Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så ofullkomliga närvarande småsedels-formulairer än varit, lärer det dock sällan inträffat, att en BancoCasseur gjort någon förlust genom invexling af en falsk småsedel, och än mindre lärer detta blifva alt befara i afseende på de större Sedlar - Banco-Utskottets Memorial N.o 90. ne, åt hvilka man bemödar sig att gifva al! den fullkomiighiet tidens erfarenhet tillåter. d) En ökad kostnad för Banken > genom behof vet af ett ökadt antal Casseurer. Då man tager i betraktande det vida mindre antal af vexlings-fall af större Sedlar än af mindre, som måste vara en följd af det vida allmännare behofvet af de senare än af de förra, att, under närvarande förhållanden, all vexling af större Sedlar emot smärre, eller tvärtom, sysselsätter både Vexel-Banken och Casseurerne, och tillika afser, att de vexlings-operatianer, som nu finnas sammandragna inom få timmar, skulle komma att fritt fördela sig på hela förmiddagen, så kunde man snarare, med ledning af Banker, hvilkas vexel-rörelse mångfaldligt öfverstiger vår, draga den slutsatts , att , om Bankens Cassör blifva' bestämdare och ändamålsenligare ordnade, deras antal, äfven efter tillkomsten af den större Sedelvéxlingen, snarare skulle kunna minskas än behöfva ökas. Banco-Utskotlets Memorial N.o Qo. 41 Sedan Utskottet sålunda visat, att hvarken genom Transport-räkningens upphörande något af de medel skulle gå förloradt, som antingen trygga Allmänheten emot misstag och bedrägerier, samt befrämja dess beqvämlighet, eller afse Bankens säkerhet och fördel, ej eller ;genom Cassa-systemets utsträckande till den större Sedel-vexlingen för Allmänheten eller Banken, ökade vådor eller ökad kostnad eller minskad beqvämlighet uppkomma, återstår det för Utskottet att antyda några af de fördelar, som den föreslagna förändringen ej kan undgå att medföra, såsom 1:0 En vida större säkerhet och beqvämlikhet för Allmänheten vid dess vex~ lingar i Banken.
» Skyddshempå välstånd. Också för utsikten härtill met i Glömsta » — Huddinge socken — har nu sörjde man genom särskildt bruk. i tio år utöfvat sin behjärtansvärda verksamhet. När bruden efter slutad » syneförrättning » Värnlösa flickor mellan 10 — 12 år mottagas där ilade ned i storstugan för att taga emot de till ett begränsadt antal, icke öfverstigande tolf, för att under en allvarlig och kärleksfull ledning kommande, fick hon nämligen bokstafligt lära sig arbete och ordning samt utbildas till känna, hur skon klämde, ty längs strumpenkla och dugliga tjänarinnor. De få kvarstanna brudgummens moder o c h ogifta systrar. När tåget närmade sig bröllopsgården, redo tvänne af brudsvennerna i förväg dit för att såsom förridare spörja, o m bruden vore färdig att taga emot och brudgummen vore välkommen. ett år efter sin koiilirination, dels för att mulor detta år vinna större färdighet i sina göroinål, dels för att gagna hemmet, som ej har någon tjänarinna. Efter detta » profår » skaffar föreningens styrelse dem lämplig plats och följer dem fortfarande med intresse, beredd att gifva råd och vägledning, när helst de det behöfva. I slutet af denna månad anordnas till hemmets förmån en tombola, till hvilken benägna bidrag med tacksamhet emottagas af följande damer: fruarna Henriette Kempe, Sturegatan 14, Kosa Lagercrantz, Bryggargatan 10, Anna Hedin, N. Blasieholmshamnen 5, Emilie Lagerström, Jungfrugatan 7, Thecla Granlund, Styrmansgatan 4, och fröken Ida Lamm, Sturegatan 14, samtliga i Stockholm. i allo intressanta och lyckade konsert. Välbetänkt tro vi ock det vara att förnya densamma, hvilket äfven skulle äga rum i går torsdag å k. operan. Fröken Valborg Aulins konsert förliden torsdagerbjöd sitt särskilda intresse därutinnan, att vid densamma framfördes uteslutande hennes egna kompositioner; den hade ock samlat en fulltalig, lifligt uppmärksam publik, till större delen bestående af damer.
Uti dessa omständigheter träffas utan tvifvel oftast anledningarna till den successiva vanhäfd och förstoring, som mänga af Armeens boställen framställa; men icke alltid och icke ensamt hvilar skulden derpå. Boställsjorden tryckes nemligen af ett onus af den svåraste natur: underhållet af boställenas åbyggnader. Ett visst antal hus, hvardera till vissa af ålder bestämda dimensioner, skall linnas på hvarje boställe och derstädes ovilkorligen vidmagthållas. Med tätt på hvarannan följande besigtningar på boställena stå arrendatorerna under en besvärlig och obeveklig, d. v. s. utan pröfning af omständigheterna tillämpad controll, af den kraft och verkan, att derest t. ex. någon af byggnaderna synes eller verkligen linnes mer eller mindre förfallen och icke inom en kort, godtyckligen bestämd prescriptionstid iståndsättes, det kan bero af ett lika godtyckligt beslut af en — stundom icke nog oberoende — syneförrättare att förklara arrendatoren sitt arrende förlustig. Med omtanka för boställenas upprätthållande kan icke heller undvikas att i detta afseende lemna godtycket ett stort spelrum. Betänkligt vore det också att tillförbinda synerätterna att taga i betraktande dessa mångartade considerationer och ömande omstän - Den i Mars e. m. digheter, hvilka, ofta nog, utgöra tillfälliga anledningar dertill, att reparationer blifvit åsidosatta, men hvilka, åt den enskilda pröfningen öfverlåtna, kunnat antagas såsom giltiga skäl och ursägter. Genom den i sednare åren företagna reglering af skogarna i Riket äro boställena utestängda från den rättighet till kostnadsfri utsyning från allmänningar och kronoparker, som gjorde det möjligt för de många, som sakna egen skog, att, jemte de icke sällan allt för högt uppstegrade arrqndeafgifterna, draga bördan af boställshusens underhållande.
Riddcrskapct och Adelns bcssut af den 6 ststl. Scptciubcr har det blifwit RiddarhusUtstottet uppdragit, att författa och inkomma med elt sädant sammandrag af 172g ärs Adeliga Privilegier, hwaraf kunde utrönas, hwilka af de Ridder skåpet och Adeln förut tillhörige uteslutande rättigheter, »verkelin gen ännu äro öfrige. Till fullgörande af en sädan föreskrift, har Utskottet ansett sig, under en sorgfällig granskning af wcrkeljga förhällandet böra noga och med tillbörlig uppmärksamhet gcnomgä sä wäl Adeligc Privilcgicrne af den 16 Ockober 172'^, som de derefter utfärdade Författningar, hwilka i mer eller mindre afseende kunna anses för Ridderskapct och Adela medföra nägon sädan uteslutande förmän, hwaraf andre medborgare inom samhället icke warit eller äro delaktigc. Utskottet har funnit fjclfwa sammanställningen i det hela af 172Z ärs Adeliga Privilegier, wara fattad i en tidcpunct, dä en af de i Swerige icke owan, liga Regcments-fdrändringar, inskränkt en gränslös Ko, nunga-magt och lemnat öfwer höfman utwidgad frihet i nationens Representanters händer. Wid en sädan tidcpunct, hade det wiherligcn kunnat förmodas, att de öfrige Riks »Ständcn, om fulla skäl dertill warit, ej utan uppmärksamhet bordt lemna fastställelscn af ett enskildt Ständs uteslutande Privilegier.
Frågan angår att bestämma det ansvar, som skall drabba Ståndets åhörare, i händelse af oordningar eller ohörsamhet, i fall de skulle anbefallas att utgå. Åhörarne äro icke Ståndets Ledamöter, de mäste således till ansvar ställas, oell dömas efter i laga ordning fastställd allmän lag eller författning, och fen sådan kan icke af RiddarhusUtskottbt, med iakttagande af gällande for. mer, utarbetas. Herr Grefve Spens har yttrat, att 110 §. Regeringsformen innehåller det ansvar, sora bör drabba dem, hvilka störa RiksStåndens öfverläggningar, men jag hemställer till Eder mine Herrar, om det är tänkbart, att en åhörare, som hänföres till ett utrop af gillande eller ogillande af ett yttrande, eller som gör motstånd vid befallning att afträda, kan såsom Riksförrädare dömas och straffas. Finnes väl någor! den ringaste jemförelse emella» en sådan förseelse och dödsstraffet, och utgör icke grunden för ali förnuftsenlig strafflag, att straffen i hvarje särskildt fall skola vara svarande emot förbrytelserna. Motionen innebär, som jag redan nämnt, eri rubbning af föreskriften i 2 §. 4 morn. Tryckfrihets-Förordningéri, och medför nödvändigheten af en allmän författning, hvilken måste i den ordning lagarne föreskrifva behandlas, och hvilken således bör skiljas från den enskild ta frågan rörande tillstånd för personer utom Stånden, att öfyerläggningarne bevista; Friherre Åkerhjelm: Då jag af en värd klare, Friherre Boije hort yttras, att den af 192 Den 27 Januarii. mig väckta motion innebar en afvikelse från Grundlagen, och att den derföre ej hnge 111 Pleno upptagas, utan borde hos ConstitulionsUtskottet anmälas; får jag den äran förklara, att jag känner intet stadgande i Grundlagen, hvarigenom anbefalles, att Plena bos Stånden skola vara slutne, eller att öppne Plena äro förbjudne, hvadan jag aldrig ansett och icke eller nu anser denna fråga tillhöra Grundlagen.
”man äter ju endast för att lifnära sig, och om det ock slutligen stannar vid hafremjölsgröt, så har jag icke ledsammare för det.” Aldrig en enda gång föll det den beskedliga frun in att betänka det all denna poetiska och lösa föda, njuten till sådant öfvermått, kunde skada hennes älskade Blenda – nej, i Blendas hufvud fingo fritt hvimla riddare och pager, fröknar och trubadurer; och ehuru hela denna skola, jemte den lafontainska och kotzebueska med sin högspända och utsträckta känsloflygt, redan då var gammal, och den öfriga verlden hänfördes af den nya eller walter-scotska, var det likväl icke värdt för waverleysnovellerna, med sitt nyktra förstånd, sina beundransvärda naturbeskrifningar och kraftfulla, men, enligt gamla smaken, oromantiska karakterer, att på fänriksbostället sticka ut sina föregångare. Om egaren af lånbiblioteket någon gång skickade en ”nymodig” roman, skref fru Emerentia och anhöll ödmjukast att hon måtte slippa att få ”sådant der krafs”, hvilket visst hvem som helst kunde skrifva, som sett berg och sjöar – hon betalte för att få ”riktiga” böcker, och finge hon ej sådana, så funnes det gudskelof lånbibliotek såväl i Vennersborg som i Skara. Efter den betan erhöllo de icke annat än hvad den nymodigt sinnade bokhandlaren kallade gammalt skräp, och på det sättet kom det sig att den lilla familjen ständigt lefde tillbaka och med envishet fasthöll sig i den sfer, der den bäst trifdes. Bland alla de romaner, som fängslat Blendas unga sinne, var det isynnerhet en som hon så högt älskade, att fadern köpte och skänkte henne den på hennes födelsedag; och detta non plus ultra af intressanta arbeten bar titel af: ”Bertha och Agnes eller Stolthet och Kärlek”.
Men i verkligheten af dessa, är det endast förhållandet af lefvande continuitet och inverkan, som gör hvarje ”Beziehung”; endast det Hela af alla derutinnan inbegripna delar, som gör hvarje särskild dels ”Bedingung”; endast en bestämd sinne-förnimmelse af någon viss mångfalds enhet, som gör hvarje ”Begriff”. – I grunden var den allraförste begynnaren till Transcendentalismens eller den vanliga Metaphysikens Verldsvishet – Lucifer: theoretiskt och praktiskt; hvarför han ock, ganska rigtigt, blef på samma gång verldens ur-narr och verldens ur-skälm. Han började sitt fall nämligen med en Abstraction, som hans fantasi upphöjde till Vision: han såg den högsta Möjligheten – utan att se den högsta Verkligheten; hvilken dock är grundvillkoret, äfven för det Möjliga. Likaså är den Fransyska Revolutionen ingenting annat, än en Transcendentalism, der begreppen Frihet och Tvång, Jemnlikhet och Företräde, blifvit på blott abstract vis uppfattade och hvarandra motsatta; hvarmed man fortfor, ända tills ”der milde Wahn dieser endlosen Wortgaukeley ward zuletzt eine wilde Wuth”.) Jag märker, att denna parenthes, eller detta utdrag, blifvit något längre än ämnadt var; men misströstar ej om mina läsares tillgift. I ordningen följer: 5. ”Ueber Kritik; wider die Sophisten”. (Hufvudtankarne äro egentligen de samma, som vi känna ur hans ”Kritik öfver Kritiker” och öfriga svenska skrifter, der han betraktat det herrskande recensions-oväsendet; men här med tillämpning, först i allmänhet på Tysklands Litteratur, och slutligen mera enkom på Tysklands Philosophi. Uppsatsens ton blandar, med djupt allvar, mycken qvickhet och rolighet. Han börjar med att tilltala de Tyska Recensenterne så: ”Ich nehme gern an, dass Ihr seyet – die sieben und siebentausend Weise Griechenlandes; ich aber nur ein scythischer Anacharsis.
Ett dödsfall, som ställning vid nya svenska samskolan. väckt stor förstämning, inträffade i lördags middag i W e x i ö, i det fru Amalia Schander, maka till fabrikör C. Schander, efter någon kort tids sjukdom afled i en ålder af 64 år. I n o m herrskapet Schanders familj skulle, s o m kändt, i dagarne en familjefest firas, vid hvilken Kristina Nilsson-Miranda, såsom faster till brudgummen, v. häradshöfdingen J. Nilsson, skulle närvara. Bruden är dotter till fabrikör Schander o c h hans Några drag nr cn » reformators » lofhad. nu aflidna maka, född Skoog. Bröllopet, s o m var utsatt till Kristina-dagen, den 24 d:s, har i Skiss för Idun af följd af den hastigt inträffade djupa sorgen uppskjutits till den 27 d:s, o c h vigseln k o m m e r då Petrus Hedberg. att ske i den trängre familjekretsen, ögonsjukdom. Fru v o n Qvanten befinner sig för öfrigt vid g o d hälsa. den 8k A i i m. tel IDUN 240 sade pastor Thor. Då det började skymma, sade pastorn: » N u slut för i dag. » Påminnelsen o m koleran gjorde verkan. » Om en stund var arbetet Innehållsförteckning. i full g å n g. Johanna H e d é n; af Gustaf Malmkvist. (M e d porträtt). — E n inan; poem af Fredrik Nyeander. — För de smä hushållskassorna. Idun N:R ONSDAGEN 77 (652) DEN 27 SEPTEMBER REDAKTÖR PRENUMERATIONSPRIS PR ÅR: CTGIFNINGSDAGAR: IDEN - KR. 5: — IDDNS MODETIDN. MED PLANSCHER OCH HAND ARB. — &gt; 5: — IDUNS MODETID. UTAN PL. : JOHAN KLARA S. KYRKOGATA 16, LTR ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLDELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. ÖPPEN KL. 10 — 5.
Om man ser på kursnoteringarne för Statspapper, har man icke kunnat undgå att bemärka detta förhållande. Jernvägslånet, som uptogs under sisth Riksdag och då gafs ut till 9il/t proc., har äfven rönt inflytande af konjunkturen. Detta lån gick ner under kriget mellan Österrike och Frankrike till 86 proc.; men sedan freden blifvit sluten och utsigterna för dess bibehållande allt mer och mer ljusare, så stego dessa papper småningom och har nu sednast noterats till 9 7 J proc. Jag kan derföre, med hänsigt så vål å förutnämnde förhållanden som med afseende derå att anmälan egt rum, det utländska bankirer finnas villiga att göra anbud å nu ifrägav:de nya Svenska statslån, icke finna annat, ån att det år af högsta vigt att begagna de gynnsamma konjunkturer, som för nårv:de åro, mea hvilka, i anseende till den osäkerhet, som räder uti Euro - 0 en 7 Jan n ari. pas politiska förhållanden, franska snart kunna ändra sig. Ett ytterligare upskof skulle fördenskull kunna verka ganska menligt; och då det hade varit önskligt att ett förslag i denna väg redan förut gjorts till föremål för R. Stis beslut, så tillstyrker jag för min del att nu ett beslut i likhet med det, hvaruti Högv. Presterskapet stadnat, måtte fattas så snart som möjligt. Det har blifvit sagdt, att det icke år rätt att besluta om ett lån, innan man vet, huru mycket man skall använda af lånet för det föreslagna ändamålet. Afven jag gillar i allmänhet denna åsigts tillämpning; men tror likväl att man uti förevide fall någorlunda lugnt kan frångå densamma och med temlig säkerhet kalkylera, hvad sorn skall behöfvas. Det år nemi. upgifvet i den K. Propos., att de medel, som erfordras för de jernvågsbyggnader, hvilka H. M:s Regering önskar skola blifva färdiga under nästa statsregleringsperiod, upgå till ett belopp af 25 mill. Tillika upgifves att de begge hufvudbanorna, som åro ernade att förena Rikets södra och vestra gränser med hufvudstaden, skulle tillsammans kosta 35 mill.
Det ligger i sakens naturförhållande, att det icke finnes någon generation, som icke åt den efterkommande lemnar ett öfveskott af förkofran, och på sådant sätt uppstår ett beständigt stigande och måste landels förkofran oundgängligen äga rum. Men hvad Staten beträffar, hvarföre Staten skall vara rik, kan jag icke lära mig att inse. Staten måste vara beroende af den allmänna välmågan, som utgör summan af den enskilda rikedomen och framgången af industrien, och således finner jag ingalunda vara statsekonomiskt riktigt, eller att någon stor statsekonomisk åsigt innefattas deruti, alt man, för de bidrag man lemnar till Statens allmänna företag, absolut 211 Den 21 November f. m. fordrar ränta och capital-afbetalning. På sätt Hr von Hartmansdorff’ föreslagit anser jag bnncovinsten kunna aldrahäst användas, samt instämmer i öfrigt med dem, hvilka yttrat bifall till BancoXJtskrs betänkande. Hr von Hartmansdorff: Det har varit mig lika tillfredsställande som oväntadt, att höra den sisla talaren instämma i det förslag jag haft äran göra. Men sorn han likväl i en hufvudfråga skiljt sig derifrån, så nödgas jag ånyo söka ådagalägga att denna fråga bör förfalla. Han yrkar nemi., lika med Frih. Sprengtporten, Hr Stuart och Hr Mannerskantz', att en million af bnncovinsten borde användas lill förstärkande of bankens grundfond. Hr Nordenanckar har, efter min förmening, så sakrikt och grundligt för R. o. Ai). utredt huru förhållandet härmed är besknffädt, att jag ingalunda skulle kunna göra det bättre; vill följaktligen icke trötta R. o. Ad. med ämnets upptagande ånyo. Alen låtom oss antaga att R. o. Ad. beslöte det en million skulle för detta ändamål afsättas , och att Ståndet dernäst inginge på Hr Stuarts förslag, sorn troligen lärer vara Utsk :s åsigt i det hela, att denna million utlånades, föl alt, såsom Hr Stuart yttrat, tillfredsställa Representationens önskningar. Hvad blefve detta för lån?
Conducteuren åligger: CT' 1:0 att genast vid tillträdet af sin befattning taga noga kännedom om bägge Banco-husens construction, Eldstäder och deras Rök-gångar, Skiljo-väggar, igenmurade Skorstens-pipor, Dörrar eller Fenster, Vatten-uppfordrings-Verket, Vatten-reservoirerne och hvad i öfrigt till Bankens Brand-anstalter hörer, för att vid påkommande behof, utan omgång och tidsutdrägt, kunna meddela de upplysningar, som i detta afseende erfordras; 2:0 att fyra gångor om året, minst åtta dagar före den tid, då löne-qvartalen till Banco-Staten utbetalas, verkställa en Bil. till Banco-Utskottcts TJtl. IV.-o 6 f. noga besigtning å Bankens tvänne lilis, så utsom invändigt, samt deröfver upprätta och till Revisions-Commissarien genast aflemna ett ordentligt Besigtnings - Instrument, hvaruti alla Bristfälligheter noga antecknas, samt de, hvilkas iståndsältande icke tåla uppskof, serskildt utmärkas; 3:o att hafva nogrann tillsyn å den i Banco-Archivi-huset inrättade Sedel-förbrännings-ugnen, samt, genast efter hvarje Sedel-förbränning, med serdeles uppmärksamhet granska och öfverse densamma jemte den derifrån uppgående skorstens-pipa, och, efter föregången anmälan hos RevisionsCommissarien, straxt foga anstalt om de yppade bristfäliigheternes iståndsättande, till förekommande af Eldsvåda och äfventyr för Elden ; 4:o att, vid uppkommande Eldsvåda inom Stockholms tullar, genast infinna sig i Banken, och, i händelse Elden är lös inom Banco-husen, eller i deras grannskap, med ordning, drift och skyndsamhet fullgöra hvad genom det blifvande BrandReglementet varder Conducteuren ålagdt, och högste Befälhafvaren öfver Bankens Brand-anstalter, eller dennes Vicarius, honom anbefaller; jo Biltill Banco-Utskottels Uti.
Jöaiftjattr, bele af 9 wägförbättringéföretag, font erhållit unberftöb från riféflatene fjette t)nfmiibtitet, bele ocf af en omläggning, hwitfelt fått bibrag af behållna mebel å 1858 åre mägbbggnabefoitb, tidfammané utgöranbe 9 mil 4,652 fot, få beftnnee, att be wägarbeten, bwilfa blifwit företagna feban näfiförflutita rifebag börjabee, innehålla i längb 35 mil 31,446 fot. $rån ben mtö febnajle rifentöte attwifabe wattenaftappningéfonben, 150.000 rbr, äro 16 färffilba ntbifningar ttnberjlöbba nteö lånebibrag, hwarigenom en areal af tillfatnmane 9,252 tunnlaitb oblingébar jörb fotntner att blifwa från matten befriab od) gorad tjenlig till obling. Stått rifeftatenö fjette hufmuötitele tillgångar haf*va bibrag tneb @n fudfiäitbig berättelfe ont fortgången eder werfftädigpeten af ada be ttnber benna fiatdregleringdperiob tneb bibrag af admänna me Diifetd ©tänberd fämtebom genom trpdet offentliggörad. ©tatsttcriets ©bunt Äottgl. 9Jtaj:td ttåbiga proportion attgåenbe ©tatd Sftajtt lifwät toib betta tidfäde erinra om ben ffitnab, font ttnber be efter febnafte
Denna olägenhet ligger i Hr von Hartmansdorff* ullra-democratiska princip, som icke kan få adeln och preslerna nog nrdIrvckla, och vill alt man skall gifva deni en sådan ståndpunkt, att de ovillkorligen, i följd af sjelfva formationen, skola betyda intet, ty de hafva alltid en gifven pluralitet emot sig. Denna olägenhet iutvållar mindre, om jag stannar vid 4 Stånd. Det gr sanni, genom Frill. Hamiltons förslag får jag lika manga in al de orepresenterade, men det kommer dä i Guids namn »n på hazarden, luiru de i tankesätt amalgamera sig med Stånden. Meri det nr gifvet, alt om den öfre kammaren skall formeras enligt 0r vpn Hatt-, uiausdorffs förslag, så ligger liela den återhållande kraften i sjelfva formationen föra vafd, Jag liar nu framställt en betänklighet, sorn jag lier R. o. Ad, noga besinna, innan Ståndet går all afgöra frågan, oell jag drager icke i betänkande att i följd deraf tillkännagifva, alt min. röst, om jag har att valja emellan 2:11c saker, af hvilka jag icke kan gilla någondera, blir för det minst onda, som skulle uppkomma, oell då går jag hellre in på Frih. Hamiltons förslag, att taga in de orepresenterade på de zj Stånden, an att antaga alne kamlar, der isne Stånd skola sitta blott som figurao.ter, för alt görg dessa båda herrar till nöjes så länge. Huru nöjde de blifva, nät' det kommer dertill, att de fått erfara burn det går till, blir en annan sak. Gr, Spens: Första raden af Hr von Hartmansdorff*, förslag erkänner jag i mina ögon vara bättre äu den mot-, svarande raden i Frih. Hamiltons. Qm jag icke fattade Hr von Hartmansdorff* förslag orätt, så började det med orden: ”Till Riksförsamlingen valjas”; derefter var sedermera insatt en siffra för R, o. Ad., en för Prester o, s, v.
Hot Rikets Ständer hafva framställningar blifvit gjorda om åtskilliga ändringar och tillägg i nu gällande Författningar rörande utmätning, hvarvid Rikets Ständer ansett följande ämnen vara förljente af uppmärksamhet: 1:0 att, då det redan är påbudet, alt Magistrater och Kronofogdar skola, då Utslag till verkställighet emotlages, deröfver åt fordringsegaren lemna bevis, men bemälde Under-executorer icke böra vara förbundne att sådant bevis utan vedergällning afgifva, samt mången borgenär, som nu, för att ej synas hysa misstroende eller vilja orsaka en obelönt möda, åsidosätter alt taga bevis, gerna såge uti föreskriften om en måttlig lösen en Expeditions-ZJiskottets Forslag lill und. Skrifvelse 373 ökad anledning att begära detsamma j få Rikets Ständer, som anse belopp pet af lösen böra i en blifvande Expeditions-Taxa bestämmas, i underdånighet föreslå, att, med ändring af hvad E. K. M:s Nådiga Förordning den 18