Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sparre åberopade i underdånighet hvad han i Högsta domstolen yttrat; och Justitie-rådet Alexandersson åberopade likaledes i underdånighet hvad han i Högsta domstolen anfört, dels i den väckta frågan om ett nytt kapitel, angående vexelköp, dels ock om lydelsen af 11, 13 och 14 §§ efter förslagets nummerordning och om ett tillägg i förslagets 4:de kapitel, angående de fall, då ställd säkerhet finge återgå, samt om ovilkorligt upphäfvande af vissa äldre författningar. På Stats-rådets öfriga ledamöters tillstyrkande, behagade Kongl, Maj.t Bih. till li. St. Brot. iS50 fy 1851. i Samt., i A/d., 16 Haji. 8 53 Kongl. bifalla hvad Hans Excellens herr Justitic-statsministern uti ofvanberörde måtto i underdånighet yttrat och hemställt; och förordnade Kongl. Maj:t, att nådig proposition i ämnet skulle till Rikets Ständer allåtas af sådant innehåll, som bilagan vid detta protokoll utvisar. In fidem protocolli, { C. P. A. Hallbäck. STOCKHOLM,t d. Schultze’» Boktryckeri, 1851. Kongl. Maj:Is Md. Skrifvelse, iVro 70. 1 Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Juni 1851, kl. 2 e. m. KONGL. MAJ:TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-XJlskott, i fråga om anslag lill kyrko-byggnad i Knäreds församling; Gifven Stockholms Slolt den 7 Maj 1851. Hos Kongl. Majit har Knäreds församling i Hallands län underdånigst anhållit om understöd af allmänna medel för uppförande af ny kyrko-byggnad. Då församlingens gamla och till en del förfallna kyrka med afseende såväl å utrymme som beskaffenhet befunnits icke längre kunna motsvara sitt ädamål, hade församlingen för några år sedan, efter vidtagna förberedande åtgärder, gålt i författning om uppförande af en ny, i öfverensstämmelse med dertill uppgjord och i vederbörlig ordning stadfästad ritning.
Mor försvann genom en liten tapetbeklädd blinddörr ut i köket för att ställa om toddyvattnet; och Per Larsson slog bordsklaffen ut, satte stolar fram samt bad sina gäster taga ytterplaggen af och slå sig ned. Derpå hemtade han ned piporna från stället inne i vägghörnet samt tobaksschatullet och cigarrlådan från pulpetskåpet. «Jag vet inte, hvilket det helst ska vara,» bjöd han. Nisse grep med en drunknandes gest efter stora, silfverbeslagna sjöskumspipan, inrökt af generationer och mörk af år. «Det bästa är godt nog,» grinade han och nöp den till sig. «Åldern har företräde. Se der för dig, redaktör,» tillade han och räckte Troedsson en träpipa. «Bob röker bara cigarr, Per Larsson,» slöt han. Bob glodde och gapade och ville svara, men fann icke luft till ord i häpenheten öfver denna oerhörda fräckhet af Nisse, – han rökte nemligen synnerligen gerna pipa. Och då värden redan höll den öppna lådan framför honom, bugade han sig i sin konfusion på det förbindtligaste, grep ned i djupet, hifvade upp en tingest, bet af, tog med en ny bugning emot den framräckta, stinkande svafvelstickan, som värden strukit mot sin byxa, samt tände på; – Nisse följde under hela kvällens lopp med intresse Bobs förtviflade ansträngningar att hålla eld i det fuktiga ämnet, hur han drog och sög, tills hans feta kinder stodo helt håliga, och i sin rådvillhet emellanåt kramade den blöta cigarren helt flat mellan sina tjocka fingrar. De suto så en stund vid rökning och prat. Borta på väggen öfver byrån stod på ett ställ ett litet vackert ur med stor skifva af matt metall samt kvadratiskt böle af inlagdt träarbete och slog just sju med hastiga, fina, sjungande metallslag; utanför de fyrrutiga fönsterna med halfjalousier för droppade det tätt och tungt från takskägget; och inne från stugan hördes tjenstfolkets dämpade samtal, interfolieradt då och då med ett högljudt skratt, – hvilket tvärt bröts af igen –, från ryktarepojken eller minsttösen. Så gick den lilla blinddörren upp.
SCatsUtskottets Betänkan den. efter Stats-Utskottets tanka, böra utur Riks-Staten uteslutas, i anseende till olänipliglieten deraf, att desse Verk skola betala till Stats-Verket för publike förrättningar, sorn lemnäs andre, så väl Verk, som Personer, utan ersättning; återstår till upptagande under denna Inkomst-Tittel endast den ersättning, hvilken Convoy-Conunissariatet, som åtnjuter hela den vid Tull-Verket inflytande Convoy-afgiften af Fartyg, bör årligen gifva för hälften af den utaf Statsverket utgående aflöning till Kongl. Svenska Beskickningen i Turkiet. Börandes jemväl, under ofvanstående generela Tittel, utiRäkenskaperne upptagas och komma RiksStaten tillgodo alla de tillfälliga ersättningar, som Stats - Verket möjeligeit kunna tillflyta. 32:0. Interesse & Vermlands ke Landtvdrns - Cassan. — Denna Cassa har tillkommit genom frivilliga Gåfvor och Sammanskott till Vermlands Gränsens försvar. Räntan derå, är anslagen till underhåll för det Manskap, som visse Socknar utgjort, för att nyttjas såsom Jägare, med vilkor, att Cassan skulle vårdas och hvart 3:dje år af Provincens Innevånare revideras. •—• Cassan utgjorde år 1792 i Riksgälds - Stats-Utskottets Betänkanden. Sedlar 7,200 R:dr.
Denna väg är af stor vigt för kommunikationen från Norrländska kusten till det inre af landet och bör derföre Den 18 Maj f. m. 405 sättas i verket så snart tillgångarna det medgifva. Då Stats-Utsk:t, som noga öfvervägt. hvad tillgångarne medgifva, tillstyrkt anslaget, torde det icke vara farligt att bifalla detsamma, och härpå får jag således anhålla om propos. Gr. Posse: Afven jag anser det vara önskligt att dylika anslag icke af K. St:r beviljades annat än på grund af K. M:ts Propos., ty en tillbörlig granskning kan man icke vänta af enskilda motionärer, utan endast af K. M:t. I detta fell hafva flera af Stats-Utsk:ts ledamöter delat min uppfattning, och orsaken hvarföre frågan ändock gick igenom, var den vanliga eller att flere röster uttalade sig för bifall än för afslag. Man fästade sig nemi. vid att såväl Kgl. M:ts Beflude som Vägoch Vattenbyggnadsstyrelsen uttalat sig för vägens behöflighet, hvilken dessutom är praktiskt styrkt derigenom att orten bekostat 8000 rdr för att få en någorlunda farbar väg. Dessa omständigheter verkade på Utslcts beslut, som jag dock heldre sett hade blifvit annorlunda, men som jag verkeligen anser frågan vara grundligt undersökt, vill jag icke yrka ändring i detsamma. Hr Bennich, Nils Axel Gustafsson: Till de upplysningar, som redan blifvit lemnade af Hr Leijonancker och Gr. Posse, ber jag få lägga ännu ett par. Detta är den enda väg, som bär till Jemtland, och det är endast på denna väg de, som oftast hemsökas af frostskador, kunna skaffa sig sin spanmål. Som det åter nu är, måste de taga sig fram på skogsvägar så godt de kunna. Blir deremot denna väg upptagen, sättas de i tillfälle att komma till hvarandra för att köpa spanmål, och den blir således icke ensamt till fördel för den ort, som ligger närmast vägen, utan för hela fjelltrakten. Jag anhåller derföre att R. o. Ad. ville bifalla detta anslag. Hr Huss, Magnus:
Nådiga pröfning underställas, Landshöfdinge-ernbetet i Christianstads län och Biskops-embetet i Lund hos Kongl. Majit i underdånighet hemställt, att den ofvannämnda planen måtte till kyrkogård för Sandby socken få begagnas, emot den ersättning till kungsgården, som i vederbörlig ordning kunde varda bestämd. Uti häröfver uppå Nådig befallning afgifvet underdånigt Utlåtande af den 25 sistlidne Februari hade Kongl. Maj:ts och Rikets Krigsoch Kammar-kollegier anfört: att då en till kyrkogård begagnad plats icke må förr, än 50 år efter upphörandet af denna dess egenskap, för annat ändamål användas, följde deraf, att Sandby nuvarande kyrkogård icke kunde anslås till vederlag för jord af Sandby kungsgård; hvaremot Kollegierna, på grund af hvad i ärendet förekommit, och utan afseende på det bestridande, som vid landtmäteriförrättningen af Arrendatorn Bergman och Regements-ombudet uttalats, i under - Slals-Utskottets Utlåtande N:o 68. U dånighet tillstyrkt, att Kongl. Majit måtte i Nåder tillåta, att den vid samma förrättning utstakade rymd af 12,600 qvadratalnar, eller 28 Rdels kappland, måtte ifrån kungsgården få afsöndras för att till kyrkogård användas, emot det att församlingen till kungsgårdens innehafvare utbetalade den årliga afgäld, som kunde varda bestämd i den ordning. Kongl. Förordningen den 19 December 1827 förmår; — i anledning hvaraf Kongl. Majit i Nåder föreslagit Rikets Ständer att medgifva, det den ifrågavarande jord-afsöndringen från ryttmästare-bostället vid Skånska Hussar-regementet Sandby kungsgård, till anläggande af ny kyrkogård för Sandby församling, finge ega rum på det af Krigsoch Kaminar-kollegierna föreslagna vilkor. Till hvad Kongl.
Det är således icke orimligt att förmoda, att de missbruk af författningar, som länge existerat, härdeda sig från samma orsak, som i afseende å ofvannämnde commendering är visad, då reqvisitionen nemi. legat en månad i KrigsExpedition utan vidare åtgärder, och att sådant ofta varit anledn., hvarföre truppen mäst åka och icke tåga. Lika med hvad Gr. Horn yttrat, anser jag sådana hastiga commenderingar, som den till Waxholm, icke böra komma i fråga under fredstid, synnerligast som det är nyttigt att trupperne vänja sig vid marcher. Frih. Cederström, Jacob: Det må vara Gr. Frölich förbehållet att yttra någon glädje deröfver, att en grund]ags-§ åsidosattes; men jag vill icke följa hans exempel och, genom besvarande af hvad han yttrat rörande Regeringsmaktens beslut, inleda till missbruk af samma grundlags §. Jag anser icke Gr. Frölichs yttrande vara bland dem, som kunna lagligen besvaras; men i afseende på sjelfva frågan, som utgör föremål för öfverläggningen, är det icke utan intresse att höra, huru kronoskjutsskyldige yrka på att trupperne böra gå till fots. De hafva ingen kännedom om inqvarterings-besväret; det drabbar egentligen dem, som bo vid vägen, dessa åter hafva föga tunga af kronoskjutsen. Vid sådant förhållande, bö'r man tillse, alt tungan någorlunda jerant fördelas, och då är det otvifvelaktig! klart för dem, som handlagt sådana ärenden, att det sker ined minsta tunga genom inarches force'es, så framt man icke skulle anse, att brist på foder för en häst kan skada mer än brist på föda åt en menniska. Här har af Gr. Horn blifvit taladt om förslag till inrättande af ai betscompagnier på Waxholm för att undvika commenderingar dit från armeen.
Vinner lVej, kommer genom särskild votering att utrönas, kuruvida, i kraga oin slagskattens inläggande i myntet, ma antagas antingen Londeeller Korgare8täudets mening. Hvarefter, om Kej vinner, till omröstning förekommer följande Droposition: Den som kikaller att till Kongl. älaj:t i underdänigket ma ökverlemnas, att, efter Vettenskapsmäus körande, utsätta en lindrig iukeräknad i sjelf va myntet, till förekommande af detsammas utförsel eller nedsmältning, röstar Va, Den det ej vill, röstar Ve/. Zoö 8tatsvcb Ranco-k7tskottens Vinner Nej, antagas klo af II:r /ie/re» uti reservationen emot Letänl^anclet lV:o i^, pag. 235, 236 oc!» 23?, un iler leiris i, 2 oell 3 framställde, af borga, e-8tändet gillade bukvudgrundor för förändrad myntfot.
— Dä fbr gifwit antatzes, att -^:del med» spillning än hittills skulle blistva att tillgä wid hwarjo Landtbruk: dä äfwen tageS fbr gifwit-, att Jord icke felas, hivarä ben kundeanwändas; dä icke bbr förmodas, ntt LandtmanNen den fallande splllningen lämnar oaNwänd, torde, jag wägar säga, skall, sä wida dea Hdgste täcktes äterskänka fredslugnet, inom 10 ä 12 är Swerige producera -^:bcl wera säd än nu, och dea pmnogaste tillgäng gifwas pä alla de NödwändighetS» waror, söm af Ladugärdarrn frambringas. Utskottets tillstyrkan att Bränwims-bränningen mätte ätfblja Landtbruket, är säledcs, efter min tanka, ganska wäl grundad. Jag tror mig endast böra hos Hbgwälborne Herr Grefwcn och Landt-marskalken samt Hbglofl: Ridderskapet och Adellr i ödmjukhet hemställa, huru Ivida Utskottets Förslag öm vrubbadt bibehällande af den Pannerymd, 18O0 ärs Kongl. Fö:, fattning utsätter, är dfwercnsstämmande med sä wäl billighet, som Landets sanna wäl, Boskapsskötselns hppdrifwonde. Allmänt bekant är, att Hemman i Riket ärd till deras widd och bördighet sä ganska olika, hwaraf fbljer, att Ladugärdsskbtseln, äfwen i ett olika fbrhäl» lande kan drifwas pä särskildte Hemman. — Hemman, där rtt mindre antal kreatur framfödas, hafwa aa» tur» 933 Den 25 September. turligkwis mindre behof af drank, än de Hemmai; K hwarwid ett större antal unde-hällcs. — Jag finner säledrs grunden för den uti 1800 ärs Kongl.
Det vore därför i hög grad önskvärdt att landsorten ifrigt anslöto sig till den i Stockholm stiftade Föreningen för skolornas prydande med konstvärk, så att denna rörelse kunde komma att småningom omfatta hela landet. Vid valen af konstvärk böra emellertid icke främst historiska eller religiösa, utan konstnärliga synpunkter göra sig gällande och konstnärer, icke lärare, måste vara de afgörande. Framför allt får konsten icke bli ett nytt pluggämne för de stackars barnen, utan endast helt enkelt omgifva dem, så att de osökt och naturligt insupa intrycken af vackra byggvärk, af ädel, kvinnlig och manlig skönhet, af den stora konstens sätt att återgifva människan eller landskapet. Om skolan och skönheten sålunda närmade sig hvarandra, skulle detta mer än något annat bidraga till att barnen som vuxna sedan i sina hem – i original eller åtminstone i efterbildning – ville hafva några konstvärk. Och goda efterbildningar kan man nu få för några kronor. Äfven människor med mycket små tillgångar skulle därför hafva råd att gläda sina egna och sina gästers ögon genom en och annan god reproduktion af ett konstvärk, ifall de i sin gästfrihet behjärtade Ehrensvärds sats: Om man ej i norden lockades af mat, skulle man kunna glädja hvarandra med de ädla och varaktiga fostren af nöjen. Har man lyckats erhålla några konstnärliga efterbildningar, då måste man framhäfva dem genom att väl välja både plats och bakgrund. Till kopparstick, träsnitt, fotografier passa släta, mörka ramar och en någorlunda ljus tapet; blågrått är t. ex. utmärkt för kopparstick. Till oljefärgstaflor äro mycket enkla guldramar eller de billiga, släta träramar, man själf kan bronsera, ofta att föredraga. De flästa oljefärgstaflor taga sig bäst ut på en röd eller – än bättre – en grågrön vägg. Men äfven fina blågrå och varmt brungrå toner kunna väl framhäfva vissa taflor. Efterbildningar af skulpturer i hvitt eller terracotta, i svart eller brons passa ungefär mot samma bakgrund som oljefärgstaflor utom att terracotta icke står väl mot en röd bakgrund. Det är emellertid mycket sällan som den obemedlade har tillfälle att få en god oljefärgstafla. Han bör därför hälst hålla sig till goda reproduktioner. Men för oljetrycket bör han akta sig.
Så långt jag kan erinra mig, har Johan varit den förargligaste och retsammaste karlmenniska på jorden; men när jag nu kom hem, efter fullbordad uppfostran, föreföll mig allt så solljust, att jag till och med glömde min antipathi för Johans långa näsa, långa hals och långa armar. Det var icke heller att undra på. Pappa såg så betagen ut i sitt enda barn och min unga styfmor var så blid. Hon menade att Widingesjö nu skulle blifva riktigt trefligt, då hon i mig fick en vän och ett kärt sällskap. Begriper du, i din oerfarenhet, hvad det vill säga att af ett tjuguåtta års fruntimmer betraktas som vän? Jag hade varit i hemmet omkring en vecka, då mamma en afton yttrade till mig: – Hvad skulle du, min lilla Maria, tycka om att få göra en resa till Strömstad? Hon frågade hvad jag skulle tycka derom! Fanns det då mera än ett man kunde tycka, nämligen att det skulle blifva utomordentligt, förtjusande, gudomligt roligt. Jag som aldrig rest annat än mellan Widingesjö och Stockholm, det vill säga knappa två mil, som aldrig färdats på andra ångbåtar, än de små som gå till Djurgården, aldrig varit i en jernbanskupé eller tillbringat natten i en ångbåtshytt. Det vore ju att upplefva någonting spritt nytt. Jag skulle få se Bohuslänska skärgården och dervid erinra mig »Rosen på Tistelön» och »Enslingen på Johannisskäret.» Mins du hvilka floder af tårar ni gräto, när ni i smyg slutade dessa gudomliga romaner? Men det var icke härom jag skulle tala. Mitt svar behöfver jag icke upprepa. Det innehöll naturligtvis att jag skulle blifva den lyckligaste af alla lyckliga menniskovarelser. Mamma sade då, att hon verkligen ämnade förskaffa mig denna oerhörda lycka, och hon tillade: – Mitt bröst är klent, läkarne hafva föreskrifvit ett par månaders vistande vid vestra kusten och din far skall säkert icke neka mig ditt sällskap. Jag kastade armarne om hennes hals och Gud vet om jag icke grät i förtjusningen; ty då min styfmor önskar en sak, då är den äfven afgjord. Redan samma afton blef min resa beslutad mellan pappa och mamma. Ett förfärligt sömmande och fäktande började derefter.
Hvad för öfrigt sjelfva saken beträffar, så är detta ett för alla klart liggande factum; hvarför jag äfven anser, alt icke något prot. behöfves för alt bestyrka, att detta förhållande med skäl både inom Representationen och inom nationen väckt uppmärksamhet, då det så länge kunnat fortfara; och fastän jag inom Utsk. varit af den tanke att någon anmärkn. enl 107 §:n ej borde göras, anser jag dock, att Representationen bör lemna uppmärksamhet åt detta förhållande och i und. anmäla sitt bekymmer deröfver inför thronen. På grund deraf förenar jag mig med Hr Ribbing i anhållan om återremiss till Utsk., på det att saken måtte få en sådan behandling. Hr LefreTi, Joli. Pehr: Med Hr Lagerhjelm delar jag den öfvertygelsen, att grundlagen ej afser någon annan granskning genom Const.Utsk., än för de ärenden, som förefallit intill riksdagens början. Jag vet väl, alt man vid fö - Den ia September f. m. 3i3 föregule riksdag tillåtit sig afsteg från denna grundsats. Detta hindrar likväl icke mig att anse ett sådant afsteg från grundlagens otvifvelaktiga mening vara vådligt för framtiden. Vi äro redan på vägen att skönja dessa vådor, oell just genom förevar, betänk, börjar en efter mitt förmenande alldeles grundlagsvidrig afväg. Här föreslås en återremiss, för alt åstadkomma en skrifvelse till K. M., förmodligen att genom Coust.Utskls försorg uppsättas och af R. St. godkännas rörtde ett mål, som uppkommit i anledn. af en anmärkn. emot Konungens rådgifvare. Grundlagen måste likväl vara tydlig i detta fall, om den också skulle anses otydlig i afseende på granskningsrättens utsträckning till föremål, som ligga inom denna riksdag; ty 106 och 107 §§:na stadga bestämdt huru förfaras skall vid anmärkntr, som göras emot Statsrådets ledamöter.
Tersmedens sats att Staten för lättade kommunicationer och produktiva företag, m. m. d., bör komma medlande emellan, medelst att anskaffa lån på fördelaktiga vilkor, i den mån Staten förmår. Det kan ej vara någons mening att förneka den obestridliga sanning, resultatet att för Westerås stad icke blir genom StatsUlsk:s förslag, derest det vinner bifall, så förmånligt, som det skulle hafva blifvit, ifall staden fått till skänks 13,200 r:dr för detta ändamål, på sätt K. M. föreslagit; men jag nödgas vidhålla, att jag uti denna omständighet likväl icke inser något ovilkorligt skäl, att bifalla Utsk:s förevar, betänk. Staten måste väl rätta sina bidrag efter graden af sin förmåga. Afven har man att taga i betraktande vigten och oundgängligheten af ändamålet. Om, under lyckligare utsigter, ett frikostigare förslag är genom nåd. propos. framställdt, så får väl icke detta utgöra en till - 1) en 14 Juni f. m. 53 fyllestgörande anledn. att under väsändlligen förändrade förhållanden bevilja ett, fastän icke alldeles sä fördelaktigt, dock i alla fall alltför rundligt understöd. Hr von Troil har visserligen sagt, att med 20,000 r:dr kommer man i hamnbyggnadsväg icke långt. Det må vara härmed i allmänhet, huru det vill; men sä mycket synes likväl, pä grund af den af Utsk. sjelft åberopade kostnadsberäkningen, temligen tydligt och klart, att man dermed i den förevar, speciella händelsen kommer så långt som det för ifrågavar. fall erfordras, och till och med ett litet styrke längre fram ; ty kostnadsförslag^ uppgår icke fullt lill det nämnde beloppet. Frih. Tersmeden har anfört, att här icke vore begången någon inkonseqvens, emedan man i afseende på hamnförbättringen vid Christinehamn förfarit sammaledes som i afseende på hamnen vid Westerås; men det är väl också någon skilnad emellan städerne Westerås och Christinehamn, hvilka i afseende på folkmängd och förmögenhet äro märkbart olika.
Utskottets omdöme ej så tillräcklige föreskrifter, som erfordras, och då Utskottet ansett detsamma höra 9 Lag-Ul.ikotlets Betänkande, IV.-o 14. qnra i nu anmärkta delar förändras och förtydligas, har Utskotlct tillika funnit, alt, så vida någon verklig nytta skall vara att förvänta af den i frågasatte inrättningen utafGode Män, valde utaf menigheterne för att hafva tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndiges egendom, deras befattning icke bör vara inskränkt endast till granskning af de redogörelse-räkningar, förrnyndarne skola hvart tredje år afgifva, utan dem jemväl efterlåtet att, då fränder saknas, årligen, om de finna omständigheterna sådant kräfva, fordra redo af förmyndare. På grund af hvad Utskottet sålunda anfört och då den Kongl. Propositionen ej lärer annorlunda än i sin helhet kunna antagas, anser btskottet sig böra vördsamt hemställa, att densamma icke mätte bifallas; hvaremot Utskottet, i öfverensstämmelse med dess här ofvan uttalade åsigter, tillstyrker, att Rikets
Utom det at jag sjelf flere gänger bertil warit et ömmande asyna wittne wid bi, wistande af brottmäls ransakningar, har jag äfwcn en gäng njutit det tilfredsställande nöje at genom et formeligt beflut fria en olycklig, hwilke» mifitänkt at hafwa pä et eller annat sätt utur wägen röjt en wcrkeligen saknad och, oagtadt almänna cfterlpsningar, ännu i denna stund hwarken död eller lcfwande äterfun, nen tjenstekamrat, häcktades, och först efter fem Mänaders wistande tilsammans med Answar och skälmar i Upsala Läns rysliga Slvtts-häk, te, utgeck derifrän med alla sakkännares grun, dadé öfwertygelse, at hafwa oförtjent warit of, fer för en euplyst och illa organiserad Poliee magts Arbiträira wälde, men beklageligen för, utan en med sin wanära, misthandling och g§, nom en längre sjukdom utständne lidande jämn, förlig uprättelse; och om sanningen häraf witt, na ej mindre de i wälet hällne Protokoller än det 540 Den 27 Iu!ii. dek siutliga af Öfwer-Rätten gillade Utslag, utom andre inträffade lika beskaffade händelser. Ingen förnuftigt tänkande lärer kunna bestrida at styddslagarnes fordringar i en Borgelig Stats inrättning äro de enda och hufwudsakelige, hwilka böra ligga til grund wid stadgandet af de yttre former som böra iagttagas och följas wid utöfningen af dessa Lagar. Och desse äro wid den del af Rättegången som försäkrar om deras oemotständeliga werkan pä hwar och en brottsting, utan at tillika nägonsin sätta oskyldig Medborgare i wäda, förnämligast: at en blott angifwen mäste anses och behandlas såsom oskyldig, intil dess motsatsen blifwit bewist: at til utöfwande deraf