Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tillåter mig icke något yttrande huruvida det sora i förevande hänseende förefallit, varit gjordt, utan jag fäster mig blott vid den formella frågan. Har Gr. Lagerbjelke rätt eller icke i den motion, som han framställt? När saken första gängen förekom, erinrade jag att denna motions väckande vore olagligt. Gr:n har med stor försigtighet undvikit alt åberopa annat än den 56 § Riksd.Ordn. i sin helhet, så att man icke vet på hvilketdera af paragraphens irenne alternativ han vid denna motions väckande stödjer sig. Istället torde jag få fästa mig vid de serskildta alternativen. I paragraphen står: ”så vida icke sådana frågor af redan fattade beslut, eller redan uptagna ärenden, eller under riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas”. Hvilket beslut har R. o. Ad. i delta hänseende fattat? Ståndet har beslutat lägga Gonst.Utsk:s framställning till handlingarne, emedan hon var olaglig. Kan nu Ståndets förklaring, att en framställning från Const.Utsk. är olaglig, göra en likadan framställning från Gr:n laglig? I det fallet skulle en ledamot eller ordförande allena gälla mera än Ulsk. i sin helhet. Hvad som göres af en ledamot skut - Ic således vara lagligt, roen om detsamma göres af flera vara olagligt. Nästa alternativ är: ”redan uplagna ärenden.” Detta ärende har varit uplaget af Ulsk., men icke af 15. o. Ad. Om det varit af något annat Stånd uptaget, så liar ett dylikt förfarande varit olagligt, åtminstone efter della Stånds omdöme. Att 15. o. Ad. na skulle förklara ett uptagande lagligt, hvilket del förut förklarat olagligt, kan jag icke föreställa mig. Det skulle vara en sjelfmotsägelse, till hvilken jag förmodar att detta Stånd icke gör sig skyldigt. Det tredje alternativet är ”under riksdagen inträffade händelser. Ar del fråga om den oförmodade händelsen att Const.- Utsk. begått en olaglighet, så gäller derom hvad jag redan sagt, att en olaglig åtgärd icke bör kunna grundlägga en fortsättning deraf.
Län, samt enskilda motioner om dylik afskrifning i så väl berörde, som i andra Län. XIII. B. 46i. Å. 553. XVII. U. 174. XVIII. A. 93. XIX. E. 109. StatsUlskottels Memorialen, Betänkanden oell Utlåtanden: — N:o 310. i anledning af väckt motion om utfärdande af förnyad instruetion för Rikets Sländers Revisorer-, i livad som rörer deras befattning med Statsverket. XIII. — N:o 3 (r. i anledning af anmärkningarna vid Utskottets betänkande N:o 24, angående sökt eftergift eller anstånd med inbetalningen af det Öregrunds stad beviljade lån. XIII. B. 462. A. 567, 714. XIV. A. 292. rN:o 312. i anledning af återremisser å Utskottets betänkande j\:o 70, angående de staden Borås beviljade byggnadslån. XIII. B. 4^2, 567. A. 627. — N:o 3 1 3. i anledning af anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 22, angående yrkad utsyningsrält å kronoparkerna Halleoch Hunneberg. XIII. B. 462. A. 567. XIV. E. 101. — N:o 3.4- i anledning af anmärkningarna vid Utskottets betänkande N:o i5o, angående villkoren för det lill staden Wenersborgs ålemppbyggunde beviljade lån. XIII. B. 55g. A. 62., 7.4. XIV. A. 293. XVI. E. 388. XVIII.
Nui:l oell bronan ul^öra per8onella ul8li^Ider, 80m den, undre sr8el8söre eller jordbrulrunde per8oner us url>el8-olu88en lizsvu si§ uluZd, 8ä Ilur Kammar-kiullen un8ell nä^on 8er8lrild eklerAikl trä» per80nella ul8lr^Ider sör de »f Leneral-^djulanlen sör Armeen nu ilrgZU8alle expeclanler ielre lrunna eza rum. Viol toredru^ninA us dellu ärende, Ilur Kon^l. Nujrl, i ösveren88lummel88 med lrvud 1)e88 Oenerul-^djulant tor Armeen i underdsniZIlel ^tlral, funnil den 1>etiiel5e kiän per80nellu ul8li^Ider, 8om redan ur 1)6viljud uk8lredudl, med penton söi8edl, man8lrup us indeldlu oell värkvude Armeen, med tilra, om ej 8>örre 8lrul, köra tillAodolromma de al^Iredude golduler 00I1 deru8 vederlilrar, som, etluru kerulli^ade ull ekler vi88 lid undsä oen8ion, kurak ännu ielre liunnil lrommu i ulnjulunde, oell 8Zdunl utun utseende pu de kiän okörmuj-u lill urllele eller kräclrli^llel Iiemlude unledninAur, 80m, enlisl Iivud Kummur-källen i underdäuiAliel upplät, aeralrildl Ilerullizu lill ekler^ikl uk vi.88u ullmänna ulalr^lder; oell Kon^l.
Rödö sockenstuga d. 10 april 1825. Nils Johansson i Wejmon P. Staaff. Hemming Carlsson i Nyland 1825 d. 1 maji blef förestående sockenstämmoprotocoll uppläst och godkändt, som intygas af Aron Lidsten Erik Pehrsson i Nygården Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 16–17, ÖLA. Sockenstämmoprotocoll hållet med Rödöns Församling den 5:te junii 1825. S.D. Enligt 14 dagar förut skedd pålysning om ärenderna inträdde församlingens ledamöter uti sockenstugan hvaräst 57 Kyrkans och fattig cassornas räkenskaper upplästes och godkändes. Förra årets sockenstämmo protocoller upplästes. 3:o På framställd fråga om församlingen icke ville antaga och löna ordentlig barnmorska, önskade alla gemensamt att till detta ändamål erhålla torpare hustrun Greta Jonsdotter ifrån Nässkott och Trållsåsen, hvilken redan förut flere år i detta afseende betjenat församlingen med utmärkt skicklighet, och låfvade att i årlig lön bestå henne en kappe korn på hvarje rök och beviljade dessutom socknens närvarnade torpare 1/2 kappe korn årligen – Harvemot ofvannämnde Greta Jonsdotter gratis betjenar de fattiga. Till förkommande af otidigt och onödigt gående utur kyrkan innan gudstjenstens slut, beslöts det ett lås skulle anskaffas och sättas på kyrkans norra dörr, hvilken vid gudstjenstens början borde af kyrkvaktaren igenlåsas. Kyrkvärden Jon Olofsson åtog sig att besörja om anskaffandet af detta lås, hvarjemte kyrkvaktaren tillsades, att igenlåsa dörrarna och icke försumma sitt åliggande såsom kyrkobetjent. 5:o Till fattigföreståndare valdes af församlingen bonden Carl Pehrsson i By, sedan den förre, Jonas Jonsson, begärt att från denna befattning varda befriad. 6:o Tillfrågades församlingen om den ville intaga pigan Sara Hörling, som, ehuru mantalsskrifven i Östersund, likväl hit \till/ socknen inflyttat, hvartill alla enhälligt nekade, och tillsades sexmannen Lars Johansson i Häste att henne och hennes hyresman Pehr Asp om detta församlingens vägrande ofördröjligen underrätta.
Derefter, och sedan hans följeslagare lyckats lugna honom genom påminnelsen om det inflytande för tid och evighet på de många vänner hvilkas ledare han varit, tog han af den trogne reskamraten ett tacksamt afsked. Den skilsmessa, om hvars närhet han blott vid detta enda tillfälle hördes bestämdt yttra sig, var honom ännu närmare, än han (sannolikt) sjelf förmodat. Siena uppnåddes icke. Hunnen blott till den lilla, två mil derifrån belägna orten Buon-Convento, nödgades han, plötsligt angripen af stor mattighet och stark svettning, der stanna och intaga sängen. Följande morgon – den 18 Juni – syntes han åter så mycket kraftigare, att han då förmådde stiga upp, kläda sig, vid middagen till och med äta något litet, och från fönstret betrakta förbitåget af en till Corpus-Christi-festen hörande procession. Genom en angenäm uppasserskas välljudande namn Viola framlockades ännu en till Upsala ilande tanke, som fästade sig vid en der boende poetisk väninna, och föreställde sig huru hon skulle finna tillbörligt, att i det ”Land, wo die Citronen blühn”, sjelfva värdshus-jungfrurna bära dylika idealnamn. På eftermiddagen infann sig likväl ny försämring; hvadan han tidigt afklädde sig för att gå till ro. Han insomnade mot kl. 7; tycktes sofva godt – och vaknade icke mera. Det sista öfvergångs-ögonblicket var för hans vän, och en i hast tillkallad läkare, nästan omärkligt. Så gick han, i efterlängtad hvila inslumrande från en italiensk sommardag, under den vid hans säng knäböjande fosterbroderns böner, till den eviga sommar, hvars bild han här så rent och trofast bevarat i sitt unga hjerta. Hans stoft fördes till Florenz, och erhöll der, på den utanför stadsmuren belägna protestantiska kyrkogården, sin lägerstad. Jordfästningen förrättades, den 26 Juni kl. 6 på morgonen, af en engelsk prest. Öfver hans grift upprestes, på aftonen före den första årsdagen af hans död, en minnesvård af marmor: en afbruten kolonn, med latinsk dubbelinskrift.
Och snart ska ni väl få se, om jag är man i huset eller om jag för ro skull bär byxor. Går till Johanna. När får vi något att dricka? JOHANNA. Snälla Katri, gå och skynda på dem där ute. RISTO. Och sätt fart i dem se'n. Hvad sjutton sölar de så länge för? Karlarna borde för längese'n ha fått något starkt i sig. Katri går ut till höger. JOHANNA. Risto, tycker du inte denna begynnelse af vårt gemensamma lif är just som en solig vårmorgon? RISTO. Tycker du det? Herre Gud, så vacker du också är i afton. Det är riktigt en fröjd att se på dig. Och hvad du är präktigt klädd, just så som en rik brud bör vara. Jo, jag vill lofva det duger att få visa dig som sin brud. JOHANNA. Om bara du är nöjd, så bryr jag mig inte om någon annan. Och det är du ju, Risto? RISTO. Ja, det är visst och sant. Och det frågar hon om. Jag är så glad som en spelman, och kan jag vara annat när jag tänker på hur mången skulle vilja vara i mitt ställe i afton? Var säker på att det skär pojkarna i hjertat och att hvarenda en af dem tänker för sig sjelf: Fan besitta honom, som fick en så rik och vacker flicka. JOHANNA. Hvad bryr vi oss om dem? RISTO. Än smeden då? Du kan tro att han är färdig att spricka af harm, fastän han försöker dölja det. Nå, där ha vi nu ändtligen dryckesvarorna. Katri ställer en bricka på bordet. Risto häller i glasen. KATRI. Hvad är det flickorna sysslar med? I afton måste alla vara glada. Det är minsann inte hvar dag en så'n här fest firas. LISA. Vi får väl dansa i qväll, eller hur, Johanna? JOHANNA. Ni ska få dansa så mycket ni nå'nsin vill. Risto har bedt Hakalas Janne att ta fiolen med sig. LISA. Det var då riktigt roligt. Fötterna kliar redan på mig af danslust. Hör nu, skall jag visa er, hur man dansar "en gammal flicka?" Maka åt er litet. Dansar och sjunger halfhögt:
Prol. 1836 & 1857, & Sami. 1 Afd. 2 Band,. 28 Hafi. 4 Stals-Ulsknttels Ullålande J¥i 136. helt och hållet saknades; att i denna våning svårligen kunde inrättas ett tillförvarande af Ränteri-kistari lämpligt rum, och att samina uppgång måste begagnas till denna våning, som till Landshöfdingens egna rum, hvilket ingalunda syntes lämpligt, Rådstufvu-rätten ansåge ifrågavarande residenshus icke inrymma sådana lägenheter, att det kunde lill ifrågavarande embetsrum användas. Delta yttrande, som Hernösands borgerskap öfverklagat i Kongl. Svea Hofrätt, hade väl af Hof-rätten, i Utslag den 15 November 1855, förklarats icke utgöra något domslut,' hvadan Kongl. Hof-rätten ej till pröfning upptog besvären, men detsamma innefattade icke desto mindre, enligt Kongl. Majits åsigt, ett väsentligt stöd lör den framställning, som under den 1 Augusti sistlidet år blifvit af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i underdånighet gjord derom, att ny lokal för samtliga ifrågavarande embetsrum måtte anskaffas och att, i händelse nödiga medel för ändamålet saknades, Kongl. Majit måtte om dertill erforderligt anslag aflåta nådig proposition till Rikets Ständer; \r sammanhang hvarmed jemväl å nyo blifvit föreslaget, att residenshuset, till förekommande af fortsatta stridigheter om dess underhåll mellan länets höfding och sladeus borgerskap, måtte för Statens räkning inlösas och på dess bekostnad underhållas.
Jag hemställer för öfrigt, om det är så särdeles lämpligt att landshöfdingens rättighet är precis densamma som hvarje öfverjägare eller ännu lägre, jägeri-staten tillhörige, personer besitta ? På dessa grunder får jag fortfarande anhålla om bifall till mitt förslag. Hr Nordenfalk, Garl: Hvad l:sta moimt beträffar, så fäste (Jtskit verkligen sin uppmärksamhet vid den omständigheten, att K. M:s Bel'h:de endast för sina egna personer skulle ega jagträtt, och fann äfven, att många skäl talade för att de icke skulle beröfvas den rätt de hittills åtnjutit att medtaga följe. Men då K. M., som väl bäst kan bedöma huru vidsträckt rätt Dess Belh:de bör ega, icke i detta fall föreslagit något undantag, så ansåg sig Utsk:t icke ega skäl att härutinnan tillstyrka ändring. 10 Den 5 Augusti. Hvad åter 2:dra mom:t beträffar, så har redan en annan talare framställt de skäl, som förmått Utsk:t att i någon mån afvika från K. M:s förslag. Jag vill endast fästa uppmärksamhet derpå, att då man i andra länder funnit nyttigt att icke utrota sådana djur, som icke kunna hänföras till skadliga rofdjur, så böra vi väl tillgodogöra oss denna erfarenhet och icke lagstifta i motsatt syftning. Jag får således anhålla om bifall till §:n. Hr Ros: Jag anhåller blott att propos. måtte framställas på K. M:s förslag oförändradt. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att som särskilda yrkanden blifvit framställda i afseende å den förev:de §:ns tre mom:r, komme dessa mom:r att göras till föremål för särskilda propos:r; och hade, hvad beträffade det första mom:t, blifvit yrkadt dels bifall till detsamma oförändradt, och dels af Gr.
Södertelje Canal-Bolag bör dock med underdånigaste vördnad erkänna och erkänner att för öfrigt icke hafva saknat Regeringens Nåd och välvilja, samt med enahanda känslor att H. K. H. KronBrinsen och H. K. H. ArfPrinsen jemte antecknande af 50 Actier till förökande af de contribuerandes antal , alltid med särdeles Nåd uppmuntrat till förslagets fullföljande. Sedan jag nu framställt sanna förhållandet af Södertelje Canal-Bolags förtjenstfulla uppförande, återstår att vördsammast föreslå någon motsvarande uppmuntran till undvikande af deras företags upphörande. Att af Statens medel eller af Riksens Ständers Bank på en gång erhålla någon större summa, under titel af Lån eller annan benämning, har jag knappt påtänkt ej mindre vågat proponera, JDen 7 Juli. ya; men skulle Riksens Ständer nu tillerkänna Södertelje Canal den af Konungen den redan beviljade 5 procents utdelning på skedda eller skeende tillskotter, och medgifva, att ett på dessa grunder utfardadt Beslut tillerkändes en längre varaktighet och förslagsvis 2o ar efter Canal-arhetets skedda fullbordan , sa skulle Actie-ägarne få en val grundad anledning att med fortfarande beredvillighet göra ännu erforderliga tillskott, pch en lika grundad öfvertygelse att ej förgäf* ves hafva påräknat Riksens Ständers rättvisa bedömande, och derpå grundade behandling.
En gammal ungmö deremot betraktas som en person, den der förfelat sin lifsuppgift, och hon måste beständigt göra den erfarenheten, att vida yngre, på den samhälleliga rangordningen likstående, men gifta damer föredragas och — af både qvinnor och män — behandlas med större höflighet. Det är på tiden, att denna princip, som i qvinnan trampar all menniskorätt under fötterna, blir vederlagd. Det är på tiden, att måttet för den aktning, som bevisas en qvinna, ej längre förblir det värde, hon representerar för mannen, utan hennes eget värde som sjelfständig medlem af samhället. Man må icke söka svara mig, att orsaken, hvarför en » gammal ungmö » i regel får erfara så mycken ringaktning och ovänlighet, hufvudsakligen ligger i de föga älskvärda karaktärsegenskaper, hvilka typiskt låda vid denna species af damer. Jag är ingalunda sentimental nog för att instämma i den panegyriska lofsång, hvilken Jean Paul i ett känslosamt ögonblick stämde upp. Han säger: » en qvinna, som icke äktar någon man, förmäler sig dock vanligen till sist med en dygd: ordning, kärlek till nästan, fromhet och dylika. Men de män, som ej gifta sig, ingå dock slutligen alltid förening med en oart, och i detta hänseende lefva de flesta ungkarlar i ett sannskyldigt månggifte. » Jag kan till min djupa ledsnad ej förneka, att min egen erfarenhet tyvärr ger stöd åt det allmänna omdömet om den fula bitterhet, intriglusta, trånghjertade sjelfviskhet m. m., som i genomsnitt känneteckna artkaraktären hos Idun utkommer I hufvudstaden hvarje helgfrl fredag och kottar för ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — detta slags varelser. Men hvem bär då skulden, att dessa oälskvärda egenskaper så lätt och yppigt inveckla sig i den gamla ungmöns karaktär? Ingen annan än det samhälle, som med fördomens hårdnackenhet utestänger qvinnan från snart sagdt alla arbetsområden, hvilka kunde gifva lifvet ändamål och innehåll och så i någon mån hålla de qvinnor skadeslösa, hvilka förvägras äktenskapets och familjens lycka.
I de mindre folkrika Stiften, der ett jemnförelsevis ringa antal Skolmästare-elever kan förutsättas, torde en sådan göromålens fördelning och sådan aflöning, som 22 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 5. Utskotten föreslagit, kunna göra tillfyllest. Men om man öfverhufvud inskränker sina åtgärder för Skolinästar-Seminai iers tillkomst dertill, alt man beviljar 3oo Rtdr åt någon i trägen tjenst redan anställd Prestman eller Skollärare, emot förbindelse att meddela måhända 80 å 100 Skolmästare-elever den s. k. theoreliska undervisningen och lemnar emot 100 Rtdr den practiska bildningens ombesörjande åt en ofta föga underkyggd Lancasler-lärare; skall det hela, oberäknadt de hedrande undantag, öfverlägsna personligheter alltid förvålla, såsom jag fruktår, äfventyra att blifva mera ett seminarium på papperet än i verkligheten. Äro Skollärarne eller Slädernes presterskap gemenligen så litet sysselsatte, att de ulan olägenhet kunna åtaga sig flere I jenslebefatlningar ? Är det rätt alt göra Seminarii-göromålen lill en bisak? Är det rådligt alt ställa Seminariet och Folkskolan liksom utom eller bredvid hvarandra? Kan derigenom ingen afund, oginhet eller köld framkallas? Huru vill man anskaffa rum, inventarier, ved, ljus med mera? Man kan väl icke åtnöjas med ett blott pri valiserande med hemlexor eller tilläfventyrs med någon annan Skolas local under dennas frislunder? 3. 8. mom. Föreskriften orri skyldigheten att ett år begagna Folklärare Seminarium eller annat motsvarande läroverk behöfver närmare bestämning. Deri, som innehar den theoreliska bildningen, kanj på en kort till inhemta den practiska. $. 4- 1 • morn. Veck penningar å 2 sk. Banco och beräknade för hel läsetermin anser jag böra löreskrifvas på den allmänt erkände och af de fleste Europeiska hinders erfarenhet pröfvade grund, att en ulan speciel betalning ei hållen undervisning mindre värderas.
Jag hemkom emellertid utan något som helst reseäfventyr och mottogs med öppna armar af min moder, som utgöt glädjetårar öfver det lyckliga återseendet och dukade fram af allt det bästa, hon tillagat för högtidens firande. Utom de för mig lika kära som obligatoriska visiterna i prestgården, der jag nu som alltid blef emottagen såsom en välkommen och hedrad gäst, sökte jag sorgfälligt under denna ferietid att slippa ifrån alla vidare invitationer i bygden, utan nöjde mig med att vid kyrkobesöken på helgdagarna utbyta helsningar med gamla vänner och bekanta. Äfven denna jul blef jag bjuden på kalas till Boarp, men betackade mig, enär jag alls icke hade lust att utsätta mig för några vidare obehag af den gamle sjelfkloke och egenkäre narren Hans Persson och hans oridderlige adjutant Sven Jönsson på Lyngen, hvilken senare nu tydligare än förut lade sina känslor för unga Nilla i dagen. Sålunda såg jag mig nu i tillfälle att, under min moders ömma omvårdnad i det kärleksfulla, lugna hemmet, ostörd söka återvinna den sinnets frid och ro, som jag, efter den föregående terminens alla bekymmer och missräkningar, så väl behöfde. Ferierna nalkades emellertid snart sitt slut, och långt fortare, än hvad jag önskat, måste jag bjuda min kära moder farväl och anträda återresan till Göteborg. Den nya vårterminen bjöd ej på några synnerligen anmärkningsvärda händelser. Jag lefde nu i stilla tillbakadragenhet och under utvecklande af en stor flit på min lilla vindskammare i samma hus som gamla Gustafvas spisningslokal och sökte med all omsorg att undvika hvarje störande inflytande ifrån andra. Under hela terminen tog jag således ej minsta notis om hvarken Emelie eller Tegnéhr eller Pettersson och naturligtvis ej heller om mamsell Ringvall och jag skattade mig lycklig öfver, att de ej på något sätt gåfvo sig tillkänna för mig. De enda, som jag något umgicks med, voro mina klasskamrater och bland dessa serskildt Hans Johansson och Wallin, hvilka liksom jag bodde i Haga och intogo sina middagsmåltider hos gamla Gustafva. Vid samma bord som vi spisade äfven några gymnasister, hvilka, uppblåsta af sin förmenta stora lärdom, sökte imponera på oss seminarister, framför allt genom att i tid och otid använda latinska och grekiska fraser och citater.
Stockholms slott den 7 maj 1810. CARL. Kungörelse angående Västerbottens läns fördelning i tvenne särskilda hövdingedömen, under namn av Västerbotten och Norrbottens län. Stockholm den 21 maj 1810. Västerbottens län lämnar ypperliga tillfällen till nyttiga och betydliga uppodlingar, vilka kan medföra stora förmåner för landet. Då styrelsen av detta vidsträckta län omöjligt kan hinna med att genom resor, personligen, vilket är helt nödvändigt, för att bereda önskad framgång för att verkställa dessa hushållsanstalter, har Vi beslutat att flytta landshövdingeresidenset, som nu är beläget nära gränsen till Västernorrlands län till ett lämpligare ställe. Västernorrlands län skall klyvas i två. Det östra i namn av Norrbottens län innefattar Över - och Nedertornå, Carl Gustafs, Över - och Nederkalix, Råneå, Luleå, Piteå, med Torneå och Luleå lappmarker. Det andra heter fortfarande Västernorrlands län och omfattar Umeå, Åsele lappmark, Skellefteå, Burträsk, Lövångers, Bygdeå, och Umeå - och Nordmalings pastorat. Från den 1 september kommer det nya länet att ha egen landshövding. Stockholms slott den 21 maj 1810. CARL. Varning emot äventyrliga spel. Stockholm den 24 maj 1810. Vi har med missnöje funnit, att äventyrliga spel, som genom den Kongl Förordningen av 2 augusti 1792, varit förbjuda, trots det tid efter annan i synnerhet i huvudstaden inrotat sig. Vi är angelägna att förekomma de vådliga följder dessa spel har på sederna och framför allt på den uppväxande ungdomen. Alltså har Vi i nåder velat varna Våra trogna undersåtar att ta sig till vara för dessa spel och återuppliva den förordning, som förbjuder dem. Det är strängeligen förbjudet att på källare och kaffehus eller på andra ställen spela på det så kallade BIRIBI och PHARAO eller andra äventyrliga spel med kort eller tärning, vilket namn de än ha. Böterna är 25 riksdaler så väl för värden som för var och en av de spelande. De pengar som vid tillfället vågas och utsättas konfiskeras och tillfaller angivaren. Böterna delas mellan angivaren och Stora Barnhuset här i staden. De dubblas varje gång någon ytterligare påträffas.
Äfven i den scen, der La Raison framställer skälen för och emot sitt fredsfördrag med Amor, gifver Lindsköld prof på en qvickhet, som stundom tager graciösa vändningar, ehuru den på andra ställen yttrar sig i en form, som, ehuru ej då för tiden ansedd som anstötlig, dock näppligen skulle i våra dagar undgå att kallas grof. Vi anföra här såväl Baskernas tal som utdrag ur den senast omtalade scenen. Sex Basker. ”Ynklige Meesar i Felt, och i Gästboden ifrige hjeltar, Tapra när intet behöffs, at tåprijda folck uthan orsak, Uthom fahran fräck’, moot Lamb Tyranner och Leijon; Men emoot hurtiga män i markenne rädda som Harar. Tyckes ehr at ehrt pudrada Håår, ehra krusade Låckar, Ehrt nya modo på alt, ehra kostbara kyndige kläder, Ehrt fick och fack, ehrt konstiga skick, ehra qvinliga Later Ehrt slå danck, ehrt tijdfördrijff och ofruchtbara Lefnad, Sku wara kraftiga noch at främia ehr ähra i Werlden, Och föra ehr uthi större Beröm, än strijdbare Basquer? Ney det går aldrig ehr ann, i Morsgrijsar, edra bedrifter Måste befordra ehr He’er, ehra hönska förachtliga miner, Ehrt höga Mod, stoora Ord, ehr Pracht, ehrt sprätter i Wädret. Är hoos oss allt i föracht och i wraak, om dygden ä borta” m. m. På det af La Raison framställda inkast, att kärlekens och förnuftets råd ofta äro motsatta och att ett ord af kärlek gäller mer än tio af förnuftet, så att ”När jagh råhr Son och Dotter then til Maka taga Som Fahr och Mohr råda til och the bäst behaga; Tå synes med oskääl offta Amor komma fram, Som til andra Tanckar förleder mång Svänn och Dam.” svaras: ”Men om man rätt betänker, hvem weet om Fahr och Möhr