Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs Stats-Utskottets Utlåtande N:o 40, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Andre Hufvud-Titel; och fattade Ståndet vid hvarje serskild punkt följande beslut: Usta punkten, Rikets Högste Embeten och Allmänna Ärendenas Beredning. Bifölls. 2:dra punkten, Kongl. Maj:ts Nedre Justitias-Revision. Bifölls. 3:dje punkten, Kongl. Hof-Rätterne. Bifölls. 4:de punkten, Juslitia-Staten i orterne. Bifölls. 5:te punkten, Kongl. Majrts Canzli. ci) Riks-Archi vet. Bifölls. b) Kongl. Bibliotheket. Ståndet hänvisade till sitt i detta ämne förut fattade beslut.' c) Om öfverflyttande på Indragnings-Stat afåtskillige öfvertalige Canzlitjenstemäns löner. Bifölls. C’:te punkten, Minister-Staten. Återremitterades. 7:de punkten, Kongl. Postverket. Bifölls. 8:de punkten, Kongl. Kammai’-Gollegium. Bifölls. Prot. Utdr. d, 7 9:de punkten, Kongl. Stats-Contoiret. Mom. a) Bifölls. —• b) Återremitterades. — c) Bifölls. — d) Bifölls. — e) Återremitterades. — f) Godkändes. 10:de punkten, Kongl. Kammar-Rätten. Bifölls. 11 :te punkten, Kongl. Sundhets-Collegiura. a) Kongl. Sundhets-Collegii Stat. Återremitterades. b) Provincial-Läkare-vården. Bifölls. c) Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet. Å te r re m itte rades. d) Allmänna Barnbördshuset. Bifölls. e) Anslag till Djur-Läkare i Länen. Bifölls. 12:te punkten, Öfver-Intendets-Embetet. Bifölls. 13:de punkten, Kongl. Tabell-Commissionen.
Då likväl, vid de i anledning häraf inom Fullmäktige hållna öfverläggningar, det förra af dessa förslag, utom andra betänkligheter, som deremot mött, funnits icke vara med gällande föreskrifter rätt förenligt, enär, likmätigt 76 § 11 mom. i Banko-Reglementet, Låne-Kontorens Direktioner ej ega att å Banken utställa invisningar på andra summor än 100, 150, 500 och 1,000 R:drs valör, men invisningarne för vexelköpen deremot skulle komma att lyda å hvilket belopp, som helst, samt åtgärden att till Låne-Kontoret med posten öfversända någon viss kontant summa, att för ändamålet användas, synts icke heller vara lämplig, särdeles som Rikets sednast församlade Ständer, just lill förekommande af penningesummors försändande med posterna, ansett särskilda åtgärder böra af Banko - V 27 Styrelsen vidtagas; så har Fullmäktiges pluralitet den 10 sistlidne Maj stadnat i det beslut, att någon åtgärd för det då varande icke borde vidtagas, i ändamål att på Götheborgs Börs omedelbart uppköpa vexlar för Bankens räkning, hvaremot Fullmäktige gillat Vexel-Deputerades alternativt gjorda framställning, alt, då sådana Götheborgs köpmän, som äro till sin soliditet här kände, till Deputerade direkte öfversända de vexlar å större belopp, som de önska till Banken försälja, Deputerade vilja per posto tillställa dem liqviden utan annan kostnad, än för brefporto. Då häraf sig visar, att Fullmäktige ansett de i Banko-Reglementet, rörande Bankens vexelhandel, gifna föreskrifter icke ega tillämplighet i fråga om vexlars uppköp å Götheborgs Börs, och Rikets Ständers beslut derom sålunda ännu icke blifvit bragt till verkställighet, få Revisorerne förhållandet hos Rikets Ständer anmäla, för den händelse att Rikets Ständer skulle finna någon förändring i Banko-Reglementet vara för ändamålets vinnande af nöden. § 23. Utelöpande Sedlar.
Det är af denna anledning, som TJtskotfet trott sig böra föreslå en afgift för bruk af Siden, icke till visse delar, utan till dess hela omfattning, och det är vid jemförelst-n mellan rum med SidenMeubler och dem med Utländska trädslag som Utskottet icke kunnat undvika, att på dem alla fästa uppmärksamhet. Utskottet har dock icke velat härmed på • • I alltför indtviduelt tillväga , utan endast dämpa afgifien till hela rum , sorn med det ena eller andra äro Meublerade , och under denna synpunct har en enda Meubel af sådan beskaffenhet, ett Bord, en Chiffonier, som i ett rum kan fin - JtevillningS Utsi. Betänianden. * rias', icke bort till Bevillning upptagas, äfven af det skäl, att alltför många och åtskilda föremal för debitering ocii uppbörd deraf skulle upkomina , och ännu flera anledningar gifvas till missunsarnhet och åtal. Äfven bar en värd Ledamot inom Hög» vöidige PresteStåndet förment , att en till S B:cir Banco stadgad plikt för hvarje underlåten uppgift , vöre mera ändamålsenlig , än deri Utskottet föreslagit; men, då förseelser af denna beskaffenhet rätteligen böra mätas efter den förlust , som de tillskynda Staten ; så torde jemförelsen emfellan afgifterne för ett med Siden b.ekladt rum och för bruket af mindre Sidenpersedlar allena göra tillfyllest för den påföljd Utskottet fästat vid hvardera* undandöljande.
Jag har derföre ofta ansträngt min skarpsinnighet, för att skona våra grannars efterkommandes .., bror» (hans röst hade vid dessa ord en egen modulation, som gjorde, att Lina nedslog ögonen, i hvilka hon tydligen kände att ett visst deltagande var afmåladt), «deras, som lefva efter sagde femtonhundra år, och besitta jag kunnat hitta på någon annan desert för dem än böcker.» Lina, som kände hans fantasis många egna vändningar och entrechats, skrattade godt. Fredrik log med, ehuru tankspridt, och hans hustru, som sysslat med lilla Nanna, såg frågande upp. Gubben, som längtade efter fortsättning, frågade leende: Jaså, du tror, att allt bildadt folk vid det laget skall vara så pass förnuftigt, att de kunna lefva endast af själens spis? «Jag tänker,» svarade han, «att bokskrifveriet efter tusen år skall drifvas af städernas handtverkare och efter dubbelt så lång tid vara en landtmannaslöjd, och jag menar, att hvar och en, som noga betänker, huru många redan nu för tiden göra böcker, och huru de flesta bland dem äro berömda författare eller författarinnor, bör inse, att det vid sagdan tid skall finnas färre läsare än författare. Ja, noga betänkt, så måste, i den mån författandet blir mera lätt och allmänt, svårigheten blifva allt större för hvar och en att hinna läsa hvad han sjelf skrifver. Utan öfverdrift kan derföre antagas, att efter tvåtusen år ingen mera läser hvad en annan skrifvit. Då ser jag ingen annan råd för de arma menniskobarn, som vilja följa med sin tid, än att de tillegna sig alla utmärktare arbeten i geléform, med pikanta kryddor. Så afhjelper man då å ena sidan bristen på något nytt och dyrbart för bordet och köket. En berömd författares arbeten skola då köpas mycket dyrare än nu, och upplagorna skola gå till tusendetal, emedan rikt folk då icke mer såsom nu kan låna böcker af fattiga bokvänner.
Den vore öfverflödig, fy, efter hvad nämndt blifvit, är derförutan allas rätt af lagen bevarad, isynnerhet sorn borgenärer, eller »de i saken intressade» ega tillfälle att, under behandling af konkursmålet, derest anspråk på sökt inteckning deri framställes, bevaka deras i frågan beroende rätt; och härmed torde de emot den 14 § rigtade anmärkningar vara tillbakavisade af Utskottet, som alltså öfvergår till den emot 16 § 2 mom. framställda anmärkning. Detta mom. berättigar den borgenär, som innehar inteckning, att, så vidt för fulla gäldandet af hans fordran nödigt är, njuta säkerhet i den intecknade egendomen till fulla det belopp, hvarå inteckningen lyder, ändå att fordringen ej uppgår till så stort belopp. Det är anmärkt att detta stadgande saknade all rättsgrund och vore ledande till vingleri. Men ingendera delen är dock bevisad. Stadgandet är föranledt af det bruk att intecknade skuldsedlar pantsättas för fordringar, som ej uppgå till hela inteckningsbeloppet; och för detta fall är detsamma behöfligt. Man tanke sig t. ex. den händelse att egaren af en fastighet, emot särskildt skuldebref, upplånar ett belopp och lemnar i hypothek derför en i fastigheten intecknad revers å dubbelt så stort belopp; att andra inteckningshafvare emellertid finnas, hvilka för deras inteckningar hafva samma rätt, som den hypothicerade inteckningen efter tiden bör medföra, men att fastigheten vid försäljning ej uppgår till den summa att alla inteckningshafvare kunna utfå deras fulla fordringar. De måste då, efter lag, njuta lika rätt; men om, vid de.tta förhållande, hypothekets innehafvare ej skulle vara berättigad att vid liqviden tillgodonjuta sin rätt efter inteckningens lydelse, utan endast i mån af hans verkliga fordringsbelopp, så kunde följden blifva att han icke utbekomme delta belopp, oansedt den utdelning, som borde falla på den pantsatta inteckningen, vore fullt tillräcklig för gäldande af beloppet; och likväl är det en sådan inskränkt rätt som anmärkaren påyrkat såsom rättsenligare än den föreslagna.
Lagstiftaren har för oss tillkännagifva den vackra tankan, af en redan i lagen, tili den constitutionella ordningens underhållande och stadga bildad opposition; Lagstiftaren som insåg, att en sådan nödvändigt måste utgöra en beståndsdel uti, och ett vilkor för den fria Statsförfattningens utbildande, har velat i allt undanröjda och förekomma vådan af den partiyra, som understundom uppkommit ifrån behofvet att försvara rättigheter, emot begäret att kränka dem; Lagstiftaren har hos oss, ledd af en varnande erfarenhet, velat undanrödja sådane anledningar till delning uti sinnena, Och det var troligen endast utur denna synpunct, som han, uti JustitireOmbudsmansEmbe-; tet tillskapade en, under representationens femåriga overksamhet alltid lefvande och städse till varande laglig organ för den i sjelfva Statsförfattningen grundade opposition, och till hvars vägledning under Riksdagarne Lagstiftaren troligen afsett Riksens Ständers Ju6titias-Ombudsmans berättelse öfver Embetsfö*> 430 Datt 13 Februarii. vältning.' Lagstiftaren trodde säkerligen gifva en större kraft åt patriotens bemödande, att ifra emot lag-öfverträdelser och missbruk; äfvensom emot de falske eller underlåtne styrelseåtgärder som under tiden kunnat menligt verka uppå landets trefnad, då Lagstiftaren uti JustitiaeOmbudsmannens instruction nästan förutsätter, att all anledning till anmärkning borde kunna hämtas utur JustitiasOmbudsmans-berättelsen och den medborgerlige uppmärksamheten såmedelst befrias ifrån lytet af den enskilte småaktigheten och ifrån tydningen af det ensidige hämdbegäret, som så lätt lästes vid hvarje anmärkning uti sådan väg, och hvarigenom dess goda verkningar ofta till intet göras, ehvad omdömet för motiverne va^ rit grundade eller ej. Det är ifrån dessa åsigter jag bedömt utöfningen af Riksens Ständers Justitiae-Ombudsmans Embetet, och jag nödgas öppet bekänna, att jag utur de årliga berättelserne aldrig hämtat den tillfredsställelse jag, som följd af dem, för det allmännas bästa hade önskat.
Då, enligt hvad af handlingarne inhemtades, Adjunkten Mathesius uppnått 65 års ålder och varit i Statens tjenst anställd 36 år samt, enligt läkarebetyg, fortfarande lider af sådan sjuklighet, att han icke kan sin tjenst bestrida, tillstyrkte i underdånighet StatsRådet, med afseende jemväl derå, att Mathesius, jemlikt Domkapitlets intyg, städse med utmärkt nit och berömlig skicklighet sina tjensteåligganden fullgjort, att Kongl Majit täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer göra nådig framställning derom, att Adjunkten Mathesius må vid afskedstagande! å allmänna indragningsstaten uppföras, att för sin återstående lifstid åtnjuta en årlig pension af 3,000 Rdr, räknadt från och med månaden näst efter den, då afsked honom meddelas. 9. Fråga om Rektorn C. O Rundebergs öjverflyttning på indragningsstat. Då Rektor Rundeberg, på sätt af handlingarne inhemtades, uppnått en ålder af nära 63 år, derunder han 31 år varit vid Elementar-läroverk anställd, samt Rundeberg, som egde vitsord att hafva städse med utmärkt nit och skicklighet fullgjort sina tjensteåligganden, enligt läkares intyg vore så sjuklig, att han kunde anses oförmögen att siri tjenst vidare bestrida, tillstyrkte i underdånighet Statsrådet, att Kongl. Majit täcktes hos Rikets näst sammanträdande Ständer i nåder föreslå, att Rundeberg, hvars lön utgjorde 3,500 Rdr. må, vid afskedstagandet, å allmänna indragningsstaten uppföras till åtnjutande för sin återstående lifstid af en årlig pension af 3,000 Rdr, att utgå från och med månaden näst efter den, då afsked varder Rundeberg beviljadt.
15 äro till serskilda ändamål anvisade, må, i utbyte mot kontanta anslag, varda lill stats-verket indragna, med undantag af de fall, då arrendena skola in natura till vissa inrättningars underhållande utgöras: dock att sättet och tiden för förslagets bringande i verkställighet må blifva föremål för ytterligare pröfning, sedan en närmare utredning af hit hörande förhållanden hunnit tillvägabringas; och föreslår Kongl. Maj:t derjemte, i enlighet med kommitterades hemställan, att de till stats-verket ingående arrenden må för framtiden antingen bestämmas i penningar eller, då sådant icke anses lämpligt, utsättas i spanmål eller sådana persedlar, hvaraf hemmansräntorna komma att bestå och hvilka persedel-arrenden sedermera böra lösas med penningar efter det för hemmansräntor och tionde gällande medelpris; anseende Kongl. Maj:t deremot kommitterades förslag i fråga om utarrenderings-ålgärdernes förenkling åtminstone tills vidare kunna förfalla, i följd af den förnyade författning om utarrendering af kungsgårdar och andra kronolägenheter, som under den 17 Juli innevarande år blifvit, i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers beslut, af Kongl. Maj:t utfärdad. Angående Markegån gs sättningen. I anseende till det för uppsägningsrättens begagnande samt räntornas och tiondens derefter skeende debitering erforderliga rådrum, måste markegångs-sättningen nu verkställas hösttiden, då årets gröda ännu icke är allmänneligen aftröskad och afkasta ingen deraf alltså icke tillförlitligen känd, samt då någon väsendtligare spanmålshandel ej heller förekommit, så att priserna hunnit stadga sig. Genom räntornas och tiondens lösande elter medelpris, hvarpå löpande årets markegång icke kommer att inverka, upphör åter allt hinder föt markegångssättningens framflyttning till en lämpligare tid af året, då priserna äro stadgade, och då kontrollen mot för hög eller lör låg markegång jemväl bör underlättas af allmänt kända och ulan svårighet ådagalagda förhållanden, i utbyte mot det betryggande i nämnde hänseende, som nu förefinnes uti den för indelta räntegifvare och räntetagare bibehållna ömsesidiga uppsägnings-rätten.
Vid 28'.de a) att då 3 §. ger anledning dertill, att 20 kannors panna är den minsta, sora får nyttjas, bör ett förtydligande meddelas i afseende på den, för pannor under 20 kannor upptagne beskattning; Ben.-, Lagsamt Allm. Bcsv.- och Oecori.- Utsi:* Utlåtande IV:o <?. b) att stadgandet om afgiften för pannor under 10 kannor står så isoleradt, att det kan tillämpas på distilleringspannor. Vid zgule a) alt ordställningen i denna §. är i så målto tvåtydig, som den ger anledning dertill, att det skulle bero på Konungens Befallnings hafvande att bestämma skatten; bofält hela denna §. är orimlig och bör försvinna, samt i mom i i3 §. af i83o års Förordning ordagrannt bibehållas, med tillägg, att de nya verk, som ej kunna hänföras till de i 13 §. af förslaget uppräknade, må begagnas äfven förr än Kongl. Maj:t fastställt skatten, med vilkor, att densamma beräknas retroaclivt från den tid bränvinsbränning börjades ; cY^alt, i anledning af denna §., jemförd med andra stadganden i förslaget, villrådighet kan uppstå om rätta meningen med redskap af alldeles ny construction; till förtydligande hvaraf bör antydas, att derunder inbegripas både större och mindre förändringar, som på något sätt göra redskapen afvikande från de i i3 §. uppgifne sorter, samt att, i afseende på sådane förändringar, alltid bör efter denna §. förfaras. Viel 3o'.de att det synes hård t att till denna §. hänföra tillämpningen af föreskriften om beskattningen i 2g §. Vid 33:dje att bränvinsbränningsförbud kan taga sin början vid annan tid, än månadens slut, och afgiften således komma att förminskas annorlunda, än med jemna sjeltedelar.
Yäl medgifver jag, att Spannmålshandlande kunna göra några affairer inom Riket; men dessa måste med hvarje år aftaga, i samma nion som Landet uppodlas; och följaktligen skola sjelfva den egentliga Sädes-ortens producter, dess enda näring, nedfalla till vanvärde och alldeles oundvikligt verka en allmän förlägenhet , derest icke just för de orterna något understöd beredes, så att handeln, i gynnande conjuncturer, kunde drifvas med utländningen, och derigenom både producenten för sin möda och exporteuren för sina speculationer skörda en rättvis lön och en billig vinst. I min tanka ligger hufvudfelet i vår Spannmåls-rörelse just deri, att tillräckliga Capitaler för denna handel icke finnas, Här - Bil. lill Baneo-Utskottets Bat. N. o 53. i 67 igenom komma producenten och köpmannen i ett hvarandra motverkande förhållande, som gör, att den senare endast speculerar på den förres penninge-behof, och såmedelst tager hans vara för ett undervärde, som, då alla andra varuvärden stå fast, aldrig förslår för producenten, men väl oskäligt riktar köpmannen. Häraf den penninge-förlägenhet, som nästan öfverallt bland allmogen och låntagare öfverklagas! Häraf nödvändigheten af ett låne-system, sådant som den vanliga, endast i Sverige organiserade, Disconteringen på längre tid! Den kan icke upphäfvas i ett land, sådant som Sverige, med mindre ett helt annat förhållande, än det närvarande, inträder. Ty då Landets Skatter utgöra nara hälften af Rörelse-Capitalet, och således denna hälft aldrig är att för handelns varuförlag påräkna; då nyodlingar, år efter år, företagas; då folkökningen tilltager; då Stats-behofven alltjemt stiga; hvem inser då icke, att ett Rörelse-Capital af 3o millioner R:dr Bro, och, efter 128 skrs cours, 12 millioner i Silfver, omöjligt kan förslå till den årliga omsättningen af utlagor, nödvändighets-varor och öfverflödsartiklar?
Tron på en kärleksfull Gud, på bönens makt, på evighetens fadersboningar, på mänsklighetens broderskap, på ödmjukhetens, försonlighetens, renhetens och kärlekens personifierade moraltyp utgör roten för vår civilisations träd, hvilken gifvit det must och kraft att bära skönare och rikare frukter än någon af sina föregångare. Afhugg denna rot — just hvad nihilisterna vilja göra — och kulturen dör och samhället störtar tillbaka i naturtillståndets lidanden och förnedring. Hvilken trollformel har kunnat så förvända synen, så förvirra begreppen, göra skönt till styggt, hvitt till svart? Ofvan är sagdt: därför att civilisationen ej varit sina grundprinciper trogen, har den råkat på afvägar och frammanat förstörelsens makter. Den officiella kristendomen är blott till en del Kristi kristendom, men vill dock tillegna sig den gudomliga lärans auktoritet. Den kristna staten kommer genom denna skrymtaktiga dubbelhet att gifva stadga och sanktion äfven åt antikristliga förhållanden. Så uppstår en dubbel bemärkelse af ordet kristendom. Ena gången betecknar det nya testamentets lära, andra gången de bristfulla former af densamma, som faktiskt ega eller egt bestånd inom olika kristna kyrkor och stater. Däraf förvirringen. Hvad som mot den officiella kristendomen med fog kan invändas, det påbördas också men utan fog kristendomen i dess källskrift13° APOLOGI FÖR VÅR TID. Den kristna staten står som sagdt, ofta i strid med sina egna grundsatser eller kanske rättare mäktar ej göra dem gällande. Den påbjuder eganderätt, och i kyrkorna predikas samtidigt » älska din nästa som dig själf ». Staten kan gifva kraft åt det första budet, men icke åt det senare. Där eganderätten fasthålles, men kärleken förkolnat, där uppkommer röd socialism, så snart en utvecklad civilisation hopar stora kapital på enskilda händer. Röd socialism eller kommunism är straffet för detta » summum jus summa injuria ». Men icke är nya testamentets kristendom orsaken till de ekonomiska missförhållandena! Tvärtom, de uppkomma genom en ofullkomlig uppfattning af dess läror, ett teoretiskt predikande utan praktisk tillämpning. På grund af moderskapets börda måste hustrun i äktenskapet väsentligen bero af mannen, dock talade Kristus ej därför om hennes underdånighet, hvilken strider mot den kristna jämlikhetsandan.
St:r år 1830, då den sista realisationen beslutades, derjemte öfverenskommit, att bankovinsten skulle framgent komma RiksBanken ensamt till godo, så hade Sverige i detta nu egt en RiksBank af nära 100 milhr R:dr r:mt, samt varit, i förhållande till sin folkmängd, ett bland de rikaste länder uti Europa. Och fördelarne deraf hade blifvit mångfaldiga. Ett annat sätt för bankovinstens användande vore, att uti löneoch kreditiv-väg lemna densamma till de enskilda Banker, som vilja öfvergå från egen sedelutgifningsrätt till FilialBanksrörelse, mot en billig ränta, ej öfverstigande 2 proc., samt mot pant af den säkerhet, som af de enskilda Bankerna blifvit deponerad såsom grundfondshypotek under allmänt förvar. Och det behöfdes ej lång tid, enl. min öfvertygelse, innan alla uti Riket befintliga enskilda Banker sage sin fördel vara, ehuru med ringare vinst för sin egen rörelse, att öfvergå till EilialBank med användande af r:mt. Genom en sådan förändring af den enskilda Bankrörelsen, blefve den hufvudsakligaste fördelen — att endast Rikets gällande mynt komme i den allmänna rörelsen att begagnas — och att all fruktan för de enskilda Bankernas möjligen inträffande obestånd ej i det ringaste inverkade på RiksBanken och på allmänheten och dessas förhållanden sinsemellan. Att här upgifva de grunder och föreskrifter, hvarpå bankovinstens användande till de enskilda Banker, som vilja öfvergå till FilialBanker, bör verkställas, anser jag öfverflödigt, då kändt är, att RiksBankens angelägenheter äro anförtrodde åt ett Utsk., hvars ledamöters kunskaper, erfarenhet och nit för det allmännas bästa blifva en borgen, att så väl _ Statens och det allmännas som de enskildes fördelar på det sorgfälligaste blifva vårdade. Remitterades till BankoUtsk. Gr. Taube, Henning Edvard, upläste följande motion: Uti en under sisth Riksdag ingifven motion yttrade jag: »Med Lagmansoell KämnersRätternes uphörande försvunno ur vår »lag stadgandet om en s. k.
Hvad som gäller om läroståndets personal, synes man ej utan motsägelse kunna neka om dess inkomster, och icke få exempel torde kunna uppvisas, att säd och andra intägter som ursprungligen tillhört kyrkorna och deras tjenare, med tiden blifvit tillaggda läroverken, utan att hvarken presterskapet eller någon annan dervid klagat öfver olaglighet. 844 Den 26 Februari t. Man bör sluteligen ihogkomma att Presterskapets antal och inkomster, icke härröra från någon bestämd plan hos stiftaren, utan från det Catholska Presteväldet, och hvad slumpen, Vid reformationen åt Kyrkoväsendet lemnade öfrigt. Då var all undervisning riktad på religionsläran och okunnigheten för öfrigt nästan fullkomlig. Mänsklighetens utveckling har sedermera gått vida, och ungdomen behöfver undervisning i många flera stycken, utan at läroståndets sammansättning och åligganden blifvit tillbörligen rättade derefter. Endast i skolverken har detta framskridande ägt rum; det har varit betydligen hämmadt genom bristande medel, det visade sig äfven vid den sista regleringen af Skolverken , och hon skulle icke hafva kunnat äga rum till den gradsom hon gjorde, om icke Riksens Ständer dertill gifvitnya,betydliga anslag. Då de likvälicke förslå, och folket icke uthärdar nya pålagor, så synes tiden vara inne att bättre än hittills använda de utan tvifvel tillräckeliga medel man redan äger. Skulle några lagföiändringar vid ett sådant företag komma i fråga, så bör den goda saken icke derföre uppehållas. All lag bör förändras då samhällets bästa det fordrar , och hos oss kunna både Grundlagarne och de öfriga, på föreskrifvit sätt rättas eljer upphäfvas. Hvarken den militaira eller civila organisationen i Sverige synes kunna grundeligen förbättras utan ändring både afgrundlagen och öfriga författningar. Likväl har ingen påstått, att förbättringarne af sådant skäl skulle uteblifva, elier de dertill förberedande un - Den 25 Februarii. US dersökningar uppskjutas. Hvarföre skulle man då påstå någondera delen, rörande organisationen af kyrkoväsendet?