Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riket må ej vidare någon för brott ådömas, skolande i de fall, der sådan påföljd i gällande lag finnes såsom ovilkorlig bestraffning stadgad, fängelse eller straffarbete från och med två månader till och med två år i stället åläggas.» Och skulle handlingarne rörande detta ärende emellan Högsta Domstolens ledamöter till uärmare granskning cirkulera. Ex protocollo: E. Helling. Bih. till R. St. Prot. 1856 & 1857. i Sami. 1 Afd. Sl Band. 15 Haft. 7 so Kongl. MajUs Nåd. Prop. M 10 S. Utdrag af särskildt Protokoll öfver Justitie-Ärender, hållet uti Kongl• Maj:ts Högste Domstol Fredagen den 16 Januari 1857. Närvarande: v f Justitie-Råden: Backman, Grefve Snoilsky, Hoffstedt, Gyllenhammar, Iggeström, Roy, Thyselius. Sedan Kongl. Majrt, enligt Not ur Stats-Råds Protokollet öfver Justitie-Departementets Ärenden den 21 November nästlidne år, behagat infordra Högste Domstolens utlåtande öfver ett, inom samma Departement upprättadt, förslag till Förordning angående upphäfvande af landsflykt såsom påföljd för brott; samt nämnde Förslag, jemlikt Högste Domstolens Beslut vid ärendets föredragning den 12 påföljde December emellan Högste Domstolens ledamöter cirkulerat; företogs nu omförmälda ärende till slutlig handläggning. Högsta Domstolens fleste ledamöter förenade sig om det yttrande att bemälde ledamöter, under förutsättning, att det i 1 Kap. 3 § Missgernings-Balken nu stadgade förbud emot affall från vår rätta evangeliska lära varder, i öfverensstämmelse med det förslag till författning om en utvidgad religionsfrihet, hvaröfver Högste Domstolen förut i dag afgifvit utlåtande, upphäfdt, samt den i stället för landsflykt uti nu förevarande förslag utsatta straffpåföljd således ej kommer att å dylikt affall ega tillämpning, ej funno anledning till anmärkning emot ifrågavarande förslag. Justitie-Råden Grefve Snoilsky och Hoffstedt tillstyrkte, att förslaget må varda af Kongl. Maj:t bifallet.
Till följd att den kännedom jag eger om bevillnings-frågornas natur, måste jag betvifla att, om än Bevilln.- Utsk. med största noggrannhet nagelfarit med frågorna, öfvervägt alla dervid förekommande omständigheter samt betraktat dem Den 8 Mars e. m. 143 ur alla möjliga synpunkter, alla ledamöterna af detta Utsk. kunna komma till en fullständig insigt uti och till en klar öfversigt af dessa vidlyftiga ämnen, som utgöra föremål för Utsk:s pröfning, och ännu mindre tror jag att den erforderliga sakkunskapen skulle kunna inhämtas genom frågornas diskuterande i Stånden, enär öfverläggningarne derstädes mäste inskränkas inom en vida kortare tid än uti ett Utsk. Då det således icke torde kunna bestridas, att ju icke Bevilln.Utsk:s ledamöter i högre grad än hvarje annat Utsk:s medlemmar och de öfriga representanterna böra hafva förvärfvat sig den sakkännedom, som, enl. min åsigt, är oundvikligen nödvändig för bevillnings-frågornas riktiga bedömande, samt att. ett beslut, som icke grundar sig på en fullständig kännedom af det ämne, hvaröfver beslutas, icke är något önskans värdt, tillstyrker jag R. o. Ad. att antaga ifrågavande förslag. Mångå ledamöter hördes ropa på propos. Hr Ribbing, Arvid: Det är ganska ledsamt att sådana ord som bränvinsbrännare och fri-handelsmän inblandats i discussionen öfver en föreslagen grundlagsändring, som är af ganska grannlaga beskaffenhet. Utgående frän grundsatsen, att Svenska folket eger att sig sjelft beskatta samt att ett Stånd icke bör kunna af de öfriga förtryckas, har grundlagen föreskrifvit, att afgörandet af bevillnings-frågor skall i sista hand ankomma på en slags kompromiss, bestående af de i saken mest oväldiga personer. Sådan är grundlagens mening med det stadgande, hvars förändring nu ifrågasattes.
Ständer gjort sig underrättade om innehållet af handlingarna öfver den undersökning, E. K. Ml i Nåder anbefallt till utrönande huruvida, på satt i ansökningarne finnes uppgifvet, Landshöfdingen von Echstedt haft med sig ifrågavarande Summa då han i affären vid Medskog år 1814. blef dödskjuten; och inhämta R. St. af nämnde Hand lin - 54 Underdåniga Skrifvelser. lingar, att ej mindre Herr General-Majoren Gahn af Colquhoun, som vid samma affär fört befälet, än ock flere vid Kämners-Rätten i Carlstad på Ed afhörde vittnen intygat, dei Landshöfdingen von Echstedt vid tillfället medfört, utom något Guldmynt, en Summa omkring 4. å 5000 R:d förvarad i ett Schatull, hvilket så ■val som hans resvagn och öfriga effekter blifvit af de fiendtliga Trupperne borttagne, men sedermera ej återställde. Vid detta förhållande, och då för öfrigt härvid förekomma de särdeles bevekande skäl och omständigheter , att Landshöfdingen von Echstedt i lifstiden utmärkt sig såsom skicklig och driftig Embetsman samt, i följd af sitt Patriotiska nir, olyckligt fallit ett offer för Fäderneslandets sale och dervid lemnat sin maka med fem oförsörjda Barn i den beklagansvärda och olyckliga belägenhet, att utkräfvandet af de ifrågavarande 5,^64 R:d 46 sk. 8 rst. Banko skulle för dem blifva högst kännbart, vilja Riksens Ständer, enär den sökte befrielsen icke förorsakar någon ny utgift för Staten, utan blott en afskrifning utaf redan använda medel, lemna sitt bifall titl en sådan afskrifning utaf den fordran till nämnda belopp, som Siats-Verket uti framlidne Landshöfdingen von Echstedts Sterbhus eger. Riksens Ständer framhärda SCc. N:r 21. Expeditions-Utskottets Memorial med till Egg - 1 Expeditions-Utskottets Memorial.
Sn lifa afgift flad erldggaS af refanbe utlänningar, meb fdr» flilbt tiflfldnb gifroa reprefentationer af 3)ted)anifla fonfler, SinbanS» ning, .Konflrtbning m. m. eder fäbane, forn fringfora ocp »rifa fränt» nianbe bjur m. m., bod! afgiften berdfnab för Stvarje bag, bd bplifa reprefentationer ffe; dligganbe atla fbrendntnbe, att innan be frän ©tabén ener Orten afrefa, eder pafl beni mebbelas, meb bernia af kronans UpbbrbSman flprfa, att reprefentafionSafgiften blifmit erlagb; ecb flad qroitto berd, jemte betyg, att öeroidningen fbr Ibpanbe äret blifmit gulben eder fdferljet berfore fldflb, owilforligen foreteé d ben ert, bit be ftg begifroa, innan ndgon reprefenfation ber fdr uppfbras. Offrefer fdban perfon ifrdn Orten, utan att fjafroa benna 23emiff* ning erlagt, anftoare berfore ben, forn pafl tid refan mebbelat eder fbr refanS fortsättning betfamma dtecfnat. JDoctarer, tTCebicind» eder Låtare, meb pracfigtte utom tjenflen, faperaS tid gpra procent af beras infomf!, bocf ej unber £io 9tifébaler. fSnfcrepeeneurer, KenfxtUntngs* 0$ lytttflnbnings», i gpra Pläger: Sbrfla Slaflen 9t:br 20: Sfnbra bita — ■ 10: ttrebje bito 5: gjerbe bito 9: ^iffare, ebtoab be dro borgare eder ej, i ©ju (Hafer: Sbrjfa Slaflen —20:
Herr Kammarherren Karon von Roleken yttrade stg st ifteligen salunda: Den af Kongl. Maj:t. i näder proponeracke instr nkrnng i Lagfartsäden stulle sä obetydeligen förekomma den clägenhet och det hinder bördesklandret för A.erbruket medför: och dä derr härom föreslagna ändring s Lagen har et sä stort sa wigägt föremal, ser jag mig för min del förbunden likasom skynda, at tilstyrka Lagfartstidens förkortande, pä det sätt Kongl. Majus nådiga kropolnion imsthäller. Men sorn Bondeman härigenom blir betagen det hittils gynsamma tilsalle, at längre lid fä rädgöra om han til någon försåld Fastighet stall pästäendet om Börd anhängig' göra, ener ej , torde det wara nödigt ej allenast litse, at de hinder blifwa undanröjda, hwilka »8, wid begagnandet af desi Bördesrätt kunna wisa sig, utan Hven at feresia i h,vad ordning det deruppå grundade klander bör anställas. Dä Nordeman hast rådrum at klander L köp om fast gods instämma inom natt och är frän den tid tredje Upbudet dera n id Härads-Ratten gass, har ej annat fatt, at hundgöra den wid Domstolen medöelotr Lagfart warit af Nöden, an det hit ils brukliga, nämligen at Köpebrestvet blifvit ljudeligen uplast och Upbudet ä den sörjälda jorden offenteligen meddeladt. Nu ater, dä Bördesanspraket inom wida korrtare tid stall göras anhängigt, lar nödwändigheten fordra, at de wid Domstolarna bewilljade Upbud blifva mera allmänt kunnoga. Det i sädant affeende föresiagna sätt, at nämligen Häradshöfdinge, innan han refer strän Tingsstället, bör pa Rättens dörr läta ansta en Förteckning ä de köp om Fastighet, dera HäradsRätten wid samma Ting första Upbudet gistvik, tyckes wäl tjena til detta ändamål. Men manne denna algard stall hartel wara tilrackelig?
Lenora håller ännu på med sina blommor. Han stannar framför henne och betraktar henne). Vet ni, hvad jag tror, fru Leonora? MAX. går litet fram och tillbaka på golfvet med tummarna i (Leonora skakar på hufvudet utan att se upp) Att ni är kär i er egen valkandidat. 21 LEONORA sanning plötsligt gick upp för henne). På mitt sätt. (ser upp, och därpå med en stämma, som om en stor Vet ni hvad det tror jag egentligen själf också. MAX. icke ett dugg bättre än jag, och han har till på köpet den dåliga chancen att redan vara er man. Men orsaken fru Leonora, orsaken? Hans är LEONORA (ser på honom och skrattar). Jo, ni vet det, och det är just det pikanta med er. MAX Men Max »Vet ni, att ni talar lättsinnigt»? (utan att höra på henne, ironiskt): tycks intressera er för kandidatens val, när ni intresserar er så mycket för honom själf. LEONORA. Jag finner det blott märkvärdigt, att ni så litet intressera mig för politik. Jag önskar bara... MAX. Nej, tyvärr. Jag är allt för gammaldags för att Bara LEONORA (betänker sig litet, slår bort det, och säger i lätt ton): lofvad i nära två år. Åka i en blygsam fiacre med Anglais. Och vara med om att kasta confetti på Jag vill bara resa till Nizza, som jag nu blifvit blommor efter råd och lägenhet på Promenade des ryska furstar möjligtvis ha den turen att bli presen 22 terad för Milan. Det är nu mitt ideal af lifvet i februari. MAX. Ni är lättsinnig. LEONORA. ju, och så är min charme förbi! Säg det inte oftare, söta Max. Nu vet jag det MAX (tager plötsligt hennes hand). medveten eller omedveten lika förtjusande. LEONORA Inte för mig, Leonora. För mig är ni alltid (drager sakta handen till sig). artigt. Ni accentuerar mig för starkt, Max det är inte MAX. nittio män af hundra gå förbi utan att märka men de öfriga tio ville ge hälften af sitt lif för att äga er. LEONORA. Kanske inte.
Att gift medellös man icke borde erhålla Pass, att vandra längre bort på ar-i bete, utan Socknemän» medgifvande, så vida han ej medtager hustru och barn. 10:0. Att den, som vill flytta från én församling, måtte förses med församlingens Pass, LagsamtAllm.Besv.o.Oec. Utsk, Bet. N\o 58. 29 1 iso.- Att, till förvarande af Kronans ratt. till församlingarnes tryggande emot oförmodade besvär, samt till undanrödjande af ett bland Pastorsvårdens svårare hinder , ett lämpligt ansvar måtte stadgas för den , som vid husförhör och mantalsskrifning förtiger någon hos honom boende. 12:0. Att, då Kongl. Maj:t, genom senare Nådiga stadganden förordnat: att hvarje välfrejdad person eger bosätta sig å hvilken ort af Riket honom behagar; att tvungen krigstjenst skulle upphöra, och ingen, som ej stulit eller tiggt, kunna till Correctionshus försändas; de äldre författningarne alltså, an. gående arbetsfolks skyldighet att förse sig med årstjenst, måtte upplifvas , eller påbuden om fattigförsörjning upphäfvas, eller ock församlingarne återfå sin fordna rätt att vägra inflyttningar. Detta allt hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och ehuru det såsom allmän grundsats synes vara med rättvisa och billighet närmast öfverensstämmande, att den, sora på ålderdomen är i behof af fattigvård och understöd, deraf kommer i åtnju-, tande inom den församling, hvarest han längsta tiden vistats och sina arbetskrafter användt, torde likväl med skäl kunna befaras,' ali elt sådant stadgande skulle leda till oberäkneliga oredor och stridigheter, samt of. 30 Lag* samt Allm. Rexv.o.Oec.Uuk.liet. N.o 58. tast i tillämpningen blifva orättvist. Utskot. ten finna derföre betänkligt att tillstyrka nå* gon ändring uti den genom Kongl.
Genom förändring i spårvidden m. m. blef dock den först beräknade kostnaden nedsatt lill 2,155,000 R:dr, till följd hvaraf det högsta belopp, 6 Stats-Utskottets Utlåtande M 229. som af jernvägsbolaget finge i Riksgäldskontoret lyftas, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse af den 24 Januari 1862, blifvit bestämd lill 1,436,666 R:dr 67 öre. I öfverensstämmelse med berörda nådiga Skrifvelse, afslutades under den 6 derpålöljande Februari emellan Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader, å ena, samt jernvngsbolagets direktion, å andra sidan, kontrakt, hvarigenom Bolaget förband sig alt, mot utbekommande af det utaf Kongl. Majit sålunda till högst 1,436,666 R:dr 67 öre bestämda beloppet, af egna medel tillskjuta allt hvad utöfver det erhållna lånet erfordrades för jernvägens och dertill hörande anläggningars fullbordande samt all erforderlig transportmateriels anskaffande; hvarförutom bolagets direktion genom samma kontrakt förband sig att, «i händelse verkliga kostnaden för jernvägens byggande och rörelsematerielens anskaffning skulle, sedan arbetsföretaget blifvit i öfverensstämmelse med planen fullbordadt, befinnas icke uppgå till den förut omnämnda beräknade summan, lill Staten genast återbära, derest så kommer att yrkas, hvad som af Bolaget uppburits utöfver J:delar af denna kostnad» Uti sednare delen af den föreslagna §:n har Utskottet ordagrannt intagit dessa med citationstecken anförda ord, endast med uteslutande af orden »derest så kommer alt yrkas»; och häremot har nu anmärkning af en talare inom Ridderskapet och Adeln blifvit framställd. Då emellertid Rikets sednast församlade Ständer vid lånets beviljande uttryckligen förklarat, att lånesumman icke finge öfverstiga |:delar af den verkga kostnaden, så lära Rikets Ständer ock vara oförhindrade alt nu påyrka uppfyllandet af detta vilkor.
Dess rätt att deltaga i Högsta Domstolens öfverläggningar och beslut står i ett naturligt sammanhang med dessa rättigheter. Men just detta sammanhang är åter det, som jag diametralt bestrider. Emellan domsluts fattande och domares utnämnande, emellan benådningsmakten och domaremakten finnes icke ens ringaste beröring. Ja! de 2:ne sednare aro i så måtto hvarandras raka motsatser, att domarens, hvars norm är Justitia, felar, om han handlar som benådaren, hvilken åter irrar, om han ej lådfrågar Den i8 November e. m. TEquilas, (en af de första distinctionér man liir af sin professor juris). — Benådningsrätten, säger Utsk., eontrollerar dnmaremaklen. Tvertom, nåd innebär gillande af dom. Anses jag orätt dömd, kommer min benådning ju icke i fråga. Utsk. mätte hafva menat att benådningsrättens väsende är det af ett mildrande correctiv vi ! den stränga oböjlighet, sorn äler måste vara domaremaktens väsende. Men äfven häraf följer ingenting mindre än ett sammanhang mellan båda. I nästföljande moment uttrycker Utsk. den tanke, ali benådningsrätten och den att tillsätta domare, förutsätta Konungens rätt alt medelst deltagande i domarevärf vinna praktisk kännedom af lagstiftning, af lagskipning och af de egenskaper denne sednare fordrar. — Utsk. fattar således såsom nära daglig Konungens närvaro i Högsta Domstolen, ty med mindre bildas icke dermed den cursus juris, det lyceum, hvilket Utsk. svnes afse. Svenska folket, säger Utsk., tror sin Konung ömma äfven för den ringaste undersåtes rätt; det. önskar, att denna ömhet ådagalägges äfven genom Konungens omedelbara deltagande i Högsta Domstolens öfverläggningar och beslut. Ja! en tid har funnits, då det Svenska oell då alla Eijropas folk gerna sägo detta, och då utöfvade också alla regenter domaremakten så der omedelbarligen. Vid Vincennes, nära Paris, visas än i dag den ek, under hvilken Ludvig IX salt och skipade lag.
Den 27 F e b r u a r i i. liand gora dc förändringar, som olika förhållanden framdeles skola fordra. Det helas ledning, lärarnes engagement ra. m., anförtros åt föreståndaren, hvilken äger att vid de förändringar, han finner nödvändiga, och vid hvarje väsendtligt steg, han tager till institutets förbättring, rådgöra med vissa utsedda bland de mest upplysta personer å orten, för hvilkas sanna nit för saken och samvetsgranna interesse att medlen riktigt användas Regeringen kan hafva förtroende. Så ofta Regeringen behagar, sänder den ett dertill utsedt ombud, som likaledes ständigt får del af den plan, föreståndaren följer, för att granska hans förfarande. I öfrigt bör det vara föreståndaren obetaget att göra de förändringar, han kan finna nödvändiga elier nyttiga, äfven i afseende på det blifvande anslagets användande mera till den bildade classens undervisning, an åt den arhetandes, eller tvertom, allt som behofvet synes vid olika tillfällen fordra, för att med största framgång vinna hufvudföremålet: att sprida en högre och allmännare kännedom om yrket bland landtbrukare af alla stånd, men isynnerhet bland dem, för hvilka deras ställning har anvist den mest omfattande verkningskrets och hvilka således mest böra och kunna bidraga till fäderneslandets framsteg. I sanning saknas i Sverige hvarken böjelse eller förmåga till det goda och nyttiga; det fattas dock att anvisa åt det yngre slägtets utveckling en mera lycklig riktning, från fåfängan åt ett högre till förkofran och sjelfständighet ledande mål. För att ett Landtbruksinstitut skall kunna i möjligaste måtto uppfylla dess bestämmelse, är det vigtigaste af allt Lärarepersonalen. Uti hvilka grenar dessa än skola undervisa, är det dock nödvändigt, alt de äro personer, som genom sin uppfostran erhållit en högre bildning. De kunna endast derigenom förvärfva elevernas förtroende. Förhållandet emellan lärarne och dem blifver här icke såsom vid Universiteten, der de lefva från hvarandra skiljda och endast under föreläsningarna trätfas; här förenas de af ett närmare band, det husliga umgängets.
Till stöd för dessa åsigter få Utskotten vördsamt erinra, hurusom den föreslagna bestämmelsen om rättighet för sockne-nämnden, att genom kronobetjeningen låta hos sig inställa en tredskaade församlingsmedlem, efter Utskottens omdöme, icke väl står tillsammans med den säkerhet till person, som af lagstiftaren aldrig bör lemnäs åsido; att någon för ändamålets vinnande lämpligare utväg icke synes kunna beredas, än den 11 § anvisar, eller att nämnden eger anmäla förhållandet hos Konungens befallningshafvande, som må vidtaga de mått och steg sorn med lag och sakens beskaffenhet öfverensstämma; att, i fråga om sättet för meddelande af de kallelser sockne-nämden utfärdar, närmare föreskrifter icke synas erforderliga, helst det torde böra ankomma på denna nämnd att härutinnan träffa ändamålsenliga anstalter; att, då det ar en, i vår lagstiftning i allmänhet antagen grundsats, alt endast sådane böter, hvilka ådömas för verkliga förbrytelser enligt allmän lag, förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, hvaremot vitén eller böter för mindre förseelser, få med enkelt fängelse eller arbete försonas, någon rimlig anledning icke synes vara för handen, att för böter och vitén, dem sockne-nämnden för enahanda mindre förseelser ådömer, stadga en annan förvandling, än den allmän lag i sådant fall föreskrifver; att det, efter Utskottens tanka, vore mindre välbetänkt, att, på sätt föreslagiti blifvit, tilllägga soekne-nämuds ledamöter vitsord att intyga hvad dem under embetsutöfniog händer, helst denna bevisnings-förmån, hvilken endast uti några få fall af lagstiftningen är medgifven, icke synes böra, utöfver behofvet, utsträckas; och hemställa Utskotten uppå dessa sammanlagda skäl, att de väckta förslagen, sä i ena som andra hänseendet , må lem-, nas utan afseende. Stockholm den 19 September 1848. 6 Lagsamt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskott ns Betänkande, N.o 5g, N:o 59. Ank. till Exp. Utsk. den 20 Sept., kl. 2 e. ra.
Bygguaden skulle, enligt upprättad förslags beräkning, erfordra en kostnad af R:dr 160,000: — hvartill, om gasoch vattenledning jemte oljemålning i korridorerne och sjukrummen anbringas, ytterligare kommer R:dr 10,000: — Inventarier och utredningspersedlar äro beräknade till — Enär obduktion af liken efter aflidna patienter vid lasarettet verkställes af den vid Carolinska institutet i pathologisk anatomi anställde professorn, hvilken, bland annat, har till uppgift att, i sammanhang med dessa obduktioner, meddela undervisning åt de vid institutet och lasarettet studerande unge läkare, har Lasaretts-direktionen, lika med Institutets lärare-kollegium, ansett lämpligast att byggnad af likbod, obduktionsrum och begrafningskapel! för lasarettets räkning blefve uppförd å institutets tomt i sammanhang med öfrige byggnader, som, enligt underdånig framställning af institutets Kansler, erfordras för den pathologiska institutionen. Kostnaden för lasarettets i detta afseende nödiga byggnad är beräknad till R:dr 20,000: — Förändringen inom lasarettsbyggnaden för ordnandet af kök och bad, med tillhörande ångmachin och inventarier, kommer, enligt upprät de förslag, att kosta R;dr 20,489: — hvartill för ny vattenledning från Mälaren samt inledning af vatten inom alla sjukrummen, enligt särskilda kostnadsförslag, ytterligare erfordras R:dr 6,011: — Samtliga för Serabmer-lasarettets försättande uti ett för detsamma, såsom sjukinrättning och klinisk läroanstalt, med tidens fordringar öfverensstämmande skick, skulle således erfordra en sammanräknad kostnad af R:mt R:dr 235,000: — Lasaretts-direktionen, som för ifrågavarande behof icke eger anlita de till lasarettet i och för sjukvårdens uppehållande donerade kapital, har att för ändamålet använda endast den enligt föreskrift kapitaliserade ränteafkastning af Expeditions-sekreteraren Sederholms donation, hvilken ränta med innevarande år uppgår till omkring 30,000 R:dr. 414 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Utskotten äro endast beredande Committeer; de Förstärkta Utskotten deremot handla med Rikets Ständers rätt; de ega icke att ingå i några deliberationer; de svara allenast med Ja eller Nej på vissa af RiksStånden bestämda frågor. RiddarhusDirectionens Ledamöter äro att betrakta i vissa fall såsom Ridderskapets och Adelns Electorer. De utse Fullmägtige i Banken och RiksgäidsContoret, 6» 84 Den 26 Junii e. m. samt Revisorer. Det är sannt, att sedan år i8a3 dessa val icke varit många, emedan Ridderskapet och Adeln då sjelf valde Suppleanter till så väl Revisorer som Fullmägtige. Detta har likväl icke skett förr, och det beror på Ridderskapets och Adelns behag att förrätta dylika val eller icke, och i sednare fallet skall RiddarhusDirectionen göra dem. Hans Excellence Herr Grefve Be la Gardie: Med mycken tacksamhet emot den värde Talaren för den godhet han haft att gilla Directionens handlingssätt i allmänhet under den förflutna tiden, anhåller jag dock, att, i afseende på ifrågavarande fall, få nämna, hvarföre icke Directionens pluralitet kunde vara af lika mening med IlofRättsRådet Carleson. Instructionen föreskrifver bestämdt, att fyra Ledamöter böra vara närvarande, för att kunna fatta något beslut. Bland Directionens 7 Ledamöter hade en nyss dött. Öfverste Åkerhjelm bade redan anmält sig till permission, för att uppresa till sina bruk. GeneralMajoren af Melin var beordrad till några förrättningar å Fästningarne ned åt landet. Jag skulle inom få dagar afresa till Skåne. Således hade icke mer än 3 Ledamöter varit qvar, och Directionen blifvit inactiv under hela denna tid. Detta var ett af de skäl, hvarföre pluraliteten ansåg en ny Ledamot böra inväljas. Möjli - Den 26