Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med boställs-ordningen är jag ej nu försedd; men anhåller, att utur den andra åberopade författningen få uppläsa 7:de §:n af 2:dra kap:t, som lyder sålunda: »Vill innehafvare af boställe eller publikt hemman, som icke under stadgad åborätt besittes, kungsoch kungsladu-gårdar samt öfriga under kronans omedelbara dispositionsrätt varande hemman likväl undantagna, jord på viss tid, i enlighet med nu stadgade grunder, upplåta, gore ansökning derom hos det embetsverk, under hvars allmänna vård och inseende bostället eller hemmanet är stäldt, hvilket embetsverk, efter vederbörandes hörande, med afseende å boställets eller hemmanets framtida nytta och förkofran, eger att, då skäl dertill finnes, sådant tillåta och vilkoren bestämma. » Ursprungligen var väl stadgadt, att ej odal åker eller äng fick afsöndras; men 1858 års förordning tillåter, att äfven odal-egor under vissa förhållanden få användas lill dylik afsöndring, såsom då den till afsöndring ifrågasatta lägenheten är aflägset belägen. Jag vidhåller således mitt påstående, att hvad som åsyftas med Utsk:ts förslag redan finnes stadgadt uti de af mig åberopade författningarne, och yrkar afslag å BetänkU. Gr. af Ugglas, Ludvig: Jag lemnar derhän, huruvida Hr von Koch har rätt i sitt påstående, att Preste-St. skulle hellre vilja antaga hans förslag, än det af Ut skit framställda, men jag anser att Ekon.-Utsk:t icke kan upptaga Hr von Köchs förslag, enär det gått till så stor utsträckning utöfver hvad förut blifvit motioneradt, att det måste upptagas som en ny motion. Hvad det nu för Ståndet framlagda förslaget beträffar, anser jag, att den lönereglering, som för Preste-St. blifvit framlagd, gått vida längre än denna författning gjort, och derigenom hinder blifvit undanröjde för presterne, som nu mången gång ligger dem i vägen, att så uppfylla sin pligt, som vederborde. Denna sak är dock redan afgjord.
Då Svenska SkeppsRedaren förmodeligen skattar till Staten för sin näring, anser jag äfven billigheten fordra, att utlänningen bör skatta åtminstone i samma mon; och jag underställer, om 5 procent kan anses svara deremot. Gref ve Frölich, David: I anledning af hvad Herr Cederschjöld nu anfört, får jag upplysa, att export af Trädvaror med Svenska fartyg svårligen låter sig göra, emedan desse fartyg ej äro så construerade, att Bjelkar å dem kunna föras. Jag tror således, att den föreslagne Den ii Junii e. m. 645 proportionen är så mycket merlämpelig, som, eoligt hvad Friherre Edolcrantz uti ett tryckt införande upplyst, en fullkomlig reciprocitet i England äger rumJemte det jag såsom sjelf Wermlänning är i tillfälle att kunni besanna de utaf Länets Hofdinge Herr af Wiogårdmeddelta uppgifter, får jag således till alla delar förena mig med honom. Herr Strussenfelt; Sedan jag till en del af hvad jag ärnade anföra, blifvit förekommen af Grefve Frölich, vill jag blott nämna, huru våra köpmän skatta såsom Skeppsredare. Då sjöfarten om hösten är förbi? förafskeda de Bssättningarne, hvarigenom 8 å 900 Sjömän öfverlemnas till försörjande af andra; och om icke Kongl. Maj:t genom en anställd muddring uti RiddarholmsCanalen förleden vinter lemnat de härvarande tillfälle till arbetsförtjenst, hade de fleste säkerligen saknat utväg att ärligen försörja sig. Herr af Brinckman, Gustaf \ Då redan i ämnet så mycket blifVit taladt, att något tvifvelsmål om dess sanna beskaffenhet icke kan vara öfrigt, utbeder jag mig endast, att med några ord få vidröra sådane anmärkningar, som ådragit sig min enskildta uppmärksamhet. Jag tycker mig hafva hört, i det sednast uppläste skrifteliga anförande, dem, hvilka varit af en annan än den inom Utskottet rådande tanka, bedömas, såsom tillgifne gamla fördomar, Skråprinciper och Handelstvång. Jag 646 Den ii Junii c. in. tillstår gerna, att jag icke deist
FattigdumsEd, föreskrifven i 30 Cap. 6 §. BättegångsBalken , för Revisionssökande, synes också mindre tjenlig för ändamålet, hvilket säkrare skulle vinnas genom någon Lag Utskottets Betänkande«, 85 slags taxering af Domaren eller Konungens Befallningshafvande, i likhet med andra vederhäftighetsbevis, hvilka af dem utfärdas. VärjemålsEd 1 Lägersmål och horsbrott kunde äfven gå bort, om deri i dessa mål af Domaren tämmeligen allmänt antagna knappare bevisning blefve af Lagen godkänd, då, genom detta förfarande, grundadt i naturen af slike mål, ett bland de mest allmänna och vådliga missbruk af Edgång skulle försvinna. Denna, visst icke fullständiga, framställning af motionens användbarhet torde åtminstone visa , att förslaget varit förtjent af en annan behandling, än den Utskottet meddelat. Partiel Lagförändring borde visserligen undvikas; men den allmänna Lagförändringen år ännu så aflägse, att tiden derföre icke ens kan bestämmas, och emedlertid fortfara de menliga verkningarne af edgångars missbruk, till skada för Nationens inora! ité och enskildes rätt. Om återremi8s af LagUfskottets Betänkande skulle ske, är skyndsamhet dervid visserligen af nöden, för att nu mera kunna medhinna både EdsFormulairens infordrande och granskning. Det sednare anser likväl icke jag för ett så vidlyftigt arbete, att icke Lagutskottet, på egen hand , det skulle kunna företaga , blott vi af Riksens Höglofl, Ständer erhålla bestämdt föreläggande att eådant är vår skyldighet.
Frih Klingspor har bland annat förklarat, alt 1809 års lagstiftare bland de Svenska voro de oskiekligaste. Domen är hård, om den vore sann; men det statsskick, hvarunder vi lefva, har dock af främmande länder blifvit fördelaktigare bedömdt, likasom de män, hvilka varit sysselsatta med dess uppgörande. Tilläfventyrs får Svenska folket af Frih. Elingspers skicklighet förvänta sig något mycket bättre, än 1809 års män förmådde frambringa, och må då framtiden döma emellan honom och dem. Emedlertid torde vi, så länge de lagar, som dessa tniin stiftat, liro gällande, få lof att följa deni och lyda deras bestämmelser. Dessa bestämmelser äro, i afseende på grundlagsfrågors behandling, ganska tvdiiga och stränga. Lagstiftaren bär ej velat, att grundlagsfrågor skulle behandlas från sin början annat än af Constit.Utsk.; men den bana, vi beträda dessa dagar, tyckes föra oss till ett laglöshetstillstånd, och de tankar, sorn R. o. Ad. såsom sina gemensamma kan komma att afsända till Utsk , innefattande nya ämnen eller afslag på Constit.Utskrs förslag, såsom Frih. Kantzous anmärknCr, reserverar jag mig nu och för alltid emot. Hr v. Troil har yttrat, det han vore öfvertygad, att BondeSt skulle gifva sina representanter vid en blifvande riksdag fullmagt att biträda förslaget om allm. valen, i fall Rikets nu församlade Ständer skulle öfverenskomma örn ett sådant förslags bordläggning till nästa riksdag; men den värde ledamoten har dervid förgätit, att Riksd.Ordn. innehåller, alt ingen annan fullmagt får gifvas åt representanter, än att ställa sig grundlagen till efterrättelse. Om andra fullmagter gifvas, äro de ogiltiga. Den tid liar funnits, då representanter kommit till riksdagar med bestämda fullmagter, huru de skulle rösta, och sednast vid Gefle riksdag funnos de, som fått fullmagt att säga nej, utan undantag, till Regeringens förslag. Sådant hafva 1809 års grundlagsstiftare vetat att förebygga. Det har blifvit föreslaget af en ledamot inom detta Stånd, att R. St. skulle öfverlemna åt K.
Cederström anfört, så mycket hellre, som hans åsigt öfver20 H. 82 i 65o Den 27 Februari f. m. ensstiimmer med de principer, sorn allt ifrån början af riksdagen legat till grund för mina tillgöranden i Utsk. Jag får således anhålla örn återremiss af detta förslag lill und. skrifvelse. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Då R. St. bevilja det anslag af 800 r:dr att ställas till Vettenskapsacademiens disposilion för lifgifvande af plancheverket Svensk Botanik, så kan deraf icke dragas den slutsats, att R. St. ovillkorligen velat, att det verk, som kominer alt utgifvas från Vettenskapsacademien, skall till så väl stilar som format innefatta en fortsättning af det arbete, som funnits i bokhandeln under titel Svensk Botanik; men deremot torde det vara gifvet, att detta anslag är beviljadt för utgifvande af ett plancheverk under titel Svensk Botanik. Jag föreställer mig således, att, om expeditionen blir öfverensstämmande med beslutet i förstärkta StatsUtsk., något misstag arni R. St:s mening icke kan uppstå, och får derföre, förenande mig i Frih. Cederströms åsigt, anhålla om återremiss af betänkandet. Gr. af Ugglas: Då den bifallna voter:s-propos:n in nehåller, att anslaget skulle af Vettenskapsacademien disponeras för insamling och afteckning efter naturen af Svenska vexter i och för utgifvandet af plancheverket Svensk Botanik, och då vi redan hafva ett påbörjadt plancheverk under titel Svensk Botanik; så hemställer jag till Frih. Sprengtporten, huruvida icke expeditionen, affattad i öfverensstämmelse med nyssnämnda voterts-propos, kunde anses åsyfta att fortsättning skall utgifvas af det påbörjade plancheverket, och om icke, till undvikande af missförstånd om rätta meningen, Exped.Utsk:s förslag bör godkännas. Frih. Cederström:
Redan som helt liten flicka hade hon utkorat honom till sitt ideal — det var den tiden, han brukade kalla henne sin lilla blåögda fästmö. Alltjämt hade de varit goda vänner, men hon hade hoppats, att det också från hans sida skulle dölja sig en annan varmare känsla under vänskapens täckmantel. — Ofta nog hade hon trott sig märka detta. När hennes far dog, huru innerlig hade han icke varit mot henne, och hon hade känt, att han verkligen deltog i hennes sorg. — Helt nyligen hade han afslutat sina studier, så nu hade han j u rättighet att röja sina förhoppningar, att tala om sin kärlek, snart. när som helst. ja, redan i denna stund. STORA BRYGGERIETS PILSENERÖL! » Reser Gösta hem till j u l e n? » — bröt Helga först tystnaden. — » Nej, det gör jag inte, » svarade han. » Ja, men tänk så tråkigt för Gösta att stanna ensam här. » » Därför skall jag också resa bort. » » Hvart då? » — djärfdes hon fråga med anden i halsen och rodnade förfärligt. » Brukspatron Gråå ' s, din skolkamrats föräldrar, hafva bedt mig jula på deras egendom. Ninnie Gråa har kanske berättat dig att. att. ja, vi ha tänkt att förlofva oss i jul. » » Nej, sannerligen, nu förrådde Gösta en hemlighet. Har den äran att gratulera! » Och hon skrattade ett litet skratt, så flickaktigt muntert och silfverklart, att det riktigt smekte hans öra. » Tack för att Gösta följde mig hit till kontoret. God jul och hälsa Ninnie! » — » Tack Helga. God jul! » Ensam stod hon åter vid en korsväg i sitt lif — därför att han hade velat så. Ninnie Gråa, Ninnie Gråa — ringde det för hennes öron. Ninnie Gråa, hon som en gång i förtroende fått veta, hvem Helga höll kär. Ninnie Gråa var en ytlig liten varelse, utan både själ och hjärta. Det hade Helga fått klart för sig, sedan fattigdomen gästat hennes hem, men Ninnie var en rik flicka, mycket, mycket rik på guldslantar. Det hade varit kallt ute, det var kallt på kontoret.
Slutligen får jag anmärka, att derest hvar och en, som afvikit från den rena evangeliska läran, sådan den finnes affattad i våra symboliska böcker: »Den oförändrade Augsburgiska Bekännelsen samt försvaret derför, Apologia confessionis Auguston®», skulle v%ra förfallen till landsflykt, så borde icke allenast största delen af befolkningen i landet, utan större delen af Presterskapet samt sjelfva Svea Bikets Erkebiskop laudsförvisas. —- Jag vill ej längre uppehålla B, o. Ad:ns tid, utan får, på grund af de af mig nu och vid flera föregående tillfällen anförda skäl, tillstyrka, att B. o. Ad. behagade förkasta Esta §:n utaf K. M:ts Propos., samt i stället antaga Esta §:n af Lag-Utsk:ts förslag. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Helt och hållet anslutande mig till Gr. Hamiltons nyss afgifna yttrande, skulle jag visst icke begärt ordet för att längre upptaga B. o. Ad:ns tid, särdeles som de fleste af husets ledamöter torde, efter inhemtandet af så mycken själaföda, väl behöfva uppfriska sig med någon mera materiel föda, om jag icke ansett frågan vara af allt för vigtig beskaffenhet för att uraktlåta att begagna tillfället att öfver densamma i få ord uttala mina åsigter. — Jag får helt öppet bekänna, att jag ej tillhör dem, som hysa den tron, att vår rena evangeliska lära är den enda saliggörande, ty detta begrepp skulle komma mig att förutsätta det bedröfliga tillståndet, att hela öfriga delen af menniskoslägte!, nemi. de, som ej bekände sig till denna lära, skulle blifva fördömd. Som jag aldrig sjelf haft någon böjelse eller kännt något behof att affalla från den lära, i hvilken jag blifvit uppfostrad, har jag något svårt att föreställa mig, huru detta behof kan uppstå hos andra; men icke desto mindre anser jag ett sådant affall, långt ifrån att vara fördömligt, tvärtom ganska ursäktligt.
Genom votering i Förstärkt StalsUtsk. kommer ingens rätt alt åsidosättas, ingens yrkanden att afklippas, ingens åsigt att undertryckas; d. v. s. så till vida som de dymedelst fått tillgodonjuta alla tillfällen att lagligen göra sig gällande. Jag anser denna utväg under närvar:de förhållanden i sig sjelf vara den tjenligaste. Genom den af Hr von Hartmansdorff föreslagna återremissen skulle nemi. tidsutdrägt och åtskilligt skrifveri föranledas, utan att man deraf hade annan vinst, än att möjligen en af voteringarne i Förstärkt StatsUtsk. kunde undvikas; men då det Förstärkta StatsUtsk. i alla fall måste komma tillsammans och votera, så bidrager en votering mera eller mindre högst obetydligt i hänseende till tidsvinst eller tidsförlust i det stora hela. Jag förenar mig följaktligen med Gr. Lagerbjelke, och anhåller att 11 H. 21 322 Den 13 September f. m. den af Utsk. framstälda votens-propos. malle af R. o. Ad. godkännas. Uppå härefter framstäld propos. blef den i denria punkt föreslagna voteris-propos. N:o 15 af R. o. Ad. godkänd. Föredrogos ånyo och biföllos BankoUtskis den 6 och 9 dennes på bordet lagde Ullåtin: N:o 56, i anledn. af f. d. Handlanden B. Petterssons ansökning om eftergift af öfverränla å diskont-lån; N:o 57, i anledn. af förre Bokhållaren S. 0. Billmanssons ansökning, att åter varda insatt i befattningen af förste Bokhållare vid Tumba bruk, eller ock få upbära ett årligt belopp, motsvarande de med nämnde tjenst förenade löne-förmåner; samt N:o 58, i anledn. af förre Fabriks-idkaren P. C. Dihlströms ansökan om afskrifning af skuld till Banko-Diskont-verket. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Näst på föredragms-listan förekommer nu LagUtsk:s Betänk.
As pligrcr sam Ridderssapet och Adeln alltid med nöje gä art vpfylia, är äfven ben, att genom ost, sine Deputerade, fa lyckö,issa det Wallof!. Bo gare-Ständet, till den nu pabeaynta Urtima R, sdaq. Hyfmde be wänssapsfullaste tänkesätt för ett aktningswärdk Ständ, hwilket genom ökandet af den enssild^a wälmägan, bidrager sill den allmänna as e't gemensanil Fosterlands bätnad, ssall der söc Ridderssapct och Adeln alltid blrfwa pä det högsta angenämt, ack medwerka i allt hwad pä dem berwid kan ai komma. Kallade af Konungen att samräda om ärenden af ben största wigt, kan det ej wara utan be» kymmer wi ft etz i nödwändighet, att afgifwa wära yttranden; fruktan för misitag, sä ossiljakliga frän menuissan är förlåtlig; men ledde af en klok och wis Reg ring, intagne af nit för ett gemensamt Fosterlands nykta, och lifwade af denne i alla ädla bröst medfödda känsla, att upfyllde pligter endast göra en säll, böra wi ej misitrösta, utan kraftfullt bidraga till det allmännas gagn och Fäderneslandets wäl.
Nu anlände en liten tropp bönder, som varit utsända för att skaffa underrättelser, och de inberättade, att två mil härifrån funnes en herregård, Tannila, hvars egare, en af Flemingens ifrigaste anhängare, herr Erik Liljeholm, nu vore på Åbohus, att hans fru vore hemma på godset, och att man der kunde vara säker på att finna rika matförråder. "Godt", sade Illka, "just hvad vi behöfva. Vi rasta till morgonen i denna by." Natten var kall. Enevald som blifvit bortförd i sin tunna drägt, led af kölden. Genom bemedling af Poutu, hvilken allt hoppades att vinna honom, erhöll han till begagnande en bondrock samt en luden mössa. Följande morgon ropade Illka: "Må hvar och en packa ihop hvad han samlat, nu vandra vi till Tannila, till fru Mettas matbodar." "Till fru Mettas matbodar", skriade skaran, och tåget satte sig i rörelse. Enevalds blod jäste vid tanken på att en adelig qvinna skulle öfverfallas, han skulle se det, och icke, som hans riddare ära fordrade, beskydda den värnlösa. Han hade varit länge i fremmande land och icke sett fru Metta sedan sin barndom, detta återseende blefve bedröfligt. Hade han helst icke varit fängslad! Nedlåta sig till att bedja, att hyckla för en bonde, det kunde han ej förmå sig till, ehuru han väl kunnat bli fri, blott han låtsat gå in på Poutus förslag. Men detta ville han dock ej. "Brita, har jag inte sagt dig tusen gånger, att du inte får ställa bort en kittel innan du skurat den blank, och den der är ju så knottriger, som ditt eget koppärriga ansigte; men det är skilnan, att koppärren ha vår herre märkt dig med, och de lända dig till ingen skam, ty lika bra menniska kan du vara, fast du inte är så fager i ansigtet; men har du kittlarna mulna och inte skurar tennfaten blanka, så vill ingen hederlig karl ha dig till hustru. Ändå qvasten, står den icke i vrån! vet du icke att den skall hänga der på spiken i kontoret?
Derigenom har en serskild kassa under Förvaltn:n, med dervid anställd tjensteman, blifvit af nöden; likasom, å andra sidan, Colkts tillvaro, för att hafva tillsyn öfver kassatransaktionerne, blifvit af större behof. På stationerne åter har reglerandet af utgifterne blifvit försvåradt, då tillgången icke till tid och belopp varit bestämd. Alla dessa olägenheter kunna undanrödjas, med bibehållande af fullständig kontroll, om sådan princip stadgades, att alla utbetalningar ske på stationerna. Dervid skulle så tillgå: Sedan fördelningen af anslaget genom Staten är bestämdt, äga stationerna att utbekomma T1^ deraf månadtligen eiler, om så lämpligt skulle finnas och de ungefärliga behofven förskottsvis kunna för året på månad bestämmas, så stor andel hvarje månad, som motsvarar detta behof. Det kontrollerande verket inom Flottans öfverstyrelse underrättar StatsKont. om dessa tider och be - Den 4 December e. m. 331 lopp, hvilka sednare för hvarje gäng utreqvireras af förutnule kontrollerande verk och insattes i Riksbanken på 5:te HufvudTitelns räkning. Penningarne f§ der lyftas ensamt på de assignationer, hvilka från stationerna månadtligen insändas till det kontrollerande verket, undertecknade af StationsBefälhafvare och ÖfverKommissarierne å stationerne. Dessa assignationer inlösas dock ej i Riksbanken innan de af dertill utsedde tjenstemän i det kontrollerande verket blifvit viserade, samt derstädes antecknade och numererade. Det sistn:de verket får således icke någon kassa under sin hand, men kan kontrollera hvarje summa, som lyftas af stationerna i Banken. Hela dess bestyr med penningetransaktionerna inskränkas till medlens lyftning och omedelbarligen derpå följande remittering. Detta kan och får ej ske oftare än en bestämd tid hvarje månad och är således lätt att strängt tillses, hvarförutan den tjensteman, som har bestyr med lyftningar och afsändningar, hör, i likhet med andra upbördsmän, ställa borgen.
För hvarje tunna Rödfärg » — 3 » Salt-RaffneringsBruk, Sillsalterier och Trankokerier, i hvilka någon rörelse drifves, SkedvattensFabriker, Socker-Bruk, Stenkols-Verk, Stål-Ugnar, Stångjerns-Bruk, Sup-Bruk, Tackjerns-, Gjuterioch Reverber-Ugnar, TegelBruk, T obaks-Fabriker och Snus-Qoarnar, Tobaks-Pip-Bruk, V itriol-Olje-Fabriker, Valsverkoch AttikeFabriker. § 23. Öfriga Verk och Inrättningar, som till beskaffenhet, rörelse och inkomst äro skiljaktige från de förra, utgöra bevillning efter följande grunder: Ask-Calciner-Bruk, i Tre klasser: Första klassen B:ko R.dr 20: — Andra d:o » » 12: —- Tredje d:o » » 3: — u Bevillnings-Utshottets Betänkande, J\i 4. De, som endast förrätta raffinering, äro från bevillning fria. Fahlu Grufvor : Fjerdeparts-delegare deri betala Fern procent af förra årets be hållning, hvilken afgift innehålles vid årliga utdelningar och af Bergslagen godtgöres, hvaremot de verk, af hvilka denna inkomst utgår, icke skola med serskild afgift efter denna Artikel beläggas, eller till värde upptagas. Grufvor och Grufve-lotter, utur hvilka malm af hvad art som helst till afsalu brytes, taxeras till Fyra procent af den behållna inkomst, de anses gifva. Kimröks-Bruk, i Två klasser: Första klassen B.ko R:dr 8: — Andra d:o » »4: — Klingeoch Bajonetts-Smiden, i Två klasser: Första klassen ...» » 23: — Andra d:o » »16: — Silfververk erlägga bevillning med Fem procent af förra årets behållning, hvilken afgift af verkets Disponent, vid årliga utdelningen, innehålles och till vederbörande Uppbördsman aflemnas, på lika sätt och med lika vilkor, som förut om Fahlu Grufvor stadgadt finnes.
Ända till Mars kan jag lefva fullkomligt bekymmerfritt, ur ekonomisk synpunkt, och jag skall arbeta lugnt, jemt, stadigt, som jag älskar att göra det – utan nervositet, utan en blick på morgondagen och utan fruktan för kritik. Jag vill försöka att endast tänka på ett: sanning. Och sen får det komma hvad det vill. Jag är uthvilad nu, så härligt uthvilad. Men jag kan icke skynda med arbetet, ty det skulle lida derunder, och jag skulle bli öfveransträngd och själssjuk. Hvar och en som känner mig vet, att jag icke är lat. Det är inte min natur att vara nervös och jägtad; ro och sinnesjemvigt, det är det normala för mig, derför är detta stadiga, långsamma arbetssätt det enda som duger för mig. Kan och vill man i mitt fädernesland göra något för mig till betryggande af de närmaste’ åren, då tager jag emot det utan någon känsla af ofrihet eller förödmjukelse, ty min sträfvan att genom konstnärlig mognad, oförskräckt sanningskärlek och trygg ärlighet göra mig förtjent af detta, är så utan alla förbehåll, att jag tycker mig vara liksom en literaturens egendom. Allt hvad jag lider, lefver och erfar, det är mitt lands egendom; liksom den honung ett litet bi destillerat i sin kropp tillhör hela kupan. Jag är så enkelt lycklig. Jag skulle vilja säga så barnsligt lycklig, eller så andaktsfullt. Det har inte räckt länge, och det skall kanske räcka kort. Lifvet får göra med mig hvad det vill. Jag är som en drufklase i en stor hand – lifvets varma, starka hand – och den handen håller mig uppe i solen ett ögonblick. Drufklasen vet intet om att handen kan sluta sig, pressa, vrida och krossa, och den, som sedan dricker vinet, tänker heller inte på det. I Januari 1888 var det, som dödslängtan blef så mycket starkare än lifslusten, att Ernst Ahlgren (med morfin) gjorde ett själfmordsförsök, som misslyckades. Huru stark lifsledan nu blifvit, visade sig i den sorg, hvarmed hon talade om detta misslyckande, som skulle hafva botat en mindre djup fasa inför lifvets tunga uppgift. Från denna stund voro kroppsoch själskrafter borta.