Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet. 4:o Ett Memorial af Riksdags-FullSttägtigen Johan Olsson Longberg, deruti 784 Btsv, och Ékon. Utsk. Betänkanden. hans vid förra Riksdagen gjorde motion, angående en förbättrad skjutsningsanstalt medelst iorvagnar, nu å nyo framställes. 5:0 Ett Memorial i sistnämnde ämne, samt angående hållskjutsens antingen upphörande eller ställande på entreprenade, a£ Riksdags-Fullmägtigerne Gustaf Pehrsson, Gusta/ Larsson och Eric Matsson ifrån Stockholms Län. 6:0 Ett Memorial af samma Riksdagsfullmäktige, jemte Anders Andersson, äfven i Stockholms Län, angående förhöjning af vagnslegan. 7:0, 8;o, 9:0 Memorialer af RiksdagsFullmägtige Nils Pehrsson och Jöns Pehrsson, från Malmöhus Län, samt Måns Mattisson, från Christianstads Län, angående Hållskjutsens afskaffande. 10:0 Ett Memorial af Riksdags-Fullmägtigen Anders Nilsson, hån Östergöthland, hvaruti yrkas, att endast de personers förskaffande, som färdas i ämbetsärender, skul» le åligga Hemmans egarne såsom skyldighet, samt deremot, utan deras betungande, särskild skjutsningsanstalt för andra resande inrättas. 11:0 Ett Memorial af Riksdags-Fullmägtigen Olof Wikström, från Norrbottens Län, hvaruti yrkas boställens deltagande i skjutsningsskyldigheten. 12:0 Ett Memorial af RiksdagsFulltxsägtigen Hans Michelsson, från Gefleborg# Besil' och Ekon. Utsk.
Sedan Eder Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den i3:de Maji i83o, beliagat förunna Örebro Stad enahanda förhöjning uti de Staden tillkommande Bio-, Hamn-, Mätareoch Vägare-penningar, som Arboga förut i Nåder tillagd blifvit, hafva Stadens inkomster härutaf, äfvensom' af inflytande Marknads-Ståndspenningar, Städje-, Vägoch Källar-Frihets-medel samt Tomt-, Gjerningsoch Sak-Ören, årligen blifvit beräknade till omkring a,55o R:dr Banco. — Af de öfrige Städerne, uppbär: Nora: Källarfrihetsmedel 83: 36. g. Askersund: Källarfrihetsmedel. 41 : 4a— Gjerningsören 5: 32. — Vågpenningar 4o: Brooch Hamn-penningar . 51: —- — 138: 26. Hvad utöfver desse inkomster erfordras till löner åt Stadens Tjenstemän, Underhåll af Allmänna byggnader och Broar m. m. uttaxeras af Borgerskapet samt Jordoch Husägare. Antalet af Slädernes Hus och Tomter, Hemmanoch Tunnland-talet af dem tillydande jord, utsädet och medelafkastningen samt antalet af der underhållne kreatur, tillika med Slädernes Uppskattningsvärden och Stats - 24 Bidrag, värdes Eders Kongl. Majit i Nåder inhämta af den för desamma upprättade härhos underdånigst bilagde Tabell. Med djupaste undersåtliga vördnad, nit och trohet framhärdar, Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts Underdånigste, tropligtigste Tjenare och Undersåte N. SNOILSKY. Örebro Slolt i Lands-Cancelliet den 28 September iS33. Al b. Nyberg. «s Tabell för Städerne uti Wermelands Län. Medel af ka s t n i 11 g, sedan Under håll ne Kreatur. Bidrag, Jord Utsäde af Stat s Uppskattadt Värde, Clericiets Underliåll Ständige Räntor.
I afseende på denna fyranläggning anställdes sistlidet år förberedande undersökningar å stället, dervid byggnadsplatsens otillgänglighet och svårigheten att dit upphemta nödiga materialier funnos göra anläggningen nära outförbar eller åtminstone komma att så betydligt fördyra densamma, att det af Rikets Ständer dertill beviljade extra anslag, 40,000 R:dr R:mt, kunde förutses icke blifva för ändamålet tillräckligt. Sedermera har, uti en af åtskilliga Handlande, Skeppsredare och Skeppare i Hernösand ingifven underdånig skrift, jemväl blifvit erinradt, hurusom, i anseende till Hernöklubbs betydliga höjd öfver hafvet, moln och dimmor icke sällan lägrade sig omkring detta berg samt skulle hindra skenet af en der anlagd fyr att på behörigt afstånd iakttagas; vid hvilket förhållande föreslagits, att ifrågavarande nya fyr måtte anläggas på den norr om Hernön belägna LungÖns sydöstra udde, der den komme att icke allenast medföra åsyftadt gagn för sjöfarten på Norrland i allmänhet, utan äfven tjena till ledfyr vid inloppet till Hernösand, hvarförutan genom denna förändring af byggnadsplats anläggnings-kostnaden skulle blifva jemförelsevis mycket billigare; och har Förvaltningen af Sjö-Arendena, som öfver det sålunda framställda förslaget blifvit hörd, detsamma uti afgifvet underdånigt utlåtande af den 27 sistlidne Augusti förordat. Kongl. Maj:t finner de skäl, som, på sätt berördt är, blifvit för den ifrågavarande fyrens anläggande å Lungön i stället för Hernöklubb anförda, vara välgrundade, samt anser derföre ock en sådan förändring med denna fyranläggning böra ega rum; men då emellertid de för anläggningens utförande påräkneliga medel, 40,000 R:dr R:mt, enligt Rikets sednast församlade
Ordningen, hemställde han om icke Ridderffapet och Adeln, för att med skyndsamhet gä Kongl. Majtts w^lwiljande afsigtcr och Nationens längtan till mötes, skulle behaga sjelfwe besluta och derjemte inbjuda sine Respective Med-Ständcr, att till utwäljande af den i berörde §. föreffrifne Nämnd utsätta nästkommande Mändag, och dagen derpä öfwer Kongl. Majtts Nädiga Proposition rädflä och besluta. Denna Proposition blef med ett starkt Ja beswarad. Herr Baron och Landt-Marskalken hemställde widare om, enligt hwad någre Ledamöter till Herr Landt-Marffalken önffningswis yttrat, Ridderffapet och Adeln skulle änke nödigt att utwälja nägra fä suppleanter, för att, i händelse en eller annan till Nämnden wald Ledamot befunnes hafwa laga förfall att sig i -ensamma ej infinna, likafullt^ kunna densamma wid sitt rätta antal af 16'Personer bibehälla. Bifölls; och dä Herr Landt-Marffalken ytterligare utbad sig blifwa underrättad huru mänga suppleanter Ridderffapet och Adeln ästundade wäija, yttrades af somlige antalet twä, af andra fyra, hwil. ket 79 Den 18 Augusti. ket sednare antal efter gjord Proposition, af Rihdiskapet och Adeln bestämdes.
Som stambanornas anläggning kommer att medföra högst betydliga kostnader och det med skäl kan befaras att — om än ä vissa af nämnde banor en liflig trafik redan första tiden efter deras öppnande är att motse, genom hvilken kostnaden för desammas underhåll och administration kan fullkomligen beläckas och tillika möjligtvis ett öfver kolt uppstå — ett motsatt förhållande likväl torde ä vissa andra banor, åtminstone i början, uppkomma; så bör ej mindre antalet än utsträckningen af stam-banorna för närvarande inskränkas till hvad behofvet oundgängligen lördrar; hvaremot ål framtiden bör lilli, till li. St. Prot. 1856 a 1857. 4 Sami. 1 J/d. 28 Hiift. 2 10 Stals-Utsbottets Utlåtande N:0 62. öfverlemna.»» alt besörja utvidgandet af della stambane-syslem när en högre uppdrifvcn produktion sådant påkallar och landels derigenom ökade hjelpkällor medgifva större uppoffringar af Slaten för kommunikationernas ytterligare förbättring. Med tillämpning af dessa hufvudgrunder, och då Slockholm, dels såsom rikets hufvudstad och dels genom dess både i militäriskt och kommersiell hänseende vigtiga belägenhet, utgjorde den utgångspunkt, som vid ett systematiskt jernvägsnäls utstakande mäste företrädesvis tagas i betraktande, samt alltså i främsta rummet borde tillses huru denna puukt, utan åsidosättande of mellanliggande fruktbara provinsers anspråk på och behof af underlättade kommunikationer, kunde på del mest ändamålsenliga säll sammanbindas med Malmö, såsom gräns-ort i söder, med Göteborg, såsom gräns-ort och rikets vigtigaste handelsplats vid vestra kusten, med Norriges hufvudstad och slutligen med Upsala samt de både norr och vester om denna stad belägna trakter — har Kongl.
Öfverlåtare, som vexel inlöser, träder derigenom uti dens ställe, från hvilken inlösningen sker, dock, hvad andra öfverlåtare af samma vexel angår, endast emot den eller dem, hvars öfverlåtelse är äldre än hans egen: föranlåtes han att, i saknad af godvillig betalning, till domstol instämma föregående öfverlåtare eller vexelutgif vare, håfve tid dertill inom tre månader, ifrån det han sjelf, inom föreskrifven tid, blifvit stämd eller godvilligt betalt: stämmer han ej inom nyssnämnde tre månader, gånge på sätt i 34 i$*. stadgas. Gap. Om Protest. 36. §. Protest skall verkställas emellan klockan g f. m. och kl. 7 e. m., i stad genom Notarius Publicus eller Magistrats-person, jemte ett tillkalladt vittne, och å landet genom edsvuren Kronobetjent, jemte ett tillkalladt vittne, eller af annän person, jemte u:ne tillkallade vittnen; och böra de alla kunna skrifva. ii. 5. öfver protest skall skriftelig handling upprättas, innehållande: fullständig afskrift af vexeln med hvad derå finnes tecknadt; — den sökandes anhållan eller påstående} — det svar derå gifves; — det förbehåll, som för sökanden af förrättningsmannen göres; — ort och tid, i44 Bil. till Expeditions-Utskotlets Förslag till und. Skrivelse N.-o 3l3. hvarest och när protesten sker; — samt förrättningsmannens och vittnets eller vittnenas egenhändiga underskrifter. 38. §. Anträffas ej den, emot hvilken protesteras skall, bör protesten verkställas vid hans bostad: i händelse underrättelse derom icke kan erhållas, håfve sökanden ändock förvarat sin talan, derest hatt, så fort ske kan, och senast inom 14 dagar, förhållandet anmäler hos Konungens Befallningshafvande eller närmaste Rådstufva-Rätt. 39* §•
Då han trädde in i rummet, vände sig grefvinnans ögon emot honom med ett oroligt uttryck. För första gången i sitt lif mötte han dessa ögon utan att slafkänslan kom öfver honom. Han började sina frågor och sin undersökning, konstaterade tillvaron af feber och en torr, besvärlig hosta. Dessutom tycktes ögonen ömtåliga för ljuset. Det sista tydde på mässling, som gick epidemiskt bland barnen i trakten. — Han ordinerade chamomillte och lät rulla ned gardinerna. »Är det farligt?» frågade modern och hennes skrämda blick lyfte sig upp emot honom för att söka tröst. »Det tror jag inte,» sade han. Hjärtat klappade fritt och starkt i hans bröst. Nu hade han icke den där känslan af underlägsenhet, därför talade och förde han sig med en helt annan säkerhet. Här, i sjukrummet, kände han sig hemmastadd; här voro rollerna ombytta. Här var han den öfverlägsne i kraft af sitt kall. Här gällde hans auktoritet som läkare mer än alla släkten Wiedes anor. Sjukdomen utvecklade sig i början normalt. På tredje dygnet visade sig utslagen i ansiktet. Fyra dagar senare borde affjällningen ha börjat, men i stället blefvo halsplågorna, tyngden öfver bröstet och värken i kroppen värre än förut. Krisen dröjde. Han ordinerade starka svettdrifvande medel och till sist ett varmt bad; men allt förgäfves. Mässlingen slog in och snart tillstötte andra, elakartade symptom. Febern tilltog, den sjuka fick ett håll i ryggen, och snart var lunginflammationen i fullt flor. Då högg den tanken honom för första gången i bröstet: om hon skulle dö! Och han stirrade med ångest ned på hennes rödflammiga ansikte med de ljusskygga ögonen. Aldrig förr hade han känt läkarens ansvar så tungt som nu. Detta späda lif hängde nu i en silkesfin tråd. Den aftonen for han icke till byn igen; han stannade på Norrbyholm. Nu gällde det att uppbjuda alla vetenskapens resurser i den förestående kampen med döden; och hans energi reste sig som en brottare och såg sin fiende in i ögonen med en själfmedveten och djärf blick. — Men i nästa ögonblick sjönk den till jorden med bruten ryggrad, ty han visste, att det icke var på honom det berodde i grund och botten.
Jag kunde varit rik, om jag velat tänka på framtiden; men det ville jag icke ... och det ångrar jag nu icke heller. Jag har bott i sköna gemak, du Rakel, och låtit bära mig i gyllene bärstol af egna slafvar; jag har, klädd i byssosluft, purpur och juveler, sväfvat från det ena nöjet till det andra. Athens vackraste, rikaste och gladaste ynglingar hafva utgjort min lifvakt. Men det är nu förbi ... Myro började åter gnola på en visa, medan hon fortsatte tillredningen af aftonmåltiden. Denna var snart färdig – några skifvor rostadt bröd, några frukter och midt på bordet ett lerkrus med rusgifvande vin. – Kom nu och fröjda dig åt himmelens och jordens gåfvor, sade Myro. – Ett offer åt Dionysos och derefter en skål för våra trolösa älskare! Måtte de till evig tid blifva plågade i underjorden! Jag undrar, huru Olympiodoros, när han nedträder i skuggornas verld, skall bestå den dom, som väntar honom der. Jag skall vara före honom och anklaga honom hos de trenne stränge domarne. Hvad skall han säga till sitt försvar, när jag berättar, att han brutit de tusen eder, som han svurit mig? Han har intet att svara, ty der duger ej att ljuga. Han skall skickas till den svarta Tartaren att lida Tantalos’ qval. Dock – om han svarar, att Myro hade blifvit ful, att de eder, han svor, endast gällde den vackra Myro, och icke den vederstyggliga, månne han då icke skall gå fri? Jag fruktar det. Ja, han har visserligen rätt. Mina anspråk grundade sig endast på min skönhet och förföllo med dem. Men säg mig allvarligt, Rakel, är jag verkligen så grufligt ful, som man säger? Hm, jag pratar hit och dit, fortfor Myro, – och du hör icke hvad jag säger. Men skall du icke spisa, min stackars vän? Du borde vara hungrig som en varginna, du som har två att föda. – Nej, jag kan icke spisa nu, sade Rakel. – Jag är icke hungrig. – Du har dock i dag varit ovanligt lugn. Jag har icke sett dig fälla en tår.
Och det hände ibland, när det fans ondt om plats, när ingen på länge hade flyttat, eller när döden inte hade kommit emellan och ställt det bra för enrums-statarna, så att de kunde få öfvertaga en af de större lägenheterna, att en familj, hvilken tjänat på gården i sina tio till femton år, under hela denna tid kunde få bo i ett rum, utan att någon förändring var möjlig. I ett sådant rum hade Bergens Petter blifvit född. Och där hade han också lefvat, ända tills han hade gått och läst för presten och ett helt år efteråt. Han var en småväxt, tyst och stillsam pojke, som aldrig hade gjort mycket väsen af sig. Men de andra i statbygningen gjorde i stället så mycket mer väsen af honom. Ty han var så ful, att han väckte uppseende, och därför hade han hela sitt lif haft den tvetydiga lyckan att föra munterhet med sig, hvart han kom. Genom en oförsigtighet vid skötseln förlorade han tidigt synen på sitt ena öga, så att han aldrig vetat, hvad det ville säga att se med mer än ett. Och det seende ögat, som var mörkt, bredvid det andra, hvilket inte kunde ta några intryck, utan tittade ljust och vattnigt på sned ut i rymden, gaf åt hela hans ansigte något bakvändt och tafatt, hvilket aldrig förfelade att åstadkomma sin inverkan på andras skrattmuskler. För öfrigt hade han ett vanligt ansigte, som icke skulle ha förskaffat honom någon ryktbarhet. Hans hår var tjockt, hans kinder runda, och hans mun hade ett simpelt och sorgmodigt drag. Näsan stod ut som på de flesta människor, och pannan var jämn, hvarken hög eller låg. Men det ena ögat förstörde hela ansigtet. Om han hade kunnat lära sig blunda på det ena ögat, skulle han ha gjort det. Men det lyckades honom aldrig. Så fort han försökte det, förvred sig bara hela ansigtet i de underligaste grimaser. Men det bleka ögat, i hvilket pupillen var utplånad, tittade lika snedt som vanligt ut på den obarmhertiga världen, och under de underliga grimaserna tog det sig ännu mera kostligt ut. Bergens Petter var förtviflad, när han tänkte på sitt olycksaliga öga. Och det kan ingen förtänka honom.
Det torde dock vara skäl — icke för naturens, utan för människans skull att en smula skärskåda påståendet, att det hör till kvinnans natur att vara nyckfull, och att hon till följe häraf har rättighet att vara oefterrättlig i ord och handling, då denna del af » naturen » behagar utkräfva sin fordran. Härvidlag framställer sig först den frågan: 1893 Hvilka slags kvinnor tillåta sig att vara fulla af nycker och kapricer? Icke kan det väl vara den ofantliga flock, som för en ringa lön dag ut, dag in sliter ut sig i sträfvan på det mångskiftande arbetsfält, som handel och industri öppnat? Hela denna skara har helt visst en hälsosam fruktan för att — lyda » naturen », ifall den skulle vilja visa sig i form af nycker och otillräkneligheter. För dessa kvinnor gäller det ju att — till trots äfven för » kroppskonstitutionen » — ådagalägga en ständig jämnhet i lynnet samt fullständig korrekthet i fråga om arbetets utförande, emedan just brist på dessa egenskaper skulle göra dem obrukbara som » arbetskraft » och följaktligen beröfva dem det dagliga brödet. Och sända vi blicken mot dessa tusen » tals hem, där husmodern oafbrutet sträfvar, trälar och knåpar för att få de knappa inkomsterna ajt räcka till för familjen, nog ha dessa kvinnor vunnit seger öfver » naturen », ifall den anmält sig i form af nycker och hugskott. Men här finnes något som ' heter öfveransträngning — våld mot naturen: krafterna kunna brista. Mannen, som ej har någon personlig erfarenhet af det outsägligt tröttande i kretsgången af det slags arbete, som kräfves af husmodern i ett sådant hem, möter ett plötsligt utbrott af tårar, kanske just i samma ögonblick då han, lätt och munter till sinnes, efter sin slutade arbetsdag, föreslår hustrun någon förströelse, och är han då tanklös, torde det hända, att han mumlar ordet: » Kvinnonycker! » Ärade läsare! Jag är ingalunda i okunnighet om tillvaron af kvinnor, hustrur, hvilkas otyglade lynnen ödelägga både den hårdt arbetande mannen och hemmet, men säg mig, om här icke äfven finnes en ansenlig flock äkta män med tygellösa sinnen, som verka liknande förödelser?
Skjutningen på strömmen med flaggningar hela dagen roade konungen ganska mycket, och det är visst att han tycker bra nog om oss. En artig scen tilldrog sig i måndags. Konungen skulle ändteligen se det ställe der Gustaf I anlände, då han inkom i riket från Lübeck i maj 1520. Konung Ludvig gick mest till fots hela halfmilen ut till Stensö, och kommen på stället, stod han en god stund stillatigande, föll sedan ned och kyste den der upprättade stenen och tog upp sin knif, hvarmed han uppskar en stor torfva, den han invecklade i en sin näsduk och lemnade åt lakejen. Den 8 okt. — I förgår fick man kunskap om att duc d * Artois, efter 11 dygns besvärlig resa ifrån England, var kommen till Göteborg och skulle begifva sig på vägen hit 2 dagar efter. Han skulle då arrivera här såsom i går och kunde icke mankera på det ju hans herr son, duc d ’ Angouléme skulle kunna möta honom, men prinsens marche-route lydde blott på Jönköping. Derifrån gå bara 3 vägar hit och duc d ’ Angouleme tog riktigten alldeles oriktig. Kl. cirka 9 reste konungen sin bror till mötes, råkade honom 7 fjerdingsväg härifrån på Ryssby och båda herrarne voro här kl. 12. Blefvo då mottagna af alla samtliga officerare, anförde af herr general Ankarsvärd och af Saulus ibland profeterna, som hade ingen att anföra utom sig sjelf. När salsdörrarne öppnades för herrarne, surprenerades de af en mycket vacker regementsmusik. I förmaket konverserades en stund, medan konungen ännu var inne. Efter konungens ingång i sina ram skedde ordentlig presentation af officerare, borgmästare etc. Duo d ’ Artois behagade tala vid flera, som hade vox och loquela på sin partage — mig helsade han nådigt från biskop Wingård, frågade om jag fått bref af honom etc. Borta ifrån mig ett par minuter, återkom han och språkade en hel hop till Göteborgs beröm. Jag visste ännu icke hur a besatt damt de der barit sig åt vis à vis hertigen, hvilket oändligen förargat mig. Han kommer ifrån sjön och finner intet logis för sig utsedt.
Upplästes ett af Gr. Posse, Arvid, inlemnadt mern. af följande lydelse: Vördsamt anhåller jag att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, varda entledigad från befattningarna att vara Bänkman och ledamot i Bevil!n.-Utsk:t. Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., härtill lemnat bifall, anmodades Ståndets Hrr Elektorer att välja en ledamot i Bevilln.-Utsk:t efter Gr. Posse. Föredrogs ett från Hogv. Preste-St. ankommet prot.-utdrag Nio 375, innefattande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda det beslut, sorn Preste-St. fattat vid behandling af LagUtsk:ts Mern. Nio 49, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk. N:o 33, öfver väckta motioner om förändring i stadgandena ang:de giftomannarätt. Begärdes på bordet. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:ts den 15 och 17 dennes på bordet lagde Utlåt. N:o 139, ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens 8:de hufvudtitel, och i sammanhang dermed, jemlikt R. o. Adis den 10 sisth Juni fattade beslut, 20:de punkten jemte förslaget litt. i och 26:te punkten af Allm. Besv.- o Ekon.-Utslcts Betänk. N:o 118, i ani. af väckta motioner rörande undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen. lista—7:dc punkterna. Utskits hemställanden biföllos. Den 22 Augusti f. m. 63 8:de punkten. Frih. af Ugglas, Gustaf:
Blotta tillförseln af Bränvin, som under åren 1828 till och med i832 utgjorde 187,861 kannor, har sednast förflutne fem åren uppgått till icke mindre än 302,297 kannor, oberäknadt den icke obetydliga tillverkning, som åstadkommits vid de 2:ne här i Staden sednare åren anlaggde Brännerier; och äfven om antagas skulle, att en del af detta qvantum afgått till aflägsnare Femårs-Berättelse för Gefleborgs Lån. 34 orter och att Husbehofsbränningen varit mindre begagnad, står likväl, äfven med afräkning häraf, det betydligaste qvar för ortens innevånares räkning, och då, efter Handlandes egen utsago, Bränvin utgör snart sagdt den enda artikel, för hvilken vid försäljning contant betalning kan med viss het påräknas, torde detta utgöra säkraste beviset, att böjelsen för njutning af starka drycker, i det hela betraktadt, är ganska stor. Under åren 1828 till och i832 inkommo lill Staden 42,000 tunnor di verse Spannemål och 19,858 L:U. Rågoch Hvetemjöl, hvaremot Spannemåls-lillförseln sistföiflutne fem åren uppgått till 60,3g8 tunnor och 25,100 L\U. Mjöl. Genom afsättningen häraf hafva onekligen åtskillige Handlande skördat betydlig vinst, åtminstone i fordringar, men såsom blott tillfälligt och föranledt af den under flera år inträffade missväxt i landet, kan deraf icke dragas någon slutsats till förkofran af handeln i allmänhet, hvilken tvertom sedan längre tid tillbaka tagit en rigtning, som, i händelse lyckligare conjuncturer icke inträffa, botar att mer och mer undergräfva dess bestånd. I hela Norra Helsingland finnes ingen'
att, eniir, såsom väl bekant är, en hufvudbok icke kan definitivt uppläggas förr, än alla deri ingående utbetalningstitlar och summor äro kända, General-krigskommissariatets omöjligen kunde börjas eller afslutas förr än som skedde, hvarföre ock det skäl för sannolikheten al dess tidigare fullbordan, sorn blifvit hemtadt — 289 — från inkommandet af Generalintendentens redovisning redan i Augusti 1849, innebär ett uppenbart misstag. l)å dertill kommer, att icke mer än 6 veckor efter upplösningsdagen, meji egentligen endast 3:ne efter sista utbetalningen, beräknades för sjelfva bokslutsarbetet, enär dervid sysselsatta tjenstemän icke uppburo aflöning längre än till den 15 September, och hvilken jemförelsevis korta tid ovedersägligen ådagalägger, att alla förberedande åtgärder, som kunnat äga rum för bokslutets möjligast skyndsamma fullbordande, äfven blifvit vidtagna, lärer Eders Kongl. Majit nådigst finna, att Generalkrigskommissariatet icke är skyldigt till någon tidsutdrägt, sorn föranledt förhöjd eller utöfver det nödvändigaste förlängd aflöningskostnad, samt att det icke legat inom dess förmåga att inskränka den tid, fullgörandet af dess uppdrag ovillkorligen kräfde. Jag kan derföre icke med tystnad förbigå, att mertalet af Rikets Ständers Revisorer, utan ringaste aktgifvelse på här underdånigst anförda förhållanden och fakta, hvilka likväl ur protokollerna lätteligen kunnat inhemtas, tillåtit sig inför Eders Kongl. Majit och Rikets Ständer, i uppgiften om anledningen till den dryga kostnaden, mot General-krigskommissariatet framkasta den svåra beskyllningen, att genom försummelse och uraktlåtenhet hafva tillskyndat staten en förlust i följd af förlängd aflöning och deraf ökad utgift. Om detta embetsverk, deri, under mer än 2ine år, ledamöter utan och tjenstemän i flera månader med nedsatt aflöning tjenst gjort, icke skulle kunna anses förtjent af offentligt erkännande för nit och oegennytta, har det dock obestridlig rätt att icke förnärmas genom ogrundade beskyllningar för ett motsatt handlingssätt.