Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag finner lika litet skäl för framläggande af ifrågavarande förslag, såsom likaledes afseende endast ändring af vissa delar i författningen, och reserverar mig alltså emot Utskottets beslut.» Herrar Uggla, C. G., och Trolle, C. A., Doktor Lindgren, samt Herrar Wcern och Carlén hafva anmält, att de i Utskottets beslut icke deltagit. Bih. till R. St. 2 Stockholm, tryckt hos Sam. Ank. till Exp.-Utsk. den 30 April 1866, kl. 1. e. m. Memorial till Rikets Ständer, i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande det i Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 10 framställda förslag till ändring i 28 § Regeringsformen, så att till flera befattningar må kunna utnämnas bekännare af annan troslära än den rena evangeliska. Af inkomna utdrag utaf Riks-Ståndens protokoll för den 11. 14 och 18 innevarande månad har Konstitutions-Utskottet inhemtat, att dess i Memorialet N:0 10 framställda förslag till den ändring i 28 § Regeringsformen, att till flera befattningar må kunna utnämnas bekännare af annan troslära än den rena evangeliska, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden antaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, men af Preste-Ståndet förkastats. Då Utskottet finner sig icke kunna föreslå en sammanjemkmng af så skiljaktiga meningar, får, jemlikt föreskriften i 81 § Regeringsformen, Utskottet härom göra anmälan, med vördsam hemställan, huruvida icke Högvördiga Preste-Ståndet skulle vilja efter de öfriga Riks-Stånden sig loga. För den händelse åter att sådant icke skulle ega rum, får Utskottet, för frågans vidare grundlagsenliga behandling genom omröstning uti Förstärkt Konstitutions-Utskott, vördsamt till Rikets Ständers godkännande föreslå följande Votering s-proposition:
Direkiionens I 78 § af Banko-reglementet stadgas, bland annat, att pröfning af öfver linelånehandlingar, som afse diskontering eller lån från fonden för handel och Malmö^vec narinSar’ icke må fördröjas vid Låne-kontoret i Malmö utöfver 3 dagar; men ko-sa mm anRevisorernes till granskning af nämnda Låne-kontors räkenskaper och träden, förvaltning för år 1855 afgifna berättelse har Utskottet inhemtat, att diskontering och utlåning i och för handel och näringar under revisions-året icke förekommit oftare än en gång i veckan. Då likväl Revisorernes berörde anmälan icke innefattar någon anmärkning mot Direktionen att hafva underlåtit ställa sig omförmälda reglements-föreskrift till efterrättelse, hvadan del kan antagas, att orsaken, hvarföre Direktionen, för pröfning af dylika frågor, endast en gång i veckan sammanträdt, bärledt sig derifrån att inkomna ansökningar om diskontering och lån icke påkallat tätare sammanträden; så anser Utskottet Revisorernes anmälan för närvarande icke höra till någon åtgärd föranleda; viljande Utskottet vid granskning af Banko-reglementets ifrågavarande föreskrift tillse, huruvida någon förändring deraf må anses erforderlig för vinnande af det ändamål, Rikets Ständer med densamma afsett. Banko-V (skottets Berättelse N:o 8. 5 § 6. Enligt hedervärda Bondeståndets protokolls-utdrag af den 5 April Lefdg”°jers 1854, hafva, för granskning af Låne-kontorets i Wisby räkenskaper och förSisndet utévaltning blifvit utsedde, År 1855. Måns Månsson från Kalmar län. Suppleant: Gustaf Nilsson från Kalmar län. Nils Svensson från Blekinge län. Suppleant: Jöns Pehrsson från Blekinge län.
Riddarhuset ägde att i allo sjelft bestämma sin Ridd.Ordn. efter sin önskan; så vore det ganska simpelt att nu remittera den fråga, som Hr von Troil väckt, till Ridd.Utsk., och genom en sådan remiss just likasom påpeka det sätt, hvarpå Ridd.Utsk. skall behandla frågan; men som, utom Riddarhusets beslut i denna fråga, för alt vinna en förändring i den ifråga var. • §:n, äfven fordras Konungens sanction, och det är möjligt, att den på ett sådant förslag uteblifver, så skulle ingen annan effect uppstå, än att Riddarhuset, genom sitt försök att få förändringen, gifvit tillkänna att de önska en sådan förändring. Min tanke bar varit, att förändringen icke är nödvändig, när man nb. iakttager, att de tvänne §§:ne i Riksd.Ordn. äro peremtoriska deruti, att Riksd.Ordn. i allo framför Ridd.Ordn. skall gälla; och derföre vill jag, för min del, icke tillstyrka R. o. Ad. att vidtaga en sådan åtgärd, hvaraf effecten skulle kunna blifva sådan, som jag framställt. Då Hr von Troil väckte sin motion var det ett helt annat förhållande. Han och flere kunde då hafva det hopp, alt saken skulle blifva hjelpt på det sätt, som i förmiddags hade varit möjligt, nemi. det, att R. o. Ad., utan att tillkännagifva orsaken, hvarföre förändringen anses nödvändig, hade helt och hållet gått ifrån bänkmindeln.m, och i stället indelat Ståndet uti 5 classer, såsom Utsk. föreslagit. Derigenom hade man undvikit att komma på denna fråga eller gifva anledn. till den förmodan, att Ridd.Ordn. skulle kunna tolkas så, att de uti 4' Riksd.Ordn. nämnde personer vore berättigade att deltaga - Dan n April e. m. 233 ga uti bänkm.valen.
Ständers ytterligare ompröfning. Denna rörelse synes böra inskränka sig endast till tackjärnstillverkningen, såsomen handtering, den allmogen med lätthet kan sköta, och hvilken fordrar mindre förlager. På sig företeende omständigheter beror, om det ej kan blifva nödigt, att, sedan nu föreslagna mått och steg blifvit verkställda, i början anslå någon mindre summa, att såsom Lån i smärre poster utlemnas emot lindrig renta till föllag åt dem, som börja denna handtering, och torde då Bergsmännen i denna händelse tillåtas, att få betala dessa Lån med tackjern, som vid lastageplatsen afletnnas. Emedlertid lära Riksens Höglofl. Ständer finna af högsta angelägenhet, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla , det alla vidare skogsutsyningar eller förläningar, än de nu redan erhållna, af Allmänningar eller Kronans par - Besv. och Elkon. Utsk. Betänkanden. kr, vare sig till hvad behof, eller under hvad förevändning som helst, måtte härstädes nu genant, och intill dess den blifvande Bergslagens behof deraf varder utrönt, inställas5 på det hufvudsakligaste nödiga medel icke må sak: as, när förslaget en gång skall bringas till slutlig verkställighet. Stockholm den 22 Maj 1818. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotts förnyade Utlåtande öfver väckt motion om allmänna landsvägar nes rätande och förkortande. ^Je nom ProtocollsUtdrag den i7de nästlidne Januari har Högloft. Ridderskapet och Adeln återremitterat Ekonomiutskottets Betänkande, i anledning af väckt fråga om allmänna landsvägarnes rätande och förkortande, med dervid gjorde anmärkningar af Herr Grefven J. Fl. Gyllenborg, som ansett premisserne af Utskottets Betänkande vara obestämda samt att resultatet af tillstyrkandet ej dermed står i sammanhang; och på sådan grund begärt svar i ett förändradt Betänkande på de i motionen gjorda framställningar :
Och jag kan inte vara ärlig, emedan jag har lika många karaktärer som jag behöfver hufvudfigurer i mina arbeten – eller rättare: jag har beröringspunkter och lösryckta drag af alla dessa karaktärer; min varelse har lika många facetter som en flugas öga. Hur skulle jag annars kunna insuga och uppfatta och upplefva! Det är inte af falskhet jag är god på samma gång som stygg, och det är inte af elakhet jag är kall på samma gång som varm. Det är det du kan inse. Det är också alltid det, som Eljest hade du för länge sen hört till en förgången period. Men jag vet att du inte öfverskattar mig, när du inte Axel Lundegård – ”kamraten”. Den literära julpolskan. Motto: »Gyllene kalfven är världens Mel. »Nu är det jul igen» Och snart är det jul igen, då gäller det, min vän att skrifva både dar och nätter Kring Moses dansen går och här han välja får bland Literära silhuetter Vi dansa utan skolk, vi äro Fattigt folk Apollos pigor just och drängar. I snille strunt och smak! Det är En hufvudsak att Moses ger oss litet Pängar Ur lifvet skildrar jag, En ängel uti dag, i morgon Skådespelarinnor Och få som jag förstått Hur det en man gör godt att Under toffeln stå för Sanna kvinnor. Och jag är Levertran, en liten rolig f-n, med kropp så tunn som mina dikter. Hej, Moses! Småmynt fram! Jag är af Juda stam Du vill väl inte ha Konflikter? Här dansar jag med er, Och Hvad man inte ser, det kan du kanske gissa få dej. Ur väg för stubbarne! Slå ned på gubbarne»! Och Dömd är den ritar å mej. (Ett literärt par.) Min fru, var inte skral. vi visa vår Final – vill man ej se den, kan man blunda. Man ritar af minsann båd’ far och mor och man. Tjo! Fria ord! Hopp, lilla Kunigunda! Hej, spelman, fila på! Hej hopp! Låt dansen gå! Det Gråkallt är af tusan böflar. Nå, Moses, börsen opp! Till dig står allt vårt hopp om hatt, turnyrer, byxor, stöflar. Vi dansa utan skolk, vi äro fattigt folk,
Riksens Ständers enskilde fordriitgsegares rätt, funne Kongl. Ilof-Rätten, med bifall till hvad dess Advoral-Fiscal Herr Lagmannen Hedenstjerna yttrat, samma ordres icke skäligen böra föras Landshöfdingen till last; men beträffande åter de till Landsbofdiif^e-Ämbetel lemnade föreskrifter, så emedan, under det Landshöfdingen varit aflägsnad från sin vanliga Ämbetsmanna-verkningskrets, Landsliöfdingeimbetet stått i ansvar för Läne-styrelsen och följakteligen ostridigt tillkommit, att dermed taga en befattning, den Landshöfdingen, genom föreskrifter, möjligen ledande tili oreda och obehörigt uppehåll i ärendernes gång, icke egt inskränka; ty ansåge Hof-Rätten den af Landshöfdingen i förberörde afseende rddtagne åtgärd hafva varit oriktig och hvarom Landshöfdingen alltså förständigades. Öfver detta Kongl. Hof-Rättens Utslag bär jag anfört underdåniga besvär, förnämligast på de skäl, i afseende på inhibitionen af verkställigheten uti laga kraft vunne utmätnings-utslag, för Riks-Discont-verkets räkning, att, ehuru ifrågavarande ordres visserligen åsyftat ett godt ändamål, det likväl, efter min tanka, destomindre varit Landshöfdingen tillständig);, att till grund för denne, mot klar Lag stridande åtgärd, åberopa Rikets Ständers Banco-Utskotts Betänkande och Rikets Ständers deråt gifne bifall, rörande Riks-Discont-skuJJernes liqviderande, under den år 1817 uppkomne oredan i Rikets penningverk; som dylika Betänkanden och sjelfva Revisorers Berättelse.
att således i sjelfva sakens natur icke läge något hinder för den verkstäiiighetsåtgärd, som nu varit i fråga; att om ock å ena sidan kunde i allmänna ordalag förklaras, att hela regleringen af skatteväsendet lämpligast borde på samma gång verkställas i alia sina delar, afseende dock å andra sidan måste fästas å alla de omständigheter, hvilka här framställt sig såsom giltiga anledningar för Rikets Ständer att anse frågan om sättet för räntornes utgörande vara särskildt för sig afgjord och att förvänta sig skyndsam verkställighet af beslutet; att uppställningen af Kongl. Majits nådiga Proposition innefattat de tre frågorna, om skatteförenklingen, om sättet för räntors och tiondes utgörande och om medelprisets bestämmande, såsom särskilda ämnen med särskilda af motifver förutgångna förslag i hvarje fråga; att då förslaget i den första frågan slutade med framställning om behofvet af vidsträckta förberedande åtgärder och ytterligare nådig Proposition för frågans definitifva lösning, ändock icke vid andra och tredje frågorna, i hvilka utvicklades slutliga förslag, på något sätt antyddes, att de beslut, hvilka i dessa frågor komme att fattas, skulle blifva öfverllödiga och onyttiga i den möjliga händelse, att Konungs och Ständers sammanstämmande framtida belut i lörsta frågan ej kunde tillvägabringas; att Rikets Ständers beslut, sådant det måste på grund af den afiåtna underdåniga skrifvelsen uppfattas, likaledes upptoge frågorna och de i dem afgifna yttranden åtskilda; att Rikets Ständer, samtidigt med deras underdåniga anhållan, att vid början af deras nästa sammanträde lå emottaga Kongl. Majits nådiga Proposition för slutligt afgörande af första frågan, hos Kongl.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Expedilions-Ulskoltet ett denna dag af Herr Cederschiöld, Robert Theophron, afgifvet yttrande, i fråga om den underdåniga skrifvelse från Rikets Ständer till Hans Maj:t Konungen personligen, i anledning af Hans Maj-.ts sjukdom, hvarom beslut blifvit fattadt efter derom hos Högvördiga Preste-Ståndet af Professoren Lindgren gjord hemställan. Herr Cederschiöld, Robert Theophron: Som jag genom en företagen embets resa varit förhindrad att deltaga uti Ridderskapet och Adelns förhandlingar i anledning af Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition om Riks-styrelsens förande under Hans Maj:ts sjukdom, anhåller jag, att nu få tillkännagifva, det jag visserligen instämmer uti det af Herr Professor Lindgren väckta förslag, att Rikets Ständer skola uti underdånig skrifvelse lemna Kongl. Maj:t underrättelse om det fattade beslutet, men att jag derjemte anser Rikets Ständer böra uti samma skrifvelse uttrycka sin underdåniga tacksamhet derföre, att Kongl. Maj:t icke begagnat sin grundlagsenliga rättighet att dröja under 12 månaders tid, utan genast öfverlemnat åt Rikets Ständer, att taga den författning om Rikets Styrelse, som de nyttigast funno. Då menskliga lynnet i allmänhet visar benägenhet för att i det aldra längsta bibehålla innehafvande magt och att så länge som möjligt fördröja dess öfverlemnande åt annans förfogande, så kan det svårligen förnekas, alt ju Kongl. Maj:t genom sitt åtgörande uti denna vigtiga fråga ådagalagt prof på en mer än vanlig storsinthet, på samma gång han visat det stora förtroende Hans Maj:t hyser så väl till Rikets Ständers kärlek för Konungahuset, som äfven till den vishet och klokhet, hvarmed de skulle tillvägagå uti denna för Riket högst magtpåliggande angelägenhet. Ingen kan högre än jag uppskatta vigten deraf, att våra grundlagar obrottsligen efterlefvas, helst jag anser detta utgöra säkrasté värnet så väl för Konungamagtens helgd, som äfven för folkets frihet och sjelfständighet.
Ty – sade ganska välbetänkt Chabot – ”äfven lärdomen är en aristokrati, och all undervisning, som leder dit, farlig för Republiken”. Och liksom adelskap, förmögenhet, snille och lärdom, så blefvo, i sin ordning, skönhet, godhet, ärbarhet, belefvenhet, snygg klädsel m. m. idel aristokratiska utväxter, från hvilka samhället borde jemnas af guillotinen – den dråpligaste upptäckt, som någon läkare påhittat till menniskoslägtets sällhet 123. Revolutions-verket slutade visserligen icke härvid. Obesinnadt hade man öfverlemnat all makt åt en såkallad folkvilja, enligt hvars väderhans-godtycke dess sjelfvalda Regering är i hvarje ögonblick afsättlig och i hela samhället den enda personal, som är förpligtad att lyda. Denna folkvilja behöfde, för att intaga en sådan ställning, allsicke afbida den vanvettiga Jakobin-Constitutionen af 1793, i hvilken rent ut förkunnades att ”uppror”, så väl af hvarje enskild medborgare som af folket i massa, är dess ”heligaste rätt och ovillkorligaste pligt”, såsnart Regeringen befinnes göra något ingrepp i den frihet man förvärfvat; hon ansåg sig vara till slikt bemyndigad redan förut, genom sjelfva förklaringen om Menniskans Rättigheter, der anbefallningen af ”motstånd mot förtryck” utgör i ordningen den andra paragraphen 124. Och hvad annat, än ett ungefär oafbrutet uppresnings-tillstånd, måste bli den conseqventa slutföljden af det axiom, att mängdens opinion, att flertalets röst alltid har rätt, alltid bör vara lag, alltid är förnuftets, vishetens, Guds (också då, när den ropar: lösgif Barabbas och korsfäst Jesus!)? All denna orimlighet, som snart hade inom pöbelväldet framkallat en Skräck-regering, nödgade skyndsamt nog de förnämste af Skräckens hufvudmän, att i någon mån vända sig äfven mot pöbelväldet sjelft, och försöka en dambyggnad mot dess alltfördränkande svallvågor.
Men tänk en sådan skam det skulle ha varit för gosstackarn å hans anhöriga annars, å så mycket folket fått att prata o m! » » Pastorn tyckte väl, » menade Nils, » att skammen och folkets prat var ett intet emot det, alt han skulle stå såsom en lögnare och förrädare inför sin frälsare. » Hittills hade han varit så upptagen af sitt samtal med flickan, alt han ej vändt sig till eller tänkt på någon af de närvarande, hvilka icke heller med ett ord lagt sig i samtalet, men vid sina sista ord kom han att se mot spisen, där Ingeborg satt sig ned på mormors gamla pall, och fann därvid hennes blick riktad på sig med ett uttryck olikt alla andra, han förut sett däri. Ej hån o c h trots eller köld och förakt stodo nu att läsa där, utan spändt intresse och dessutom något oroligt, forskande o c h ångestfullt. Vid hans blick vände hon sig dock genast bort, under det hela hennes ansikte öfvergöts af en mörk rodnad. Mormor satt i sin stol med sammanknäppta händer, och då det nu var tyst vid bordet, sade gumman högtidligt och långsamt: » Så rätt du har, Nils! » » Ni måtte väl höra, att Nils också är läsare å håller på och omvänder mormor med. » Detta Sofis skämt skar Nils i hjärtat, och han var helt glad, då måltiden var slut och han fick gä ut. Dessförinnan frågade han dock, huru det skulle blifva med kyrkfärden. » Efter det bjuds på åka, följer jag väl med då, » tyckte flickan. Hela den söndagsförmiddagen var Nils sig icke själf. Han deltog i psalmsången och lyssnade till predikan, utan att dock veta, hvad han sjöng, o c h utan att predikantens ord trängde längre än till hans öra. Samtalet med Sofi, hennes gäckande röst o c h skämt, hennes om den djupaste okunnighet och köld vittnande ord återkommo plågsamt för hans minne. Nej! Idun Stockholm, N:r 21 (284) Prenumerationspris Fredagen den 26 maj 1893. pr år: Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher * k r. 9: — I d u n m. pl. » 7: 50 Idun ensam » 5: — Byrå: Redaktör och K l a r a v.
Litt. b i samma punkt lyder sålunda: ”att Riksg.cont. lemnar Banken ett emot den öfverflyttade discontlånerörelsen svarande belopp af 8,850,000 r:dr b-.co, uti sina obligationer, ouppsägbara å innehafvarens sida, utställde å 125, 250 och 500 r:dr silfver med 4 proc. ränta, samt försedde med ränte-couponer." Jag anser, såsom jag förut sagt, Riksg.cont. vara den farligaste gäldenären för Banken, och att han bör akta sig för att blifva dess fordringsägare. Ehuru dålig utlåningen i allmänna disconten må vara, i anseende till gäldenärernas återbetalningsförmäga, så anser jag ändock discontreversalen vara i Bankens hand bättre än Riksg.cont:s obligationer. Orsaken är den, att Discontens låntagare kunna sökas hos Konungens Bef:h:de och hos Hofrätten. Man får dem fast hos domstolarne och håller sig till deras egendom och personer, om de ej godvilligt betala. Men hvad skall Banken göra med Herrar Fullmäktige i Riksg.cont. Att hålla sig till Den 19 December. 521 lill deras personer, är förgäfves, oell blir Riksg.cout. allt för hardt ansatt af Banken, så vända de sig till K. M. och begära riksdag. När R. St. komma tillsammans or.h inga penningar finnas i Riksg.- cont., så frågar man: hvar skola de tagas? Alt folket skulle för den skull åtaga sig en ny skatt, vore ett hardt tal; att göra län uteller inrikes skulle möta slöra svårigheter och invändningar. Manne ej någon annan utväg kunde påhittas. Riksg.cont. tillhör Staten, säger man, Banken tillhör också Staten, hvarföre skulle dä R. St., eller Svenska folkel anstränga sig så särdeles mycket för att belala ål sig sjelfva? Hvarföre skulle den högra handen gifva åt den venstra? Vore det icke myckel enklare att säga, vi afskrifva Bankens fordran hos Riksg.cont. och derigenom äro vi från allt bryderi? Men Banken blifver derigenom fattig och undergräfd? Det blifva vi sjelfva, om han får sin betalning.
Betraktas förhållandet i detta afseende inom Svenska arméen, skall det icke undgå den sakkunnige, hurusom den befälspersonal, hvilken finnes vid de särskilda regementena och korpserna, är alltför fåtalig att förslå till fyllande af behofvet, i synnerhet vid arméens mobilisering. Detta befäl, ursprungligen afsedt endast för stamtrupperna, har väl, efter bevärings-inrättningens införande, blifvit något ökadt, men är dock ännu på långt när icke tillräckligt Då emellertid för det närvarande so Kongl. Maj.-ts Nåd. Proposition M 67. icke lärer kanna åstadkommas tillökning uti den stående befälspersonalen lil! ett antal fullt motsvarande behofvet under fred, och ännu mindre till hvad som verk - ligen behöfves för händelsen af krig, har Kongl. Maj:t varit betänkt på aunan utväg lör bristens möjliga afhjelpande En sådan utväg anser Kongl. Maj:t vara, att genom beväringsskyidige sjelfve, hvilka, jemte visad håg och fallenhet för krigareyrket, vilja åtaga sig en längre tids vapenöfning, till någon del ersätta bristen åtminstone inom de lägsta befälsgraderna. Kommiltéen förelädes derföre att undersöka och uppgifva, huruvida det ej kunde påräknas, att en del beväringsynglingar åtoge sig att emot vissa vilkor, dem Kommiltéen egde föreslå, undergå längre vapenöfning, än den för beväringsmanskapet i allmänhet fastställda, och såmedelst bibringas de kunskaper, som erfordras för alt kunna till befäl användas. Den fullständiga utredning, Kommittéen egnat denna fråga, har gifvit stöd för Kongl. Maj:ts öfvertygelse, att medvetandet af att kunna vinna befordran, såsom uppmuntran för ett nitiskt uppfyllande af de pligter, hvilka äfven under fredstid åligga den beväringsskyidige, skall blifva ett verksamt medel för möjligheten att anskaffa befälsämnen ur beväringsmanskapets leder; och sådant både inom arméens och inom flottans beväringsmanskap.
Beviset bör derjemte i hufvudskrift vara att tillgå, när dess uppvisande påfordras af Bränneri-kontrollör eller den, hvilken tillsyn vid bränneri såsom tjenstepligt eljest åligger, eller som är skyldig att förbrytelser mot denna författning åtala. % 71- De afgifter och böter, som i denna författning äro stadgade, beräknas i riksmynt. Art. Om inlösning af* enkel redskap. § 72. Hitintills begagnad enkel redskap, med eller ulan mäskvärmare, skall, till de delar densamma utgöres af koppar eller malm, för allmänna medel inlösas med en femtedels förhöjning utöfver det värde af gammal koppar och malm, Kongl. Maj:t bestämmer. Redskapsegare, som vill sig af sådan förmån begagna, skall dock, inom 5 månader efter det denna författning trädt i verkställighet, redskapen anmäla och aflemna å de möten, Konungens Befallningshafvande för sådant ändamål utsätta. Bitr lill B. St. Sammans. Hevilla-, samt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utshottets Memorial M 5. t N:o 5. Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Mara 1860, kl. 12 midd. Memorial, i anledning af återremiss af Betänkandei jyt k Hedervärda Bonde-Ståndet har till Utskottet återremitterat de två första momenterna af ofvanberörde Betänkande, uti hvilka Utskottet afgifvit yttrande öfver Georg Nyqvists från Wermlands och Jöns Perssons från Blekinge län motioner om nederlagsrättens upphörande för Bränvin, Genever. Konjak, Årrak och Romm samt för Viner och Kaffe; varande Betänkandet i dessa delar af öfriga Biks-Stånden bifallet. Härförutan har Betänkandet blifvit af samtlige Riks-Stånden gilladt, med undantag af Utskottets yttrande öfver Herrar Widells och Rudlings motioner, i hvad de röra nederlagsfrihetens utsträckning, i hvilken del Utlåtandet blifvit af Vällofl. Borgare-Ståndet till Utskottet återremitteradt.