Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Parisiskan nedlägger en alldeles särskild omsorg på linnekläderna, ett förhållande, som sammanhänger med hennes mönstergilla renlighet i allmänhet. Hon skulle betrakta det som den största olycka i världen, om en väninna eller hennes baderska skulle öfverraska henne i ett lintyg eller en underkjol, som skulle förråda, att de varit i bruk mer än på sin höjd några dagar. Jag kan i sammanhang härmed ej neka mig nö- jet anföra, hvad en pensionatsfru en gång i förtroende hviskade mig i örat, medan hon var sysselsatt att räkna den tvätt, som skulle afsändas: » Monsieur, mina domestiker skicka ej af så smutsigt linne i tvätten som damerna f r å n. » — ja, här sade hon namnet på en nation, som jag på grund af förlåtliga sympatier ej vill utpeka. Och, när allting kommer omkring, nedlägges större omsorg på hvad som icke synes än på hvad som synes. En dam, som till sitt yttre går, låt vara soigneradt, men ytterst enkelt klädd, bär ofta ett linne, som både är broderadt och försedt med de dyrbaraste spetsar. Ja, jag tror inte alls, att m:lle D. vid gymnase teatern — en af Paris ' allra vackraste, talangfullaste och rikaste artister — hör till undantagen, hon som, under en till det yttre vanligen » skandalöst » enkel kostym, i korsetten bär solitärer såsom knappar. Men er förebrående blick, min dam, erinrar mig om, att jag förirrar mig in på områden, som det måhända borde vara mig förmenadt att beträda. Min afsikt var blott att söka ge er en lösning till problemet, huru fransyskan, hvars ekonomiska natur ni helt visst ofta hört rosas på andra områden, lägger i dagen en sådan lust för omsättning i sin garderob och sina linnekartonger allt från den stund hon beträdt den heliga grunden af ett nouveautésmagasin. * * * Och så fortsätta vi vandringen. Lämna vi åsido stallbyggnader, fabriker o. d., som ju ej kan intressera er i någon högre grad, gå vi ett par trappor upp och komma till kontorssalarne, profsalarne, köket, matsalarne och bostäderna.
Hela befolkningen på landet utgör 81,904 „ samt befolkningen i Stockholm, Upsala, Enköping, Sala och Westerås 128,549 „ således inom hela banrayonen 210,453 personer, hvarifrån afgår 25 procent med 52,613 „ samt återstå 1 57,840 personer. Af denna befolkning 157,840 resa 96,815 årligen 3 gånger 3.1 mil eller 1,016,557 mil. och återstoden 61,025 en gång hvarje år 3,] mil eller 213,587 „ Tillsamman 1,230,144 mil. Antages vidare, att af ofvannämnde 157,840 personer resa: 5 procent i första klassens vagnar 61,507 mil å 75 öre per mil 46,130 R:dr. 25 „ andra „ 307,536 „ 50 „ 153,768 „ 70 „ tredje „ 801,101 „ 25 „ 215,275 , „ så erliålles för persontrafik en summa af 415,173 R:dr. Afgår, för segelleden, i med '. 207,586 „ Återstår 207,587 R;dr. För godstrafikens beräknande kan antagas en ungefärlig proportion af persontrafiken. Vid den noggranna sannolikhetsberäkningen, som finnes uppgjord för Stockholm — Upsala-banan och till 1859 års Jernvägs-undersöknings-kommitté blifvit aflemnad, är godstrafikens förhållande till persontrafiken som 7 till 16, för Göteborg—Töreboda visar den sig som 11 till 8, för södra stambanan från Malmö som 17 till 24, och för alla statens banor sammanlagde har den visat sig utgöra hälften af all inkomst. Om man derföre approximativt antager, ätt godstrafiken på nu ifrågavarande banor blir § af persontrafiken, så blir det följande resultater: För StockholmUpsala—Sala-banan. Inkomst af persontrafik 278,657 R:dr.
Kommers-kollegii inrymmande i detta hus anses hafva förfallit; men enär, beträffande Revisorernes hemställan i öfrigt, densamma* i de delar den blifvit af ÖfverintendentsEmbetet understödd, synes förtjena afseende; hafva Rikets Ständer funnit sig böra i underdånighet anhålla, att, i den mån omständigheterna sådant medgifva och det med god hushållning kan vara förenligt, Statens embetsverk må i Kronans hus och byggnader inrymmas. Förvaltningen af Sjöärendena. Under förmälan, att utur den till årstjenst vid Kongl. Flottans station i Stockholm uppfordrade båtsmansstyrka, vanligen utgörande omkring 300 man, sedan många år tillbaka 25 man årligen varit kommenderade till handräckning vid Krigsskolan å Carlberg, hafva Revisorerne anmärkt, att den tjenst, hvari dessa båtsmäh användas vid nämnda skola, både vore främmande för och stridande emot det ändamål, hvarför de af Staten och roten underhölios; Och ansågo Revisorerne dessa båtsmän desto heldre böra befrias från dylik tjenstgöring, som den ingalunda befrämjade deras yrkesskicklighet. Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande har Förvaltningen af sjöärendena, i likhet med Stationsbefälhafvaren i Stockholm, förklarat, att den gjorda anmärkningeu vore välgrundad, hvaremot Kansleren för och Guvernörs-embetet vid Krigsskolan ansett för densamma fördelaktigast, att ifrågavarande båtsmanskommendering fortfarande finge bibehållas, men tillika hemställt, för den händelse E. K. Majit skulle finna densamma böra indragas, att, till förekommande af de stora olägenheter, som användandet af civil betjening i nämnda kommenderings ställe sannolikt komme att medföra, erforderligt handräckningsmanskap ur arméen då måtte till Krigsskolan varda beordradt. Då giltigheten af de skäl, som ligga till grund för Revisorernes ofvanberörda framställning, icke kan förnekas, fä Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. Majit täcktes i nåder förordna om ifrågavarande båtsmanskommenderings indragning, på sätt E. K.
Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer med förslag till ny Sjölag, än äfven särskilda utdrag af Ilöglolliga Ridderskapet och Adelns protokoll ilen 16, 17 och 18 sistlidne September, N:ris 410 och 411, i hvad de innefatta inbjudningar till de öfriga RiksStånden att instämma i Ridderskapet och Adelns beslut rörande §§ 6, 13, 38, 68 och 143 af Utskottets vid Betänkandet J)‘s 2 fogade förslag till Sjölag, hvilka inbjudningar behandlades i sammanhang med Utskottets framställningar i fråga om samma §§ såsom nedan förmäles; Härvid förekommo Utskottets yttranden och bemställanden angående följande §§, i sistnämnda förslag. §§ 2, 4, 5, 8 med flera, rörande hvilka tre Rilcs-Stånd fattat sammanstämmande beslut. Med antagande of Ridderskapet och Adelns inbjudning angående 6 och 13 §§ godkände Ståndet Utskottets, sid. 2, afgifna yttrande i ämnet. §§ 31, 321. Utskottets hemställan bifölls. § 33. Med afslag å Utskottets hemställan antog Ståndet för denna § följande ly - Prot.-Utdrag den 21 Oktober 1863. 675 delse: y>Å alla fartyg öfver femton nyläster, sorn äro destinerade till andra orter utom riket än Norge, hamnar vid Östersjön eller Danska hamnar på denna sidan om Skagerns fyr, skall finnas en etc.» (i öfrigt lika med Utskottets förslag). § 38. Utskottets yttrande godkändes. Utskottets hemställanden biföllos. § 60. Utskottets hemställan godkändes, dock med uteslutande ur momentet dels af medlersla punkten, som börjas med orden: »Å utrikes ort» och slutas med orden: »närmaste Svenska hamn», och dels af orden: »antingen han å inrikes eller utrikes ort förhyrd blifvit» i sista punkten. Utskottets yttrande gillades. §§ 64 och 66. Utskottets hemställanden qodkändes. § 68.
St. skola anslå medel till folkskolor, som understundom kunna vara sämre än inga skolor, så framt de ej förestås af skickliga och fullt qvalificerade lärare, till hvilkas danande erfordras vigtiga förberedande åtgärder, utber jag mig få fästa Utskrs uppmärksamhet derpå, att i bredd med anslag till skolorna måste man anslå medel till erforderliga bildningsanstalter för skollärare. Det andra föremålet för mina anmärkningar är, att Konungens propos. äfven innehåller förslag att med statsmedel bidraga till ainbulatoriska skolor. Jag vill visserligen icke bestrida, att inom vissa provinser behof någon gång kunna förefinnas af ambulatorisk» skolor; men dessa äro så olämpliga och ofullständiga, att sällan meddelas genom dero mera undervisning, än som uti vårt land föräidrarne sjelfve pläga bibringa sina barn. Några bidrag af statsmedel lill dem böra, efter mitt förmenande, ej förekomma, helst jag anser det vara långt tjenligare, att i vidsträckta församlingar stifta fasta Söndagsskolor, efter den plan, att läraren om Söndagen lemnar barnen deras lexor, hvilka de under föräldrarnes tillsyn inhemta, och hvari de påföljande Söndagar examineras. Gr.Anckarsvärd, Carl Henr.: Jemte det jag för det mesta instämmer uti det af Hr Ribbing nyss upplästa, högst intressanta anförandet, anser jag mig dock böra yttra, att jag ej helt och hållet kan förena mig med Frih. Sprengtporten, rörtde den K. propostn och förslaget att anslå statsmedel till bildandet af skicklige skollärare för landsbygden. Jag anser nerol, problematiskt, huruvida man, genom beviljande af det anslag den K. propostn afsett, skulle komma till ett önskvärdt resultat. Jag har mig icke bekant, om de 60,000 rtdr, som vid 1829 års riksdag af R. St. beviljades för undervisningen, blifvit använda på ett ändamålsenligt sätt.
Brahe, Grefve Nils Fredrik, yttrande. Brefbäringen, Krono-, angående dels dess öfverlåtande på entreprenad, dels ersättning för dess utgörande, samt jemnare fördelning deraf. Se Krono-brefbäringen. Brefvet, Kongl., af den 28 December 1822, angående. Se Byggninga-Balken 20 Capitlet 1 §. Broby qvarn, angående öfverflyttning af räntan å. IV. B. 5. A. 53. Brobyggnad vid Säfva, öfver sundet af Nätaren, samt öfver Qvicksund, angående anslag för. Se Civil-departementet. Brottmåls-domstolar, om inrättande deraf. IX. B. 561. A. 563. Brottmåls-lagstiftning, angående åtskilliga motioner om förändring deri. Se Lag-Utskottets Betänkanden N:ris 58 och 64. Brottmålsransakningars hållande vid länshäktena, angående. 1.311. R. 312. IX. B. 511. A. 530. Bruk och Bergverk, om skyldighet för egare deraf att deltaga i vägars och broars byggnad och underhåll. Se Qvarnar. Brummer, Carl Magnus, yttrande. II. 458. Bruncrona, Olof Abraham, yttrande. V. 196. Bråkenhjelm, Pehr Reinhold, yttranden. II. 410, 418. III. 325. Bränvin, angående grunderna för rättigheten alt tillverka, omdistillera oeh i minut försälja, äfvensom för beskattningen dervid. I. 44, 105. R. 107. Bränvins-bevillningen, angående dess ingående till Riksgälds-Contoret. Se Bevillningsmedel. Bränvins-bevillningsmedel, angående restitution af erlagde. Se Restitution. Bränvins-bränning, angående ändring i nu gällande förordning om. I. R. 164. Se vidare Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 1. — å Statens egendomar, angående förbud emot. I. R. 270.
A andra sidan torde deremot böra erindras, att, genom det vid sednaste Riksdag tagne Beslut, i följd hvaraf, utmätning utur Låntagares lösa egendom vid bristande betalning vanligen föregår fastighetens försäljning , Auctioner på Bankens panter i allmänhet' blifva mer och mer sällsynta; att den iinga del af en panthuden Egendorns verkliga värde, sorn uti lån dera från Banken får utgifvas, merändels i och för sig sielf tillräckligen försäkrar Barlen mot al! förlust vid dess panters försäljning; och att aldraininst sådant torde kunna befaras i Philipstad, sorn i anseende till dess förmånliga belägenhet i medelpuncten af en liflig Bergslagsrörelse, ©tvifvelaktigt kan anses för en af de bästa handelsplatser in i landet, och hvarest, i följd af den säkerhet för nödig utkomst och bergning, sorn just genom inneväriarnes inskränkta antal vinnes, hugade spekulanter till inköp af fastigheter alltid kunna pär,.knas, antingen bland sådane af Stadens redan privilegierade medlemmar som ännu finna sig i saknad af egen kostnad, eller af Personer, hvilka önska åtkomma någon le - 1 BanAo-Uts/tottets BetänAandeni 113 ledig numer, för att i egenskap af Embetsman, handlande eller handtverkare, i Staden sig bosätta. Hvadan erfarenheten ock visat, att fala Egendomar i Philipstad, långt ifrän att sakna köpare, alltid vid försäljningar blifva högt betalte. Efter hvad salunda upplyst blifvit, har Banko Utskottet ansett sig ej kunna eller böra tillstyrka, det Philipstad ensam bland Pikets Städer skulle vara från all Fåne-rättighet i Banken utesluten , i synnerhet af de skäl att Staden en sådan förut fått begagna, och att inga nya omständigheter mellankommit, som deruti borde kunna verka ändring, hvaremot Utskottet för dess del vördsamt föreslår , att, till ytterligare betryggande af Bankens säkerhet vid möjlige oförutsedde händelser, det må åläggas Låntagare uppå Stads-Egendomar i Philipstad , att, utom vanlig laga Inteckning, prestera en. af Magistraten, eller Landshöfdingen i orten godkänd Borgen af tvenne Vederhäftig®
Hår står taladt om (sid. 8), att emellan RiddarJiolmskanalen och riksg:s-konl:s lins finnes en jordrymd af 73 alnars bredd i den ena ändan och 46 alnar i den andra. Man yrkar nu att blott 27 alnar långs efter riksg:s-kont:s hus skall bibehållas, men Utsk. har icke upplyst huruvida delta blifvit föreslaget derföre, att endast denna del af tomten, i händelse af behof, vore till byggnad användbar eller om det skett derföre att staden behöfver ett större utrymme vid den ena ändan än vid den andra. Skulle nu så vara att staden icke behöfver det, så är verkligen på den återstående tomten ett betydligt större utrymme att vinna i nordöstra hörnet än i sydöstra, hvilket så mycket mera lemnar till fälle till uppförande af en större byggnad på den ifrågavar. platsen. Det säges visserligen att den nuvar. byggnaden icke kan med någon särdeles fördel och någon arkitektonisk prydlighet utvidgas, men den skulle likväl verkligen kunna tillbyggas om ett större utrymme dertill användes vid den ena ändan än vid den andra. Dessutom torde R. o. Ad. påminna sig att då det var fråga om att använda riksg:s-kont;s hus till riksarkiv, det hette att denna byggnad icke kunde användas, icke derföre att den icke stod på tillräckligt säker grund, men derföre alt sjelfva byggnaden ej var tillräckligt fast. Månne man då icke möjligen i en framtid skulle kunna besluta sig till att medgifva och förändra den byggnad som finnes, och bygga en annan i stället, t. ex. med den fond som banken har att disponera. Om man således skulle till en stor byggnad använda hela lokalen med större utrymme vid den ena ändan än vid den andra, så skulle man kanske icke kunna längsefter kanalen lemna det utrymme som staden behöfde. I öfrigt, med aldrig så liten erfarenhet om den (H Den 13 Juli. farled, som går genom denna trånga kanal, så vet hvar och en, att den icke ulan stora kostnader kan blifva användbar för seglande fartyg. Det är nemi. pä ena sidan betydligt stark ström oell på den andra sidan stora grund. Små kullbåtar kunna nu icke utan svårighet komma fram och ännu större svårighet skulle det blifva för större båtar.
Betänkande böra och kunna innefatta alla sådane tillfällige anslag till bestämde föremål, som beviljades vid sista Riksdagen. För det fjerde, det som nu begäres såsom extraordinarie bidrag, och hvartill nya lån äro föreslagne. För det femte, Statens bidrag till mindre allmänna föremål. För det sjette, hvad RiksgäldsContoiret fordrar för sådane skuldliqvider, som Staten redan erkänt och anvisat på RiksgäldsContoiret. Jag föreställer mig, att det blir omöjligt för StatsUtskottet, att inom den föreskrifne tiden tillvägabringa den StatsReglering, som skulle fylla alla dessa behof. Åliggandet står likväl qvar för oss, såsom representanter, att hålla StatsMachinen i sin jemna gång. Har man det gjort, sätter man styrelsen i tillfälle, att uplösa Riksdagen, om den behagar, men tvingar den tillika, att medgifva den ytterligare tid, som kan fordras till den öfriga regleringen. Långt ifrån att detta är klandervärdt, tror jag det vara representantens pligt i detta land, och i alla länder, att tillvägabringa de garantier, hvartill Grundlagen gifver full rätt. Det blir således alltid en försummelse, om ej sådant skerj och jag vädjar till Eder Den 12 J a n u a r i i. 367 alla, mine Herrar, om det är enligt med Lagstiftningens anda, att vi landtman skola vara här år och dag, eller om det skall så tillgå att, då vi ej kunna uppehålla oss här så lång tid, det slutligen skall öfverlemna endast åt dem, hvars tjenst och öfrige befattningar medgifva att de kunna blifva här, att afgöra Statens vigtigaste angelägenheter. För mig vore det en nedslående känsla, om jag skulle anse Rikets Ständer underordnade deras Utskott, om Ständerne ej kunde meddela Utskotten förslag till ledning för deras åtgärder. I sådan händelse skulle jag blott önska, alt derom erhålla visshet, för att kunna begära permission att resa bort och komma tillbaka vid viss dag, för att fullgöra mitt kall såsom voterings-machin.
Uti underdånigt anmärkningsmemorial' af den 23 Juli i838 har jag, i frågan huruvida den mot Assessoren Crusenstolpe angifna förbrytelse bordt, till följd af Kongl. Brefvet den 25 Sept. 1777, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, innan rättegången fortsattes och målet till slutligt afgörande företogs, i underdånighet anfört: 1. att då nyssnämnde förordnande, ehuru utfärdadt under ett annat Regeringssätt, allt hittills fortfarit alt vara gällande, och dess tillämpning städse egt rum, icke blott i afseende å angifvelser om muntliga yttranden af brottslig egenskap, utan ock angående åtal för dylika skrijtliga framställningar, jemväl sådana, hvilka blifvit hos offentliga embetsmyndiglieter gjorda; torde man redan i följd deraf nödgas medgifva, att, vid närvarande tillfälle, såsom det förslå, då, efter sednare Grundlagars snart trettiåriga efterlefnad, åtal af sådan beskaffenhet emot tryckt skrift förekommit, tillämpning af samma Kongl. Författning, så vida ej positiva skäl i? St. Just.
St;r afse», då de i afs:de å fyllnadspensionerna vid förra riksdagen beviljade hvad K. M. derför föreslagit, har en anvisning blifvit gjord på arméens pensionskassa. Jag tror mig dock redan hafva ådagalagt att denna anvisning skall göra för kassan svårt att fullgöra de åligganden, för hvilka det särskildta anslaget blifvit hegardt, enär detta anslag varit beräknadt på disposition af denna kassa. — Då man här invändt, att en synnerlig lättnad för kassan förefinnes deruti, att den årligen d. 5 April eger 50,000 rdr till sin disposition och derigenom bör vara i tillfälle att utan svårighet verkställa sina utbetalningar; så synes man dervid likväl hafva förgätit, att dessa 50,000 rdr redan d. 1 uti samma månad äro till pensioner utanordnade och skola omedelbart derefter derför utbetalas. Detta är alltså alldeles icke något förskott, utan en utbetalning, hvilken, i enlighet med K. M:s i ämnet fattade beslut, måste ega rum till de personer, hvilka äro till pensioners åtnjutande berättigade. Ut.sk:t har deremot icke funnit sig böra biträda det af K. M. gjorda förslag att resten af summan skulle d. 1 Okt. få lyftas; till följd hvaraf arméens pensionskassa skall tvingas att ligga i förskott till nästa år, då räkenskaperna skola slutas samt kassan visat, hvartill denna brist upgår, — ett åliggande att lemna förskott, som väl icke rätteligen kan sägas öfverensstämma med denna kassas skyldighet. Ilandhafvandet af dessa Statens medel har blifvit öfverlemnadt till kassan, derför att dess tjenstemän ansetts säkrast känna de vilkor, hvilka pensionärerna måst hafva upfyllt, för att erhålla dessa pensioner. Att kassan skall med sina tillgångar betala de utgifter, hvilka med dessa Statens medel rätteligen böra bestridas, är deremot, efter min åsigt, alldeles oriktigt. Genom bifall till K. M:s Nåd. Propos. i ämnet skulle denna fråga blifvit fullkomligt ordnad och reglerad. Någon särskild fram ställning till näst sammanträdande R. St:r om ersättning skulle då icke ifrågakommit, — en framställning, hvilken för nämnde
Det förefaller mig alltid som om det sänkte sig, som om det om några minuter skulle ligga som en tyngd öfver min hjessa. Jag gick igenom en af Lunds promenader. Jag kände en lifaktig företag[samhet] och gick raskt; jag skulle gå och skaffa inackordering åt Mathilda. Vid en svängning af en gång kom jag midt emot en gammal gubbe, som vandrade framåt vid stödet af sin betjents arm. Han var så förfärande i sin själlösa ålderdom, att hela min varelse isades af fasa. Sådan kan en intelligent menniska bli! Det var den tanke som slog mig. Den slog mig som tanken på den störst tänkbara skam och nesa. Menniskor borde dö innan de bli sådana. En sådan varelse är ju endast ett ätande lik – en maskin till gagnlöst förtärande af det som skulle ge näring åt lif och tillväxt. För en vampyr skulle jag känt just denna stelslagna vedervilja. Det var visst en f.d. professor. En rik man, en lärd man. En förtorkad gammal bokmal. Han har varit ung, han har kanske varit stormande ung, som min far var det i sin studenttid, men han har aldrig hållit af någon. Har han haft familj, så har han varit elak emot den, och han får hålla tillgodo med sin legda betjent, som med en kallt föraktfull min går och drar på honom. Det ligger något i betjentens ögon som om han blifvit elak bara af att vara i närheten af detta gamla plågoris. Och gubben! Han har visst varit stor och stark en gång, ty hans axlar äro breda, de behandskade händerna stora. Men nu är han sammantryckt – icke benigt krokig, utan som om alla partiklar i hans kropp blifvit tunga och nu tryckte hvarandra ned och tillsamman – en massa, som genom tyngdlagarne sjunker på höjden och vidgas i bredden. Hans fötter äro stora, tunga och breda. Men allt annat är ett intet emot ansigtet. Ett finrakadt, pergamenthvitt ansigte under en fin blank cylinderhatt. De själlösa ögonen se ingenting. På det grofva ansigtet fins det bara djuret qvar.
Så långe Ministéren åger i sina händer medlet att inskränka TidningsRedacteurernes antal ända till dess de icke’hafva andra åsigter, ån Ministérens egne, måste det vara olägenhet, om icke fara underkastadt, att opponera sig emot desse sistnämnde. För närvarande åge vi ej mer ån ett enda oberoende Tidningsblad emot sex eller sju mer och mindre Ministeriella Tidningar. Jag lemnar derhän, huru långe detta enda blad skall kunna bibehålla sig, i fall Ministérens indragnings-rätt kommer att fortfara. Om publiciteten bär infördes och läktaren upptogs af publicister och snäll-skrifvare i Ministérens sold, hurudana skulle val då oppositionens framställningar komma för Allmänhetens ögon, då samma tillfälle saknades för oppositionen att framlägga sina yttrade tankar i deras rätta ljus. Jag kan således för min del alldeles icke önska att frågan om publiciteten afgöres förr, än TryckfrihetsLagen blifvit lämpad efter RegeringsFormen och affattad i en mera Constitutionel anda, än den nu är. Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om, sedan Herr Lefréns ifrågavarande motion, med dess begifvande, enligt Ridderskap pets och Adelns beslut redan förfallit, någon vidare discussion i ämnet kunde för närvarande erfordras. Ropades Nej. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Det synes väl som den enskilta tanka Herr Lefrén framställt om hvad resultatet skulle vara af Ridderskapets och Adelns i förmiddags Pleno beslutade remiss, icke beböfde på förhand oroa oss, men frågan förmärktes dock hafva hos Hög, loflige Ståndet vackt någon oro, och jag tog mig i anledning deraf friheten att fästa Ståndets Uppmärksamhet å beskaffenheten af förberörde remiss.
Derjemte har uti en från Bonde-Ståndet till Utskottet remitterad motion (N:o 336) Riksdagsfullmägtigen Olof Olsson från Olebyn al Wermlands län gjort framställning om förändring af det i Arvika köping befintliga 2-klassiga läroverk till 3—klassigt, i anseende till ortens behol af tillfälle till fullständigare elementarundervisning, än som nu kunde vid berörda läroverk meddelas. Under nästlidne års vårtermin, — den sisla för hvilken uppgifter varit för Utskottet tillgängliga, — besöktes det treklassiga läroverket i Wadstena af 34 och Arvika tvåklassiga af 33 lärjungar; och då sålunda dessa skolor varit mindre talrikt besökta än flera andra läroverk af motsvarande omfattning, synes någon utvidgning för dem icke böra ifrågakomma; hvadan Utskottet hemställer, att Herr Lallerstedt samt Riksdagsfullmägtige Jonas Anderssons, Anders August Anderssons och Olof Olssons ofvanherörda motioner mätte al Rikets Ständer lemnäs utan afseende. 59:o. Från Borgare-Ståndet har blifvit till Utskottet remitterad en inom nämnde Riks-Stånd väckt motion (N.o 65), deruti Herr F. G. Isberg, — under åberopande af Kongl. Maj ts till Rikets sist församlade Ständer gjorda framställning om Skenninge skolas uppflyttning på de lägre två-klassiga elementarläroverkens slat, — hemstäbt alt Rikets Ständer nu måtte behjerta stadens och ortens behof i berörda hänseende och alltså bevilja nödigt anslag till lön åt en Rektor med 2,0(10 R;dr.