Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och i dessa falska be - *) Hvad som är uttryckt efter mensklig ofullkomlighet, måste förstås Gud värdigt. grepp om christendomen ligger fröet till det sektväsende och den folkförledelse, hvaraf vår kyrka lider. Man kan strafflös och oantastad för irrlärighet inbilla de enfaldige, att syndaskulden aftvås genom en väl beredd nattvardsgång, och att dervid bör afkunnas en ovilkorlig förlåtelse — ehuru ett sådant afkunnande aldrig varit af vår kyrka antaget — och lätteligen drifva förvillelsen ända derhän, att syndaren, som tror sig en gång benådad, också på äkta calvinistiskt vis tror sig icke mer kunna falla, hvaraf man dragit äfven den slutföljd, att de brott, som af en benådad begås, ej kunna vara synder. Icke från förkastande af christna läran är det, som dessa grofva villfarelser uppstått. Tron på christendomen står fast hos de vilseförda; och de skulle ofelbart hafva omfattat den oförfalskade christendomen, om den blifvit dem meddelad. Men att villomeningarne icke saknat anledning i de vedertagna läroböckerna, visar sig deraf, att de med dessa böcker förfäktas. Det är ej blott nödigt, att dessa aila läror utgå från det sanna begreppet om Gud och det sanna begreppet om menniskan, utan deras uttryck skola äfven vara så klara och begripliga, att missförstånd må i möjligaste måtto undvikas. Utan dessa vilkor blifva säkerligen alla utvägar till förebyggande af söndringar och villomeningar fåfänga. På afhjelpande af missförståndets anledningar måste man arbeta — flitigt genomsöka läroböckerna, uppleta hvarje fläck, som kan förtydligas, sorgfälligt använda allt, som till verklig förbättring och upplysning kan tjena. De förfalskade lärornas oförenlighet med förnuftet har gjort den satsen behöflig, att intet förnuft, d. v. s. intet tänkande får i trosfrågor användas. Den anledning, man härtill kan hafva hämtat från det heliga ordets text, måste dock vara otroligen missförstådd. Ett oförnuftigt bruk af förnuftet är det, som texten fördömer. Sådant vöre det att i trosfrågor vilja veta ingen ting mer, än som genom förnuftet kan utforskas.
Jag anser mig derföre böra tillstyrka, att den ilrågaställde valrättigheten måtte förkastas; och jag tror att, om Ridderskapet och Adeln behagar fatta det beslut, att icke någon Adelsman får sitta å Riddarhuset, i grund af Fullmagt, denna mesure skall vara tillräcklig, att uppfylla det dermed åsyftade ändamål, alt icke Ridderskapets och Adelns medlemmar vid Riksdagar må blifva för talrike. Friherre Boije: Jag skyndar mig att medgifva , det jag felat i minnet om personalen. Jag bör i öfrigt påminna, att Svenska Lagen ingalunda tillåtery det alla personliga rättigheter kunna, genom Fullmagt, öfverlåtas. Bördsrätt, Målsmansskap och Förmynderskap kunna ej transporteras: Och Lagen tillåter icke ens, att Fullmägtigskap får transporteras annorledes, än med vilkor af principalens särskilta Ridd. o. Ad. Fröt. VII B. II. l62 Den 18 Jun ii f. m. lof. Något förmynderskap lärer icke gifvas dyrbarare, än det för Nationen; och jag vet då icke, hvarföre detta skulle anses mindre heligt, än annat vanligt Förmynderskap, som endast får ulöfvas af Förmyndaren sjelf, icke af hans Fullmägtig. Att jemföra Svenska Adeln med den Engelska, är ett misstag; ty i oberoendet är en stor skillnad. Den egentliga duglighet som bör sökas, den, utt redligt och frimodigt försvara Nationens rätt, fordrar icke, som jag tror, en öfverdrifvit stor personal. Jag öfverlemnar deremot, om icke just ett skäligt lagom i alla fall är det rätta att söka. Grefve Spensj Carl Gustaf: Jag borde här kanske ej yttra mig, enär, för ett halft dygn sedan kommen till Staden, jag icke haft tillfälle att rätt bereda mig på denna discussion, men då jag hör högst särskilta meningar i denna vigtiga sak framställas, torde det tillåtas mig, att jag äfven ber att få säga mina tankar.
Lades lill handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Bevilliiings—Utskottets nedannämnda Memorial och Utlåtande: JV2 13, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående ordalydelsen af 9 § i Bevillnings-stadgan. Lades till hand/ingarne. ■As 14, i anledning af erhållen återremiss i vissa delar ai Betänkandet M 8. angående tullbevillniugcn Prnt.-Utdrag den oO Maj 1866. 341 Utskottets, beträffande artikeln »Salt», till Borgare-Ståndet gjorda hemställan lades till handlingarne. och beslöt Ståndet, med anledning af framställningen å sidan 3, för sin del att den i nu gällande tulltaxa åsätta tullsats å artikeln »Kaffe» jemte derunder upptagna rubriken »brändt och alla till kaffesurrogat användbara vextcr», skall bibehållas oförändrad. S. I).
Man ihågkomrae härvid, alt uti hvarje ordnadt samhälle, bredvid de rättigheter, hvilka åt individer eller korporationer tilldelats, samhället alltid ställt en skyldighet, och måste ställa en sådan, enär medgifvande af en rättighet utan motsvarande skyldighet, emellan samhället och den dermed begåfvade skulle -stadga ett fullkomligen abnormalt förhållande, ett förhållande hvilket endast med naturtillståndets godtycke kan sammanslå. Den skyldighet, som bredvid sjelfskrifvenhelens rätt är nedlagd, bredvid rättigheten att handhafva och vårda samhällets angelägenheter, är naturligtvis den, alt till samhällets bästa, till dess betryggande, och till främjande utaf dess lugna utveckling, utöfva samma rättighet. Huru handhafves nu denna skyldighet? — En blick pä de i dag tätt besatta bänkarna, ett minne utaf deras, mot Riksdagarnas slut synnerligen inträdande tomhet, besvarar ovedersägligt denna fråga. Det är ingen beskyllning, ingen förkaslelsedmn, jag med della mitt yttrande uttalar. Förändrade förhållanden, Riksdagarnas fordom okända långvarighet, förändringen uti R. o. Adis egna ekonomiska ställning, hvilken oafvisligen tvingar de Hesta af dess medlemmar,alt för enskildla omsorger, för enskild bergning, frånträda Slalsvårdande värf, lemna för det af mig påpekade förhållandet fullständiga förklaringsgrunder. Det är endast ett factura jag anförer. Men då detta factum är obestridligt, då den åliggande skyldigheten icke utaf flertalet utaf R. o. Adis ledamöter kan utöfvas, då den för många ibland dem, hvilka med berömvärd ihärdighet egna sin tid åt Riksdagarnas värf, är en börda, då frågar jag, kan väl en rättighet med hvilken denna skyldighet oaflåtligen är förenad, af alla dessa många, jag uprepar mitt ord, med förkärlek omfattas? — Svaret torde vara gifvet, och all vidare bevisning öfverflödig.
Med hvad välbehag skall det ej anses af den, som genom de antnaningar han i alla orter genom Länens Höfdingar och Stiftens Biskoppar oss meddelat, lemnat så glädande prof af d^ss önskan om sparsamhet och öfverflödets hämmande, att af Nationens Representanter underrättas om de medel de anse verk inde till detta, förut förgäfves sökta , ändamåls vinnande? Och vinnes det ej genom etf slikt bes!.ut emellan Regenten och Nationen, huru skalidet då någonsin vinnas? Måt'e jag få öfve'1-dva denna sälla dag! Min hel a är vacklande, mina återstående dagar kanske få — Måtte jag få säga: Jag har sett mitt Fädernesland, från branten af dpss fall, återfördt till ett högt anseende bland Nationerna jag har sett dess gränsor sträckta efter naturens utstakning jag har sett Dm 20 Mars, 153 mina landsmäns enighet jag har sett idog het i ålit tilltaga jag har äfven sett det uråldriga Svea Folket återtaga sitt manliga, erikla lefnadssätt, och jag skall nöjd sluta mina dagar! Lades på bordet. Upplästes ett af Herr Adlerheim, Pehr, inlemnade, så lydande Ödmjukt Memorial.
En värd talare har sagt, att det sålunda insatta silfret skulle ingå i det förhållande af 5 till 8, som måste af Banco Fullmäktige beräknas, innan realisationen får taga sin början. Men jag får fästa uppmärksamheten derpå, att det beror på insättarne sjelfva, att uttaga sitt silfver, när de behaga; och att de således, om detta silfver 42<s Den 16 October e. ra. ingick i beräkningen, skulle dagen efter del BancoFullmägtige bos Konungen anmält, att allt vore färdigt för Bankens öppnande, kunna göra denna anmälan om intet genom deposilionernes uttagande, enär proportionen emellan fond och sedelstock då icke vidare vore den bestämda. Jag tillstyrker alltså afslag å den ifrågavarande punkten, så mycket mer, som jag redan förut tagit mig friheten visa, alt man genom sådana silfverinsätlningar skulle kunna uttaga så mycket sedlar, alt cursen uppjagades, och en betydlig vinst sedermera, genom sil frets återiillagande, kunde erhållas, på bekostnad af det allmänna. Herr Hjerta: Herr Stråle bär framställt en satts, sorn jag åtminstone icke kunnat finna af Utskottens Betänkanden, nemligen att meningen med den föreslagna deposit-räkningen vore, att det sålunda insatta silfret skulle sammansmälta med reela fonden, och alltså lätta ulvägarne alt komma till den bestämda proportionen af 5 till 8 mellan fond och sedelstock. Af de sammansatte Utskottens Betänkande N:o 2, har jag funnit, att bland de åsyftade ändamålen med den föreslagne depositionsinrättningen äfven blifvit upptagit: att genom en på detta sätt bildad disponibel silfverfond, under det Bankens egen silfverfond fortfore att icke vara disponibelden cursförhöjning, sorn en för handel oför - Den 16 Octo ber e. ni. delaktig conjunctur kunde förorsakaj skulle till någon del motverkas ; och detta synes snarare utmärka, att Utskotten betragtat depositionerne såsom en särskild fond, hvilket ock ytterligare visar sig af den föreslagna provisionen till Banken vid återuttagandet.
Genom ett fullständigt vid Institutet anordnad! mejeri och ladugårds-skötselns i alla hänseenden rationela bedrifvande, såsom det endast kan ske då härtill ändamålsenliga byggnader förefinnas, skulle, enligt styrelsens åsigt, dessutom den stora fördel kunna vinnas, att genom de perso( lier, hvilka såsom tjenstehjon å Ultuna användas vid ladugården och mejeriet, och hvilka tid efter annan kunde och borde ombytas, tillfälle yppades för enskilde landtbrukare att i sin tjenst derefter få desse personer, som uti ladugårds-skötseln och mejeri-hån dteringen egde de önskvärda insigter, som nödvändigt erfordras, så framt denna del af landthushållningen skall med framgång kunna bedrifvas; varande det styrelsens afsigt att, om tjenliga mejerioch ladugårds-byggnader vid Institutet blifva uppförde, äfven lemna, så långt utrymmet det medgifver, tillfälle att från enskilde personer 'emottaga tjenare, som skickas till Institutet för att vinna öfning i det praktiska af ladugårds-skötseln och mejeri-handteringen, hvarigenom tillfälle äfven vore beredt till danande af häruti kunnige tjenstehjon, hvilka, då de till sina hemorter återvände, skulle, jemte öfrige personer, som från Institutet till landsorterna utgå, kraftigt bidraga till spridande af en bättre och mera lönande ladugårds-skötsel, hvarigenom ett väsendtligt steg blefve taget till hela den inhemska landtkushållningens synnerliga förkofran. Af dessa skäl och med stöd af de åsigter, som uttalats vid alla hittills här i landet hållna landtbrukare-möten, och då, i händelse en betydlig inskränkning i bränvins-bränningen skulle kunna tillvägabringas, ladugårds-skötseln måste tillvinna sig vida högre uppmärksamhet än hittills samt blifva en af landtmannens hufvudsakligaste inkomstkällor, har styrelsen, som icke till sin disposition egde några medel för tillvägabringandet af erforderliga mejerioch ladugårds-byggnader vid Institutet, i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer aflåta Nådig
Då skillnad i äktenskap hos domaren sökes af den anledning, sorn i 13 Kap. 4 § Giftermåls-Balken sägs, må domaren ej ut färda stämning å eller lysning efter dea förlupna makan förr än utredt blifvit, att sex månader förflutit från det samma maka begaf sig till utrikes ort. Stockholm den 23 Januari 1857. Reservationer af Hr Grefve Sparre, Hr Friherre IVrede samt Hrr Hasselroth, Kistner och JVetterberg, med anmälan af den förstnämnde, att han ej deltagit i behandlingen af den fråga, som utgör föremål för detta Betänkande. N:o 10, I Lag-Utsk. Betänkande N:o 10. 9 \:o fl O. Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Jan. 1S57, kl. 1 e. m. Betänkande i anledning af väckt förslag om tillägg till 1 Kap. 12 § Rättegångs-Bolken och 9 Kap. 5 § U tsöknings-Balken. Ifrågaställda förslag förekommer i Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans till nu församlade Ständer afgifna allmänna redogörelse. Deruti har nemligen Justitie-Ombudsmannen anmärkt, att ehuru i 12 § af Rättegångs-Balkens 1 Kap. endast stadgas ansvar för domare, som fäller orätt dom, och 5 § af UtsökningsBalkens 9 Kap. blott angår det fall, att Konungens Befallningshafvande upsåtligen af hat och afund eller för egen vinning eller androm till viljes gör orätt i lagsökningsärenden, i hvilket fall han skall dömas, enligt förstnämnde lagrum, har likväl, enär i lagen saknades föreskrifter för de fall, då domare eller Konungens Befallningshafvande gjort sig skyldig till försummelse i tjensten eller eljest till fel af annan beskaffenhet, än berörda lagrum afser, domare eller Konungens Befallningshafvande, då åtal för tjensteförsummelse eller för fel af nämnda art egt rum, ej annorlunda kunnat fällas till ansvar än under åberopande af oinförmälta lagrum.
Maj:ts och Rikets Kommerse-kollegium ställda fonder och medel, nemligen: Manufaktur-diskont-fonden, gamla och nya Ull-diskont-fonderna, Manufaktur-, Extra licent-, Tulloch Konfiskation»- ■ samt Eskilstuna fristads-medlen, äfvensom de särskilda anslagen till godtgörande af Svenska och Norska Konsulers förskott, dels för Svenskt sjöfolks underhåll och hem förskaffande, dels för andra nödställde Svenskars och Norrmäns understöd; omfattande den nu verkställda revisionen året 1856, sedan ifrågavarande medels förvaltning och räkenskaper för året 1855 utgjort föremål för Rikets sistlidne år församlade Revisorers granskning. Under revisions-förrättningen, vid hvars början räkenskaperna öfver samtlige ofvannämnde fonder med dertill hörande verifikationer blifvit aflemnade, hafva Revisorerne jemväl tagit kännedom af Kongl. Kommerse-kollegii till Kongl. Majit afgifna underdåniga berättelse om dessa fonder för revisionsåret samt af den utaf särskilda, af Kongl. Majit i nåder tillfiirordnade Revisorer i underdånighet aflemnade berättelse angående Manufakturoch Ull-diskont-fondernas förvaltning samma år, äfvensom af Kongl. Majits under loppet af året till Kommerse-kollegium aflåtna nådiga bref i ämnen, som med ifrågavarande medels förvaltning hafva gemenskap. Beträffande först Manufakt ur-diskont-fondens ställning, så inhemtas af det deröfver upprättade, härhos bifogade, kapital-slut, att fondens inkomster genom influtna räntor å utlånta kapital år 1856 utgjort 104,419: 7. 9. hvartill komma hyresmedel för en lägenhet i fondens fasta egendom ■ . 143: Utgifterna hafva deremot under året uppgått till följande belopp, nemligen: Ränta till Rikets Ständers Bank för de af kreditivet begagnade medel: 46,524: 31. 3. Omkostnader för fondens fasta egendom 1,804: 21. 6.
# Hedervärda Bonde-Ståndet har till Lag-Utskottet remitterat ett till bemälte Riks-Stånd ingifvit af Riksdags-Fullmägtigarne från Skaraborgs Län Lars Carlsson, Peter Svensson, Anders Svensson och J. Andersson underteknadt Memorial, hvaruti hemställes, att Lagens Stadgande uti 5. Cap. 4. §. Utsöknings-Balken, huru förfaras skall då i mät tagen lös egendom försäljes, måtte 58 Lag-Utskottets Betånkandch. matte pl det sätt förändras, att deruti bestämmes, dels hvad antal personer böra, såsom köpare, vid försäljningen eller Auctionen vara tillstädes innan utropet verkställes, dels beloppet af de böter, hvartill den, sorn öfver utropen satt är, gjör sig förfallen, om genom hans egennytta eller vållande någon skada dervid timar, varder förökadt, Och är i anledning deraf uti berörde
D. ^!ti Memorial af den r dennes hade Stats-Utskottet förklarat sig ej kunna Laga nägon befattning med den af Herr Borgmästaren Arsenius gjorda motion, att BenädningS-frä. gor i Balance, och ärsättnings-mäl mätte hä. danefter af Konungen ensamt behandlas; Och fann Borgare-Ständet skäl att denna Utskottets förklaring godkänna, b/r supra. klx ?rotvLoIla O. Valerius. Utdrag af Borgare. StändetS Proto. coll wid Urtima Riksdagen i Orebro den 6 October igro. S. D. §8iföllS, uppä särskilta Propositioner, hwad Stats-Utskottet uti Memorial af den z dennes yttrat och hemstält, rörande ej mindre Annuitets Läne systemets uppbäfwande än äfwen wista förändrade omständigheter wid upptagande af Län emot Riksgälds. Contoirets Obligat!». ner, likwäl i denna senare del med den förkla. ring, att Länen borde ställas pä olika helt ärS terminer af Twä till Sex är; Och ansäg Bor gare-Ständet i följd af vesta beslut Stats-Ut. skottets 296 Den 6 Octobcr. Den 6 October. 297 stöttets under den 21 September meddelade ut. Ständets Remitz af Riksdagsmannen Anders Oltzons Memorial, rörande ästad förklaring öfwer witza delar i BewillnmgS Förordningen, läkande i berörde ämnen förfalla. Or «uprs tilx ?rorocollo l). Vslrrius. Utdrag af Borgare. Ständets Proto. coll tvid Urtima Riksdagen i Orebro -en 6 Oktober i8lv.
Majit i underdånighet anmälas; Utan biföll Ridderskupet och Adeln, att den af Constitutions-Utskottet, rörande ifrågavarande Tjenstemåns tillsättande af Kongl. Majit gjorde anmärkning, finge förfalla. Herr Berghman'. Jag förklarar, att jag ej deltagit uti detta beslut, på den grund, att jag funnit för hardt, att för de anmärkte felen efter 107 §. anmäla Embetsmån till endtledigande; men jag hade önskat, att en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t hade kunnat afgå, deruti Riksens Ständer, till rättelse för det tillkommande, hade anmält de anmärkte omståndigheterne; Detta anhåller jag i Protocollet måtte upptagas såsom min reservation. Herr Grejven och LandtMarJkalken hemställde vidare om Piidderskapet och Adeln ansåg Rikets vål kräfva, att de af ConstitutionsUtskottet mot Hr StatsSecreteraren Qviding gjorde åme anmärkningar, borde, enligt 107 §. i RegeringsFormen, hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas. Ropades Ja och Nej. Friherre Anckar/vård, Carl Henric, begärde votering. Herr Grefven och LandtMar&kalken fram - 476 Den io Julii e. nu ställde i anledning deraf följande Voterings-proposition: Den som anser de af ConstitutionsUtskottet mot Herr StatsSecreteraren Qviding framställde trenne anmärkningspunkter böra, enligt 107 §, i RegeringsFormen, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, voterar Vinner Nej, komma berörde trenne anmårkuingspunkter att förfalla. Hvilken Voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt derefter anslogs.
Då, enligt ArtilieriDepartementets räkenskaper, 1820 års Trädgårds-arrende för Mariebergs egendom, 275 R:dr, ännu år 1827 funnits vara obetaldt, hafva 266 StatsUtskottets terörde ars Revisorer anmärkt, att derigenom Departementets Gassa finge vidkännas en, om än obetydlig, likväl ökad ränte-afgift, emedan revenuen af Mariaetergs egendom bö'r användas till afbetalning på egendomens skuld till MilitiseBoställsCassan; fö'r hvilkeu skuld ArtilleriDepartementet årligen erlägger 6 procents ränta, I afseende härpå, har blifvit upplyst, att, sedan tillgång till gäldandet af beloppet funnits brista hos * Arrendatorn, Trädgårdsmästaren Lindholm, samt 2:ne af hans 3 löftesmän, Tingsskrifvaren Kjellman och Bokhållaren Öberg, samt den 3:dje, Trädgårdsmästaren Blomberg, nekat sitt namn, såsom af annan person under löftesskriften tecknadt; så har K. M:ts JustitiaeCancellersEmbete blifvit, genom K. Bref d. 22 Nov. 1825, anbefaldt, alt ombesörja, det talan i laglig väg blefve utförd emot den sistnämnde, till utrönande, huruvida, oaktadt hans berörde förnekande, någon löftesmanna-ansvarighet för ifrågavarande arrendeskyldighet kunde honom tillförbindas. Och är sedermera den 17 Julii sistlidit år till JustitioeCancellersEmbetet inrapporteradt, att Blomberg ifrån Staden afvikit och icke sedermera, oaktadt gjorda efterspaningar, kunnat ertappas; hvarföre sannolikt ansetts, att han på något ställe i landsorterne allidit. Behörig noggranhet vid antagandet af löftesmännen för ifrågavarande arrende synes väl således icke hafva blifvit iakttagen; dock som, efter hvad anfördt är, någon vidare utväg till utbekommande af berörde arrende icke återstår, hemställer Utskottet, Betänkandet). 267 att, såsom K. KrigsCollegium föreslagit, suminan må i räkenskaperne afskrifvas. §• 3.
Skulle detta försök till jemkning frugtlöst aflöpa, utvälje Rikets Ständer i sina särskilta Plena, genom allmän omröstning, till en Nämnd, att förstärka det Utskott, till hvars handläggning målet hört, så att Ledamöterne blifva 3o af hvarje Stånd, hvilka samfäldt röste, såsom 53 ,§\ föreskrifver, öfver den i6 Den 17 December f. m. tvistiga fråganj och åge att densamma med Rikets Ständers rätt afgöra. Enär nu Ridderskapet och Adeln, vid föredragningen af de flere rörande myntregleringen väckte motioner, remitterat dem alla till Statsoch BancoUtskottens gemensamma handläggning, samt dessa Utskott jemväl afgifvit förevarande jemkningsförslag, ansåg Hans Excellence deraf följa, att båda dessa Utskott borde förstärkas för att sedermera med Rikets Ständers rätt slutligen afgöra de frågor, hvilka i sådant afseende kunde blifva till dem öfverlemnade. Alt utesluta ett af dessa Utskott, och endast förstärka det andra, såsom Friherre Cederström föreslagit, skulle, efter Hans Excellences omdöme, strida mot ordalydelsen i nyss åberopade 'j3 §. i Riksdagsordningen, hvarifrån Hans Excellence icke finge afvika. Friherre Cederström: Efter den förklaring Herr Grefven och LandtMarskalken afgifvit, synes frågan inskränka sig dertill, huruvida Statsoch BancoUtskotten, genom remissen till båda Utskotten, blifvit förvandlade tili ett. För min del tror jag, att de ej kunna betraktas annorlunda, än såsom tvenne, då icke i remissen finnes omnämnt, att de skulle betraktas såsom ett enda särskildt Utskott. Jag får för Öfrigt å nyo fästa uppmärksamheten på det exempel jag för en stund sedan anförde, neni - Den 17 December f. m. >7 ligen att Ridderskapet och Adeln vid denna Riksdag remitterat en af mig väckt motion till StalsBevillningsBancoLagoch EkonorniUtskotten, hvilka, om de vol’o att anse såsom ett Utskott, utgjordes af flere än 3o Ledamöter från hvarje Stånd.
Om man ock ansåg någon uraktlåtenhet att i rätt tid uppgifva behofvet och någon alltför frikostig hushållning ' med tillgångarne, falla de Styrelsens medlemmar till last, hvilka förr egt befattning med Cassans förvaltning — om man och icke kan annat, än ogilla det administrationssält, som föranledt upptagande af län på utrikes ort, änskönt de må hafva blifvit gjorde under lörnoppning att småningom reda missförhållandena mellan inkomst och utgift, sä har Grundlagen bestämt den väg, på hvilken representationen eger att utkräfva ansvar, der det bör kräfvas — och den ersättning, hvartill de ansvarsskyldige lagligen må kunna förbindas, blifver en ersättning, som då skall tillfalla Staten , till godtgörande af de anslag, Rikets Ständer nu pröfvade nödigt att bevilja. Vöre det lör regering och folk vådligt, att fördröja beslutet om dessa anslag till en obestämd tid, då Riks-Rättens dom fallit sedan Rikets Ständer längesedan åtskiljts; så skulle nationen svårligen godkänna ett motiv, sorn knappt kunde undgå att visa sig såsom en svag undanflykt. Likväl , i den nion äfven ansvaret kunde träffa de män, under hvilkas administration Cabinetts-Cassans brist på de 3 sistförflutna åren blifvit till nära 1 f\ minskad, skulle den allmänna moraliska känslan uppresa sig deremot, om ett sådant utslag också stödde sig pä den strängaste juridiska bokstaf. Den allmänna nationalkänslan skulle ännu högre uppresa sig emot ett beslut, som, då det till obestämd framtid hänsköt utgifter, hvilkas belopp derigenom skulle pålägga folket ökade bördor, satte Regeringen ur stånd att uppfylla sina förbindelser, derigenom satte hennes och fäderneslandets anseende på spel och gjorde förvaltningen af Rikets utrikes angelägenheter omöjlig. Och utur dessa synpunkter anser jag frågan om anslag till betäckande af bristen i Cabinetts-Cassan böra betragtas — för närvarande och utan hänseende till den fordna administrationens ansvarsskyldighet.