Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När delta sistnämnde framdeles ej kan af öfverskotts-medel eller af reservfondens, måhända tillbetydlig del uti natura-effecter liggande, behållningar, hemta tillgång att fullgöra första qvartalets liqvider eller andre i början af året, innan uppbörden ingått, förefallande utgifter, sa skall det från Riks - Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 66. gälds-Contoret reqvirera såväl beloppet af Stats-brist-summan, som ock lyfta bela creditivet. Det skulle troligen blifva sakernas gång, att Stals-Conloret liqviderade 1845 års creditiv, medelst uttagning af 1846 års Stats-bristsumma, hvarpå beloppet af 1846 års creditiv lyftades och detta belopp vid 1847 års början liqviderades medelst sistnämnde års Stats-brist-summa, hvarefter 1847 års creditiver åter kunde lyftas o. s. v. Derförutan skulle Stats-Contoret genom utreqvirerande af bristernes belopp å förslags-anslagen ytterligare förorska Riksgälds-Contoret ökade utgifter. Riksgälds-Contoret, som hitintills blott sällan varit försatt uti nödvändighet att, för Stals-bristsummans anskaffande, vidkännas några ränteförluster, skulle hädanefter aldrig kunna undgå att vid hvarje års början, utöfver creditivet i Banken af En million, bibehålla eller förse sig med en Cassa af, 1 l million derutöfver. Häraf uppkom för Riksgälds-Contoret otvifvelaktigt en ränteförlust af 5o a 60,000 R:dr årligen. Derjemte Klefve man nödsakad att öka antalet tjenstemän uti Riksgälds-Contoret med en kostnad af minst 10 å 12,000 R:dr Banco. Att åtgärden uti administrativt hänseende är i många fall overkställbar j det vill säga, ej verkställbar, utan många andra i sammanhang dermed vidtagande förändringar uti författningarne om uppbördsverket, tjensteåligganden m. ra., det är uppenbart.
Det är ju en irring i rättsbegreppen att begära en jordäganderätt, oberoende af samhällets fördelar, då all rättighet till egendom är tillkommen endast genom samhälls-inrättningen och hvilar på inga andra grunder, än dem samhället godkännt. Att antaga en äganderätt oberoende af samhället, vore att förneka detta senares tillvarelse. Men att äganderätt till jord så väl som till allt annat är beroende af samhället, vill säga, att samhället äger bestämma äganderättens gränser och vilkor och att dessa måste så ordnas, som samhällets behof och fördelar det fordra. Om det icke låter med allmän fördel förena sig, att jord äges under så ovilkorlig rätt, att dess ägare kan förstöra dess fruktbarhet eller göra den för längre eller kortare tid onyttig; så kan samhället genom lag förbjuda ägaren att så behandla sin jord. Om det länder till allmän skada, att jordägare utöder sin skog, eller underlåter att den vårda och om dess återväxt draga försorg; så kan lagen, (när klokheten bjuder att nyttja denna makt) föreskrifva, till huru stor mängd skogen, der den finnes, får förbrukas, huru den nedhuggna skogen skall genom återplantering ersättas, planteringen fredas och skötas, huru på en egendom, der skog saknas, jord skall till visst belopp afsättas för att användas till skogs uppdragande. Allt detta med ingen sämre rätt och behörighet, än det lagstiftande samhället äger att jord inom sitt område med skatter och utskylder belasta. Låt vara, att man förvärfvat sin jord fri från en sådan skogslag, och tror jordens värde minskas genom denna lags införande. Så kan man äfven hafva förvärfvat sin jord fri från dessa skatter och utskylder, och få dess värde genom deras påläggande oemotsägligen minskadt. Jag har anmärkt, att svenska jorden till en del af ålder varit, och till en annan del i senare tider efterhand blifvit befriad från de nödiga inskränkningar i dispositionsrätten öfver skog, utan hvilka en ändamålsenlig skogshushållining ej är att påtänka. Att skogarne denna förutan gå förlorade, hoppades jag hafva ådagalagt.
Utskott, hvartill denna motion blifvit remitterad, finna densamma böra komma under ompröfning till af. görande, anser jag det så mycket mer böra lemnäs öppet för hvarje ort och hvarje Socken att i detta afseende vidtaga och bandhaf va nödiga åtgärder, som eljest en oinskränkt och obevakad tillåtelse af sådana nöjen skulle blifva ganska vådlig för både Religiositet, sedlighet och hälsa; åtminstone till dess en förbättrad uppfostran hunnit allmänt spridas och göra blotta förmaningar och råd tillräckliga. 858 T)cn if) Martil. * N:o 3. Grefve Frölich, David: Sedan Ridderskapets och Adelös pluralitet, ehuru mot min önskan afslagit RiddarhusUtskottets Betänkande i anledning af Friherre Åkerhjelins motion om tillträde för främmande åhörare vid våra öfverläggningar, hämtar jag dock föranledande i grund af detta redan fattade beslut till väckande af eD fråga, hvilken, äfven om jag från början af Riksdagen varit närvarande, hade måst såsom mindre vigtig hvila och vika för den ofvannämnde, hälst på sätt jag nedanföre skall utveckla, begge projecten måhända för närvarande icke kunnat på en gång verkställas; jag föreslår vördsamt, att i stället för det bänkarne till höger och venster om LandtMarskalksbordet samt stora gången betecknas med olika bänknummer, så att främsta bänken till höger kallas för fia och den till venster andra, både desse bänkar och de bakom eller längre bort varande i samma förhållande hädanefter måge betecknas med får fia bänkarne, andra bänkarne och så vidare, hvilken ändring, utan att rubba den redan skedde bänkindelningen, eller rättigheten för en hvar att bibehålla det bänkrum, som till följd af hans ättenummer blifvit honom anvissdt, kunde verkställas endast genom en annan påskrift å bänkiistorne, då t. ex. hvad nu kallas andrs bänken äfven betecknades med första bänken, och så vidare.
På dessa skäl och då med norra linien öfver Norum sammanhänger såsom derifrån oskiljaktiga tvänne bibanor, en från Filipstad till Norum och en derifrån till Carlstad, hvilka, omfattande en längd af minst sex mil, fordra en ytterligare kostnad af minst 5,000,000 R:dr, deraf Staten förr elier sednare får tillsläppa största delen, enär dom förutan den påräknade trafikinkomsten på norra linien uteblir, får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer vid innevarande riksdag bestämma nordvestra stambanans sträckning genom Wermlaud från Christinehamn öfver staden Carlstad till Arvika och Charlottenberg i den rigtning, som blifvit innevarande år på Statens bekostnad utstakad, och derjemte, så långt Statens tillgångar sådant medgifva, anslå erforderliga medel till banans byggande. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. Lars Dan. Andersson, från Wermlands län. < Häruti förena sig: P. Persson, P. Eriksson, A. Jonsson, Olof Olsson i Olebyn, Riksdagsmän från Wermland. t !!)(' Motioner i Bonde-Ståndet 1866. Af Olof Olsson från Olebyn, af Wermlands län, om anslag för utvidgning af elementarläroverket i Arvika. Då jag under sistlidne riksdag hos Rikets Höglofliga Ständer väckte fråga om begärdt anslag till aflöning på stat för en tredjo lärare vid Arvika tvåklassiga elementarläroverk, i motion N:o 336, hvilken motion då icke vann Ständernes bifall, vågar jag, enligt mig gifvet uppdrag, att nu ytterligare återkomma med samma begäran, och för att icke vara vidlyftig får jag åberopa: l:o den här ofvannämnda motionen, intagen i 1862—1863, 11 Sami. 2:o att antalet lärjungar är större än att de kunna med framgång af två lärare undervisas.
Af Herr Friherre Sprengtporten har erinran blifvit gjord jemväl derom att, ehuruväl af ordalydelsen i § 6 af Beviilnings-stadgan, äfvensom vid jemförelse med andra stadganden i författningen, kunde slutas till att vid beskattning af kapital afdrag linge ske för motsvarande skulder, sådant likväl borde mera bestämdt uttryckas; hvarjemte af Herr Stuart blifvit föreslaget, att för tydlighets skull borde i § 7 af Stadgan införas ett nytt moment af följande lydelse: ”När inkomst beräknas af ränta å utlånadt kapital, får afdrag ske för ränta, som den skattskyldige utbetalt åupplånadt kapital, jemte de kostnader, som genom kapitalets förräntande förorsakats. Utskottet, som ansett att till meningens förtydligande i den antydda syftningen, i § 7 af Stadgan icke erfordras annat tillägg, än att i sista morn., hvari åberopas föreskrifterna i Instruktionen, ordet kapital inskjutes näst efter orden behållen inkomst af, har deremot funnit nödigt, att i § 20 af Instruktionen införa ett tillägg, affattadt i hufvudsaklig öfverensstämmelse med motionärernes yrkanden, till hvilket tillägg Utskottet nu får hänvisa, under hemställan att samma tillägg må godkännas. Uti lasta och 2:dra morn. af § 8 stadgas att bevillning för inkomst af kapital eller arbete icke eger rum, när alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster sammanräknade icke uppgå till 400 R:dr, äfvensom att,när do sammanräknade inkomsterna icke öfverstiga 1,800 R:dr, 300 R:dr deraf äro fria från bevillning. Dä emellertid den begagnade ordställningen ansetts vara sådan, att personer, hvilka, utom inkomst af kapital eller arbete, besitta fastighet, skulle kunna tro sig ega grundade anspråk att, äfven de, af berörda undantagsförmäner komma i åtnjutande, hafva inom Bonde-Ståndet P. F. Mengel från Upsala län (motionen N:o 270) samt C. J. L.
Och då, derförutan, Läns-styrelsen esomoftast varit i bekymrande förlägenhet för beredande af nödig läkarevård dels åt personer af arbetsklassen, som med pass försedde ämna sig lill Stockholm, men i närheten af staden angripas af sjukdomar, innan de hunnit förskaffa sig arbete eller ständigt tillhåll, dels åt löse personer, sorn under hvarjehanda förevändningar vilja begifva sig till Stockholm, men inom Länets område insjukna och måste bolås, innan de kunna till sina hemorter återsändas, och dels åt sådana fattige, ofta utan stadigt hem varande Länets innevånare, som för brist på utrymme eller sjufedomarnes beskaffenhet ej kunna å Serafimer-lazarettet intagas; behagade Eders Kongl. Maj:t, uppå derom gjord underdånig hemställan, i nådigt bref den 27 Februari i83o tillåta, att sådana sjuke (ingo uti ett dertd* inredt rum å Smodjegårdshäktet intagas tili vård af häktets läkare och hvarvid underhållskostnaderna skulle, der så ske kunde, af de sjuke eflel vederbörande församlingar utkräfvas, men hvad sålunda ej kunde ersättas, af Eders Kongl. Majlis Sundhets-Kollegium, uppå anslaget till smittosämnia sjukdomars botande, utbetalas. Många sjuklingar, sorn, efter ali sannolikhet, eljest skolat förgås i hjelplös! elände, hafva erhållit undsättning genom denna anstalt, som derföre är högst välgörande och behöflig, och ofta för Läns-styrelsen utgör enda möjliga utvägen att undvika den hårda nödvändigheten, att utan hjelp afvisa eller låta afföra nödställda uslingar; men denna fördel är ock åtföljd af svårigheter och tidsutdragande besvär vid indrifning af sjukvårdskostnaden bos personer, hvilkas tillgångar här ofta äro föga kände, — som, då de en gång utkommit från sjukrummet, svårligen anträffas, — och hvilkas hembygds-församlingar, då de kunna utrönas, ovilligt ingå i ansvar för så beskaffade utgifter å en främmande ort.
Den öfningslid, som i sednare tider kunnat den indelta arméen bestås, har onekligen varit allt för kort för alt uppfylla det alsedda ändamålet alt göra arméen stridbar och deraf bilda en pålitlig stam för beväringsmanskapet, och det är naturligt att öfningen blifvit allt mer bristfällig i samma män, som ölningsliden, till följd af stegrade underhålls-kostnader, måst inskränkas. Rikets Ständer hafva derföre ansett det vara af högsta vigt ali, genom ökadt anslag, tillfälle beredes alt ordna arméens vapenöfningar på ett sätt, sorn kan göra denna armé till en verklig och öfvad stam. 1 detta afseende hafva Rikets Ständer dessutom tagit i betraktande att, när den rustj eller rotehållare») af ålder åliggande skyldigheten att under mötena underhålla den indelta ryttaren eller soldalen, vid 1840—1841 årens riksdag helt och hållet öfverlogs af kronan, samt ett bestämdt anslag för indelta arméens vapenöfningar å Fjerde Hufvudlileln uppfördes, staten derigenom jemväl iklädde sig förbindelsen att gifva arméen den öfning, sorn erfordras. För att ändamålsenligt ordna vapen-öfningarne, anse Rikets Ständer, lika med Departements-chefen, rättast vara att lägga tiden till grund för bestämmandet af dessa ölningar, i stället att, såsom hittills skett, låta dem vara beroende af ett visst anslag; och de nu föreslagna ölningsliderna synas Rikets Ständer, icke vara längre, än behofvet oundgängeligen kräfver. Men om tiden lägges till grund för vapenöfningarnes ordnande, blifver deraf en nödvändig följd, att kostnaderna icke kunna lill någon bestämd summa beräknas, ulan måste, såsom beroende af varuprisen, ärligen omvexla, hvadan ock det anslag, som beviljats, bör erhålla egenskap af förslags-anslag. För indelta Infanteriets och Kavalleriets möten, sådana de nu blifvit föreslagna, fordras, enligt den hos Krigs-kollegium upprättade beräkning, en summa af 586,713 R:dr, kostnaden för ölnings-läger deruti inberäknad.
Slutligen saknades, till följd af brist på erforderliga embestmän, för att vaka öfver lagarnes efterlefnad, all kontroll deröfver, hvilket i allt fall, då lagarne voro grundade på falska och emot tidens åsigter stridande principer, blef allt mera omöjligt. Denna lagstifning har följaktligen, på sätt redan är ådagalagdt, dels steg för steg blifvit upphäfd, dels, der detta ej skett, råkat i glömska, och är således, mera än kanske mången annan gren af lagstiftningen, i behof af reform. Att, under sådana förhållanden, jemväl skogshandleringen skulle vanvårdas, och förödelsen af skogarne taga öfverhand, är temligen naturligt. Frigjorde från de band, hvarmed skogarne fordom varit belagde, Dlefvo dessa, till följd jemväl af det hastigt stegrade priset på deras alster, föremål för några spekulanters vinningslystnad, innan allmänheten ännu lärt sig uppskatta deras värde. Detta kan endast ske, i den mån bristen rätt kännbart låter sig erfaras; men alt då först söka motverka olägenheterna torde vara för sent. Då nemligen, på sätt bär ofvan blifvit nämndt, den enskilda spekulationen icke kan inom en kortare tidrymd afhjelpa dessa olägenheter, samt de försök, som blifvit gjorda, att, genom spridande af insigter i yrket eller omedelbara uppmuntringar, verka till en bättre skogshushållning, visat sig utan all påföljd, så torde omständigheterna påkalla en ny lagstiftning, som, lika skiljd från förgångna tiders misstag och inskränkta åsigter om näringarnes befordrande genom lagstiftningens omedelbara inverkan, som från de af ohejdad egoism dikterade grundsatser, hvilka icke medgifva något band på den individuella friheten, söker förena denna med ett nödigt afseende på samhällets väl. Det är, med ledning af här i korthet antydda åsigter, som Utskotten nu gå att yttra sig,öfver de af motionärerne i ämnet framställda förslag.
Och uti 15 §- af 1772 Ars RegeringsForm stadgas ännu ytterligare: m de af Allmogen til sina Domares Lön och underhäll bewiljade Lagmans och Häradshöfding samt Tingsgästningspenningar böra aldeles efter Högstsalig Konung6vförsäkran af Ar 1611 hällas oförryckra til sitt rätta ändamäl och wederbörande Domares aflöning efter Stat. Utaf hwad uti desse Författningar salunda blifwit stadgadt, synes at öfwerffottet icke, efter hwad Herr von öckgnr? anförr, bort blifwa ibland Hof-Näkternes Ledamöter fördelr, utan til Stars(^ontoirers gisponition lefwererat, och att )u5t!ti9sStaterne icke ägt, at af Lagmans och Häradshöfding-Räntan tillägga sig högre Löner, än som pä Star warit bestädde och upförde. Lagmans och Häradshöfding-Räntan har, i enlighet med vfwan högstberörde Författningar, stä.tt under HofRätrernes clisposition jnril och med Ar 1777; men genom Kongl Brefwet den ; Martil 1778/ som ester wederbörandeö hörande tilkommit, för - io4o Den 2z Mars. e. m. förordnades, al denna Ränta hädanefter skulle lika med Kronans andra Räntor upbaras, i LandtRanterierne insärras, uti Näkenstaperne och förstagen uptagas ibland Statsmedlen och i Stats-Lassen inga, emot det at Hos. Rätrerne och ^nstitias Staren singe njura förbättrade Löner lika med den öfrige Embersmanna-Staren, och dem af Statsmedlen uti Stars-LomoE upbärä.
I följd af hvad nu anfördt blifvit och då Utskottet, i flere hänseenden, anser det mindre \älbetänkt att, genom ränte-vilkorens alltför lindriga beskaffenhet, inleda personer i en, med deras* ekonomiska ställning i allt fall oförenlig, skuldsättning, har Utskottet, i betragtande jemväl deraf, att, i händelse af bifall till motionen, hela beloppet af Bankens, sedan sistlidne Riksdag reserverade vinst troligen icke skulle blifva tillräckligt för alt motsvara härigenom framkallade ökade låne-anspråk, funnit sig föranlåtet afstyrka ifrågavarande motion, så vidt densamma rörer nedsättning i räntan å de från Banken och Låne-Contoiren utgående lån. Beträffande motionärens framställning, alt omsättningstiden för lån från Banco-Disconten och Låne-contoiren måtte förlängas från halft till helt år, Banco-Ulskotlets Utlåtande, No 83. ; så och då den sålunda föreslagna utsträckningen af Discont-lånetiden från till 5 år, strider mot de allmänt antagne grunderne för och det egentligen afsedda ändamålet med såkallad Discont-rörelse, hvarförutan det ofelbart komme att för Banken föranleda högst betydliga förluster i berörde låne-rörelse, måste Utskottet äfven i denna del afstyrka bifall till det framställda förslaget; hvarvid Utskottet dock får åberopa dess, i Utlåtandet N:o 87, serskildt gjorde hemställan, angående utsträckning till 3 år af den till år förut stadgade omsättningstiden för berörde län. I afseende slutligen å förslaget angående låne-rörelsens utvidgning, vill Utskottet till Rikets Höglofl. Ständer deröfver inkomma med yttrande, efter erhållen kännedom af Rikets Ständers beslut öfver Utskottets, under N:o 64, afgifne memorial, angående utgifvande från Banken af dess, enligt 1839 års Bokslut, utöfver grundfonden behållna vinst och capital-öfverskott.
Att de i 1 mom. förekommande orden: »odelad eller för vissa distrikter» borde utgå, enär erfarenheten visat, att odelad bränvins-minuteringsrättighet medförde usel vara och svåra kontroller samt genom bränvins-minuterings utbjudande distriktvis det förhållande uppkommer, att en näringsidkare håller flera småkrogar; att det följaktligen borde öfverlemnas åt magistraten och stadens äldste att med bränvins-minuteringens utbjudande förfara på sätt för hvarje fall kunde finnas lämpligt; Vid 11 §• att denna § må utgå, enär enahanda stadgande finnes i fylleri förordningen. Af herr Hillström: Vid 8 §. Att städernes magistrater må, derest minuteringsrättigheten skall utbjudas å auktion, ega att pröfva de gjorda anbuden och icke ovilkorligen vara bundne vid det högsta, utan hafva sig öppet lemnadt att bland spekulanterne, som gjort anbud, antaga den lämpligaste. Ilos Bondeståndet: Af Ståndets ledamöter i Sammansatta Utskotten, hvilka ledamöters vid betän~ kandet N:o 1 fogade reservation, Ståndet såsom sin gemensamma mening antagit: 14 Bevillnings , Lagsamt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 2. Att de i Kongl, förordningen den 13 Juni 1845 gillia föreskrifter rörande försäljning af bränvin fortfarande mätte bibehållas och lända till efterrättelse. Dessa anmärkningar bafva Utskotten tagit i noggrannt öfvervägande; och då inom trenne Riksstånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde stånden, den åsigt nära nog enhälligt blifvit uttalad, att grunderna i Kongl.
Före år iflog, under det trycktvång i allmänhet agde rum, var en sådan tryckning nödvändig, RiksStåndens protocoll voro det enda ställe, der gnistan Dcn 10 Februarii f. m. 97 af en slocknande frihetskänsla bevarades, och den halfqväma Nalionalandan heratade dock. der någon luft och näring af patriotiska mäns frimodiga yttranden, hvilka utan protocollens tryckning för allmänheten varit undangömda. Men nu, då dessa elementer för ett constitutionelt samhällsskick hafva väsendtligare och fastare grunder; nu, då tryckfriheten, i förening med tidningsväsendet och offentligheten vid Ståndens öfverläggningar, är den säkraste garanti, att intet af vigt blifver utestängdt från Allmänhetens kännedom, synes särskild ovillkorlig' tryckning in extenso af Ståndens protocoll vara öfverflödig och endast ledande till en odräglig kostnad för Staten. Då för Statsinachinens behöriga gång, Rikets försvarsanstalter samt Nationens upplysning och förkofran, Svenska folket ansträngt sin yttersta förmåga och nödgats af bristande tillgångar i detta afseende tillgöra mindre, än det önskat och någon gång behöfts, är det i sanning beklagansvärd!, att en högst betydlig summa slöses på en sak, vid nuvarande förhållanden icke af någon nödvändighet påkallad; och visar ej redan en tjuguårig erfarenhet, att föremålet för denna utgift till största delen blifver en oläst pappersmassa, med slutligt öde att användas till omslag i kryddbodarna? Utsk. hade således full anledning åtminstone till den modification i 5g §., Utsk. föreslagit.
Hvad härvid först beträffar motionärens hemställan, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta genom Dess Sundhets-kollegium utarbeta ett nytt apolheks-reglementej, så lärer, vid ofvanupplysta förhållande, att ett förslag till sådant reglemente redan är uppgjordt och, sedan Sundhetskollegium deröfver yttrat sig, beror på Kongl. Majt:s nådiga pröfning, en underdånig anhållan härom finnas öfverflödig, hvadan motionärens förslag i denna del torde få förfalla. 6 Allm. Besvärsoch Ekon.-Vtskotlets Betänkande, iV:o iOS. Vidkommande häräfter hvad motionären ifrågaställt derom, att Rikets Ständer måtte i underdånighet begära, att i det nya apothekare-reglémentet behörigt afseende må fästas å billigheten deraf, att medicinal-taxan nedsätles, så får Utskottet meddela, att ofvannämnde kommitterade, hvilka haft sig uppdraget att utarbeta en förändrad mediciual-taxa, i anledning af apothekarnes ansökning om förhöjning af priseme å medicinalier, bland annat yttrat, att 1819 års medicinal-taxa uppgjordes i öfverensstämmelse med vissa antagna grunder, utmärkande sig framför dem, som följts vid upprättandet af de utländska taxorna derigenom, att deras användande, i och för prisernas bestämmande, aldrig lennar något rum åt ett godtyckligt tolkande och medgifver apothekaren en visserligen ej öfverdrifvet hög, men också ej obilligtlågt beräknad vinst. Dessa grunder voro följande, nemligen: l:o. In/iöpspris, som bestämmes efter priskuranter, infordrade från de större droguisterne i Hamburg och Lubeck, och hvartill läggas, utom 12\ procent deraf, svarande mot omkostnaderna vid varans reqvirerande och transporterande til! reqvirenten, äfven den efter gällande tulltaxa derå belöpande tull.
Utan orättvisa skulle således icke en gång i tou gällande stängsel Förordning någon ändring kunna göras, hvarigenom en hemmansdel möjligen belomme några famnar Gärdesgård mer att Underhålla än tillförene. Utan orättvisa skulle icke till Posteller Gästgifveri-skjuts något hemman kunna anslås, emedan dess innehafvare möjligen bunde, oaktadt den skjutslega han erhåller, finna sig af denna nya tunga lidande, och hvaruppå de talrika i thy mål anförda Besvär hos KouglKam» tnarCoilegium nogsamt bära vittne. Sjelfva den allmänt önskade jemkningen i Extra Roteringen vore icke att företaga, enie» dari det visserligen skall hända, alt hemman, som vid Roteringens uppsättande blifvit bättre lottade och sedermera gått i arfskifte eller köp, nu åter blefve mera betungade. Och frågan om en allmännare näringsfrihet, huru skulle väl den ändtligen efter dessa grunder besvaras? Men, är det i alla dessa fall för omdömet stadgadt och gifvet, att det enskildta måste vika för det allmänna och rättsenliga, så hör ock onekligen i närvarande fråga samma maxime göras gällande. Till följe häraf, och då jag finner den hittills stadgade grund för allmänna byggnadsskyldigheters utgörande till sin ursprungliga Best), och Ekon. syltning vara noga öfverensstämmande med den nu föreslagna, men denne genom sitt sakenligare uttryck bättre tillfredsställa billighetens kraf, bidraga tiil en jemnare fördelning af ifrågavarande tunga, och derjemte emot tidens oaflåtliga inverkningar innebära sitt eget Correctiv, så kan jag, i den öfvertygelse, att, om det för lag9kipningen är en pligt, att följa lagens bokstaf, det dock måste vara iagstiftningens sak, att i bräckliga formerne uppsöka den flydde andan och i allmänhet framlägga i sina bud det rätta, såsom det enda varaktigt beståndande, ej annat än vördsammast tillstyrka flen väckta mation, eller att hvarje hemman må efter dess åsatte värde i allmänna byggnader deltaga.