Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hatten påsattes och han tog en sista öfverblick öfver, hvad han kunde se af sin person i spegeln. Dosan stoppades tillbaka i fickan, och med långa hastiga steg gick han genom parken uppför vägen, som ledde till herrgården. En stor hund sprang fram och gaf häftigt skall. Erikson lockade och pratade vid honom, medan han tog vägen åt köket och hela tiden försigtigt såg sig om efter hunden, som morrande följde honom. Han gick in och frågade, om baron var hemma. Stod med hatten i handen nere vid dörren och väntade, tills pigan kom tillbaka och hemtade honom. Baron stod midt på golfvet och rökte en cigarr. Det var en lång, mager man med ett gulblekt ansigte och ett par välvilliga ögon bakom en pensnée med svarta hornbågar. Han nickade, när han nere vid dörren fick se karlen, som satte hatten ifrån sig på golfvet och bugande blef stående. Nej se god dag Erikson – baron gick fram och tog honom i handen – det var tur att Erikson kom i dag. Jag höll just på att skicka bud efter honom. Erikson kom af sig. Han såg sig omkring, flyttade på fötterna och sade enstafvigt: Jaså, i det han harskade sig, som om han haft för afsigt att säga något mer. Det har just varit en person här, fortfor baronen, i det han drog några bloss på cigarren, som gjort upp med mig om att få köpa skogen, som står på Eriksons mark, och han frågade, om jag visste någon, som ville åtaga sig att hugga den åt honom, och forsla ner den till sjön. Jag tyckte, det kunde bli ett bra vintergöra för Erikson och det inbringer nog inte så litet häller. Erikson hade hela tiden stått och sett ner mot golfvet. Han kände sig som tryckt till marken, och han kämpade med sig själf för att bli herre öfver sin stämma. – Har baron sålt skogen? sade han till sist. Baron såg förvånad ut: – Ja visst har jag sålt skogen. Jag säger ju det. – Jag hade annars tänkt och fråga, om inte jag kunde få köpa den. – Du? – Baron gick honom två steg närmare. – Ville du köpa den? – Ja, jag hade tänkt det. Litet har jag sparat ihop, och resten tänkte jag ...
R. i39. XXXVI. B. 358 3oi. XXXVIII, »65. XXXIX. Å. 33. XLVI. U. ii2. XLVIII. E. 181. XLIX, A. io3, Magazinslnrättningen, ora dess slutliga utredning. X. 342. XII. LVIII. B. 188. Magazinslnrättningens hus och byggnader, angående dispositionen af. XLIX. B. 279, L. A. 124. Lill. E. 10. Magistraterne uti Landshöfdinge-Residencestäderne, om rättighet för, att utfärda Pass för desse städers Borgare. XVI. B. 106, A. 364. XXVI. U. 407. XXVII. A, 65, Maka, efterlefvande, att dess andel i bo skall vara befriad från bouppteckningsafgifler till Staten. L. B. 283. LIV. A. 120. Makar, oenige äkta, om rättighet för DomCapitlet att vid vissa förhållanden låta dem flytta från hvarandra, m. m. XII. B. 33o. XV. A. 45. LI. U. 246. LIV. A. »58. LVI, E. 45. Malmborg, Abraham af, yttranden. XI. 57. XIII. 90. XVIII. 263. XIX. 61, 78, 322. XXIX. 112, Malmvågar, angående förd klagan öfver åläggandet att använda sådane. XI. B. 178. XIII. A. 135. XXVI. U. 196. A. 233. 359 Malmö, angående Nederlagsfrihet för. Se Nederlagsfrihet. — Barnhusinrättning, om dispositionen af de dertill gjorde donationer. XXVII. B. 217. XXVIII. A. 3. XXXII. E. 323. — f. d.
Frih. Palmstjerna, Nils Axel Hjalmar; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1871. Hr Ehrenpohl, fullm. Frih. Rappe, Axel Emil. Frih. Hermelin, David: Det är anledning till anmärkning mot Stats-Rådet, hvarom remiss begäres till Konst.-Utsk:t, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola. Sedan Frih. Hermelin aflemnat en förseglag rulle med påskrift »Till Rikets Ständers Höglofl. Konst.-Utskott», förklarade Hr Gr. o. Landtm , att, jemlikt 29:de §:n R. O., den af Frih. Hermelin nu anmälda anledning till anmärkning emot Stats-Rådet komme att till Konst.-Utsk:t remitteras. Företogs val af 6 Revisorer, för att, å R. o. Ad:ns vägnar, deltaga uti innev:de års revision af Stats-, Bankooch Riksgäldsverkens tillstånd, styrelse och förvaltning; och befunnos, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: Gr. af Ugglas, Carl Ludvig Fredrik, f. d. Ofverste, med 86 röster. Frih. von Essen, Hans Henrik, Bruksegare, med 84 röster. » Hermelin, David, Possessionat, med 62 röster. Hr Lagerberg, Sven Adolf, Kapten i K. M:ts Flotta, med 89 röster. » Bergenstråle, Claes, Kapten, med 62 röster. » von Kraemer, Anders Robert, Major, med 76 röster. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 17 och 20 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 33, i ani. af väckt motion ang:de kontroll å utöfvandet af rättigheten att försälja maltdrycker. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts den 20 dennes bordlagde Utlåt. N:o 21, i ani. af R.
Med anledning af advokatfiskals-embetets, till fullgörande häraf, anställda åtal, har Konungens befallningshafvande, uti afgifven förklaring, såsom ytterligare förment stöd för klandrade tillgörandet, ansett sig böra tillägga, att, om än stadgande funnes, som föreskref skyldighet att under häktad qvinspersons afstraffning bereda utväg för dess späda barns upptagande och vård, berörde stadgande desto mindre kunde lämpas till förevarande fall, som Höckert efter bestraffningens undergående varit pligtig återtaga barnet, hvilket då icke haft att påräkna föda af en genom afstraffningen afsinad moder, utan antingen fått svälta ihjel, eller ock vidare underhållas på bekostnad af allmänna medel: att om jemförelse skett emellan sådan kostnad och den för Höckerts underhåll i häktet, sannolikt frågan både om Statens lidande och om remiss till åtal uteblifvit; samt att en utaf provincialläkare!! utgifven, förklaringen bilagd attest om Höckerts barns sjuklighet borde helt och hållet tillintetgöra de emot Konungens befallningshafvande väckta påståenden; hvarefter, uti afgifvet slutpåstående, advokatfiskals-embetet, utan afseende å hvad Konungens befallningshafvande andragit till ursäkt för omförmälda förfarande, hvilket uppenbarligen härrört från misstydning af Kongl. Förordningen den 10 April 1810 och förbiseende af ännu gällande lagbudet i 3 kapitlet 6 § Straffbalk en, yrkat, att landshöfdingen och landssekreteraren måtte för åtalade felaktigheten, jemlikt grunderna i 1 kapitlet 12 § Rättegångsbalken, fällas till ansvar, och dem åläggas att ej allenast hålla Kongl. Maj:t och Kronan skadeslös för fångspis åt Höckert från den 9 December 1842, då lionel.
Departements-chefen i underdånighet att få uppgifva de tillgångar, hvilka möjligen kunde blifva att på-* räkna för fyllande af sådana tillfälliga anslagsbehof, som blott för en gång eller för viss tidrymd uppstodo ; och ansåg sig Departements-chefen, i sådant afseende, böra i underdånighet anmäla: att utaf de för de föregående åren från Stats kontoret till Riksgälds-kontoret inlevererade öfverskott och besparingar funnes, enligt hvad Departements-chefen inhemtat, en uti sistnämnde verk innestående disponibel behållning af ungefärligen R:dr 3,000,000: — att ehuru, innan 1852 års Rikshufvudbok hunnit afslutas, fullständig liqvid emellan Statsoch Riksgälds-kontoren, rörande öfverskott och besparingar för nämnde år ännu ej kunnat uppgöras, dylika medel likväl, enligt approximativ beräkning, kunde antagas uppgå till omkring 450,000: — att Kongl. Maj:t i sammanhang med fattadt beslut om aflåtande af Nådig proposition till Rikets Ständer i fråga om medel till undsättning vid inträffande missvext, förklarat Sig vilja utaf inllutna tullafgifter för spanmål till Rikets Ständers disposition för statsbehofvens fyllande öfverlemna en summa af 700,000: — samt att, enligt offentliggjorda räkenskaper, Rikets Ständers Banks behållna del af 1850 års vinst utgjort 811,184: 41. 1, samt behållna vinslen för år 1851 963,092: 21. 2. och för år 1852 985,683: 19. 3 eller tillhopa 2,759,960: 33. 6. hvadan, då härifrån drages hvad som blifvit disponeradt till understöd för de i Riket inrättade Filial-Banker 1,000,000: till användande skulle i jemnt tal återstå, oberäknadt den vinst, som för innevarande år kan Banken tillflyta 1,759,960: — 5,909,960: — j hemställande
Den 14 September. gt9 Utdrag af Protokollet, hället hos Bonde. Etändet wtd Urtima Riksdagev i wrebro den 14 September igro. S. D. Efter förnyad föredragning af det Be. tänkande, som, i anledning af Kongl. Maj:ts till Stars-Utstottet i Räder aflemnade Proposi. tion, rörande medel och utwägar till godtgö. rande af de Stats. Werketäbragte oförutsedde utgifter för Hamnstängningen och lugnets äter. ställande inom Hufwudstaden, Stats. Utskottet den g i nu löpande September mänad afgifwit och den 7 dennes blifwit pä bordst lagdt, in. stämde Bonde. Ständet i lika beflut med det, som Wällofl. Borgare. Ständet, enligt medde. ladt och nu uppläst Protocolls Utdrag af den io i denne mänad, widtagit, att med pröfningen och afgörandet ssulle hafwas anständ till desi alla de flere utomordentliga behof, som under denna Riksdag kunde komma i fräga, hunnit biifiva kände; hwarefter Ständet i ett sam. manhang wille fatta och stadga sitt beflut. Oe suprs. klx Urotocvllo 6sbnsl Oämsnn Utdrag 8L0 Den 14 Septomöer. Utdrag af Protccottet, hältet hos Hederwärda Bonde.Ständer wid U:tima Riksdagen i Orebro den 14 September i8ro. S D. <<)ewilln!ngs. Utskottets den 7 i denne mänad pä bordet lagde Memorial af den 5 dennes, innehällandes Utffottels utlätande öf. wer ett ifrän Wällust. Borgare. Sländet remit» teradt Memorial af Handelsmannen Kel län. der om Skyddsafgiftens och BrännwinS-Bewillningens bestämmande för mindre Hemmans, delar inom Carlstads Län, föredrogs; Och bief utlätandtt till alla delar gilladt. vr supra.
Utdrag fran Wällofiige Borgare, Ståndet, inskränktes till de ar, under hwilka Studerande hela Läse-Terminer sig derstädes uppehållit. Som voteringen fanns hafwa fälunda utfallit, akt 62 röstat Ja! och 57 Nej! — sä kommer Studerande wid Rikets Allmänna Lärowerk, att fullt njuta den befrielse frän Krono,urstvlder, hwartill de i kraft af sina gällande Privilegier ars be* rättigade. n:ce Propositionen Den, som bifaller, att till bestridande af en ökad aflöning för Häradsstrifware, femte andre utgifter wid Taxeringarne, En procent af BewillningsSumman anstäs med de förbehäll och wrllkor, Bewillnings-Ulstottet i öfrigt antagit, voterar 2»! —; Den det ej will lTlej! —; , Winner Ne:! stall, enligt Protocolls - Utdrag fran Högloflige Ridderstapet och Adeln, blott en half procent till detta andamäl anordnas» Mank N;«r -66, Se - 2642 Den 14 Augusts. Sedan tvid öppnandet af Voterings Sedlarne <n blifwil caserad såsom hopruiiad med en annan, beftmnoS 48 2^och 70 Ne>! — Och som Ne>! således wunnit, sa stall dlott en half procent lill delta ändamål anordnas. i2:te lproposirionen. Den, som bifaller, att möjliga öfwerstottct af Bewillnings-Summan i den ordning och till de ändamål anwandes som BewillningS - Ukstottet föreslagit, voterar Ja! ; Den det ej will tHj! —; Winner Äeej! stall detta öfwerstort landa till befrielse endast för Gemenstapen afJndelca Anneen vch Batsmanshallet, och allt öfrigt inga kill Amorti§emenks. Fonden för RikSgalds-Werket.
Den långa tystnaden bröts därigenom, att en tjänare k o m för att lämna ett telegram. ' » F r u öfverstinnan Falk. » Gabrielle hörde ett utrop: » Gertrud! » H o n förstod genast allt. Den gamla hade rest sig upp. » Låt mig fort komma till mitt barn, » sade hon. De båda kvinnorna skyndade bort, upp mot slottet. Den äldre kommer först åter ut på trappan. Hon varsnar färgerna nu, och hur solen lyser på d e m: » Inte skall ditt barn d ö, » säga de henne; hon ser hoppfull bort öfver allt det soliga, som talar så till henne. Hastigt går hon utför trappan, hennes hållning har rest sig, liksom redo att bära det, som komma skall. Det förra bar den e j. Ögonen glänsa, då det säges: » ditt barn skall lefva. » Blicken stelnar i ångest, då hon tänker: » barnet dör. » Dragen skifta. Där står flickan med husets lilla dotter på armen. » D u lilla, du kära, » säger den gamla kvinnan och trycker barnet intill sig. » H v a d har händt, » frågar sig tjänarinnan, » nyss stötte hon lillan ifrån sig, nu tar hon henne så där, något måste ha händt. » Husets unga fru kommer också strax ut genom de stora glasdörrarna, och hon och gästen åka bort tillsammans. På den korta vägen till stationen växlas ej många ord, den ena moderns ångest växer med hvar sekund som går. Skal] hon hinna, månn tro? Då de skiljas, säger hon slutligen: » D u hade rätt, Gabrielle, kärleken till ett barn dör ej. » Denna dags afton, då Gabrielle och hennes man sitta tillsammans i trädgården, tala de om henne, som rest, och o m hennes dotter. De få då veta, att denna är död. » Hennes mor är dock lyckligare nu, » säger Gabrielle, » hon tviflar icke längre på sin kärlek, det var svårare det. » » Ni mödrar, hur ni kunna älska! » säger den unge mannen med vördnad som inför något heligt. DAGMAR B — M. I DET GAMLA BAMBERG. EN RESEBILD FÖR IDUN AF ANNIE QUIDING.
– Sluta, när du nyss börjat?! Tårarna voro icke långt borta. Hon steg upp oroligt. – Kan du inte måla alla söndagar? – Söndagar?!! – A propos jag får ha färg igen – – Du köpte ju för 2 dollars i går, ropade Louise förfärad. Han stannade och såg på henne, drog läpparna till ett leende – och teg. Det visade sig verkligen omöjligt att längre fresta helgonmålarens tålamod. Nästa söndag hade dukens färg torkat in. På detta sätt kunde det ej fortgå längre. Tore blef som alltid, när det gällde, retlig och nervös, han förstod att saken berodde på, att han fort och energisk klämde uti – i dag – annars rann hela planen ut i sanden. Sedan misses Bryan öfvertalats att offra sin förmiddag, gjorde Tore ett förtvifladt försök att med ens rycka uppgiften in på lifvet, få in allt på sin plats – själfva kraften – men just i dag var det som förgjordt. Han stred som i en dröm mot begynnande håglöshet. I hvar minut såg han som tecknadt i eld: Det gäller för dig, gäller just nu. Och de växte dessa ord, blefvo alnshöga, högtidliga ... Nu – ett förfärligt, oöfverstigligt ord – hvem kan stå kallblodig midt framför mynningen af en laddad kanon? då skall man vara skapt som en fisk – inte vara en knippa moderna nerver ... och inte ha en hustru som ... Tore strök af penseln så hårdt, att den brast mot paletten. Han var rödfläckig i ansiktet. Misses Bryan hoppade upp i tanke att allt var färdigt, men drog sig besviken tillbaka. »Söndagarna äro mycket olämpliga för mig» – sade hon kyligt ... – Hvarenda målare har tjogtals sådana stunder, men när jag sätts åt, så står det för lifvet, det är skillnaden – då skall allting bero på några penseldrag. Tore for omkring därinne, men Louise satt stilla med tom inåtvänd blick. – Försök landskap, sade hon mekaniskt, det är ju egentligen din genre. – Genre? – försöka – försöka; när man är skapad för olyckan, så är det nog med ett försök, det går inte, Louise, det är allt.
Att åter försegla redskapen genast efter det den blifvit reparerad kan äfven medföra sina olägenheter, ty då man skall sätta in redskapen i bränneriet måste naturligtvis förseglingen skadas, och sedan den på detta sätt blifvit bruten, kan en åklagare komma och påstå att den blifvit bruten i oloflig afsigt och så kan en rättegång derom genast upstå. För att förekomma allt detta har man förändrat §:n till dess här föreslagna lydelse. Inom Utsk:n önskade man likväl att utsträcka tiden från 8 till 14 dagar, emedan om en redskap skall flyttas från en mera aflägsen ort så åtgår en längre tid än 8 dagar. Jag yrkar bifall til! Utsk:ns förslag. Frih. Raab: Jag ber att ännu en gång få fästa upmärk samheten derpå, att jag endast åsyftar att förekomma, att en snara för redskapsägaren inlägges i författningen för ett obetydligt förtydligandes skull. Om man nu nödvändigt vill hafva en bestämd föreskrift derom, att redskapen skall vara förseglad innan den afskickas från kopparslagarens verkstad, så är ju saken hjelpt dermed, att man åiägger den sednare att anmäla redskapen till försegling. Jag har icke framställt något annat yrkande än att §:n måtte återremitteras och jag fortfar i denna min anhållan, på det att Utsk:n må få tillfälle att öfverväga, huruvida jag har skäl för min mening eller icke. Gr. af Ugglas: I afseende på ordet innan får jag nämna, att under discussionen om denna § i Utslcn åtskilliga ledamöter yrkade, att, i st. f. begagnandet af nyssnämnde ord, borde bestämmas en tid af 24 timmar efter det ägaren fått redskapen i sin 502 Den 6 Maj f. m. ■vård, hvarinom anmälan till försegling borde äga rum. Jag medgifver gerna, att det fall Frih. Raab påpekat, någon gång verkligen kan inträffa, och jag vill således ej motsätta mig en återremiss af §:n, men jag vill dock anmärka, att den utväg Frih. Haab föreslagit, icke hjelper saken.
Det kan du hälsa henne.» »Så, – alltså på det viset: fruntimmernas skull. Det kunde jag för resten tänka mig; de ha alltid så mycket att säga på hvarandra. Går inte Johanna här dag ut och dag in och ser högfärdig ut! Och jag kan godt tänka mig, hvad Ingrid skall hålla för ett lefverne hemma hos dig. Du ser ju själf, att de lagt sina kloka hufvuden samman och fått dig att hals öfver hufvud fara hit, och det midt i brådaste hösten, då annars hvar människa har nog att beställa med sitt eget. Du skulle låta fruntimmerna käbbla, och låta mig vara i fred. För resten kunde de tvätta sina händer, så sluppe de att smutsa till den som de taga i.» »Det är visst hon, som behöfde lutvask, för att icke smitta ifrån sig, när någon kom vid henne. Om du inte vet det, så skall jag säga dig det, att det är ett allmänt rykte, att hon också har annat som smittar från sig, så att du gjorde bäst i att ta dig i akt.» »Du kan vara lugn. Jag vet hvad jag gör.» »Så mycket dess bättre. Men kom ihåg, att jag sagt, hvad jag sagt. – Johanna,» ropade han till systern, som satt i andra ändan af trädgården med sitt handarbete, »låt mig nu få mönstren hem till mor.» »Skall du redan åstad?» frågade Hans torrt. »Ja,» svarade brodern kort. Aftonen hade kommit; solen hade gått ned. Hans hade satt sig på en bänk utanför sin trädgård, med utsikt öfver det under dagen afhuggna rågfältet, bakom hvars skylar den kopparröda fullmånen höjde sig. I gården bakom honom syntes allt ha insomnat; allenast en sakta vindfläkt gick tid efter annan genom träden. En katt kom smygande långs dikesrenen, stannade, smög vidare, tog ett skutt förbi honom, och smög så makligt vidare igen. I fonden framför honom kullrade sig hafvet, allt ljusare under den stigande månen. Nu, i ensamheten, i tystnaden, föll hans konstladt uppstufvade själfsäkerhet samman; den hade ingen egen tillvaro, ingen annan än den af ett reagerande mot yttre påverkningar.
Skulle någon enskild man eller någon corps, militär eller civil, eller ock någon menighet, af hvad namn den vara må, antingen af egen drift, eller med anledning af befallnings försöka att våldföra Riksens Ständer eller deras Utskott eller enskilde Riksdagsmän, eller störa friheten i deras öfverläggningar och beslut, skall sådant, jemlikt Regerings-Formens 110 §., anses som förräderi; ankommande på Riksens Ständer att slika förbrytelser i laga ordning beifra låta. §. 108. 78. Jfr. R. F. Ej må Riksdagsman någonsin kunna under tilltal §. 110. ställas, eller sin frihet beröfvas, för dess gerningar och yttranden uti Riksförsamlingens Kamrar, eller något Riksens Ständers Utskott, utan att den Kamare, till hvilken han hörer, sådant tillåtit genom uttryckligt beslut, deruti minst fem sjettedelar af Kamarens vid omröstningen in Pleno tillstädesvarande Ledamöter instämt. Häraf må dock ingen taga sig anledning till frikallelse från författare-ansvar enligt Tryckfrihels-förordningen. Men öfverfaller någon inom ConstitutionsUtskottets Förslag till ny Riksdagsordning. inom Kamare eller Utskott den andra med hugg och slag, eller nyttjar emot honom vapen, häfver den angripande förverkat lifvet; och må han, utan att vidare njuta Riksdagsmannaskydd, till behörig Domstol öfverlemnas. Beskylles Riksdagsman för någon grof missgerning, må han ej kunna i häkte inmanas förr än, efter anställd ransakning, Domaren sådant skäligt pröfvat, så vida han ej å bar gerning funnen varder. Om han, efter Domstolens kallelse, sig ej inställer, gäller likväl hvad allmänna Lagen i thy fall stadgar. Ej må Riksdagsman häktas för mindre förbrytelser, eller för skuld insättas; dock skall hans egendom ej vara från laga utmätning frikaUad. Icke eller kan någon Riksdagsman från annan ort, medan han för Riksdagens skull sig å riksdagsorten uppehåller, utan i ofvanförmälda svårare fall, dragas derstädes för Rätta, med mindre han sökes för gäld, som han under den tiden sig der åsamkat.
Hr von Knorring, Erik Oskar: Utan att vidlyftigare ingå i besvarandet af Hr Brakels motion, vill jag dock söka bevisa, att den af motionären föreslagna förändringen af 18 § Riddarh.- Ordnm skulle, utom den betydligare tidsutdrägt, som af densamma blefve en följd, i betydlig mån gifva anledn. till partistridigheter. Motionären har föreslagit, att K. o. Ad. skulle samfäldt in pleno välja 25 ordinarie Elektorer och 5 Suppleanter. Dessa sednares antal är, enl. mitt förmenande, i anseende till den ständiga 392 Den 21 December. omsättningen, allt för lågt tilltaget. Man skulle aldrig kunna antaga mindre än 10 å 15 Suppleanter. Vi skulle på så sätt få på listan 35 å 40 namn. Det är för ingen obekant, hvilken tidsutdrägt, som valet till förstärkt StatsUtsk. kräfver; huru mycket längre tid skulle icke åtgå för det nu föreslagna valsättet och hvilken betydande röle skulle icke slumpen komma att spela, om motionen vunne framgång! Det har vidare blifvit yttradt, att större sjelfständighet vid valen komme att göra sig gällande; men jag hemställer till Eder, Mine Hrr! om man icke blefve tvungen att taga redan upgjorda listor, enär det skulle fordras lång tid för att efter egna omdömen uprätta en sådan. Hvad beträffar den af motionären åberopade omständigheten, att minoriteten i vissa fall kunde tillsätta bankmän tvertemot majoritetens önskan, så ber jag att få fästa den värde motionärens upmärksamhet på hvad Hr Gripenstedt på detta rum vid 1847 — 1848 årens Riksdag yttrade, i anledn. af en af Hr v. Hartmansdorff i samma syftemål gjord framställning. Han säger nemi. på ett ställe i sitt anförande: »Man har vidare påstått att Hr von Hartmansdorffs förslag hindrar slumpen att vid elektorsvalen spela en så vigtig röle, som under nuv:de förhållande. Det är visserligen mathematiskt riktigt, att en minoritet af 143 ledamöter bland 500, enl. närv:de valsätt, skulle kunna bestämma elektorsvalet. Men på hvad vilkor?
Jag blef imellertid utexaminerad licentiat och var ganska välbehållen i det gamla goda Åbo, der jag slog mig ned, och hvarest en och annan afton förflöt i sällskap med kamraterna under glada tillställningar. Mitt hittills varande lif hade till större delen förflutit bland glada, goda menniskor, om ej just lekande, dock temligen lugnt. Utan bekymmer är intet lif tänkbart. Men dessa hafva hos mig merendels haft sin rot i passionernas mer eller mindre härjande stormar. Menniskans bittraste lidande lärde jag nu att känna ej allenast berättelsevis, utan ansigte mot ansigte. Man har svårt att tänka sig till hvilka förfärliga plågor en läkare får vara vittne, ofta utan att med bästa vilja kunna hjelpa. Jag känner lifligt: min glädje är lika yrande, som min sorg, mitt deltagande är djupt. I medlidandets känsla ligger en kärlek förborgad, och jag glömmer aldrig den jag en gång lärt mig att älska. Mången gång är min glädje förbi vid den erinran, att jag intet förmådde till lindring af de smärtor jag skådat. Hvad hafva de väl brutit, som framsläpa en ofta ganska lång tillvarelse under ständig afsaknad af lifvets på en gång dyrbaraste och mest värderade gåfva helsan? de hvilkas lif icke är något lif? Så frågade jag mig redan som student, så frågar jag mig ännu äfven midt i hvimlet af nöjen och förströelser, i hvilka man så ofta inkastas. Det är ett af dessa "hvarföre" hvarpå man förgäfves söker att finna ett förklarande "derföre," ett af dessa "hvarföre," på hvilket "derfore" följer först der, hvarest ingen sjukdom, ingen plåga mera finnes. Men hvarföre ger jag offentlighet åt lidandet i det tysta? Ingen blir ju deraf varnad, ingen deraf hulpen. Röres äfven något medlidsamt sinne af lidandet, så försvinner snart denna rörelse af bättre känslor bland små bekymmer och bland dagens flärd. Är det icke sannt? någon ödsligare känsla än den af ett vanmägtigt medlidande finnes knappast.