Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru det visserligen icke författningsenligt åligger Sala stad att, utöfver kostnaden för anskaffande af erforderlig byggnadstomt, bestrida de utgifter, som förorsakas genom uppförande af nytt elementarlärohus, vill staden dock icke undandraga sig att i förhållande till dess ganska inskränkta samt i och för andra kommunala företag strängt anlitade tillgångar dertill bidraga. — Som likväl, utan Statens mellankomst, de med uppförande af nytt lärohus förenade kostnader skulle öfverskrida stadens tillgångar, får jag härigenom anhålla: att Rikets Ständer måtte såsom bidrag till nu ifrågavarande lärohusbyggnad bevilja ett anslag af 12,000 R:dr R:mt. Såsom ytterligare skäl för bifall till ofvanberörda framställning får jag anföra: att dylika understöd tillförene blifvit åtskilliga kommuner meddelade; att en stor del af lärjungarne vid Sala elementarläroverk icke tillhöra staden utan landsorten deromkring; att staden, hvars tillgångar redan förut blifvit för kommunala företag i hög grad anlitade, utfäst sig att till den föreslagna norra stambanan kostnadsfritt upplåta mark öfver stadens egor, hvilket med all säkerhet kommer att för staden medföra en utgift af 25 å 30,000 R:dr, samt att, enligt hvad styrkas kan, under de sednaste 50 åren en summa af minst 50,000 R:dr Runt under de långa kyrkoherde-vakanserna vid Sala pastorat ingått till stiftets byggnadsoch emeriti-kassor, utan att någon fördel deraf kommunen tillfallit. Ritning och kostnadsförslag till ifrågavarande skolhusbyggnad varda härhos öfverlemnade; anhållande jag om remiss till Stats-Utskottet. Stockholm den 29 November 1862. J. A. Bovin. Bih. till B. St. Af Herr Bovill*. Angående rättighet för Kongl. Maj:ts Justitierevision att meddela tillåtelse till hegardt vittnesförhör i hos Kongl. Magd genom revisionssökande eller besvär fullföljdi mål.
Det kom öfver mig något af denna lugna, lidelsefria stämning, när alla lifvets små sorger och sträfvanden, allt groll emot människor, all fåfäng äflan, som fyller hvardagen med sin tyngd och sin bitterhet, långsamt faller bort, och man känner sig tom och rik på samma gång, tom på alla de intressen, hvilka eljes tyckas så öfverväldigande, rik på ett sätt, för hvilket lifvet ej synes hafva plats. Det föreföll mig, som om mina minnen af Tore Gam och det förut omtalade samkvämet stodo i ett egendomligt samband med hvarandra. Allt hvad som förr plågat mig i mitt förhållande till denne man, i hans person, i hans olikhet med mig själf, i hans sträfvanden och hans sätt att taga sin värld, tog till min egen förvåning i denna stund nästan karaktären af något eftersträfvansvärdt, som jag till min egen skada hade kämpat emot. Och det föreföll mig på fullt allvar, som om jag i något hänseende skulle hafva varit bättre, fullkomligare och ädlare, ifall jag icke hade stött denna människa ifrån mig i lifvet. Jag tänkte på de vänner, hvilka jag sedan mött, och jag måste erkänna att ingen af dem haft den förmågan att liksom störande ingripa i hela mitt tankelif som just Tore Gam. Jag kom att minnas alla de tankar, hela det system till en uppfattning af historien och världen, hvilket under mina studier långsamt arbetat sig fram i min hjärna som en frukt af hela den detaljkunskap, hvilken var mitt arbetes eröfring. Hela min detaljkunskap fanns i mina verk, men min egen persons innersta tankar voro uteslutna, och jag plägade i mina företal framhålla detta som min metod. Jag måste le, när jag kom att tänka på hurudan min verkliga ställning skulle hafva varit, om dessa tankar förelåge i tryck, såsom de ordnade och bestämda småningom stadgat sig i min själ. När jag först började träda fram inom den vetenskapliga världen, kunde jag erinra mig, att jag beslutat mig för att gömma alla mina idéer, som kunde väcka anstöt, till dess att jag fått en position, och i denna afsikt hade jag en tid nästan förefallit mig själf som en Brutus, hvilken i känslan af sina afsikters rena styrka med lugn kunde bära skriande radikalers misskännande omdömen.
Jag förbehåller mig, i alla händelser, rättigheten att framdeles, under riksdagens lopp, göra den motion, hvarifrån jag nu är villig att afstå, derest Frih. Boye nu jemväl från träder sitt förslag. Frih. Boye, Ludv.: Den siste värde talaren torde ursngta, att jag icke kan gifva honom annat svar, än att jag icke vet hvad sammanhang hans motion har med min. Jag har icke tillstyrkt någon inskränkning i publiciteten, utan deremot önskat, att den måtte utsträckas lill förmån för sådana personer, som nu svårligen kunna begagna den, och jag kan således icke återtaga min motion. Hr Rosenqvist: Oaktadt Frih Boye ej vill återkalla sin motion, vill jag icke yrka proposition å mitt förslag, men förbehåller mig rättigheten dertill framdeles. Om således R. o. Ad. vill remittera Hr Frih:s motion, har jag deremot intet att erinra. I öfrigt, och rörande plats för de bildade och obildade damerna, öfverlemnar jag åt Hr Frih. att uppdraga gränsljnien emellan en bildad och en obildad danie, då de aro lika snyggt kladda; men tror, att hvarje dam, utan s Den 20 Januari. afseende på nier eller mindre bildning, Lör hafva lika rätt till inträde. Frill. Boye, Fredr.: Jag tror, att här är ett litet missförstånd i fråga. Om Frih. Ludv. Boyes förslag bifalles, så föijer icke deraf, att läktaren emedlertid ej kan begagnas, äfven i morgon; ty för den tillbyggnad, som kan beslutas, kan man passa på ett par dagar, då icke plenum inträffar; och det hindrar icke att publiciteten hädanefter, likasom hittills, må kunna äga runi. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Det hade varit önskligt, att frågan om läktarens utvidgning vid sista riksdag blifvit väckt, då den nu otvifvelaktigt varit verkställd.
Maj:t härigenom hafva i nåder föreslagit, det Rikets Ständer måtte för deras del medgifva, att ofvanomförmälda till bohemman åt länsmannen i Gräsgårds härad af Ölands Södra Mot { mantal N:o 2 Melby och T3e mantal N:o 8 Näsby må, under de af Kammar-Kollegium uppgifna vilkor, utbytas emot kronoskatlehemmanet Trö- mantal N:o 9 Bledinge; och skola för sådant ändamål de lill della ärende hörande handlingar tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvilket frågan varder af Rikets Ständer hänvisad. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. för \ mantal Melby N:o 2 » -^gmantal Näsby N:o 8 R:dr 670: — 612: — OSCA K. J. A. Gripenstedt. 14 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 7. Utdrag af Protokollet 'öfver Finans-Ärenden, hollei inför Hans Majit Konungen, i Stats-Rodel o Stockholms Slott den 30 Oktober 1850. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Slats-Minislern Herr Gunther, Hans Excellens, Siats-Ministern för Utrikes ärendena, Herr Friherre Lagerheim, Stats-Råden : Herr Fåhreeus, IViullens loen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou och Almquist. Chefen för Finans-Departementet, Statsrådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med förut fatladl beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående utbyte af kronolänsmans-boslällena Melby ocb Näsby emot kronoskattehemmanet Bredinge på Oland. Kongl. Majit behagade, enligt Siats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, och befaille, alt Nådig
Drycken stöpte de ur hornen ned på golfvet; ljusen släcktes, och ett hiskligt brak hördes. Då bad konungen Gud se i nåd till dem alla därinne, och han befallte sina män att stå upp och häjda allt detta oväsen. Så tändes ljusen igen, och Helge och hans båda följeslagare voro försvunna; men man såg tre män ligga dräpta på golfvet och bredvid dem de båda hornen. »Ett stort under hafver timat», sade konungen, »och bäst vore, att dylika blefve sällsynta. Konung Gudmund är mycket trollkunnig. Den man, som kommit i hans våld, hafver råkat illa ut, och ovisst är, om något kan göras för honom. Därefter lät konungen hornen tagas i förvar. Man drack ur dem och befann sig väl däraf. Den bärgsklyfta ofvanom Alrekstad, hvarigenom konung Gudmunds män foro sin kos med Helge, blef kallad Grimsklyftan, och det är ej rådligt för någon att draga där fram. Året gick, och åter kom en åttonde dag jul. Då konungen var med sin hird i kyrkan och där åhörde mässan, trädde med ens tre män fram till kyrkdörren, de två ropade in: »Här bringa vi dig Helge, konung, och den stund vet ingen, när du sedan släpper honom ifrån dig!» Därpå försvunno de; och den tredje mannen stod ensam kvar. Strax kände man igen Helge, och man blef varse, att han var blind. Konung Olof sporde honom, huru allt hängde tillsammans, hvar han vistats denna långa tid. Och han berättade först, hur han fann kvinnorna i skogen, och sedan, hur de bägge Grimarne frammanat ovädret för honom och hans broder, när dessa tänkte bärga skeppet, och hur de därefter tagit honom med sig hän till konung Gudmund på Gläsesvallarne samt sålunda bragt honom åter till dottern Ingeborg. »Hur trifdes du hos Gudmund?» frågade konungen vidare. »Förträffligt», svarade han; »ingenstädes har jag funnit mig bättre.» Konung Olof sporde sedan om Gudmunds lefverne och hans sätt att skicka sig samt huru stort följe han hade.
Utskotten icke för närvarande böra tillstyrka några ytterligare åtgärder för det af motionären åsyftade ändamål, utan få, med afseende jemväl derå, att Kongl. Majit, derest förbättringar uti annéens organisation skulle anses vara af bebofvet påkallade, bäst är i tillfälle att låta vidtaga de åtgärder, sona för ändamålet kunna vara erforderlige, vördsamt tillstyrka, att Herr Ekholms motion äfven i denna del ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm dea 6 Juni 1848. tik. m R. Pr. )S4 7 ath ms. 4 S ami. £ Af i. 6 Rafi STOCKHOLM, vr. r. bubas, 1848. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, 2V-'o 24. 1 JM 24. Ank. till Exp. Utsk. den 13 Juni, kl. 2 e. m. Utlåtande i anledning af anmärkningar vid samt återremiss af Utskottens betänkande JM 5, angående väckt fråga om. Beväringsmanskapets uttagande till vapenöfning och annan tjenstgöring. Enligt frän Riks-stånden ankomna protokolls-utdrag, hafva höglofl. Ridderskapet och Adeln samt högvördiga Preste-ståndet och hedervärda Ronde-ståndet återremitterat den del af Utskottens förenämnde betänkande, hvarigenom Utskotten tillstyrkt, att Kongl. Maj:t måtte berättigas vid inträffande krig, till tjenstgöring å flottan, i mån af behof, uppbuda allt inom riket befintligt, dertill tjenligt, sjöfolk, utan afseende på huruvida detsamma vore inom beväringsåldern eller ej; äfvensom Ronde-ståndet tillika återremitterat Utskottens hemställan i 5:te punkten af betänkandet, att vissa områden af landet böra bestämmas till utgörande af beväringsmanskap för arméens och vissa för flottans behof; men deremot välloff. Borsäre-ståndet afslagit
Vid behandling af förevarande ämne synes i första rummet ?*• förtndnng l c .. , u. , J ... .. , . ... i sättet för uppbördens nora i öfvervägande komma, huruvida någon brandring uti satbesörjande, tet för allmänna kronouppbördens besörjande må vara af behofvet påkallad. Enligt hvad redan förut, i sammanhang med frågan om debiteringen, blifvit anmärkt, lörefinnas för närvarande de undantag från allmänna stadganderne i detta hänseende: att vissa af Bergverkens afgifter uppbäras af Bergsfogdarne; att uppbörden af lönebevillningsjemte några andra afgifter vid Indelda Arméen verkställes af Regemenlsskrifvarne; samt att utskylderne af de till Akademiska Jurisdictionerne hörande personer uppbäras af Akademiernes Tjenstemän. I afseende å Bergsfogdarnes nämnde befattning åberopa Comiterade det under denna dag afgifna serskilda underdåniga utlåtande, hvarigenom tillstyrkes, att samma befattning måtte upphöra och äfven denna uppbörd af Kronofogdarne öfvertagas. Likaså anse Comiterade, i öfverensstämmelse med hvad i det föregående är vordet yttradt angående debiteringen af de afgifter, som löntagare vid Indelda Arméen samt Akademiernes personal böra erlägga, att Regemenlsskrifvarnes och Akademiernes Tjenstemäns uppbördsmanna-befattning med dessa medel icke är af behofvet påkallad eller lämplig, utan endast föranleder en mängd serskilda räkenskaper, som annars kunde undvikas; hvadan Comiterade underdånigst tillstyrka, att densamma måtte upphöra och berörde afgifter i sammanhang med allmänna kronouppbörden uppbäras och redovisas. Beträffande sedermera tiden för kronoutskyldernes erläggande, så 52- ?•OmUpp . .. , .. • i „ • -i ii • •• i bördstermmer bor det ej lorbises, att vid fråga ej mindre om beskattning an andra ne.
Fullmägtige i Riksgälds-Contoret hafva hos Slats-Utskotlet anmält, hurusom uti nämnde Contors räkenskaper, sedan längre tid tillbaka, finnas upptagna flera mindre betydliga skuldposter, bestående dels af förfallna, men ej till inlösen företedda, obligationer, och dels af insatta medel å det så kallade creditsedel-verkets räkningar. Till undvikande af en framtida ändajnålslös bokföring af dessa skuldposter, hvaraf obligationerna redan för mer än 20 år sedan förfallit och depositionsskulderna varit balancerade vida längre tid, än Rikets Ständers Banks attester öfver derstädes deponerade medel numera äro gällande, hafva Fullmägtige hemställt, att en viss tidepunkt matte varda af Rikets Ständer bestämd, efter hvilken de dessförinnan icke företedde obligationernas capitaloch räntebelopp, äfvensom de innestående depositionerne skulle få ur räkenskaperne helt och hållet afföras. I afseende på denna tidepunkts bestämmande, hafva Fullmägtige tillika föreslagi t, att, i öfverensstämmelse med hvad som vid i8a3 års Riksdag stadgades, rörande liqviden af den då återstående s. k. gamla Riksgälden, vederbörande innehafvare af nu ifrågavarande obligationer och depositionsbevis mätte, genom utfärdande allmän kungörelse, åläggas att, vid förlust af all vidare betalningsrätt, till Biksgälds-Contoret inlemna samma obligationer och bevis inom slutet afåret mäst efter det, hvarunder kungörelsen härom varder offentliggjord. Enligt Utskottet tillställd förteckning öfver ofvannämnde, till afskrifning föreslagna, obligationer och deposilionsskulder, utgöras desamma af; Stats-Utskoltets Utlåtande, Nio 158. 1:0 Till innehafvaren utfärdade Obligationer med 5 procents ränta: 3 Till fiii Ta! 1 odaCapital. gen ht ra k l acil Banco. rn teresse. Till ersättning för Svenska medborgares fordringar hos Franska Regeringen utfärdade 5 procents obligationer: Afl. Casseuren Ta velins utelöpande Assignationer Attester Assignationer. Attester
Att hindra deras utöfwande torde bmw - fwärt, ja omöjligt, ty der tillhör mennistan att efterlängta det förbud» na, och personer mffledde antingen al potzionen eiler winningöiystnaden, förena stg inom flutiie dörrar, för akt dehe Spel werkstalla; hwariill P glingen retad, ölmen delkaaer uti, okändt af d tz Föräldrar, ehu» rugenom deras penningar livinsten dillmer eriatt Om jag kunde öswerkygg mig atl spela more ett brott, fkul B - 868 Den iz Ianrrartt. le jag pa det högsta ifra deremot, men dä jag tror motsatstn, anser jag det wara nödigt, art alla Medborgare böra njuta lika rättigheterAf förbudet smör Hazard-speh kantier jag ingea annan jörman, än akt rikta FncakrAndra Länders Exempel wisar, hwad »vrd-l dem tiiistyadas, akt lemna Undersätarne frihet speta Hazard-ipel, hwarigenom ofta millioner inbrinZas till Statens behof. Jag wägar Wedes uchr mig Herr Grefwens och LandtMarstalkens och Höabch. Ribderffapet och Adelns rälamod, för att leda oest uppmärksamhet pä dek jälk jaa ämnar säresta härutl, nemligen: att allt Hazard-Spe! mätte Lagligen tillåtas, att wiste Entrep-eriemer ensamt hnge den rättigheten sä uti Stader, jvm pä Ma knader och wid Brunnar, emot det att de till Staten erlode en ärlig wist statt, efter stedd During, ost) emot säker borgens ställande aj pligternes fullgörande, samt att dttze Ettkrepreneurer wrd förlust of spelrättigheten dlefwo cmswange, att inga omyndiga personer eller tjenstehjon fi ge veste spel uköswo. Jag anhäller att detta Memoria! mätte remitteras till Lagoch Occonomie-Ulstolten. Stockholm di8 Januarii r8io. Remitterades till Lag-Utffottet.
Om man går ut från den förutsättning, att Lärarne vid Universiteterne nödvändigt vilja förvilla, så har man rätt uti, att ej tillåta Grundlagens föreläsning; men om man deremot, som sig bör, har fullt förtroende till desse af Konungen tillsatte Ungdomens ledare, så inträffar motsatsen. Jag är öfvertygad, att Svenska Grundlagarne ganska väl tåla granskning och föreläsning, och alt det icke finnes något, som är så angeläget att väl och rätt fatta. Jag yrkar bifall å Betänkandet och förenar mig med Friherre Sprengtporten, att det vore olämpligt att föreskrifva, huru Lärarne böra undervisa. Herr von Hartmansdorff, August: För Den 26 J u n i i f. tn. 53 min del får jag äran upplysa, att åtminstone vid ett Universitet, nemligen Upsalas, och, om jag ej missminner mig, äfven vid det andra, eller Lunds, hållas redan examina i Grundlagen med de Studerande, som ämna sig åt civila Embetsmannabanan. Jag föreställer mig, att sådant icke kanske, utan ordentliga föreläsningar; men vet likväl ej, huru härmed sig förhållit. Under det LäroverksCommitteen sednast var tillsammans, emottog den en Kongl. Remiss, angående inrättande af en serskild Profession vid Rikets Universiteter för Lagarnes historia. Man öfverlade då inom Committe'en, antingen, denna Profession borde räknas till den Juridiska eller den Philosophiska Faculteten, och om examen följaktligen borde fordras af alla dem, hvilka taga Magistergraden, eller blott af dem, hvilka egna sig åt civila Tjenstemannabanan. Jag minnes ej nu, hvilken mening Committe'en understödde; men hvilken det än var, så kan från en sådan Profession icke uteslutas föreläsning om vår gamla Konunga-Balk eller nuvarande Grundlagar. Det synes alltså, att närvarande fråga redan varit tagen i öfvervägande, både af Kongl. Maj:t och LäroverksCommitte'en. Friherre Sprengtporten har väl sagt, att Committe'en icke bestämdt uttryckt sin mening i ämnet. Jag vågar ej bestrida det, då jag ej har Committéens underdåniga Utlåtande till hands.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Maj 1845. 5 i 8 Ejcpcditions-Uskot els Förslag lill tind. SkrifvelsCj N.-o >94- N:o 194. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Maj i845. Presle-Slåndet den l4 BorgareStåndetden i4 Bonde-Ståndet den i5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse} i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med Förslag till Förordning om jords eller lägenhets af stående för allmänt behof. (Lag-Utskis Bet., Nilis 56 och 103.) S. A. K. Sedan, i anledning af Rikets Ständers under den 23 September 1840 till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga skrifvelse, med förslag till författning i fråga derom, att enskild eganderätt bör vika för allmänna ändamål, Kongl. Majit, genom Nådigt svar å Rikssalen den 10 Juni 1841, förklarat, det Kongl. Majit godkände den i förslaget uttryckta grundsats, desto heldre, som flere redan gifna lagstadganden, och deribland föreskriften i 25 C-ip. 1 § Byggniuga-Balken, att till allmän väg få tagas de egor, som möta och föreligga, hvila på samma grund, hvilken dessutom i lagskipningeu gjort sig gällande äfven för andra fall, om hvilka någon uttrycklig föreskrift i lag och författningar icke förekommer; men att Kongl. Majit likväl funnit anmärkta brister i vissa delar af förslaget hindra delsammas antagande; — så har E. K.
Och för att en gång för alla fritaga mig från något slags »tendens»-uppsökande i mitt arbete, framsätter jag här som äfven min mening Flauberts ord till George Sand: »Je trouve qu’un romancier n’a pas le droit d’exprimer son opinion sur quoi que ce soit. Est-ce que le bon Dieu l’a j’amais dite – son opinion?» Stella Kleve. The time I've lost In watching and pursuing The light, that lies In womans eyes. My only books were womens looks. Thomas Moore – Quand le monde fut fini, c’était un dimanche. Dieu, n’ayant rien à faire, fit l’amour. – Allons donc! C’est l’homme qui a inventé l’amour. — Dieu n’avait trouvé que la femme. – C’était pourtant un joli commencement Les Goncourt. Hon var snarare liten än lång, smärt om lifvet, med kraftigt svajande rygg och fina sluttande skuldror. Ur ett ringadt klädningslif med hög Maria-Stuartskrage, reste sig på den fasta, smala halsen ett litet aflångt hufvud i det första kejsardömets höga koaffyr. Och hennes röda hår, hvars rötter liksom prickade den hvita nacken, när det såder skrapades upp på hufvudet, sken med blandad glans af koppar och guld mot den dunkelblå diademkammen, som höll det fast på hjessan, medan framhåret, tätt krusigt, nästan som en sky, kransade pannan och ströks tillbaka bakom öronen. Ögonbrynen voro tydligt artificielt penslade, mörka, bågiga, öfver djupt liggande ögon, och möttes i en spets öfver näsan – rak och litet trubbig, med fina, gulaktiga fräknar ända ut på kinderna. Så hade hon en liten röd, halföppen mun med kort öfverläpp, som lät en se tänderna, – en liten missnöjd, allvarlig barnmun, som aldrig log – och kort, inåtslagen haka.
Genom denna skatteförvandling erhålla de nuvarande jordegarne en eftergift, till hvilken de så mycket mindre hafva någon rätt, som hemmanens grundskatter, hvilka till största delen hafva sin upprinnelse i den allägsnaste forntiden, vid köp, arf, byten och andra laga fång alltid, i likhet med öfriga onera, ingått i beräkningen af deras värde. Denna eftergift innebär en verklig orättvisa emot andra samhälls-medlemmar, hvilka, då staten icke kan umbära sina inkomster, måste ersätta bristen genom ökad bevillning. Den har endast ett konstladt samband med förenklingen i skatteväsendet och uppbörden, hvilken, utan denna för statsverket och institutionerna menliga fixering af räntelösen, kan verkställas. Den lindring för jordbruket, man dermed säges åsyfta, är i sjelfva verket vida mindre, än den synes. Genom dea minskade räntan kommer köpeskillingen för jorden att i framtiden stiga, v ilkoren för arrenden och liälften-bruk att försvåras, och den ojemförligt talrikaste klassen af mindre och obemedlade jordbrukare skall, under sådana förhållanden, mera sällan än nu, genom flit och sparsamhet lyckas att förvärfva en oberoende ställning. Stats-Vtskottels Utlåtande j 17.0 3l2. 39 Jag har redan uttalat min öfvertygelse, att den af Utskottet, i strid med Kongl. Maj:ts nådiga proposition och Dess dåvarande regerings åsigter, föreslagna förvandlingen af grundskatterna samt indragning till statsverket af indelda anslagen är orättvis och för staten och dess institutioners sjelfständighet skadlig. Den är första steget till grundskatternas upphäfvande: den skall föranleda nya förslag om afkortningar, intilldess liela grundskatten, jemte indclda anslagen, slutligen blifvit öfverflyttad till bevillningen.
Kammarkollegium genom utslag den 18 Mars innevarande år bifallen, men att denna fråga, i anledning af räntetagarnes öfver nyssnämnda beslut i underdånighet anförda besvär, ännu är på Kongl. Majits nådiga pröfning beroende, vid hvilket förhållande 22 Stats-Utskottets Utlåtande JM 04. det icke synes lämpligt att samma fråga af Rikets Ständer till pröfning upptages, får Utskottet följaktligen hemställa, att denna framställning för närvarande ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 17 Juli 1857, Reservation; af David Andersson från Hallands län, emot den förra delen af utlåtandet, under åberopande af Inkomst-afdelningens förslag, så lydande: »att Rikets Ständer, jemte anmälan om hvad sålunda förekommit, måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att, derest Kongl. Majit, efter det alla på denna fråga inverkande förhållanden blifvit utredde och vederbörande embetsverk i ämnet hörde, skulle finna skäl dertill förekomma, Kongl. Maj:t täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig fran^gtällmng i ändamål att, för de ränteoch tionde-gifvare, som äro indelte på embetsoch tjenstemän, hvilka vid ränteförenklings-frågans afgörande varit berättigade till uppsägning af sina räntor och tionde, genom Statens mellankomst bereda tillfälle att skyndsammare komma i åtnjutande af de med ränte-förenklingen afsedda fördelar.» Stats-Utskottels Utlåtande JM 95. 23 Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Juli 1857, kl. 1 e. ni. Utlåtande, i anledning af förnyade framställningar om nedsättning af den föreskrifna räntan för Hjelmare kanals och slussverks underhulls-fond samt om förändring af hittills gällande stadgande, angående bevaknings-åtgärderne i afseende på samma /onds tånehandlingar. (Rgs Afd.)