Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men hör nu hur det gick henne, hur det slöt med striden mot fattigdomen och med konungariket och med palatsen. Hon gaf ett gästabud för de fattiga i Diamante, och efter gästabudet ett skådespel på grekiska teatern. Det var hvad en gammal kejsare kunde hafva gjort. Men hvem har någonsin förr hört, att en kvinna kommit på sådana tankar? Hon inbjöd alla de fattiga. Det var de två blinda från hotellporten och den gamla Assunta från domtrappan. Det var mannen från postgården, som hade hakan ombunden med ett rödt kläde för ansiktskräftans skull, och det var idioten, som skjuter upp den grekiska teaterns järnportar. Alla åsnepojkarna voro där och de handlöse bröderna, som sprängde en bomb i sin barndom och förlorade fingrarna, och där voro invaliden med träbenet och den gamle stolmakaren, som blifvit för gammal att arbeta. Det var underbart att se dem krypa fram ur sina hålor, alla de fattiga i Diamante. Gummorna, som sitta och spinna på slända i de mörka gränderna, voro där och positivspelaren, som har ett instrument så stort som en kyrkorgel, och en ung kringdrifvande mandolinista från Neapel med kroppen fylld af all möjlig djäfvulskap. Alla de ögonsjuke och de åldersslöe, de, som voro utan tak öfver hufvudet, de, som brukade samla in syror vid vägkanten till middag, stenhuggaren, som förtjänade en lira om dagen och hade sex barn att dra försorg om, alla hade de blifvit inbjudna och voro tillstädes vid festen. Det var fattigdomen, som förde fram sina trupper mot den engelska signorinan. Hvem har en sådan armé, som fattigdomen? Men för en gångs skull kunde den engelska signorinan besegra honom. Hon hade också något att kämpa med och att segra med. Hon hade hela torget fullt af dukade bord. Hon hade vinankare upplagda längs hela stenbänken, som löper fram efter domkyrkoväggen. Hon hade förvandlat hela det utdöda nunneklostret till matbod och kök. Hon hade hela främlingskolonien i Diamante, iförd hvita förkläden, för att dela ut rätterna. Hon hade hela det
S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets nedanstående memorial och utlåtanden: N:o 196, angående tiden för nästa revision af StatsBankooch Riksgälds-verkens förvaltning och räkenskaper-, N:o 160, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af cellfängelser; N:o 161, angående extra statsanslag till föremål, tillhörande Landtförsvars-depait., mentets handläggning; och N:o 162, angående extra statsanslag till föremål, tillhörande Sjöförsvars-departementets handläggning. S. D. Föredrogos åyo Stats-Ulskottets följande utlåtanden: N:o 163, angående ifrågaställde extra anslag till föremål, tillhörande Civil-departementets handläggning. 3, 7, 12 och 15 punkterna återremitterades, 40 och 41 punkterna lades till handlingarne: och blef utlåtandet i öfriga delar bifallet. N:o 164, i anledning dels af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående låneuuderstöd för anläggning af jernväg emellan städerna Orebro och Nora, dels af väckt motion i samma ämne; bifölls. N:o 165, angående extra anslag till föremål, tillhörande Finans-departementets handläggning; bifölls. N:o 166, angående extra anslag till föremål, tillhörande Ecklesiastik-departementets handläggning: 5:te punkten återremitterades, hvaremot öfrige punkter i detta utlåtande biföllos. i Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S, D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets utlåtanden: Prot.-Utdrag den 26 Juni 1861. 341 N:o 100, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af cellfängelser, återremitterades.
Hvar och en, sorn härå fäster sina tankar, måste finna, huru föga följdriktigt nuvar. förhållande är, enligt hvilket det allmänna, sedan dess embets-och tjenstemän blifvit med ett noga pröfvadt och bestämdt belopp vedergällda för sina arbeten och mödor, återfordrar en del af denna vedergäll - 33a D e u 7 Mars e. ra. ning. Anses densamma öfverstiga billighet och behof, må den då för framtiden minskas; men då den en gång i stadgad ordning utgått och förvandlat sig till enskild tillhörighet, synes i sanning det allmänna hafva förlorat all rätt alt deröfver disponera. Skyldigheten för den enskilde medborgaren att, med någon andel af sin förvärfvade och besparade vinst, bidraga lill stats-behofvens fyllande, lärer icke gälla för den, till förvärfvande! och besparandet af någon sådan vinst i allmänhet urståndsatte tjenstemannen, hvilken det särskildt åligger, att åt det allmännas fördel uppoffra hela sin förmåga och verksamhet. Beträffande åter den hitintills stadgade bevillningen för actie-bolag, torde det tillåtas mig anföra, alt, då associations-andan obestridligen är ett bland de mest verkande medlen till industriel förkofran, mäste det vara ett stort national-ekonomiskt misstag alt vilja, genom särskilda band och bördor, förqväfva denna anda. Är del verkligen af någon vigt och fördel för det allmänna, att Sveriges industri-idkare komma i tillfälle täfla med andra länders, bör man vä! ej, genom en särskild öfverdrifven beskattning, motarbeta begagnandet af den till det åsyftade målet säkrast ledande bana, nemi. de enskilda förmågornas oell capitalernas sammansmältande för gemensamt sträfvande och gemensam förkofran. Skulle äfven resultatet häraf någon gång hos individen framlocka den välbekanta, urgamla Svenska afunden, böra dock nationens representanter sorgfälligt undvika , att i sin beskattnings-lagstiftning lemna bevis på en sådan känsla. 2.
Ågren gjord underdånig ansökning, att det lån, stort 3ooo R:dr, som Ågren, för utgifvandet af en efter constructiv method författad Lärobok i Geographien, erhållit af den till läroböckers anskaffande anslagne fond, måtte varda afskrifvet jemte derå upplupen ränta. Af så väl sjelfva ansökningsskriften som de dervid bilagde handlingar inhemtas: alt omnämnde låneunderstöd blifvit Professor Ågren beviljadt för utgifvandet af dess Prof-Lärohok i Physiska Geographien, och att detta arbete, bestående af en kostsam Constructions-material med en år 182g senast omarbetad Conslructions-beskrifning, redan längre tid varit af trycket utgifvet; att lärosättets pedagogiska vigt och fördelaktiga användbarhet vid allmänna undervisningen blifvit på det tillförlitligaste utrönt och vitsordad; att deremot försökets pecuniaira resultat visat sig mindre tillfredsställande, enär, enligt bifogadt verificeradt utdrag af utgiftsräkningarne, Proflärobokens förlagskostnad uppgått till 5,6^3 R:dr, men försäljningsconto till endast 2441» a*-t försäljningspriset derjemte vore för högt, och bör, såvida Läroboken skall vid Läroverken i allmänhet kunna antagas, nedsättas till hälften; att detta blifvit fästadt såsom första vilkoret för den af ålskillige Kphorer antecknade subscription, men med förbehåll derjemte, att nya upplagan af Läroboken skall, i likhet med den Tyska, innehålla, utom Proflärobokens större lärocurs, tillika en mindre och mera afpassad efter den knappa tid, sorn vid allmänna Skolorna ännu befinnes anslagen för Geographisk undervisning.
200: - Hyra för skåp i ~tocliliol&amp; Enskilda Haiik ... .&gt; 20: - BehHllning till, kr 18 % ... B H (i.493: 12 Siimnia kroiios 89.1 53: 1 2 Ofvanstående Beliålliiing ar placerad uti: Falii-Rättvik-Nora Jari1v.-Aktieh: ~ 4; i oblig. kr. Aktiebol. Bergman-Hiimniel &amp; C: o 4 l / 2, % oblig. Andel nti en af Kopparberg-Hofors 88g~erksAktiebolag utgifven förbindelse - Helsingfors stads 4 l / 2 3 ' obligatioiier (noiiiinelt 20,880 kronor ... Bergslagernas Jar11v.-Alrtieb: ~ 5 3 ' oobligationer s Deposition i Stockholms Enskilda Rank PH iippoch afskrifiiingsriilcning nied samina bank:, Siinma kronor - j 13.000: - 7.000: - 23,000: - 20,358: - .3,000: - 17,800: - 3 %: 13 86.49; 3: 1.3 Donationsfonden utgörande en genom anonym gifvare den 3, Iiini 1890 I) ildatl fond. - Beh Allning fran Ar 1893. . kr. 32.4 %: (i (1 Uncler Aret iiiflutna rantor n 1.229: 41 Debet. Under h e t utbetilta ' stipendier kr. 1: Bidrag till den allmänna förva1tningsl; ostiiadeii. 50: - BehAllning till; di. W: O1 -, - Delma beliållniiig &amp; r placerad uti: Sågverks-Alitiebolag. iitgifveri förbindelse . kr. I; styckeii SniiclsvaUs stads 4 ' 1 2 ' % obligationer B Deposition i SniidsvaiLls Eiiski1.cl.a Bank .. » P&amp; upp-.
Säkert lir det flere kvinnor an man som i arbetet göra mer %n sin pligt, men jag tror att proportionen af dem som göra mindre an sin pligt ar ungefär lika p&amp; båda sidor. E n kvinna låter kanske inte sh grofva försummelser komma sig till last, men rubbningar i det inre lifvet återverka deremot hastigare på hennes arbete, an hvad som ar fallet med man. E n man kan k. ex. mycket val genomlefva en spannande karlekshistoria, eller g&amp; igenom en djup sorg p&amp; samma gång han +er sitt arbete, och man skall knappt marka nagon skilnad. Aterigen samma sak: känsloiifvet är hos mannen ett omride för sig, som han icke p&amp; samma, sätt som kvinnan sammanblandar med sitt öfriga lif. - Det är nog allt detta som ligger bakom det yttrande, som man har hört angående kvinnans arbete:. " hon har ingen rutinn. Nej, för att ha det har hon för mycket entusiasm, men också för litet af detta maskinmässiga stitt att arbeta, som lefver kvar sen intresset är borta. Kvinnan har gränslöst svart att bli en maskin, vare det sa.gdt till hennes beröm eller tadel, hvilket som hälst. Entusiasm och offervillighet för en id6 tyckes i våra tider vara vanligare hos kvinnor än hos män. På kulturens arbetsfält äro kvinnorna ännu ett ungt folk, och de arbeta meit ungdomligt kraftslöseri och med ungdomliga förhoppningar. Hannen hinle stundom i t nykornlingarnes ifver. För dem har arbetet for länge varit t v h g för att vara nå.got dyrbart, och står i för nära sammanhang med penningen, för att bars en s&amp; ideel prägel. Kommer sh dertill att mannen ha ear jargon, som öfverdrifver deras " faktiskhet " och cynism och kvinnorna ofta en ideelt entusiastisk jargon, som ar ganska ihålig, så har man ännu en anledning till misshällighet och missförstånd mellan könen. Såsom arbeterska måste m m önska kvinnan mindre känslighet, mindre hänsyn till personer och - mera helsa, mera animal lifskraft, t y eljest kan hon aldrig täfla med mä.nneix.
Dertill fordras åter att sjelf hafva genomgått lära och prof i handtverket, icke blott derföre, att allmänheten må vara säker, alt hvar och en, som får uthänga skylt till bevis på sin behörighet att betjena henne med något visst arbete, jemväl innebar den dertill erforderliga skickligheten, utan äfven derföre, att den, sorn i sina händer äger konstfärdigheten, ej mätte blifva träl åt den, som, utan personlig skicklighet i yrket, blott äger penningen. Öm dylika inskränkningar icke ägde rum genom skråordningarna, hvilkas väsendlliga fordringar just äro läran och pröfningen, så skulle förhållandet hos oss blifva detsamma som i andra länder, hvarest dessa ordningar äro upphäfna, att nemi. de personer, hvilka icke lärt yrkena, men som äga förlagscapital till deras bedrifvande, sätta sig i besittning af verkstäderna, dem de drifva genom de egentliga liandtverkarne, som då blifva, i stället för oberoende näringsidkare, legohjon åt de förra. Sådant vore högst skadligt, emedan det hindrade den fattige, men skicklige att blifva sin egen och emedan handtverkare derigenom skulle nedsättas i samma hopplösa belägenhet, oell derigenom troligen i samma moraliska förfall som det, hvari fabrikshjon öfverhufvud befinna sig. Den 3:dje vigtiga omständigheten, som bör iakttagas, är, att icke hvarje handtverkare må, ehuru personligen skicklig, vara berättigad att, utan afseende på ortens behof, eller följaktligen å utvägarna till bergning, jemte dem, som redan idka samma handtV^_ verk, inrätta verkstäder. Följden blifver eljest, såsom erfarenheten visar och Rådman Holm åberopat, att efter några år återstår af den nya verkstaden blott fattighjonens förökning med en öfvergifven hustru och några värnlösa barn. Jag önskar altså, att inskränkningarna i näringsfriheten måtte icke efter misbruken, utan efter de gamla författningarnas anda fortfarande bibehållas. Val har man sagt, att inga band borde finnas på näringarna.
— Och synes, enär berörde inträd är i jemn t stigande, kunna upptagas till 336,000: l2:o Gerningsören af handtverkare på landet. Uti underdånig skrifvelse den 9:de November 1844- anhöllo hos Kongl. Maj:t rikets då församlade Ständer om särskilda upplysningars inhemlande för bedömande af fråsan, huruvida icke denna inkomst-titel kunde, till beredande af lättnad vid uppbörden och förenkling i räkenskaperna, fiAn ordinarie inkomst-beräkningen uteslutas och statsverket för derigenom uppkommande förlust godigöras medelst förhöjning uti handtverkaren? bevillning. En i möjligaste måtto fullständig utredning i detta amne har sedermera blifvit tillvägabragt genom Kammar-kollegium och Slals-kontorel, som med underdånig berättelse derom jemte utlåtande i frågan till Kongl. Maj:t inkommit. På grund af hvad härvid blifvit upplyst och anfördi, anser Kongl. Maj:t något hinder för gerningsörenas öfverflytning lill allmänna bevill ningen icke förekomma; och Kongl. Maj:t öfverlemna!' alltså nu till Rikets Ständer, alt gerningsörena må från beräkningen af statsverkets inkomster uteslutas, hvarjemte Kongl. Maj:t, med afseende på den af vissa städer hittills åtnjutna rättigheten till uppbärande af särskilda andelar i dessa gerningsören, föreslår, att, på sätt ofvanniimnde kollegier i underdånighet hemställt, ersättning härför må samma städer af statsmedlen årligen tilläggas till d,et belopp, hvarmed, efter medium af de tio åren 1835—1844, hvarje stad sådana afgifter enligt räkenskaperna uppburit, och att denna ersättning må afföra? å riks-statens 7:de hufvudtitei till städers friheter; hvarvid dock Kongl. Maj:t anser endast de städer, som till hittills uppburna gerningsören kunnat visa sig ega laglig räll, böra af ersättning derför komma i åtnjutande. 13:o Bötesmedel, hvilka vid sednast? statsreglering beräknades till 40,000 R:dr, hafva utgjort: för år 1841
Om all gammal takkoppar och andra, efter rifningen och byggnaden öfverblifne effecter får på satt han finner för sig tjenligast empioyeras?’’ ’’A desse af mig ödmjukligen gjorde förfrågningar är nödvändigt att få bestämde svar, för att uti beskrifningen kunna införas, derest under verkställigheten af en så beskaffad till och påbyggnad, som den nu ifrågavarande, svårigheter och arbetshinder icke nästan dagligen skola förefalla, och hvad som är ännu hufvudsaklig are Banquen Banco Utskottets tZellinkandon 639 l?anqiieli förbehållas den friheten, att kunna anbefalla sådane ändringar,! som förefallande behof kunna påkalla, Utan att derföre särskildt behöfva öfverenskomma med Entrepreneuren, hvilken endast ar pligtig att efterfölja gillade planer, lernted beskrifning och antaget Contract.” ”Upplysningsvis får äran anmäla, att författandet af en fullkomlig beskrifning till "efterrättelse för Entrepreneuren af omnämnde tilloch påbyggnad, blifver icke allenast vidlyftig, men i många delar omöjlig att uppsätta så detaillerad, ■aft intet flere saker komma helt och hållet att bero af sådane omständigheter, som först under sjelfva byggnadsarbetet yppas och alldeles icke förut kunnat skönjas eller förmodas, och hvilket, enligt hvad man vid den verkställda byggnaden fått erfara, egentligen eger rum i anseende till påbyggnaden, t. ex. 'förruttnade bjelklag, som varit påräknade att duga; obegagnbart takstolsvirke och brädtäckn ingar, som tyckts åter kunna användas; eldrörs odugliga beskaffenhet; omärkbara sprickor i murar och hvalf, emellan trossbottnar och uti skorstenar, m. rn., hvilket allt medföret en osäkerhet i beskrifningen, äfvensom uti Entrepreneurens calculer af vinst eller förlust.
St., med serskildt fästadt afseende på Ecclesiastifjue-Boslällen och Lägenheter, anse den derom gällande Författning böra innehålla så bestämda föreskrifter, att de kunna leda till ofelbar verkställighet och i öfrigt motsvara Författningens hufvudändamål; så, enär, både i allmänna Lagen, ByggningaBalken, 27 Cap> 1 §., och i Kongl. KyrkoOrdningen , 24 Cap. 19 §., hvarest handlas om besigtningar, med afseende endast å Kyrkoherde-boställen, äfvensom uti ifrågavarande Kongl*. Kungörelse om oeconomiska besigtningar saknas flera hufvudsåkliga bestämningar och föreskrifter, till säkerhet för, att dessa besigtningar icke uraktlåtas samt att de dermed åsyftade ändamål icke förfelas, hafva R. St., på grund af Sådana förhållanden, trott sig böra bos E. K. M. 4 underdånighet anhålla, att uti E. K. Maj:ts Fxp. Utsi'. Förslag lill lind. Skri]velse A7;o 177. 427 högstberörde Nådiga Kungörelse måtte i Nåder stadgas följande förklaring och tillägg: 1:0 Oeconomiska besiglningar å Kyrkoherde-boställen, Capeliansoch Klockarebord samt de så kallade Preste-Stomhemman, som icke äro lill Skatte köpte, skola, i den ordning, Kongl. Kungörelsen af den 17 Mars 1824 stadgar, förrättas. Der dessa besigtningar icke ännu blifvit hållna, böra de, på första året, efter Kongl. Maj:ts härom, utkommande Nådiga Kungörelse, verkställas. Efter laga husesyn må dock icke, utan synnerliga skäl, sådan besigtning hållas förr, än 5 år efter det husesynen förflutit. 2:0 Contracts-Prosten anmäle, tidigt på året och sist inom Februarii månad, hos Konungens Befallningshafvande, hvilka oeconomiska besigtningar inom Prosleriet, enligt nyss anförda Kongl. Kungörelses föreskrift, eller i anseende till förekommande vigtiga skäl, erfordras.
Engeströms dagbok från riksdagen 86. Denne skildras där som en tämligen förfallen individ, hvilken »för en klädnad» köpt sig en riddarhusfullmakt af en annan ädling på retur, den utarmade löjtnanten Königstedt, en teckning, som passar på m:me Hus’ följeslagare, hvilken sedermera kom i fängelse för »malversationer» (försnillningar). Vid sidan af Aminoff upptäckte polisen snart som medspelande i komedien dennes värd, skräddaren Bauman, hvilken också under riksdagen gått Markoffs ärenden. Det var en känd stockholmstyp, som »bar ett kläde öfver halfva ansiktet för att skyla ’ett flänhus’ på halsen, en växt större än ett gåsägg», och sålunda genom sitt yttre föga lämplig för hemliga intriger. På kvällen lät nu Aminoff först hämta vagnen, körde sedan till Jakobstorg, där han lastade allehanda knyten – man tyckes hafva provianterat för en längre färd, och Bauman hade redan förut lagt en sockertopp i vagnslådan. Sedan for Aminoff långsamt upp mot Södermalmstorg och bidade där sin skyddsling. Hus hade emellertid kommit hem från Drottningholm och som det tyckes utanför sitt hus stämt möte med Markoff. Ty rapporten gifver vid handen, att Aminoff å Södermalmstorg afbidat tvenne personer – m:me Hus och hennes kammarjungfru i sällskap med två eller tre gråklädda herrar – tydligen Markoff, hvilkens grå kapprock redan omtalats, och hans sekreterare. Till fots gick sällskapet då från Nygatan till Södermalmstorg genom de trånga, utdöda gatorna i julinattens småstadstysta Stockholm. Några för öfrigt oklara ord hos Liljensparre låta förmoda, att m:me Hus var klädd till karl, och man ser henne för sig spotsk, förtrollande och soubrett-lustig i sin förklädnad med ett vågadt pojkstrecks munterhet i ögat och ett öfvermodigt leende kring munnen. På Södermalmstorg tog hon så afsked af sin ryske beundrare och körd af Aminoff for den rymmande aktrisen genom södertull. Någon stund efteråt kom Bauman med hennes effekter på sin chaise.
Det är ett särskildt missöde för mig, att §:n nu skall riglas mot just min Motion, som icke öfverensstämmer med Friherrens smak. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE 3sa®©iia§iSÅS!2t osai ÄisiiLa» VID /rtfltima Utkelmgcn i £'tockl)olmy ÅltEN 1S50 oell 1851. Alt »tule Hiiftet, ■—•**»! i STOCKH O L M. HÖRBEROSKA BOKTRYCKERI Et, 185 1. Fredagen den 13 Juni 1851. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 2 prot.uldr. för gårdagens eflermiddagsplenum samt pleniprot. för d. 17 sistl. Maj. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lät upläsa en till honom ankommen så lydande skrifvelse: Då den enl. K. M:s nåd. befallning föranstaltade expositionen af Svenska slöjdalster den 16:de innevarande Juni kommer att begynnas, får Bestyrelsen för denna exposition äran derom meddela underrättelse, och anhåller tillika, att E. Ex. hehagade för H. R. o. Ad. anmäla den önskan: alt någon viss dag och lid, efter d. 18:dc i denna månad måtte bestämmas, i händelse detta H. RiksStånds Hrr ledamöter samfäldt skulle finna lämpligt att besöka expositionslokalerne, men alt dessutom hvarje ledamots pollett berättigar till inträde uti dessa lokaler under hela expositionsliden. Stockholm d. 13 Juni 1851. O A Beslyrelsens för expositionen vägnar. C. D. Skogman. Carl Palmstedt. Då härefter H. Ex. hemställde om icke, enär utrymmet i expositionslokalen ej vore serdeles stort, det ansåges mest lämpligt, att R. o. Ad:s ledamöter icke samfäldt, utan hvar och en, då dess lid sådant medgåfve, toge ifrågavar. exposition i ögnasigle, hördes R. o. Ad. häruti instämma.
Hade samma öde träffat dem vid 1834 års Riksdag, som vid den sista, i stället för vägrandet att då uppföra deras summebelopp å ordinarie Stat och anvisandet af extra lönefyllnaders utgående från 2:a Hufvudtitelns, för brist då redan kände, besparingar, så hade bland andra helsosamma påföljder deraf det äfven inträffat, att samma Titels besparingar vid 1840 års Riksdag företett behållning i stället för brist. Genom denna skildring af frågans behandling, af Grundlagens föreskrifter och af Rikets Ständers önskningar, tillgöranden och skrifvelser i ämnet, anse vi oss hafva ådagalagt, att vi i våra rådslag härvid hvarken brutit emot Regeringsformens 62, 64 eller 65 §§, eller lem nät utan afseende, hvad Rikets Ständer i följd af deras grundlagsenliga rätt beslutat, eller i form af önskningar framställt, än mindre åsidosatt omsorgen om de allmänna förvaltningsåtgärdernas behöriga besörjande. Att uppföra eller icke uppföra å ordinarie Statstitlar de löner eller andre anslag, Kongl. Maj:t föreslår, är såsom redan är anfördt, utan tvifvel Rikets Ständers grundlagsenliga rätt; men att vägra Kongl. Maj:t dispositionsrätten inom dessa titlar af de utöfver Staten å deni uppkommande besparingar, det har ännu icke sjelfva grundlagen gjort, och det måste .alltså ej heller utan dess förändrande kunna af någon göras. Likasom i sitt första Memorial, har Hr Justitieombudsmannen äfven uti det sednare upptagit och behandlat frågan om bristerne å andra Hufvudtitelns besparingar, och, sedan han i det förstnämnde rubricerat Regeringens anvisningar å titlarnes besparingar till extra lönfyllnader såsom öfverträdelser af Regeringsformens 65 §, kommer han efter enahanda slags resonnemang öfver nämnde brister, som i sitt första Memorial, äfven i det sednare till den slutsats att anse sig böra fullfölja åtalet. Huruvida detta åtal och dess fullföljande endast afse extra lönernes anvisande eller derjemte meranämnde brist, naturligtvis såsom ansedd påföljd deraf, kan ej med nödig säkerhet slutas af uttrycken och konklusionerne.