Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Visserligen finnas der adjuncter, men dessa äro dels ålderstigne, dels af andra göromål upptagne; och då händer ganska ofta att en docent mäste förestå professionen, och det alldeles lönlöst. När man dertill betänker, att lärare vid skolstaten äro pä väg att få mycket högre lönevilkor än hittilts; sä finnér man ganska lätt, att det för den unge medellöse akademiska läraren är ganska lockande att öfvergå lill skolstaten, och att denna frestelse ej annat kan än vara mycket svår att motstå, då han å andra sidan har framför sig att utan ringaste understöd fortsätta sina mödosamma vetenskapliga forskningar vid akademien. Det är således högst nödvändigt, att några stipendier anslås för att qvarhålla de unge vetenskapsmännen åtminsone några år vid akademien. Jag tillstyrker således på det högsta bifall till K. M:s nådiga propos. i denna del. Frih. Palmstjerna: Om Statens tillgångar medgåfvo att göra detta anslag, utan att föröka beskattningen, så skulle jag visserligen icke hafva något att deremot erinra; men då jag ser, att ökad bevillning blir en följd af detta ökade anslag, så kan jag ej instämma i det yrkande, som här är gjort, utan tillstyrker bifall till StatsUtsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att i detta fall få instämma med Hr von Troil, och fästa uppmärksamheten på det förhållande, som i min tanke gör detta anslag nödigt. Det är nemi. att sedan 11. St. beviljat löneförhöjning åt lärarne vid elementarläroverken , så blifver det mera inbjudande för docenterne vid universiteten, att söka befordran vid elementarläroverken. Följden deraf för universiteten blifver naturligtvis, att de varda öfvergifne af de skickligaste männen; derest medel ej lemnäs universitetens styresmän i händer att qvarhålla de mest hoppfulle och skicklige bland unge vetenskpasidkare. Det kan naturligtvis icke vara riket till gagn, att man pä den ena länken af undervisningskedjan gör vilkoren så fördelaktiga, att de ditlocka de skickligaste från en annan. Hvad man gagnar på ett ställe, skadar man på ett annat. Jag tror således att, sedan R.
Under de protestantiska folkens inquisition, denna i frihetens namn liberalt pressande press, som qväljer samveten och trampar humaniteten ? Det synes nu vara för framtiden tillåtligt att inom detta hus, emot corporationer och enskilda, begagna ord och uttryck af deri mest förolämpande betydelse, allenast mari liar skicklighet nog ätt ställa deni så, att meningen inför advocaturens domstol blir tvetydig, ehuru den inför ärans är klar och förkastlig. Någon kunde ju hädanefter t. ex. säga: det gifves ett Svenskt ord, ordet skälmstycke, och jag går att framställa en tafla öfver Riddarliusoppositionens förhållande vid den eller den riksdagen, vid det eller det tillfället5 det gifves ett Svepskt ord, ordet skälmstycke, och Den 14 Maj. i37 och jag går att framställa en tafla af den eller den individens förhållanden i dess enskilda och offentliga lefverne m. m. Men jag vill icke utföra hela den tafla af skändligheter, som lätteligen skulle kunna tecknas på denna orena grund. Hvarje tid har sitt begrepp om frihet; vår synes anse friheten att smäda Regering och enskilda såsom vilkor för inedborgsmanna-sjelfständighet, såsom sköld för yttranderätten, förtjenande hyllning och försvar. Djupt skulle jag sörja öfver detta förnedrade och förnedrande begrepp om frihet, vore jag ej innerligen genomträngd af den bergfasta öfvertygelse, att den äkta frihetskänslan, humanitetens obesmitleliga rot, icke kan för längre tid, mindre för alltid, qväfvas af den oäkta frihetens afföda, dessa vanställare af sanning och rätt, dessa den sanna frihetens dödgräfvare och despotismens förblindade eller förblindande förebud.
Bankens tjenstemäns rätt sådant fordrade, och det med en laga rättegångsordning instämde, att deras förhållande och möjliga ansvarighet på en gång eller i ett sammanhang behandlades och pröfvades, Justitiae-OmbudsmansEmbetet kunde beredas fria händer, att gifva undersökningen en sådan utvidgning; samt Herrar BancoFullmägtige, uti derå afgifvet svar, förklarat, att, i sakens närvarande skick, den sålunda, i afseende på målets behandling i ett sammanhang, föreslagna procedure vore med Herrar Fullmägtiges önskan och afsigt i allo öfverensstämmande, Herr Häradshöfdingen, genom Remiss af den 27 Februari innevarande år, till AdvocatFiscalen i Kongl. Svea HofRätt öfverlemnat handlingarne uti ifrågavarande mål med ( 63 ) anmodan, att hos Kongl. HofRätten begära undersökning med ej mindre de Tjenstemän och betjente i Kongl. StatsContoret eller Räntekammaren, som tillhört vården och controllen öfver Blanketterna till Räntekammarens Assignationer, än ock de tjenstemän inom Banken, som ägt befattning vid ifrågavarande Assignationens inlösande, så att utrönas måtte alla de omständigheter, hvilka kunde äga inflytande på ifrågaställa ersättning för Bankens förlust, samt om och i hvad mon någon af nämnde tjenstemän eller betjente densamma vållat; hvarjemte AdvocatFiscalen förordnades, att, i egenskap af Actor, öfvervara och följa undersökningen samt, med föranledande af densamma, emot den ene eller andre föra den talan om ansvar och Bankens skadeslöshållande, hvartill omständigheterna kunde gifva laglig anledning. Utom de serskilda, af Justitife-OmbudsmannsEmbetet anmärkta och åtalade händelser, hvarom här ofvan omförmäldt är, hafva flere andra utgjort föremål för vederbörandes uppmärksamhet och pröfning, angående hvilka jag äfven ansett nödigt att inhämta upplysning.
Den summa, 1,825 R:dr, som, så vidt de till Fullmägtige i Riksgäldskontoret ankomna Kongl. Bref utvisa, icke blifvit disponeradt utaf do för sjösänkningar och andra vattenaftappnings-företag under sednast förflutna riksdag med 300,000 R:dr anvisade medel; ll:o. Det återstående beloppet, 77,900 R:dr, utaf den tili gratifikations vis utgående löneförbättring för år 1857 åt Statens med kontanta löner försedda embetsoch tjenstemän samt betjente anslagna summa af 960,000 R:dr. Härvid tår Utskottet dock erinra om Rikets Ständers, genom bifallandet af Utskottets Utlåtande N:o 189 fattade beslut, att den åt Storskiftesoch Afvittrings-landtmätarne i Stora Kopparbergs, Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län beviljade löneförhöjning för år 1857 skall utgå utaf den å sagde gratifikations-anslag uppkomna behållning, hvarigenom denna behållnings nu uppgifna belopp således kommer att minskas med 11,077 R:dr 61 öre; anseende Utskottet, för reda i reglementets uppställning, dock lämpligast, att denna utbetalning upptages i den afdel - 6 Stats-Utslcottets Memorial N-.o 211. ning, som bör innefatta föreskrifterna rörande de vid innevarande riksdag Riksgälds-kontoret ålagde utgifter; i hvilket fall hela den vid riksdagens slut i Riksgälds-kontoret innestående behållningen utaf ofvannämnde anslag kan ur Kontorets räkenskaper afföras. Likaledes och då under åren 1858 och 1859 någon utbetalning icke ifrågakommit utaf det årliga anslag af 500 R:dr, som, under förutsättning att Kamereraren O.
„ Utaf anslaget för fulländande af hamnbyggnaden vid Wisby medelst vågbrytarcus förstärkning och grundläggningen af 2:ne landt-armar 84,625 r:dr (90 §:s 1 inom.) , (hvilken summa utanordnats denna dag). Utaf anslaget för öfverbyggnaden af en hamn-arm vid Cimbritshamn 14,930 r:dr (sistnämnde §:s 2 mom.) (utbetaldt år 1852). Utaf anslaget för anläggning af hamn vid Engelholm och upprensning af Rönneå, 22,533 r:dr 16 sk. (samma §:s 3 mom.) , (hvaraf halfva beloppet utbetaldes i December 1852 och andra hälften i Mars 1853). Utaf anslaget för Landskrona hamns förbättring, 34,736 r:dr 32 sk. (samma §:s 4 mom.) , (hvaraf utbetaldes i Maj 1852 R:dr 17,391: 32. och i Mars 1853 , 11,563: 16). Utaf anslaget för hamnbyggnaden vid Calmar 35,386 r:dr (samma §:s 5 mom.) (hvaraf utbetaldes i Nov. Utaf anslaget för hamnbygnaden vid Hjo 50,000 r:dr (samma §:s 6 mom.) (hvaraf utbetaldes i April 1852 . r:dr 16,666: 32. och i Januari 1853 , 16,666: 32.). Anslaget för Westerås hamns förbättring (samma §:s 7 mom.) (hvaraf utbetaldes i Januari 1852 . r:dr 10,000: och under år 1853 „ 3,200:).
Utmärkandet af det ställe i handlingarne, hvarest det återfinnes, som i berättelsen omtalas, underlättar Öfrige ledamöters kontroll på föredragande ledamoten, och frågornas utsättande lernnar parter tillfälle att bedöma huruvida föredraganden rätt upplättat deras tvist. Någon synnerlig tillökning .; arbetet förorsaka» 4 Lag-Utshotteh Utlåtande, .T:o 5L ej eller genom .berättelsens fullständigande på omförmälda sätt. För att kunna författa en riktig berättelse måste man genomläsa handlingarne och fatta saken; och derföre klöfver det ringa möda att fullgöra, hvad i denna del är föreslaget. Deremot erkänner Utskottet, att skäl icke saknas till öfriga anmärkningar. Visserligen kunde dock en påpekning derom, att underdomare fortfarande böra insända handlingarne i vädjade konkursmål, anses mindre behöflig, enär man ej gerna, ifrån den i 1 § gifna föreskriften om parts skyldighet att vid inlaga foga de handlingar, hvarpå han sig beropar, kan sluta till något upphörande af underdomares åliggande i omförmälde hänseende. Men allt, som leder till tydlighet och bestämdhet i lag är af vigt, och derföre torde böta utmärkas att föreslagne föreskriften ej har afseende på konkurs-mål. Då handlingars bifogande vid fullföljd af vädjade saker, ej blifvit gjordt till ett preestandum, är det, på sätt anmärkt blifvit, äfven öfverflödigt, att en föreskrift om hvad den, som vill fullfölja talan i dylika mål, i nämnde hänseende har att iakttaga, meddelas i vadehänvisningen, enär den, efter antagen princip, endast bör innehålla hvad den vädjande har alt fullgöra för talans bevarande; och då de föreskrifter, som Hofrätt, vid kommunikation af anförde besvär, meddelar, i många fall måste lämpas efter serskilda förhållanden och omständigheter, delar jemväl Utskottet deras åsigt, som anse tillräckligt om i besvärshänvisning en erinran lemnäs den klagande, att ställa sig till efterrättelse, hvad Hofrätten föreskrifver i händelse hans besvär kommuniceras. Då Utskottet uppgjorde sitt förslag, tog Utskottet ledning af hvad 1807 års Kongl. Förklaring härutinnan stadgar.
I anledning af Nådig Kemiss pä Lonvo^- Lommissariatets underdånigt berättelse VM ro!; gäldbundna lilständ, har Hemliga Utstottet befunnit, at denna Inrättning för FredsL-erketS underhållande med de Bär batista Staterna under närwarande länga krigsoroligheter bl-fwit sä fördjupad i gäld, at detta stedswerk, hwarpa Rikets fördelaktiga Handelsoch Sjöfart i Medetländsta Sjön allena beror, icke kan uprätthällaS, derest ej st r stind a Utwägar widtagas til gäldens betaltnng. Hemliga U stöttet har derföre äswen sett sig föranlåtet, at, i brist af andra medel, påföra Riksgälds-Werket i staga wawnde skuld, rrgörande 202',ooo Riksdaler, delsMamdur^er I-anco, dels Lanoo Lpecie, samt 102,002 Riksdaler i Llreäit - Sedlar: hinilket Hernlsaa Utstouet, som, i anseende til ämnets ministeriel^ bestastenhet, ej kan inga i närmare upgifr häraf, til Riksens Ständers kännedom och stadfästande anm sta bort. Hemställande om icke de 520,220 Riksdaler, som för FmNon ar blisirit tils g a Lanc^uen, fästin ^.mortiLsements-loncl för Lourant-Sedlarna, lunde fä utgä för Sextonde äret, til ersättning för den skuld , h rarust Riksgälds - Lontoiret för Lonvo^- Lommissariatet sig ikläder, ja jramt Lontoiret dä stulle finna sig i behof deraf. I öfrigt har wäl
Och som af anmärkta förhållande visat sig, att medel, som ifrån StatsYerket blifvit anordnade till ett bestämdt behof: Nya Gevär för Arméen, blifvit försträckta till en inrättning, hvars redogörelser icke granskas af Rikets Ständer eller deras Revisorer: att denna utlåning skett räntefritt ifrån Artilleri-Departementet, ehuru samma Departement egt skulder som löpt med 6 procents ränta, ibland andra till MilitiaeBoställsCassan, enligt 1828 års Bokslut, 37,807 R:dr 41 1 r:sl:* och således fått vidkännas en betydlig ränteförlust årligen, samt att allt ifrån år 1828, då en summa af 4<öooo R:dr blef ifrån ArtilleriDepartementet till PassevolanceCassan räntefritt försträckt, lika beskaffade utlåningar fortfarit; så hafva Revisorerne trott sig ieke böra sådant, utan anmälan till Rikets Högloft. Ständer, förbise. Dock få Revisorerne i sammanhang dermed tillkännagifva, hvad som synts af UnderhållsDepa/'tementets, Revisorerne tillställda Räkenskaper, nemi. att MötesPassevolanceCassan anticipationsvis biträdt samma Departement, för ArtilleriExerciticeHästarnes underhåll, år 1827 med 33,504 R:dr 5 sk. 3 r. samt år 1828, med 29,542 R:dr 17 sk. Nu mera har väl Kongl. Majit i Nåder förordnat, att jemväl de medel som till Kongl. KrigsCollegium inflyta för såldt krut till Export, skola af Kongl. KrigsCollegium till Kongl. StatsContoiret aflemnas; men då ett sådant förordnande först innevarande år blifvit meddeladt, hafva Revisorerne funnit någon serskild anmärkning icke kunna göras dervid, att af Export-krutmedlen 5,000 R:dr blifvit år 1827 använda till lån åt Passevolance-fonden.
Hvi blefst du i dinom fårahyddom, till att höra hjordarnas bräkande; och höll mycket af dig, och skiljde dig ifrån oss? Gilead blef hinsidon Jordan. Och hvi bor Dan ibland skeppen? Asser satt i hafsens hamn, och blef i sina förfallna byar. Men Sebulons folk vågade sina själ i döden; Naphthali desslikes på höjdene af markene. Konungarna kommo och stridde. Då stridde de Cananeers Konungar i Thaanach, vid det vattnet Megiddo; men de hade ingen vinning deraf. Af himmelen var stridt emot dem; stjernorna i deras lopp stridde emot Sisera. Den bäcken Kison vältrade dem, den bäcken Kedumim, den bäcken Kison. Träd, min själ, på de starka. Då darrade hästarnas fötter, för deras starka åsittares förfärelses skull. Förbanner den staden Meros, sade Herrans Ängel; förbanner hans borgare, att de icke kommo Herranom till hjelp; till hjelp Herranom, till de hjeltar. Välsignad vare ibland qvinnor Jael, Hebers den Kenitens hustru; välsignad vare hon i hyddomen ibland qvinnor. Mjölk gaf hon, då han vatten beddes, och bar smör in uti en härlig skål. Hon tog naglan med sin hand, och smedshammaren i sina högra hand, och slog Sisera genom hans hufvud; sönderkrossade, och genomstack hans tinningar. Till hennes fötter krökte han sig, föll neder, och lade sig; han krökte sig, och föll neder till hennes fötter; såsom han krökte sig, så låg han förderfvad. Sisera moder såg genom fenstret ut, och gret igenom gallren: Hvi förtöfvar hans vagn så länge, att han icke kommer? Hvi fördröja hans vagns hjul? De visesta ibland hennes qvinnor svarade, då hon så jämmerliga qvidde: Skulle de icke finna och byta rof, hvarjom manne en ung pigo eller två till byte; och Sisera brokot stickad kläder till byte, stickad brokot kläder om halsen till byte?
Ständer angående utbyte af skogvaktare-bostället Nytorp mot Kronofjerdingsmans-bostållet Lilla Tjärbruket i Fester-liekarne härad och Södermanlands län; Gifven Stockholms Slott den 10 Januari 1860. Då det i Lista socken och Vester-Rekarne härad af Södermanlands län befintliga skogvaktare-bostället Nytorp, hvilket sednast genom Kongl. Brefvet den 2 Juni 1837 angående reglering af Skogsoch Jägeri-staten i länet blifvit Kongl. Majus Nåd. Proposition N:o 80. 11 anvisadt till boheminan åt skogvaktaren å nämnde härads allmänning, är beläget vid ena ändan deraf och det följaktligen beiunnits för den vid Nytorp boende skogvaktaren vara med stor svårighet förenadt eller nästan omöjligt att behörigen efterse och vårda allmänningen, som har en utsträckning af l£ mil; men deremot mantal Lilla Tjärhofvet i Öija socken, hvilket är till boställe åt kronofjerdingsman anslaget med åliggande för innehafvaren att jemväl vid allmänningens bevakning biträda, har sitt läge invid midten af allmänningen och således lämpar sig bättre för fullgörandet af en skogvaktares åligganden; hafva Vester-Rekarne häradsboer, genom bruksegaren Carl Zethelius och Friherre David Hermelin, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om nådig framställning till Rikets Ständer, att skogvaktare-bostället Nytorp måtte vid nuvarande kronofjerdingsmannen Johan Olssons afgång, få utbytas mot dennes ofvanberörde boställe Lilla Tjärbruket, om hvilket nu är, genom Kongl. Brefvet den 11 Oktober 1843, föreskrifvet, att detta bohemman, när det blifver ledigt, bör för Stats-verkets räkning utarrenderas, så vida det icke för annat behof användes.
Lönefyllnad motsvarande boställets ränta . 19: — afkastning derutöfver 50: — 99. Husbyres-ersiittning ~ " ’ 300: — Riksmynt. R:dr. ö. 2.500 — I 1,68014 369 — Summa R:dr R:ml { 4,549|14 Escjieditio/is-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse J\:o 167. 79 Tali. Litt. O. Jordbruket, Handeln och Närmgarae. l:o. Undervisning-anstalter för Jordbruk och Landtmannan är ingar. I För inrättande af ytterligare 3 lägre Landlbruks-skolor å 4,000 R:dr 12,000: — I Till reseunderstöd åt personer, som egna sig åt landtbrukets vetenskapliga eller praktiska studium: eli ytterligare belopp af 3,000: — 2:o. Agronomer och deras Elever. Till arfvoden ät ytterligare 3 Agronomer, å 1,500 R:dr för hvardera . 4 500: — » resekostnads-ersättning och dagtraktamente åt be mälde Agronomer 2,400: — i 3:o. Befrämjande i allmänhet af Jordbruk och Landtmannanäringar. Till inrättande af en Agrikultur-kemisk försöks-anstalt vid Ultuna Landtbruks-institut 4:0. Undervisnings-ans tal ter för Slöjder/te. Tillökning i anslaget för Chalmerska Slöjdskolan uti Götheborg 5:o. Underv/snings-ansta/ter för Handel och Sjöfart. Till förbättrad aflöning åt Lärarne i ångmaskin-lära vid Navigations-skoiorne i Stockholm, Götheborg, Gefle och Carlshamn, tillsammans 1,612: 50. Förhöjning i anslagen för Navigations-skolorna i Wisby 976: 25. Carlshamn 950: — Summa R:dr Runt Riksmynt. Förslag till underd. Skrifvelse N:o 167. Tal».
Utlåtande N.-O 5. 7 dig och öfverflödig åbyggnad och till undvikande af de stridigheter, som i berörde afseende kunna uppkomma emelian egare och Taxerings-Gomitéen samt emellan dess Ledamöter inbördes, vid stadgandet i 3 §. af i83o års Författning bör förblifva, likvid med den förändring att åbyggnaderne ej beräknas i jordens värde, hvarför bränvinsbränning får utöfvas tili högre belopp än en femtedel af jord värdet; och Å) att, då den af Utskotten, i fråga om öfverflödig åbyggnad, antagne grundsats icke med något skäl kan lämpas till mindre egendomar, bör för heraman lill och med i,5oo R:drs taxeringsvärde, antingen en tredjedel beräknas för nödige byggnader eller ock inga byggnader å hemman, uppskattade lill denna summa eller derunder, anses öfverflödige, så vida de ej öfverstiga en tredjedel af jordens taxeringsvärde. Vid 12 §: att jord i värde öfver i5,ooo R:dr bör få tillgodonjuta det öfverskjutande värdet med t. ex., en fjerdedels kannerymd för hvarje roo R:dr, tili anbringande af rectificator och mäsk värmare eiler motsvarande konstapparat, allt efter samma princip, sorn Utskotten antagit för den tillåtne naäskvärmaren,. dock att någon gräns bör bestämmas, hvaröfver denna rättighet ej må sträckas. Vid i3 ad) att bränvinsbränningen bör få utöfvas, dels utan inskränkning till tiden, och dels endast under 3, 4> 5, 7 eller 8 månader af året, samt vidtaga vid annan, än den af Utskotten föreslägne termin ; by att hvar och en till bränvinsbränning berättigad må ega att anmäla sig för en eller flere månader och att indela dem i tvånne eller flera smärre terminer, efter bekvämligheten, emot derefter lämpad skatt; och ©) att förseglingskostnadeir bör af dea tdl bränvinsbränning berättigade vidkännas.
Lägger man vidare härtill, dels att det med dylika tillsatser i nu gällande lag afsedda ändamål, eller att antyda gradalioner Lag-Utskottets Utlåtande , N.-o 71. 11 emellan serskilte brott, högst ofullkomligt uppfylles, emedan samma qvalificationer finnas stadgade för flere missgerningar, de der i grofhet är© mycket åtskiljde, såsom de i 4 oeh 15 Cap. Missgernings-Balken omförmälte, dels ock att begreppet om skillnaden emellan brott, hvarå dödsslraffet följer, utan tvifvel är bos folket alltför mycket stadgadt, för att kunna förvillas genom uteslutande ur lagen af föreskrifter om bestraffningssätt, hvilka icke ur någon rättsgrund kunna försvaras, utan endast äro tjenlige alt hos åskådaren väcka hat emot lagstiftningen samt deltagande för brottslingen; så håller Utskottet före, att deni ofvanberörde målto anförde betänklighet icke bör hindra antagandet af en lagförbättring, som de fleste andra civiliserade nationer redan tillegnat sig; och för öfvertygelsen, alt denna förändring, om den bifalles, ej skall, i ett eller annat afseende, medföra några menliga följder, hemtar Ulskottet ytterligare stöd deraf, alt, enligt hvad kändt är, qvalificationer af dödsstraff, sedan flera år tillbaka, blifvit af Kongl. Majit i Nadeväg eftergifne, samt att, hvad Utskottet föreslagit, således i sjelfva verket länge varit tillämpadt, utan att niågon olägenhet deraf försports. Då i öfrigt förändringen hvilar på grunder, som blifvit godkända och följde i Lag-Comiteens förslag till allmän Criminal-lag, skulle densamma vara nyttig derigenom, att, den bidroge att underlätta möjligheten af ett framdeles antagande af berörde förslag. Med. tillkännagifvande, att den i ämnet väckta motionen ej gifvit Utskottet anledning att vidröra frågan om ändring i förenämnde Kongl. Bref af den 24 April 1754, får Ulskottet, i följd af hvad nu blifvit andraget, vördsamt förklara, att Utskottet funnit sig ej böra frånträda sin i förra Betänkandet gjorde hemställan.
Aftonen förgick, utan att en hand lyftes till applåd, och man lemnade teatern med en känsla, som om man varit rädd för att se hvarandra i ansigtet. Ty saken var den, att man skämdes. Det enå partiet öfver att se genren bortfuskad. Det andra öfver, att en anhängare, som man trodde, ohjelpligt komprometterat sig. Och den allmänna tanken var den: Hvad skall hr Hedberg nu göra? Skall han äfven med fara att ännu en gångmisslyckas fortsätta på sin en gång beträdda bana och der-igenom visa, att han beträdt den af öfvertygelse? Eller skall han återvända till sitt gamla skrifsätt och derigenom taga ut det steg, som skiljer den allvarlige författaren från lycksökaren? Och i det senare fallet — skall allmänheten och tidningskritiken kunna glömma, att hr Hedberg en gång försökt sig i samma genre, som han ständigt i både ord och gärning visat sig ogilla? Men allmänheten är i sin dom ofta nog så glömsk, att den rent af synes uppmuntra de menniskor, hvilka när de känna sig ej äga kraft att skapa en opinion, åtminstone äga smidighet nog att böja sig för den redan befintliga. Och en dylik lofvärd uppmärksamhet mot majoritetens smak visar sig ofta medföra den rättvisa belöning, som ligger i samma aktningsvärda majoritets bifall. Derför var det egentligen ej öfverraskande, att när hr H. i somras lät uppföra Rospiggarna, hvarken publik eller kritik visade någon förvåning öfver, att samma person så plötsligt kunnat öf-vergå från en genre till en annan, och när han misslyckats i dei * senare, helt ogeneradt återvändajtill den förra. * Allmänheten skulle ha haft rätt uti att glömma detta miss-grepp — ty hvar man bör hålla sig på sin egen väg och ej söka andras — om icke dessa båda olika genrer hvilat på till den grad i grund och botten olika lifsåskådningar, att den, som hyllar den ena, omöjligen kan anses hylla den andra. Och ändå skulle saken hafva kunnat stanna vid att betraktas som ett missgrepp, om ej hr Hedberg på sista tiden dels i sina krönikor, dels i här omskrifna bok betonat sin antipati mot det nyare dramat på ett sätt, som ställer hans försök med Sängkammarmågen i,en lindrigast taladt tvetydig dager.