Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Något svar härå torde fördenskull icke vara behöfligt; och jag lärer väl icke skäligen böra uptaga förhållanden, som icke med det förslag jag framställt, hafva det ringaste sammanhang. Om slutligen det Högloft. Ståndet, med gillande i öfrigt af mitt förslag i ämnet, skulle finna nödigt, att frågan, för affattande af ett bestämt Lagförslag, till Utsk:t återremitteras, så anser jag mig icke böra motsätta mig ett sådant beslut. Hr Cederschiöld, Fredrik August: Det kan anses djerft af mig, att efter de lagkloka män, som förut yttrat sig i ämnet, upträda i en lagfråga; men som jag med dessa Hrr är af olika åsigt rörande denna så kallade familjerätt, så anhåller jag att med några ord få taga It. o. A:ns upmärksamhet i anspråk. Jag har hört att man åberopat hvad man kallar familjerätt eller rättigheten för en person, att med eller mot en annans vilja bestämma öfver dess väl och ve. Denna familjerätt måste jag bestrida. Det är familjeband, gruridadt på ömsesidig kärlek och tillgifvenhet, som sammanhåller familjen. Om jag befarade, att familjebaudet skulle på något sätt uplösas genom förev:de förslag, så skulle jag lika ifrigt som någon annan bekämpa detsamma; men jag är tvertom fast öfvertygad, att det band familjemedlemmarne emellan, som Hr Olivecrona beklagade skulle komma att mer och mer lösas, för den händelse förslaget antoges, deremot skall säkrare och innerligare än tillförene tillknytas. Ty, hvad är egentligen föräldrarättigheten öfver barnen, samt barnens skyldighet i afseende på sina föräldrar? Jag har upfattat familjen sålunda, att det är föräldrars skyldighet att så upfostra sina barn, att de naturliga anlagen, som hos dem blifvit nedlagde, komma att utvecklas; men icke att, så att säga, köra in dem i några bestämda hjulspår. Jag tror fördenskull icke att föräldrarne hafva någon rättighet att bestämma öfver sina barns öde.
Uti det sålunda öfverlemnade förslaget, som Committerade för KvrkoLagens öfverseende utarbetat, saknas en stor del af de ämnen och bestämmelser, som uti 1817 års Socknestämmo-förordning finnas intagne, utan att orsaken till deras uteslutande är uppgifven. Man synes dock såsom sådan orsak kunna antaga, att förslaget icke tillkommit annorlunda, än såsom en integrerande del af Kyrko-Lagstiftningen, då det är inskränkt lill de ämnen, som man troligen ansett ensamt tillhöra denna Lagstiftning. Om Socknestämma i Städerne, samt om rättigheten att deltaga i Sockneståmma och rösträttigheten dervid, innehåller detta förslag föga annorlunda, och åtminstone icke fullständigare stadgande än 1817 års Förordning. Hvad beträffar röstberäkningen, hvilken är föreslagen att vid socknestämma blifva enahanda som vid Prestval, hafva Committerade, enligt hvad deras förslaget bifogade yttrande visar, förutsatt, att Kongl. Majit skulle gilla den rösträtt för Prestval, som Rikets Ständer vid 1828—i83o årens Riksdag tillstyrk t, nemligen att den beräknas i allmänhet efter egendom och de allmänna onera, serdeles ecclesiastika, som deraf utgå; att för städerna Lngsamt Allni. Bes v.- och Ekon.-Utshottens Betänkande, N:o 4. 3 följes den grund, som för hvarje ort serskildt är stadgad, och för landet räknas en hel röst för hvarje helt oförmedladt mantal, en för hvarje masugn, för hvarje stångjernshärd och för tvänne kniphamrar tillsammans; likaså vid messingsbruk en röst för hvar bränn-ugn och vid glasbruk för 2:ne glas-pottor, samt att för spikhamrar, qvarnar och alla andra serskildt skattlagda inrättningar bestämmes röst-rätten efter deras grundränta, eller, der sådan ej åsatt är, efter taxeringsvärdet, jemnfördl med medelvärdet på hemman i orten.
Sundhetskollegii tillstånd att med sådana varor idka bandel, eller efter Sundhetskollegii, Yetenskaps-akademiens eller vederbörande universitets-fakultets hörande, af vetenskapsmän till begagnande för vetenskapliga ändamål, eller ock, efter Kommerskollegii pröfning, af näringsAffall; se Spillning. Aiguillctter; se Gulddragareoch Snörmakare-arbeten. Affall vid klädesberedning; se Stofft. Aloe; hänföres under Apoteksvaror. flik. till B. St. Qvantitet Införsölsför Tullberäktull. ningen. Riksmynt. B: dr. ^ ore. idkare, sorn styrka sig hafva behof af dylika varor för åstadkommande af sina tillverkningar Fria. Arsenik, till införsel af apotekare och, efter erhållet tillstånd af Kommerskollegium, för fabriksinrättningar . 1 skålp. 2 Aska, rå, af träd eller andra vegetabilier Fri. pott-, vållad eller oraffinerad, äfvensom raffinerad eller kalcinerad Fri. Askar och Dosor tullbehandlas lika med det ämne, arbetad t, hvaraf de hufvudsakligen bestå; af sammansatta eller såsom arbetade ej specificerade ämnen 1 skålp. 30 Balsam, kopaive-, peruviansk och annan nativ (flaskornas 15 vigt inbegripen) 1 skålp. *Band: silkessammets1 skålp. 4 50 siden1 skålp. G — halfsiden1 skålp.- 3 — Anm. Ingen skilnad i tullafgiften göres, om uti halfsidenband silket utgör blott en ringa beståndsdel. andra slag, derunder inbegripna sådana, äfven af silke, hvari kautschuk, gutta percha eller likartade ämnen ingå 1 skålp. 75 Bark, alla ej specificerade slag Fri. Bast och Bastrep Fria. Bastmattor Fria. Beck och Bedkolja Fria.
Desse två voro oskiljaktige. Bennu hade fått förtroendet att ensam vattna och fodra Pilen; Bennu hade varit den förste ryttaren på Pilens rygg, så snart denne förmådde bära hans lilla lätta person, och Pilen lydde i blinken Bennus hvissling. Gossen råkade i förtviflan, när han vid återkomsten från sina snaror i skogen fann Pilen bortröfvad. Fosterföräldrarna höllo råd om hästen och barnen. Dordej sade: Jag vånne vi blefve af med Bennu, den olyckspojken. Thomas, du håller honom för mer än dina egna barn, du låter honom göra allt hvad honom lyster. Si så förträffligt arger han åter kan vara! Sanna mina ord, Bennu är ett tattarebarn, han skall bringa ofärd i torpet! Thomas svarade: Är han ett tattarebarn, så är Hagar det ock, men henne vill du inte mista för tjugu ungnöt. Tala inte om Hagar! Hon är ett lyckobarn, maken får du söka i tre kyrksocknar. Läser hon inte redan i bok bättre än jag? Är hon inte den flinkaste i sömnad och alla husliga sysslor? Får hon inte makt med Sigfrida och alla de andra, bättre än du och jag? Hvart skulle jag taga vägen med de många barnen, om jag ej hade Hagar? Ha vi ej råd att föda dem alla, så låt oss skicka Bennu till Gerknäs, efter herr Åke lofvat oss det, men si Hagar behålla vi. Jag tänker herr Jöns minns icke mer af flickan, än hans jagthund minns det lingon han trampat i fjol på räfjagt i skogen. Jaså, sade Thomas saktmodigt, är nu tiden kommen, att också vi skola kifvas? Behåll Hagar, jag håller Bennu! Får gå, han är oregerlig, får gå, han gör dumheter, men krut är i pojken, lita du på en krigsmans ord! Pilen? Ja, »ota hännestä kiinni», tag fast honom i svansen, bruka finnarne säga. Sörjer icke Bennu kräket, som hade det varit hans egen hundvalp? Det där förstår jag.
Den första skålen gälde Aromasia, den firade, upp-skandinaviska gästen, och den skålen föreslogs af samtliga deltagarne på en gång, men med olika tal, de flästa utförda med en mekanik som gjorde förträffligt intryck. Aromasia tackade med ett tal som icke, liksom talen i forntiden, afbröts af bifallsrop, utan af alla de andra närvarandes nya festtal och som framkallade enhälligt gillande. Den andra skålen i ordningen föreslogs på samma sätt för fröken Fotorup, hvars frånvaro man beklagade; men långt innan det talet var till ända, hördes från den tomme platsen vid Aromasias sida, vid bordets öfre, för hedersgästerna upplåtne del, en röst som igenkändes tillhöra den såsom frånvarande ansedda diafot-tillverkerskan. Ett sorl af beundran afbröt för några ögonblick talens mäktigt forssande ström. »Hon är icke frånvarande!» utbrast man. »Hon är midt bland oss, fastän vi icke kunna se henne. Förträffligt! Ypperligt! Fullständig seger för diafot!» Och så fortsattes åter talen, och fröken Fotorups röst hördes tydligt bland alla de öfriga festtalarnes. Hon hade icke, liksom den vid det danska festmåltidsbruket ännu ovana Aromasia, väntat till dess skålen hunnit slutas, utan börjat uttrycka sin tacksamhet redan vid talens första början, och när det öfriga sällskapet ändtligen slutat sina tal, hade festskålens föremål äfven hunnit till slutet af sitt. På det sättet kunde man verkligen hinna med något under en festmåltid. Hvar och en af gästerna uttryckte sin önskan att få trycka fröken Fotorups hand, och alla trängdes omkring den plats som man nyss förut trott vara tom. Om någon af de närvarande ännu hyst tvifvel på diafotets förmåga, var ett sådant tvifvel nu mer helt och hållet omöjligt. Hvar och en fick trycka en liten fin och varm hand som man omöjligt kunde se, men hvars fullt mänskliga tillvaro ganska väl kändes, och om någon under famlandet efter denna hand af misstag kom att röra vid någon annan del af den osynliga damen, hvilket gaf anledning till mycket skratt och åtskilliga utrop från så väl de synliga som den osynliga, ökade detta endast vissheten om att fröken Fotorup verkligen kunde göra sig fullkomligt omärkbar.
Bildar sig i stad bolag för öfvertogande af all den minuthandel med eller all den utskänkning af bränvin, eller af beggedera, hvilken eljest skolat, enligt nästföregående moment, på auktion derstädes utbjudas, må magistraten, sedan stadsfullmägtige eller, der sådana ej finnas, allmän rådstufva hörde blifvit, härom med bolaget, utan föregången auktion, sluta aftal för den af Wår Befallningshafvande bestämda tid, hvilket aftal dock för att vara gällande skall Wår Befallningshafvandes pröfning underställas. Härvid får dock afgiften ej bestämmas lägre, än sammanlagda beloppet skolat, enligt § 17, minst utgöra, i fall försäljningsrättig heterna varit åt särskilda personer upplåtna. § 11. Gästgifvare vare ej pligtig att bränvin till utskänkning hulla. § 12. Gästgifveri å landet, hvilket, vid den tid, då Wår nådiga Förordning den 18 Januari 1835, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller dist illera de spirituösa drycker, blef till efterlefnad gällande, innehade laglig utskänkningsrättighet och för hvilket densamma sedermera icke upphört, varde vid rättigheten fortfarande bibehållet, intill dess densamma upphör genom uppsägning eller förverkas. Fråga, huruvida gästgifveri vid ofvannämnde tid innehade laglig ut skän/cningsrättighet, må endast af kommun al-nämnden anhängiggöras'; och må emellertid innehafvaren af gästgifveriet utskänkningen fortfarande utöfva intilldess frågan blifvit i laga ordning afgjord. 4 Förslag lill Förordning angående villcoren för bränvins försäljning. Hvarje år, så länge rättigheten varar, skall, innan bevillningstaxerings-komité för socknen sammanträder, kommunal-nämnden beräkna det kannetal bränvin, som må anses komma att under det nästföljande försäljningsåret å gästgifveriet försäljas, i fall utskänkningsrättigheten der fortfarande utöfvas. Taxerings-komitéen prölve beräkningen och bestämme det kannetal, för hvilket afgift skall erläggas.
Såsom skäl för afslag å de vid sistlidne riksdag väckta motioner om upphäfvande af de lagbud, som förpligta köpare till skattefrälseoch frälseskattejord till hembudsskyldighet och den inköpta egendomens afstående emot lösen, anförde LagUtskottet i dess Betänkande N:o 59, det lagstiftaren haft flir afsigt att återförena en 416 Motionär i Bonde-Ståndet 1865. N:o 287. emellan olika personer på det sätt delad eganderätt till samma jord, att den ena har räntan och den andra sjelfva jorden, och trodde att nyttan för det allmänna af en sådan konsolidering, genom undanrödjande af de ständiga anledningar till tvister och olägenheter i öfrigt, en på dylikt sätt delad eganderätt i de flesta fall måste medföra, vore alltför uppenbar för att af någon kunna med framgång bestridas. Ehuru en sådan auktoritet, som sistlidne riksdags Lag-Utskott, ansett de nu gällande, hit hörande lagbestämmelser vara i förevarande fall mest lyckliggörande, vågar jag dock tro raka motsatsen. Denna min mening är ock, enligt hvad här förut blifvit antydt, understödd af grunddragen i sednare tidens lagstiftning i fråga om egandeoch besittningsrätt till jord af annan natur än den nu ifrågavarande, i hvilket afseende hembudsskyldighet icke finnes, ej heller tvångsköp genom lösen, om den förvärfda egendomen kan anses innehålla en besutenhet.
Departements-chefen, Statsrådet Herr Friherre Gripenstedt uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående upplåtelse till Wenersborgs stad af en Kronan till hörig tomt derstädes. Kongl. Maj:t behagade jemlikt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, och befallde, att, i enlighet dermed, nådig Proposition skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex Protocollo Mildhog Lundgren. Kongl. Maj:ts Nåd. Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående pensionering å Allmänna Indragnings staten aj läkare vid arméen och Jlottan; Gijven Stockholms Slott den 6 Februari 1863. Yid sistförflutna riksdag; medgåfvo Rikets Ständer, på sätt deras angående reglering af utgifterna under Riks-statens nionde Hufvudtitel den 28 Oktober 1860 aflåt.ua underdåniga skrifvelse (N:o 205) innehåller, att, i likhet med hvad jemväl vid 1856—1858 årens riksdag blifvit beviljadt, de läkare vid arméen och flottan, hvilka under påföljaude statsregleringsperiod erhölle afsked, finge, under de för civile embeteoch tjenstemän i författningarne stadgade vilkor samt efter enahanda grunder, som för dessas pensionerande blifvit af Rikets Ständer antagna, uppföras till pension å Allmänna Indragningsstaten, med iakttagande, att från samma pension skulle afräknas det belopp, som hvarje sådan pensionstagare egde att från Arméens pensionskassa eller Amiralitets-krigsmanskassan i årlig pension uppbära.
Då emellertid orsaken till det omåttliga förtärandet af bränvin, hvilket, efter hvad erfarenheten och flere motioner gifva vid handen, i städerna fortfar, tcmligen allmänt tillskrifves just bränvinets höga styrka, samt det Särskilda Utskottet icke synes hafva förskaffat sig tillräckligt säkra underrättelser huruvida, för undvikande af de af Särskilda Utskottet öfverklagade olägenheter, det må anses nödigt att bestämma bränvinets styrka till dess i nu gällande Förordning stadgade höjd, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer i den skrifvelse, som kommer att åtfölja det förslag till ändringar i nu gällande författning, angående Sammans. Sevillu.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Bet. N.o 11. 19 vilkorcn för försäljning1 af bränvin m. m., hvilket af Rikets Ständer vid denna riksdag åntages, mätte hos Kongl. Maj:t anhålla att Kongl. Maj:t täcktes till nästa riksdag föranstalta om och Rikets Ständer meddela cn på vetenskapliga grunder bygd undersökning, huruvida ej styrkan af det bränvin, som vid minuthandel och utskänkning får till salu hållas, må, utan att bränvinet derigenom blifvcr skadligare för helsan, kunna bestämmas lägre än 46 procent. § 35. (36.) Enligt nu gällande stadgande i denna § behöfver endast det bränvin, som saltsjövägen sändes med fartyg från stad, men ej det, som på nämnde väg skeppas från landthamn, att åtföljas af tullförpassning. Bränvin, som föres sjöledes från skärgård inrikes orter emellan, behöfver endast vara åtföljdt af tillverkningsbevis. — Utskottets uppmärksamhet har emellertid blifvit fästad derpå, huru lätt berörde stadganden skulle kunna föranleda smuggling. Ingenting hindrar nemligen, att en skeppare, som, försedd med till verkningsbevis, afgått från en landthamn med bränvin, efter skedd urlastning afseglar med de tomma kärlen till utrikes ort såsom Danmark eller Preussen, der åter fyller dem med nämnde vara och, under skydd af tillverkningsbcviset, förer densamma till hvilken Svensk hamn han behagar.
Häkansons anförande den ; dennes, af innehåll att bemälte Utffott matte nppgifwa förstag till bestämda grunder för de friwilliga öfwerenskommelser, i afseende pä fängförir. grn, hwilka Utlkottet i sitt utlakande i anledning af fragan om skjutsleaans förhöjande för sangskjuts MM. ä>yftatUt supra. Ux krotocollo, /e. 6. Lilverstolpe. Utdrag af protscollet, hällit hos Högloflige Riddcrstapet oct>2ldeln, wid Urtima Riksdagen i (örebro den 9 Junit 18 > 2. SD. ^estöt Högloft. Ridderskapet vci^ Adeln, alt för sin de! anmoda de ibland Riksens Eländers Utskott till hwilkas handläggning Kongl. Propositioner blifwit hänwisade, att med utlakande öfwer desamma till Riksens Ständer inkomna, sa skvndesamt som malens beskaffenhet och omständigheter ma kunna MedglfwaUt supra. kx?rotc>Lv1Io, O. Lilverstolpe. Ut - Den 9 Juuii. 50; Utdrag af protocollet, hället hos Högw. Prest-Ständet, wid Urtima Riksdagen i Orebro den 9 Junit 1812. S. D^Etter öfwerlaggning om Lag-UtskottetS, den i dennes pa bordet laggda betänkande, i anledning af Riksens Ständers Justitie-Ombudsmans till Utfkottet remitterade Embetsberättelse, och i anseende till deremot gjorda anmärkningar, bestöt Ståndet att ofwanberörda utlåtande till Lag-Utskottet återremitteras. Ut supra. Lx krotocollo, U. cellist. Utdrag af pcotocollet, hället hos HZgw. prest-Ståndet, wid Urtima Riksdagen i (örebro den 9 Junit 1812.
I Utskott är det åtminstone den fördel, att samtelige Ledamöter endast behöfva vara närvarande vid voteringar, men då är det ock alldeles nödvändigt, enär, enligt 38 § i Riks* dagsOrdningen , alla omröstningar 1 Utskotten nu mera skola ske per Capita. I följd häraf är icke eller den tydning lämplig, som Herr von Hohenhausen velat gifva, att ordet samteJige endast skulle hafva afseende på de för tillfället närvarande. Hvad sorn blifvit yttradt derom, att jag skulle hafva föreslagit Suppleanter, är ett missförstånd. Grefve Snoilsky, Nils1 Då den framställ[* 394 Den 27 September f. m. ning Herr Friherre Cederström gjort j lärer böra betraktas såsom en ny Motion , och den tillika, efter hvad jag i hast kunnat fatta, syV nes innebära en syftning, sorn måhända skulle kunna leda till förändring af Grundlagen, anhåller jag att berörde framställning måtte få hvila på bordet, för att ^underkastas en närmare granskning. Herr Lefren, Johan Pehrt JTag delar Grefve af Ugglas’s och Herr von Hohenhausens åsigt. Då i nya redactionen hvarken står ordet närvarande eller valde, förstås endera af dem inunderMar. är då, utan afseende på de öfriga §§., berättigad, att anse hvilketdera af dem sorn helst vara derunder begripet. Lagstiftaren måtte då antagas Jiafva menat, det, som sätter oss i stånd, att tillämpa öfrige §§. i Grundlagen. Då det blifvit bestämdt föreskrifvit, att ingen får vara frånvarande Ur Nämnd, måste detta stadgande äfven vara till efterrättelse gällande; men något sådant har aldrig blifvit stadgadt i afseende å Utskott, Hvarföre skulle man nu göra det, då en svårighet deraf uppkommer, från hvilken man icke kan reda sig. Herr Tham, Wollrath: I Grundlagen finnes ett stadgande, som tillåter Ordförande i Utskott, att på viss tid lemna permission åt Ledamöter, utan att fylla deras platser. Detta stadgande har aldrig blifvit upphäfvet, och så lange detta ,ej skett får icke den tydning
Detta sker, när den tjänar att direkt förmedla ett på olika vis odlande umgänge med främlingar; eller när den begagnas for att vinna kännedom om andra folks litterära och vetenskapliga skatter; eller slutligen när den blir oss ett medel att forska i språkets biologi, dess lifslagar och därmed förbundna frågor af flerahanda slag. Hvart och ett af dessa ändamål eger under gifna förutsättningar sitt fulla berättigande. Frågan är blott den, om våra allmänna läroverks förutsättningar äro sådana, att dessa läroverk böra tillgodose alla tre. Hvad då vidgår det första syftet, som vi kunna * kalla det praktiska, hälst som därmed vanligen med eller utan rätt förbindes tillfredsställandet af vissa praktiska behof, och dar språkets talande är af främsta vikt, anser författaren att det ej kan vara våra allmänna läroverks uppgift att tillgodose detsamma. I betraktande af en helt motsatt uppfattning, hvilken vunnit en ej ringa tillsliitning såväl i som utom skolan, ehuru väl hälst utom, fordrar denna åsikt, hvilken nog skall synas mången oförlåtligt reaktionär, närmare motivering. Allt beror här på de ifrågavarande läroverkens uppgift. Att denna, som ofvan antydt, är allmänbildning, torde af ingen bestridas. Men begreppet » allmänbildning », som ofta är rätt sväfvande, tarfvar här närmare bestämmelse. Det synes då lämpligen kunna definieras sålunda, att därmed menas den bildning, hvilken är ett behof för alla, eller åtminstone ett mycket stort flertal af dem, hvilka vilja som intelligenta krafter utträda i det dem omgifvande lifvet. Det måste ju nämligen medgifvas, att den bildning eller kunskap, som är ettDE NYARE SPRÅKENS STUDIUM VID VARA LÄROVERK.__491 behof för blott ett fåtal, hur aktningsvärd och viktig " den än för öfrigt må vara, ej bör tillhöra den allmänna skolan och påtvingas äfven det stora flertalet, som ej har behof af densamma. Denna princip måste strängt fasthållas, såvida ej den allmänna skolan skall bli en mosaik af skilda intressen. Och det är just ur denna synpunkt, som språkundervisningens bedrifvande vid ifrågavarande skola med ändamål att utbilda förmågan att tala de studerade språken måste anses som ett missgrepp.
Jag tror r) det kan wara fräga om att imponera pä Ständer: sädant bbr alldrig kanna hända, men det kunde wara en möjlighet att fiender inbryta i Landet och nal, kades Riksens StändcrS samlingS-ort, och dä behbfde de otwifwelaktigt skydd af en annee. Om man blott har afseende pä denna omständighet will jag gerna samtycka, att truppers sammankallande kring Riksdag-, orten fbrbjudeS: men betta stadgande mäste blifwa en Ny §» ty i denna Z:dc kan det r) insättas, emedan den handlar om ett alldeles främmande ämne, Grefwe ve 1» Gsrstis, sacod: Pä det man ej mätte misstaga stg om rätta fbrständet af hwad jag sagt, fär jag ytterligare upprepa att jag alldrig under sammandragning af trupper kan fbrstä den garnizon, svin till Policens och Ordningens hällande är sä nddwändig, den Kungswakt som tillhör , Regrnten, som wäl ej bchöfweS för dess säkerhet ibland tro^ 4362 Den 18 Octsber. trogne underläkare; men är en tillhörighet af de§ trådighet, af dct höga runi han i,Nationen äger. Mctt dä jag yrkat den gjorda tilläggningcn j K, har jag äfwcn hatt afseende pä ett Ekonomiskt niäl, den ökade dyrhet pä lifsiticdel, som af en större sammandragen styrka skulle uppkomma för Riksdagsmännen, och detta blir j min tanka ett nytt stät för dct begärda tillägget. Herr Grefwe n och L a n d t - M a rsk alk cn pl oponcradc dct bcstul, att truppar ej mätte fä sammandragas närmare än IQ mil omkring Riksens Etändcrs samlingsort, ben wanliga Garnijonen och Kungswakten undantagen, utom i be fall dä fiendens annalkande gör deras sammandragande nödwändigt. Grefwe O e la 6 srstje, ^scob», trodde bet böra fbrblifwa wid allenast förra delen af denna proposition.
Med anledning af hos Rikets Ständer gjord framställning om anslag till fortsättande af planehe-verket »Fordna och Närvarande Sverige», sorn år 1817, på Högstsalig Hans Majit Konung Carl Xlllis befallning, påbegyntes af framlidne Öfversle-löjtnanlen m. m. Thersner och elter dennes år 1828 timade död blifvit fortsatt af hans 396 lynpeditions-Ul skol tels Förslag lill anderd. Skrifvelse, A:o 4 4 3. numera jemväl aflidna enka genom deras dotter Thora Thersner, hvilken för närvarande ensam ombesörjde arbetets ulgifvande, men saknade dertill nödiga tillgångar, hafva Rikets Ständer, för utgifvande af nämnde plancbe-verk, anvisat ett belopp af 200 R:dr, alt under hvartdera af nästkommande tre år från Riksgäids-konloret utgå. 18:o. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad derå, att under den tid af 12 år, det i Stora Råbj i Skåne inrättade Räddnings-lnstitut för vilseförda och moraliskt vanvårdade barn varit i verksamhet, 56 sådane barn derstädes blifvit émoltagne och uppfostrade med den framgång, att af dem endast 4 efter sin afgång från Institutet återfallit i fordna förvillelser. Vid inrättningen underhölles för närvarande 20 gossar, af hvilka de fleste, om de ej kommit under den omsorgsfulla värd, de nu åtnjöto, sannolikt inom kort tid ökat antalet af fängelsernes invånare.