Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är väl sant, att hotet icke ■ägt rum inom detta Hus; men att det dock verkligen har ägt rum, och hvarifrån det kommit, det vet hvar och en. För min del kan jag aldrig gä in på alt rösta efter hot. Annu ett skäl måste jag anföra, hvarföre man så mycket mera kan bibehålla det gamla uti Högsta Domstolens organisation, nerol, att om det saknas passande personer af R. o. Ad., så står det i Konungens makt att adla dem han vill välja, och sedan insätta dem uti domstolen. Något hinder finnes således icke i nu gällande stadgande för K. M. att till Just.råd utnämna hvem han anser tjenligast. Jag afstyrker på det högsta bifall till förslaget. Hr Lagerhjelm, Pehr: Om det äfven vore en fördel för R. o. Ad. att bibehålla ett stadgande i grundlagen, som nu finnes, ang:de Högsta Domstolens sammansättning, så skulle jag för min del derpå icke göra något afseende. Väl inser jag den historiska gängen af liela delta stadgandes tillkomst, men jag måste bekänna, att detsamma i min tanka saknar all rättsgrund. Jag ser icke eller, att de skäl som här blifvit anförda emot förslagets antagande, förtjena att sättas upp emot det högsta af allt, som är Den 2(5 September f. m. 483 rätten, ty ilon måste vi alla respectera, och jag vet ingen säkrare grund för Statens bestånd och för alla de förhållandens bestånd, hvilka äro ytterst ömtåliga uti en Stat än rättens bibehållande. Deruppå aktar jag således framför allt, och det är på denna grund, som jag för min del förenar mig med dem, hvilka talat för bifall till betänk. Jag inser icke, att del vore rätt att bibehålla det nu existerande förhållandet, äfven om derigenom ett särskildt intresse bevakades i Högsta Domstolen, hvilket jag för min del icke tror, och hvilket jag skulle anse för ett stort fel uti denna domstols organisation. Jag har icke föreställt mig, alt något hot, om det föreföll, skulle kunna inverka på 11. o. Adis beslut; tvertoiii skulle det. coucentrera delta Stånds kraft.
Ridderskapet och Adeln: af Herr Friherre Åkerhjelm, Johan Carl, och Herr von Knorring, E O.; hos Väjlpfl. Borgare-Ståndet: af Herr Bergström, Herr Wahlbom och Herr Grenander; samt hos Hedervärda Bonde-Ståndet: af Anders Wilhelm Uhr och Olof Larsson från Örebro län, med hvilken sednare Erik Olsson från samma län sig förenat, Sven Guslaf Johansson från Jönköpings län, Nils Jansson och Carl Gustaf Cederskog från Östergötland, Carl Johan Svenssén från Calmar län, Olof Persson från Gefleborgs län, med hvilken Lars Olsson från Stora Kopparbergs län sig förenat, Paul Hedström, Per Tjernlund och Per Mattsson från Wester-Norrlands län, Carl Svensson från Halland, Olaus Eriksson från Göteborgs och Bohus län samt Johannes Andersson och Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län, med hvilken sistnämnde Per Eriksson, Per Persson, Olof Olsson i Olebyn, Olof Olsson i Gersheden, Anders Jonsson och Anders Andersson från Wermland instämt. Bih. till B. St. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande JVs 14.
Allmogen föder dem i allmänhet för klent, i synnerhet under betestiden. Angående fjäderfän är ingenting särskildt att anmärka; dock kan antagas, att deras antal och produkter äro tillräckliga för länets behof och till och med lemna något öfverskott till försäljning åt andra orter, egentligen Stockholm. Biskötseln är inom länet alltför litet drifven. Emellertid har Hushållnings-Sällskapet, för att åt densamma bereda uppmuntran och förbättring, år 1859 ät en för saken intresserad person lemnat understöd till en resa till Schlesien, i ändamål att inhemta närmare kännedom om det Dzierzonska sättet att behandla bien, och införskaffa sådana af det frommare italienska slaget. De kupor, som inkommo, misslyckades likväl till det mesta under första året, men anledning är att snart åter nya kupor skola vinna framgång, och ingifna reqvisitioner å biboningar efter Dzierzonska sättet lemna förhoppning att biskötseln småningom skall blifva behandlad med mera intresse. Några farsoter af svårare beskaffenhet hafva icke under åren 1856—1860 varit gängse bland husdjuren. Ar 1860 var väl under våren och början af sommaren tungröta (sår på tungan) så allmänt gängse bland hornboskapen, att man torde kunna antaga, att två tredjedelar af i orten underhållna kreatur deraf voro angripna, men sjukdomen var i allmänhet af mild natur, och medförde aldrig fara för djurens lif, om den rätt behandlades. Under år 1857 voro tyfösa lunginflammationer och under åren 1859 och 1860 qvarka gängse bland hästar, och under år 1859 brandartad ros samt nästan alla åren mjeltbrand bland svinkreaturen, men likväl icke af så smittbar beskaffenhet, att några offentliga åtgärder behöfde vidtagas emot smittornas spridande. Utbildad springorm förekom år 1860 hos en häst, hvilken dödades.
Frägan kan ej har wara om L-mgusns loliäitä. Sa lange hwar och en får fin Lmeo-Sedcl lionoreraä, kan twifwclsmäl ej upkomma om den redbara konäsns tilracklighet, men dek wore för Riksens Stander nplysande och för L-mcaWerkct hedrande, om adagalaggdt blcfwe, hwilka biträden och upoffringar Ilanc^usn kunnat göra til Kongl. Maj:t och Kronan samt fä kallade publicos ulus: Äfwen kunde wara skäl, at förlusterna upgäfwos och pä hwilka grunder asstrifningar blifwit bewilljade, med mera dylikt: och ar det öfwer sadana upgister jag för min del hade sörwäntat Höglostiga Usiico-UtfkottelS tilfiyrkande. »28 Herr von Lilsn^, ^obsn^scob. I BancoOrdningen star, at Lan^uen osfenteligen bör wisa redo, och en sadan redowiSniiig kunna ju Riksens Grander ej pröfwa uran kännedom as Bangucns tilstand. Friherre ve 6ser, Carl. I fragan om Banguens konä kan jag för min del ej annat ali gilla hwad Banco. Utskottet i sit betänkande föreflagit; men jag förenar mig med Herr Brokekkor 8cbul'2enk>sim deruti, at det ej kan wara jför Bananen skadeligt om Allmänheten underrättades om de upoffringar, asjkrisningar med mera, som til Kongl. Majus och Kronans samt det allmännaö nytta blifwit gjorda; i hwjlkek sall och da fragan ej ar om Bangusns sammansättning, utan om de tjenster och biträden den gjort, jag sinner mig böra lemna mit tilsryrkande.
Tillämpningen häraf gör sig sjelf, , Jag önstar blott, att i afseende pä Sweriges Statshushällning, en lika method icke rnä widtagas, såsom naturligen ledande till §n lika olycklig och förnedrande erfarenhet, Dubbla följden af ben föreslagne Författning vm ett Aäd är, h-vilket torde närmare efter sakens förhållande böra Aka GnädLr, synes alltså hufmudsakeligen bliswa Len: i-o Den bästa Konung stall derigenom nödgas finna likasom ett stalt försät emot flir ära och sin hugnad; ty nar han nrestadels more försedd endast med miffnöjde, molwilliga eller duglöse Ämbetsoch Tjenstemän, sä mäste alla hans mätt och steg i hwarje Styrelsens gren studsa, och 2:0 Mikels Inbyggare skulle snart nog pä hvarjehanda fatt och gansta dyrt fä umgälda etr jern. bestick, hwilkst deras Representanter icke af öfwerilning men med kall öfwerläggnrng hade fattat, Sluteligen får jag den aran inför Höglofliga Utskottet högtidligen förklara, det jag, för min ringa del, utan mindsta gensägelse will, tillika med andre Tjenstemän och Medborgare, erlägga Len andel af Len Den 4 November. 155 den till StatsbristenS fyllande erforderliga Bewillning, hwilken rättwisligen blifwer mig älagd, om den ock skulle uppgå till iz a 2v ProCent af min Lön och deruköfwer; Men pä intet satt stall jag någonsin kunna förmäs att samtycka, att, kill lindring för mig och andra, hela Lönen stall någon Ämbetsvch Tjensteman, för längre eller kortare tid, undan hällas.
Den andra omständigheten, hvaruti mitt yttrande blifvit upfalladt på ett oriktigt sätt, är det, alt Hr Bildt trott det vara min mening Den 22 September f. m. 161 mening, att icke andra än de, som hafva Ingeniörskunskaper, skulle lå yttra sig i detta ämne. Han har rätt deri, att i sådant fall skulle det icke tillkommit mig att här uplräda, men det har icke varit min mening, att yttra någonting sådant, utan jag har velat fästa upmärksamheten på, att ibland dem, hvilka såsom ledamöter af Regeringen, eller ledamöter af StatsUtsk., hittills hafva handlagt denna fråga, äro ganska få, som hafva en sådan praktisk kännedom af ämnet, att jag tror dem böra föreslå en så exklusiv princip, som den, alt Staten skulle befatta sig med jernvägsanläggningar, utan andras deltagande. För det tredje har man missförstått mig, då Frih. Klinkowström sagt, att jäg visat alltför ringa förtroende till de embetsman, hvilka utfört publika byggnadsföretag här i landet. Jag ber då att få erinra, att jag verkligen har reserverat mig emot den tydning, som skulle mitt förra yttrande innefatta något klander emot embelsmännen. Jag ber alt få återuprepa de uttryck jag hade. Jag sade, att’ när man sett alt åtskilliga af dessa byggnadsförelag icke kunnat upföras för beräknade kostnader, så måste man fråga sig, äro de använda embetsmännen oskickliga eller odugliga, och jag yttrade, alt man derpå måste svara ett högtidligt nej, att man har den fullkomligaste aktning för dessa personers kunskaper och för deras karakter, men att det sålunda måtte finnas något annat, sade jag, som ofta (jag har icke sagt alltid) gör, att sådane företag, som utföras af Statens Embetsman, blifva dyrare än som från början påräknats. Se-. dan har en annan talare velat förklara hvad jag härmed menat, så att jag har föga att dertill lägga, men i afseende derpå vill jag uptaga ett argument, som är anfördt emot hvad jag i detta hänseende yrkade, men der jag ansett just del, som anfördes emot mig, tala till förmån för min sats. Det är frågan om National-Miiseum.
Så snart Kamereraren eSvarar mot 6 §; mottagit penningar och dem i Banken insatt, antecknas de Den f g Julii c, m. 585 de i den räkning med VäxelBanken, som af honom föres efter meddeladt formulaire på det sätt, att RiddarhusCassan bibehåller sin serskildta räkning under namn af Riddarhusets räkning N:o i. Alla TestamentsFonder, med undantag af den Vennerstjernska , få en Bancoräkning under namn af Riddarhusets räkning N:o 2j Capitationsräkningen under namn af Riddarhusets räkning N;o 3, hvarjemte serakildte rakningar föras i Banken för Adeliga Cadettskole Fonden med dertill hörande Vennerstjernska GåfvoFonden, för Wadstena Adeliga JungfruStiftsCissan med derunder lydande Fonder, samt gluteligen för Grefveliga Schefferska StiftningeH. Kamereraren förer likväl för Riddarhusets räkning N:o 2 en med serskildta Columner inrättad räkning för de olika Fonderne, och de per - Jiil. till Ridd. o. Ad. Prut. VI Band25 586 Ben 19 Julii e, söner med hvilka räkning anses nödig. Å alla utbetalningar som skola ske, ehvad de grunda sig å de fastställde Staterne, eller godkände räkningar, bör Kamereraren först uppsätta anordning, som af Directionen underskrifven bilägges, jemte de qvitterade räkningarne, till verification vid HufvudBoken. Således skola först alla räkningar uppvisas för Directionen och vara påskrifne af någon Directeur, att arbetet^eller betingandet är fullgjordt och fullgodt; och sluteligen, i händelse upphandlingar af inventarier äro i fråga, och lefvereringen af vederböran* de bestyrkt, bör den tillkomne persedlen uti Inventarium uppföras. Sedan des; sa anordningar blifvit utfärdade , sker utbetalningarne genom assignationer på Banken, hvilka af Kamereraren Upprättas och af minst a:ne Directeurer undertecknas samt contrasigneras af RiddarhusSecreteraren och RiddarhusKamereraren.
Deras uphöjelse pä Thronen, an» märkte Friherre Stael vo» wolstein, akt der förut tycktes warit tankan, an de personer, som wid desi» Fnrsieliga Hof hast någon befattning, borde, wid uprältandet af Kron - Prinsens Star, der anwändas. För oet närwaranve tyckes wäl wär Kron-Prins ej önsta någon särdeles stor Hof-Stat, men när han en gäng jörmäler sig, såsom wi alla hoppas och önsta, ökas äfwen deraf hans behof, och det wore »visserligen en behållning för Stat-Werket om de derwid anwändas och endast sä länge förblefwe pensivnairer. Herr Grefrven och Landtmarstalken erindrade, alt hwad anginge denna fräga, wore ben län, ge sedan genom ett särskilt Ridderstapers och Adelns beflul afgjord. Fri? Friherre 8t»e1 von kgollkein, trodde ej att det äberopade beslutet more noa tydligt. Da de personer, hwilka nu pä denna Stat aro upförde, åtminstone till större delen ej krmde anses oförmögne 1i>l tjenstgöring, kunde emot deras öfwerflyttning ä Kron Prinsens Stat föga wara att in,vända. Grefwe vövenkjelm Larl ^xel, ansäg det icke enligt med Ridderskapets och Adelns wantiga delicatesie, att i delta fall wilja nägvt förejkrifwa Kongs. Majit. Friherre ^'erta, ^xel, instämde till alla delar stied Friherre 8tae1 von llolstein. Gccfwe ve la 6ar<lis. Dä Ridderskapet och Adeln förut till Hans Kongs. Majit gjort den hemställan, det täcktes Hans Majit employera Sin Fursteliga HosiStat, tror jag det öfwerensstämmer med Ridderskapets och Adelns tänkesätt, att uran någon widare påminnelse förlita sig pä Kongl. Majit. Ropades Jer. Herr Lock. I hwad Grefwe ve la 6ar6ie yttrat, instämmer jag aldeles, fä widt möjligt är.
Kanske skola vi företaga oss att slåss ett litet envig! Men det vore skada på, om dina granna kläder skulle rifvas. Siså, kära Daniel, kom nu och sätt dig här och glöm förtreten. Jag kunde ej låta bli detta, ty du föreföll mig så grufligt rolig i den der narrståten." Daniel bugade sig, och bjöd till att se artig ut. Mångahanda hade han beredt sig på att tala i afton, då han påklädt sig den nya drägt han lagt sig till, och ärnade uppträda särdeles till sin fördel, men nu passade intet deraf. Han tog snart afsked och åtföljdes af mäster Sigfrid, som ej heller fann sig trenigt i det fremmande och förnäma sällskapet. Emellertid hade Hebla smugit sig till Sigrid och sade halfhögt: "Siri, vill du inte nu vara snäll och låta oss få se den vackra boken, som du lofvade." Sigrid steg opp och följde med de unga till sin kammare, der Hebla och Peder nu satte sig ned på ömse sidor om bordet, i förväntan på boken. Sigrid framtog den omsorgsfullt invecklade klenoden; emellertid sade Hebla, med en alldeles ovanligt allvarsam min: "usch, det var en ledsam herre, äro alla lärda så der tråkiga, så bevars för dem. Vet du Peder, han var riktigt trollsk." Sigrid lade nu på bordet en grannt med målningar utsirad messebok, en gåfva af den gamla nunnan i Nådendal. Der var mycket roligt att beskåda för de båda unga; och snart hade båda, bland de i guld och silfverglans strålande helgonen, valt hvardera sin favorit. Men äfven detta nöje hade man snart nog af. Peder ville nu gerna företaga sig någon mera rörlig sysselsättning; han förtretades öfver att ej Johan Fleming var hemma, han skulle visst hafva kommit för att en stund fakta på värja, hvilket den unge gossen var obeskrifligt road af, huru oskadliga vapen än till leken brukades. Hebla åter hade i dag ingen lust för något bullersamt tidsfördrif. Vid godt lynne kunde det tillochmed stundom hända, att hon korsade svärd med Peder, och då slöts vanligen striden med mycket skämt och skratt. Men i dag var hon helt högtidlig.
Kungörelsen af den 6 April 1830, ä 4 procent årligen erlades på i förtid liqviderade lån, icke erfordrade särskild uträkning, utan finge anses såsom i sin må® minskande den till omkring 3000 R:dr Banko uppkommande återstod pä den räkning,.sorn, under titel: »Utlåning mot inteckning i fastighet och återbetalning i silfver, fördelad i kapitalafbetalning och 3Vs procent ränta», uti 1834 års bokslut först öppnades, sedan alla låntagare till fullo godt gjort sina förbindelser, då det finge ankomma på Banko-Styrelsen att hos Rikets Ständer till afskrifning anmäla, hvad som funnes vara för högt beräknadt tili följd deraf, att Banken årligen god t gjort sig för 34/s procent ränta på lånens i sedlar beräknade återstod efter sista inbetalningen. Å de lån, för hvilkas uppkomst och bokföringssätt här ofvan är redogjordt, var, på sätt i § 43 af sistlidet års revisionsberättelse är omförmäldt, vid 1862 års slut bok fördt såsom ännu utestående ett belopp af Silfver R:dr 4,204: 28, 7. deraf lån på landtegendomar S:r R.dr 3,309: 39, 11. och « på stadsegendomar. Detta silfverbelopp var dock, på grund af ofvan anförde föreskrift, i räkenskaperna fördt inom kolumn, hvaremot ett beräknadt belopp i Riksmynt af R:dr 4,342: 21 öre fanns i kolumn ut fördt. Emedlertid har å ifrågavarande län redan under tiden intill 1863 års slut influtit icke allenast nyssnämnda summa af R:dr 4,312: 21, utan ytterligare derutöfver
— 297 — I 6 g hafva Rikets Ständers Revisorer funnit lämpligt framställa anmärkning derom att, under det vid Stockholms Post-kontors afdelning för ankommande poster funnes för uppassningens bestridande anställd endast en vaktmästare, denne — vid tillfälle af sjukdomsförfall och ehuru, enligt hvad af Revisorerne uppgifves, hans sjuklighet skulle vara en följd af ansträngande tjenstgöring i Post-verkets ärenden — nödgats utaf sin aflöning afstå 1 R:dr 50 öre för hvar dag, som befattningen måst af annan person bestridas. I afseende å antalet vaktbetjente, anhåller General-poststyrelsen få i underdånighet meddela den upplysning, att vid Stockholms Post-kontor finnas anställde icke mindre än 12 vaktmästare, hvilka, i mån af behof, användas på de särskilda afdelningarne för afgående och ankommande poster. Hvad åter angår det särskilda, af Revisorerne omförmälda sjukdomsförfallet för en af desse vaktmästare, har, enligt en af föreståndaren för postkontors-afdelningen angifven, härhos underdånigst bifogad förklaring, under någon tid den af sjukdom hindrade ordinarie vaktmästarens befattning blifvit, mot ersättning, hvarom vederbörande i enskild väg öfverenskommit, af extra vaktbetjent uppehållen intilldess af afdelningens föreståndare hos General-poststyrelsen gjordes anmälan derom, att befattningens ordinarie innehafvare sybtes för någon längre tid blifva urståndsatt att sjelf densamma utöfva, då Styrelsen den 19 Oktober nästlidne år förordnade, att hvad utöfver det så kallade tjenstgöringsarvodet, hvilket ordinarie vaktmästaren erbjudit sig att under tiden till vikarien afstå, erfordrades för befattningens behöriga bestridande, skulle af postmedlen utbetalas.
Ståndet gillade den i Memorialet , N:ö 170, föreslagna redaction af den punkt, som arigår indragning af Presterlig tjenst, vidblef i öfrigt beslutet, i anledning af Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Utlåtande, N:o 159, och godkände den uppgjorda Voterings-propositionen. S. D. Vid förnyad föredragning J biföllös Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottets Utlåtanden : Nto 171, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 31, rörande väckta frågor om arbetscommenderingars upphörande , m. m. * och N:o 372, 'Prot. Utdrag den 35 Januarii 1830J Si N:o 172, 1 anledning af flera väckta motioner, dels om jemkning och jemnare fördelning af skatter och prsestationer af jorden, dels ock om förändrad reglering med Presterskapets aflöning. S. D. Såsom tillägg till beslutet, i anledning af Stats-Utskotteis Utlåtande, ^0353;; i fråga om ny Instruction för Rikets Ständers Revisorer, i afseende på deras befattning med Stats-Verkets granskning , ansåg Ståndet sig böra förklara, att, ehuru Ståndet antagit den i Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 8, vid förlidne Riksdag föreslagna förändring af 68 §. Riksdags-Ordningen, som är med de senare alternativen af 5 och 6 § §. uti Utskottets förslag till omförmälde Instruction enlig, Ståndet likväl, enär bekantar, att nämnde Grundlagsförändring icke blifvit genom Riks-Ståndens sammanstämmande beslut godkänd och således kommer att förfalla, nu mera gillar de första alternativen af 5 och 6 §§, uti nämnde Iastructions förslag. S. D. Till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten öfverlemnades ett denna dag afgifvet skriftligt anförande, af Herr Bergelin, innefattande anmärkningar vid nämnde Utskotts, af Ståndet åter Bik, till Riks-St.
Nådiga dispositon för folkskole-lärarcs pensionering afsatta belopp måtte från 80.000 r:dr till 150,000 r:dr förhöjas, under vilkor att skole-lärarne förbinda sig att med viss andel af sina löner årligen bidraga till sagde ändamål; hvilket förslag Utskottet, i sammanhang med denna Nådiga Skrifvelse tagit i öfvervägande, men dervid icke funnit någon anledning att tillstyrka ytterligare anvisning utaf allmänna medel till förhöjning af omförmälda pensionerings-fond, utan hemställer, att det härom väckta förslaget må förfalla. ■ Stockholm den 12 Juni 185-1. I! e s e r v a t i o n: af herr Berger, A. A., som ansåg olämpligt att af allmänna medel bilda en fond lör folkskole-lärarcs pensionering, dä denna omsorg rätteligen tillhörde för.-amlingarna sjelfva, och Stats-vcrket icke borde betungas med sådana kostnader, som bero af kommunala förhållanden; och af riksdags-fullmäktigen Henri!' Andersson från Örebro län, sorn instämde i förestående reservation och derjemte yttrade, att, enär församlingarne varit i denna fråga hörde, men icke velat åtaga sig de bidrag, som Rikets Ständer, för vinnande af ifrågavarande ändamål, ansett'dem böra utgöra, så funnes icke något skäl att vidare för samma ändamål reservera statens medel. 4 Stata-Utskottet» Utlåtande, N:o 162. Ank. till Exp.-Utsk. d. 13 Juni 1854, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om ett lån till Skredsviks församling i Götheborgs och Bohus län. (R:GS Afd.)
Till förtydligande och för att giftva mera fullständighet ät Riksens Ständers redan sörli, det är widtagna beflut, rörande f. d. Konun. gens och Dest Familles flyttning och wistande utom Riket, hafwe Wi nu ytterligare welat förklara: 1) 3>t desta beflut innefattade det owilkor. liga förbehäll, att hwarken f. d. Konung 6v 81 är 358 Den 12 Nowember. si-är Hooi.?», ekler nägon af Desi Famille mä beträda SwerigeS gränior, och hafwe Wi enhälligt ät Hans Maj t Konungen uppdragit, att till detta besluts widmagthällande, och lill wm. nande af det dermed äsyftade lugn och säkerhet, Kongl. Majit, utan hinder af något annat afseende, alla till ändamälet nödiga mätt och steg mätte widtaga. 2) Att om f. d. Konungen eller nägon af Desi Famille skulle af gällande orsaker finna sig föranlätne att wistelseort förändra, bör det ste med Swensta Regeringens wetstap och bifall, sä framt de wilja blilwa i ätnjutande af den underhälls summa, Rikens Ständer dem bewiljat. 3) Att dä f. d. Konungen aflägsnar Sig frän sin Famille, äger han icke att lyfta mera än räntan för hans enstilta förmögenhet, utgörande Tmautre Tusende Femhundrade Ättatiotwä R-ksdaler Swenstt Banco, samt de Tio Tusende Riksdaler samma mynt, som Riksens Ständer honom enskildt tillagt: samt 4) Att det äterstäende af underhälls, sum, man tillkommer altid i sädant fall f. d. Drottningen, att för sin och sina Barns räkning, sä länge detze äro omyndige, emottaga och disponera. § 13- I grund af den Otz förbehällna rätt, att gemensamt med Kongl. Masit, stifta Allmän. Ciwil, Den 12 Nowember. 359 Ciwil. och Criminal, samt Kyrkolag, och att sädan förut stiftad