Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lailes till handl ingar ne. N;o 513, i anledning af väckt motion, alt enahanda grander för afskrifning elier godtgörande af skalder för undsättnings-spaumål måtte uti Rikets samtlige Län blifva gällande. Bifölls. N:o 514^ i anledning af Bruks-idkaren ATV. Gyzanders enkas och sterbhus-delegares ansökning om befrielse från ådömd betalnings-skyldighet, i följd af ingången borgen för aflidne Kronofogden B. Carlssons uppbörd. A t er rem itterades. och N:o 515, i anledning af f. d. Kronofogden A. Hellbergs ansökning om eftergift af Kronans andel i honom ådömda aumärkningsmedel.. Bifölls. Från Hedervärda Bo.nde-Ståndet. S, D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Me morial N:o 157, om sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, i anledning af Utsko tets Betänkanden N:ris 109 och 140, angående stångjerns-smidet och den gröfre jernhandteringen samt kolhandeln i Riket. Ståndet biföll Utskottets hemställan, i afseende på sammanföring af Riks-Ståndens beslut. S. D. Föredrogs ånyo Bancooch Lag-Utskottens Memorial N:o q, i anledning af vissa skiljagtigheter uti Riks-Ståndens senast fattade Beslut, rörande lagstiftningen för enskilda Banker, jemte den dervid sedermera gjorda rättelse. Prot. Utclr. den i5 Maj ! 84 I• 4|3 Siandet fann för godt de föreslagna voterings-propositionerna, angående 9 §•, t morn., att godkänna. S. D. Föredrogos ånyo Constitutions-Utskottets Memorial ; JNT:o 106, med ytterligare utlåtande, i anledning af de i Riks-Slånden emot Memorialet N:o 57, angående förändring af Regerings-formens 43 §. gjorda och såsom gemensamma tankar till Uiskottet hänvisade anmärkningar.
Bäntemästare och KronoFogde samt Häradsskrifvare med biträde af underskrefne Nämnd, uppi all inom Wermlands Höfdingedöme, Philipstad» Bergslag och Gåsborns Socken, Hellfors Silfveroch Jejnverkslntressenter upplatne RecognitionsSkog; hvarvid, till underdånig följd af Kongl. Majus Nådiga Bref den 11 Julii I8II och den 21 Januarii 1813 samt Höglofl. Kongl, KammarCollegii Skrifvelse den *0 December 18II och Kongl. Majus öfver berörde Höga Bref Nådigst afgifne förklaring af den 34 Februari 1815, Skattläggningen kommer att verkställas på det sätt, att Grundräntan både af Inägor och Skogsrymd skall beräknas efter Savolaxska methoden till minsta ofgiften, eller y öre Stint för Tunnelandet, jemte KronoTionden af de Hemman som få inägor uti Aker beslående, hvaremot sådane Hemman som komma att bestå endast af Skogsmark från Krono* Tionde befrias, intill dess Silfververket med vederbörligt tillstånd kan få nedläggas. 1 underdånig följd af dessa Höga föreskrifter och sedan undersökning å Aker, Äng, Skog och Mark för sig gått, och allt befunnits öfverensstämma med den af underskrifne 2:dra Landtmätare i Nerikes Län, upprättade ChartasBeskrifning , företogo sig Skatiläggningsmännen att, efter den fördelning af Marken i Hemmantal Intressenterne utstakat, den belöpande Käntan efter Savolaxska Methoden och Ortens undervisning Uträkna, som föijer! Gustafs!roms Hemman. Under Charla N:ris 25I, 252, 256 , 257, 238, 259 oc'1 *65- Åkern tillhopa utgörande 25 Tunnland 37 Kappland, bestående af sand och stenbunden Sag-jord, hvaraf ^-:del nyttjas till Träde och i;del till Vall eller Lindor, således afgår 8 Tunneland Ig*- Kappl. för Trädet 8 Tunneland 1 g i Kappl. för Vall eller Lindor.
S. D. Sedan Preste-Ständer, redan under den 19 September nästledet ar, til alla delar bifallit Kongl. Majus Nädiga kroposition, angående - Den 2 Mars.' 9Z de förhöjning i Post-xortv för ^rangueransiot af sadane Bref, hwilka fortstallas öfwer Stralsund til Hamburg och andra Utrikes Orter, tillika med hwad Riksens Högloft. Ständers Bewillnings-Utffott uti dest haröfwer infordrade och den i;:de L berörde manad afgifne Betänkande i öfrigt hemställ ochtilstyrkt, har Preste-Stander, i anledning af Wallof!. Borgare-Ståndets krotocolls-Utdrag om detta ämne af den 29 sistl. Januarii och med afseende uppå de inom wälbemälte Stand wid Utskottets berörde Utlåtande den 22 September gjorde och detta Stand commumLMäe anmärkningar, ansett sig böra förklara, det Srandets mening med förstnämnde bifall warit den, at Riksens Ständer, i likstämmighet med hwad den Nådiga ?ropositionsn innehaller, ma fälta Kongl. Maj:ti tilfälle, at nu widtaga nödig författning til förekommande af framtida förluster för Post-Werket häraf, och at äfwen framdeles, i fall någon förändring i Utländffe Post - Författningarne sadam fordra, derefter bestämma de afgister, som för Bress IsLnciuennA a Utrikes orter borde til Swensta Postwerket ersättning betalas. Hwarom wördsam och wänlig underrättelse stulle lemnäs de MedStånden ej mindreän blx^ecliuonL-Utstottet. supra. liix ?rc>iocoIIo f. 1^. Almguist. Utdrag af krotocollet, hällit uti Borgare-Ständets klenum wid Riksdagen i Stvekhoim den 29:de Januarii 1810. S. D. Da til Borgare-Standets granskning förekom en af Riksens Högloft.
Men det förehäller sig dermed, som med alla andra voteringar och voler:s-propos:r; man önskar antaga den ena, under det man ogillar den andra; man hade helst sett att den mening man hyllar kunde segrat utan votering, isynnerhet när en felslagen utgång kunde bereda något synnerligen skadligt resultat. Men, när skäl icke antagas och saken bör afgöras, så återstår ju ej annat än att vädja till rösternas utslag inom föreskrifna former. Detta måste man väl finna sig vid, likaväl som motsidan får göra sammalunda, och underkasta sig enahanda äfventyr, att se sina meningar möjligen till sluts öfvervunna. Jag medgifver visserligen att om raan tänker sig att nej-propos:n segrade, så blefve riksdagsbeslutet i denna § af en nära nog vidunderlig lydelse. Det är icke R. o. Ad:s fel, icke heller PresteSt:s, ej heller Exped.Utsk:s. Exped.Utsk. och deras ledamöter äro icke annat än tjenarenas tjenare, jag menar härmed att Exped.Utsk. skall söka ge tjenligaste slutformulerandet åt de öfrige Utskms förslag, så vidt de ej af RiksSlm, våra principaler underkänts; detta mäste man alltid hafva för ögonen. Huru kan Exped.- Utsk. då företaga sig att trotsa Borgareoch BondeStånden ? Huru skulle Utsk. kunna undandraga sig alt inkomma med ett mern., med ungefärligen den upställning, som uti ifrågavar:de mern. innehålles? För min del kan jag visst icke påstå, att Exped.Utsk. i detta fall funnit den lyckligaste utvägen; men den torde likafullt sägas vara den rättaste, hvarvid Utsk., hvad man åtminstone mäste medgifva, har följt hittills gängse praxis; äfvensom jag tror det hafva tillika gått den väg, som grundlagen utstakat. Den 22 Augusti. 371 Jag har nu haft äran förklara Utsk:s och mina egna åsigter; pä R. o, Ad. beror, om R. o. Ad. behagar besluta återremiss eller godkanna votens-proposm.
Frih. af Ugglas: Jag anhåller endast att få förklara mitt sista yttrande. Det var blott i afs:de å 5:te och 6:te punkterne som jag förenade mig med dem som yrkat återremiss. I fråga om 1, 2, 3 och 4 punkterna åter är jag fortfarande af samma tanke som förut, och yrkar på dem bifall. Uplästes till justering och godkändes följande voterings-propos.: Den, som bifaller den i LagUlsk:s Betänlcde N:o ^förekommande l:sta punkten, deri Utsk. hemstält att förslagen ang:de uphörande af bördsrätten å landet måtte förklaras ej kunna bifallas, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; 612 De ii 26 Februari. vinner Nej, varder förenämnde punkt, på grund af dermot gjorde anmärk:r återremitterad. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 56. Nej — 25. 2:dra punkten, innehållande tillstyrkande, att yrkandet om uphäfvande af frälserättsegares rätt att lösa skattejorden, då den säljes utan börd, malte förklaras ej förtjena afseende, och 3:dje punkten, innehållande tillstyrkande, att framställningen alt den nabo medgifna rätt att i vissa fall lösa såld eller pantsatt fastighet i stad mätte uphöra jemväl mätte förklaras ej eller kunna bifallas, blelvo härefter, uppå derom särskildt framstälde propos:er af R. o. Ad. bifallne. Då im 4:de punkten, innehållande tillstyrkande att förslagen ang:de inskränkning af den jord, som är underkastad börd och förändring af tid och sätt lill bördsrättens utöfning, mätte förklaras ej eller leda till lagstiftningens förändring i sådan syftning, för att blifva föremål för propos., af Hr Gr. o. Landtm:n uplästes, anmälde sig och yttrade Hr Cederschiöld: Då Gr. Lagerbjelke begärt bifall på 4:de punkten, men denna står i samband med de öfriga, hemställer jag till Hr Gr:n, om han icke vill förena sig med mig och dem som talat i samma riktning. Gr.
Regeringen ej må på besparingarne anordna en större summa, än som motsvarar den af Utskottet uppgjorde beräkning; att, äfven om en sådan anvisning, som Utskottet föreslagit, ansåges lämplig, den borde, på sätt Herr von Troil i sin reservation yrkat, inskiänkas till anslag Ståls-Utskottets Utlåtande j IV.-o 221. för ett år, emedan det borde vara möjligt alt, efter nämnde tids förlopp, erhålla fullständig kännedom om de uppkomne besparingarne; att en dvlik anvisning så mycket heldre, emot hvad Utskottet antagit, vore att såsom ett nytt anslag betragta, som, derest enahanda dispositions-sätt alltjemnt skall fortgå, någon ersättning för det först anvisade beloppet icke erhålles; varande derjemte uti Preste-Ståndet erinradt, att, om de af Utskottet föreslagne föreskrifter skola meddelas, serskilda medel för den tid, som förflyter, innan de kända besparingarne få disponeras, äfven böra anvisas å de Hufvud-Titlar, som Utskottet icke tagit i beräkning, samt slutligen, att det belopp, hvartill besparingarne för år 1837 blifvit af Utskottet uppgifne, vore högre än nämnde års Riks-Hufvudbok upptager. Uti Bonde-Ståndet har, jemte instämmande uti Herr von Troils, E j reservation vid Utskottets förra Utlåtande, blifvit yrkadt, alt besparingarne borde till Riksgälds-Contoircl lefvereras. Hvad angår sjelfva hufvudsaken, eller förändrade stadganden, i afseende A dispositionen af besparingarne; så vill det af de inom Riks-Stånden förefallne discussioner synas, som Utskottets syftemål med den gjorda framställningen icke blifvit af alla rätt uppfattad.
»Jaja, lofva mig då att komma tidigt hem i eftermiddag – det är ju julafton.» »Det lofvar jag.» Åter en paus! Hon såg på honom, men han stirrade på golfvet och tycktes icke märka hennes otåliga ögonkast. Hon blef harmsen; förgäfves väntade hon, att han skulle gå sin väg och låta henne få sofva en timme till, men han stod qvar, orörlig, orubblig på samma plats, immerfort strykande den dammiga kasketten mot sin rockärm, och det höll på att göra henne rasande, detta idkeliga, stillsamma frotterande fram och tillbaka. Häftigt grep hon tag i sängkanten, bet sig i läppen och ropade i en rapp ton: »Vill du ha kaffe?» »Jaa tack!» »Nå, det kunde du min själ ha klämt ur dej för längesen, tycker jag, men du bara står der och mesar och mesar.» Han svarade icke, ty med en gammal äkta mans erfarenhet visste han, både hur retlig hans hustru plägade vara på morgonqvistarne, och att det bästa afbeväpningsmedel, som stod till hans förfogande, var tystnad – ord skulle endast verka som olja på elden. Utan att öppna mun trippade han derför helt saktmodigt åstad till spiseln, invärtes jublande öfver sin seger, och gjorde i största lugn i ordning fotogenköket, medan hans fru med ett häftigt litet hopp sprang ur sängen. Huttrande och frysande började hon kläda sig, i flygande fläng drog hon på sig sina plagg, och när hon väl var färdig tog hon sig en bastant åkarbrasa för att få igen kroppsvärmen, ty det var kallt derinne, så kallt till och med, att ens andedrägt stod som en tydlig hvitgrå rökhvirfvel kring munnen. De hade icke något öfverflöd på ved, det var saken det, och december hade varit ovanligt hård. Gång på gång slog hon samman armarne, till dess hon åter kände sig varm. Då sträckte hon lätjefullt ännu ett tag sina fetlagda lemmar och grep sig så med en liten suck an med dagens arbete. Snart var kaffet kokadt, hon hälde det i en blå och hvit porslinskopp med omaka fat och räckte honom det.
vacker och man finner aldrig en lefvande varelse, som som då kvälla fram och rinna in i vårt lif; det är lifs kraften och lefnadslusten som bultar i ådrorna, liksom att solen skiner och det är vår. (Paus.) jag felat. safven stiger i trädens stammar och går i knopp, därför Men detta försvarar icke mig; och jag erkänner att SÖRLING (med gråten i halsen). Nej nej nej! FRU BRUHN. ni ingenting... ingenting. Ett tacksamt föremål för mitt koketteri det var alt. Jo låt oss få det klart från början: för mig var SÖRLING. men hvad hjälpte det? Det var som lydde jag en annan, starkare vilja jag måste jag kunde inte stå emot... (söker beherska sig, tar fram näsduken och torkar sig öfver pannan). Men det var ju inte det jag skulle säga... det Ah tror ni inte jag visste det mer än väl; 86 var nej, nej! (med händerna för ansigtet, i förtviflan) åh, herre Jesus jag kan inte! FRU BRUHN. Seså var nu lugn! Hvad är det? SÖRLING. hvad jag säger... jag kan inte. Det får gå som det Nej, nej... jag är mig inte mäktig... jag vet inte vill... ramla oförberedt öfver ert hufvud man kan fängsla mig göra med mig hvad som hälst... blott vill rusa på dörren.) jag slipper vara den som säger er det. (Har rest sig och FRU BRUHN (griper honom i armen). Nej. Nu skall ni tala, (energiskt) jag fordrar det. SÖRLING. på Tisdag ha vi revision. Nå ja... bankens räkenskaper stämma inte. Och FRU BRUHN. jäg hjälpa er. Hur stor är bristen? Står det i min förmåga skall SÖRLING. Tretiotusen kronor. FRU BRUHN (studsar). pängar? Men det är ju otänkbart. Hvar har ni gjort af alla dessa SÖRLING. Jag? (Pekar.) Nej, därute ligga de i fabriken. 87 FRU BRUHN. Hur? SÖRLING. Jag borde ha infört det i räkenskaperna... gjort anmärkning...
Beskattning, om ej derföre att de icke utgå till Staren} utan till förmon för en serskildt Corporation, nemligen Stockholms Stad och bestridande af dess Stat. Förgäfves smickrar Nationen sig med den förmånen att få beskatta sig sjelf, genom sine Representanter, så länge flerfalldiga tillfällen uppsökas, art genom arbitraira Taxor ufprässa förr olea eda afgifter. Dessa uppkommo först tre år efter sedan LandtTulls-afgiftens erläggande vid Tullarne upphörde; de äro ock till beloppet mycket högre samt derigenom mera tryckande, att endast tvänne ställen äro utsedde till deras erläggande. Icke för egen förmån utan för Stadsboens beqväm - Den 4. ApriU cjvämlighet, mäste Landi mannen fora sina till försäljning ämnade varor till Torgs; han ägde likväl rätt att uppsöka det närmaste som ligger i lians väg, hvilket och i det ofta inträffande svåra vägelag , blifver för honom en nödvändighet ; men han är förbunden blotr för at£ afbörda sig den ålagda afgiften, färdas ofta * nnl till någotdera af de dertill anviste Torgen. Då ali uppmärksamhet borde fästas derpå^ att Hufvucf-Staden kunde förses med sina förnödenheter , så vidt möjeligt är, af egna Lands* mäns Producter och införsel deraf ifrån ett, för oss nu mera blifvet främmande Landj undvikas; så borde väl alla hinder undanrödjas och alla uppmuntringar användas, som kunde föranleda tili ett så önskeligt ändamål. Den som af erfarenhet lärt känna hvad olägenheter , ofta möta dem, som genom Tjenstehjon nödgas i synnerhet Landvågen till Stockholm införa sina Landtmanna-Producter, lärer mindre undra att behofvet deraf ifrån Finland är sä stort, ehuru det till betydlig del skulle kunna ifrån närmare håll fyllas.
Hans sinne måste intagas af förtviflan. e Förbättring ar icke mera af honom att vänta, då tecknet af hans brott, sorn icke genom den mäst dygdiga vandel mera kan utplånas, skall följa honom genom hfvet. Han har intet val öfrigt5 han måste fortsätta att vandra den bana han börjat, och så länge han förmår, söka skada det Samhälle, som förskjutit honom. Först då, när allt hopp om föt bättring är ute, — när Den 1 April 37 brottslingen är ansedd som ett skade-djur, för hvilket hvar man bör taga sig till vara, kan étt sadant straff vara lämpeligt, och derföre skulle jag hafva instämdt i Utskottets Förslag om det varit inskränkt dertill, att Tjufvar som för lifstiden dömas till Arbete å Fästning, skulle genast vid ankomsten dit, brännmärkas. Utan anspråk på ofelbarhet i mitt omdöme, och med den fullkomligaste aktning lör andras, tror jag mig visserligen icke genom dessa Anmärkningar kunna verka en förändrad öfvertygelse, hvarken hos Utskottet eller hos de flere vårda Ledamöter af detta Stånd, som jag under enskildta samtal hört gilla dess Utlåtande. Jag inskränker mig derföre dertill att begära ett rum för dessa uttryck af min enskildta mening i Ridderskapets och Adelns Protocoll. Framtiden skall, så vida den föreslagna Lagen »ntages, utvisa om jag misstagit mig och om icke allmänna säkerheten mera befordras genom Lagens säkra och kraftiga verkställande, än genom dess hårdhet. Må det tillåtas mig att tillägga hvad som någon gång tillförene blifvit sagt, att skådespelet af ofta förnyade dödsstraff, som ej af allmänna Opinionen kunna godkännas, sluteligen skall förslafva och förstocka sinnet, och vända den allmänna afskyn från gerningen på straffet: Att detta är den genaste utväg att hos mängden utplåna alla Moraliska och Borgerliga begrepp om förbrytelsernas otillbörlighet, och att vänja dem att hata ordniDgen, hvars faderliga myn - 38 Den t April. dfghet borde vara ert ämne ej mindre för dess vördnad än dess fruktan. Åtskillige yttrade härtill deras bifall.!
R:dr 62 öre utaf anslaget till aflönande af lärare och underhåll af elever äfvensom till andra erforderliga utgifter vid Skepp sbygg er iinstitutet i Carlskrona, 21,000 R:dr; 7:o Tjuguett tusen sexhundrasjutiofem R:dr utaf det till aflöning för Styrelsen öfver allmänna vägoch vattenbyggnader samt dess tjenstebiträden såväl i hufvudstaden som i landsorterna beviljade anslag, 86,700 R:dr; 8:o Femton tusen R:dr utaf anslaget till reseoch inspektionssamt undersökning s-kostnader och expenser för allmänna arbeten, 90,000 R:dr; 9:o Ett tusen femhundra R:dr utaf anslaget till arfvoden för lärare vid Mariebergs artilleri-läroverk för undervisnings meddelande åt civil-ing enior er, 9,000 R:dr; och Bih. till R. St. Ett tusen femhundra R:dr utaf anslaget till stipendier för elever, som genomgå den för civil-ing enior er bestämda kurs, 9,000 R:dr. § 118. Hvad hittills icke utbekommits utaf de för våganläggningar och vågförbättringar, brooch hamnbyggnader, kanaler, strömrensningar och andra vattenkommunikationer äfvensom sjösänkningar och andra vattenaftappnings-företag under sistförflutna riksdag anvisade medel, skall, efter iakttagande af de innehållningar, hvartill uraktlåtet fullgörande af de för sådana statsbidrag stadgade vilkor föranleder, utbetalas i den mån vederbörande kommuner eller arbetsdirektioner, enligt de med hänsigt till ifrågavarande företags utförande och dertill anslagna understöd meddelade föreskrifter, äro berättigade dessa medel utbekomma; varande de stadganden, som härvid böra tillämpas, införda i nedanstående § ; dock bör vid nu åberopade §:s tillämpning å de statsbidrag, sorn skola utgå utaf dertill under oftanämnda riksdag anvisade medel, iakttagas, att dermed understödda arbeten, såvida icke särskildt stadgande derom af Rikets Ständer meddelats, böra vara påbörjade före 1865 års slut. De för ofvannämnda föremål anvisade, ännu innestående anslagssummor äro följande: l:o Etthundrafjorton tusen ättatiotre
Molionairen sålunda anfört och föreslagit hafva Utskotten i behörigt öfvervägande tagit, men då Utskotten ega den fullkomliga öfvertygelsen, att några undantag från i allmänhet gällande sladganden, för vissa provincer eller orter, icke böra, utan de största . skäl. och serdeles ömande omständigheter, inedgifyas, samt några sådane synnerliga< auledA Bevsamt Allm. J}esv, -och Oacon.-Utsh. Vtlulanndt N:o ir. »ingar till undantag för Vesterdahl Fögderi i Kopparbergs Län icke förekomma; så anse sig Utskotten böra vördsamt afstyrka bifall lill ifrågavarande af Riksdagsfullmägtigen Lars Gezelius framställde förslag om nedsättning af tullen å tobak, som från Norrige införes till ofvannämnde Fögderi af Kopparbergs Län, äfvensom till det derjemte gjorda yrkande, att tullafgiflen må kunna erläggas i annan ordning, än som för sådane afgifters liqviderande i allmänhet är stadgadt. Stockholm den 7 Fehr. i835. Bevillningtamt Allm. Besvoch Oecon.-Utsk. Utlåtande N.o 12., N;o 12. Ankom till Exp.-TJtsk. den 21 Februarii 1855. Utlåtande, i anledning af åtskillige motioner, innefattande för, slag till förekommande af luxe och öfverflöd i lefnadssätt et inom Riket. Inom de resp. Riks-Stånden hafva flera motioner rörande detta åmne blifvit väckta, och dels till Bevillnings-Utskoltet allena, dels till Bevillningssamt AllmännaBesvärsoch Oeconomie-TJtskotten gemensamt remitterade, hvilka alla’ motioner öfverensstämma deruti, att de framställa en öfverhandtagande luxe och yppighet såsom i högsta målto skadlig för realisationens bestånd, såsom undergräfvande enskildt och allmänt väl samt såsom vanhedrande för nationen derigenom, att flärd och fåfänga söka göra sig lika gällande med sann bildning och upplysning under det landets tillgångar uttömmas och inhemska fabriker förfalla i följd af en ständig ökad tillgång på utländska öfverflödsvaror.
Hr af Grubbens, Nils Wilh.: Jag kan icke annat iin instämma med Hr von Hartmansdorff. Jag bar i 24 år varit läkare för stadens arreslanter. Under denna tid hafva 5 prestombylen vid samma arrester inträffat. De vilja göra allt för att förbättra dem, de vinlägga sig mycket derom; men när de firma sin möda fruktlös, så minskas naturligtvis deras ifver. Om en prest skulle hafva en sådan befattning i hela sin lifstid, så skulle han efter 10 år vara så utledsen dervid, att kan knappast skulle vilja tala vid arrestanterna , som han funne oefterrättliga. Jag anser således dessa 1,200 r:dr vara alldeles för mycket för en fångpredikant, och anhåller. att de icke må beviljas, utan ombyte ske af predikanter. Frih. Cederström: Med anleda, af hvad Gr. Posse yttrat, begär jag att, för att undanrödja den oformlighet, som finnes i StatsUtsk:s betänk., få, om R. o. Ad. anser sådant vara formenligt, i anledn. af StatsUtskts afvikande från K. M:s nåd. propos, — ehuru motionstiden redan tilländalupit, — väcka motion derom, att denna lön, mot de villkor och resti ictioner, som en annan ledamot här föreslagit, måtte blifva förhöjd till 1,200 r:dr. Jag gör det likväl endast under förutsättande, att Ståndet anser en sådan motion kunna lagligen remitteras. Hr Gr. Posse: Det är visserligen möjligt, alt, på sätt Hr af Grubbens nyss yttrat, en fångpredikant, då han någon tid haft en sådan befattning och finner att han intet kan uträtta, slutligen ledsnar dervid; men detta härleder sig icke från hans inre känsla, utan från inrättntns beskaffenhet, sorn motverkar hans bemödanden.