Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har vidare sagt, att Svenska Adeln måste antaga förslaget, emedan den eljest skulle komma till Svenska folket i en svår ställning, och man har smickrat oss med att vi i förra fallet skulle komma att bäras på dess armar och företrädesvis blifva invalda i de nya kamrarne. Men, Mina Hrr! om allmänna val blifva antagna i Sverige, så skulle jag anse det för en stor olycka, om Adelsmän blifva invalda i kamrarne blott af konsiderationer, ty i så fall böra de dugligaste män i landet väljas, och det ligger ingen vigt derpå, att de äro Adelsmän. Det är en helt annan sak att bibehållas såsom institution, än att uppträda såsom kandidater till representant-kallet. Detta skäl anser jag således ej gälla något. Ytterligare har yttrats och man har dervid gått oss ganska nära på lifvet, Mina Hrr, att om vi icke bifalla förslaget, skola vi förlora allt medborgerligt förtroende i våra hemorter, vi skola ej mera erhålla de kommunala uppdrag, man förut lemnat oss, o. v. v.; Mina Hrr! Sveriges Konung har nyss sagt, att han tänker högt om Svenska Adeln; jag säger alt jag tänker högt om Svenska folket, och jag tror, att om allmänna val inträda, så lalla icke rösterna mindre på oss derföre, att vi följt vår öfvertygelse. Tvertom tror jag, att hvar och en, som kämpar för sin öfvertygelse, den må nu vara för II. o. Ad:ns intressen eller icke, skall stå lika klar, som de, hvilka rösta för förslaget, äfven om deras namn föras kring i briljanter. Slutligen får jag ännu en gång förklara, att jag röstar mot det Kongl, förslaget, emedan det ej innehåller garantier för ett konservativt element, emedan'det försvagar konungamakten, och emedan jag ej vill dagtinga med min öfvertygelse. Den 4 December. 217 Talrika och starka både bifallsrop oell yttringar af missnöje följde på detta anförande, så att Hr Gr. o. Landtm, nöd gades med klubbslag äska tystnad. Hr von Knorring, Oscar:
Dm ben embring i 18 § 0til3bag3s£)rbntttgcn, att Sftofatffe £ro§öes fännarc må erhålla råttig()ct att beltaga i Sttfäbagämannaiuat; enligt Äonftitus tionöslttffottetä Memorial 9?:rt8 16, 28, 42 od) 56; 21:o SDnt beit embring t 63 § 9tib8bag3;Drbningen, att bef(ut tebe må eif något ftånb fatta3, bereft tebe mtnfi tretio febatnöter tiftftäbeS äro; enligt övonfti; tution3;Utfbottet3 ©lemortal 9f:ri3 19, 50, 44 odj 56; 25:o Dnt änbrtng t 56 § 9tib3bag3;Drbningcit, angåenbe tuffrättfutttg af tiben för mottonerS mäcbaitbc; enligt Äonftitution§4ttfbottet§ Memorial 9f:ri3 10 od) 75; 26:o SDnt änbrtng i 76 § 9tib3bag3;Drbnittgen, angåenbe 0tat3;9låbct3 be; charge för befi åtgärber; enligt Äonftitution§;Utfbottet8 Memorial Spiris 8 od) 75; 27:o
Under fortfarande sänkning och uttappnhig af sjöar och kärr, ej mindre än genom den skogs» minskning, som fortsatte odlingar, jemte ett på sina ställen öfverdrifvet brädsågande, medföra, har klimatet de sednare åren märkbart förändrat sig; men denna förändring synes mindre hafva kommit sommaren till godo, än de öfrige årstiderna, ibland hvilka höst och vår förlängt sig på vintrens bekostnad, , äfvensom vintrarne blifvit mildare. § 2. Invånare. Länets folkmängd, hvilken, vid första Femårs-Berättelsens afgifvande; ntgjorde 65,968 personer och som, vid den andras meddelande, uppgått till 72,241; finnes, enligt sistlidet års mantalsoch skattskrifniugs-längder, förhålla sig sålunda i de 3:ne fögderier, hvaruti Länet, i afseende på administrationen, är indelt, nemligen: Medelpads fögderi. Ångermanlands södra fögderi. Skattskrifne 15,376. Befriade 11,199. Ångermanlands norra fögderi. Skattskrifne Befriade Sundsvall . 1,868. tillsammans 77,273. Invånarnes antal har följaktligen, under de sist förflutna fem åren, ytterligare ökats med 5,082 personer och på tio år med 1 i,3o5, eller 17 procent. Till denna folkmängdens tillväxt hafva, såsom i förra berättelserne underdånigst omförmäldt är, de gynsamma omständigheterna af ett i allmänhet 3 •godt helsotillstånd, lättade tillfällen till bosättningar genom nybyggesocb torp-anläggningar samt lientmans-klyfningar, och, utom 2:ne år, tillräckliga skördar hufvudsakligen bidragit. Det visar sig emedlertid, att folkmängdens tillväxt de sista fem åren med 1241 personer understiger den för de feni förutgående, hvartill man torde böra söka anledningen dels deruti, att denna lands-ort, med öfriga Norrland, delat missödet af 2:ne års svag skörd och missväxt, dels ock att orten under de begge sista åren varit af smittkoppor hemsökt.
B arik o-UIs ko Hets Utlåtande N:o SO. 9 persbruk: oell då, emot vidtagande af en sådan åtgärd, i öfrigt förekommer, att Banken, vid försäljning af Tumba bruk, sannolikt icke skulle erhålla en köpeskilling, hvarå räntan motsvarade den vinst och njtta, Banken för närvarande har af bruket, helst den dertill hörande jord och skog är ganska ringa; att brukets afhändande dessutom kunde komma att, utan motsvarande fördel, för Banken medföra särskild kostnad derigenom, alt Rikets Ständer måhända skulle finna sig föranlåtne att pensionera eller anvisa årligt understöd till åtminstone en del af de arbetare, som under en lång följd af år varit anställde i brukets tjenst samt med nit, redbarhet och ordning fullgjort sina åligganden: alt nödvändigheten kräfde att, innan någon försäljning skedde, eli eller flera pappersbruk, hvarest papper till Bankens sedlar kunde förfärdigas, funnes i hufvudstadens grannskap, och att delta eller dessa pappersbruk voro i det beroende af Bankens styrelse, alt hinder aldrig mötte för tillverkning af de pappers-sorter, hvaraf behof tillfälligtvis kunde uppstå, så vida icke Banken skulle ständigt hafva i sitt förråd betydliga qvantiteler af alla sorter sedelpapper, hvilket, af flera skäl, torde vara mindre lämpligt, samt alt, förutom Banken, äfven Staten samt åtskilliga allmänna verk och inrättningar nu hafva den stora fördel af Tumba bruk, atl, utan någon å deras sida behöflig kontroll, kunna der erhålla papper till charta—sigillata, kreditsedlar, obligationer m. m., hvilken fördel skulle genom försäljningen gå förlorad, så får Utskottet, på dessa jemte förut anförda skäl, afstyrka bifall å Friherre Raabs ofvannämnde motion. Stockholm den 24 Mars 1857. Äf:o Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Mars 1857, kl. 2 e. m. Ullålande, i anledning af förre Bruksegaren Erik Kinnmans ansökning om ejlergijl aj öjverriinla å diskontlån.
Uti häröfver afgifven förklaring, har inspecterande Fullmäktigen, hland annat, anfört, att, då enligt Banco-Reglementet af år ,S3o, 6 Art. 6 §., den Fullmäktig, som då egde inspectionen öfver Tumba Bruk , åtnjutit 3oo R:dr, såsom årlig ersättning ”för dervid förefallande resekostnader” , samt Rikets Ständers Banco-Utskott vid Riksdagen åren 1828—,83o dessutom, genom Protocolls-uldrag den 16 Februari sistnämnde år, förordnat, alt, vid hvarje års slut, en lämplig och billig ersättning framgent skulle tilldelas Förvaltaren vid Tumba, i och för herberge och kosthållning, så väl åt den inspecterande Fullmäktigen, vid de tillfällen, han vid Bruket vistades, som ock åt de personer, han tidtals, i afseende på rådgöring och upplysning, kunde behöfva dit medföra; så och då således, enligt dessa stadganöen, vivre och logis för den inspecterande Fullmäktigen, under vistandet vid Bruket, icke skulle af honom, för det årliga arfvodet, bekostas, och Rikets senast församlade Ständers Banco-Utskott, vid uppgörandet af föreskrifterne för Tumba Bruks förvaltning, icke föreslagit, samt Rikets Ständer följaktligen icke beslutat någon förändring uti hvad i berörde hänseende förut var stadgadt, hvilket uti förslaget till det förnyade Reglementet förmältes vara bibehållet ”med allenast någon redactionsförändring” , B aneo-Ut .skottets Betänkande, AT:o 2g. 33 ändring” skulle, enligt 'hem alde Foll mäktiges åsigt, genom utbytet af orden: ”resekostnader” i iS3o års Banco-Reglemente, mot det af*'reseoch andri knstnader” uti det af år i 835, icke åsyftats alt ålägga den inspecHerande Fullmäktigen alt, på egen bekostnad, bestrida utgifter, för hvilka han förut varit befriad, ulan allenast uttrycka, att med hans befattning voro förenade äfven andra utgifter, än för resor, och för hvilka det bestämda anslaget äfven borde anses såsom ersättning; och har, såsom exempel derpå, att den öfver Tumba inspecterande Fullmäktigen, med nit för sitt uppdrag, kunde, i och för detsamma, ådragas jemväl andra utgifter, än för resor, med företedde handlingar blifvit ådagalagdt, huruledes denne inspecterande Fullmäktig, för att, då numera Förvaltaren vid Tumba, Notarien Bagge, år 1836 företog en resa till England , genom honom erhålla upplysningar, rörande Engelska Bankens sedeltillverkning och andra ämnen af intresse för papperstillverkningen vid Tumba,
December återremitterade Utlåtande N:o 108 öfver väckte frågor, dels om upphörande af Kronobrefbäringsskyldigheten, och dels om ersättning för dess fullgörande m. m. begärde Vriders Jensson i Tuna från Östergöthland få i Protocollet anmärkt, att Utskotten icke fästat något afseende eller ens upptagit hans motion, innefattande förslag att Kronobrefbäringen hädanefter borde slationsvis besörjas af dem, som på entreprenad sådant sig åtogo, hvartill kostnaden skulle erläggas af skjutsskyldige inom hvarje Härad; och yrkade Anders Jonsson, att Utskotten måtte åläggas fästa vederbörlig uppmärksamhet vid berörde motion. Protocolls-Utdrag härom skulle till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten expedieras. Bih. lill R. St. Från Höglo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. .f. m. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts denna dag ankomna Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående den, under namn af Westerbottens Regementes Häst-Jägare-sqvadrons fond, bildade serskilda casssa. Gifven Stockholms Slott den 7 December 1840. S. D. Då nu Anjo föredrogs Conslitutions-Utskoltets den 29 sistlidne December och den 20 dennes på bordet lagde MemorialN:o 69, i anledning af återremisser på Memorialet, N:o 45, fann Ridderskapet och Adeln icke för godt att antaga den till Ståndet gjorda inbjudning, men godkände de föreslagna voterings-propositionerna. S. D. Antogos till Grundlags-enlig behandling vid nästa Riksdag de förslag, som blifvit framställda uti Constitutions-Utskottets, dels den 29 sistlidne December samt den 20 dennes, dels den 9 och 23 dennes på bordet lagda Memorial: N:o 70, i anledning af 2:ne Stånds återremiss på Memorialet N:o 55, och med förslag till delning af 25 §.
När afgiften i början beräknades efter pannans rymd till »öfversta randen», och apparatens hatt således var skattefri, gjorde bränvinsbrännaren den sednare så stor, till och med större än pannan, att densamma, utom sin egentliga bestämmelse att mottaga spritångorna, begagnades lika med sjelfva pannan att fyllas med mäsk, som skulle afverkas. Då skattebeslutet -1842 hämmade detta missbruk genom bestämmande, att afgiften skulle beräknas efter apparatens rymdinnehåll »till den högsta punkt, hvartill det ifyllda fluidum kunde stiga och medelst sin egen tyngd rinna tillbaka i pannan», alltså utan afseende på om rummet hette panna eller hatt, inrättade man det i mäskvärm^ren befintliga lankrummet, hvars egentliga bestämmelse är att tjena till rektifikation af de i detsamma samt i bäckenen kondenserade ångorna, så stort, att det, såsom en egen destillationspanna kunde upptaga en betydlig mängd mäsk till afdestillering. Det fanns sålunda apparater, hvilkas pannerymd endast var 20 till 50 potter, när lankrummet deremot rymde 200 potter. Under det att pannorna här figurerade såsom endast betecknande det rum, efter hvilket afgiften skulle beräknas, försiggick den egentliga averkningen i lankrummet, som var afgiftsfritt. För att förekomma detta missbruk, blef genom lagen af den 4 Augusti 4845 bestämdt ett maximum för lankrummiets storlek, med tillägg, att ett större lankrum skulle anses såsom panna, hvilket maximum icke sattes större, än man ansåg nödvändigt, för att lankrummet skulle uppfylla sin egentliga bestämmelse. Norska Kommiss. Betänk, ang. Då man sålunda, sedan bemälde lag träd! i verkställighet, ej längre kunde begagna lankrummet till afgiftsfri afverkning af mäsken, eller åtminstone endast en ringa del af detsamma, har man gått ännu ett steg längre, i det man nemligen nu sednast drifvit mäsken upp i det öfver lankrummet anbringade nedersta bäckenet, hvarest desti 1 lationen försiggått och sålunda ett afgiftsfritt destillationsrum är vunnet.
Att kronoarrendatorer må befrias från den särskildt deni påförda bevillning tillstyrkes på de af Herr Grefve Ehrensvärd först anförda skäl, hvilka ega sin fulla B evillnings-ZJt skottets Betänkande ,JVd 9. 53 giltighet, äfven om den af Ekonomi-Utskottet föreslagna ändring i kommunalstadgan vinner bifall, och att således sista punkten i nuvarande § 6 må uteslutas”. Doktorerne Nordlund och Carlander, Prosten Lundholm samt Doktor Nordlander hafva instämt uti ofvanstående reservation, sä vidt den afser förtydligande af 2 § i Bevillnings-stadgan samt yrkandet att § 3 i Stadgan samt § 4 i Instruktionen mätte blifva oförändrade; hvarjemte Herr Friherre Rappe, A., äfven instämt i hvad sorn rörer förtydligandet af § 2. Af Doktor Runsten: ”Vid den äfven i kommunalt afseende ganska vigtiga frågan om en rättvis bevillning för inkomst af tjenst och arbete, synes mig Utskottet icke hafva bort lemna utan åtgärd den motion, jag i berörda afseende väckt, helst dermed egentligen endast åsyftas, för en rätt tillämpning af Förordningens G §, det förtydligande af ordalydelsen i dess 3:dje punkt, att dermed icke upphäfves samma den grundsats, sorn i dess första punkt linnes så tydligen uttalad. ”För ali inkomst, vare sig af kapital eller arbete, erlägges bevillning med En procent, beräknad å behållna inkomstbeloppet.” Denna allmänna bevillningsgrundsats, enligt hvilken äfven i den 2:dra§:nden fasta egendomen tillen procents bevillning taxeras, icke efter dess uppskattningsvärde, utan först efter den deraf päräkneliga inkomstbehållningen, är ej heller under den 6:te §:n upphäfven eller verkligen motsagd med hvad der i 3:dje punkten stadgas om bevillning för inkomst af arbete, enär äfven der icke afses totalbeloppet, utan, enligt ordalydelsen, endast ”vinsten” deraf, eller endast hvad som ”utöfver dermed förenade kostnader förvärfva .
R:dr årligen beräknade ersättning, som, i händelse Rikets Ständer bifalla Kongl. Maj:ts här nedan gjorda framställning om gerningsörenas upphörande, skulle tillkomma de städer, hvilka visat sig ega laglig rätt till hittills åtnjuten andel i denna afgift, böra af fö Transport R:dr 15,200: 229: 25,000: 40,429: Kongl. Maj:ls Kael. Prog. till /t. St. 1847. 53 Transport R:dr 40,429: renämtrda anslag utgå, föreslår Kongl. Maj:t detsammas ökaride med motsvarande belopp, eller 600: 8:o Anslagen till remisslage, observations■■ och uppbörds - procenter samt mantals skrifningsprovision. Enligt hvad här ofvan under sjette hufvudtiteln omförtnäles, anser Kongl. Maj:t, i följd af den föreslagna regleringen med lands-staten och dess löner, en minskning i förrberörde anslag kunna utan olägenhet ega rum af 20,000 R:dr; och Kongl. Maj:t föreslår alltså, under förutsättning af Rikets Ständers bifall till omförmälda reglering, att, såsom ett gemensamt förslagsanslag för utgifter af ofvannämnda beskaffen Ö O O het, må å 7:de hufvudtiteln upptagas en summa af endast 4,000 R:dr. 9:o Anslaget till extra utgifter. Då detta anslag med år 1849 kommer att befrias från en derå för viss lid anvisad betydligare årlig utgift, men extra utgiftsanslaget å 8:de hufvudtiteln deremot, på sätt här nedan finnes utredt, visat sig vara otillräckligt, föreslår Kongl. Maj:t, att förstnämnda anslag må nedsättas ifrån 36,000 till 31,000 R:dr i ändamål att derigenom bereda tillgång fölen motsvarande tillökning i 8:de hufvudtitelns enahanda anslag.
Pommerska Landkaflens Fullmäktige, för hwilka en Fullmakt af Stäterae war utfärdad till utfZra»tde och fullbordande af samma garantie L afseende pa Lr ditslerne, hafwa till och med aldrig erdällit den a Fullmakt, utan mäste den ännu fö nas r Kongl. Swensta Gonvernementets förwsr. Än mmdce hafwa desia Fullmäktige näao.-sin fatt sig till underskrift förelagde nagra Föstrifningar, i afseende pä negvcen, ftällöe witz trd och pä witz ränta, (enligt ofwan anförde Kongl. Försätran) för att pL sädant sätt för Credirorerne grundlägga meranämde garantie, hwar-öre ock Creditorerne aldrig kunnat fä nägon flags dylik Förbindelse i sina händer. Häraf är således klart, att denna garantie i afseende pä Creditorerne sjelfwe, aldrig blifwit satt i den wcrkställighet att de deraf stulls kunna hämta nägon styrka för rättmätige arupräk pä betalning af Landet. 2.) Lika sä litet äger Kammaren, eller hwem Gäldenären annars mä wara, någon flags rättighet, att pä grund af nämde garantie, päbörda Landet den minsta betalning, om ock ofwannämde försäkran blifwit fullgjord, eller änBihang. N:o 39, 40. nu Zo6 Den i Slug. r.u kunde fullgöras. Sjelfwa det nyttjade uttrycke» "Garantie," äfwcnsom Transactionerns derom, bewisa bäda orvedersägeligen, att »vid hcls underhandlingen war sä wäl af Konungen som Sländerne förutfiltt och säsom afgjordt antagit, att aldrig någon stags betalnings-förbmdclse, ware sig af Ränta eller Capital, skulle häfta wid Landet, utan att betalningen borde erläggas medelst en af Kammar, inkomsterne anwisad säker Fond, utan minsta ätgärd af Län. Let, hwarom ofwannämde Försäkrings, aet tydeligen uttrycker sig lälunda §. 2.
Då emellertid, hufvudsakligen i följd af Rikets under tiden ökade och utvidgade politiska och koinmerciela förbindelser, berörda ansjags-sumnia befunnits otillräcklig och sådant allt mer och iner försvårat de i samma mån ökade ärendenas handläggning samt gjort de Diplomatiska Embetsoch Tjenstemännens ekonomiska ställning ännu mera bekymmersam och oviss äu förut, har Kongl. Majit, som ansett tiden vara inne att i denna, likasom i öfriga grenar af förvaltningen, förskaffa tjenstemnnnen den förbättring i deras vilkor, hvarförutan Staten icke kunde begära all de med nit och oförsvagad verksamhet skola fullgöra sina åligganden, äskat, att anslaget för Minister-Staten mätte med 59,700 R:dr ökas till 359,700 R:dr R:mt. Att Sverige under sednast förflutna åren intagit en förändrad och i politiskt hänseende mera betydande plats inom Europeiska Statsförbundet lärer väl icke kunna bestridas. Att söka bibehålla denna ställning och, så vidt möjligt är, tillse det landets intressen å utrikes orter för framtiden noggrann! och omsorgsfullt bevakas, måste således blifva ett vigtigt och angeläget föremål för Regeringens och nationens gemensamma bemödanden. Ett medel, hvarigenom detta ändamål till en viss grad kan ernås, är användandet af en nitisk och skicklig diplomati på de. platser, der en sådan må anses behöflig. Men lika maktpåliggande sorn del är att vården om Rikets diplomatiska angelägenheter å utrikes orter anförtros åt bildade, skicklige och erfarne män, lika vigtigt torde det ock vara, så vida något lill landets fördel skall kunna uträttas, att de personer, som i dessa värf användas och antagas till Nationens Representanter i främmande länder, äro någorlunda väl aflönade eller åtminstone i ekonomiskt hänseende försatte i den ställning alt de, ulan alltför stora inskränkningar eller anlitande af egna tillgångar, kunna uppträda på eli med deras egen och Rikets värdighet öfverensstämmande sätt.
De politiska hvälfningar, som under året 1848 oroade flera af Europas stater, hade väl äfven på denna stads utrikes handel ett menligt inflytande, så att under samma år endast 95 fartyg af tillhopa 12,366 lästers drägtighet ifrån staden och derunder lydande uthamnar till utrikes orter utklarerades med 5,732 skeppund stångjern och förra årens export vida understigande virkespartier, men de lungnare förhållanden, som sedermera inom de oroliga länderna inträdt, hafva återgifvit ökad liflighet åt stadens handel, så att under loppet af år 1849 från utrikes orter 181 fartvg af tillsammans 17,985 lästers drägtighet hit anlände och 147 fartyg om 19,130 läster afgingo härifrån samt exporterade, utom trävaror, 7,694 skeppund stångjern; och var 99 förhållandet år 1850 ännu mera gynnande, ty då ankommo hit 159 fartyg af tillhopa 20,627 lästers drägtighet och utklarerades 191 fartyg om 24,435 läster, med en export bland annat af 10,078 skeppund stångjern. För exporten hafva blifvit använde dels stadens egna och andra svenska städers, dels ock till det mesta Norska fartyg, hvaraf ett betydligt antal årligen här idkar frakthandel, och hafva under nästförflutna år flera Engelska fartyg jemväl härifrån afhemta t laster. Stadens egna fartyg hafva deremot, till följd af inträffade sjöolyckor, dervid flera gått förlorade, under de sednare åren minskats. De artiklar, hvilka från utrikes ort blifvit hitförda, hafva bestått förnämligast af salt, viner, specerier, medicinalier, manufakturvaror, hampa och skeppsinventarier. Inrikes handeln, som egentligen sysselsätter sig med hitförskaffande från inhemska orter och föryttrande härstädes af spannmål, bränvin och andra för ortens behof erforderliga handelsvaror, har ock under den tidrymd, som denna berättelse omfattar, fortgått i årlig tillväxt, måhända mindre en följd af ökad folkmängd, än ett tilltagande öfverflödigt lefnadssätt hos landets invånare.
Skulle desse trenne sednare straffbestämmelser, innefattande så väl Judiciela, som Extrajudiciela, blifva, efter ordalydelsen, de enda användbare för Beväringsmanskapets förbrytelser, så följer helt klart, att den i första perioden medgift! e bestraffningen genom dom blefve utan all kraft och verkan, då denna straffbestämmelse icke finnes upptagen ibland dem, som andra perioden endast och allenast bestämmer såsom straff för Beväringsmanskapets förbrytelser. Jag instämmer i öfrigt i de reserverandes tanka, att ingen underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t i detta ämne är af nöden, och kan vid detta tillfälle ej underlåta yttra den öfvertygelse, att cassationsstraff för en Beväring icke Den ii Maji. 55 synes särdeles lämpeligt, och att olika Lagar, för krigare inom samma led, icke eller torde vara ledande till krigslydnadens upprätthållande, och sluteligen, att extrajudiciela bestraffningar, medelst arrest, icke alltid äro användbare, såsom till exempel under marcher, och ombord på Canonbåtar m. m.; men jag delar i öfrigt den åsigt, alt hederskränkande bestraffningar böra, så vidt möjeligt är, undvikas. Kongl. Maj:t har ock i denna afsigt behagat i Krigslagarne låta införa varningsgrader af mindre och svårare Arrester; men att helt och hållit utesluta inom MilitairStåndets discipline, den husfaderoch husbonderätt, som nu opåtalt utöfvas af enskild man såsom husaga, och hvarvid mängden blifvit så tillsägande uppfostrad, tror jag, för vida utsträckt, kommer att medföra flerfaldiga olägenheter, och stannar jag i den fasta öfvertygelse, att ingen bättre än Konungen är i tillfälle att bedömma de ändringar, som kunna tarfvas i nu gällande Krigslagar, och rätta dem efter tidehvarfvets rättmätiga fordringar; Rikets Höglofl. Ständer alltid öppet, att yttra sin mening om de delar af Krigslagen, som 33 §. Riksdagsordningen tydeligen utstakar rörande Personer utom KrigsStåndet.