Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Se i öfrigt Afd. 2 Art. 6 samt Tab32). a) Det sammanlagda beloppet häraf utgör 17,597 r:dr (se Tab. 32) eller: för den stående hären, 32,494 man, 16,247 r:dr, samt för den del deraf, som utgör Stockholms ombytliga garnizon eller2,701 man, för hvilka serskild afgift blifvit beräknad, 1,350 r:dr. Det här föreslagna sättet för religionsvårdens bestridande medför visserligen ingen besparing, ty 20 brigadpastorer å 400 r:dr erhålla endast 8,000 r:dr; men jag har ansett församlingarnes presterskap, såsom det, hvilket, åtminstone vid indelt trupp, i verkligheten bestrider religionsvården, vara mera berättigadt till en billigheten motsvarande ersättning härför, än arméens egna prester, som hvarken känna truppen eller med densamma har det ringaste att skaffa, utom under den korta mötestiden, då likväl de militära åligganderna taga i odeladt anspråk soldatens upmärksamhet. Korpser finnas i öfrigt redan inom arméen, hvilka utan mehn icke äro försedde med några egna prester. Deras tillvaro om skeppsbord tillhör äfven ett af undantagen, oaktadt den vida större verksamhetskrets de derstädes ega, än vid våra indelte trupper. Några hären tillhörande egne prester uptager således icke detta förslag, på grund deraf att de icke kunna upfylla det med deras tillvaro afsedda ändamål, hvarföre de således oro öfverflödige. 94 Den 7 Dcember. All permittering är frivillig. Under all slags permittering fortfar den permitterade att lill oförminskadt belopp upbära den årliga lönen, deremot uphöra tjenstgöringspenningarne. Då innehafvare af tjenst eller befattning, som icke kan stå obestridd, erhåller permission, skall en annan beordras att tjensten eller befattningen bestrida. Dubbla eller förökade tjenstgöringspenningar må dock icke i något fall härföre af statsmedlen utgå.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken tillkännagaf, att Friherre Stjerneld, Algernon, i och för enskildta angelägenheter, afsagt sig sin plats i ExpeditionsUtskottet; och anmodade Hans Excellence Ridderskapets och Adelns Herrar Electorer, att å nästkommande Fredag sammanträda, för att utvälja så väl en Ledamot i ExpeditionsUtskottet efter Friherre Den 7 October e. m. Stjerneld, som ock en Ledamot i Bevillningsutskottet efter Friherre von Essen, Fredrik. Fortsattes pröfningen af StatsUtskottets ej mindre den 16 sistlidne April under N:o 132 afgifne, och den 7 derpåföljde Maji e. ro. på bordet lagde, Betänkande, angående regleringen af utgifterne under RiksStatens Tredje HufvudTitel, än ock under N:o 289 meddeldte, och den 29 sisth Augusti f. ro. på bordet lagde, Utlåtande öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar. iy:de Punkten. Svea, Götha och Wendes ArtilleriRegementer. Friherre AnckarswärdCarl Henrik: Mot Utskottets förslag i i^rde punkten får jag göra den anmärkning att, då Konungens Eget värfvade Regemente, som nu blifvit reduceradt, lemnar tillräckliga tillgångar, hade man bordt på ArtilleriStaten öfverflytta hela anslaget för detta Regemente. Man hade då undgått den partiela fördelning, som nu ägt rum. Den spannmål af 1900 tunnor, som här är omnämnd, hade då äfven blifvit öfverflyttad, och vi sålunda kommit från igrde punkten, alt med nytt anslag Öka utgifterna för Artilleriets hästar. Jag vågar derföre hemställa, om det ej skulle vara bäst, för att erhålla en ökad Artilleristyrka, att öfverlemna hela Sta - Den 7 October e. m. ten för Konungens Eget värfvade Regemente till Artilleriet, och jag får derpå anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Friherre af Nordin } Carl Johan'.
Och ehu-j xu Utskottet instämmer med Motionairerne deruti, att bysättning, eller arrest a gäldenärs person, hvarken är alt anse såsom ett straff för gäldenärs oförmåga att sin gäld betala, eller kan i sådan egenskap stå tillsammans med de rättsgrunder, hvarpå all lägstiftning måste hvila, utan endast utgör ett medel att hindra en gäldenär att rymma eller hålla sig undan, samt att förmå honom att framlemna och an* vända sina tillgångar till sin gälds betalande,’ anser Utskottet likväl, å andra sidan, det vara obestridligt , att denna bysäitnings-tvångets hufvudegenskap finnes i 1754 års Lag noggrannt bevarad, samt än ytterligare genom Kongl. Förordningarne den 19 Maji 1756? den 28 Junii 1798 och den 31 Julii 1801 bekräftad. Enär således bysättningstvånget,' i det skick, hvaruti det af nu gällande Lag och Författningar är fastställde; motsvarar och fyller LagUtskottets Betänkande N:b 127. iy fyller siri bestämmelse, finner Utskottet desto mindre skäl att tillstyrka någon väsendtlig ändring deraf, som detsamma* fortfarande bestånd synes vara ett nödvändigt vilkor fÖe vidmagfhållandet af lagligen ingångna förbindelsers kraft och helgd, samt för befästande af allmänna crediten och förtroendet enskilde emellan, i synnerhet i penninge-afhandlin» gar, helst ofvan åberopade Författningars hufvudsyfte »tvifvelaktigt är att, genom sträng executionsratt, försäkra värdet och tillförlitligheten af så kallade löpande skuldsedlar, på det de ina vara användbara i handel och vandel man och man emellan.
Om det nu finnes skriftställare, som påstå sig vara just budbärare för folkets tänkesätt, och om desse beständigt utgjuta hat och bitterhet emot grannarna, månne icke desse slutligen kunde öfvertygas att Svenska folket vore så ilsket emot dem, att de, för att icke förekommas, möjligen ville förekomma oss med ett fiendtligt anfall? Månne vi ej behöfva betrygga oss just i följd af tänkesälts-organernes eller tidningsskrifvarnes skrik emot grannarne? Det torde således 364 Den il\ Mars e. m. vara de, som förnämligast vålla att Götha canal ej kan med säkerhet begagnas, samt att vi följaktligen måste, äfven för deras skull, påkosta oss Svea canal. Man har ansett bättre att på ett s. k. intelleeluelt mouveroent använda de summor, sorn jag ville använda på det materiella, eller på Svea canal. Jag kan icke inse, alt följden af ett intellectuelt mouvement skulle blifva annan än gräl, hat och missnöje; på hvilka vi ej böra uppoffra större summor, an de vid denna riksdag redan kostat. Om mig är sagdt, alt jng bestridt Götha canals fullbordan under en föregtde riksdag. Jag kan icke påminna mig, huruvida jag deltog i öfverläggningen derom vid 1823 års riksdag, men vid 1829 års riksdag, då Gr. von Platen började med att begära understöd åt Götha canal, innan statsreglertn för Rikets behof var beviljad, beslridde jag en så förvänd ordning, först inom de sammansatta Stats-och BancoUlskm och sedan på detta rum med yrkande, att det icke skulle hetaGötha canal försl och fäderneslandet sedan, utan tvertom. Denna min mening lyckades ock att göra sig gällande både inom Utskm och inom RiksSttn. Följden blef, att sedan statsreglertn förevarit, så förekomrno de begärda anslagen för Götha canal. Det var vid slutet af riksdagstiden. Då befann jag mig bland StatsUtskts medlemmar.
Stats-Utskottet har funnit omförmälda invecklade aflönings förhållanden böra ofördröjligen ordnas och regleras på ett tidsenligare och enklare sätt och såsom Kongl. Majit i nåder behagat föreslå, hvarvid likväl, enär läraren i musik och sång vid Malmö elementar-läroverk, H. J. Tengvall, numera med döden afgått, de på allmänna indragningsstaten af Kongl. Majit äskade ersättningssummor böra med 55 Ridr minskas; och hemställer Utskottet fördenskull: 1:0 att nedannämnde sammanräknade belopp i penningar samt oindelta spanmåls-poster må anvisas och i nya Riks-staten tilläggas följande anslag, nemligen: å Sjunde Hufvudtiteln: Städers friheter, 170 kubikfot 1 kanna oindelt spanmål med ett förslagsvärde, efter 2 Rdr kubikfoten, af 340 Ridr 20 öre; å Åttonde Hufvudtiteln: Elemenlar-läroverken, penningar 2,916 R:dr 3 öre samt 133 kubikfot 3 kannor oindelt spanmål med värde, som ofvan, af 266 R:dr 69 öre; Pedagogier och Folkskolor, penningar 542 R:dr 41 öre samt å Allmänna indragningsstaten: åt vederbörande till ersättning berättigade personer ett penninge-belopp af 205 R:dr; hvarjemte Utskottet, i enlighet med hvad Stals-kontoret i underdånighet anfört, på sätt i åberopade Statsråds-p rotokollet, sid. 44, omförmäles, vidare tillstyrker: 2:0 att förslagsvärdet å Indelta räntorna må i den nya Riks-staten minskas: på Elemenia r-läroverkens anslag med 158 Ridr 50 öre och på anslaget för Pedagogier och Folkskolor med 94 R:dr. Slockholm den 16 Oktober 1863. Stockholm, tryckt hos E. Westrell, 1863. Ståts-Utskottets Utlåtande N:o Wik 1 A:o I®@.
” Hvad beträffar den i förordningarna om det vissa knektecontractets inrättande förbjudna legan, har motionären sjelf anfört, huruledes 1684 förklarades, att ”då bönderna intet ge knekten mer än 5o, 60, 70 eller högst 100 daler i hufvudlega, sådant fick passera liksom intet vistes deraf.” På dylikt sätt var det lätt att bestämma vilkoren för soldats antagande. Gr. v. Fersen har härigenom fullkomligen upplyst, huru de redan vid uppgörandet följdes eller förklarades. Om legan på så sätt än vidare småningom kunnat stegras, torde det icke vara obilligare än det förhållande, som äfven inträffat och möjligen ännu kan inträffa, att nemligen betalning gifvits för att få blifva soldat; och, än mer, exempel finnas, att man betalt för att få blifva vargeringskarl och derigenom äga företrädesrätt till blifvande lediga nummer. 6o Den 20 F e b r u a r i i e. m. För att komma i tillfälle att göra jemnförelse, anför motionären de vilkor, på hvilka allmogen, enligt 1682 ars contract, åtog sig knektehållet. Bland dessa vilkor till förmån för rotehållare förekommer, sorn mig synes, hufvudsakligen, hvad 3:dje punkten innehåller, eller ”att, i fall ”svårighet skulle förete sig vid knekts anskaffande utan städ”sei eller lega, K. M. lemnat tillstånd, alt allmogen genom ”Fjerdingsmännen och Fogdarne kunna, om så tillgång lindes, till knekt inställa löst folk, lättingar och driftekarlar, ”hvilka för den årliga lön, föda och kläder, skulle tillhållas ”troligen Och då detta contracts vilkor numera blifvit på så sätt upphäfvet, att ingen kan dömas till krigstjenst, anser jag mig här böra denna åtgärd omnämna, såsom en vigtig förändring af de anförda aldre stadgarna och contractsvilkoren.
Då kommissionen såsom af föregående framställning i nåder torde inses, fullständigt framlagdt de olägenheter som följa utaf det närvarande beskattningssättel, i hvilket afseende departementet hufvudsakligen är ense med kommissionen, kan det vara tillräckligt att hålla sig blott vid den framställning deraf, som blifvit gjord, likväl så, att, för att hafva allt sainmanfördt på ett ställe, departementet täger sig friheten, att i korthet antyda hufvudbristerna, nemligen Ij förlust i nationalförmögenheten af omkring 69,000 Spd.; 2) att grunden för denna beskattning är högst osäker, enär erfarenheten visat, att man vid pannbeskattningen aldrig uppnått det belopp, man päräknadt, hvilket ån mera skulle blifva fallet, derest den förut antydda mäskemetoden blefve allmän, eller förändrade afverkningsapparater blefve införda; 5jatt omdestillering af redan tillverkadt bränvin måste beläggas med afgift; samt 4)att man till följe af den öfveransträngda averk ningen erhåller en oren produkt. För så vidt kommissionen anfört såsom en af bristerna vid panneboskattningen, att derest denna bibehälles, det blefve nödvändigt, att belägga omdestillering af redan färdigt bränvin med afgift, får departementet anmärka, att en sådan nödvändighet icke är så trängande, som tillförene, under förutsättning af, att samma skatt bestämmes för de enkla, som för de sammansatta apparaterna, hvilket kommissionen enligt det förslag, lion framlagt för det fall, att pannebeskattningen blefve beståndande, synes hafva afsett. Det väsendtligaste skälet för a t belägga omdestillering med afgift har nemligen sannolikt legat i den omständigheten, att så betydligt större afgift blifvit lagd på de sammansatta eller pistoriska apparaterna, sorn med en enda destination frambringa drickbart bränvin, än på de enkla, som endast efter en ny destination kunna åstadkomma detsamma.
Bifölls. 10. §. samt Bonde-?Ständekö derwid gjorda anmärkl>i'i g uplästeS. Herr 6 ilang;, förnyade sin oswanföre gjorda anmärkning cnr nödwaudighecen as Dtixvr. Herr 6/IlLngcIIcr, Lamuel s g c od. Hittils har warit brukeligt, at l^xa blifwit insänd ifrän Domaren til Landshöfdingen, som densamma granskat och fastställt. Jag hemställer ödmjukeligen, pm ef samma praxis hädanefter bör wara gällande. Äcskillige instämde häruti. Uppå gjord pro^ostkiori bifölls denna IO» §. med tilläggning, ac luxan sastställes af Landshöfdingen. I anledning hwaraf den stdsta meningen i §. skulle, såsom ester denna tilläggning otjenlig, alldeles utgå. Grefwe Lrrömkelr, ItreäriL 6eorx, trodde, at plikten för Gästgifware, som wägrar Resanve nödtorftigt betcsfoder efter ^sx^, borde förswinna, efter det wore swart at clererminera, hmem som skulle juberg, när Gästgifware gjort sig deni! förfallen. Friherre Wrsäs , L'a'öian, yttrade sig, al dä Oseonomis Utstotters egcutcliga föremal warit 760 ak lindra den af Bonde-Standet fa öfwerklagade Skjutsbördan, havé U-stottet ansett som ek krastigk medel bertil, at befrämja möilighere» för de Resan» de at nyttja egna Hästar: härn! fordrades owilkor» ligen, at fnur^AL skulle st nas pa Gästgifwaregård darna och Gästgifware, kraftigare än hlrintilS ftetr, förbi>>dag ac sadanc halla de Resande ii! handa.
Men äfven såsom enskild eller privilegiifråga betraktad, tror jag de lagliga formerna genom det fattade beslutet vara för nära trädde, ty hvad rätt äger ett enskildt RiksStrs tillfälliga majoritet alt för hela Ståndets räkning utfärda und. skrifvelse till K. M. i annan ordning än grundlagen bjuder, eller att nalkas Konungen pä annat vis, än hvarje Corporation, som i pelitionseller besvärsväg har något att andraga? Jag har åtminstone ej funnit någon enda grundlags-§, som i ringaste män kan åberopas som skydd för en dylik sats. Det är i egenskap af Svenska folkets representanter såväl Adelns medlemmar som öfrige RiksStms ledamöter sammanträda till riksdag, och det är på Svenska folkets vägnar hvarje enskild riksdagsman förer talan, det är på Svenska folkets vägnar hvarje RiksSt. besluter, och det är på Svenska folkets vägnar de samfällda RiksStm besluta, och på Svenska folkets vägnar är det äfven som de med deras beslut eller önskningar i und. skrifvelse!' nalkas Konungen. Men såsom enskilda corporationer kunna de ej pä annat vis än hvarje annan menighet, således i petitionseller besvärsväg, antingen skriftligen eller genom deputation, nalkas Konungen, men då gällp/r deras talan endast för petitionärerne sjelfva och dem, som gilVit dem uppdrag att föra densamma, och således kan jag ej utfinna något lagligt skäl, som berättigar R. o. Ad:s under riksdag närvarande ledamöter att i dylika frågor som denna på de frånvarandes vägnar utan Den 10 Februari. 255 fullmakt uppträda och föra talan, än mindre en för dagen måhända tillfällig majoritet att uppträda på hela Ståndets vägnar. Men förutsatt äfven, att RiksSt.-n lagligen äga den makten alt utfärda dylika skrifvelse!' sorn denna, eller att protestera mot hvad de öfrige Stånden beslutit, så böra likväl, skulle jag tro, såsom oeftergiflig! villkor derföre, dylika protester ovillkorligen vara af den beskaffenhet, att de framställningar, som der göras, äro sanna och pä verkliga förhållanden grundade.
Beträffande slutligen den anmärkning, att vederbörandes redovisning af den till vittnen förskottsvis utbetalte ersättning komme att blifva förknippad med stort besvär och mycken tidsspillan, medgifver väl Utskottet att, genom antagandet af dess förslag, i kronofogdarnes och magistraternes tjenstegöromål någon ringa tillökning kan uppstå; men Utskottet håller före, att denna omständighet är af så underordnad beskaffenhet, att något serdeles afseende derpå icke skäligen lärer böra fästas. Då Utskottet alltså icke funnit några skäl blifvit anförda, som kunna föranleda Utskottet att frånträda sitt i betänkandet JS:o 44 framställde, af 2:ne Riks-Stånd godkände förslag, får Utskottet detsamma vidhålla, under hemställan att, derest Rikets Ständer skulle finna för godt att i enlighet dermed besluta, Rikets Ständer ville uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes, för verkställigheten deraf, i nåder meddela de föreskrifter, som af omständigheterna kunna påkallas. Ank. till Exp. Utsk. den 23 Juli 1851, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 81, angående upphörande af så kallade vakansoch för slags-liggetidssamt begrafningshjelpsbesparingar, samt om årliga anslag till vederbörande pensionskassor, såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta. (U. A.) Utaf förenämnde betänkande hafva llidderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet återremitterat mom. lit. b), deruti Utskottet, beträffande frågan om upphörande af de så kallade nådårseller begrafningshj elps-besparingarnej synnerligast med fästadt afseende på den stora årliga utgift, Statsverket skulle vidkännas, derest dessa besparingar komme att upphöra, funnit sig böra afstyrka Rikets Ständers bifall å hvad Kongl. Majit i berörde hänseende i nåder behagat föreslå.
Ännu har man ej något gällande factum, som visar, att ett litet försvar kan mäta sig, med ett stort, om man ej skulle, lika med en framställare i Allmänna Journalen, som för några postdagar sedan med loford omtalar Herr Grefvens arbete, säga, att om Danska cononsluparne hade gått ut en half timma förut, så hade de tagit Engelska Linieskeppet Afrika, om, säger framställaren, om busken ej hade varit emellan, hade käringen bitit björn. Men jag hemställer, är det på om, säd a ne som dessa, på hvilka fäderneslandet skall upställa sitt sjöförsvar. Söker man facta. Det är facta, att Flibustiererne på öppna slupar eller små fartyg äntrade och togo Spanska Linieskepp och Fregatter. Det är facta, att Engelska slupar i Franska republikanska kriget äntrade och togo Franska och Spanska Fregatter och Korvetter. Man skulle då med mera skäl kunna påstå, att sjöförsvaret borde grundas på öppna slupar. Man skulle kunua gå ännu längre. Franska armeen tog i Holland Linieskepp med Cavallerie. Men skulle man väl kunna vilja bygga vårt sjöförsvar på Caval - Den i Mars f. m. leri. Jag tror att det bör grundas på både stor och liten flotta. Efter en vacker tirad till Konungen, KronPrinsen och Folket, appellerar Herr Grefven till Vikingarnes söner, och uplyser, att de valde en farkost, passande endast för deras local, lynne och lugna, men bergfasta, mod. Alt de valde en farkost! Het skulle förutsätta, att då funnos 70 kanon-skepp, men att de stego ned till den simpla farkosten, hvilken dock var ämnad för något mer, än deras egen local, ty de härjade Englands, Frankrikes, Spaniens och Portugalls kuster, ja ända inom Herkulis stoder.
Haab föreslagit stadga, del assignationerne icke finge ställas på mindre summa än t. ex. 500 r:dr, då deras omlopp icke kunde påräknas blifva så långvarigt, alt derpå någon räntevinst kunde grundas, och alt man förbehölle sig, såsom ett vilkor för kreditiviä t ten, att R. Sl:s bank skulle vara berättigad att genom ombud deltaga i revisionen af dylika inrättningar, då lä Lil igen alla missbruk blefvo upptäckta och sålunda icke kunde vågas. Hr von Hohenhausen har bland annat såsom en olägenhet anmärkt att hypoteks-inrällningarne, t. ex. den i Skåne, föranledi jord-egendomarnes betydliga stigande i värde. Jag tror visserligen att de dertill i viss grad bidragit derigenom, att de lemnat ökade tillgångar för den som ägt skuld, ali få lån på billigare vilkor, samt sålunda skyddar honom från faran att nödgas lill underpris sälja sin egendom; men den stora stegringen af egendomsvärdena har härledt sig, dels från den ökade säkerhet, alla kreditförhållanden vunnit genom realisationen, den ökade afkastning egendomarne genom odlingar, enskiften o. s. v. vunnit, hvilket utgör en ökad nationalrikedom, och slutligen i vissa, särdeles af rikets södra provinser, genom inflyttning af utländningar, som med fördel för sig kunnat beräkna en lägre ränta än den bär vanliga och sålunda betala samma afkastning högre än förut här varit fallet. I andra länder brukar man anse de goda förhållanden, som öka fastigheters värde och nedsätta' vanliga räntefoten, såsom en stor lycka, dä det merendels betecknar ett stigande välstånd och en ökad nationalrikedom, och annorlunda kan ej förhållandet vara i Sverige, om än förändringen måste medföra olägenheter för kapitalister. Den motsatta läran, alt det skulle vara en olycka nu, kan jag lika så litet tillerkänna någon giltighet, som om någon ville påstå, att det varit en olycka för Sverige, att hemman, som under Guslaf I gähle 30 å 40 daler silfvermynt, sedermera allt mer och mer stigit i pris, ända lill dess de uppnått den höjd de för det närvar, innehafva. Tverlom önskar jag, att egendomsvärdet måtte än ytterligare kunna stiga.
Det bör ock vid denna frågas pröfning komma i öfvervägande, att räntorna uti Skåne, Blekinge, Bohus Län, Jemtland och Herjeådalen, sedan dessa Landskaps införlifvande med Sverige, utgått utan förvandling och således, såsom oberoende af 51 varupriserna, icke varit underkastade den förhöjning, som uti öfrige delar af Riket inträffat och, enligt hvad det här efteråt omförmälde Sammandrag, Litt. K., upplyser, stigit till så betydligt belopp, att, då t. ex. ett hemman i Malmöhus Län med ränta af 19 R:dr 45 sk. G r:st. utgör densamma oförändrad, har den till 18 R:dr 33 sk. 7 r:st. bestämda räntan af ett hemman i Stockholms Län ökats ända till 183 R:dr 44 sk. 3 r:st. Vid sådant förhållande synes rättvisan fordra, att enahanda beräkningssätt öfver hela Riket omsider till vägabringas, så att icke jordegarne uti vissa provinser, mera än i de öfriga, må erhålla förökning uti sina skattebördor, genom möjlig förändring uti varuvärdena. De ordinarie räntornas bestämmande uti penningar skulle derjemte medföra de väsendtliga fördelar: att alla de svårigheter och betänkligheter, som vid fråga om nuvarande mångfaldiga räntepersedlars utbytande emot andra möta med afseende å farhågan, att de nya persedlarne, i tidens längd, kunna stiga i värde uti annan proportion, än de hittills bestämda, och vid förvandling lemna ett annat resultat, än som uppkommit, derest de gamla varit bibehållna, derigenom voro undanröjda; att markegångssättning för bestämmande af räntepersedlarnes lösningspris icke vidare erfordrades; att den största enkelhet i Jordeböckerne och KronoRäkenskaperne derigenom blefve beredd, hvilket åter skulle leda till möjligaste inskränkning uti tjenstemannapersonalen; att den skattskyldige erhöile noga kännedom om sina utskylder och kunde dem med säkerhet beräkna, hvarigenom ock otvifvelaktigt vida mindre klagan öfver deras belopp, än för närvarande, skulle uppkomma; samt att all ovisshet vid beräkningen af Statens tillgångar, i afseende å berörde utskylder, vore försvunnen.
Det måste då tillses, att dessa genom restriktiva åtgärder förekommas, då detta ej kan ske genom den fria öfvertygelsens magt eller på hyfsningeus smalspåriga väg. Det sätt, hvarpå sabbath och högtidsdag begås, är en temligen tillförlitlig måttstock på ett folks sedliga ståndpunkt. Skall det icke nedsjunka i den krassaste 182 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 89. otro och materialism, i sedeförderf och lastbarhet, och dermed draga öfver sig svåra hemsökelser, så måste det strängt iakttaga budet om sabbathens helgd. Det är märkvärdigt att, då bränvinstillverkning icke på sönoch helgedag är medgifven, utskänkningen ej under samma tid är förbjuden så väl i stad som på landet. Då nu gudstjenst ej kan hållas hela dagen, och dermed stänga krogdörren, 6å, och i anledning af hvad som anfördt blifvit, vågar jag vördsamligen föreslå: det Rikets Höglofliga Ständer ville för sin del besluta följande förändrade lydelse af 1 mom. 28 § i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning den 7 December 1860, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker: å sönoch helgedag skall utskänkningsställe i stad alltid vara tillstängdt. Om remiss till Höglofliga Lag-Utskottet anhålles vördsamt. Stockholm den 28 November 1862. J. Ternström. Af Doktor J. E. Forssell: Om underdånig begäran hos Kongl. Majit om vidtagande af förberedande undersökningar för tillvägabringande af en Homöopathisk kuranstalt i hufvudstaden. Under sednaste årtiondet hafva vid hvarje riksdag försök blifvit gjorda att fästa representationens uppmärksamhet och deltagande vid det sätt för läkekonstens utöfvande, som på vetenskapligt språk benämnes det homöopathiska.