Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att jag vill yttra några ord i detta ämne bör icke förvåna, då jag egnat hela mitt lif åt det militära ståndet. Att jernvägar skola försvara en ort, och att de af denna anledn. böra läggas mera på en ort än på en annan, är en lära, som jag icke förstår mig på. Jernvägarnes inflytande på försvaret kan endast bestå i lättheten att transportera trupper och proviant under krigstid, men något strategiskt ingår icke deri. Man bör således se till, att vestern och östern, Götheborg och Stockholm, må blifva förenade så hastigt som möjligt. Har man i de gjorda förslagen sökt vinna detta mål? Jag vågar svara Nej. Om man fortsätter arbetena i Skåne, så skall man, om man räknar efter kost - 90 Den 9 Juni c. lii. naderna, nfstånden, m. m., på grund af Öfverste Ericsons upgifter, komma till det resultat, att man för samma pris kunnat innan nästa Eiksdag få färdig jernvägen ÖrebroStockliolm. Jag är, såsom t»0 detta kan synas, af samma åsigt som de, hvilka yrka på en kommunikation från Stockholm så fort om möjligt, men jag har icke hört någon yttra denna åsigt, som jag nyss nämnde. Jag skulle vilja öfverräkna våra utvägar för att vinna detta mål, om jag icke vore för gammal riksdagsman att icke veta huru fåfängt det vore. Jag vill icke ingå i tvistefrågorna, utan blott i afseende å det militära tillägga, att ingen väg är vigtigare än en kanal mellan Hjelmaren och Wettern, ty utan en sådan hafva vi, i händelse af ett krig, ingen riktig operationsbas för vår skärgårdsflotta Denna kanal är det enda, som jag anser man kan i militärisk väg basera sig på, och hmnar jag för öfrigt å sido alla strategiska utfiygter, som jag hört ledamöter af alla 4 EiksStm göra, ledamöterna af BondeSt. icke till förglömmaudes. Det gör mig obeskrifligt ondt att hafva förnummit, att en stor fosterländsk fråga urartat till en partistrid. Låtom oss, mine Hrr, sluta striderna medan tider är. Det är icke första gången, som Sverige befunnit sig illa af sådan anledning.
S. D. Vid förnyad Föredragning af StåtsUtskottets den 17 dennes aflåtne samt den 20 i samma månad på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde Anmärkningar vid Utskottet den 24 sistledne December afgifne Betänkande, om Restitution af aflidne RegeringsRådet von Schevens Arfvingars Fordran, blef samma Utlåtande af Högloflige Ridderskapet och Adeln afslagit. Ut supra. S. D. Remitterades: Till Allmänna Besvärsoch OeconomiceUtskottet: Friherre Wrangels, Henning, Memorial, angående åtskilliga föreslagne anstalter i afseende å LandtbruksAcademiens CentralVerkstad, jemte Yttrande af Herr von Schulzenheim, David, (ylen äldre) rörande samma ämne. Ut supra. Föredrogs A nyo RiddarhusUtskottets den 388 Den 27 Januarii. 8 dennes aflåtne samt den 20 i samma månad på bordet lagde Memorial, angående de af aflidne ÖfversteLieutenanten C. G. Reuterskjöld donerade Fonder» Herr Reuterskjöld, Adam Diedric, hade inlämnat ett så lydande: Vördsamt Memorial! Vid Höglofl. RiddarhusUtskottets förnyade Betänkande, rörande Reuterskjöldska Donationen, får jag äran i ödmjukhet anmärka: Att hvad lista puneten beträffar, olika afseende bordt göras på RiddarhusStyrelsens oundgängellga kostnad vid förvaltningen af TestamentsMedlen och hvad man behagar kalla Arfvode för Bokföringen och Bevakningen af TestamentsSumman. Den förra må gerna afdragas af hvars och ens erhållna underhåll i Proportion af beloppet; men hvad Arfvodet till Directioilens Betjening åter angår, synes det mig i allmänhet föga lämpeligt. Man besinne att det tages af en medellös Ynglings uppfostringshjelp, och gifves åt dem, som för sin obetydliga möda att skrifva några Siffror mer, icke borde söka serskildt vedergällning utöfver den Lön de förut innehafva.
Under detta är ett vackert hem — det var dit jag ville komma — alltid en hvila för nerverna och kan, om det är fyndigt ordnadt, ha mera inflytande på sinnet och tankegången, än man tror, och detta på många sätt. Det finns många lyckade anordningar, som väcka trefliga, ja rent af poetiska tankar; och när poesien icke vill vara hufvudsak eller dra tankarne från allvarligare ting, utan endast begär att på omvägar få smyga sig in på oss, kan jag icke inse, att den gör något ondt. Men det finns också mycket annat, som man med hjälp af den dagliga omgifningen skulle kunna smuggla in i medvetandet — hvilket sannerligen icke skulle göra ondt där heller. Litet begrepp om harmoni t. ex. Det är underligt med den harmonien — den kan finnas på så många områden, där man aldrig kommit att tänka på att söka den. Att några väl ordnade tongrupper och tongångar verka välgörande på det musikaliska sinnet, det veta vi ju alla, det är en allmänt erkänd sak. Men man är icke van vid att tänka sig, att några väl ordnade bord och stolar kunna tilltala känslan för harmoni i allmänhet, eller att det rent af finns ett » sinne », som kan smekas lika mycket af några mjuka och vackra öfvergångar i draperi veck, som det musikaliska sinnet af vackra tonpassager. Och dock äro både vår dagligdags idékrets och vårt språk fulla af föreställningar och intryck, hemtade från just detta område. Konventionella begrepp visserligen, som man ärft från farmor och mormor och tar emot utan mer kritik, än man är van vid att egna idén, att man bör helsa på sina bekanta, när man möter dem på gatan, och helst icke stjäla kaffeskedarne — äfven om de räka vara små och frestande — när man är borta på bjudning. Men i alla fall begrepp (i s. om » symmetri » och » riktighet ») som tyda på ett dunkelt erkännande af vissa berättigade lagar eller grundbegrepp i detta fall. Hvarför kan man då icke taga steget ut och göra sig reda för själfva grundbegreppen? Ästetiken för hemmet — det mått af insikt i ästetikens principer eller lagar, som fordras för att åstadkomma harmoni för ögat i möblernas anordning, är sannerligen icke nå- got hemligt tempelområde, dit blott invigde kunna komma in.
Den som anser sig äga fog till anmärkning emot Beredn:s-comite'ens beslut, efter derom erhållen underrättelse, på sätt § g3, Art. X omförmäler, vände sig dermed till Taxerts-comiteen, för vinnande af den rättelse som sökes. § 176. fr. § 146 Bevts-förordn. Mom. r. En hvar, som ändring söka vill uti sådan debiterings-åtgärd, hvarom § 63, Art. IX handlar, anmäle Den i Februari. och fullfölja sin talan hos Konungens Bef:h:de eller Öfverståthållaren inom sextio dagar, räknadt ifrån den, då debetsedeln fått afhemtas, och vidfoge besvärsskriften vederbörligt betyg derå. Är den klagande missnöjd med Konungens Bef:h:des utslag, äge lian deröfver anföra besvär hos K. Kammar-rätten, på sätt och inom den tid nedanstående §177 innehåller. Mom. 2. Vill skattskyldig, uti hvarje annat fall än ofvanstående mom. omförmäler, anföra besvär öfver Taxertscomiteens beslut, och hvarom han jemlikt §§ 10g, 113, Art. X, erhållit underrättelse, vare berättigad att hos Pröfntscomiteen ändring och rättelse söka, på sätt § 145, Art X föreskrifver. § 177. fr. § 148 Bev:s-förordn. En hvar skattskyldig, eller den å tjenstens vägnar talan förer, sorn med Pröfnrs-comitéens åtgärd icke åtnöjes, äge sin talan fullfölja inom tre månader efter af comiteens beslut erhållen delaktighet, genom till K. Kammar-rätten ställda besvär, hvilka inlemnas, i Stockholm till Öfverståthållaren, och i orterna till Konungens Bef:h:de, som dem, med hvad de dervid hafva att erinra, ofördröjligen till Kammar-rätten insända att i laga ordning behandlas. § 178. fr. 148 Bev:s-förordn.
Men då man i » Fra de stummes Lejr », i » Sidett blade », i » Mod strömmen » med nöje läser än en filippika, som väcker motsägelser, än ett tillspetsadt kåseri, som man kanhända något motsträfvigt dock slutligen gillar i hufvudsak, än en längre utredning af en eller annan kvinnofråga, eller hvad det nu må vara, så är det emedan författarinnan är en stilist som få. Bland hennes läsare har det funnits många bittra motståndare till hennes åsikter, men det har knappast funnits någon som ej fängslats genom hennes klara, lätta och spirituella framställningssätt. Under de senare årtiondena har man så småningom börjat bli utledsen vid » stil », emedan en mängd nordiska författare trott sig kunna ersätta tantfalla ned med middagsglöd. fMen i mörka vinterdagar " Låt ibland en stråle glida, Skimrande och varm, att sprida ftiopp i tvifvel, lif i död l Häck mig bägaren ej bräddad! 3eke längtar jag att känna %anken svindla, pulsen bränna gyckelspel af fantasin. CMen om jag vid vägen dignar, Tjrött af färden, trött af striden, Qif, förr än min kraft är liden, ^Blott en droppe ädelt vin! Qif mig ej den stormigt rika 3 ' ullheten utaf ett hjärta, 3111 dess makt af fröjd och smärta S^ör blott oro till mitt sinn. yt. fr. jSXRANDBERG. fMen om ensamheten tynger, ' Låt mig se en vän sig närma, Låt mig i dess blick mig värma, %&gt;å den trofast möter min. Aga. |et gifves väl knappast någon fråga inom det sociala området, där så mångfaldiga och vidt skilda meningar göra sig gällande som i uppfostringsfrågan, i synnerhet hvad beträffar rätta sättet att bestraffa det felande barnet. Den yttersta venstern säger: Stryk får på inga vilkor ingå i barnets uppfostran, oafsedt hvad fel det än må hafva begått och af hvad naturel det än må vara. Den yttersta högern håller å sin sida lika strängt på, att ett barn, utan hänsyn till dess individualitet, icke kan uppfostras utan kroppslig aga.
— Slnbra b:o , 50: — Strebje b:o „ 20: — ft-jcrbc b:o „ 1.5; 37 graute (Stagat S3:co 9^:bv 11: — ©jette b:o , 6: — ©juitbe b:o , 3: — $ttonbc b:o .. , 2: — <£)cn, font mtb amtrtttS egenbom etter lanbtBntf §ar närutafte tillfyn etter fti;rcf feit ftg anfort vebb, taveraS efter perfonenS fättba tuerfltga tjeuft® göring, utan fäuber af annorlebeö ffebb utgift, fåfom bättare, bå egens bomen Beflår af tiva titt fyra mantal, ofy berutöftuer fåfom gogbe etter gnfyector. Sitt annan Betjening af man etter qttnnnofön IfyB ettfftlbc anfell efter Beffaffen^eten ofy beraB göromål, utan kinber af ben Benämning, forn be i uppgiften erhållit. ©tutte Itftoäl någon af ©taten-3 emBetSs o fy tjat fte män tillita B a floa intomft för Befattning utcb cnfftlb utanö cgenbont, Bör benna tnfotitfl, lotb SöetmttningenS Beräfttanbc, t cfc fammanflåS meb bett orbinarie etter crtra orbtnarie lön, patt af ©tatcn erhåller, utan ffatt Batt bå för filt prtoata tjcuft efter
Det är äldre än Odens och allt, det vill jag bevisa: Ty min stamfar var riks-poet hos Drottningen Disa. Akta ert lif, Seigneur! jag stöter er ner som en fluga. Uppträdet lyktar dermed, att Petis, nu af Grefven i högsta förskräckelse anropad om räddning med löfte om ”en stolt present”, befaller Telée sticka värjan i skidan och gå; då denne lyder, springer Grefven fram och stöter honom med sin käpp immerfort i ryggen; hvarunder poeten, ånyo skrämd, löper ett par hvarf omkring theatern och ut. I tredje akten, med dess orakel-scener och tragiska katastroph, når komiken af detta lustspel sin höjd. ”Theatern föreställer Kloka Gubbens hemvist i Skinnarviken”, och till inledning helsar oss denna ”chor af gamla Käringar och Gubbar”: Vårt hocus pocus ingen vet; Det är och blir en hemlighet. Sibyllas kloka bok, som obegriplig är, – Vi känna bäst, hvad kraft hon innebär. Här gäller andras kunskap föga! Hon är fördold för små och höga; Men ganska klar för kärngars öga. Vårt hocus pocus ingen vet; Det är och blir en hemlighet. Man får ej glömma, huru mycket lifligheten af dessa parodiers verkan befrämjades deraf, att Hallmans allmänhet ännu hade deras originaler i färskt minne. T. ex. alla menniskor kunde då utantill operan ”Thetis och Pelée”, der oraklet klingade: Den Ödet utsett har att blifva Thetis man, Med tiden får en son, som större blir än han. Desto lustigare skulle då denna travestering förefalla: Den Ödet utsett har att blifva Petis’ man, Med tiden får två horn, som högre bli än han.
Likasom jag förut, till följd af en dylik reflection, i fråga om borttagande, dels af alla qvalificerade dödsstraff och dels af spöstraffet för vissa qvalificerade stölder, emot Utskottets afgifne förslag yttrat betänkligheter, de der ensamt grundat sig på en, efter mitt förmenande, nödig omtanka för lagstiftningens conseqvens och farhågan att de omnämnde straffens borttagande skuile medföra en i förtid vidtagen, alltför djupt ingripande rubbning i lagsystemet, innan man hunnit blifva ense om insättande i stället af andra mera lämpliga, men tillika efter hvarje brotts olika art afpassade straff, hvilket, hvad spöstraffet serskildt angår, ingalunda sker, såsom Utskottet antagit, genom en enkel förvandling deraf till fängelse vid vatten och bröd, så länge böter i allmänhet till samma slraffarl förvandlas; — likaså anser jag ock upphäfvandet af den uppenbara kyrkoplikten i vissa fall åstadkomma en nog betydlig och vådlig lucka i lagen, som hvarken på ett tillräckligen verksamt sätt fy lies genom det i stället föreslagna enskildta skriftermålet, eller på annat sätt kan fyllas utan väsentlig förändring af en hel gren utaf nuvarande straffsystem, hvilken senare åtgärd af Utskottet icke blifvit salt i fråga. Bland de brott, för hvilka uppenbar kyrkoplikt för närvarande eger rum, är nemligen stöld af hvad slag som helst, eller alla de fall, då någon blifvit dömd att stå tjufsrätt; och flere arter af dessa förbrytelser bestämmas ensamt genom kyrkoplikten att vara urbota brott.
Jag lägger mig väl inte gerna i sådana der saker, men efter som Alexandra har haft det förtroendet för mig, och pigans bref verkligen kan vara ett rätt godt bidrag till herr Alberts karakteristik, så har jag trott mig för din skull böra taga notis deraf. Läs sjelf.» – «Men, min nådiga mamma, om det är någonting dåligt om Albert, så vill jag hellre slippa att läsa det. Jag tror det i alla fall inte.» – «Skall man inte tro så bestämda uppgifter? Jag vill för öfrigt förmoda, att det flyktiga intresse du hade för Albert, nu måtte helt och hållet vara förbi, och att du således trankilt kan läsa både det goda och det onda, som kan röra honom.» – «Jag hade inte trott, att man trankilt borde kunna läsa det goda eller onda, det må vara om hvilken menniska som helst, ej mindre om den som är och alltid kommer att bli mitt hjerta så kär, som Albert. Men om min goda mor befaller –» fortfor Celestine, då hon såg att öfverstinnan höll på att bli ingenting mindre än god, hvilket gaf sig tillkänna derigenom, att skinnet öfver pannbenet antog en viss blankhet, och ur öfverstinnans hand tog hon emot brefven. Öfverstinnan aflägsnade sig, och Celestine läste först det som var från Stellan. Vi hoppa öfver det som angick affärer och egentliga familjangelägenheter, och begifva oss straxt till det som rörer Albert. Det var af följande lydelse: «Herrar Albert och Alexis hafva, som det säges, rest från staden på ett ångfartyg, för att afgå till Paris. Hvar de fått penningar från till denna resa, kan ingen begripa, men man tror att dermed tillgått på ett eget behagligt sätt. Den som varit något ute i verlden och rest, vet bäst hvad sådant kostar, och ingen må inbilla mig, att man blott genom att kludda ihop några taflor eller ge lektioner, kan samla så mycket, att man, utan att utsätta sig för förlägenhet, kan företaga en sådan resa. Men herrar äfventyrare taga sådant ej så noga, och det kan väl hända, att herrarne på några fattiga hundra riksdaler gifvit sig af så der på Guds försyn.
Således, när det en gång förut har skett, är det icke något nytt som begäres, utan endast att förkla - 190 Den 25 Januari e. m. ringen måtte blifva så tydlig, att man icke kan misstaga sig i den frågan, att sockne-magasinerna må ega rätt att taga 2 kappar på tunnan i ränta. Ulsk. liar liållit sig till K. M:s förklaring af Dess nåd. bref af den 6 Äng. 1842, och således bibehållit såsom maximum 4 kappar på tunnan. Af Frih. Raabs anförande, fattar jag icke hvad han åsyftar. Efter han har en sådan motvilja emot sockenmagasinerna, så har det ju stått honom öppet, att under motionstiden väcka motion om deras afskaffaude. En återremiss kan ingalunda verka något. För min del kan jag icke se annat, än att Utsk. rätt behandlat denna fråga, ty sjelfva motionen innehåller icke något annat, än en begäran om en sådan förklaring som den, hvarom Utsk. anhållit. Jag tror dessutom icke alt man kan hålla sig till något annat än hvad Utsk. har begärt. För min del tror jag att denna motion icke kan på annat sätt besvaras, än som Utsk. gjort det, och bestrider jag sålunda återremiss af detta betänk. Hr Ribbing, Arvid: Lagens stadgande om ränta, angår penningar och icke spanmål, sålunda anser jag att det åberopade exemplet af alt K. Def:h:de skulle ansett sig förhindrade af lagens stadgande att fastställa ett reglemente, som bestämmer 4 kappars ränta på tunnan, icke hafva någon grund. Hade den församling, som önskat stadfästelse å ett dylikt reglemente, men blifvit densamma af K. Bef:h:de förvägrad, klagat öfver ett sådant beslut, så hade den fått sin vilja fram. Jag tror således, att det icke vore behöfligt att begära någon förklaring öfver den redan utfärdade författning, som tillåter Landsh:r att fastställa reglementen för socken-magasiner.
Och änskönt häraf finnes, att besvärsfrågan redan, genom Stats - Secreterarens Remiss-påteckning, upptagits i Ecclesiastique-Expeditionen, inom hvilken dylika ärenden både förut och sedermera vunnit handläggning, har dock Expeditions-Secreteraren von Prinzencreutz felat i så måtto, som han, med kännedom af Kammar-Collegii besvärshänvisning till Kammar-Expeditionen, och äfven deraf, att tvisten om andra hälften af Lyngåkra Hemman blifvit, i sistnämnde Expedition, på ett mot hans öfvertygelse stridande sätt afgjord, icke dessmindre omedelbarligen föredragit ärendet, utan att derom, till en början, serskildt begära och afvakta Kongl. Maj:ts uttryckliga föreskrift. För att, under hänsyn till flera bland ofvan motiverade anmärkningar, undanrödja eller i förväg möta de inkast, hvilka hos Riks-Stånden, liksom inom Utskottet skett, kunde J^ppas mot tillämpligheten, i hvad Constitutions-Utskottets åtgärd angår, af 107 § Regerings-Formen, i fråga om sådana Rådgifvare och Föredragande, som antingen under liden från Stats-Rådet och i4 Constitutions-Utskottets Memorial. Embetet entledigats, eller ock ej innehaft Ordinarie Stats-Secreterare-beställning, torde Utskottet tillåtas anföra, att, då saken måste grundlägga formen, oberoende af personliga förhållanden, och då dessutom anledningarna lill dessa anmärkningar blifvit, ej allenast inom Utskottet väckta, utan äfven, till större delen, från Riks-Stånden remitterade, Utskottet så mycket mer föranlåtits att dem, efter den enda användbara §, likmätigt beskaffenheten pröfva och bestämma, som Utskottet icke ens ansett sig tillständigt att, med anticipation på Rikets Ständers beslut, förutsätta den antydda vilkorliga påföljdens förverkligande.
När trupper tåga, äro sladerne lika som landet pligtige att dem till inqvarTågande trupper tering emottaga; dock böra de eller möjligheten derifrån t/ge att i uYn qvar - förskonas, i synnerhet när truppen utgöres af Cavallerie, tering emottaga. och aldrig besväras med anskaffning af foder till tågan de truppers medhafvande hästar, utan skall det genom Kronobeljeningens tidiga föranstaltande vara anskaffadt och före truppens ankomst på Inqvarteriogsgifvarne fördeldt, hvarvid de för ordningen om truppens fortskaffning och persedel-transporter åtföljande fourragerings-stater lända Kronobetjeningen till efterrättelse. §. 31 (23) Tillfällig inqvartering erhålles alltid in natura och åtföljer på inqvarteringsgifvarens bekostnad, jemte rum m. ni., enligt tariffen Tillfällig inqvar]jt. E, ljus och ved, den tid på året behof deraf inträffar, i”natura.01**som * allmänhet räknas från den i October det ena å ret till den I April det andra; börandes så väl Officerare som Under-Officerare samt vederlikar låta sig nöja med de rum, Säng och sängkläder, som kunna åstadkommas. §. 22 (24) När, jemlikt föregående 30 (22) §, omständigheterna ovilkorligen bjuda, att Cavalleritrupp måste i stad inqvarteras, böra Om rum för Caruni för hästarne under tak af husvärdarné anskaffas; s*ar!Uertupperslikaledes hvad som öfver natten kan erfordras till krubb stänger, i fall intet ordentligt stall är att tillgå. §. Statssamt Allm. Besv.- och Oecon.-Vlsk. Betänkande N.o 47- 17 §. 23. (25.) * Dea stund på tingen lågande trupp förväntas, skall Ommatm.m. för mat vara i beredskap för gemenskapen och dem, som tusandc truppsbestås egna portioner, lillagad af sådane födoämnen, som i markegångstaxan äro tagne lill grund för portionsprisets bestämmande, eller af dem, som hosföljande stater Liti.
Denna Riksg.- contrs förbindelse bör förvaltande directrn, genast efter inhändigandet, fastjghetslåntagaren låta tillställas, såsom ersättning för de vid lånets utbetalning afdragna 5 proc.” Frih. af Nordin: Jag anhåller om propos. å BondeSt:? beslut i denna del. Jag anser det vara förmånligare, att 5 proc. af capitalet innehållas vid lånets utbekommande, än det sätt för reservfondens bildande, som Utsk. föreslagit; och då här icke lärer vara meningen att göra saken overkställbar genom bestämmande af vilkor, sorn icke kunna antagas, utan blott att bereda staten säkerhet, så kan jag icke annat än yrka propos. till antagande af BondeSl:s beslut. Ilr von Troil: För den, som behagar jemnföra Utsk:s förslag med BondeSt:s beslut, Ur det tydligt, att dessa båda utgått från alldeles skiljaktiga åsigter om ändamålet med hypotheksföreningar. Utsk. har nemi. ansett dessa föreningar i sig sjelfva vara af ceconojnisk nytta, samt altså kunna uppstå genom sig sjelfva, dervid dock statens mellankomst i början behöfdes såsom hjelp, men ingalunda såsom hufvudsak. BondeSt. deremot tyckes vilja göra upptagandet af lån under statens garanti till hufvudsak och betrakta hypotheksföreningarna blott såsom medel dertill. Annorlunda har åtminstone jag icke kunnat förstå 5:te punkten af BondeSt:s beslut, som säger, att af alla lån, som hypotheksföreningarna utgifva, skola 5 proc. innehållas. Om t. ex. föreningarna på statens garanti få lån till £ million, men utlåna 10 millioner, så förstår jag i sanning icke, hvad staten har att göra med de 9^ millionerna. Det vill häraf synas, att den, som dicterat BondeSt:s beslut, haft för afsigt, att föreningarna icke skola befatta sig med andra lån än dem, som upptagas mot statens garanti. Delas denna åsigt af R. o. Ad., så är det riktigt att antaga BondeSt:s beslut; men i annat fall lärer Utsk:s äga företräde.
Direktionen för en teater, på hvilken man har anspråk att den skall iakttaga värdighet i sin repertoar etc., råkar vanligtvis i ett ledsamt dilemma vid återupptagandet af pjeser hvarpå seklernas damm hunnit lagra sig. När detta vid framtagandet röres upp, fastnar det i ögonen på åskå-darne, och några lära finna det mycket angenämt att genom det sålunda uppjagade molnet betrakta de återuppståndna gengångarne, medan andra (och sannolikt de flesta) tycka att dammet generar och att betraktandet är en smula tråkigt. För en gång torde också de flesta ha rätt Shakspeare har der vid lag i många fall privilegium på en undantagsställning, och för en och annan pjes gäller detta äfven några andra gamla teaterförfattare, som lyckats gripa sina ämnen ur ett af tidsförhållandena någorlunda oberoende, allmängiltigt område. Men i fråga om Lessings » lustspel » Minna von Bamhelm nödgas vi väl i det stora hela hålla med » de flesta ». De döma kanske litet partiskt till förmån för sinegen tid, litet obarmhertigt mot de der några, som älska kulturhistoriska studier på teatern, och litet orättvist mot direktionen, som under sina mångahanda skyldigheter mot alla också anser sig böra tillgodose behofven hos kulturhistoriens dyrkare, men omdömet är ärligt och afgifVet » efter gehör » utan ett konstladt underordnande under literatur-historiens faststälda domslut, jemfbrdt med den och den paragrafen i någon estetisk kodex. Och en sådan fördomsfri dom är både riktig och nödvändig, då det icke galler att bedöma 120-åringen såsom ett barn af hans egen tid, utan sådan han visar sig i sitt framträdande inför en vida mer framskriden efterverld. Att Lessing var en förträfflig teaterskribent är ett faktum, som består utan något särskildt erkännande från vår sida. Hur han blifvit det och hvilka intryck han tagit från den franska dramatiken o. s. v., fins för den intresserade tillfälle att studera i de literaturhistoriska böckerna. Hur han tager sig ut inför oss, på våra dagars scen ar teateranmälarens sak att undersöka och den stora publikens intresse att konstatera.