Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bi * öst&gt; karamellen för hosta, förkylning ", flammation i inluftröret, kittling i s t r u p e n, etc. Om Ni uteslutande använder af den äkta Sederlinds-Blanksvärtan (märket Elefanten i stöllar) skall Ni ' flnna att skodonen hålla mycket iängre hela. G.,Ä. i Stockholm SEGERLIND. Halmstad. $ ett PRIS: 1 KRONA * PRIS: 1 KRONA « linnesömnad émddelas af bildad flicka. Ny metod, ufan tråcklivfi. Hvarje kurs (pris 15 kr.) omfatPRIS: 1 KRONA F VINSTER TILL VÄRDE AF STORT 8, 0 0 0 KR. TILL FÖRMÅN FÖR 1,200 » BOKOCH MUS1KHANDLARNES ca 1,100 » PENSIONSFÖRENING. 1,000 • S &amp; 7 » cä M F " I ALLT 2 5, 0 0 0 VINSTER ULLSTÄNDIG VINSTFÖRTECKNING UTGÖRANDE ETT ELEGANT TRYCKT OCH RIKT ILLLSTRERAOT HÄFTE OM 73 SIDOR. FINNES TILIGAHGLIG HOS SAMTLIGA BOKHANDLARE OCH BOK-, KONSTINDUSTRILOTTERI * 24 NÄSTAPEIL finnes i Göteborg hos familj med tre barn om 9, 6 och l ' / års ålder, ' plats ledig för en väl uppfostrad flicka, kunnig och villig att omhändertaga barnen samt att gå frun tillhanda i allt rörande husliga göromål. Reflekterande torde insända svar till » FIodur » under adress Iduns redaktion (160) 3 KICKLIG L Ä R A R I N N A önskas för 2:ne flickor om 34 år. Språkskicklighet önskas. Betyg, lönevillkor och fotografi sändes adress kammarherre G. C:son Wäslfelt, KÖlingsholm &amp; Kylingared. ENDAST EN DRAGNING. SOM it •T3 AOER RUM SENAST DEN 31 BO VID K ÖP AF MINST 50 LOTTER UMHAS 10 % RABATT.
11 mom. (amma $ötorbnttig/ angåenbe qoar* ftab/ prfab af enffilb målöäganbe; Memorialen 9t:rté 113, 120 od> 125, §. 83. Om tiben Enligt föreffriften i 68 §. SvifObag&Drbntngen, angåenbe tiDettö eS^n^beftämmanbe för ben reoifion af ©tatö» £3anco* od) 9vifégälbö»SBet» ^ SWi benö räfenflraper od) förvaltning, Qvilfelt näft efter benna öviftöbag (Tall äga rum, od) till Qvilfelt förrättning be IKeoiforer, Söt bertill utvalt, böra af $ongl. Maj:t fallaé, bafve Söt, bå, bvab ©tatö» Söerfet beträffar, 1831 åitö räfenffaper äro be (ifla, font nu un» bergått granjfning, od) afjlutabe räfenffaper för åren 1832 od) 1833 blifva näftinftunbanbe f>öft att tillgå, beftämt tiben för 'SÖåre Dveoi» forevtö näfta famntanträbe till grattffning af ofvannämnbe Söerfö tillffåitb, ftprelfe od) förvaltning, till ben 15 ©eptember betta år; hvarom 'Söt, uti aflåtcn ©frifvelfe af ben 9 innevaranbe månab, boö ^ongl. Majit gjort unberbånig anmälan. §. 84..' Om tiben föl©eban <SBi fålttnba fullänbat be värf, Of, fåfout ©venffa §olfeté.
Men om lagen förändras, så att de blifva det, tror jag icke att ansvaringarne skola åtnöjas med den vedergällning, som deras förhyrare dem hittills bestått. Då komma förmögnare personer, som begagna ansvaringarne, förmodligen icke heller att blottställa sig sjelfva för äfventyret att stämplas med den vanära, som åtföljer stöld. Jag får dessutom ånyo erinra derom, att det irriga begreppet i denna fråga medfört den påföljd, just i Kalmar län, alten länsman, som begått åverkan och derföre dömts till böter, likväl icke kunde skiljas från sin tjenstebefattning, emedan han ansågs hafva, medelst böternas erläggande, försonat sin förbrytelse. Om åverkan deremot ansetts lika med stöld, så hade länsmannen förmodligen icke kunnat qvarstå i Kronans tjenst. På ett för allmän ordning så menligt sätt verkar en dylik lag, som den nu gällande. Jag kan följaktligen icke annat än tillstyrka bifall å Betänk. Gr. Sparre: Jag anser det vara af mycken vigt att lagen i allmänhet följer rättsbegreppet, samt att man vid lagstiftningen går tillväga med logisk konseqvens. Det kän icke sägas vara konseqvent att man bestraffar det större tillgreppet lindrigare - Den 14 November. 49 gare än det mindre. Hvilken är större tjuf, den som tagit något huggen ved, eller den, som fällt och bortfört det yppersta masteträdet i min skog? Jag tror icke att någon menniska kan tveka vid besvarandet af denna fråga. Det lagbud, hvars afskaffande nu blifvit ifrågasatt, bar tillkommit under den tid, då skogen icke hade något egentligt värde, då ett träds värde ansågs upkomma först sedan arbete blifvit derå nedlagdt. Men numera lära vi vara ense derom, alt tiden i delta afseende sig förändrat, att skogen i våra dagar har ett ganska högt värde, hvarom det beslut R. o. Ad. nyligen fattat, i afseende å skogshushållningen, lemnar ett ojäfaktigt bevis. Sedan R. St:r ansett den, som illa handterar skogen på sitt eget hemman, böra med böter straffas, bör väl den, som nedhugger skog å annans egendom, icke med allt för mycket öfverseende behandla!.
Befinnes ett eller flere mål fordra ett Utskotts föiberedande åtgärd, ege Landskaps-tinget, på sätt det lämpligast finner, anordna ett sådant af flere eller färre Ledamöter, äfvensom begagna biträden af personer utom Tinget. Pröfvar LandskapsBih. till R. St. Prot. 1840- 3 Samt. 22 Haft. 4 Bil. till Constitutions-Utshottets Memorial, Nio 53. tinget ett affordradt utlåtande ej kunna afgifvas, innan Tinget åtskiljas skall, kan afgifvandet genom serskildt beslut uppdragas åt utsedde Fullmägtige. Lagarne för öfverläggning, proposition, votering oell prolocoll äro för öfrigt lika med dem, hvilka för Riks-församlingens Kamrar gälla, så vidt ej Landskaps-tinget sjelft derom annorlunda besluter. §. 38. Landskaps-tings skrifvelser, så väl till Konung, som Riksförsamling, insändas genom Rikets Justitias-Ombudsman. Förmenar någon, att olaglighet förelupit vid Landskaps-tings beslut, anmäle det hos Justitioe-Ombudsmannen, hvilken, om han dertill anledning finnér, ege alt yrka detta besluts upphäfvande af Högsta Domstolen. §. 3(). Riks-församlingen skall, i kraft af Rikets antagna RegeringsForm, tili Lagtima Riksdag sammankomma på första helgfria dagen i November månad hvart tredje år. Konungen vare dock obetaget att dessförinnan sammankalla Urtima Riks-församling, hvilken dock alltid åtskiljas måste, när Lagtima Riksdags början infaller. §. 4°.
Min mening är blott, att åtminstone denna utväg återstår, om ingen annan gifves. Afven detta år har jag gjort en embetsresa. Jag har genomrest delar af Stockholms, Upsala, Westmanlands, St. Kopparbergs, Jemtlands och Gefleborgs län. De förhållanden, som dervid företett sig bos Konungens Befallningshafvande samt vid landsoch stadsdomstolar, äro i särskild resedagbok, såsom vanligt, antecknade; och så vidt deraf uppkommit anledning till vidare åtgärder, visa sig dessa uti registraturet och diarierna. Hvad jag i allmänhet om dessa förhållanden har att yttra, skiljer sig icke från de för andra orter i föregående berättelser fällda omdömen. Någon gång träffas ett fel; men de äro hvarken många elfer grofva — så vidt jag förmått att se. Ganska sällan förekommer skäl till beifran. Men om sålunda kontrollerne oftast visa sig föga behöfliga; så får deraf dock ej slutas, att de äro öfverflödiga. Med dem, vet man, huru det är. Utan dem, vet man icke, huru det skulle vara. I allt synas mig de konservatifva begreppen de säkraste. Från Christianstad läns Fångvårdssällskaps Bestyrelse har blifvit mig enskildt tillsänd dess berättelse, afgifven inför Sällskapet på allmänna ordinarie sammanträdet den 31 sisth Januari. Om denna välgörande inrättning är tält i mina föregående berättelser. Föremålet lör Sällskapets verksamhet uppgifves af Bestyrelsen hafva endast varit, att i fängelset sprida religionens upplysning och tröst, samt att utom fängelset skaffa tjenster och försvar åt sådana, synnerligast yngre förbrytare, hvilka bristande uppfostran och armod inledt på det ondas väg. Enligt berättelsen är nu resultatet af denna verksamhet, att af aderton frigifna fångar, som under loppet af de föregående åren varit föremål för Sällskapets (eller dess Skyddsafdelnings) omsorger, sex återfallit i brott, men mot de tolf öfriges uppförande intet klander afhörts. — Måtte Sällskapets ädla bemödanden hafva framgång och vinna efterföljd! fjagreformen.
Ja, jag skall gifva eder folk och fä nog, att I skolen föröka eder, och växa till; och jag skall sätta eder derin igen, der tillförene bodden, och skall göra eder mer till godo, än någon tid tillförene, och I skolen förnimma, att jag är Herren. Jag skall låta komma folk till eder, hvilke mitt folk Israel vara skola; de skola besitta dig, och du skall vara deras arfvedel, och skall icke mer arfvingalös varda. Detta säger Herren Herren: Efter man detta säger om eder: Du hafver många menniskor uppätit, och hafver gjort ditt folk arfvingalöst; Derföre skall du nu intet mer uppäta menniskor, eller göra ditt folk arfvingalöst, säger Herren Herren. Och Hedningarna skola icke mer bespotta dig, eller försmäda dig ibland folk, och du skall intet mer förtappa ditt folk, säger Herren Herren. Och Herrans ord skedde ytterligare till mig: Du menniskobarn, då Israels hus i sitt land bodde, och orenade det med sitt väsende och gerningom, så att deras väsende var för mig, såsom ene qvinnos orenhet uti hennes krankhet; Då utgöt jag mina grymhet öfver dem, för det blods skull som de i landena utgjutit, och det genom sina afgudar orenat hade; Och jag förströdde dem ibland Hedningarna, och förjagade dem uti landen, och dömde dem efter deras väsende och gerningar; Och höllo sig lika som Hedningarna, dit de kommo, och ohelgade mitt helga Namn, så att man sade om dem: Är detta Herrans folk, som utu sitt land draga måste? Men jag förskonade, för mitt helga Namns skull, hvilket Israels hus ohelgade ibland Hedningarna, dit de kommo. Derföre skall du säga till Israels hus: Detta säger Herren Herren: Jag gör det icke för edra skull, I af Israels hus, utan för mitt helga Namns skull, det I ohelgat hafven ibland Hedningarna, till hvilka I komne ären.
Hwad imedlertid de i Konung Läkt. Xl:s tid till BanqoenS creditS widmagtbällande erlagde Summor an» gär, sä nämNcr det i Banken tillfinnande Dokument r) mer än Adeln , Präste och Borgare - StäNden hofwa d.ltagit Uti de är 1680 erlagde 84,902 Dal. 4 öre S:mt, men wät 1689 Riksdags Beslut att alla 4 Ständen säsom Bevillning kontribuerat till dä rrlagd Penningesumma. I öfrigt för jag med mpckeN tillfredsställelse förklara, att i det hvarmed denne WördnadSwärde Ledamot behagat hedra mig och mina Söner, jag honom fullkomligen recipkocerar icke blott för hans Söner, utan ock att jag för hans Person och utmärkta fbrtjcnster icke upphörer att bära all fullkomlig agtning och estime fä länge jag lefver, om än meningarne uti förekommande Ämnen skulle räka att wara olika. Herr Grefven och L a nd t m a r sk a kken trodde, att med uppläsande af detta Sberopabe anförandet kunde wäntas till justeringen af det Protokoll hvaruti det stuneS intagit» Grefwe ste In 6nrst,s, Hscok. I anledning af de frägor Grefwe lWmer och Herr limm wäckt, för jag, under instämmande i Grefwe törners hemställan om DoteringSsättcts bestämmande underkasta Högloft. Ridderskapet och Adelns omprkf, ning, om det sätt Herr Limm föreslagit möjligen kan wara lämpeligtl tp om nSgon gäng, som lätt kunde 1373 Den io tpctober. hända, bea casus inträffade, att Rldbcrskapet och Bdeln och Bonde - Sundet more af olika tankar, huru skulle dä detta sätt blifwa anwändbart. Herr Grefwen och Landt, Mar, skalken proponcradc, att frägan vin Omröstning-, sättet i händelse af paria votz, mätte till Constitutions-. Utffottet remittera-.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, propos. till bifall å StatsUtsk:s förevarande utlåt., men denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, hvarefter II. Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot Utsk:s utlåt, gjorda anmärkmr föranleda lill återremiss, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka ja jemte många nej, förklarade det han trott sig finna denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. Hr von Troil, begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande votei':s-propos: Den, som bifaller StatsUtsk:s utlåt. ]\T:o 46, i anledn. af väckt motion, ang:de befrielse för utsockne frälsehemmanen i Halland från skyldigheten att erlägga rotevakans-afgift voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, anser R. o. Ad. de emot förenämnde utlåt.- gjorde anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande. 86 Den 22 Februari. Vid voteringens slut befunnos röslerne hafva utfallit som följer: Ja — 56. Nej — 75. Föredrogs ånyo SlatsUtsk:s d. 15 och 19 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 47, i anledn. af K. M:s nådiga propos., ang:de eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter Enkan B. H. Sandelin. Den af Gr. Mörner vid delta utlåt, fogade reservation uplästes på begäran af Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr., som derefter yttrade: Vid behandlingen af denna fråga har, som mig synes, StatsUtsk. kringgått sjelfva hufvudsaken, nemi. huruvida Enkan Sandelius efterlemnade tillgångar, i händelse de en gång blifva erkände såsom dana-arf, böra i enlighet med K. M:s nåd. propos. tillfalla Nortelje stad eller stads-kassa.
Genom Decimal-räkningens införande uti Rikets mynt, hehöfver den större allmänheten ej lära sig mer af denna räkning än qvartuor species i hela tal, och endast detta måtte vara en väsendtlig fördel, hvartill kommer, alt uti Decimal-räkningen icke finnes någon bråkräkning, såsom besvärlig och tidsödande. Man prisar tolf eller den s. k. forträkningen, såsom förträfflig, och man upläser yttranden af Riksdagsmän, icke allenast afgifne vid denna Riksdag, utan äfven från föreg:de Riksdagar, hufvudsakligen innehållande klander och missbelåtenhet med Decimairäkningens införande. Man har lill och med gått så långt i sin missbelåtenhet mot delta system, all man påstått, att om denna räkning införes uti Riket skulle densamma framkalla revolution. Mig vet - Den 22 Februari f. m. 189 lerligen finnes intet land der dylika våldsamheter blifvit en följd af denna räkning, och jag tviflar högeligen att sådant kan komma att inträffa i Sverige; tvärtom vet jag länder, som antagit Decimalsystemet, och som deraf funnit sig mycket belåtne. Såsom medel lill motverkande af deciraal-räkningens antagande npräknar man en mängd länder, som hafva 12-räkningen, samt anför detta såsom stöd, att denna räkning borde af oss bibehållas. Må mig tillåtas få upgifva länder der decimal-räkningen redan är införd, anhållande jag, att någon af Hrr Kanslister finge tillstånd upläsa denna förteckning, som nptager de redan kända länder som hafva antagit Decimal-systemet, och att jag derefter måtte få ordet. Den härvid inlemnade förteckningen var sålydande: Aarau. 1 Livré (Franc) Alicante. Amsterdam. Antwerpen Arabien. 1 Zechin Arragonien. 1 Libra Basel. 1 Schweitzer-Franc Bassora. 1 Mamudis Batåvia (Java.) 1 Tale Belgien. 1 Franc Bergamo. Bologna. Bombay. 1 Rupie Calcutta. 1 Rupie Lyangs Fun) 1,000 Lyn Domingo (Haiti.) 1 Dollar Frankrike. Genua. 1 Lira Grusien. 1 Toman Japan.
Om någon förlags-kostnaden öfverskjutande summa hann inflyta, kom dock till dem ej ett rundstycke deraf: den gick samma väg, som åtskilliga Thorildska skrifter, hvilka nu synas för alltid förlorade. Det ena med det andra försvann nämligen i oredan af den concurs och sinnessjukdom, som tyvärr afslutade Förläggarens bana. Icke heller blef den i anmälningen företecknade utgifnings-planen, enligt hvilken en särskild del var ”ämnad för Thorilds Engelska, Tyska och Latinska arbeten”, fullständigt utförd. Dessa vänta ännu på att samlas. – Länge bar föröfrigt Geijer i sinnet, att göra Thorild till föremål för en litterärhistorisk monographi. Ändtligen slog han den alldeles ur hågen, och anförtrodde dess verkställning åt mig. ”Vi känna ingen heligare, mer rörande, menskligare rätt, än den sena, som vederfares, då tacksamheten ej mera finner sitt föremål, utan måste lägga sin krans – på ett stoft”. Med dessa ord slöt Geijer sin anmälan. Den här tillämnade kransen blef han sjelf hindrad att binda. Jag har, så godt jag kunnat, i hans ställe bundit den; och lägger den härmed på det vördade stoftet. ”Gewiss! die Gottheit macht das Beste: Aus Moriendo Melodie; Und aus dem Kampf das göttlich Feste, Die Allbelebungs-Harmonie” 290. LIDNER. Lik tålamodet vid en graf, Jag prisat Himlen i min smärta; Då han ej guld och anor gaf, Gaf han mig lyran och ett hjerta. Lidner. BENGT LIDNER. Det är menskligt, att fela; men gudomligt, att förlåta. Lidner.
— Och på samma gång kom det en undfallenhet i hennes sätt, en smidighet, som nästan gränsade till inställsamhet, och Maria märkte att Gerda, så ofta hon trodde sig kunna göra det obemärkt, såg på henne med ett underligt uttryck i ögonen — men undvek hennes blick. Det blef helt skumt innan de voro färdiga att begifva sig af. Maria hade lofvat att följa Gerda till Aspinge redan samma kväll, och jättemön höll strängt på detta löfte. Hon vågade icke ro ensam öfver sjön. — Doktorn erbjöd sitt ekipage, för den händelse hon skulle vilja resa landvägen hem, men detta afböjde hon lika bestämdt. Hon kände farleden så väl, och fick hon blott Mia med sig i båten, skulle hon alldeles icke vara rädd. Snipan sköt ut från land. Gerda skötte ensam båda årorna. »Mia ska’ styra och låta jättekvinnan ro!» sade hon. Mia intog sin plats vid rodret och, med foten stödd mot toften, rodde Gerda så, att det sorlade kring bogen. Det var någonting brådskande i årslagen, någonting feberaktigt i ansträngningen; det var som rodde hon så förtvifladt för att återvinna en förlorad, dyrbar tid. »Jättedottern ror som gällde det lifvet,» sade Maria. — Hon fick intet svar. Hon teg en stund, satt och blickade drömmande ut öfver insjöns mörka spegel. Hvita dimmor började stiga öfver vattnet. »Nu kommer spökena,» sade hon. »Är jättemön rädd?» »Ånej. — Nu hvilade hon ändtligen på årorna ett enda ögonblick. — »Men jag har ondt samvete.» Och hon tog i med förnyad kraft. »Hvarför har du det då?» »För det — min snälla bror — fått vara ensam — hemma — hela dagen. Och jag — hade lofvat ...» Hon tog ett kraftigt årtag mellan hvartannat eller hvart tredje ord. »Att komma tillbaka snart?» Gerda nickade. »Med dig,» tillade hon. Så blef det tyst. Det hördes intet annat ljud än årornas plaskande och vattnets knotande mummel, när snipan trängde sig fram genom dess yta. De passerade den sista holmen, och slottet stod plötsligt för Marias ögon, högt och dystert.
Jordbruket och andra näringar upphörde att skatta och Staten saknade således sina nödvändiga tillgångar; och det ur Banken uttagne (Silfret förflyttades till andra länders Banker eller förvarades hos privata ofruktbart. Att vid sådant förhållande Statens oberoende vore i fara, kan man icke för sig dölja, och hvem kan garantera att detta förhållande icke skall inträffa. Alla beräkningar blifva osäkra, när menskliga passioner, särdeles egennytta och vinningslystnad, på utslaget kunna äga inflytande. Jag gillar i många fall den regeln, att något bör vågas för att vinna 4iågot, men ett nödvändigt vilkor för dess Den 17 April f m. 523 tillämpning är, a 11 man bestämdt vet, huru mycket man vägar, om ej huru mycket man kan vinna. Den, som utsätter sig för möjligheten att förlora allt, om än för att vinna allt, spelar ett förtvifladt spel, och att man med lugn öfverläggning skulle ingå i detta vågspel, kan jag icke föreställa mig Om de olägenheter, som kunna af en be slutad realisation befaras, icke genast inträffade, skulle osäker heten om kommande Ständers beslut, vid hvarje annalkande Riksdag väcka-druktan derföre, och således samma våda kunna uppstå. Till förstärkande af Bankens fond med de erforderlige 3 millioner Specie,' finnas flere utvägar, men man kan icke påräkna, att det nödiga beloppet, eller ens någon betydlig del deraf kan inom landet erhållas. Detta låter icke bevisa sig, men det torde icke heller behöfva bevisas Silfret skulle således anskaffas från andra länder. Skall det köpas utifrån, för Bankens räkning, måste först vexlar köpas för Bancosedlar, som på ny räkning utgifvas. Sedelstocken ökas alltså och fonden skulle, i anseende till den ytterligare Sedelutgifningen, behöfva ytterligare förstärkas. Uppköpet af vexlar för 7* millioner skulle osvikeligen uppdrifva coursen så högt, att denDa utväg icke kunde begagnas. Med utländskt lån af Silfver för Ban - Deri i] April f ru, kens eller Statens räkning blefve forhållandet detsamma, icke genom coursens uppdrifvande, men genom andia omständigheter.
R:dr riksmynt, deraf 1,100 R:dr såsom arfvode och återstoden till ersättning för biträde och andra kostnader, att å Allmänna Indragnings-staten under nästföljande statsregleringsperiod utgå emot enahanda vilkor af arbetets oafbrutna fortsättande och redogörelse för dess fortskridande, som nu är vid detta anslag fästadt. ll:o. Angående nybyggnad af Cellfängelser. Sedan Fångvårds-Styrelsen i underdånig skrifvelse af den 8 Sept. 1856 hemställt, att Kongl. Majit mätte täckas vid då tillstundande riksmöte af Rikets Ständer äska ett approximativt beräknadt anslag af 700,000 R:dr Riksmynt till uppförande och fullbordande af cellfängelser i de län, som med sådane icke voro försedda, men Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förslag för nuvarande stats-reglerings-period anvisat endast 450,000 R:dr, har Styrelsen anmält behofvet af ytterligare anslag för ifrågavarande ändamål, under anförande i fråga om beloppet, att fastställda kostnadsförslag upptaga för uppförande Bil. N;o 1 lill Kongl. Maj;ls Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 4839. 11 af läncellfängelse i Östersund 82,000 D:o i Hernösand 133,000 D:o i Umeå 66,000 att för återstående 2:ne läns cellfängelse-byggnader, nemligen i Upsala och Nyköping, sorn ännu icke blifvit påbörjade, Styrelsens Byggnads-kontor approximativt kalkylerat kostnaden för det i Upsala till . 135,000 och för det i Nyköping till 90,000 eller tillsammans R:dr R:mt 506,000: — samt att Kongl. Majit vid dispositionen af vid sednaste
Måhända att jag på deras omdöme äfven skulle kunna grunda den förhoppning, alt mitt arbete skall af en efterverld med mera rättvisa anses, än sorn var att nu förvänta, då man såg, alt, redan innan jag hunnit arbetet företaga, detsamma af den s. k. liberala pressen förklarades icke komma att svara till sitt ändamål. Frölichs yttrande till prot. samma dag, förekommer ett uttryck, riktadt emot mig personligen, som jag anser mig icke böra lemna obesvaradt. Hr Grefven säger, att ’’i mitt ställe skulle han icke hafva träd t emellan förra ”Lag-comiteen och det arbete, som blifvit den sednare upp”draget. ” Detta uttryck vittnar om en irring hos Hr Grefven. Jag har ingalunda trädt deremellan. Då jag icke kunde annat än finna den grannlagenhet ganska riktig, som låg i Regeringens beslut, att till garanti för oväldigheten i tableauernes uppgörande förordna, jemte en ledamot af förra Lag-comitden, tvänne andra jurister; så syntes mig ingen betänklighet vid att ingå såsom en af de tvänne. Beslutet måste sedermera ändras derföre, att vid samma tid den ene af förra comitéens ledamöter dog, och af de båda andra, den ene troddes icke benägen att arbetet sig åtaga, och den andre afsade sig det rum , som honom erbjöds. För dessa anmärkningar begär jag remiss till LagUtsk., att der förekomma i sammanhang med Gr. Anckarsvärds anförande. Remitterades till Lagutskottet. Öppnades Hrr Electorers lista till val af ledamöter, för att, under den ledighet, som blifvit beviljad N:o 1736. B, Hr Hallenborg, Carl Johan, och !V:o 2209. Hr af Harmens, Henr. Otto, i StatsUtsk., samt efter N:o 2114. Hr Nordensvan, Victor, i en permitterad ledamots af Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. ställe, inträda i förbemälda Utsk.; och befunnos hafva blifvit utsedde i StatsUtskottet: N:o 342. Frih. von Stedingk, fullm. Frih.