Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vill nemi. synas alla män af yrket, och våra universitetslärare intyga det allmänt, att de tydligaste spår visa sig lill ett ökadt och med framgång krönt nit och allvar vid undervisningen i våra offentliga skolor. Under sådana förhållanden skulle det tyckas billigt vara och nyttigt, att striden ännu lemnades öppen en längre lid, och alt man å båda sidor sattes i tillfälle alt anstränga de krafter som ensamt kunna i en större skala lemna tillförlitliga resultater. Jag lager mig derföre friheten med delta vördsamma anförande föreslå: Att R. St. ville hos Konungen i und. anhålla: l:o Alt de anslag, hvaraf elementar-läroverken kunna komma i åtnjutande, måtte, i hvad förbättring af lärarenas löneförmåner beträffar, användas der behofvet är störst, utan afseende å begagnad lärometod, den förhöjda tjenstårs-beräkningen i mån deraf partielt och liktidigt indragas, samt indigenatsrällen fullkomligt upphöra, i likhet med hvad K. M. nådigst föreslagit. 2:0 Att de tillgångar som kunna erhållas genom besparingar, vare sig tillfälliga inom titeln, eller i mån af lärares afgång uppkomne vid sammanslående af lärdomsskola och gymnasium, der sådana finnas å en ort förenade, äfvensom behållningen af en afgift af högst 5 r:dr b:co, att terminvis utgöras af hvarje bemedlad lärjunge, mätte till följande ändamål i främsta rummet användas : a. Samma fördelar, hvilka fortfarande beviljas den nya elementarskolan i Slockholm, såväl af dispens från skolordningen, i hvad angår val af lärare, som i afseende å deras löner och antal i förhållande till lärjungars mäugd, beviljas en af rikets större lärdomsskolor, exempelvis endera af kathedral-skolorna i Upsala och Lund, sä att den i allt, utom lill lorm, disciplin och lärometod ställes på samma linie med den nya elementarskolan i Stockholm. b. Denna sistnämnda skola utvidgas genom nödiga anslag af 1 H. 16 142 Den 18
Hxrr Grefwe» och Landt-Marskalken hemställts 5 nyo, om Ridderffapet och Adeln skulle behaga remirrera malet til Lanea-Utskottet. ' Ropades Nej, Ja, votering; fiere begärde fä yttra sig i hufwudsaken; äfwen hördes talaö atffilligt, som ej kunde til krorocollsr fattas. Friherre vs Leer, (larl, som för en stund sedan hade anmält sig at tala, upropades och utträde sig: at hans tanka wal warit at i hufwudfragan sig utlära, qt det äfwen more hwarö och enö rätt at upgifwa stna Lä L22 tankar, men at han för det närwarande gerna dei-lfran afstodc, och wille nu allenast anmärka, at, sidan Twanne Srand rcmirrsrst saken til kanoo . Utskottet, syntes det wara cjenligast, ac Ridderskapet och Adeln stadnade i enahanda beslut. Hansklxcellence Herr Grefwcn och Land t - Marskalken. Sedan den af mig gwrda xrnxostklon blifwit med Nes och Ja beswarad, hemställer jag om Högloflige Rioderskaper och Adeln behagar genast votera? Ropades Ja och Nej. Friherre 8ilkverkcb5!6, k^ils, trodde det wara tjenligasi at genom fleras yttrande inhämta uplySning innan varsna» företoges. Häruppå upropadeö ä:jkillige Herrar, som sig an< malt ac cala. Herr von Lcbultrsnb sim» Vaviä (den aldre).
Hvad derefter angår det väckta förslaget, att rustningskostnaden måtte utgöras proportionaliter efter dertill indelt penningeränta såväl för augmentssom stamhem - Stalssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utshottets Betänkande N:o 2. 7 man; så enär nuvarande egare eller innehafvare af rusthåll hafva förvärfvat desamma med de skyldigheter, som rusthållen åligga, samt då en sådan åtgärd, om den äfven skulle bereda fördel för dem, som innehafva stamhemmanen, komme att medföra en förlust för dem, som innehafva augmentshemmanen, — en förlust, som de icke lagligen äro skyldige att vidkännas, — tillstyrker Utskottet, att samma förslag ej måtte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Beträffande slutligen framställningen derom, att rusthållarne måtte tillåtas att vid (egande af karlar få med dem öfverenskomma om viss kontant lön, så att desse ej skulle vara berättigade att derefter fordra erhållandet af torp eller natura prestationer, samt att befälet måtte förbjudas att i sådana öfverenskommelser sig inblanda; så får Utskottet erinra, att vid sistlidna riksdag enahanda framställningar gjordes, afseende förhållandet melian rotehållare och soldaten, men att Rikets Ständer då lemnat desamma utan afseende, sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet såsom skäl för sitt tillstyrkande af en sådan åtgärd anfört, att bifall till framställningens förra del skulle innebära en rubbning i indelningsverket, och föranleda olägenheter ej mindre för den derigenom på en alltför obeständig fot försatte soldaten, än äfven för rotehållarne, hvilkas skyldighet att anskaffa och underhålla boningshus å soldattorpet ömsom skulle tillämpas och ömsom eftergifvas, allt efter de hvarandra efterträdande rotesoldaternas olika behof och fordringar, samt att, hvad anginge förbud för befälet att i öfverenskommelser emellan rotehällarne och soldat angående vilkoren för dess antagande sig inblanda, Rikets Ständer tillförene, med anledning af gjord motion derom, hos Kongl.
Herr Landt-Marskalken frägade' om icke sädan wore Ridberskaprts och AdelnS tanka, hwartil swaradeS Ja. Den genom Oeputationen ifrän Borgare-Ständek upskjntna, genom Stats-UtskottetPrötocollS»pt« trag wäckta Hägan, rörande en underdånig anmälan hos Kongl. Majrt om nödwändigbeten af RlksdagenS förkängande öfwer de z Mänader Ncgerings-Formen förrfknikwer, hwilka den ii Octobrr tilänbalbpa, uptogS nu ä nyo, i anledning htvaraf Herr Landt-Marskalken proponrrade att Rtdderskapet och Adeln jemte de öfrige Stänken ho» Kongl. Mcht skulle anhälla» bet Riksdagen mätte ökwer den i Regerings, Formen föreskrifna tiden af tre mänadcr, med högst en mänad förlängas. Denna proposition brswaradrS med Ja; men Friherre bjerta, ^xai, yttrade sig, att dä denna Riksdag i sä mänga afseenden icke likna, de wära wanliga Riksdagar, och dä sä ganska Mänga ärender och af sä wigtig och skiljaktig beskaffenhet ännu äterstode, ingen witz termin för den samma mätte bestämmas. Herr Grefwe» och Lan dt-Marsk a t ken rrindrade, akt Regering-. Formen icke kemnade RiksénStänder rättighet att begära mer, än en mänad. Herr d^oräonstolps, ^näsrs, yk-rade att ehuru bet ej wore hans mening att uppehäl - Den 22 September. Z 761 ka eller hindra nägot beslut, wille han likwäl päminna som han förmente, ett beslut blifwit tagit, det alla frägor af wigt borde, innan be afgjordes, hwitå pS bordet.
Härefter anmälde sig och yttrade Hr Bildt, Didrik Gillis: I början af StatsUtsk:s nu föredragna Utlåt, förekomma åtskilliga af Utsk. föreslagna vilkor, under hvilka de kommande löneförhöjningarna för Statens embetsoch tjenstemän skulle utgå. Då likväl alla dessa vilkor äro gjorda under förutsättning att lönerna verkligen komma att ökas, så är också ganska billigt, att om löneförhöjningen skulle komma att för någon D en 21 Mars e. m. 269 tjensteman uphöra, han får upbära sin lön utan iakttagande af dessa vilkor. Eljest, om man bifaller punkten i dess nuvande skick, då Utsk. föreslår det stadgande att »ljuspenningar och spanmålsförhöjning under lönerna uphöra», skulle genom en sådan händelse som ofvan är förutsatt, tjenstemannens stallning kunna blifva sämre än f. n. Utsk. har också på ett annat ställe sagt att det ansett sig böra nu endast »för de civile embetsoch tjenstemännen i allmänhet föreslå nedannämnde vilkor, att under ifrågavide tid blifva gällande.» Jag tager mig friheten föreslå att R. o. Ad. ieke bifaller den föredragna punkten i dess nuvande skick, utan endast jemte en förklaring i det syfte jag angifvit. Så bar äfven PresteSt. redan gjort. Detta PresteSt:s beslut lyder sålunda: »Ofvanstående vilkor för åtnjutande af beviljade löneförhöjningar skola uphöra att vara gällande, ifall löneförhöjningen uphör; äfvenså kommer, der undantag från dessa vilkor synas böra äga rum, sådant att vid hvarje fall särskildt utsättas». Detta mom. börjar, såsom kan synas underligt, med orden »ofvanstående vilkor», och detta härleder sig deraf, att PresteSt. beslöt antagandet af detta mom. först sedan det pröfvat de af Utsk. föreslagna vilkor.
Med afseende å den fara, som för Bankens båda hus skulle uppstå, derest en vådeld i granskapet uppkomme, anse Revisorerne att anstalt bör vidtagas för vattenreservoirernes förseende med en betydligen större vatteuqvantilet, än som genom Uppfordringsverket i dess nu befintliga skick, kan åstadkommas, på det att släckningsanstalterne icke må blifva oand vändbara i saknad af behöflig vattentillgång; äfvensom att vid alla stationer, der sådant är nödigt, böra finnas läderslangar om 25 alnars längd. På grund af stadgandet i Revisorernes Instruction § 3 litt. c., hafva Revisorerne å berörde förhållande fästat Banco-Fullmägtiges speciella uppmärksamhet, för afhjelpande af de i förenämnde hänseende bemärkte omständigheter. Utaf de i Berättelsen ofver 1841 års Revision omnämnde kostnader 41,258 R:dr 31 sk. 4 rst. för en 1837 påbörjad större reparation af begge Bancohusen, finnas uti räkenskaperne för förstnämnda år, hvarunder samma reparation blifvit fullbordad, upptagne 4,999 R:dr 28 sk. 3 rst. Revisorerne instämma uti den af 1841 års Revisorer uttalade åsigt, att Banco-Fullmägtige icke bordt under hand låta verkställa ett så vidsträckt arbetsföretag, hvilket sannolikt aflupit med mindre kostnad om verkställandet deraf blifvit upplåtet på öppen entreprenad-auction; äfvensom Revisorerne anse att framdeles blifvande reparationer samt lefverancer af consumtionsartiklar och andra förnödenheter för Banken böra, så vidt sig göra låter, efter anställande entreprenadauction, upplåtas åt fri täflan. Sedan, på sätt 1841 års tryckta Revisionsberättelse pag34—35 innehåller, Banco-Fullmägtige till följd af Kongl.
Han, fortsatte detektiven i sina tankar, han vet precis ingenting, misstänker ingenting, och ändå skrifver han så, att jag mellan raderna kan läsa alldeles det jag ville hafva upplysning om. Strök jag nu ut det han skrifvit, så får jag qvar en liten nätt historia, som jag är säker på skulle göra honom utom sig af förvåning. Visste jag inte, att han vore så uppriktig, skulle jag kunna tro, att han med afsigt gifvit sitt bref dess naiva form för att för obehöriga dölja det verkliga innehållet. En fullslipad diplomat kunde ej hafva gjort det bättre. Konsul Felix Brauner! Er stora slughet kommer till korta inför min unge väns omedvetna iakttagelseförmåga och slutledningskonst. Hammar tog fram ett papper och gjorde en hel mängd anteckningar, medan på hans läppar hvilade ett egendomligt leende. Ja, brefskrifvaren hade verkligen blifvit förvånad, om han sett hvilket utdrag Hammar gjorde ur brefvet. Han fullföljde sina antaganden med stöd af hvad som icke stod i skrifvelsen. Resultatet blef ungefär följande: Brauner hade besökt E–tuna för brandens skull, hvilken aftalats mellan honom och Danielsson. Som den senare ej behöft en dylik ytterlighetsåtgärd, hade tydligen den förre tagit iniativet dertill. Aftalet hade träffats i hufvudstaden och det var just efter denna resa Danielssons lynne förändrats, hvilket ej var underligt alls. Men för att fabrikens egare skulle gå in på ett brott, fordrades att han vore mycket beroende af Brauner, då egaren ju efter allt att döma ej hade någon större fördel af branden. Troligen hade konsuln varit affärens förläggare, kanske vore han dess verklige egare, när allt kommer omkring. I så fall vore placeringen af fabrikens afkastning förklarad. Bulvanen hade endast sändt sin husbonde hvad som med rätta tillkomme denne. Fabriken måtte hafva inbringat betydligt, ehuru ej på långt när nog för att betala det extravaganta lif Brauner förde. Derför måste den brinna, när en större summa erfordrades. Hvilken värdig tjenare denne husbonde hade! Hvilken rad af brott och uselheter, medan båda hvar på sitt håll vunno alltmera insteg i sina medmenniskors aktning och förtroende!
N:o 27. 961 att, då ej något steg i afseende på det förflutna felaktiga föreslås, eller ens jemte meddelande af déchai’ge kan föreslås, ej heller något är bestämdt föreslaget i afseende på det tillkommande, hvilket Utskottet likväl egenteligen haft och bordt hafva i sigte; den tredje, att, då Utskottet ej ansett mer än ett uraktlåtenhetsexempel böra anmälas, den misstanken naturligen måste väckas, att ConstitutionsUtskottet saknat många eller betydande anledningar till sin anmälan, och sålunda få emot sig rigtade både sina ovänner, som ej önska bättre än tillfället att decreditera det, och sina vänner, som ej med tillräckliga skäl kunna försvara det; den fjerde, att emot den förmodligen rigtiga praxis vid de förflutna Riksdagar décharge icke är meddelad Konungens Rådgifvare i Commandomål, hvilken äfven i Regerings-Formen bland de ansvarige nämnes och derigenom äger för sin säkerhet rätt att icke förbigås. Jag anhåller i anledning häraf få underställa, om icke ännu tid kan vara att afhjelpa allt det mindre sammanhängande och ofullständiga i detta handlingssätt, derigenom att Utskottet behagade inskränka sig till en enkel décharge för de personer Regerings-Formen för ansvariga anser, med tilläggning af det tillstyrkande, som innefattas i slutmeningen af mitt förut i detta mål till Utskottets Protocoll den 12 Julii afgifna yttrande. Utan att hafva deltagit i Utskottets första beslut öfver detta ämne, har jag sedermera under öfverläggningarne bemödat mig att genom conciliatoriska förslag befrämja en större och större rigtighet i Constitutions-Utskottets steg i afseende på förevarande ämne. Jag tror, att blott det af mig nu föreslagna steg till full rigtighet återstår, och jag tror, att det Riksens Ständers Utskott, som främst har sig uppdraget att utveckla och vidmagthålla principer, skall mindre lida af tillvitelsen att icke hafva varit nog omildt, än af den att icke hafva handlat efter rigtiga grundsatser.
Tyvärr torde denna fråga i de flesta fall böra besvaras nekande. I kvinnans uppfostran ingår nämligen i allmänhet ännu ingen undervisning om de rättigheter, som tillkomma, och de skyldigheter, som åligga henne i samhälleligt hänseende. Då därtill kommer, att kvinnan icke heller har samma tillfällen som mannen att i umgänget ute bland kamrater af olika yrken skaffa sig dessa kunskaper så att säga » samtalsvis », blir följden numera ofta den, att kvinnan äger en del rättigheter, hvarom hon är okunnig, eller som hon ej förstår att ber gagna, och äfven att hon har en del skyldigheter, som hon ej kan på önskvärdt sätt fullgöra. En viktig faktor härvidlag är äfven kvinnans naturliga blyghet och hennes motvilja så väl för offentligt uppträdande, som ock för all inblandning af främmande personer i hennes angelägenheter; hellre låter hon mången gång och till stor, ofta ohjälplig skada för sig själf » udda vara jämnt » och blir i det praktiska lifvets många invecklade förhållanden ett lätt byte för dem, som icke draga i betänkande att ockra på hennes godtrogenhet och — okunnighet. För att under sådana förhållanden vårt lands kvinnor skulle äga tillgång till en juridiskt bildad och i öfrigt kompetent person, till hvilken de vid förefallande behof kunde med förtroende hänvända sig i juridiska och ekonomiska angelägenheter af hvarjehanda slag, har Fredrika-Bremer-förbundets juridiska afdelning kommit till stånd, och vi hoppas, att förbundet därigenom fyllt ett af många länge kändt behof. Fredrika-Bremer-förbundets jurist besvarar frågor såväl muntligen som skriftligen, såväl 5 * 1 till medlemmar af förbundet, som till utomstående samt träffas å förbundets byrå, 54 Drottninggatan, Stockholm, hvarje onsdag och lördag kl. 10 — 11 f. m. Iduns läkarartiklar. i. Huden och dess vård. Af D:r Arvid Afzelius. (Forts.) f e i handeln förekommande skönhetsmedlen äro så talrika, att det här ej kan bli fråga om att omnämna mer än några få till namnet mera allmänt kända, dels för att visa, att priset i allmänhet är oskäligt högt oeh dels för att, hvad viktigare är, varna för dem, som innehålla farliga och skadliga beståndsdelar.
39 ”en elei väfnader”; c) att rubriken Taft» Kypert, Levantin etc. måtte få följande lydelse: ”Alla släta sidentyger, såsom Taft, Satin, Levantin eller ”af hvilken annan benämning som helst, enfärgade, skiftande, rnliga eller ”randiga, hvaruti någon invald blomma eller figur icke befinnes”; dj att benämningen ”Bourre de Soie”, såsom utgörande endasten gröfre sort silke, borde helt och hållet utgå; e) att, om ej förbud bibehålles på släta Sidentyger och tjocka Sidendukar, en högre tull än den af Utskottet föreslagna borde derå bestämmas, hvilken successivt skulle minskas; f) att rubriken Halfsiden eller af Silke till större eller mindre del blandadt med etc. måtte så ändras, att orden till större eller mindre del utginge och varans beståndsdelar närmare bestämdes sålunda t ”Halfsidenväfnader och halfsidendukar, ”sorn till mer än hälften bestå af Silke, tullbehandlas lika med de helsi”denväfnader och dukar, hvartill de närmast höra”-; g) att värdet å halfsiden borde höjas till 14 och tullen lill 3 R:dr 24 sk. per li) att Doffel, såsom varande oskuren Dråp, borde draga dermed lika tull eller 2 R:dr i) att alla andra slag af ylle alngods måtte åsätlas lika tull med Kläde lill undvikande af underslef medelst nya benämningar; samt k') att Boy och Svart Kasimir böra upptagas ibland och draga samma tull, som Kläde och Kamhric beläggas minst med en tull, som svarar emot den nuvarande eller 1 R:dr 24 sk.
Då denna reglering omfattade för bruksegarne dels förlust af förmåner, hvaraf de nu vore i åtnjutande, dels befrielse från dem nu åliggande skyldigheter, dels ock förändring i eganderättsoch skattskyldighets-förhållandcn, hade Kommittcrade, till följd af Kongl. Brefvet den 18 December 1845, först uppskattat värdet af de förmåner, bruksegarne skulle komma att förlora, och derefter värdet af de förbindelser, hvarifrån de komme att befrias, samt af de förmåner i öfrigt, som borde dem erbjudas, då slutligen, under det förändringen i skattskyldighet jemväl toges i betraktande, komme att visa sig om och till hvad belopp ytterligare ersättning till bruksegarnes skadeslöshållande erfordrades. Efter uppskattning af vinst eller förlust å bruksegarnes sida, till följd af den ifrågasatta regleringen, bade Kommitterade, på de skäl, som i den nådiga Skrifvelsen omförmälas, beräknat den kapitalersättning, som för minskningen af tjenstbarheter och öfriga förmåner borde Dylta bruksegare tillerkännas, utgöra: för grufvedagsverken 29,460: för vedprestationen 33,591: 17. 21. för förändringen i sättet för tiondens utgörande 1,398: 41. 10. ””tillsammans 64,450: 11. 1. hvarifrån för svafvel-leveransens upphörande borde afgå 26,045: så att bruksegarne kontant erhölle . 38,405: 11. hvaremot bruksegarne yrkade: för grufvedagsverkena 29,460: för vedprestationen 47,541: 32. — för hembudsskyldigketen 10,973: 12. 8. för tiondens förändring 1,398: 41. 10. tillsammans 89,373: 38. 6. då, med afdrag för svafvel-leveransen, enligt bruksegarnes beräkning 18,750: deras kontanta ersättning blefve Banko R:dr 70,623: 38. 6.
Från dessa behof, skilda eller förenade, härleda sig båtlederne eller jernvägarne i östra delen af Wermland, jernvägen från Nora till Orebro och Arboga, Stribergs jernväg i Nora bergslag, Grängesbergs jernväg och Hörkens kanal i Grangärdes socken, Strömsholms kanal med Norbergs och Wessman-Barkens jernvägar i Westerås och Kopparbergs län, samt i någon mån Gefle-Dala jernväg. På sådana behof grunda sig ock de uttalade önskningarne om mindre jernvägar vesterut från Filipstads bergslag till Klarelfven, från trakten af Nora till sjön Möckeln och Timselfven i Karlskoga, från Linde till den färdiga delen af KöpingIdults jernväg, från Skinskattebergs och Heds socknar utmed Hedströmmen till Köping, från sjön Wessman i Grangärde till Dalelfvens och Siljans vattensystem, från Norbergs bergslag till Gestrikland, samt af en större jernbana från Dalarne mot Westerås. De effekter, som för närvarande transporteras från ofvannämde stora bergslagsdistrikt till orter utom detsamma, äro, så vidt sådant kunnat summariskt utrönas, i runda tal följande: Jernmalm från Nora bergslag till sydvestra Nerike, direkte på vintervägar 80,000 centner. * » till sydöstra Nerike öfver Örebro . 150,000 » 8 8 » till Mälaren för vidare försändning*) 50,000 » ')
Vid granskningen af de till Ecklesiastik-departementet inkomna folkskole-uppgifter har det förhållande ej kunnat undgå uppmärksamheten, att ett icke ringa antal församlingar finnas, hvilka ej hafva flere eller bättre inrättade skolor än andra, hvilka dock hvarken i folkmängd eller utsträckning motsvara mera än kanske hälften af de förra, äfvensom att åtskilliga distrikt utöfver den till församlingarne öfverlåtna numera så kallade folkskole-afgiften, hittills icke gjort något tillskott för sitt skolväsende, utan till och med genom besparingar å nämnda afgift samlat en fond, under det andra församlingar, deribland sådana, som måste räknas till de fattigare, tillskjutit två till tre gånger mera än beloppet af denna afgift. Den egentliga anledningen, att en sådan olikhet kunnat ega rum, är att söka deruti, att Folkskole-stadgan angående antalet skolor och lärare icke meddelar bestämdare föreskrift, än att i hvarje församling bör finnas minst en, helst fast, skola med vederbörligen vid seminarium godkänd lärare. En närmare efter behofvet lämpad anordning af församlingarnes åligganden, i afseende på folkundervisningen är utan tvifvel att eftersträfva; och då af ofvanomförmäida folkskole-uppgifter sig visar, att mot en folkmängd af 1000 personer svarar ett antal af 100 till 140 barn i skolåldern, samt då för ett sådant antal, äfven under förutsättning att åtskilliga bland dem åtnjuta nöjaktig undervisning i hemmet, minst en examinerad lärare skulle finna full sysselsättning, har det blifvit framstäldt såsom ändamålsenligt om, med bibehållandet af föreskriften, att hvarje församling bör ega en folkskola med examinerad lärare, den princip blefve antagen, att, der folkmängden uppgår till 1,500 personer, skulle derutöfver finnas en oexaminerad lärare, samt när folkmängden utgör omkring 2,000 personer, antingen två examinerade lärare eller en sådan och två oexaminerade o. s. v., så att der förhållandena göra inrät - 8 Kongl. Majus Nåd. Proposition M 43. tandet af ett större antal småskolor lämpligt och beliöfligt, två oexaminerade lärare beräknades motsvara en examinerad.
Hvarför reste ni någonsin OLOF. VALBORG (från venster). färliga mur, som växt upp omkring mig sedan i går. Hvart jag vänder mig känner jag mig tillbakastött. OLOF. Med att rifva ned denna hemlighetsfulla, för VALBORG. Uttryck er tydligare. och moster. Det gäller ett ärende af största vigt, men de undvika mig. Ja, jag känner, att de undvika mig. Jag har i timmar väntat här, vän Nåväl då... jag måste tala med er morbror VALBORG. tat på gatan i hopp, att få se någon af dem träda ut förgäfves. Jag har skriftligen, genom Ivar, genom moster Lisen, anhållit om ett samtal de låta svara mig: sedan. Sedan! Sedan blir det ju för sent! och hennes lycka Gertrud, som ni älskar! Herr Olof, ni måste hjelpa mig. Det gäller Gertrud Björnklos fästmö. (Ämnar gå, hejdar sig). Det Ni misstar er. Jag älskar inte... kapten OLOF. var en oädel känsla, som förestafvade mitt svar nyss. Har ni verkligen någonting att säga som rör Gertruds framtid, är det min skyldighet hjelpa er att få det sagdt. Men se, der kommer moster. i fonden). Min inblandning blir således inte af nöden. (Går _________ Tredje scenen. VALBORG. HILMA. Ändtligen! HILMA (från höger 2. För sig). VALBORG HILMA. Fru Professorska... Lindén. Ni har önskat att få tala med mig, fröken VALBORG. HILMA. Ja jag... fara er begäran, men det har varit omöjligt; Jag är ledsen att inte förr ha kunnat vill det har varit så mycket att göra till vår lilla fest. Äfven nu får jag be er fatta er kort. här om en half timma. Jag är ännu inte klädd, och gästerna kunna vara VALBORG. mycket... och hur plågsamt.. det än kan vara. Det är något som rör er sjelf? HILMA. Det jag har att säga tar inte lång tid hur ner ni i botten den man, åt hvilken ni ämnar anförtro ert barn? HILMA. Och en annan, ja. Fru professorska, kän VALBORG.