Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mångtusen fot högt på en fjällvägg står att läsa i meterhöga, brandröda bokstäfver, omgifna af strålande lågor: Cuticura Plaster! Positively the Worlds Relief!! Åh Amerika – hur rister du icke med dina jättelabbar en människas kynne, tills allt hvad hon trott sig äga dansar rundt i själen ... Så sitta de åter i den ombonade, briljant eklärerade Pullmanwaggonen, där man stimmar och skrattar och konverserar sorglöst som å en oceanfarare. Damerna dricka té, uppvaktade af hvitklädda negrer vid väggfasta, polerade bord, herrarne spela kort eller schack eller promenera omkring i den rymliga vagnen; man är en enda älskvärd familj, ty i en Pullmannare väntar ingen att finna folk, som han hälst bör undvika. – Men Madame – återknyter en förtjusande brunett från Baltimore lifligt sitt samtal med den bleka svenskan, så underligt skygg men dock icke utan ett visst något – När edra unge män tillbringa sitt lif så där länge i dammiga studiesalar, bland dammiga böcker – så stå de ju sedan, på sin ålders höjdpunkt, yrvakna, skumögda – barn, då de borde varit män, lifvet som är så kort ... Ett litet darrande hopp tindrar i den svenska kvinnans hjärta. Är det meningen att hennes lif nu skall gå uppåt ... att hon skall få börja tänka? De fina damernas älskvärdhet är på en gång ljuf och plågsam. Ty egentligen förefaller henne allt detta prat om saker, hvilka icke angå henne, som ett tröttande virrigt marknadssorl, och hon kan icke intressera sig därför ... Så lugnt, så värdigt – så mycket sol och så många välklädda människor! Louise visste icke hvad det var i denna fredliga kväkarstad, som lyste likt lycka. Om det var de breda, propra gatorna, de blanka spårvagnarna, hvars konduktörer voro gentlemän och hvars inredning var mönstergill – eller de aristokratiska butikerna, de tusen små kyrkorna, Broadstreets stolta palatsboningar ... vimlet af fina kvinnoansikten, männens fria hållning, indiansommarens varma guld ... ? Något var det, som föreföll som vore det allt.
Han rynkar ögonbrynen och mönstrar med bistert hot fienderna – alla som i framtiden skola vara i hennes närhet, alla de hofmän och damer, som stå färdiga att fylla luften omkring det unga konungaparet med sina intriger och kabaler. Där är fru Plessen: den stenhårda dygden i styfkjortlar; Elisabet Eyben: det vaxmjuka lättsinnet i siden och spetsar; de båda svågrarna Moltke och Reventlow: två gamla tuppar i kamp, hackande på hvarandra för att tillfredsställa sina gemåler, därför att den ena systern afundas den andra hennes rang; prins Karl af Hessen, förmäld med det regerande majestätets älsklingssyster, i kamp med grefven af S:t Germain om kommandot öfver armén; den gamle grefve Danneskjold, full af medvetandet om sin egen förträfflighet, i kamp mot Bernstorff och alla de yngre gudarna: Sperling, Brandt och grefve Holck, i kamp om konungens gunst och alla de högborna unga damerna, som drömma äregiriga drömmar à la Pompadour alla sins emellan i kamp, slitande den unge konungen emellan sig. Struensee skakar sitt hufvud: Af dessa människor kommer den unga drottningens lifsöde att bestämmas? Hvart han än vänder sina tankar, ser han dunkla faror hota henne. Han reser sig upp, och hans vilja spänner sig så hårdt, som musklerna på en atlet i brottarställning. Det medlidsamma uttrycket försvinner och öfver hans drag lägrar sig ett uttryck af stenhård beslutsamhet. Han måste fram! Han har icke tid att vänta på andras hjälp. Han får själf bana sin väg! Ljuset på chiffonniern har brunnit ner i staken, men ännu glimma alla lanternor på farkosterna i hamnen, djupt under honom; och ännu höras enstaka jubelrop från gatorna, där Altonas invånare stimma omkring de illuminerade äreportarna och husen, yra af underdånig glädje öfver, att den unga drottning Karoline Matilde i nåder behagar dväljas i deras stad. (Altona i maj 1768.)
Det lät sig vara angelägit att för framtiden förekomma möjeliga återkomsten och verkningarneaf sådane fordna förhål* landen, och då dst icke borde vägras Konungen, ' att äga en högste Ombudsman, föreslog det enligt Regeringsformens 96 § Creérandet afen Embetsman, tillsatt af RiksensStänder, oberoen-i de af Konungen, beroende afendast Lagen, mea också vid ansvar, dess stadgande underkastad; en Embetsman, hvilken förnämligast ålåg till. synen öfver Lagarnes verkställighet, af Domare, Embetsoch Tjenstemän; sorn ägde att vid vederbörlige Domstolar tilltala sådane ibland dem, sorn uti sine Embeteos utöfning af väld, mannamån, eller annan orsak någon olagligHet begå, eller underlåta att sine Embetspligter behörigen fullgöra; En Embetsman till hvilken klagande öfver någon af förenämd d<? kunde vända sig utan att befara att blifva afvist; som borde föra talan med anledning af Riksens Ständers i 106 §. Regeringsformen förvarade rättigheter, med mera, som Grund-' lagarne och Instructionen innehålla. Skulle åter nu meningen vara: att Justitieombuds mannen, uti itisigter och förmåga, borde leqvivål ra Comiteen öfver författandet af en ny civil och criminal-lag; Comitéerne till revision af författningarne rörande näringarna och öfver de administrativa verkens organisation j Den 13 Martil i 743 ”att Iian” (för att nyttja författarens ord) ”bor”de under sina resor hafva funnit någon eller ”några hufvudsattser till den förlägenhet och ”vanmagt,” hvilkas tillvarelse flere anmält, andre bestridtj ”att han, under representationens 5 åriga overksamhet, skall vara enäll, ”tid lefvande och städse tillvarande laglig or”gan för en i sjelfva Statsförfattningen grundad opposition; att alla föremålen för Riksens Ständers hela verksamhet äro till Justi. ”tireOmbudsmannens omvårdnad öfverlemnade "under mellantiden af Representationens sammanträden; att
Ijoö hofrätt betala löfen od) flämplabt papper för Ijanbltngar i reoiftonöfafer; b) om jorbö eller lägenhets afflåenbe för allmänt bef>of; ocb e) i affeenbe på f>anbcl om lösören, font köparen (åter i fäb jarenö wårb qwarblifwa. öfwer be från Sviketö ©tänber unber ftflförflutna rikébag till •Kongl. ^aj:t inkomna uttberbåniga jkrifwelfer meb förflag till lagföräm Sffidpenöfnin garne. 2(rméen$ materiel. öringar, $ongl. 5CTJai:t wiö pröfning Deraf efter rtföbagené flut icfe funnit gobt att bifalla, ffall färjftlb berättelfe, innefattanbe jemväl be ffäl, fem l)inörat för|Iagenö antaganbe, warba DviEeté @tänber mebbelab. Armeen bär unbergått årliga mapenöfningar till ben utflräcfning od) farffilta befPaffen[>et, hvartill antagen förattleba od) lemnat till* gång. ©efutom b^ ben tnöelta folöatenö werffambet till någon Del marit anlitat) i ocb för fommenberingar till förvärfning i fäftningar od) garnifonösorter, till fångbewafning ocb M allmänna arbeten. 2lf bewäringö*manffapet b<w b^K åtö flaf blifvit i wapen öfwab unöet Den bärför bejtämba tiben.
Prot. 1840. 6 Sami. 2 A/d. aulra Haft. 2 10 Bancooch Lag-Utskottens Betänkande, N.-o 4- Bankens panter, då de under hand såldes, utan att Banken förr, än kortare eller längre efteråt, finge kunskap om köpet och den nye egaren”; dels ock anmärkt, att, utom oreda och hinder, skulle, genom upphäfvande af berörde stadgande, stundom för Banken tilläfventyrs kunna uppkomma betydliga förluster, enär, under de 28 år, sorn vanligen åtgå till liqvid af ett faslighets-lån, Bankens panter, isynnerhet uti de mindre släderne, kunna betydligt falla i värde, så att de, vid skeende försäljning, icke uppgå till beloppet af Bankens fordran; i hvilket fall det för Banken blefve nödigt att hålla sig till gäldenärens person och öfriga egendom; men om den pantsatta fastigheten kommit i annan egares hand och denne icke, genom utgifven omsättnings-revers till Banken, iklädt sig skulden, stöde han icke i ansvarighet för lånet längre, än så vidt fastigheten dertill räckte och derförinnan kunde förre egaren eller låntagaren redan vara död elier på obestånd; hvadan Commissariatet tillstyrkt afslag å ifrågastälde motion; och hade Banco-Fullmägtige deruti jemväl sig förenat. Till Banco-Utskottet har ock blifvit remitterad en af Petter Pehrsson från Calmar Län, inom Hedervärda Bonde-Ståndet framställd motion, att då andra allmänna Verk och Inrättningar hafva sig ålagdt att årligen tillsända vederbörande
Ständers Allmänna Besvärs-och EkonomiUtskott den 3 "Suni 1823* Grefva Rosen Ä. yttrade: Med all aktning för det bemödandéj iom beredningen ådagalaggt, vid utarbetande af brännvins förordnings projectet, att Vinna slutföljd i ett af stridiga interessen inveckladt ämne, kan jag likväl icke instämma i maningen om de grunder, hvarpå förslaget hviiar. Min öfvertygelse är, att bästa brännvins författningen inom Sverige vore den, att hvarje bofast person, så på landet, som i städerna, egde fritt tillstånd att bränna med så stor eller liten panna, som den sjelf åstundade och af hvad form som heldst, endast den erlade skatt efter deri bevillning, sorn Ständerne öfverenskomma skulle betalas för kannerymden; Konungens rätt förbehållen, att vid inträffande krig ellef missväxt, för längre eller kortare tid, inställa brännvinsbränningen — sådan har alltid min Öfvertygelse varit, och jag hemtar anledning till densamma deraf, att den öfver* enstämmer med en sann näringsfrihet, och att de jemna förändringar, som, under da sex Riksdagar jag bivistat, egt rum med brännvins författningar, ålaggt jordbrukaren 2:ne bevillningar, den ena till staten, och den andra till kopparslagarna, hvilken sednare åter ibland i belopp närmat sig till den förra, Besv. och Ekon> Utsk. Betänkanden. 659 1 anseende till det korta bruk, som egaren kunnat gora af sine pannor, innan nu förändringen inträffat, samt slutligen att jag funnit, det brännvins författningen i Norrige — hvilken i det närmaste liknar den af mig föreslagne, der medförer lika allmän nytta, som den är allmänt omtyckt. Man kan invända, att något visst bevillningsbelopp ej kunde efter min princip af Ständer påräknas till ingående; men jag tvekar ej att påstå, det åtminstone summan skall kunna jemnföras med den hitintills varande, enär speculationen skulle få mera rådrum att utveckla sina företag.
Ack, fråga mig ingenting, jag är så underlig till mods; men sitt ner och låt mig tala vid dig! GUNNAR sätter sig. Paus. GUNLÖD. GUNNAR. GUNLÖD. 212 GUNNAR trycker henne i sin famn. Gunlöd! Gunlöd! Har snön fallit så tätt, att minnet frusit bort? Sjelfva jökuln derute kan ju gråta eld, och du är kall som en snövind; men tala tala! Hvarför är du här, hvad har händt? Svårt har händt, värre kan hända, om du stannar längre springer upp. Gå innan min far kommer! Tror du jag släpper dig nu jag, som sökt dig i långa år? Då jag ej i hemlandet kunde finna dig, gick jag att i strid med saracener och blåmän söka dig på andra sidan grafven, men min tid var ej kommen, och då det blef vår fjerde gången efter vår skilsmessa, fick jag höra att du fans här. Nu har jag dig, och du vill att jag skall lemna dig ensam i detta hedningamörker! Jag är ej ensam! GUNLÖD. GUNNAR. GUNNAR. GUNLÖD. så skön; och när du for bort, stod jag så ensam mig sjelf kunde jag aldrig tro på, ty jag var så svag. Då mindes jag din Gud, som du så ofta bedt mig älska och jag bad till honom. Och de gamle gudarne? Dem har jag aldrig kunnat tro på, fastän far har befallt mig det de äro så onda. GUNLÖD. GUNNAR. Och hvem lärde dig bekännelsen och gaf dig Kristusbilden? Biskopen. GUNLÖD. GUNNAR. GUNNAR. Och det vet ingen? Nej, ingen, ty jag har måst dölja det för min mor, och det oroar mig ofta. Och din far gömde dig här, att ej de kristna skulle se dig? Ja, och nu är han på väg från Norge, der han skaffat folk, ty han vill bli jarl på ön! Det förbjude Gud! GUNNAR. GUNLÖD. GUNNAR. GUNLÖD. Din far älskar dig ej din mor förstår dig ej och båda äro hedningar. Jag har kristna vänner!
Jag har äfven varit af skiljaktig mening med majoriteten vid beslutet om landets och städernas fördelning i serskilda valdistrict, hufvudsakligast af den anledning, att jag befarar en sådan fördelning innebära frön Lill oenighet och tvedrägt inom Representationen. Den skall sannolikt vålla, att en art ståndsskilnad kommer att fortlefva inom den nya Representationen, en gräns-lmea uppdragas emellan landets och städernas representanter, sorn säkert vid många tillfällen, då de serskilda intressena stå i strid med hvarandra, torde komma mången att, med förbiseende af sina pligter såsom National-represenlant, låta hänföra sig till ett blindt förfäktande af det ensidiga special-interesset, hvars ombud han sålunda i första rummet skall anse sig vara. Af ett sådant förhållande befarar jag högst betänkliga följder, ty ensidigheten hos en minorite kan endast reta den rådande majoriteten och derigenom ofta nog föranleda obilliga beslut, som skulle hafva uteblifvit, såframt icke passionerna blifvit satta i rörelse och förqväft rättskänslan. Lifligt öfvertygad om att landets och städernas trefnad stå i oskiljaktigt beroende af hvarandra, och viss att denna åsigt allmännare skall inses och medgifvas i samma mon som ett intimare förhållande uppkommer emellan de serskilda samhälls-classerne, fruktar jag icke en Representationsförändring, utan önskar den på det högsta, men fordrar att den icke allenast skall afse undanrödjandet af våra närvarande tunga representationsformer, utan äfven på ett behörigt sätt inrymma åt hvar och en det mått af politiskt inflytande, som honom billigt vis bör tillkomma, hvarförutan den nya institutionen icke kan tillvinna sig nationens sympati och tillgifvenhet, som dock är första vilkoret för dess bestånd och välgörande inverkan pä samhället.” Af Herrge Maré: ”Jag kan icke underlåta, att i t vänne liufvudsakliga afseenden anmäla reservation emot Höglofl. Utskottets beslut.
Kungörelse angående chartering av de certepartier som på utrikes ort med främmande skeppare avslutas om frakter här i riket. Stockholm den 15 september 1813. Dessa frakter skall åtföljas av svenskt stämplat papper. Inga undantag får göras, då missbruk skulle åsamka Kronan förlust. Stockholm den 15 september 1813. OLOF E LAGERHEIM Kungörelse angående upphävandet av förbudet mot utförsel av risgryn. Stockholm den 27 september 1813. Utförsel av risgryn blir tillåtet och förbudet från 4 november förra året är upphävt. Stockholm den 27 september 1813. A. N. EDELCRANTZ Kungörelse angående husbehovs brännvinsbränningen för innevarande år. Haga den 29 september 1813. Då tillgången på både inhemsk och utländsk spannmål varit god och priserna sjunkit har Vi velat gå en allmänt yttrad väntan tillmötes och återigen tillåta fri husbehovs bränning. Då visserligen skörden varit god i södra landskapen med endast medelmåttig i övriga landet, så att sparsamhet är oundgänglig, har Vi endast tillåtit bränning från 1 november till 15 december detta år. Vi inskränker Oss att tillägga att beslutet kommer att bero på hur denna tillåtelse begagnas. Om husbehovs bränning förvandlas till fabrikstillverkning och det blir brist på spannmål eller att priset stegras som följd, så blir Vi urstånd satta att tillåta utövningen av denna rättighet, hur fördelaktig den än är, när den begagnas med måtta. Statens viktigaste intresse, att ge undersåtarna uppehälle, får inte bli lidande. Haga slott den 29 september 1813. CARL. Kungörelse om kaparfartygs utrustande under nuvarande krig. Haga den 29 september 1813. Då Vi blivit anfallna av fiender, har Vi tillåtit att de som önskar och uppfyller de föreskrivna villkoren får utrusta och nyttja kaparfartyg. De skall erhålla kaparoch kommissbrev, men ställa sig till efterrättelse vad i Vårt reglemente av den 30 april 1808 för kapare är utfärdat. Haga slott den 29 september 1813. CARL. Kungörelse angående tullen å utländsk spannmål. Stockholm den 4 oktober 1813.
Tje nstgörings-resorne; så, oell enär i sådant fall en tillökning af 3000 R.dr till förenämnde 8000 Hulr eller en sammanräknad summa af 10,000 R:dr blefve för ifrågavarande behof tillräcklig, hemställer Stats-Utskottet att, jemte det de erforderiige 2000 R:dr tillökning beviljas till uppförande å Stat, Riksens Högloll Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att ornförmäldte förändring och inskränkning i desse rese-kostnaders bestridande måtte i Nåder varda vidtagne och anbefaldte. 9:0 Jemväl har Stats-TJtskoftet uti dess angående Första Hu/vud-Tituln afgifne utlåtande, i frågan 0:11 Lif - Drabante - Corpsens flyttning med dess allönings-summa från berörde Titul till den Tredje, uppskjutit den i sammanhang dermed af Kongl. Maj:t i Nåder äskade tillökning af denne Corps Bekläds-anslag, för att tagas under öfvervägande vid nu förevarande reglering af sistnämnde Ti luis behof. Berörde anslag för Lif-Drabante - Corpsens beklädnad utgör för närvarande i ett för allt Siats-Uisfosttets Betänkanderii 2.03g 1430 R:dr om äret, hvartill det vid 1809 och. 1810 årens Riksdag bestämdes.
Väl var hon öfvertygad, att ingen tjenligare person kunde finnas för detta kinkiga uppdrag; men det var ytterst motbjudande, att bedja Mannerstedt åtaga sig ett af denna beskaffenhet, hvilket visade kaptenens angelägenheter ur en synpunkt, som för Rosa måste vara högst sårande att framställa samt förolämpande för Ferdinand, i händelse han framdeles erhölle underrättelse om hvem som dervid varit ombud. ”Min bästa mamma,” svarade Rosa i öfvertalande ton, ”jag fruktar, ja, jag fruktar verkligen, att detta ej blir så lätt att afgöra. Mannerstedt passar, i min tanka, alldeles icke. Visst ...” ”Men han passar fullkomligt efter min,” afbröt kommerserådinnan med afgörande ton. ”Han är en alltför hygglig och tjenstaktig yngling, den Mannerstedt; just en af mina favoriter. Och jag ville väl veta, hvarföre han ej skulle vara nog skicklig att uträtta detta.” ”Visserligen skicklig, mamma lilla, derom är ej minsta fråga, och jag betviflar för ingen del, att han har tillräcklig ädelhet och tystlåtenhet, för att vara ett sådant förtroende värdig; men jag tycker, att vi ej böra inblanda någon fremmande i denna angelägenhet. Om mamma tillåter, skall jag försöka uttänka någon annan utväg tills i morgon. Lofva mig endast att icke nämna ett ord derom för Mannerstedt, då han kommer hit i afton.” ”I detta fall, min lilla flicka,” svarade kommerserådinnan, med ett uttryck i rösten, midtemellan medgifvande och svårigheten att förneka ofelbarheten af sin egen tanka, ”vet jag icke, om du har rätt. – Egentligen förtröt det den goda frun att blifva motsagd af Rosa i en sak, der hon väntat att denna skulle utbrista i beundran och loford öfver det moderliga ädelmodet. ”Jag kan icke inse någon brist på grannlagenhet i min plan, och Mannerstedt förstår nog att ställa saken fint.” ”Goda, bästa mamma!” bad Rosa smickrande, och tryckte den moderliga handen till sina läppar, ”låt det blifva vid hvad jag begärt!
Vigten af. detta lagbuds noggranna tillämpning i allmänhet kan möjligen vara föremål för olika omdömen hos den enskilde, i den mån större eller mindre vigt tillerkänn es de särskilda, icke såsom grundlag tillkomna författningar, som bestämma, hvilka tjenster böra efter upprättande af förslag tillsättas; men i det offentliga lifvet bibehåller grundlagsbudet alltid sin fulla giltighet. Att detsamma icke blifvit i nu anförda särskilda fall fullgjordt, måste anses vara af protokollens ordalydelse vitsordadt. Om ock det under protokollsgranskningen i allmänhet af Utskottet bemärkta förhållande, som kommer alt framdeles i särskildt fäll omförmälas, alt Stats-rådets underdåniga yttranden vid t jensters tillsättning ganska ofta äro i protokollen upptagna uti den, till följd af bristande motivering, korta ordställningen, alt utnämningarne skett ”i enlighet med Stats-rådets tillstyrkande,” möjligen kunde anses lättare medgifva den förmodan, alt frågan här egentligen skulle gälla felaktighet i protokollens uppsättning och justering, troi' Utskottet sig dock icke böra erkänna, alt ett i principen så vigtigt ärende, sorn kontrollen öfver ovilkorligt påbjudna konstilutionela formers iakttagande, må inledas på dylika förutsättningars osäkra grund; utan finner Utskottet sig böra det anförda förhållandet, scm antyder bristande nit, skicklighet och drift i rådgifvarekallets utöfning, emot föredraganden anmärka. Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6, 5 *# »• Angående utbyte af prebende-pastorat under Biskops-stolen i Kal• mar.
Rikets Ständer hafva derföre så mycket hellre antagit, att eftergift af någon del Båtsmän i Blekinge icke är af verkligt behof påkallad, som Länets Fullmägtige vid denna Riksdag något yrkande derom icke framställt; i anledning hvaraf, och med afseende å de betänkliga följderna af en förlust utaf 249 sjövane Båtsmän nära Flottans hufvudstation, Rikets Ständer ansett icke vara något att erinra dervid, att all vidare fråga om berörde jemkning, hvilken dessutom befunnits innefatta flere andra fel och brister, må, sådan den af Comiterade blifvit uppgjord, förfalla. Att åter tillvägabringa en jemn fördelning af rustningsbesväret, genom ett förändradt sätt för öfverskottsräntornes liqviderande, eller deras förvandling, antingen till effectiv rustning, eller till deremot svarande penningebelopp efter markegång, hafva Rikets Ständer funnit vara lika öfverensstämmande med rättvisa och billighet, som påkallade af behofvet för de hemman, hvilka af rustningen äro mest tryckta; helst i afseende å berörde räntor och deras liqviderande, utom hvad derom ofvan blifvit nämndt, såsom obestridligt förekommer, alt vid indelningstiden afsågs, att all den till båtsmanshållet anslagna jord skulle deltaga i rustningen lika; att det emellan ränta och effectiv rustning, hvilka då motsvarade hvarandra, sedermera genom myntets försämring uppkomna ojemna förhållande icke förutsågs vid indelningstiden; samt att det ena hemmanet icke bör draga rustning för det andra, emot en ringa och obetydlig ersättning. Då denna olägenhet undanröjes, samt Indelnings-Verket och Båtsmans-Contractet till sina hufvudgrunder och rätta tillämpning återföras, genom den i Nåder föreslagna regleringen af öfverskottsräntorne, hafva Rikets Ständer icke funnit någon betänklighet emot dess antagande, vidare, än så vidt derigenom inträffar rubbning i de räntetillskottgifvande hemmanens värden, hvilka naturligtvis skola nedsättas i samma mon, som räntelillskottet, genom den ifrågaställde förvandlingen, ökas.
Beträffande Stats-Verkets årliga kostnad under den lid, sorn för arbetets fullbordande ännu kan komma att erfordras, så hafva redaktörerne, under antagande, att minst 20 tryckta ark årligen utkomma, skolat deröfver uppställa följande öfversigt: För sättning, tryckning, papper, omslag och häftning af 20 ark, enligt den med Kongl. Boktryckarne Norstedt et Söner slutade afhandling, (upplagan för Statens egen räkning är bestämd tili 1,000 exemplar) - R:dr 436: — A rfvoden: 2 Redaktörer, med skyldighet att bekosta biträde till renskrifning och korekturläsning, m. m, 1 Vaktmästare Expenser ungefärligen 1,600: —- 66: 32. 1(X): — 1,766: 32. Men enär härifrån dragas: hvad genom försäljning af dertill afsedda — 124' — 760 exemplar påräknas att inflyta, å 1 R:dr 32 sk. per exemplar, l,266r 32.. 240 exemplar, bestämda att gratis till Embets-verken utdelas, ä 1 R:dr 32 sk. per exemplar, .. . .. .. ., ... .. 400: — 1,476: 32. blifver R:dr 726: — Statens verkliga uppoffring årligen för ifrågavarande Författningssamling, afsedd att inom en. vigtig del, af administrationen och ett talrikt antal medborgare sprida reda och upplysning.. Vidkommande härefter den mig, Forsberg, till utarbetande i nåder anbefallda mindre Förfaltuings-samling, benämnd: Stadganden rövande Rotehållaren celi Soldaten vid indelta Inf a n teid-Regemen t ern a, så hafva, sedan den 11 December 1843, då sednaste revision af StatsYerkets styrelse och förvaltning fullbordades, från trycket utkommit:. i.sta Afdelningen r Vilm ä n n a Stadgande m. 2'.dra Afdelningen.. 3 :sta L i fg r e n a d i e r - R e g e me n te t.. Uplands Regemente;.