Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti norra delen af Riket har Linberedningen och tillverkningen deraf redan stigit till en höjd, att den ej allenast tallar utan ofta öfvergår hvad Utlänningen kan prestera. Månne vi icke äfven skulle kunna komma temmeligen långt i tillverkningen af Ylletyger, om densamma lika uppmuntrades/ jag anser det icke för omöjligt, i synnerhet uti Rikets Södra Provincer, der Får-afveln redan är bättre och Jordmån samt Climat tillåta att den ännu mer förbättras. Enär ändamålet af Riksens Ständers bemödande nu är att gifva Penningen ett mera stadgadt värde, med bibehållande af flit och industrie hos den närande delen af Nationen, enda möjeliga medlet att upprätthålla den byggnad, hvartill grundvalen nu lägges; så är det magtpåliggande att sådant sker på ett sätt, att Statens närande lemmar icke försvagas och 446 Den i5 April. blifva obrukbare, till vinnande af hvad nu åsyftas. Att minska Sedelstocken, då Utskylderne till Staten och Värdet af nödvändighetsvaror kommit till en viss höjd, skulle ofelbart qväfva idoghet och Näringsflit; följakteligen motverka och undergräfva den plan nian vill utföra. Verkan deraf drabbar genast den arbetande, hvars skatter och utgifter för sine nödvändige behof blifva till en början lika; men värdet af dess Arbete förringas; så att han, af brist på utkomst, nödsakas lemna en eljest kär Fosterjord och söka sin bergning å annan ort. Oaktadt Riket under loppet af ett Århundrade fått vidkännas häftiga skakningar, har likväl Banquen derunder ägt bestånd. Dess tillstånd är sådant, att dess Credit vida öfverstiger dess Debet. Ehuru den icke innehar full Valuta i Guld och Silfver för dess utelöpande Sedlar, linnes dock denna Valuta uti en betydlig del af Rikets Jord, hvilken, fastän mindre rörlig, dock lemnar äfven så mycken om icke större säkerhet. Ville Banquen indrifva sina fordringar vore realisationen genast gjord: men följden blef derjemte att de fleste af Rikets Inbyggare gingo förlorade.
Om så är — hvilka åro botemedlen? År det behöflig! alt inrätta ett universitet i bufvudstaden ? Om universitet fortfarande skola finnas endast uti mindre städer, kan och bör man då hafva med dem förenade vissa eller alla högre tillämpningsskolor? Bör sålunda vid universiteten icke blott den allmänna humanistiska bildningen fullbordas och t. ex. vissa prof å sådan bildning a Iläggas af dem, som erna blifva Statens tjenare, såsom prester, läkare, domare, administratörer, ingeniörer, militärer, och specialkunskaperna för alla eller några af dessa särskilda tjeustekandidater inbernias uti universitetsstäderna ?B Vid remissen af denna motion har Friherre Stjernstedt, J. W.t anhållit alt till densamma få göra ett tillägg, lydande sålunda: ”flör icke vid så väl lägre som högre undervisningsverk åt ungdomens fysiska uppfostran egnas en särskild omvårdnad, medelst gymnastik och vapenöfningar, på det den må stå i full harmoni med utvecklingen af de intellektuela anlagen?” Då berörda motion dels omfattar allt för många olikartade ämnen, för att Utskottet skulle lämpligen kunna i sammanhang med frågan om ordnandet al undervisningen vid rikets elementarläroverk företaga en utredning af dem alla, dels ock blifvit väckt under förutsättning, att samtliga de motioner, som på något sätt berörde undervisningsväsendet, skulle komma att behandlas af ett särskildt Utskott; men sådant ej inträffat; får Utskottet, som i fråga om ett och annat af de ämnen, på hvilka berörda motion syftar, redan i anledning af andra motionärers väckta förslag meddelat utlåtande, vördsamt hemställa, alt Herr von Köchs berörda motion ej må lill vidare åtgärd föranleda.
Femårs-Bcrältelse för (Stockholms Län. 4 2 6 — de ej hade en stödjepunkt i det allvarliga nit, hvarmed brottmålen, oansedt deras stundom besvärliga mängd och invecklade beskaffenhet, vid domstolarne behandlas; och om de ej beredvilligt underhjelptes af allmogen och andre enskilte, som af vana och omsorg för egen säkerhet, hafva ögonen riktade på händelser, och personer, som störa eller hota den allmänna ordningen. På sådant sätt har det, oaktadt de svårigheter, hvilkas tillvaro ej kan förbises, varit verkställbart att uppehålla lagarnes helgd, samt att genom ofelbarheten af deras påföljd i möjligaste måtto aflägsna brotten och hos de verkliga invånarne nära föreställningen om deras vådlighet och olycksförande verkningar. Ett verksamt bidragande härtill kan ej heller frånkännas så väl presterskapets bemödanden i allmänhet, som dess vaksamhet uti den pastoralvården tillhörande del af sede-polisen, och hvilken uti en mängd socknar ofta förekommer mödosam och bekymrande. Såsom vidtagna anstalter af offentlig egenskap, för ifrågavarande ändamål, böra ihågkommas de nyckterhetsoch måttlighets-föreningar, som, efter hvad redan blifvit i underdånighet anmält, inom flera församlingar äro lillvägabragte. Undervisningen besörjes i sockne-skolor, som i de flesta församlingar redan förut blifvit grundade, dels genom gemensamma bidrag och dels genom enskiltes frikostighet. Sådane, under sistförflutne åren ytterligare tillkomne anstalter äro följande. I Ryds socken, der allt ifrån år 1772 insamling skett lill en skolfond, har denna fond, sedan den uppgått till emellan 2 och 3ooo R:dr Banko, blifvit ökad med 1,000 R:dr samma mynt, såsom gåfva af Högvälborne fru Grefvinnan Aurora Brahe, som derförutan låtit på enskilt bekostnad bredvid kyrkan på Rydboholms jord år i83o uppföra ett vackert och rymligt skolhus, hvilket numera äfven blifvit inredt, och hvarest undervisning efter vexelmetod kommer att besörjas af en lärare, som tillika är tjenstgörande prest och kallas af ägaren till Rydboholm, församlingens patronus.
Björnstjerna omnämnt, blifvit med ■§ af dess hela belopp 1 iqviderade. Det var Staten Sverige, sorn gjorde dessa utländska län och som liqviderade dem på sätt nämndt är; Riksg.cont. blott utfärdade obligalionerne på Statens vägnar. Det är således Staten Sverige, som skulle förlorat sin credit; men ingalunda Riksg.cont., såsom den värde talaren förmenat. Då nu öfverläggningen förklarades vara slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle BaucoÖtsk:s yttrande i fråga om öfvertlyttniug till Riksg.cont. af den lånerörelse Banken bedrifver emot pant af fast egendom i städerne och på landet. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade, att han troll sig finna, att ja härvid varit öfvervägande. Frih. Gederström: Jag anhåller om votering och att det af Hr Lagerhjelm framställde förslag må blifva contrapropos. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Hr Lagerhjelm alternativt föreslagit, att antingen Frih. Raabs förslag måtte antagas, eller också alt ål Bancofullm. måtte uppdragas att utarbeta förslag till öfverflyltning af fastighetsbelåningen till Riksg.cont. frän Banken vid nästa riksdag, hvadan 11. Ex. finge anmoda Frih. Cederström att uppgifva hvilketdera af dessa förslag han önskade intaget i contrapropos. Frih. Cederström förklarade, det lian yrkade bifall till det sednare förslaget. Hr Lagerhjelm: Under loppet af discussionen har jag öfvergålt lill den mening, som af flere talare bär blifvit yrkad, att nemi. R. o. Ad. mätte besluta öfverflyttningen af fastighetsbelåningen på Riksg.cont.; och får jag således nu inskränka min framställning dertill. Frih. Cederström: Vid sådant förhållande vill jag icke vidhålla Hr Lagerhjelms sednare förslag, utan begär bifall till Frih. Raabs framställning.
Hvad beträffar upflyttandet af make i samma kathegori med skyldomän i rätt upstigande led, så är detta, efter mitt förmenande, till principen mindre riktigt. Ett dråp å den, som gifvit mig lifvet, måste hårdare anses än om det föröfvas mot någon annan. Ett dråp åter å en make eller maka kan ske under sådana förhållanden, att dessa kunna föranleda till något mildare straff. Jag säger »kan ske». Detta står ock i öfverensstämmelse icke allenast med den af K. M. i ämnet aflåtna Nåd. Proposm, utan jemväl med den princip, hvilken vid 1848 års Riksdag i afseende å denna bestraffning af LagUtsk:t tillstyrktes samt af två Stånd godkändes. Jag har endast velat anmärka detta med anledning af den siste talarens yttrande, utan att i någon mån vilja bestrida hans yrkande om återremiss. §:n återremitterades. §:ne 38 och 39. Bi föl los. § 40. Hr Olivecrona: Första raden i denna § innehåller: »Gör någonvåld eller annan misshandel å embetsman etc.» I hela denna! afdelning, som har till rubrik: »om våld å annan i eHer för honom anförtrodt offentligt värf, så ock om våld, hvarigenom D en 24 M ar s e. m. 347 fredsbrott sker», talas i öfrigt endast om om våld, och våldsgerning. Jag fruktar således att detta uttryck våld eller annan misshandel skall föranleda rått mycken tveksamhet för domare eller komma en och annan att tro, att det innehåller,*,någonting annat ån lagstiftaren verkligen här menat. Jag anser rättast vara att, så vidt möjligt, bibehålla ett konseqvent lagspråk uti hela detta kapitel, sorn handlar om våld mot embetsman, samt att följaktligen utelemna orden »eller annan misshandel».
Men äfven om man i allmänhet medgifver nyttan af att en ny lag har sin grund uti och hvilar på en gammal, i folkets opinion rolfäslad, så måste man väl i alla fall vid ny lags stiftande i främsta rummet tillse, huruvida den gamla lagen är så duglig och varaktig, ali pä denna grund kan byggas en ny, ändamålsenlig byggnad; och då blir frågan: hurudan är hos oss den gamla grunden, eller vår nuvarande criminallag? Visserligen har det varit en allmän jargon, så väl bland jurister, som icke jurister, alt Den 28 April. 201 alt i högsta måtto prisa och loforda 1734 ars lag ända från början till slut: och jag erkännner, att den förtjenar dessa stora loford i afseende pä civillägen , men jag bekänner tillika, alt, alltifrån den stund jag började studera juridiken, har jag funnit mig högst otillfredsställd med criuiinallagen såväl i dess genuina skick, sorn i synnerhet uti dess nuvarande söndersplittrade. Och detsamma mäste nationen äfven hafva gjort; ty det finnes ingen del af lagstiftningen, som genom beständiga förändringar blifvit så sönderplockad, som Missg.b:n. Detta började redan 1737, eller året efter det lagen begynle att tjena till efterrättelse, och allt sedan hafva vi fått en otalig mängd författningar, som än gjort lagen strängare, än mildare, så att intet egentligt sammanhang numera deruti finnes. Sedan R. St. sjelf ve vid 1840 års riksdag, och äfven i någon mån redan förut, till större delen borttagit spö- och skamstraffen, hvilka voro de i 1734 års lag verksammaste, saint fråga jemväl varit väckt redan llere gånger om dessa stralfs borttagande helt och hållet, återstår nu nästan ingenting annat, än å eria sidan dödsstraffet, som högst sällan tillämpas, och å andra sidan vallenoch brödstraffet, hvilket sednare ingen brottsling stort frågar efter.
St:r fastställd blifver, R. St:r obetaget att då i stället för införselseller utförsels förbud tullafgift bestämmes, sådan afgifts-stadga för en tid'af högst 10 år, derunder R. St:r ej må densamma nedsätta eller afskaffa.» Denna propos. är daterad d. 23 Dec. 1853, och var tillstyrkt af några utaf Konungens rådgifvare, hvaremot andra åberopade sina vid ett annat konseljtHlfälle afgifna yttranden i saken. Knappt 3 år hafva sedan förflutit, och man skulle val med allt skäl i verlden kunna tro, att den af Konungen i ofvanberörde måtto uttalade åsigt ännu skulle Don 22 Juli f. m. 451 vara oförändrad bibehållen; men hvad får man i stället erfara vid läsningen af K M:s Propos. ang:de tulltaxan? Jo! sedan K. M. nedsatt en Komité, bestående af personer, hvilka, enl. hvad allmänt kunnigt är, bekiinde sig till frihandelns grundsatser, i dessas yttersta utsträckning för att gemensamt med norrska Komiterade uprätta förslag till ordnande af handelslagstiftningen i hvad denna borde blifva gemensam för de förenade rikena, och de Svenska Komiterade häraf tagit sig anledn. att föreslå en fullkomlig omstörtning af nu gällande tulltaxa, oell detta ända derhän, att de i utbyte emot importförbud bestämda tullsatserna blifvit förminskade till hälften och ^:del emot nu, så hafva alla Konungens rådgifvare, utom Gr. Mörner, tillstyrkt K. M. att godkänna Komiterades förslag, och att till R. St:r aflåta en propos. derom, att samma förslag skulle läggas till grund för R. St:rs beslut ang:de tull-lagstiftningen. Nu frågar jag hur pass förtroende en Regering förtjenar, som år 1853 tillstyrkte R. St:r att antaga ett grundlagsstadgande, hvarigenom R.
3 Afd. 3 Hä/t. 6 42 tyget anlöper för motvind, svårt väder eller af annat skäl, skola, då de ej kunna räknas till gemensamt eller enskildt haveri, falla fartyget ensamt till last, såvida derom ej annorlunda vid fraktslut aftaladt är. Om skada genom fartygs ombordläggning. § 171. Hvad befälhafvare har att iakttaga till undvikande af sammanstötning med andra fartyg; derom är särskildt stadgadt. § 172. Uppstår skada å fartyg derigenom att ett fartyg seglar eller drifver pä ett annat, och är hefälhafvaren eller någon af besättningen dertill vållande, ersätte han skadan och rederiet ansvara derför efter hvad i § 49 stadgas. Är sammanstötningen förorsakad genom vållande å båda sidor, eller af rätt våda, drage hvartdera fartyget sin skada; ege dock, i förra händelsen, domstolen pröfva om endera sidan varit till sammanstötningen mera vållande än den andra, samt ålägga den, som gjort sig skyldig till sådan större grad af vållande, att gälda en del af det andra fartygets skada; och vare jemväl i ty fall rederiet ansvarigt såsom i § 49 sägs. § 173. När sammanstötning skett, skall domstolen, vid bedömande af frågan om vållandet, taga i betraktande om tiden medgaf öfverläggning eller om beslut skulle plötsligen fattas. § 174. Last i fartyg, som skadar annat, md ej i något fall i fartygets ersättningsskyldighet deltaga. % 173. Har gods blifvit skadadt genom fartygs sammanstötning med annat och är hefälhafvaren eller någon af besättningen å ettdera fartyget dertill vållande, vare lag som i § 172 mom. 1 sägs. Ar vållande å båda sidor, gälde hvardera befälhafvaren den skada, som lasten i hans fartyg åkommit, der ej den ene hefälhafvaren är mera vållande än den andre, i hvilket fall vare lag som i § 172 morn. 2 sägs. Om strandning och skeppsbrott, så ock örn skeppsfynd och strandvrak. § 176.
Ståndet. 22 8 b. 11 Mars b. 15 Maj b. 26 Juli b. 8 Mars a. a. 17 Juli b. 11 Mars a. a. 13 Maj å. 13 Maj b. 17 Juli b. 3 Aug. b, 22 Sept. b. 7 Juni b. 8 Mars b. 29 Alars b. 2 Sept. b. 29 Jan, b. 2 Febr. b. 30 Sept. b. 11 Mars b. 15 Maj b. 25 Juli b. 8 Mars a. a. 17 Juli b. 11 Mars a. a. 13 Maj å. 15 Maj b. 17 Juli b. 3l Juli b. 22 Sept. b. 29 Maj b. 8 Mars b. 1 April b. 2 Sept b. 2 Febr. b. 2 Febr. b. 30 Sept. Bonde ståndet. Kyrkopligt, anglde densammas undergående i Länsfängelser och å Fästningar . Kyrko-räkenskaper, om reviderande, af . Kyrkors underhåll, se Ilufvudlitcl Åttonde pag. 39. Kyrkoslugor inom Westerbottens och Norrbottens Län, upphörande deraf Kyrkovaktares löner, se Presterskapets aflöningssätt. Käreslälts Komministers-boställe, dess befriande från rotering Kämner sr äller, ang:de indragning deraf . Köpeskillingen för Myntoch Kontroll-verkens nya lokal, om medel för liqviderande af Köping s-rättigheter för Höganäs i Skåne L. Laforssen, upprensning af . Lag, om aktiebolag, se Aktiebolag. „ oin uppror och olofliga folksamlingar, se Uppror. „ om brott, se Strafflag. „ om straffarbete och fängelsestraff, se Strafllag. n om utrikes vexlnr, se Vexlar. för Notarii Publici, sc Notarius Publicus. Lagar och Författningar, ang:de revision af äldre dylika, se Revision. Sveriges gamla, arfvode för utgifvan de af Svar på återremiss Lagberedningen, förnyadt anslag till Svar på återremiss Lagförändringar, om införande i Riksdagsbeslutet af Kongl.
Då behöfves ingen lid, vid hvilken lagen skall träda i kraft, och qvinnan behöfver icke känna det på förhand. Gr. Mörner har sagt, alt Utsk. tillerkänner myndrghetsrält lika väl åt den mindre törsigtiga som den varsamma qvinnan. Della kan icke undvikas, ty lagstiftaren kan icke pä förhand bestämma, hvilka äro oskickliga alt vårda sitt gods. Sådant måste erfarenheten visa, och om en qvinna ådagalägger oskicklighet alt vårda silt gods, kan hon göras omyndig. Man har äfven sagl, att en man, som blifvit omyndig på egen begäran, äler blifver myndig, då han derom anhåller. Häri ligger ett misstag, ty vanligen blifva förmyndaren och närmaste trander deröfver hörde. Emot Utsk:s förslag har man vidare anmärkt, att qvinna, som vill vara myndig, skall hafva bevis att hon .icke allenast är det, utan äfven sedermera icke begärt att åter varda omyndig. Enl. mitt omdöme fordras detta förr af K. M:s Förslag än af Utskrs. Det är icke sannolikt, att en qvinna, som efter Utskrs förslag gör anmälan om sin önskan att blifva myndig vill afstå från den förmån hon en gång förvärfval. Deremot, och med den kännedom jag eger om qvinnan är det ganska möjligt, att flertalet kommer att undanbedja sig myndighet såvida den Kongl. Proposin går igenom, hvilket redan nu bevisas deraf, att qv innor som blifvit myndiga sedermera begära att blifva omyndiga. Man har citerat utländska lagar. På f. m. har jag härtill svarat, att jag vill hemta exempel utifrån om de äro nyttiga, men vill man taga ett steg framåt, måste man gå varsamt tillväga. Hvad jag på f. m. yttrat om institutionerna i andra länder har icke blifvit hestrid!, såvidt det lörer Frankrike, men deremot i fråga om Österrike.
Ytterligare Utlåtande, IV 4* s 5pi, bif. af BorgareStåndet, IX s 986. >— om anslag till uppköp af, till understöd å de orter der klen skörd inträffat; Konungens Nådiga Proposition, I 2. s 1 4p — i43, remitt. lill Staisoch BancoUtskotten, II s 1353, i354, 1355. Utskottens Svar. Se i Betänkandet rörande Allmänna Magazinslnrättningen. — om upphandling af, i de orter der klen skörd inträffat; StatsUtskottets Yttrande, IV 2. s 1067, 1.068, bif. af PresteStåndet, IX s 344» BorgareStåndet, IX s 35o. •—■ rörande verk stål de transporter af, landtvägen frän Wadstena tili Örebro. StåtsUtskottets Yttrande, IV 2. s 1074» 1075, bif, af Pr esle Ståndet, IX s 345, af Bor - a8o gareStåndet, ix s 35o, af Adeln, IX s 365. Spannmål, förteckning på levererad, af Statsverket till Magazinslnrältningens förråder, II s 648. ■— dito dito af Magazinslnrättningen till StatsVerket under åren 1821, 1822, II s 649, 65o. — om upphandling af, i Westergöthland, II s 642 —• 644* Spannmålspriserna i Sverige år 1820, II s 883. — medlen, rörande en afskrifning i Umeå Magazins Räkenskaper å de så kallade Skånska Gåfvo-; StatsUtskottets Yttrande, IV 2. s 1097, 1098, hif. af PresteStåndet, IX s 347, af BorgareStåndet, IX s 352, af Adeln, IX s 367. Sparbanker inrättade, I 1.
Sa vidt ^ig kunnat fatta discussionen, äro Herr Hjerta och Grefve Posse fullkomligen Öfverens. Den förre anser nemligen Landshöfdingen alltid böla vara närvarande i Comittéen, och att denna således ej får sammanträda, utan då Landshöfdingen dervid kan vara tillstädes. Grefve Posse £air åter raedgifvit, att Landshöfdingen bör vara »«;; jo Oktober t. m. ansvarig för alia åtgärder, Comittéen i dess närvaro vidtager och beslutar. Landshöfdingen kommer följaktligen au dela ansvaret för alla €)- mitiéens åtgärder. Grefve af Ugglas, GuJtaJ: Jag anser mig böra nämna, att de Utskott hvilka det ålegat att afse säkerhet för da beviljrd-» linén, i detta afteende, hufvudsakligen rakrs-it derpå, att Lands, böfdingarne skola vara Ordföranden i ela föreslagne Comitteerna. Om Utskotten förutsett , att ansvarigheten ej skulle delas af Landshöfdingarne är det mycket möjligt, att lånen ej blifvit tillstyrkte att beviljas, Hvad beträffar svårigheten för Landshöfdingen att, ehuru ej alltid närvarande, dela Gomittéens ansvarighet, sa synes den mig icke vaxa sl stor, som man föreställer sig Vid medlens utdelande måtte väl Landshöfdingen kunna •vara tillstädes; och i afseende på piöfningsn af Lånehandlingarne m. m., kunna ju dertill sådana terminer utsättas , som Landshöfdingen dertill sjslf pröfvar lämplige. I afseende slutligen på sjelfva byggnadernas utförande synes det mig icke omöjligt att Landshöfdingen kan skaffa sig en person på stället för hvilken han hyser förtroende, och som genast tillkännagaf , om någre afvifeelser ifrån den anbefallte Byggnads ordningen agde rum , då rättelse kunde meddelas. Jag tror att ingenting bör xubbas i förslaget, hvilket åsyftar säkerhet i det |$ela, utan får för min d§l tillstyrka Högloft. i?o Dtn io October e. m.
Utsk:ts hemställande!) biföllos. 31:sta punkten. Frih. Liljencrantz, Johan: Det kan icke vara utan en viss betänklighet, man uppträder för att motsätta sig ett anslag, som alser att åt armén förskaffa en nödig beväpning. Jag skulle icke heller hafva gjort det, såvida jag icke genom de uppgifter, jag erhållit, kommit till den bestämda öfvertygelsen, att detta anslag omöjligen kan användas under nästa år. Jag skall hafva den äran att för det Höglofl. St:t redogöra för dessa sifferuppgifter, och jag anhåller, att de, som hafva närmare kännedom derom, må vitsorda deras rigtighet. Vid sednaste riksdag beviljades anslag till 18,000 gevär, hvaraf 2,000 i ersättning för målskjntningsgevär, som blifvit tili skarpskytteföreningarne inlemnade. Dessutom öfverlemnades till K. M:t, med anledning af befarade fientligheter, ett kreditiv på 3,000,000 rdr. Af dessa medel anvisade K. M:t nödigt anslag för tillverkning af 7,000 gevär; således tillsammans 25,000 gevär. Af detta antal äro aflemnade endast 2,800. — K. M:ts Propos. upptager väl endasj. 500, men sedan dess hafva ytterligare 2,300 inkommit. — Återstår således ej mindre än 22.200 gevär, som ännu ej äro aflevererade, ehuru anslag dertill lemnades för tre år sedan. Lägger man härtill, att K. M:t nu begärt anslag till 3,000 gevär i ersättning för dem, som äro föreslagne att under nästa statsregleringsperiod öfverlemnas till skarpskytteföreningarne, så erhåller man en siffra af öfver 25,000 gevär, äfven med afdrag af dem, som redan äro besigtigade och aflevererade. Visserligen har jag hört uppgifvas, att R. St:r vid anslående af medel till 16,000 gevär, beräknat en kostnad af 37 rdr och några öre för hvarje, men att, till följe deraf, att K.
Föredrogos å nyo och biföllos följande Stats-Utskottets, den 10 sistlidne April, afgifna och, den 7 derpåföljde Maji e. rri., på berdet lagda Utlåtanden: N:o 1 a 6, angående uppförande a Stockholms Slotts Stat af Lpr.er för en Ståthållare, xn. fl.; N:o 127, angående anslag till reparationer § Strömsholms Kongl. Slott. Från Högvördige Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs å nyo och biföllos LagUtskottets Bet-änkanden: N'o 86, öfver Herrar P. G. Cederschjolds och M /. Crusenstolpes motioner om fastställande af vissa grunder för en ny Brottmåls-Lag; N:o 87, öfver Riksdags-Fullrnägtigen Peter Anderssons från Hallands Län motion om Införande af edsvuren Nämnd, eller Jury, i brottmål; N:o 8 8, i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition till Rikets Ständer, rörande förmonsrätt för Upsala Aeademie hos dess Uppbördsman i afseende å medel, sorn af dem för Academiens räkning blifvit uppburne eller förvaltade; samt Herr Professoren B. M. Bolméers motion om enahanda förmonsrätt för Lunds Academie. 5i Prol. Utdrag den 21 Sept. 182g, S. D.