Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers vidare pröfning ej mindre sådana uLi berörde revisions-berättelse förekommade ämnen, hvilka Utskottet ansett från dess sida påkalla yttrande, utan ock de frågor, Utskottet vid behandlingen af 1851 års Revisorers afgifne enahanda berättelse för åren 1848 och 1849 uppskjutit af skäl som uti Utskottets Utlåtande N:o 21 om förmå las. Bih. till li. St. Kongl. Stats-kontoret. §• i (1851 års Rev. Ber. pag. 6. 1853 års Rev. Ber. pag. 2.) I afseende å de framställningar, som blifvit gjorde af så väl 1851 som 1853 års Revisorer, rörande det af Öfverkommisarien m. m. N. A. Fredin upprättade förslaget till hufvudbok för Kongl. Stats-kontorets enskilda rörelse, har Utskottet yttrat sig i sammanhang med det Utlåtande, som Utskottet särskildt afgifvit i fråga om det af bemälde Öfverkommissarie på nådig befallning uppgjorda förslag till Riks-hufvudbok efter ny method. §• (1853 års Rev. Ber. pag. 11, förkl. pag. 163.) Revisorerne hafva hemställt, att afskrifning måtte ske af en i räkenskaperne balanserad post af 56 R:dr 25 sk. 9 rst., utgörande besparingsmedel, som vid afslutande af 1840 års Riks-hufvudbok blifvit hufvudtitlarne för litet godtgjorde och derigenom oriktigt tillkommit grundfonden; och får Utskottet för sin del tillstyrka, att Rikets Ständer måtte till Revisorernes ifrågavarande hemställan lemna bifall. §. 3 (1853 års Rev. Ber. pag. 12, förkl. pag. 163.)'
af trädgårdsskötföretag, intresse vanlig något Stina sig i hortikulturens b å d e nyttiga startade dre under fru både praktiskt och aDgenäma vetenskap. hon af i b a r n d o m e n lifligt intresserad sel denna därför med fick o m hur fisk, s k u l l e t i l l å t a, att bjuda, att det, som FORTS. OCH SLTJT FKÅN FÖREG. N:R. LIGA en, egendom drifvit fram som inte efter genom märg och ben på O c h från af sin vistelse vid R i s e b e r g a i s o m - ut kapten den. undervisning under hela KVINNOch dundrade hade C. SVERIGES FÖRSTA för velat pointera Samtliga bilder till denna art. äro tagna af hr Frans E. Arvidsson, Landskrona, som af konung Oscar själf, jaktdagen utnämndes till kgl. hoffotograf. FRÅN sig der. i månaden PEHR J. WALUN. skull, saken. heder, särskildt o m han M e n kapten Olauson o c h de andra välgörande både på hafva frågade, p ä r o n till ö r h ä n g e, reda på det, o c h det vardt gruens, s o m verkat Svartlings Så lyfter ett spektakel. hur Eleverna och dit att sakens lighet, parad m e d nndervisarens allvar o c h nogUr svenska hjärtans djup en gång. Beställningar herre, skål. damer! från ningen och nyttiga ses. tion gifvits: terna. - därför j a g har Det är mer ångbåten inte mitt snart, lag. » Lägger ångbåten timmes med andra sidan, segling däröfver biten då? » kommer sedan har hem. lägga Att till med segla vet den och väntar. och Därefter lutade h o n sig e m o t m i g tillade m e d en nästan h e m s k » Hur skulle mig, han jag har ju » Men ni kunna skräck har V o r e det inte så hviskning: b e Carl J u s t u s för mycket b ä t t r e att följa hafvet. » plommon stanna öfver kvar. natten? signelsen följer Hon men F ö r resten emot? par barn stannade snart afslutad. » Ja, farväl och alltsammans t a c k för i kväll.
R:dr till förbättringar, reparationer och inredningar i sjelfva barnhusbyggnaden och tvätthuset, samt dessutom 12,000 R:dr för en påbyggnad å husets södra fly^gel, såsom det synes, hufvudsakligen ämnad till en särskild våning åt Intendenten. Det måste väcka förundran, att, oaktadt de betydliga byggnadskostnaderna under de sednare åren, Barnhusets byggnader äro, såsom det uppgifves, förfallna och att stora summor erfordras för bristernas afhjelpande. Hädanefter skola väl, enligt den i 4 och 5 §§. af reglementet gifna föreskrift, inrättningens utgifter icke fä öfverstiga inkomsterna,; men sådant kommer oj att tillvägabringa* genom inskränkning i förvaltningsutgifterna eller i byggnadskostnader, icke heller uti minskad kostnad för dyrbara apparater m. m., utan skall åstadkommas: l:o genom inskränkning i det antal barn, som far emottagas; 2:o genom en sådan förhöjning i inlösningssumman för hvarje barn, att densamma motsvarar den verkliga kostnaden för barnets vård och underhåll, hvarföre inlösningsbeloppet ock blifvit ökadt från det förut bestämda beloppet, 100 R:dr, till 240 R:dr; 3:o derigenom att icke några harn öfver 6 års ålder intagas, i följd hvaraf den vid Barnhuset förut varande skolinrättningen kommer att indragas; samt 4:o genom uppliäfvande af 13 §. uti 1825 års instruktion, hvaruti rättighet var medgifven att tilldela föräldrar inom Stockholm, hvilka hade flera barn, än de med arbetsamhet, flit och omtanke möjligen kunde försörja, ett årligt understöd af 8 å 12 R.dr för ett eller två barn intill 6 års ålder. Genom dessa åtgärder skola ärsutgifterna ofelbart minskas, men Revisorerne betvifla, att inrättningens ursprungliga och egentliga ändamål härigenom vinnes. Af de nya föreskrifternas tillämpning måste man befara den olyckliga verkan, att många utfattiga och värnlösa barn, för hvilka den mer än för.
Utskottet tillstyrker att motsvarigheten till 174 §:n i Reglementet må lyda sålunda: 3:o. Bankens kapital-öfverskott eller grundfond skall, utan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier, myntoch medalj-kabinettet deruti inbegripet, utgöra en summa af Tretio millioner Riksdaler, hvadan möjligen inträffande kapital-förminskning, under året, af vinsten ersåttes. Jemför § 174. Bankens grundfond skall, utan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier, myntoch medalj-kabinettet deruti inbegripet, utgöra en summa af Femton millioner Riksdaler Riksmynt, hvadan möjligen inträffande kapital-förminskning under året af vinsten ersåttes. Och kommer, i händelse af bifall härtill, förslag att afgifvas till förändring af 4:de § i Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, sådan denna § lyder i Kongl. Kungörelsen af den 19 Augusti 1845. Stadgandet i 175 § af Reglementet, tillkommet vid en tid då Banken icke innehade andra obligationer, ån sådana, hvilka svårligen i den form, desamma egde, kunde, i händelse af behof, realiseras, torde numera icke erfordras, sedan Banken blifvit innehafvare af lått realisabla förbindelser, till ett ganska betydligt belopp och sedan Fullmågtige erhållit bemyndigande att ytterligare inköpa dylika förbindelser, hvarom föreskriften återfinnes i nästföljande punkt; och Utskottet tillstyrker alltså: 4:o. att berörda 175 § måtte få från Reglementet uteslutas; lydande denna § sålunda: Banken skall, så vidt sig göra låter, vara innehafvare af lått realisabla förbindelser till belopp af 7,500,000 R:dr R:mt, hvilka löpa med minst fyra procent ränta och åro utgifna af Riksgålds-kontoret eller andra verk och inrättningar, hvilkas obligationer Fullmågtige anse lemna full säkerhet.
Endast hos niigra fiC, liixdomstorstigcz kan man fti se ett svagt ljussken, ofta till liingt in pR natten. Arbetsket kt-, som ofvan niimndt, indeladt i tre terminer. Af dessa iir sommarterminen - april-juli - utan gensiigelse den angenamaste. Soliga vArmorgnar gbr det latt att stiga tidigt upp, och till och rued gotislr grammatik blir ett lekrerk, niir en eftermiddag pti Thamsen hagrar som dess beloning. Eller en ling r-aluble utiit lendsbygden. &amp; en Windsorparken lir hiirlig om riken - hagtornstraden likna nnga brudar med sina tiirnor, skiirir,?, och hvita, kastanjer tafla om foata skonhetspriset, syrenbnskarna digna under doftande bordor, och appeltraden aro forvandlade i mjuk, lefmnde snii. En eftermiddag y % floden ar fortj usande. Te-attiraljen lagges i en korg, mjuka kuddar och en Rossetti eller Swinburne glommas ej. I smii lattn farkoster glider man saktn fram utefter lummiga pilstrander, forbi gronskande angar och idylliska landtg8rdar. Alt s p l u g g ~ ar glomdt, och vkvinden fliiktar sakta skoldammet frBn fiirk s t a lardomsembryons pannor. SBlunda ter sig i hufvuddrag lifret rid ett krinligt College i England. Natnrligtris har det afven sina skuggsidor. E n af dessa ar den ohiilsosamma dyrkan, som de yngre elererna ofta iigna liirarinnorna och sina aldre kamrater. E n a m a n iir, att lifvet genom sin komfort blir i viss nliin egoistiskt och ej tillriickligt allmanutvecklande. Men fyra %r $ir vanligen maximumtiden for nggons ristelse \ - id ett dylikt laroverk. For de flesta folja sedan liinga &amp; r af liirarinnans striifsamma arbete.
Ridderskapets och Adelns tålamod, att afhöra några yttranden,som alltid böra räknas till tidspillan, då de blott hafva enskildt försvar till föremål. Min afsigt, då jag här, sorn Representant haft äran någon gång framställa mina tankar, har varit att i min mohn få medverka till allmänt bästa: Ofelbarhet var aldrig mitt anspråk, och min tillfredsställelse har varit stor, om mina yttrade meningar föranledt andra att tänka bättre, och om Län-* dets väl kunnat beredas, genom en ädel täflan, 358 Den 27 Januarii. att utfinna medlen till detta stora ändamål. Må det således ursäktas mig, om jag förklarar min förundran öfver den förtydning FriherrarneKoskull och Herr Ehrenström bemödat sig att emot Svenska Språkets Lagar, gifva åt mina Yttranden; (då det troligen var emot dem, sorn dessa Herrar rigtade sina Anmärkningar). Hvar igenfinnes den råd, den mening, eller det ord, hvarigenom Nationens eller Armeens heder af mig blifvit förnärmad, — Då den äran ej får nekas mig, att i denna Aimee hafva vunnit min hildning; då jag uti den lärt att älska mitt Fädernesland öfver allt och min frihet mera än mig sjelf, är jag förvånad att i Arméens namn och å Eameraters vägnar här höra förebråelser göras mig för Yttranden, sorn till det minsta förutsätta förlusten af mitt förstånd, eller så bristande Språkkunskap, att mina uttryck skulle vara i den Största af ali motsägelse med mina tankar, Jag kan ej medgifva något af dessa fall, och måste således uti en oförmodad ovilja, finna anledningen till Friherrarne Koskulls och Herr Ehrenströms förtydning af hvad jag yttrat, och denna vilja skulle djupt smärta mig om dessa Herrar verkeiigen varit uppdragne att tala i Arméens namn, En vidlyftigare förklaring af mitt Dictamen för den 9 Januarii skulle innebära ett medgifvande af en otydlighet i uttryck, hvarom jag ej blifvit öfvertygad, Friherre Anckarsvärd rnundteligen tilläde:
Men nu kände ungersvennen en stor längtan, att se huru det stod till hemma hos hans fränder. Messeria lade sig deremot, och sade att det båtade mera om de först foro till hennes fader, som också var en konung. Prinsen stod likväl fast vid sin mening, och så fick han råda. När de så skulle skiljas åt, tog Messeria ett löfte af sin brudgum, att han icke skulle smaka någon föda me’ns han var borta, utan genast vända tillbaka. Konunga-sonen lofvade lyda henne härutinnan, och drog derefter å stad. Men den unga bruden satte sig ned, och grät bitterligen, ty hon kunde väl förutse huru hans färd skulle aflöpa. När nu ungersvennen kom i sin faders gård, blef en stor fröjd såsom man väl kan tänka, och aldramest gladdes konungen och hans gemål, drottningen. Der blef så anrättadt ett präktigt gästabud, och alla önskade prinsen välkommen hem igen. Men svennen ville hvarken äta eller dricka, utan sade att han genast skulle fara sin väg. Detta föll drottningen sällsamt före, och hon ville icke släppa honom fastandes ifrån sig. Prinsen blef således öfvertalad med många böner, och lät ändteligen förmå sig att smaka ett peppar-korn. Då förändrades hans hug, så han glömde sin fagra brud, och allt som vederfarits honom medan han var hos Hafs-frun. Han begynte derefter äta och dricka, och göra sig glad med sina fränder. Men Messeria satt i skogen och väntade, tills sol gått ned. Derefter drog hon med stor sorg hän till en liten koja, och beddes få låna hus af det fattiga folket som bodde der. Det led så någon tid bortåt, och konungen önskade att hans son skulle fästa sig en gemål. Prinsen hade ingenting häremot, utan for bort till ett annat rike, och friade till en fager konunga-dotter. Derefter reddes till gästabud, och brölloppet dracks med lust och lek och allsköns gamman. Men den fagra Messeria vandrade fram till kungs-gården, och beddes få vara med som tjenste-mö. Hon gick så ut och in i bröllopps-salen, och man kan väl tänka, att det var med tungt hjerta.
Kaj:t gillado livad tillkörordnado 8tats-8oerotoraron samt 8tats-kaäot salunda i undordanigbot tillstyrkt, oob bobsgado i Mdor tillstå, att Utdrag ak krotooollot liärom, innobällando tillika tillkörordnado 8tats-8oorotorarons undordäniga ^ttrancto i körovaranclo amnon, singö till Handölsock kinanco-Lxpoditionon skgs, kör att i (lossa (lotar tjona till grund vid körkattandot ak Longi. Napts Mdigs kroposition om 8tatsVorkots tillstånd oob bobok samt dorvid biläggas; bvarjomto Longi. Napt i Mdor bokallto, att Landlingarno i dossa mai skullo till vodorbörligt Utskott ökvorlomnss. Lx krotooollo, Olisr KISLIl>l6. /-tt. >'^o s, -i ritt Md. /^6P0F. ritt /!. Ä. 1840 4 26 AoM/rA M r /o« ^toe^/rs//nx Äott c/e/r /L ^a/rtta^r /§,/o.
Ridderskapet och Adeln, att under innevarande riksdag läktaren i riddarhus-salen må upplåtas för främmande åhörare, som önska bivista Ståndets öfverläggningar, samt att med utdelningen af biljetter dertill må förhållas, på sätt förut varit vanligt. Ut supra Ex protocollo, Albert Munck. S. D. Beslöts, att den för Ridderskapet och Adeln i Operahuset föranstaltade klubb, på sätt den nu, likasom vid de sednaste riksdagarne blifvit inrättad, skall fortfara, intill dess annorlunda beslutas. Ut supra. Den 24 November. Från Högv. Preste-ståndet. S. D. Föredrogs den af Hans Maj:t Konungen å rikssalen förlidne gårdag öfverlemnade Berättelse om hvad i rikets styrelse sig tilldragit sedan sista riksdag. Denna nådiga Berättelse skulle vid handlingarna förvaras. Bill. lill II. Utdrag af Protokollet, hållet hos Hedern. Bonde-ständet vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 24 November rSfy. S. D. Vid väckt fråga om nödige föreskrifters meddelande i afseende på den ordning, som borde iakttagas vid lemnande af tillträde åt främmande åhörare, hvilka under Bonde-ståndets plena önska tillträde till läktaren uti Ståndets sessionsrum, ansåg Ståndet någon annan åtgärd icke nödig, än att vid tillfällen, då ett större tillopp af åhörare vore att förvänta., inträdeskort till ett antal, motsvarigt läktarens utrymme, skulle lemnäs och af åhörarne vid nedgåendet återfordras. Ut supra. In fidem, C. R. Ros. Den 25 November. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Kongl. Maj:ts å rikssalen deri 23 dennes meddelade berättelse örn hvad i rikets styrelse sig tilldragit sedan sista riksdag. Från Hederv. Bonde-standet. S. D.
Tvenne närvarande Ungrare, som kommo från Italien, åtogo sig, under det litet hvar af det öfriga sällskapet, äfven förf., var på sitt håll derifrån hindrad, att följa dem omedelbart i spåren, för den lillas beskydd. Ifvern var så allmän, att en äldre Schweizisk handelsman, som tog logis på samma ställe med förf., ännu före aftonen skaffade sig notis om hennes belägenhet, sedan han förut erhållit underrättelse, att Böhmaren i det värdshus, der vi bodde, sökt ett rum, men, misstänkt äfven af värden härstädes, blifvit afvisad. Efter den enas af Ungrarne utsago, då förf. senare råkade honom, hade dennes råd och mellankomst varit serdeles påkallade. Men denna episod berätta vi ju i postvagnen till Düsseldorf, nära ett år förr än den tilldrog sig. Här var ej tillfälle till så ridderliga tjenster, utan det stadnade vid en prosaisk kaffekopp, hvarmed jag på morgonen uppvaktade min rara sidokamrat, som ej ville lemna vagnen och gå in i skänkeller gästrummet på den station, der konduktören förunnade oss ¼ timmas dröjsmål för detta nöje. – Vid morgonsolens påhelsning befunno vi oss i ett kuperadt landskap, som snart öfvergick till en verklig bergstrakt. Ett rätt skönt och romantiskt läge hade den lilla staden Düisburg vid Ruhr-floden, nära dess utlopp i Rhein. Här fanns fordom ett litet universitet, som upplöstes 1802. Bergen, som på högra Rheinstranden begränsa floddalen och stundom framtränga ända till dess bädd, äro strödda utgreningar från Westerwalde, en låg bergssträcka, som fortsätter Taunus-bergen åt norden. Resan från Bremen till Düsseldorf, 39½ Tyska mil, hade tillsamman upptagit 38 timmar, det är ungefär en Svensk mil på l½ timma. Det går således icke serdeles fort, men man har i stället den glädjen att se hästarna behandlas mildt och menskligt. Endast uppför backe få hästarne gå, men i stället åker man aldrig fortare än i jemnt lunk, så att de sällan blifva svettiga på det vanligen 2 mil långa hållet.
Han tog stål och fnöske och slog eld, tände den långa, röda vaxstapeln, höll lacket länge i lågan, vätte sigillet och började försegla brefvet. Kassören väntade. – Jag funderar, sir han, sir han. Plötsligen klarnade John Halls högtidliga drag. – På hvilket konto, var det han ville veta. Låt se, låt se. Skrif dem på vinstoch förlustkontot, Herpel. Dit höra de, sir han, sir han. Herpel gaf till ett kort skratt, det lät som om en hes, gammal bondhund försökt att smågläfsa. Hans principal såg högtidligt allvarsam, nästan förvånad, på honom och nickade till tecken att audiensen var slut. – Är det något mera han vill? frågade han i sin vanliga, torra affärston. – Blott det, att italienaren är därute. Han har med sig nya ritningar. Han säger, att herr Hall sagt honom, att det var angeläget att snart få dem. – Det säger jag alltid till Frulli; ögonblickligen, om jag menar i morgon, och angeläget, om jag vill ha dem nästa månad, sir han, sir han. Men han får säga honom, att jag inte kan befatta mig med hans ritningar i contoirstid. Säg honom, att han kan komma upp i våningen klockan half tre på minuten, då är Master John hemma och kan säga sitt omdöme. Det var fermt expedieradt af Frulli, han är en habil karl, en mycket habil karl. – Herr Hall hade sin vanliga lycka, när herr Hall engagerade honom för Gunnebo, morrade Herpel. – Han misstar sig, Herpel. Jag engagerade honom inte, jag kapade honom. Jag kapade honom från ryssen, sir han, sir han. Ute i Masthugget, på värdshuset Gröna Lyktan kapade jag honom. Gamle Herpel hade väl reda på att herr Hall i smyg brukade besöka Gröna Lyktan, där han underhöll en liten amourette med den vackra värdinnan, men aldrig hade han trott, att hans principal skulle vilja kompromettera sig med att vidgå, att han frekventerade ett obskyrt sjömans värdshus. Men herr Hall var så stolt öfver sin kaparebragd, att han ej lade märke till att han låtit undslippa sig något komprometterande.
Men hwad nuwarande Landshöfdingen i Malmö Dlia^e Iliott,. angär, fä tilläte wi i Nader, att han i sin lifstid och sä länge han detta Höfdinge-Embete innehafver, mä ätnjura Alnerup emot förra arrendet 427 Daler 13 Ore Silfwermynt, samt fa differancen i Lönen 1272 Daler 19 Ore Silfwermynt betald med 357 R:dr 16 siw; men tvid hans befordran eller afgäng, förblifwer wid hwad Wi i ofwannämde mätte förordnat p Wi befalle Eder Gud Alsmägtig Nådeligen oc. 6 8 ^ ^ k. I^encrantr» Rätteligen transsumeradt intygar L. Öttorber§. Kongl. Kammar-Collegij Actuaric» Häraf lärer Tit. finna, atl sedan Konung och Stander wid 1769 ärs Riksdag beflutat art Älne rup - Den 27 Zebruarii-' 1421 rup af Landshöfdingarne i Malmö under beständigt Arrende ställe innehafwas emok en ärlig Summa af 427 Daler iz öre Silfwermynt, har den 1778 blifwit pä Lönen indelt för 202 R:d., under förbehåll, art aldrig Landshöfdingarna ägde rättighet söka indelning för de zoo R:d. forn nu i penningar bekommas. En följd häraf lärer således blifwa, art imet Alnerup kan ifrån Landshöfdinge Lönen söndras, med mindre att Landshöfdingen i stället erhäller indelt Lön, huru der stall tillgå förstår jag intet, da Kronan i Skäne intet har nägra indelta rämor uran blott någon tionde som ätgär till brövlad för derwarande Garmzoner. Jag tror derföre art bäsk more om den saken förblef i dek stick den nu ar, och Hemställer hos Tit huru wida någon widare ventilation i detta amne ar nödig. Herr von klausvolfs, Lar! 6ustak keinsiolst.
Af Spannemål, hvarmed Staden, till betydlig del, förser de kringliggande Bergslagerne, har införseln från utrikes orter under de sista fem åren varit högst obetydlig; men dels sjöledes, dels land vägen från inrikes orter inkommit så mycket, som svarat emot behofvet. I afseende på Stadens handel, kan antagas, att värdet af importerade utländska varor är vida mindre än exporten, hvartill orsaken måste sökas deri, att icke blott Stadens Minuthandlande, utan äfven innevånarne i en del af de Landsorter, hvilkas producter skeppas från Gefle, icke hämta sina utländska förnödenheter från denna Stad, utan från andra inrikes orter, ehuru detta ofta är förenadt med drygare kostnad. Likaväl som andra Städers Handlande, synas Gefle Stads, genom deras fartygs vidsträckta reresor, äga tillfälle att ur första hand erhålla de utländska varorne, samt således, i afseende på lågt pris, kunna täfla med andra Städer, samt söka, genom införskrifningar, hit leda den ifrågavarande importhandeln; men de försök, som i denna väg blifvit gjorde, hafva hittills icke velat lyckas. Vid i832 års slut, ägde Gefle Stads innevånare io5 fartyg, tillsammans innehållande något öfver 7,600 Läster. Af dessa användes till utrikes fart 57 stycken, af tillsammans 6,462 — läster, till inrikes fart 20 stycken, utgörande 64oI1545 läster, samt till strömmingsfiskes idkande på Norrbotten, 28 stycken, Fiskerskapet tillhörige, såkallade Haxar eller Jakter af Salt directe från utrikes orter Tobaksblad och stjelk Rått Socker i8,i5o Tunnor 290.000 Skålp:d 160.000 — 25 tillsammans 5ooi läster; hvaremot Stadens innevånare år 1887 ägde 29 Skepp, 11 Briggar, 20 Skonertar, 20 Galeaser, 3 Slupar och 27 Fiskarefartyg, om tillhopa 8,52C) läster, hvaraf 7,382 läster varit begagnade till utrikes sjöfart, och återstoden till inrikes fart samt Strömmingsfiskets idkande af Fiskerskapet.
Ett exemplar af 1S23 års Bevillnings-För - £8 Bil tBeviUrisUtskotttts Betänkande N:o f. ordning blifver härjemte bifogadt» Stockholm dea 6:te Mats 1829. Reservationer. Af, Herr Friherren och Presidenten Leijönhuf" vud. ”Hbglofl, Utskottets nu justerade Betanleande innehåller åtskilliga förändringar i de grunder för Bevillningens utgörande, hvilka Första Afdelningen tillstyrkt, hvaraf den följd mast uppkomma, att Afdelningen uppställning af znotiverne för sitt förslag blifvit i vissa fall förändrade eller uteslutne. Jag har icke kunnat dela dessa Utskottets förändringar och får följaktligen hänföra mig i hufvudfrågorne till den redactions-form, sorn Afdelningens Förslag innehåller; men jag anser icke nödigt att underställa detsamma Rikets Höglofh Ständers prof» ning. Jäg vill i stället åfnöjas dermed, att, utan åberopande af de skäl, som bestämt min öfvertygelse, vördsamt anmäla de hufvudsakliga ämnen, deruti jag skiljer mig från Utskot» tets Betänkande.’5 ”1:0 Första Momentet bör erhålla denna lydelse:'1 ”Skydds-afgift erlägges, utan afseende 'på Bil. t. Sevillu.- Utskottets Betänkande N:ö 7. 39 ”stind, inkomst eller förmögenhet, af hvarje i ”mantals-längd skattskrifven person, olika för ”män och olika för qvinnor, men till lika belopp ”inom samma kön.