill sist läggas de på ytterligare ett annat hvitt papper för att torka. Sedan de äro väl torra, lägger man dem i bundtar innehållande 50 stycken frimärken af samma valör. Det får ej fela den minsta lilla udd eller tagg på märket, hvilket då är odugligt. Lisa. Nya hushållsskolan för bildade flickor är belägen vid Jakobsbergsgatan n:r 17. Praktiska hushållsskolan, som uppfostrar 16 års flickor till tjänarijiuor, är belägen vid samma gata n:r 11. A detta senare ställe bor båda hushållsskolornas föreståndarinna, fröken II. Cronius. S. B. Försök Kristinehamns praktiska skola! Förfrågningar besvaras under ofvanstående adress och Kristinehamn. Mädehen. Bäst är att hänvända sig till fru I. Varenius (adr, Sturegatan dS, Stockholm), som är ordförande i Svenska Allmänna Kvinnoföreningen till djurens skydd. S. B. — i-Amalia » är mycket välkommen i Djurskyddsföreningen i Vcxiö. Vi äro 130 medlemmar med landshöfding Spens i spetsen, årsafgiften är endast 1 kr. Fören. stadgar o. a. upplysningar erhålles af fröken 1. Schenfelt. Vexiö. Styrelsemedlem i Dämda förening.
Jag skulle likväl tro, att detta framskridande i sjelfva verket är långt mindre än den värde ledamoten föreställt sig, hvilken plågat sina lungor med alt utskrika detsamma; ty om man erinrar sig den bedröfliga tillbakagång skeppsfarten visat sedan Sveriges sednaste krig, så torde man äfven finna, att det skulle vara högst bedröfligt, om denna tillbakagång framgent blifvit fortsatt, eller slutats med stillastående under den sedermera förflutna långa fredstiden. Jag har blott velat på förhand lemna dessa upplysningar, utan att derföre bestrida återremiss af betänkandet. Hr Nordensköld: Till svar å hvad Hr von Troil nämnt får jag erinra, att då Utsk. tillstyrker att det för expectance-löner uppförda beloppet skulle uppföras på allm. indragn.staten, så kommer derigenom en kostnad att helt och hållet drabba Sverige, hvilken Norrige äfven borde vidkännas. Hvad sjelfva embetsverket vidkommer, så ser jag icke behof af att tala om något nytt embetsverk; ty om detsamma skulle bestå af fyra ledamöter, så finnas de nu, i riktig proportion staterna emellan tre Svenska ledamöter och en Norrsk, hvilka ej förverkat förtroendet. Convoj-commissariatet står nu under Presidenten i Conimerce-colltm; finnes det lämpligare att ställa det under Statsministrarna, så har iag ej något deremot; men då blir der 2:ne Norrmän och fyra Svenskar, hvilket jag ej kan billiga, ty Sverige har 3 millioner och Norrige en, hvilket också visar proportionen i sammansatta embetsverk. Jag kan emedlertid icke frångå, att det är misshushållning att organisera ett nytt embetsverk och ändra personalen deruti, äfven förutsatt att Utsk. ej menat att directe ställa dem på indragn.stat. Hr Rosenblad: Jag medgifver alt Hr von Troil har rätt deruti, att StatsUtsk. icke särskildt uppfört nuvar. Convoj-commissariatets aflöning på särskild indragn.stat, utan sammanblandat den med de 6,51 o r:drna, som föreslås för nya verket.
De räkenskaper, som blifvit StatsUtsk. delgifna, äro sammandrag af cabinettets hufvudräkningar för hvarje år; men dessa sednare åter, såsom endast ämnade till upplysning inom cabinettet angide beloppet af anslagna och utgifna medel, för und. redovisnings afläggande inför K. M., samt upprättade under den naturliga förutsättning, alt något vidsträcktare bruk deraf icke skulle äga rum, hafva derföre och endast blifvit förde såsom ett fortlöpande cassaconto för inkomstoch utgiftsposterna, utan en sådan närmare specification och öfverföring af olika titlar, som eljest vid ett annorlunda ordnadt bokhålleri skolat iakttagas. Detta för - Den 27 Februari e. m. förhållande har, hvad särskildt angår nu ifrågavarande, af Colonial-departementet till cabinettscassans undsättning upptagna lån, föranledt dertill, att cabinettet, som genast fått emottaga de upplånta medlen och sedermera jemväl godtgjort beloppet af de årliga ränteoch capitalafbetalningarna, uti sina räkenskaper icke bokfört Colonial-departementet, såsom af hvilket omförmälda förskotter blifvit cabinettscassan lemnade, utan antecknat samma förskotter jemte liqviderna deraf å de ursprunglige långifvarnes namn, ehuru i sjelfva verket cabinettscassan, som icke stått i någon affärsgemenskap med dessa långifvare, endast haft att skaffa med Colonial-departementet, samt derifrån bekommit och dit inbetalt de medel, som sålunda blifvit omsatta; hvarefter Colonialdepartementet för dess räkning besörjt transactionerna med långifvarne. Det medgifves visserligen, att allt detta härrör af en oegentlighet uti cabinettscassans bokföringssätt; men denna oegentlighet, hvilken härleder sin tillvaro från en längre tidsföljd och uti ofvan uppgifna omständigheter äger en naturlig förklaringsgrund, har förefunnits uti de äldre hufvudräkningarna och sålunda ej heller kunnat undvikas uti de deraf nu gjorde sammandrag. Vid ett sådant förhållande tror jag mig hafva förklarat af hvad orsak de räkenskaper jag meddelat icke kunnat vara till innehållet utförligare än de befinnas.
S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 128, i anledning af återremiss i viss del af Retänkandet N:o 1 16, angående omarbetande eller ändring af Kongl. Stadgan för rikets allmänna elementar-läroverk den 14 Augusti 1856 m. m., fann Preste-Slåndet för godt att, med vidblifvande af sitt med afseende på 5 punkten i Betänkandet N:o 116 fattade beslut, afslå Utskottets i förevarande Utlåtande gjorda tillstyrkande. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Siats-Utskottets Utlåtande N:o 215, angående förhöjd aflöning för Rikets Ständers Justitieombudsman samt den vid hans kansli anställda personal. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Utlåtanden och Memorial: N:o 205, i anledning af Kammarskrifvaren i Riksgälds-kontoret ä. af Trolles ansökning om pension vid afskedstagande!. Bifölls. N:o 206, i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande, för att, under vissa vilkor, bereda åboerne å de s. k. kyrko-hemmanen i Halland dispositionsoch besittnings-rätt till samma hemman. Utlåtandet afslogs, och beslut fattades, i enlighet med det i reservationen, sid. 10, intagna förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet. N:o 207, i anledning af väckt motion om ersättning till Westerås stad för minskning i våg-penningar. Bifölls; och N:o 208, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 140, angående dagsverks-skyldighet till kungsgårdar och andra krono-lägenheler. Lades till handlingarne. S. 1). Till Stats-Utskottet remitterades . l:o. Herr Brincks denna dag väckta motion, angående beredande af fond för det så kallade stora kreditivet; och 2:o.