Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vore derföre höjd, att hemställa till Ståndet, som förut varit benäget att antaga hälften af den sedclvaleur Ulsk. föreslagit, om ieke Ståndet ville äfven i afseende på delägarncs antal antaga hälften emot Utsk:s förslag, eller tjugofem? Hr von Hohenhausen: Här har blifvit anfördt emot Ulsk:s förslag i denna del, att det icke vore någon större säkerhet i det större antalet än i det mindre, enär de skaffat samma säkerhet för deras teckningssumma. Men det är väl icke blott med deras leckningssummor och de insalta documentcrna, sorn den solidariska ansvarigheten uppbäres, utan det är jemväl med den förmögenhet de i öfrigt äga; och dä vill jag fråga, enär hvar och en endast insätter eu del af sin förmögenhet i privatbankerna, om icke en vida större säkerhet skall linnas hos ett större antal, än hos ett färre, äfvensom det är otvifvelaktig!, på sätt Hr von Hartmansdorff nyss anmärkte, all allmänheten har en större säkerhet derför, alt icke delägarne förstöra sin förmögenhet på en gång. Det är icke något hinder för eu stor bank att hafva flera afdelningscontor, hvilket t. ex. den Småländska också har; och de stora districtsbankerna i England äro just de, hvilka i sina afdelningscontor införde det Skottska banksystemet och införa det allt mer och mer i England. Det är således allt skäl, såsom mig synes, att bibehålla hvad Utsk. tillstyrkt, då bankerna kunna skydda sig bättre och bedrifva rörelsen ändamålsenligare. Det framställdes nyss, att om bankerna äro mindre och en håller på att gå under, så kunna de lättare hjelpa hvarandra. Erfarenheten har visat huru de hjelpt hvarandra, ty när en af dem gått under, så hafva de fallit hela raden. Jag minnes nu icke antalet af de banker, som på en gång föllo i America, men det var högst betydligt. De större bankerna äro angelägnare att väl sköta sina afliirer, och hafva bättre förmåga dertill. De kunna icke lita på grannens bestånd, utan hvar och en måste se pä sitt eget.
De hafva uppkommit och stadgat sig, ej blott i min känsla, utan ock i min lugna öfvertygelse om rättvisan af deras sak, under det att jag, de sednare 10 åren, nästan årligen gjort utländska resor, och derunder ofta sammanträffat med Polackar, af dem erhållit uppgifter, som föranledt mig att söka och, som jag tror, förvärfva tillförlitlig upplysning om deras ställning. Att Polackarne lidit förtryck är en allmänt känd sak, men odrägligheten af detta förtryck kan man först göra sig ett rigtigt begrepp om, då man fått närmare kännedom om detaljerna, hvarunder det uppenbarat sig. För att icke nu gå längre tillbaka, än perioden efter 1815, tillåter jag mig hänvisa på beskaffenheten af den s. k. konstitutionen, som Alexander den I då beviljade dem, — en konstitution på papperet, men utan säkerhet till person eller egendom, utan ansvarige ministrar, utan jury eller oafsättliga domare, utan offentlighet vid riksdagens öfverläggningar och utan tryckfrihet, der en hvar lefde i ovisshet den ena dagen, huruvida han ej den andra kunde kastas i fängelse på misstanka, som åter berodde på en embetsmans hugskott, och der hans lif, hans egendom, hans frihet berodde af fala domares välbehag. Man har klandrat Polackarne att de ej åt - 6 Den 2 Maj f. m. nöjde sig med denna konstitution; men det var ingen under, Mine Hrr ! ait en nation med någon känsla af eget värde, isynnerhet detta lifliga, kraftfulla, tappra folk, sökte med sitt blod återförvärfva sig den förlorade friheten. Så uppkom 1830 års revolution. För Polens klagorop voro Europas mägtigare regeringar, om ej döfva, åtminstone alltför likgiltiga. Polen stod ensamt i striden, och föll. Kejsar Nikolaus var ej den man, som skonade den öfvervunne. Med blod, konfiskationer och Siberiens grufvor straffade han hardt, men ännu hårdare genom bemödandet i alla riktningar att undertrycka Polackarnes nationalitet i deras eget, till Rysk provins förvandlade fädernesland.
Härader och Socknar, få directe uppbära Rönings» Spannmålen un. m. Ut Supra. Ex Rrotocollo A. G. Silverstolpe, S. D. Jd öredrogos å nyo och återremitterades i anledning af dervid gjorda anmärkningar, samt jemte desamma, Stats-Utskottets den 26 Maj afgifna och den 2 9 derpå följande på Bordet lagda Betänkande i anledning af Her Rectorn Arenanders hemställan om förslag af allmänna medel till tryck - Den 3 Juni. f tryckning af Samlingar i Svenska Historien. Ut; Supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpei S. D. /allmänna Besvärs! «ch Oeconomie - Utskottets Betänkande af den g Maj, hvilket den 22 Maj blifvit på bordet lagdt, rörande yrkad ändring af Tjenstehjons flyttningstid, blef, i an. ledning af gjorda anmärkningar, till Utskottet å« terförvisadt. Ut Supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. JL/ag - Utskottets den 29^ Maj på Bordet lagda Memorial af den .9 Maj, angående föreslagna förändringar uti Concours - Stadgan, blef nu, i anledning af dervid gjorda anmärkningar, .till Utskottet återförvisadt. Ut Supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpei S. B. « g Den 3 Jnnf. S. D. JJiföllos, vid förnyad föredragning, följande StatsUtskottets den 26 Maj afgifna oell den 2 9 derpå följande på bordet lagda Betänkanden: 1:0 I anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition till Riksens Ständer af den 5 April, angående det åt Vesteroch Norrbottens Ijåns Innevånare meddelade Kan. 2:o Om en Pensions » Gassa - inrättning för Civil - Staten. 3:0 Angående anslag af ett årligt arfvode åt en sjukvakterska vid Smedjegårds - häktets sjukrum. 4:0 Om hegardt anslag till reparation å Calmare .Domkyrka. 5:0
Jag hemställer således , att Ridderskapet och Adeln täckes åt Utskottets sednare ifrågavarande Utlåtande lemna dess bifall. Herr Grefven och Landt - Marskalken förnyade den af honom , till bifali ä BancoUtskottets Utlåtande, förut gjorde proposition. Ropades J a och N e j. Herr Berghman: Jag anser det tillägg , som jag föreslagit, högst nödvändigt för framtiden. Jag har en gång förr stått här ensam och ropat Nej, men likväl vunnit vid voteringen. Man har velat ålägga Ständerna den skyldighet att fullfölja Canal-arbetet, för det att Ständerne biföllo dess påbörjande 1809, Af samma skäl torde ock hända, att, när Bolaget icke längre kan utbetala pensionerne, denna utgift kastas på Stats Cassan. Jag får anhålla om den proposition jag föreslagit. Herr Hjerta j Gustaf: Enär en sådan fråga, solliden Herr Berghman befarar, icke kan förekomma förr än vid nästa Riksdag, torde det kanna öfverlemnas åt då blifvande Ständer att afgöra den. Då jag yrkade, att anslag till Canal-arbetets fullbordande måtte beviljas , förbehöll sig den värde Ledamoten , att detta måtte ske, endast i egenskap af Låne-anslag. När nu anslaget kallas Låne-anslag, torde det vara onödigt att ingå i pröfning, huru de effecter 342 'en 4 December c. m. användas, som tillhöra Canalen, Iivari Ständerne icke äga att inblanda sig. Herr von Hohenhausen_, Michael: Jag skulle önska, att sä litet af tiden som möjligt måtte upptagas med discussion häröfver. Det finnes i Utskottets Utlåtande uttryckeligen förbehållet, att detta icke för framtiden skall komma Ständerna till last. Ett sådant förbehåll är uttryckeligen gjordt, hvilket Ridderskapet och Adeln lättast kan finna , om detta ställe i Utlåtandet ä nyo uppläses. För öfrigt tror äfven jag det vara. nödyäudigt, att anslaget endast såsom Låne-asslag betraktas, men anser det icke vara värdt, att nu röra mer i den saken.
Delta har ock gjort, att raan ej kunnat begära sä mycket af föreståndaren, som man under andra förhållanden kunnat göra; och då jag anser ett sådant förhållande vara oriktigt, sä anser jag det vara lämpligt att fästa uppmärksamheten derå. Det är på denna grund som jag önskar att R. o. Ad. endast med afseende härå ville återremittera detta mom. Frih. Raab, Adara Christian: Vore här fråga om alt verka till ett högre anslag för jordbruks-skolorna, sä skulle jag D e n 24 Mars, 3C7 naturligtvis ej hafva något deremot, då en sådan skola finnes anlagd på en af mina gårdar; men då en föreg:de talare yttrat alt sådant icke vore ändamålsenligt, att ens begära, så har jag endast uppträdt för att lemna upplysningar. Jag får således i anledn. af hvad den värde ledamoten nämnt, att enligt R. St:s beslut en egendom skulle af länet anskaffas, detta beslut har åtminstone i Kalmar län blifvit eluderadt. Den egendom, som der är anskaffad, är min, för hvilken jag af landt-hushållningssällskapet åtnjuter blott 300 r:dr. Om någon egendom blifvit anskaffad utom i Skåne vet jag ej; men hvad jag vet är, att med 1000 r:dr i anslag är det alldeles omöjligt att lämpligt sköta en sådan skola. Huruvida den skola, som är inrättad pä.min egendom är det eller ej, lemnar jag derhän; men hvad jag är öfvertygad om är, att den icke går för 1000 r:dr och icke för 2. I afseende på det vilkor, Gr. Platen uppställt ang:de antagandet af elever, får jag för min del, lika med Gr. Platen, erkänna, att jag ej anser det vara fördelaktigt för dessa skolor att betalande elever antagas; ty dels måste åt dessa en viss större omsorg lemnäs, som sålunda undandrages de andra, dels ock, då desse herremän ej kunna tvingas till ett dagligt arbete, så är det mången gång ett mindre lämpligt och godt exempel för rättare-lärlingarne, som skola vänjas vid ordning. Jag tror således att det vore mycket bättre om man beviljade något större anslag, så att ej den som hade jordbruks-skolorna behöfde att på det sättet skaffa sig inkomster.
Ordningen blifvit uppläste, börjades vote rin3 - Den 1S December f. m. 785 ringen klockan | till 3 eftermiddagen, och befunnos vid voteringens slut, sedan en Voteringssedel blifvit undantagen oell förseglad, samt de öfrige Voterings-sedlarne öppnade, rösternc hafva utfallit, som följer : Ja — 40. Nej — 26. I följd hvaraf, och sedan det öfver Voteringen särskilt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven, och Lanclt-Mavskalken förkla rade , det Utskottens yttrande, att fast egendoms försäljning å Lotteri må anses skadelig, och således böra hos Kongl. Maj;t i underdånighet afstyrkas, blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan £ till 4 eftermiddagen. In Fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Ridd. 0. Ad. Prot. XI. Band. 50 786 Måndagen den 15 December. .r.\ '■ ; ■ ' ''. V ’, Plenum klockan y eftermiddagen. Fortsattes den i förmiddags - Plenum började pröfning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 5 dennes under N;o 248 afgifne, samt den 8 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande angående last egendoms försäljning genom Lotteri. Herr Grefven och Landt-Marskallen yttrade, att sedan den Oeconomiska delen af Utskottens ifrågavarande Betänkande blifvit uti förmiddagens Plenum afgjord, finge Herr Landt-Marskalken nu först framställa proposition till bifall af det utaf Utskotten, i afseende å fast egendoms försäljning å Lotteri, uppgjorde Lagförslag.
Som konstnär och författare hade han också utan tvifvel kommit att gå långt, om han bara * kommit sig för att börja, men det var någonting verkligen nobelt i hans sjelfkritik, och fastän jag aldrig vet om han någonsin hängifvit sig åt Linnés vetenskap, tror jag dock att han på pricken kände både lagerns och kronärtskockans värde. — Hvad hade han då uträttat? — Å just ingenting vidare, men han kunde ha lefvat länge än, om inte källarmästar ’ n på “ Svanen “ just nu råkat få hem ett träd famöst delikata ostron. oss, barmhertige fader, nåd att söka det som evigt är, och alltid vandra så efter Din heliga vilja etc. “, hördes just nu prestens slutord. Kyrkogården såg skum och öde ut; dét var som om solen gömt sig för att slippa se det sorgliga tåget. En qvinna knäböjde vid den öppnade grafven, presten läste bara “ fader vår “ och “ välsignelsen “, hålet i jorden igenskyfflades och allt var slut. — Inga klockor gingo, inga tal höllos. — Men det var ju inte .den vanliga ritualen? — Nej, det var den af kyrkolag stadgade sjelfspillings-begrafningen. — Hvilkens? — En mans, som det egentligen aldrig var något riktigt med. Han hade stora kunskaper och ett öfverlägset huf-vud, han var en blid, älsklig ande, men hann aldrig ens till hofrättsnotarie eller sacri ministeriiadjunkt. Han var ensådan der fantast, som verkade för folkupplysning och hade på egen bekostnad, ehuru han ingenting egde, upprättat ett par skolor, som gingo så der temligen. Men så öf * verfölls han af ett outhärdligt kroppsligt lidande, som omtöcknade hans klara, ljusa hufvud och kom honom att glömma, det menniskan, Guds konstigaste strängaspel i den stora verldssymfonien, bör ljuda tills den store kapellmästa-n ren derofvan skyn sjelf ger tecken till finalen. Den unge mannen fann tystnad bättre än dissonnanserna, som skuro genom hjerna, merg och ben, och — nu har du sett huru kyrkan hämnats.
Kungörelsen den 3 April 1816, rörande Presträttigheter öfverenskommelser, dito. —* om befrielse från BränvinsBevillningen för åren 1810, 1811 och 1812 af Personer å Landet, som icke äga eller besitta jord, 141 -—om afskedstagande sjuttioårige med indelte löner försedde Civile Embetsoch Tjenstemäns samt Betjenles uppförande på Allmänna IndragningsStaten, 141 och 3ip. — om beloppet för enskilde personers Invisningar till Innehafvaren, samt viss man eller ordres, 3rc). — om CancellieRådet af Wetterstedts och Assessoren Adlerbrants ansökning om införsel i Wisingsborgs eller Rådmansö Kungsgårdar för uppgifne Kronooch Skatte-rältsfordringar, 535. — om StatsRegleringen under RiksStatens Andra HufvudTitel, 536. — StatsRegleringen under Åttonde HufvudTiteln, dito. — om kostnaden för RiksStåndens Deputerade till Norrige, dito, -— om Skogshushållningen, dito. — om KronoSkogarnes användande, dito. — om en förbättrad Hushållning med Ekskogarne, dito. —■ om förändring i In - 75 della Armeens heklädnadssätt, dito. — om anslag till underhåll för Byggnaderne vid Rosersbergs Kungsgård, dito. — om Saltpetter-tillverkningens upphjelpande, dito. •— om Postverkets utestående fordringar, dito. — om redogörelse för stämplade Pappersmedlen, dito. — angående ControllStämpelafgiften för Guld, Silfver och Tenn, dito. — om medel på Stat till Inqvarterings-penningar för Armeens Flottas Götheborgs-Eskader, dito. — om försäljning af Kungsgårdar och OfficersBoställen, dito. — om förslitne smärre BancoSedlars inväxling från Landsorterne, 537.
Slutligen hafva Rikets Ständer, med anmärkning att det i 2 kap. 3 § Kyrkolagen meddelade stadgande om morgonoch aftonböner på söcknedagarne i de stora städernas kyrkor icke passade in med nu varande förhållanden, i följd hvaraf dessa bönestunder, i den form, under hvilken de ännu funnes qvar från en längesedan förfluten tid, icke vidare tj enade till att uppfylla det ändamål, man med dem afsett, i underdånig skrifvelse den 21 November 1863, tillkännagifvit, det Rikets Ständer, med upphäfvande för sin del af det i 2 kap. 3 § Kyrkolagen förekommande ovilkorliga stadgande, att i de stora städer bön skall hållas morgon och afton alla dagar, då icke veckopredikan eger rum, funnit sig böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t måtte täckas förordna, det må Konsistorierne i riket i fråga om de hittills för de större städerna påbudna bönestunder om hvardagarna, ega att, der så af behofvet påkallas, uppå derom gjord ansökning och efter församlingarnas hörande och medgifvande, vidtaga sådane anordningar och förändringar, som äro behöfiiga, för att det med dessa andaktsstunder afsedda ändamål må vinnas och befordras. I anledning af detta förslag hafva yttranden afgifvits ej mindre af Stats-Rådet och Högsta Domstolen än äfven af samtlige Domkapitlen i riket, hvarvid olika meningar inom Högsta Domstolen och af Domkapitlen blifvit uttalade angående dels lämpligheten af att ändra ifrågavarande lagrum och dels beskaffenheten af de föreskrifter, hvarmed detsamma borde ersättas. I betraktande häraf och då hinder i nu gällande lag icke möter emot sådana anordningar med de påbjudna böne - 20 » Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 23. stunderna om hvardagarne, som finnas bäst befrämja det med dessa andaktsstunder afsedda ändamål, har Kongl. Maj:t ansett Sig icke böra medgifva det vilkorli
Sättet för en sådan reglering har redan en gång varit utstakadt, nemligen genom 2 mom. i 197 §. af det vid 1844 och 1845 årens riksdag för Banken utfärdade reglemente, hvilket mom. hade följande lydelse: “I händelse flera inrättningar af enahanda slag på en gång och för större belopp, än den dertill anvisade fonden medgifver, anmäla sig till dylika kreditivs erhållande, komma de dertill anslagne medel att, efter fullmäktiges ompröfvaude, fördelas emellan de inrättningar, hvilka tillhöra samma klass." Häruti har hr Bogeman, C. A. instämt. Vid 30:de punkten : Af hr F. A. Rinman: ”Mot det beslut, hvarigenom Banko-utskottet afslagit min motion om öppnandet af uppoch afskrifnings-räkning i Rikets Ständers bank, får jag mig reservera. Då det åligger banken, enligt 54 § af 1668 års Banko-ordning att ttupplåna fruktlöst liggande kapitaler,, hade jag trott, att man någon gång skulle börja att göra delta bankens hufvudvilkor till en sanning. Man befarar, att de insatta medlen möjligen icke alltid kunna göras fruktbärande, och att följaktligen den af mig föreslagna ränta å 3 procent, kunde blifva en förlust för banken, men ingenting hindrar att använda dem för Handelsoch Nårings-diskonten, likasom de från Stockholms sparbank upplånta medel. Jag tror att man mycket väl kunnat öppna en sådan räkning, som jag föreslagit, till obegränsadt belopp, men för att först vinna någon erfarenhet i saken, föreslog jag att maximum af upplåningen skulle bestämmas till en million riksdaler banko. Enklast vore att utgifva tre procents obligationer på 6 veckors uppsägning. Utom den fördel, som tillskyndades det allmänna derigenom, att personer, som eljest måste för förräntningeu af sina medel, vända sig till den första rådgifvare de stötte på, egde ett säkert förvaringsställe för de besparingar, som nu förstöras genom slöseri eller oförstånd, hade man den vinst, att man började beträda banan för ett bättre bank-system*. I denna motion hafva hrr K. A. Almgren, L. Bergman och J F.
Den erta, att det skulle vara för Ståndens Secreterare temmeligen lätt, att ur MemorialProtocoIief excerpera hvad som har afseende på sjelfva saken, och deraf författa en korrt redaction; den andra att Utskottet förmodat , der Secieterären kunde begagna serskildte Notarier, för att under discussionen endast upptaga, hvad som angidge Sjelfva saken. Hvad den första omständigheten beträffar, eller lättheten att ur MernorialProtöcollet sammanfatta en korrt redaction medger jag visserligen möjligheten deraf att det kan låta sig göra, men vågar tillika försäkra, att, om en sådan Redaction skall blifva ordentligt och rigtigt verkställd, hvartill fordras att Secreteraren måste fullständigt läsa sig in i ämnet, skall dertill åtgå nästan lika lång tid som till en fullständig uppsättning af sjelfva Piotocollet, hvilken uppsättning likväl ännu skulle återstå sedan utdraget blifvit fullbordadt. En så beskaffad dubbel Redactions befattning fruktar jag kan icke af Ståndens Secreterare medhinnas. Det är mycket lättare för Utskottens Secreterare, hvilka vanligen hafva författat Utskottens Betänkariden, o h således måste noga känna de deruti förekon mande arn nen, att utur ett fullständigt Proocoll sammanfatta en kort Redaction af de ani närkningar, hvilka Ut* 336 Den 25 September e. m. skotten skola besvara. Den andra omständig» lieten åter, eller att Ståndens Secreterare skulle för ifrågavarande andamål kunna begagna serskildta Notarier, synes mig i verkställigheten möta stora svårigheter.
Ridderskapers och Adelns upplyftare granskning ödmjukast underställes, är derföre , att Frih. Boye, efter 7 <§ i Riddarhus-Ordningen, skäligen intet kan i» frånskiljas sin Rtksdagsmanna-rätt, helst Praejp-, dicater i den delen är tilldess förmån. Bifaller Höglofl. Ridderskapet Och Adeln denna tanka, så vagar jag ytterligare ödmjukast föreslå t 1:0 Örn icke hvad i denna sak förevarit, väl iri Ridderskapets och Adelns Handlingar , om så behagas, kan förvaras, men ej komma, till allmänt tryck g och 2:0 att den 7 i Rid dårhus-Ordningen för en fram H, om ‘å be" hofs, närmare kan Utredas , hvilket jag för min del anser öfverflödigt, till förekommande af sådana obehagligheter , som nu i denna sale uppstådd — och hvarpå jag ödmjukast begär Proposition. Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverlägga ningen i förevarande ämne vara fulländad? Ropades Ja. Hvarefter Herr Grefven och Landt Mar skal* ten framställde följande tvenne Piopositioner. l.o Bifaller Ridderskapet och Adeln, att 79 JDen 29 November. ali fråga om Friherre Boye? uteslutande från del» agtighet i Ridderskapets och Adelns Öfverlägga ningar må för ialla? oell 2:0 Bifaller Ridderskapet och Adeln, att Riddarhus Utskottet anmodas att författa och till Ridderskapets och Adelns pröfning inlämna pn förändrad redaction af 7 §. i Riddarhus? Ordningen, i öfverensstämmelse med 18 §. j Riksdags - Ordningen ? Hvilka båda Propositioner hvar för sig a? Ridderskapet och Adeln med Ja besvarades. Höplofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes fel. half till 2 eftermiddagen. In fidem Protocolli. Q, J. Lagerheim, Tisdagen den 2 December» Plenum kl. ~ till xi förmiddagen.
Jag satt ganska tidigt en morgon ensam i läsrummet och ögnade i tidningarna; då fick jag utifrån societetssalongen höra en af Chopins polonäser spelas upp — ni vet en af de allra svåraste, den där smattrande, som Sofie Menter spelar så bedårande, och som låter som en helorkester. Jag visste, att Marianne ' höll på att öfva in den, det hade hon sagt mig dagen förut. Det var således antagligen hon, som spelade. Jag gick och ställde mig i dörren med mitt tidningsblad i handen. Mycket riktigt, det var hon, som satt där uppe på estraden vid pianot, med ryggen vänd åt mig. Det var, som sagdt, tidigt på morgonen, då lokalen alltid brukade vara folktom; hon hade väl enkom valt den tiden för att få öfva sig i fred. Jag stod där försjunken i beundran af den smärta figurens vackra linier — jag kommer äD i dag ihåg, att hon hade en förtjusande klädning af något slags tunt, crépeartadt tyg, hvitt med små skära och gröna buketter, och en löst nedfallande halskrage af rikt veckade crémegula spetsar. Det vackra blonda håret var helt provisoriskt hopsamladt i « D knut högt upp på hjässan, och ett par ostyriga, vågiga slingor klängde ner öfver ena örat. Tänk, om jag skulle gå fram till henne, afbryta polonäsen och be om det där samtalet? Nej, då skulle hon kanske bli generad, för att jag stått och lyssnat på hennes musik. Det var nog bäst, att hon fick sluta den först. Polonäsen, ja. den är, som sagdt, mycket svår. Hennes små fingrar jagade hvarandra som hvita fjärilar öfver tangenterna, hennes smidiga öfverkropp gick i vågrörelser, och det blonda hufvudet böjdes oupphörligt ner öfver klaviaturen. Det var isynnerhet en passage, som måtte ha varit mer än vanligt kinkig; ni vet, den här biten » — - — han gnolade ett par takter — •, » jag kommer mycket väl ihåg den, ty hon spelade om den minst tio gånger ä rad, men alltid gick det sönder för henne. Till sist blef hon otålig och ond och slog med bägge händerna ett missljudande starkt ackord liksom för att tukta pianot, för att det ej ville lyda henne.