Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gerna vore jag i dag på Svenslund, men hvarken Pappa eller jag äro bjudna, och objuden far man icke utom till Sjöröd, i hvilket fall man urskuldar sig med en bjudning a priori. Men o himmel hur kom jag på det ordet. Ack jo nu vet jag Det kom tryckt någonstädes med posten i går och jag plågade Pappa en hel qvart med att få det förklaradt, och då det så nyligen krupit in i hufvudet, får man förlåta att det icke än satt sig till ro, utan vill litet ut i verlden – äfven med fara att icke råka dit det vill. Men du hjelper nog fram det. Vet du väl – man blir ändå sjelfsvåldig af att umgås med dig. Emedan du förstår allt och ställer till rätta, bryr man sig icke om att sjelf göra det. Men Gunla jag tror du ler. Jag tror du har, utom ditt egna leende, ännu ett. Gud välsigne dig derför, äfven om det nu gäller sjelfsvåldet jag får lära hos dig. Jag är stolt öfver det leendet. Aldrig har jag sett Gunnilla småskratta åt någon annan än mig. Kunde jag blott vara rätt löjlig. Se bara hur långt af Ls uraktlåtenhet att bjuda oss, fört mig. De ohöfliga menniskorna! Och det med exemplet de hafva framför sig! – Jag försäkrar dig – midt upp i sin glädje äro Adolf och Maria artiga nog att minnas, det andra äfven finnas till på jorden – men till och med det väcker icke de gamles ambition. Somliga äro rent af oförbätterliga, och det skulle få bli deras egen sak, om jag icke derigenom förlorade tillfället att se dessa båda allralyckligaste varelser på deras lyckas invigelsedag, och troligen förgå många sekler innan ett dylikt brudpar åter helgas, och mer än allrahögst åtti eller nitti år kan man ej räkna att få lefva och – ja det är ganska illa att Kammarherrens icke tagit allt detta i öfvervägande. Men Lika godt – Lika godt. Låt dem hindra mig från att se – de kunna icke afhålla mig från att tänka på mina vänner, fastän utan misslyckad nigning, lyckönska dem, bedja för dem och hela dagen tala endast om dem.
Det är, likgiltigt, om man vill kalla den ifrågavarande artikeln en ränta eller en inkomst; men frågan om tillvaron eller icke tillvaron af de ordinarie inkomster, som i 5g och 64 §§• Regeringsformen omtalas, kan icke be - Den 28 April f. m. handlas lika med frågan om Stafsregleringen, emedan det icke är detsamma, alt höja eller nedsätta dessa inkomster, som att upphäfva dem. Grefve af UgglasGustaf: Jag har ingenting att tillägga till hvad jag i sista Plenum hade äran anföra, i afseende på Mantalspenningarne. Jag tror blott, att ännu ett skäl tillkommit till bifall å Utskottets Utlåtande, nemligen, att Mantalspenningarne nyligen genom Ridderskapets och Adelns beslut blifvit förklarade böra bibehållas. Jag anhåller derföre om proposition, på det pluralitetens tanka må kunna utrönas, antingen genom Ridderskapets och Adelns svar, eller genom votering ju förr dess häldre. Friherre Anckarswärd: I anledning af hvad en värd Ledamot här behagat anmärka, att Bevillningen vid sista Riksdag minskades derigenom, att man tog ur den brottslige Lurendrejarens ficka för att fylla Statens behof, tar jag mig friheten föra honom till minnes, att vid samma tillfälle en betydlig Bevillning blef tagen ur den oskyldige jordbrukarens ficka genom Saltpeter-Fondens tillgripande, fastän det icke syntes i Budgeten, och dessa båda omständigheter kunna ganska väl qvittas emot hvarandra. I frågan åter, huruvida de ordinarie inkomsterne kunna uteslutas eller Den 28 Apfil f. rn. i3 icke, tar jag mig friheten anmärka, att det är från andra sidan tviflet om denna mening först blifvit framkastad , utan att jag liört någon på vår sida yttra sig deröfver annorlunda än i försvarsväg. Om det är bestämdt grundlagsvidrigt att upphäfva dessa skatter, utan att begära Konungens sanction, måtte det följa af sig sjelf, att denna sanction sedermera kommer att begäras; men besynnerligt synes det, att såsom ett preliminärt steg gå iti på en öfverläggning om Konungens sanction skall behöfvas eller icke.
Nu skulle det ju kunna hända, att en icke musikälskare eller kännare vid åhörandet af en dylik vals eller annan klassisk musik skulle tycka, det vara » ett förfärligt oljud », under det att ett salongs-stycke,som t. ex. » Tonknoppningen » af Wimmerstedt med sina löpningar i tempo andante expressivo skulle särdeles tilltala och icke alls få namn af oljud. Till sist kan jag af uppriktigt hjärta beklaga den man, som har tanke-arbete och vill ha ro i rattan tid, men utsattes för » pianoklink » 1 En vänlig påminnelse att icke störa nattron för öfriga hyresgäster kan helt säkert icke anses ogrannlaga mot dem, som icke besitta så mycken takt af sig själfva, så tycker åtminstone » Bescheidem • * Med undran sporde jag mig själf, då jag i senaste Idunsnummer läste Verus ' skarpa dom, hur man kan döma så strängt i en så oskyldig sak. Visserligen kan det väl vara långtrådigt att dagligen åhöra öfningar, men all färdighet fordrar ju öfning, så att utan sådan få vi väl näppeligen något slags god musik. Otaliga gånger har jag däremot, och kanske många med mig, känt tacksamhet mot försynen och äfven mot min mor, för att hon af sina små inkomster kunde skaffa mig ett instrument tillika med litet lärdom i just pianoklink. Tänk blott, hur många nöjesstunder man kan ha af ett piano t. ex. Komma några ungdomar tillsammans, alltid blir det mer stämning där det fins tillgång till piano och man kan få ta sig en svängom. • Eller när man trött efter dagens mödor kan åtminstone få roa sig själf med några småbitar och uppfriska gamla minnen. Jag skulle gärna för Verus, som troligen tycker att jag är mycket naiv, vilja citera nå- gra vers, som jag nyss förut läst i en tidskrift: Och likväl — jag rår ej för det tycket — Håller jag i vördnad detta ting, Älskar det utöfvar mångt och mycket. Som man strött i stora salar kring. Du skall säkert ge mig rätt däri, Slår jag endast an en melodi. 77 Hör hvad toner! Högsta fröjd och smärta Smälta samman i ett ljuft ackord. Denna tingest har ett mänskohjärta, Gömdt inunder ytan, stel och hård.
Sig böra, innan erforderliga upplysningar och yttranden hunnit från vederbörande infordras, f anledning af till Kongl. Maj:t så väl från flere stift, städer och läroverk inkomne underdåniga ansökningar, sorn ock af sednaste Skol-Revisiofl afgifne förslag, åsyftande förändringar i Läroverkens organisation i allmänhet m. m., till afgörande företaga serskilda ltine*förhöjningsoch organisations-frågor och dem till Rikets Ständer framställa, Utskottet icke eller anser lämpligt, att, vid detta förhållande, Rikets Ständer nu må ingå i pröfning af sådane förslag, i följd hvaraf Utskottet hemställer, att motionerna icke må till någon åtgärd föranleda. 8:o FolkSko tor n ä< Kongl. Majit har i den Nådiga Propositionen gifvit Rikets Ständer tillkänna, att, sorn redan vunna upplysningar icke tillräckligen visat, huruvida de vid sista Riksdagen äskade och af Rikets Ständer beviljade anslag för folkundervisningen kunde blifva under kommande år för ändamålet tillräckliga, hade ytterligare Upplysningar i ämnet blifvit infordrade att afgifvas innan den Uste sistlidne Augusti, samt att Kongl. Maj:t sedei mera under Riksdagens lopp, sedan dessa upplysningar inkommit, ville till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition i ämnet. Då Utskottet emedlertid icke anser, att förändring bör ega rum uti det redan från längre tid tillbaka å Riks-Staten uppförde anslag för Folk - 16 Stats-TJtåTcottctS Utlåtande, N:o 41. Skolorna, hvilket icke står i sammanhang med det vid sednaste Riksdag för folkundervisningen i allmänhet uppförde anslag, hvarom Utskottet framdeles kommer att utlåtande afgifva, hemställer Utskottet, att det förstnämnde anslaget, utgörande, utom indelda räntor och spanmål in natura, 3,062 R:dr 40 sk, måtte oförändradt bibehållas. .9:o Gymnastiska Gentral-institutet. För detta föremål har Kongl. Maj:t äskat ett ökadt anslag af 500
M a j f. in. in meens pens ion s'c assa, äfvensom uppköpa a rm e e in nccords-a nior te ringsfonds räntebäranrande obligationer, ändock att icke alltid kan för c a p i t a I e t påräknas ränta efter 5 procent. Hvilket dock allt till tJ. R. o. Ad:s egen ompröfning vördsamt öfverlemna*. Stockholm den 18 Maj i8ft. På RiddarliusUtskottets vägnar G. J. Taube. W. F. Dalman. Hörsamste Memorial! Af de under Ridd.direcCns förvaltning ställda fonder liafva redan någon tid omkring t4>ooo r:dr b:co stålt ofruktbara på räkningarna i banken, utan att enligt lånereglementets föreskrifter kunna förräntas, och någon efterfrågan efter lån, på sådana villkor, som, sedan det belopp direcCn äger att emot personlig borgen utlåna redan är utleinnadt, med öfriga föreskrifter i nämnda reglemente äro förenliga, bar ej heller på längre tid försports.
Men under hela tiden såg man kaptenen och ett par af besättningen, som ej velat öfverge fartyget, klänga sig fast vid däcket och möta döden utan att göra något försök att undkomma. Så kom den andra natten, och Ceccos böner fortforo att klappa på himmelens port. »Låt endast mig lida,» sade han. »San Marco, det är mer än en man kan uthärda, att så här draga andra i olycka. Men sänd ditt lejon och döda mig, jag skall inte vika undan. Hvad du vill, att jag skall gifva för staden, det vill jag gärna offra.» Bäst han sade detta, såg han bort mot Piazzettan, och det syntes honom, som om han ej mer kunde se Marcuslejonet på den ena granitkolonnen. Hade San Marco tillåtit, att hans lejon blåstes till marken? Den gamle Cecco grät. Han var nära att misströsta om Venedig. Såsom han låg där, såg han syner och hörde röster hela tiden. Demonerna talade och väsnades omkring honom. Han hörde dem hur de fräste som vilda djur, då de hoppade upp mot strandpålningen. Men han frågade ej stort efter dem. Det värsta var med Venedig. Då hörde han öfver sig slag af starka vingar, och hjärtat sjönk i kroppen på honom, det var visst San Marcos lejon, som kom flygande. Det rörde sig hit och dit i luften, han såg det och såg det inte. Så tyckte han, att det steg ned på Riva degli Schiavoni, där han låg, och smög omkring där. Det var så, att han ville springa i hafvet af skräck, men han satt kvar på sin plats. Det var väl honom lejonet sökte. Kunde bara Venedig bli räddadt, så ville han gärna låta San Marco hämna sig på honom. Så kom lejonet smygande utefter marken som en katt. Han såg hur det kröp ihop till språng. Han lade märke till hur det slog ned vingarna och drog ihop de stora karbunkelögonen till två smala, glimmande springor. Den gamle Cecco tänkte nog på att krypa ned i båten och sätta sig i säkerhet under brohvalfvet, men han bemannade sig och satt kvar. I det ögonblicket stod helt plötsligen en stor och vördnadsvärd man bredvid honom.
till stor del har att tacka för sin popularitet och sitt rykte. I, Genoin skuggor, liar, som man kunnat förutse, förf. föraktat att begagna sig af de vanliga medel, livarmed hon alltid kunnat p&amp; rakna att asl % ans på den stora rotnanliisaiide publiken. Det. är en helt annan nutidsskildring an den som ar förlagd till salongen och den fina stockholinsdainens boudoir, hoii har npprullar för läsaren. genom skuggors a r i ordets sannaste bemärkelse en skön sjals historia. Man - följer steg för steg en adel, storslagen andes kanil) iniirker - genoni skuggor - till ljus^. Robert Wallner, bokens hjälte, är en iing prestinan tillliöraiicle den svenska statskjrrkan. Nar vi först göra hans bekantskap se ri homin oingifven af en beundrande skara. ahörarinnor ur - den högre societeten, och nar man sedermera lär kanna Iioiiom såsoiii den verkligt högt begåfvade, af en sann och allvarlig tro besjiilade, för de ädlaste m %1 strafvande gudsmannen, förvånas nian öfrer, att han någonsin, om an blott för ett ögonbllck, l %tit sig duperas af denna osmak' liga afgiidadyrkaii ocli funnit viilbellag i deii ' t ~ e t ~ d i g rollen a &amp; f:) predikant p % nioclet ». Men förr eller seiii1i.e niiste deiiiia ' roll blifvii, en iiim a.f Wallners allvarliga natnr förliatlig. Hm lamnar Iinfvndstadeii, d&amp; han soin andlig. talare och prest Hr så högt uppburen ocli dar en lysaiide fraintid tycks vauta lioiion1, för att soiii brukspredikant vid ett ' aflagset sigverk i Norrland agna sig helt åt sitt kall soin lärare och, sjiilasörjare, i deii förlioppniiig, att den ' sjiilens jamnvikt, lian under hufvudstadslifvets iiiflytaiide kiiiinei: sig förlorat, liiiib skall återfiniias.
För den händelse, att dessa §§ ifrån och med den 12:te till och med den 15:de blifva hvilande tili nästa riksdag, så förfaller naturligtvis mitt förslag till gemensam tanke i den 17:de §:n; men om så icke skulle vara förhållandet utan något annat förslag komme att antagas, så anhåller jag få till gemensam tanke i 17:de §:n anlaget det förslag, all endast de ledamöter af R. o. Ad., som deltaga i Riksnämnden, äro berättigade till understöd af Statsmedlen. Hr Lefren, Joli. Pehr.: Jag delar alldeles Hr von Hartmansdorffs åsigt och den talares, som med honom förut yttrat sig i samma syftning. Jag vill lägga ett skäl dertill. Här är föreslaget att ofrälse Ståndspersoner skulle komma in i alla Stånd. Jag är öfverlygad derom, alt vi icke hafva något deremot, emedan vi hafva dem förut inom RiksSlm. Dc kunna efter mitt förmenande icke åläggas att bekosta sin härvaro vid riksdagarue, dä de icke nu haft tillfälle att säga ja eller nej i frågan. Den 28 Maj f. m. 263 Frih. Cederström, Rud.: Den betänklighet, sorn man i min lanke, kan, mest grundad, emot förevarande del af della förslag framställa, är den farhågan, alt representationens medlemmar skulle, på sätt i Franska nationalförsamlingen egt rum, bestämma åt sig stora arfvoden, hvaraf visserligen den dyrare lefnadskoslnaden i hufvudstaden för dem kan medföra behof, men som likväl lätteligen komme alt betydligt öfverstiga hvad de f. n. npbära af sina komitenter. Men ehuru denna invändning ingalunda saknar befogenhet, torde den likväl icke böra tillerkännas en alltför öfvervägande betydenhet, så snart man å andra sidan tager i behörigt betraktande de förhållanden af ännu större vigt, dem Hr von Hartmansdorff för oss anfört, och hvilka i min lanke ovedersägligen fordra den största upmärksamhet. Jag tillstyrker således att detta af Utsk. framställda förslag i l7:de §:n malle godkännas.
Till liändlingarne lades Förstärkta Stats-Utskottets den 11 dennes på bordet hvilande Memorial: JN:o 36i, rörande verkställd omröst ning i fråga-om arfvode lill Bonde-Ståndets Secreterare; N:o 362, i anledning af verkställd omröstning i fråga om handtlangnings-understöd för nybyggare uti de norra orterna. S. D. Beslöt Ridderskapet och Adeln, att nedannämnde den 11 dennes på bordet lagde Memorial från Förstärkta Siats-Utskottet skulle Bevillnings-Utskottet meddelas nemligen: N:o 363, angående anställd omröstning i fråga om bränvins-bränningens beskattning; N:o 364, angående anställd omröstning i åtskilliga frågor om stämplade pappcrs-afgiften. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Banco-Utskottets den 11 dennes på bordet lagde Betänkande, N:o 6f), i anledning af Herr Lakes motion, om o fördröj ligt utbetalande från Ranken af Brandförsäkrings-Bolagets der innestående medel, hvilka blifvit uppsagde för Wenersborgs stads "bispringande.
6uti gjort en hel, beundransvärd karaktersskildring, hvilken aldrig framkommit, om han modellerat efter gamla lexor, i stället för efter naturen. Hr Fallstedt har mod att vara sannr fruktar icke att tolka naturen sådan hon är. I denna sin trygghet kan han göra så många leende hufvud som han. råkar på — leendet har lyckligtvis icke ännu flytt ur lifvet — och sjelf kan han le åt de der gamla herrarne som hafva sin skönhetslära på vissa hyllor och i vissa fack, noggrant “ etiketterade " och numrerade för att tagas fram, när ett omdöme i konst skall afgifvas, då de se efter, om konstverket passar riktigt in på nummer tu eller sju eller om det alldeles icke passar in på någon hylla, i hvilket fall det genast förklaras odugligt. Konstnären kan gerna leT om gubbarne (gubb åldern kan stundom infinna sig mycket tidigt, kanske till och med vara medfödd), taga honom sjelf i upptuktelse och förklara honom vara en moraliskt dålig person, såsom man sett vid granskningen af literära konstverk. Är han sann, förstår han att uppfatta lifvet sådant det är och framställa det i dess friska ursprunglighet inom konsten, så är det likväl han som triumferar, och hans namn lefver i aktadt minne långt efter det etikettgubbarne äro för alltid glömda. Jag nämde i förbigående om en klandrande anmälan i Posttidningen af Fallstedts porträttbyster. En tid derefter kom en ny anmälan i det bladet, och den gången af dess vanlige konstgranskare C. B. N., d. v. s. professor Nyblom. Då vederfors konstnären full rättvisa. Något annat var ej heller att vänta från en person, hvars teoretiska studier icke fått ligga och multna på hyllorna, utan hållits vid lif och drifvits framåt af ständigt aktgifvande på nutidens konstföreteelser, af den skarpa blicken och den friska lifsåskådnin-gen hos en verklig personlighet. Hvad professor Nyblom erkännande uttryckte var otvifvelaktigt ett alster af hans egen uppfattning af sanningen i naturen och konsten, men det var också ett fullständigt uttryck af den allmänna åsig-ten. Det är sådana konstverk som Fallstedts porträttbysterhvilka draga folkets intresse till sig och hålla det fangsladt för alltid.
Friherre N. Ericson, under revisionsåret från Kongl. Stats-kontoret utbetalde medel utgjorde ett sammanlagdt belopp af 6.120,000 R:dr R:mt, och från det berörde arbeten nr 1855 påbörjades hafva dertill utgått 26,300,000 R:dr samma mynt § f Under den tid, som förflutit sedan förlidet års Revisorer besökte statens jernvägar och togo i ögonsigte den då färdiga delen af vestra stambanan emellan Stockholm och Södertelje, har å denna stambana ytterligare blifvit ffillbordad en sträcka af 2,6 mil, med stationer vid Jerna och Gnesta samt deremellan, vid Mollen, en mindre gods-station. Nu församlade Revisorer, som, efter inbjudning af Chefen för statens jernvägsbyggnader, företagit en färd utåt hela denna linie, hafva dervid, i den mån sådant kunnat ske, tagit kännedom örn arbetets hufvudsakliga detaljer äfvensom om de förråder af inventarier, jernvägsrnateriel m. m.. hvaraf större delen förvaras vid Liljeholmens invid hufvudstaden belägna station. Bland de betydligaste arbetena å omförmälda, sednast fullbordade jern vägssträckning ina anföras den 465 fot långa tunneln vid Bränninge, för hvilken kostnaderne uppgått till omkring 36,000 R: dr, en vid Län arksjön anlagd bank 20 fot öfver och 30 fot under vattenytan, samt vid Långbro en bank af 1,200 fots längd, 17 fots höjd öfver och 31 fots djup under den mad-äng, genom hvilken denna bank sträcker sig.
— Credit. leverering till för säljning smän: Skrif-kartor 49,125: Enkla biläggnings-kartor 173,941: 27. — Dubbla dito 763,582: 12. — Vexel-blanketter 10,071: 42. — 996,720: 33. Behållning till år 1857: Skrif-kartor — Summa 3,376,617: 9. 20 — Beträffande ater uppbörden genom försålda kartor under revisions-året, inhemtas af riks-hufvudboken, att hela beloppet deraf utgjort 1,053,725: 24. 3. och då i riks-staten beräknas 710,000: visar sig ett öfverskott af 343,725: 24. 3. Deremot hafva karta-sigillata-omkostnaderna för samma år uppgått till 121,479: 10. 5. hvilka, jemförda med riks-statens förslags-anslag, 70,000: utvisa en brist af 51,479: 10. 5. Om nu från hela uppbörden 1,053,725: 24. Som föregående revisions-berättelser icke innehållit några uppgifter om förhållandet emellan uppbörden och omkostnaderna för karta-sigillata-verket, hafva Revisorerne, till upplysning härom, ansett sig böra meddela följande sammandrag för åren 1851—1855: Uppbörd. Omkostnader. Netto-behållning. Den betydligaste delen af karta-sigillata-omkostnaderna utgöres af den provision, som tillkommer dels forsäljnings-männen, dels Landskamererarne och Landträntmästarne i länen. Försäljnings-provisionen utgår nemligen, enligt gällande författning, i Stockholm med 4 och i landsorterna med 5 procent af det försålda karta-beloppet; och äro Landskamererarne och Räntmästarne, för deras bestyr med det stämplade papperets emottagande och utlemnande samt de inflytande försäljnings-medlens redovisning, berättigade att undfå hvardera 2 procent af hvad inom året uti Kronans kassa i stämplad pappersafgift influtit.
Dessa anmärkningar bemötas i komiténs betänkande, och hvad säskildt beträffar det sistnämnda påståendet, torde det få anses desto mera ogrundadt, som kornitén just stödjer sitt förslag på nödvändigheten att, med ledning af våra egendomliga förhållanden, så ordna att den Svenska sqvadronen med fördel må kunna bestå striden med de utländska. Beträffande sqvadronernas styrka, anser Hr Silfverstolpe, att något afdrag icke behöfver ega rum, med undantag för några få underåriga hästar. Jag hemställer dock, huruvida man icke också måste afräkna den årliga afgången, hvilken f. n. utgör ungefär 7 hästar pr sqvadron. Lägges härtill de underårige hästarne, hvilka vanligen uppgå till halfva antalet af dem för året antagna, så visar det sig, att de otjenlige hästarne utgöra pr sqvadron II å 12 st. Beräknar man ytterligare såsom sjuka cirka 5 proc., så kommer man till den af Landtförsvars-komitén uppgifna siffra. När man uppgör ett förslag, måste man göra detta icke sanguiniskt, utan så alt en missräkning icke allt för lätt uppstår. Då sqvadronen således vid utryckandet icke kan anses utgöras af mera än något öfver 70 hästar, blir nästa fråga: hvilken styrka eger sqvadronen efter några månaders tjenstgöring? Jag erinrar mig att vid ett tillfälle Hr Silfverstolpe för mig uppgifvit, att under 1814 års krig deri sqvadron, vid hvilken Hr Silfverstolpe tjenstgjorde såsom Löjtnant, och som vid upp - 164 Den ?7 November, brottet bestod af 123 man, inom få månader, utan att hafva deltagit i någon strid, sammansmälte till några ocii 80 man, således till icke fullt J:del utaf numerären. Tillämpas denna beräkning på nyssnämnde fält-sqvadroner, i styrka några och 70 man, finner man att dessa inom kort icke skulle räkna mer än omkring 50 man.
Det helas rätt och fördel skall slutligen segra öfver enskilta deremot stridande anspråk. Rådfrågom Historien, och vi skola hnna, huru de i början mest vanlottade Samhällsclasser småningom tillvunnit sig rättigheter, jemlika de privilegierades. Store R_egenter hafva varit medlare emellan deni. Blodiga hafva stundom de strider varit, hvilkas lyckliga resultat varit en billig och rättvis jemkning af rättigheter emellan alla i ett samhälle förenade menniskor. Nu är tiden inne, då man af aktning för andras rättigheter bor frivilligt eftergifva egna, som med dem ej kunna sammanslå. För Nationens stora intresse, böra alla enskiltes afsigter uppoffras. Samhällsmenniskans liufvudsakliga värde består i kraften och viljan, att åt Staten göra uppoffring af individuela förmåner. En sådan caracter, när den blifvit allmän Nationel, är det mägtigaste försvar för en Stat — den säkraste garanti för dess sjelfständighet. Den Hjelte och upplyste Statsman, som Cons t. Ut sk. Bctätikanclcn. nyss uppträdt på Svenska Konunga - thronen, som öfvergifvit sitt lugn, vågat sitt lif och visat sig mägt;g af de största uppoffringar för Svenska folket, för sitt nya Fädernesland, bör ock finna hvarje Svensk villig, att, lör allmänt väl försaka alla sådana rättigheter, *om ej hafva annat stöd för sig, än det obestämda, missförstådda, missbrukade och nästan förhatade ordet Privilegier* På dessa skäl, och då Constitutions-Utskottet igenom den nu föreslagna ändring uti närvarande Representation redan tillstyrkt förändring i 114 §. Regeringsformen; vågar jag ytterligare anhålla att nämnde §. måtte alldeles utgå såsom säkert bidragande till det sökta ändamålet: enskilt och allmänt väl. Lika lydande med Herr af U/irs den 14 Maj ingifna anförande, betygar, Ex officio, J. D. Walerius, Utdrag af Protocollen, hållna i ConstitutionsUtskottet följande dagar år 1818.