Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Varén alltid stolte deröfver, att J arén det samtida slågtets och de tillkommandes närande fäder. Skåden aldrig med förakt på denna plog, som bevittnar Edra mödor och som berättigar Eder, att med ädel tillfredsställelse såga: Statens styrka hvilar i mängden af dess Jordbrukare. Det land vi odla, lemnar våra Med borga ro deras oumbårligaste behof, och samma arm, som plöjer denna jord, år också alltid beredd att försvara henne mot fiendtliga hårar, Gode Herrar och Svenske Män! Allmänna säkerheten kråfver att Nationen evhåiler lagar, lämpade efter den nya Statsförfattningens grander. Styrelseverken likasom de styrde, äga lika rättmätiga anspråk på vår oafbrutna omsorg. Folket vill tydligt och bestämdt kånna sina skyldigbeter och sina rättigheter; det vill, att dess Ombud och dess Regering lemna hvarandra ett ömsesidigt biträde; af deras förenade styrks, vilja och fosterlandskänsla hoppas det sin lycka och sitt anseende, ty naturen har, lika kraftigt hos Nationerne som hos individerne, inplanta! sjelfbeståndets låra. Genom en lång pröfning har Jsg öfvertygat Mig. att Konungamagten bör vara alldeles skild från den lagskipande, med undantag endast et bena Iningsråtten. Enligt vår Grundlag åger Konungen att föra ordet i Högsta Domstolen. Denna rättighet bör upphöra, och La - Den 25 Januarii» 121 gens Tolkare sålunda befrias från det inflytan. de, som Manarken möjligen kan utöfva på Rikets förnämsta Domaremagt. Ett förslag hårom skall, i föreskrifven ordning, till Eder öf verlemnas. Landets mynt som föreställer fastigheters och varors värde, år derigenom måttstocken pä hvarje Medborgares förmögenhet. Att upprätthålla det måste således vara ett af Lagstiftningens bufvudånöamål; men lindviken, Gode Herrar och Svenske Mån, de vådor som brådstört tade förändringar medföra, och blottställen Eder icke för möjligheten att förlora allt, då J viljen lör mycket förbättra. Erfarenheten, denna menniskornas säkraste ledare, bör bestämma Edra beslut. Som Grundlagen ej ålägger
Nådiga Propositionj, rörande j örmons rätt för Upsala Academie hos dess Uppbördsman i afseende å medel, som af dem för Academiens räkning blif vit uppburna eller förvaltade, m. m. S. A. K. Sedan Consistorium Academicum i Upsala lms E. K. M., genom Academiens Canceller, under t i i I k ä n u'a gifva n d e, att, vid tid efter annan hos Academiens Uppbördsman och Redogörare yppade balancer och deraf följande Concurser, någon förmånsrätt, i afseende på deras uppbörds» skuider icke blifvit Academien tillerkänd, på den grund, att någon sådan rätt icke vore genom gällande Lag uttryckligen bestämd, i underdånighet anhållit, att en Författning måtte V utfärdas, hvarigenom stadgades, att Academien, hos dess Uppbördsman och Redogörare för Academiens uti deras händer komne medel, bör åtnjuta lika företrädesrätt, som blifvit Kronan m. fl. uti 17 Cap. 8 §. HandelsBalken tillagd; Så och enär till E. K. Maj:ts kunskap kommit, 446 Exp. Utah. Förslag till und. Skrifv. I att, under nu påstående Riksmöte, fråga hos R. St. vore väckt och till deras LagUtskotts behandling öfv.erlemnad, angående stadgande i allmänhet af alla de serskilda förmonsrätter, som i Concurser höra cga rum, i afseende på fordringar af olika beskaffenhet, har E. K. M., af denna anledning, efter att hafva hört Dess StatsRåd och Högsta Domstol, genom Nådig Proposition af den 27 sisth Mars, föreslagit R. Sl. att, vid uppgörandet af Lagförslag, angående förmonsrätter i allmänhet, jemväl taga omförmälde af Consistorium Academicum i Upsala väckta fråga i betraktande, så att Academien måtte blifva tillerkänd den förmonsrätt till betalning utur dess Uppbördsmäns tillgångar, som, på de flere af Consistorium anförde skäl, syntes böra Academien tillkomma. Med anledning af högstberörde Nådiga Proposition, har hos R.
Om Dykeriet ej velat mot Westbeck uppfylla hvad som synes varit dess pligt , böra Riksens Ständer likväl icke deraf hemta någon anledning att vara lika obilliga mot en förtjent medborgare. Man har äfven sagtj att Riks-Staten redan vore uppgjord; Den 8 December J, m. 445 men jag förmodar, att tillgång å 600 R;dr ändock nog skall finnas genom andra pensionairers dödsfall, eller dylika besparingar. Herr Grefven och Landt-Marskalken tillkännagaf , att Plenum kömöte klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Herr von Hohenhausen j Michael: Jag har anmält rr.ig blott för att lemna ett bidrag till kännedomen om ifrågavarande person. Af en här närvarande Ledamot, som sjelf varit icke blott ögonvittne utan deltagare, har jag hört , huru Westbeck räddat flera Engelsmän från ett strandadt fartyg , som uppkommit och fasrhölio sig på några klippor under 3 dagars storin , utan allt hopp dm räddning. Endast han med några unga Officerare vågade sig ut pä hafvet i en liten båt , för att frälsa desse olycklige. Men ensamt Westbeck förmådde utföra det, ty alla de öfrige blefvo snart af hafssvallet oförmögne att kunna dertill bidra, g*; han ensam genom sitt mod och sin insigt räddade dessa menniskolif. En sådan person måtte vara långt uppböjd öfver den låga egennytrans beräkningar, och när h3n ännu kan göra gagn för menskligheten , bör man icke vägra att antaga anbudet , och derigenom belöna hans förtjenster genom en så medelmåttig pension. Grefve af Ugglas Gustaf: Då jag hört så många Ledamöter yrka pension för Herr Westbeck, lärer den troligen äfven komma att 446 Den 8 December f. m. beviljas. Då uppstår fråga, hvarifrån den skall utgå. Friherre Cederström har försslagit, att dell skall tagas af öfverskotlen. Detta är något alldeles ovanligt, och ett farligt pnejudicat. Jag tior icke, att det förr skett. Skall pension anslås, så bör den tagas af allmänna Indr3gningsstaten, der alltid genom någres afgång, linnes tillgång.
Då det redan på .förhand är ländt, att ändamålet med dessa betänk:ns föredragning icke är något annat, än att få desamma för andra gången bordlagda, hvarom icke allenast 2 ledamöter, utan kanske hela Huset förenat sig; så tror jag, att ett sådant förslag, som jag framställt, skulle innefatta, att R. o. Ad. beslutar, att då tiden framskridit så långt, alt R. o. Ad. ville åtskiljas, så skulle Ståndet, — om än icke alla mål, som stå på listan framför dem, som angå statsregleringen, vore föredragna och afgjorda, — kunna låta sig föredragas och bordlägga ifråga var. StatsUlsk:s utlåt:n. Det är sannt, att man såmedelst ginge från den vanliga ordningen; men då Ståndet nu är så talrikt församladt, kunde icke någon surprise uppkomma till följd af detta beslut. Gr. von Platen, Baltzar: Jag ber alt få hemställa till den siste talaren, med hvilken jag delar önskan att i fråga va 1*. betänk:n måtte i afton ånyo varda bordlagda, om det icke vore bäst att låta saken hafva sin jemna gång, så mycket mer, som det beror af Ståndet att besluta, när Ståndet vill åtskiljas. R. o. Ad. kan ju med nej besvara framställningen alt åtskiljas, så länge ej dessa betä»k:n blifvit lagda på bordet för andra gången. Jag hemställer till talaren, om ej det är bättre att så förfara, än alt upprifva samma fråga, som vi nyss komrnit ifrån. Hr von Troil: I allmänhet anser jag visserligen det Den 29 April e• m. vara gansia olämpligt att, innan propos. framställes, på förhand tillkännagifva att man ämnar begära votering; men i anseende till de alldeles särskilda och egna omständigheter , hvilka denna dag, så väl på f. m., som linder detta e. m.- . plenum inträffat, får jag förklara, att jag icke utan votering samtycker, att Ståndet åtskiljes, förrän statsregleringen förekommit och blifvit bordlagd. Hr Hjerta: Jag vill icke vara envis, ulan afstår, till tidens vinnande, frun den propos. jag begärt.
Äfven denna sommar tog slut, och när vi nalkades staden och flyttade in i vår vinterbostad, från hvilken vi under de tysta aftnarna kunde liksom känna närvaron af den storstadslifvet vampyr, hvilken suger sina offer till sista droppen, då kände jag, som om ofärd legat i luften, och ingen drift har varit starkare i mitt blod än det kraf, som då dref mig att söka bedöfning. Gatornas buller, restauranternas bjärta ljus, dånet af röster och skratt, som ekade mot väggarna, hela detta rassel af nöjen och guld, som fyller aftnarna, lockade mig på nytt. Vampyren sträckte ut sin smala mun för att suga till sig sitt rof, och i mina ådror tyckte jag, att blodet blifvit ersatt som af pulserande eld. Vid denna tid hände mig, att mitt förhållande till ett par af de inflytelserika männen vid bolaget blifvit spändt och min ställning därigenom ganska osäker. Det behof, som däraf uppkom för mig, att anstränga min energi, att använda all min kraft, för att ej plötsligt stå på bar backe, skulle under andra förhållanden måhända hafva varit mig nyttigt. Det skulle hafva hjälpt mig att hålla hufvudet uppe. Det hade varit ett slags afledare för den underliga sinnesstämning, hvari jag lefde, och när jag första gången sade min hustru, hur saken stod, skedde det i tanke, att mina ord skulle åstadkomma en förändring i förhållandet oss emellan. Till min förvåning märkte jag, att hon såg på mig, medan jag talade, som om hon alls icke förstått, hvad jag sade. Det gick en dag, och det gick flere. Det hela artade sig till en schism mellan mig och bolaget, hvilken kanske skulle kräfva månader för att ordna. Under hela denna tid lefde jag naturligtvis i den mest fruktansvärda spänning, emedan ingenting mindre än hela min existens stod på spel. Denna spänning kom mig att glömma sorgen, själfbevarelsedriften, mannens energi tog öfverhand, och jag trodde, att något dylikt skulle hända äfven med min hustru. Jag väntade dag efter dag, att jag skulle finna något stöd hos henne, att hon åtminstone skulle visa intresse för den ohyggliga sinnesoro, hvari jag lefde, och som hos mig uppslukade allting annat. Men så skedde icke.
Anländ till en ringa hydda, hvarest bodde en smed, blef han, med lifsfara för smeden sjelf, hemligen dold och räddad till både lif och krona. Smeden, lika ifrig protestant, som Konungen kutholik, hade genom den minsta åtgärd kunnat öfverlemna honom i de protestantiska segervinnarnes händer, och Konungen hade varit förlorad, i öfverensstämmelse med tidens oblidkeliga stränghet i sättet att föra krig, men den kristliga kärleken synes hafva drifvit honom till denna handling, på samma gång den gaf åt efterverlden det föredöme, att man kan tjena sin verldsliga regent, om än man icke delar hans religiösa tro. Konungen, rörd af smedens både modiga och ädla handlingssätt, så mycket ädlare, som smeden under dessa inbördes fejder var hans fiende — tillsäger honom, såsom tacksägelse för sin räddning, att utbedja sig en nåd, hvilken han ville, och Konungen lofvade att densamma hononera, så snart han åter lyckades komma i besittning af sin konungsliga magt. Smeden, lika menniskoälskande som oegennyttig, utbad sig ingenting för sig sjelf, utan en sak, som skulle till sina principer, utöfva det största inflytande pi mensklighetens frihet och lycka. Inseende det stora betryck, som menskligheten led under prestmagtens bigotterier och former, såväl som de besvär, förtretligheter och prejerier den utöfvade i så många afseenden mot folket, var dock ett som låg honom mest om hjertat, emedan det utöfvade det största inflytande på folkets karakter. Det var äktenskapet, hvilket som en fången slafvinna släpades i smutsen af presternas vidskepliga formaliteter. Han utbad sig för detsamma en rättighet, som vid första påseende och under dåvarande tvungna förhållanden, syntes besynnerlig, men vid närmare betraktande uti sig innebar en idé, som hade till mål mensklighetens djupaste menniskorätt och frihet.
Då nu, i stället för denna varietet och stränghet i de äldre straffen, det nya Lagförslaget upptager, jemte dödsstraff och böter, hufvudsakligen blott en enda straffart, fängelse, tillämpadt på det ojemförligt största antalet af brott, så, och oaktadt frihetsstraffens utmärkande företräde att genom sin commensurabilitet och smidighet kunna böjas och utmätas efter nästan hvarje grad af brott, enär denna straffart likväl, betraktad såsom en blott privation, hvars intensitet i följder ingen kan på förhand känna, omöjligen kan ega den verkan på folkets föreställning, som de mer till inbildningskraften talande positiva straffen, frågas, om det nya straffsystemet, en gång hos oss infördt, skall ens så säkert uppnå lagens hufvudföremål, att deterrera från brott, som under alla brister i verkställigheten detta likväl åstadkommits af vår äldre strafflagstiftning. Dock uttalar jag härutinnan icke ett ogillande af den nya Straff-lagens grunder, utan endast en tvekan om dess ofelbara verkningar. Det är min öfvertygelse, att det nyare s. k. penitentiärsyslemet såsom framkalladt af tidehvarfvets bildningsgrad och ädlaste riktning, sedan det från Norra Amerika gjort sin rund genom flere det bildade Europas Stater, äfven bos oss bör försökas i någon icke för vidsträckt grad, för att erfara, om ett antal rnenniskor och medborgare, L v il ka olyckligtvis kommit på brottets bana, ej skulle genom Statens åt dem visade uppmärksamhet och omvårdnad kunna i tid räddas och återgifvas åt Samhället. Men då jag således i allmänhet gifver företräde åt de föreslagna frihetsstraffen framför de physiskt afflictiva och på samma gång vanärande straffarterna, kan jag likväl icke obetingadt gilla de dels oriktiga, dels äfven på en löslig uppfattning grundade skäl, hvarefter Utskottet återigen på auctoritet förkastat alla så kallade kroppsstraff.
Skrifvelse d. 21 Dec. 1823, en dylik ersättning i Nåder medgifva; men då härvid förekommit, att bemälde Handelshus icke fått sin förlust af Kaparen godtgjord, samt något serskildt stadgande icke blifvit af, R. St:r meddeladt för de händelser, då en Kaparen ådömd ersättning icke utgått, hvarigenom en förlust för reclamenten utom dess eget förvållande uppkommit, så mycket hårdare, som handelsföretaget varit af så loflig beskaffenhet, att uppbringningen blifvit ogillad af Domstolarne i sjelfva den upphringandes Fädernesland, vill K. M:t, som, efter eu ytterligare utredning af målet, inhemtat, att Reclamenterne icke försummat någon åtgärd till ersättningens utbekommande af Kaparen, samt att förlusten, med åsidosättande af R. St:rs ofvanåberopade stadgande, är ersättningsgild till ett belopp af go5 R:dr 22 sk., i Nåder hafva öfverlemnat detta inål med tillhörande handlingar till Rikets nu församlade St:rs pröfning. 16:0 Skeppet TritonA uppbragt den 22 Oct. 1798, af Fransk Kapare. — Ersättning för Fartyget och Lasten reclamerad af Handelshuset E. W. Hellström & Son. Den Kgl. remissen, i afseende på detta reclamationsraål, lyder sålunda: "K. M:t, som, bland andra frågor om godtgörande af Svenska Medborgares förluster genom uppbringningar, till pröfning förehaft ett af Handelshuset i Gefle E. W. Hellström <& Son gjordt anspråk på ersättning för värdet af Handelshusets egande Fartyg, Betan kan den. 313 Skeppet Triton med dess innehafvande laddning, (uppbragt Ar 1798 af en Fransk Kapare), för så vidt samma värde icke blifvit Handelshuset godtgjordt genom utbekommen assurance, har väl ansett en dylik ersättning icke kunna af K. M:t i Nåder medgifvas, emot i3 Morn. i R. St:rs underd.
Enligt en af motionären, i början af sistlidet år, på grund af meddelade upplysningar från Hushållsnämnder, Kronofogdar, Magistrat och enskilde, upprättad probabilitets-kalkyl öfver blifvande inkomsten af trafiken på den ifrågavarande jernbanan, skulle, sedan från totalsumman af godsoch person-trafiken inom banans rayon afdragits ett belopp af 117,500 R:dr för transporten sjöledes samt 232,500 R:dr för banans driftoch underhålls-kostnad, återstå genast efter jernvägens öppnande, 228,200 R:dr, eller 4,56 procent på anläggnings-kostnaden, och sedan den uti kalkylen supponerade tillökningen af trafiken ingått, 300,000 R:dr, eller 6 procent på nämnde kostnad, allt för år räknadt. Till bestyrkande att denna beräkning, efter hvad erfarenheten gifvit vid handen, icke vore för hög, har motionären anfört, att då Statens södra stambana, på en längd af 5 mil, med en banrayon af 29 qvadratmil och en befolkning af 6,600 personer på qvadratmilen, samt Malmö stad med 15,800 innevånare till ändpunkt, under tiden från den 1 Oktober 1858 till och med September 1859 inbringat 226,556 R:dr, så skulle Stockholm—Upsala-banan, af 6 mils längd med 35 qvadratmils banrayon, 2,100 personer på qvadratmilen och Stockholm med 101,500 personer till ändpunkt å ena sidan, inbringa årligen 670,674 R:dr. I kalkylen vore den årliga inkomsten upptagen, genast efter banans öppnande och då deruti inbegrepes de 117,500 R:dr, som borde afdragas för sjötransporten, till endast 578,172 R:dr, och, sedan trafiken ökats, till 650,000 R:dr, allt Riksmynt.
Många forskare sade, att det ej var leukocyterna, som ' dödade bakterierna, utan att dessa genom inverkan af andra beståndsdelar i blodet redan voro förstörda, då de upptogos af dem. Metchnikoff och hans lärjungar ha emellertid genom ihärdigt fullföljda och lyckligt utförda experiment visat, att bakterierna verkligen äro lefvande, då de upptagas af leukocyterna. De hvita blodkropparna äro emellertid ej de enda af blodets beståndsdelar, som hafva en bakteriedödande förmåga. Man har under de senare åren funnit, att äfven blodserum har en sådan. En forskare fann nämligen, att renodlade mjältbrandsbakterier, som sattes till defibrineradt hundblod gingo under, och många olika försök hafva sedan bekräftat denna iakttagelse, beträffande blodserums bakteriedödande egenskaper. Denna förmåga hos blodserum har visat sig mycket växlande hos olika djurslag. Hos ett djurslag, t. ex. kanin, förefinnes den beträffande vissa bakterier, beträffande andra däremot ej. Serum från ett annat djurslag, t. ex. möss, kan äga den beträffande de bakterier, som ej rönte inverkan af det förra djurslagets serum, beträffande de andra bakterierna däremot ej. Om blodserum från två olika djurslag blandas, kan det hända, att blandningen får en svagare bakteriedödande verkan än hvart serum ensamt besitter. Denna egenskap hos blodserum att vara bakteriedödande har gifvit uppslag till den s. k. serumterapien d. v. s. vissa sjukdomars, t. ex. difteriens, behandling med blodserum från vissa särskildt för ändamålet (genom ympning etc.) preparerade djur. Meningarna hafva varit delade, om de hvita blodkropparne eller blodserum hafva den förnämsta rollen vid organismens strid mot infektionsämnena. En del hafva hållit uteslutaude på den förra åsigten, andra på den senare. På de senaste åren har man å ömse sidor gifvit med sig något och börjat enas om den åsikten, att bägge dessa blodets beståndsdelar hjälpas åt i den nämda striden. Och sanningen torde ligga i denna medelväg. — Några forskare anse, att de beståndsdelar i blodserum, som betinga dess bakteriedödande egenskaper, härstamma just från i blodet sönderfallna hvita blodkroppar.
Ilen ifrågasatta nedsättningen af de biträdande ledamöternes antal från sex till tre, måste jag bestrida. Såsom bekant är, finnes icke något stadgande om huru många ledamöter för besluts fattande skola vara närvarande; och det kan derföre vara nyttigt att genom denria § tydligen visas, att åtminstone sex ledamöter skola vara tillstädes. Jag yrkar bifall till §:n, sådan den af Utsk:t blifvit föreslagen. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till §:n oförändrad, dels af Frih. Klinckowström bifall dertill med den förändring, att slutet skulle lyda sålunda: »för att vid valoch voterings-sedlarnes granskande och räknande biträda samt deröfver föra protokoll»; och dels slutligen af Frih. Leuhusen bifall till §:n med utbyte af talet sex emot talet tre. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvarvid svarades många ja jemte några riej, sedermera propos. på §:ns antagande med den af Frih. Klinckowström föreslagna förändring, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja, och slutligen propos. på bifall till §:n med utbyte af talet sex emot talet tre, hvilken propos. med nej besvarades; hvarefter och sedan propos. på bifall till §:n utan förändring förnyats samt med många ja och några nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. § 30. Frih. Klinckowström: Med risk att draga öfver mig anmärkning af en värd ledamot på bänken midtemot, får jag anhålla att de här förekommande orden »allmän sammankomst» måtte utbytas mot »lagtima Adelsmöte.» §:n bifölls med ändring af orden »allmän sammankomst» till orden »lagtima Adelsmöte.» § 31. Bifölls. § 32. Frih. Leuhusen:
K TpinmaAnderson, Bjärstad, Kuddby, ut* * lämnar profver och mönster till moderna hemväfnader af alla slag, frasmattor i dukater, spiraler, Kattfot, Södertörnsväfnad m. m. Neutrala Kärntvål till ylletvätt och Oleintväl till linnetvätt användes lämpligast sålunda: F E L L D I N, V a l l i n g a t a n 2 3, l t r, Stockholm, emottager beställningar ä bal-, supé-, promenadoch sportklädningar, hvilka utföras elegant och modernt till facila priser. Engelska ' och franska journaler nya hvarje vecka. Fodersaker till inköpspris. Om proflif medsändes samt mätt på kjolens fram-, sidoch bakvåd, garanteras ett valsittande arbete utan profning. OBS.! 8 minuters väg frän järnvägsstation. Något kapital erforderligt Svar märkt » E.H. » sändes till Iduns exp., Stockholm. (52) K ONFIRMANDER, .. gossar, mottagas under sommaren i Öfver-Grans prästgärd, 1V4 timmes järnvägsresa från Stockholm, adress Balsla. Obs. Svar inom 25 jan. till kyrkoherde II. Bauman. Begär å brefkort ett paket ä 2 kronor, så ändes eder mot efterkraf, fraktfritt till eder ärmaste station, 10 bundtar finaste toilettapper, c:a 500 blad pr bundt. Bäckhanimars Nya * Aktiebolag, VärmZ., Bjå™t&gt;org. Adress: Kornmendörsyatan 3, n. b. Allm. H. é. Heintz, k K O K Q ^ afhämtning ä 1 krona pr hl., O a k t a d t k a f l e n u ä r b i l l i g t, så bör ni dock betänka alt det är mycket skadligt att dricka det enbart, synnerligast de billigaste sorterna, hvarför det är nödvändigt att till vanligt kaffe blanda en hälsosom haffetilisättning för att undvika kaffeförgiftning, och det är af professorer och läkare erkändt att Stockholms Kaffe~A. * &gt;tiebol * igs latutdkaffe blandadt till kaffe gifver den hälsosammaste, billigaste och mest välsmakande kaffedryck.
af Riddarhus-ordningen lägga väsendtliga hinder för Gälareds-grenens representation å J! 1 Lilliehöök af Fårdala, intilldess Gälareds-grenen åstadkommit den i meranämnde 1626 års Riddarhus-ordning föreskrifna bevisning om härkomst från Svea Rikes Råd. Slutligen, enär Utskottet i sitt förestående memorial fullständigt återgifvit Riddarhus-direktionens motivering i detta ämne, i enlighet med Direktionens protokoll af den 2 Juli 1861, men icke funnit skäl att upptaga Grefve Lewenhaupts till samma protokoll anförda yttrande i en fråga, hvars utredande blifvit Herr grefven af Direktionen uppdraget, får jag nämnde yttrande härmed min reservation bilägga. (Bil. 1.) Riddarhus-Utskottets Utlåtande X 4. 15 (Bil. 1.) »Det uppdrag jag af Högloft. Riddarhus-Direktionen erhållit alt undersöka ocb utreda förhållandet emellan adelige ätterne J/l 1 Lilliehöök och J/l 66 Lilliehöök har jag efter bästa förmåga sökt utföra, och för den skuld genomgått såväl original-protokollen som de riksdagsbeslut som varit för mig tillgängliga, från tiden för Riddarhusets inrättande, för att utröna på hvad sätt dessa tvenne ätter under denna tid varit representerade och har resultatet af dessa forskningar blifvit som bifogade tabell J/l 1 närmare utvisar: att den gren af ätten som från och med 1809 representerat för J/l 1 ifrån 1627 till 1755 ingen gång representerat för J/l 1, men väl flere gånger för J/l 66. Efter 1755 återfinnes den ingen gång hafva representerat för J/l 66 men också icke för J1 1 förrän 1809 eller första riksdag efter det den äldre eller så kallade Fårdalagrenen var utgången. Enligt deu af Konung Gustaf II Adolf utfärdade Riddarhusordning voro till säte och stämma i Riddareklassen endast de familjer berättigade, som bevisade sin härkomst från något Svea Rikets Råd. Fårdalagrenen har genast vid Riddarhusets inrättunde fullgjort detta och på grund af lottning blifvit introducerad under J/l 1.