Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då svartnade det för ögonen på mig, och jag bara slog, till dess att det blef tyst omkring mig. Kronofogden teg en stund. Han visste inte, hvad han skulle säga denne man, som syntes oskyldig och ändå hade gjort sig saker till det svåraste brott, som lagen känner. — Tog du ingenting deriune? sade han till sist, som om han vaknat ur tankar. — Tog?! sade mannen. Jag såg ingenting, som dugde att ta *. Och när kronofogden ingenting svarade, tilläde han: — Jag har slitit mycket ondt. Men tagit nå * nting har jag aldrig. — Vet du, hvad du efter all sannolikhet får for straff? bröt kronfogdefi ut. Han kunde ej återhålla frågan. Han var mera upprörd än brottslingen, och hans sjelfbeherskning var nära att svika honom. Landsstrykaren förblef lugn och svarade utan att blinka: — Det är dödsstraff på mord. Kronofogden nickade och vände sig bort for att be gagna sin näsduk. Sedan frågade han med sin vanliga röst: — Är du beredd att underteckna en skriftlig bekännelse? — Ja, svarade den brottslige. Så upptecknades nattens förskräckliga händelse, och när ransakningen var utagerad, undergick den anklagade dödsstraffet som en bot för sina synder. Det var ingen, som såg något upprörande i denna dödsdom, och Erik Boman fann sjelf, att straffet var rättvist Vt Dagm * Krönika. 37Det unga Frankrike i fågelperspektiv af Ola Hansson. För iyra &amp; r sedan ftretog jag mig att göra den nyfranska efter-zolaiska literaturen känd hemma i Sverige. Hvad som m&amp;hända allramest dref mig dertill, var öfvertygelsen om att den svenska vitterheten hölle på att växa skeffc och att det fannes något i den franska konsten, som skulle kunoa vrida den rätt igen. Det var just i de minnesvärda dagar, d&amp; qvinnoindignationens vågor gingo Bom allra högst, utan ait man änna kommit underfund med ofarligheten i denna storm i ett vattenglas.
Maj 1827 till iakttagande föreskrefve, samt derigenom inträffat, att den sakfällda blifvit tvänne veckor längre än vederbordt i häcktet qvarhållen; är äfven detta mål, medelst skrifvelse af den 26 Februari i836, öfverlemnadt till AdvocatFiscalsEmbetet, för att, i afseende å anmärkta förseelsen, som LandsSecreteraren och dåmera aflidne Lands■Kamereraren, i utöfning af LandshöfdingeEmbetet, låtit komma sig till last, anställa ansvarsoch ersättningstalan emot LandsSecreteraren, hvars embetsbefattning ifrågavarande ärendet dessutom tillhört. ( P3 ) Till följd af hvad sålunda är vordet förordnadt, har AdvocatFiscalsEmbetet inför Kongl.
Me» inorial endast borde läggas till Handlingarne, Föredrogs å nyo Och bifölls Riddarhus^ ytskottets den 1 dennes aflåtne, och den ^ derpå följde på bordet lagde, Memorial, innefattande hemställan, att Ridderskapet och A-* deln måtte hos Kongl. Majt i underdånighet anhålla om nådig befallning till Kongl. Maj.ts ! ' och ♦ » ’ ') Den g Julli. 209 och Rikets HofRätter, att meddela RiddarhusDirectionen underrättelse så väl om de cessionsansökningar, som af Adelsmän göras, och de i följd deraf från HofRätterne emanerade Domar, som ock om de till myndige år komne, men under förmyndare ställde, Frälsemän. Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 6 dennes afgifne, och sistlidne gårdag på bordet lagde, Utlå» tande i anledning af Riksens Ständers olika be-; slut öfver Utskottets tillstyrkte åtgärd, rörande en friare handel med Svenska skogsproducter. Herr aj Wingård, Johan, anförde skrifteligen: Ehuru det nu mera är mindre vigtigt, i hvad beslut OeconomieUtskottets pluralitet stannar, sedan Riksens Ständers Förstärkta Stats-; Utskott bifallit de af Bevillningsutskottet föreslagne grunder för de blifvande Tulltaxorne, torde det dock tillåtas mig fästa Rodderskapets och Adelns uppmärksamhet vid en otydw lighet ]3g trott mig finna i OeconomieUtskottets nu afgifne Betänkande. Då alla fyra Stånden gillat hvad Utskottet i dess första Betänkande föreslog, nemln gen, att underdånig hemställan i ämnet skulle göras till KonglMaj:t, men endast skiljt sig ät i sättet eller bestämdheten af denna under Ridd, 0. Ad, Prot, VIII.
Besvär i desse mål anföras hos Kongl. Maj:t. 7:0 Oeconomiska besigtningar och laga syner, som hållas på inneliafvares eller brukares bekostnad. Besigtningar förrättas hvart tredje år och der emellan, så ofta det af vederbörande pröfvas nödigt, å Militiae - Lagsamt Allm. Besv.- och Oeeon.- Ultk. Betänkande N.o 4»- 3 lägenheter af Regemenls-Skrifväre och Auditeur med 2:ne Nämndemän, i närvaro af Regementets fullmägtig eller brukare; ä Ecclesiastique och Civile boställen samt öfriga Krono-lägenheter af Krono-Fogde och arne Nämndemän, likaledes i närvaro af brukare samt Consisloriieller Krono-ombud. Laga Syner hållas hvart tionde år af första domstolen i OTten, der lägenheten är belägen, hvarvid dom uti rättsfrågor och utslag i oeconomiske ärenden bör serskildt meddelas, i anseende till den olika myndighe* ter tillkommande pröfning af desse frågor, då klagan öfver besluten an föres. I anledning af vid besigtning förekomna serskilde förhållanden, ege vederbörande uppsigthafvande myndigheter förordna laga Syn, innan förenämnde tio år tilländagålt. Besvär deröfver fullföljas i administrativ Laga Syn bör dessutom vid hvarje afoch tillträde anställas. 8:0 Besigtningsoch Bruknings-rätt förverkas genom skyldigheters uraktlåtande. Frågor derom afgöras af Syne-Rätt och vidare af Hof-Rätt och Kongl. Maj:ts Högste Domstol. gro Frågor om rätta förståndet och förändringar af Contract upptagas af Afoch Tililrädes-Syne-Rätt och fullföljas i administrativ väg. 10:0 Utflyttning i följd af skifte och ersättning derjöre. SyneRätt pröfvar och beräknar kostnaden för så väl utflyttningar, som i anledning deraf behöflige odlingar, hägnader, m. m., föreslår fördelning af kostnadssumtnan på antal år, i mon af tidigare eller senare påräknelig afkastning af odlingsfälten. Frågor härom afgöras i administrativ väg, i den ordning 6:le punkten innehåller. 11:0
Pehr var visserligen icke mera någon rik bonde; han hade haft en dålig hustru och under sitt olyckliga äktenskap skött sig illa, så att han måste sälja större delen af hemmanet. Nu hade han så liten del kvar, att det endast var med möda, han, Greta och en flicka i föregående gifte kunde lefva däraf. De måste alla tre arbeta styft, för att förtjäna sitt dagliga bröd, men detta betydde föga för Greta, som höll Pehr så hjärtinnerligen kär. I maj månad 1784 flyttade pastor Tegnér från Kyrkerud till Millesvik. I By blef stor sorg och saknad, då den af alla älskade och aktade komministern drog bort; man skulle aldrig mera återfå en sådan Herrans tjänare, sade sockenborna. Var bedröfvelsen stor där, så var glädjen så mycket större i Pehrs och Gretas hem. Greta skulle nu få ar Mor Gretas stuga. beta hos sin forna matmor och äfven återse det “Guds välsignade barnet“, som Greta höll kärare än alla de andra. Lille Esaias var två år, “ljuslockig och fager som en ängel“, menade Greta. Hennes stuga låg i närheten af prästgården. Vid alla tillfällen, då där behöfdes hjälp, var det mor Greta, som gick tillhanda, och så blef det mindre knappt om brödet hos Pehrs. Var icke Greta i prästgården, så kommo prästgårdsbarnen på besök till henne; det var i synnerhet lille Esaias’ fröjd att gå dit och leka med Maja eller höra på Gretas sånger. Hon sjöng gärna och hade bibehållit sin klara röst. Ibland lyssnade han äfven på, huru hon förtäljde den ena underbara synen efter den andra. Piltens klara, blå ögon fästes helt undrande på henne, och när Greta berättade gamla sägner, lyste de af förnöjelse. “Ja, se, en Guds utkorade är han, det är visst och sant,“ mumlade Greta då för sig själf och såg djupt in i barnets ögon. Gossen växte upp till ett lefnadsfriskt barn, som för Greta med hvarje dag blef allt kärare och kärare. Hon drömde, under det spinnrocken surrade, om, huru stor och ståtlig Esaias skulle blifva, när han hunnit så långt, som hans äldre bröder, Lars Gustaf och Elof.
Från detta ögonblick gör jag min rätt över dig gällande. Du är min slav. Jag för dig härifrån till fängelset för förlupna slavar, och från fängelset inför domstolen. - Jag ber, att du betänker dig, innan du låter fängsla en romersk medborgare. Vore jag än den Simmias, om vilken du talar, så låter det likväl icke bevisa sig. Tacka dina gudar, att du återfunnit din son, och trösta dig härmed över förlusten av en slav. Simmias skall du aldrig återfinna, även om du verkställer din hotelse. Förövrigt är jag redo att följa dig till fängelset eller vart du vill föra mig. Du är envåldshärskare i Aten, och motstånd mot din vilja tjänar till intet. Men följderna av din obetänkta handling skola återfalla på ditt eget huvud. Bevekelsegrunden är mig fullkomligt klar. Jag är kristian och biskop: detta är nog för att vara brottslig i dina ögon. Du vill ej låta gå ett tillfälle ur händerna att kasta en svart skugga på en sådan mans levnadsbana, ty om även anklagelsen är obevislig, skall hon dock, som du hoppas, fästa en fläck på hans namn, en fläck, varpå förtalet kan peka och säga: se sådana äro den nya trons förkämpar och kristianernas herdar. Och än mer, du vill i min Klemens' ögon nedsätta mig till en usling, emedan du förbittras över att hans hjärta tillhör mig och är främmande för dig själv. Jag vedergäller detta därmed, att jag säger dig, Klemens, att denne man är din naturlige fader, och att du bör vörda och lyda honom som sådan lyda honom i allt, som icke strider emot Guds bud. Jag överlämnar dig i hans händer, viss, att fastän vi skiljas, skall du i hans farliga grannskap varken förgäta den Gud, som jag lärt dig känna, eller den fosterfader, vars glädje du hitintills varit. Vill han intala dig, att jag varit hans slav, så vet jag, att slaven i dina ögon icke är en föraktlig varelse, utan en människa, frigjord i Kristus; och kan han övertyga dig, att jag stulit dig från din fader, så minns, att det skett för att rädda din själ och föra dig till en bättre fader himmelen. Petros omfamnade den förvirrade ynglingen och fortfor till Krysanteus:
St. Skrifvelse N.o 28f. kets medel under hvad titel och till hvad behof det vara må utöfver de anordningar, som här nedan i ^:de och 8:de punkterne omnämnas. Yid förrättningens slut meddela Revisorerne, om anmärkning ej förekommit, Directionen decharge, hvilken dock, hvad Låne-Contoren beträffar, kommer att till Banco-Fullmägtiges godkännande öfverlemnas, samt låta författa och Banco-Fullmägtige tillställa berättelse öfver det •verkställda revisions-arbetet och Verkets dervid befunna ställning, åtföljd af alia dit hörande Protocoll, för att, genom Banco-Fullmägtige, aflemnas till Rikets Ständers Revisorers öfver Stats-, Bancooch Riksgäldsverken närmare granskning. De för året utsedde Revisorerne för Låne-Contoren i Götheborg och Malmö kunna ock under årets lopp anställa improvisoriska revisioner, i hvilket afseende de äro berättigade att på stället taga kännedom af Låne-Contorens alla handlingar och räkenskaper, dock under iakttagande, att derigenom någon rubbning eller uppehåll i Contorens vanliga göromål icke må förorsakas; skolande dylika Revisioner förrättas af minst a:ne Revisorer. Punkt j. Revisorerne beslås skjuls efter 4 hästar till och ifrån Revisions-stället, samt tractamente af 3 R:dr Banco om dagen, så väl under den för Revisions-förrättningen bestämda tid, som under resan fram och åter, vid hvilken 8 mil beräknas för dagen; men skulle Revision öfver RjncoDiscontens räkenskaper inträffa inom en tid af åtta (8) dagar ifrån det Riksdag, i Stockholm, afblåses, och skulle till Ledamot i samma Revision vara utsedd någon af Riksdags-Fullroägtige, åtnjute sådan Ledamot icke ersättning för resekostnaden till hufvudstaden, hvaremot honom tillkommer tractamente ifrån den dag Riksdagen afblåstes, »ill den då Revisionsförrättningen log sin början.
Under barndomen insåg han ej ömheten under faderns pedantiska yta och led af det efter klocka reglerade hemlifvet – utmätt genom samma väggur, hvars klara klang sedan så innerligt fröjdade den åldrade, då han 1825 väcktes af den på sin jubileumsdag, till hvilken uret blifvit honom sändt som gåfva af en beundrare. Han frös under det mulna missnöjet i faderns anlete vid minsta oordning eller pliktförgätenhet och fördrog endast med inre motstånd faderns despotism. Men, själf åldrad, insåg han att fadern hos honom grundlagt något för lifvet ovärderligt: den plikttrogna omsorgen i allt, hvad han företog sig, en omsorg, hvilken bland annat inpräglades genom faderns kraf på den yttersta prydlighet i enhvar af de sonens skrifböcker eller ritningar, hvilka sedan med rörande noggrannhet gömdes. Men medan fadern i allt sträfvade att göra om sonen – den singularen Menschen, som han senare kallade honom – efter sitt sinne, frigjorde sig den unge Goethe med geniets suveräna lätthet och maktkänsla från trycket och behöll af den faderliga uppfostran jämt så mycket, som han hade godt af för sin oerhördt impulsiva natur. Den Goethe, hvilken ännu i sena ålderdomen kunde brusa ut på många sätt, t. ex slita sönder eller kasta i väggen böcker eller taflor, som misshagade honom – lugnare var ej »hofmannen» Goethe! – skulle kanske fått ett helt annat öde, ifall icke faderns stränghet åt gossens explosiva natur gifvit en tidig vana vid själfbehärskning, medan hans mors klarseende ömhet värnade hans spänstighet och frihet. Tills vidare erbjöd den lifliga fädernestaden – med sina stora mässor, sitt tillopp af främlingar, sitt då ännu medeltida utseende – en mångfald af intressen. Redan som helt späd älskade gossen den ståtliga, gamla Mainbryggan, hvars längd och fasta byggnad han beundrade, liksom den breda, snabbt glidande floden öfver hvilken den ännu är spänd. Han älskade att se skeppen fara på floden och var mycket intresserad af de lifliga marknaderna – framför allt vinmarknaden – med deras fester, af bodarna och torgdagarna.
JustitieStatsMinistern Herr Grefve Rosenblad den 15 nästlidne Februari utfärdad fullmakt för Herr KansliRådet att iakttaga Hans Excellenses rätt och talan vid alla de sammanträden, som kunde förefalla i anledning af Herr JustitieOmbudsmannens ifrågavarande åtal. H. E. StatsMinistern för utrikes ärendena Herr Friherre Stjerneld hade likaledes uti fullmakt den 1 i berörde Februari månad, som Herr StatsRådet Ihre nu företedde, uppdragit åt Herr StatsRådet att vid alla ännu återstående rättegångstillfällen för Hans Excellens tala och svara, såsom vore han sjelf närvarande. Herr Friherre von Schulzenheim tillkännagaf, att f. d. StatsRådet Herr Friherre Åkerhjelm, som måst företaga en resa till landsorten för besörjande af enskilda angelägenheter, hvilka erfordrade ett längre vistande derstädes, än Herr Friherren vid afresan beräknat, ännu icke till staden återkommit samt derföre lemnat Herr Friherre von Schulzenheim en härvid företedd fullmakt att, å Herr Friherre Åkerhjelms vägnar, ej blott underteckna den skrift, som i dag korn att till PuksRätten ingifvas, utan äfven i öfrigt vid detta tillfälle svara. Och hade Herr Presidenten von Hartmansdorff, enligt hvad han nu anmälte och med företedd fullmakt af den 3 dennes styrkte, fått lika beskaffadt uppdrag af f. d. tillförordnade StatsSekreteraren Herr ExpedilionsSekreteraren Riben, som, i anseende till sin faders inträffade död, vore hindrad från personlig inställelse. Herr Justitieombudsmannen förklarade, att han, med afseende å sitt tillförne gjorda medgifvande för II. E. Herr Grefve Rosenblad att genom Ombud svara och å det sednast företedda läkarebetyget angående JI. E. Herr Friherre Stjernelds hälsotillstånd, samt enär Herr Justitieombudsmannen fann Herr Friherre Åkerhjelms personliga inställelse icke vara nödvändig och godkände det för Herr ExpeditionsSekreteraren Riben uppgifna förfall, icke hade något att påminna vid deras frånvaro.
Proposition, N:o 66. inom Stockholms och Upsala län, skulle under de första 5 åren, från och med innevarande år, medfört en årlig skatteförhöjning af 5 r:dr 4^ sk. 7 rst. för det förra och 3 r:dr g sk. 5 rst. för det sednare länets hemman; medgifvas borde dock, att, på sätt härvid jemväl blifvit erinradt, ett annat resultat under andra förhållanden kunde inträffa och således jemväl blifva till fördel för de skattskyldige; äfvensom att, för den räntetagare, hvars produktion af ifrågavarande persedlar lemnar öfverskott till försäljning, skatteförhöjningen blefve mindre känbar, då han tillika hade fördel af prisstegringen; hvaremot den, hvars produktion endast till ringa del utgjordes af spanmål, men i öfrigt af sådana varor, hvilkas värde icke stege i lika mån, ostridigt komme att hårdare tryckas deraf; och om än icke ovilkorligt må antagas, att förenämnda förvandlingssätt verkligen skulle leda till skatteförhöjning, så vore dock obestridligt, att en sådan följd möjligen kunde deraf uppkomma, hvilket redan i och för sig komme att väcka betänklighet emot, och tilläfventyrs hindra, förslagets antagande i denna del, hvarmed ock ett bland de vigtigaste ändamålen med förevarande reglering, eller räntornas förenklande och deraf beroende reda och enkelhet i det serdeles invecklade räkenskaps-verket, skulle förfelas. Det syntes således bättre att omfatta en annan utväg till vinnande af det åsyftade ändamålet, nemligen den, att bibehålla vissa i hemmansräntorna inbegripna persedlar och tjenslbarheter till beloppet oförändrade och förvandla de öfrige till bestämd penningeränta.
Hofrådet, en redbar, rättskaffens man, hvilken, ehuru ännu i sina bästa år, redan bär prägel af omsorg och bekymmer, känner du redan; han är oändeligen treflig, och raillant, i synnerhet då han, som fallet för närvarande är, för någon tid fått afskudda sig sitt eljest ständiga arbetstråk; älskar med innerlighet sin omgifning, samt afser sällan någon uppoffring, den han utan olägenhet kan göra dem. Hans fru har jag ju äfven för dig omnämnt; hon tyckes vara en krona bland Fruar; ytterst ordentlig i sitt hus, förekommande värdinna, en öm, uppmärksam mor för sina barn, samt har för öfrigt ständigt ett vaksamt öga öfver sedesamhet och välförhållande hos en hvar i sitt hus. Öfver äldsta dottren "Rosa" lemnar jag dig alldeles ingen beskrifning, en sådan skulle troligen hos mig upptäcka allt för mycken partiskhet. Efter henne följer i ordning Leontine, en trettonårig flicka, hvilken väl kunde vara något, men är i mina ögon bra litet. Hon uppenbarar i hela sitt väsende en sjelfkärlek och absurd bestämdhet, som vid hennes år icke allenast blir löjlig, men äfven stundom förarglig; hennes vilja tyckes obegripligt nog (måhända för det ovanligt täcka utseendets skull) alltid gälla. Detta är det enda jag hos den eljest så förnuftiga Hofrådinnan verkeligen ej kan gilla. Att flickans hjerta likväl icke i grund är elakt, derom är jag öfvertygad, likasom att hon under en allvarligare tillsyn ännu kunde blifva en rätt älskvärd varelse. Rosa, till hvilken jag redan en och annan gång, liksom par hasard framkastat yttranden i detta afseende, öfverskyler likväl alltid systerligt dessa allt för tydligt i ögonen fallande brister, och hänför dem ständigt med älskvärdt öfverseende, på ungdomens, och oerfarenhetens stora räkning. Måtte hon häri hafva rätt. Nu kommer Adolf, en elfva års gosse, i ålder näst Leontine; äger ett ljust fattligt begrepp, hvilket gör att han vid sina år redan besitter kunskaper, jemförliga med ett barns om femton. Han är ögonskenligt hela husets gunstling, anmärkningsvärdast dock gamla Jungfru Batas, hvilken i honom ser sin ögonsten.
Delta må vara sannt; men det förhåller sig äfven så, att Gottlands jord är en utaf de bördigaste i riket, så att ägarue deraf, ehuru jorden är på ett mindre planmessigt sätt dem tillskiftad, likväl böra kunna draga större fördel af jordbruket än ägare af hemman, lagda i laga skiften, men med den mindre goda jordmån, som existerar i en mängd andra landskap, Då dertill kommer, att, på sätt Utsk. äfven antydt, laga skiften redan hörjat på Gottland och således, utan Statens vidare mellankomst, den önskliga erfarenheten kan vinnas, blir detta ett ytterligare skäl emot återremiss af denna punkt i ändamål, att det begärda anslaget måtte beviljas. Det vore utan tvifvel högst angenämt, att kunna gå K. M:s önskan i detta hänseende till mötes, men då man öfverväger de betydliga summor, som äro af K. M. begärda för många andra vigtiga ändamål, hvilka summor i de flesta fall blifvit af StatsUtsk. med största beredvillighet tillstyrkta, så torde man erkänna, att StatsUtsk. äfven på denna grund icke saknat fog försitt afstyrkande af ifrågavande jemförelsevis mindre vigtiga anslag. Jag anhåller således om bifall å denna punkt. Hr Adelborg, Anders Otto: Det är visserligen en sanning att Gottland är ett bördigt land och kanske ett utaf de bördigaste landskap Sverige äger, men det är äfven en sanning, ätt öns befolkning är uti jordbruksväg långt efter större delen af befolkningen å Sveriges fasta land. Uti Gottlänningens lynne finnes ännu en qvarlefva af det fordna vikingasinnet, ty han vistas hellst på sjön och jordbruket skötes ej med någon synnerlig förkärlek, hvarföre alla försök alt drifva honom fram på denna bana mötas med motsträfvighet, ehuru den borde vara särdeles lockande på denna rika ö, som är en ibland de vackraste perlorna i Sveas krona. Hvad nu beträffar det försök man i praktisk väg skulle kunna Den 20 April.
Hvad säger väl erfarenheten om dylika inrättningar som begagnats i Holland och annorstädes? Under salig Konungens tid skickades härifrån till Holland en hög embetsman för att taga kännedom om dessa anstalter. Hvad har han haft att derom förmäla? Jag känner det icke, men jag tror det vara nyttigt för Utsk. att få uplysning derom. Såvidt jag vet hafva dessa inrättningar icke lyckats, och derföre icke heller tagits till efterdöme i andra länder. Månne det icke kostade Staten mindre, om man i stället att uprätta sådane kolonier i hvarje län, sökte att till kolonier på andra sidan hafvet utföra de fattige och lösdrifvare, hvilka hafva lust för äfventyrliga resor? Jag är ej i stånd att upgöra förslag till det, som är bättre, än vära gamla inrättningar, men har ansett min pligt fordra, att fästa upmärksamheten på de olägenheter, som af ifrågav:de förslag skulle följa. Enl. min åsigt är det vida bättre att hädanefter såsom hitintills, låta hvarje församling försörja sina fattige och att till kronoarbetscorpsen försända dem som icke vilja arbeta, eller hålla sig stilla. Afven om de äro mindre arbetsföra, kunna de der sysselsättas. Jag har vid Carlsborg sett mindre arbetsföra personer användas, hvarföre kan icke så ske äfven på andra ställen? Vid kronoarbetscorpsen äro de ställde under militärisk tukt och tillsyn. Barn kunna församlingarna sjelfve lättast underhålla, äro de alltför vanartige, sä kunna de 204 Den 14 December. insättas på dylika ställen som för dem äro särskildt inrättade, eller der löst folk förvaras. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Innan man lagligen kan använda sådant tvång, hvarom här är fråga, bör det vara utredt och ådagalagdt, att den, mot hvilken tvånget skall användas, icke vill låta använda sina arbetskrafter. Så är f. n. likväl icke förhållandet; och jag skulle derföre tro, att, för att man rättvist skall kunna använda tvångsarbete, frivilliga arbetshus inom hvarje län böra inrättas. Skulle således inrättandet af tvångsarbetshus ifrågakomma, föreslår jag att en del af hvarje arbetshus måtte blifva att anse såsom frivilligt.