Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De erkänna ock otvunget sin slägtskap med äldre tiders mystici och tala med vördnad om astrologer, guldmakare, rosenkreutzare och att hvad de hetat, gångna tiders drömmare och skälmar. Endast sina allra närmaste slägtingar inom den menskliga galenskapens legioner, hexorna, tyckas de draga sig för — förmodligen för att icke riskera framgången hos damerna. Den rikaste källan till » vetenskapliga stöd » för teoso-fien lemna emellertid hypnotismen, det moderna raserief med suggestioner, tankeläsningen och annan dylik halfhumbug. Med tillämpning af den utslitna fras Shakspeare lade i Danaprinsens mun sluta de, att den sanna visdomen är lättrogenhet: att det finnes mera mellen himmel och jord än menniskan drömt om i sin filosofi, har ju af alla tiders charlataner användts som ett slående argument för sanningen af de sagor de berättat godtroget folk. Teosoferna finna också att genom denna sats bevisas verkligheten af de gnomer, salamandrar, undiner och hela den flock af naturanda, med hvilka en barnslig fantasi befolkat naturen. Det är dessa naturandar, med hvilkas hjelp teosoferna utföra sina flesta underverk, om de också icke heller försmå de hemliga krafter, hvarmed de spiritistiska trollerikonstnärerna utföra sina hocus. I en — äfven på svenska öfversatt — biografi öfver ofvannämde Blavatsky berättas med en rörande naivitet de galnaste påhitt af denna tvetydiga dam såsom bevis på hennes öfvernaturliga förmåga. Att hon någon gång skulle gjort en förnuftig användning äf sin förbindelse med högre makter, påstår deremot biografen ärligt nog aldrig, såvidt man ej dit får räkna den hjälp hou skaffat sig af andar för att slippa att själf hemta sin tobakspung. Ett par prof på hvilka historier som predikas och tros må anföras. Man kan gifva växten en oerhörd vaxtknit komma dem att på korta stunder växa upp och blommt och sätta frukt genom att magnetisera dem eller annu enklan genom att vattna dem med magnetiseradt vatten. Denna magnetisering kan — förmodligen endast af en troende teosof
Om altså något eller allt utaf dessa medel användas för fyllnad af de årliga behofven, skulle samma talare, som nu yrkat en sådan disposition, i fall han vöre consequent i de grundsatser, han vid denna riksdag prononcerat, vid den nästk. framträda med en anledn. till anmärkning mot den föredragande, som contrasignerat ett beslut, hvarigenom medel, anslagna för behof i händelse af krig, blifvit anvisade till fyllande af årliga utgifter , och jag försäkrar, att, vid ett sådant förhållande, äfven jag skulle vara färdig att afgifva min anmärkn:sru!la. Jag frågar: är det väl rimligt, att samma personer påyrka åtgärder, hvilka de sedermera sjelfva blifva de första att klandra? Det är angeläget att utmärka denna tvefaldighet i åsigter, detta sätt att under en verklig eller låtsad okunnighet framträda såsom allmänhetens upplysare, på det denna allmänhet icke må missledas af dem, som utsprida mörker, der ljus borde råda; ty det är tryckfrihetens sak att sprida ljus, icke att utkasta irrbloss till allmänhetens förvillande. Det är verkligen ett särskildt sätt, hittills endast bekant genom Munchhausen, att nemi., då repet icke räcker till, skära af det uti den ena ändan för att skarfva vid det i den andra. StatsUtsk. har adopterat denna method; men jag anhåller, Den 6 November f. m. att R. o. Ad. må ogilla densamma och bifalla K. Hr Möllerhjelm: Jag är förekommen af Hr Lefren i afseende på de innestående medlen. Hvad åter beträffar den anmärkta malätningen, kan Hr Dalman i det afseendet vara fullkomligt trygg, emedan förråden äro med ali omsorg upplagda på Skeppsholmen, der de, för.ytterligare visso, kunna af Hr Dalman tagas under skärskådan.
Detta är för mig tillräckligt skäl att, för närvarande, afstyrka äfven detta, af intet behof påkallade, experiment. Af experimenter i denna väg hafva Sveriges Rikes Ständer nog. Hufvudfrågan är myntets ordnande; och delta vinnes säkrast derigenom, att man, orubbad af alla små considerationer, fortgår på den redan antydda bättre ordningens väg.” Herr Prosten Ödman: ”Emot pfuralitetens inom Höglofl.
Domstolen tolkat särskilda ställen i samma lag och i Kongl. Maj:ts äfven den 16 Februari sistlidet år gifna nådiga Förordning, om Strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall: hvilken förordning naturligtvis äfven skulle utgöra föremål föUkommentaren: samt 20:o. Professor Schweigaards ofvannämnda kommentar med deri åberopade källor och förarbeten till Norges Kriminallag. Sedan jag sålunda ungefärligen antydt, huru, efter min föreställning, ifrågavarande kommentar skulle författas och hvad den skulle innehålla, bör jag anmärka, att, om den skulle blifva fullt nyttig, den skulle åtföljas af: Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 237 a) en så kallad lagsamling, hvaruti in extenso införts sjelfva Strafflagen samt de lagbud och författningsdelar, som med stadgandena i Strafflagen egde närmare sammanhang, men, till undvikande af allt för stor vidlyftighet, blifvit deri blott citerade eller till mindre delar anförda; b) en kronologisk förteckning å alla de bestämmelser om brott och straff, som, i följd af Strafflagen, upphört att gälla. En af Högste Domstolens ledamöter, som var medlem i Lagberedningen, ■ då der behandlades förslagen till Straffoch Promulgationslagar, lärer börjat en .sådan förteckning, hvilken naturligtvis aldrig kunde blifva fullständig, utanblott aproximativ, men ändock till god nytta; samt c) fullständiga register dels i kronologisk, dels i alfabetisk ordning. Kongl. Majit tillhör naturligtvis att bestämma, huruvida ett sådant grannlaga arbete borde anförtros åt en eller flere, men jag bör anmärka, att, om verket anförtroddes blott till en enda, det troligen blefve mindre dyrt och mest konseqvent utfördt efter vissa grundsatser, samt fullständigt, enär författaren då kände att hela det moraliska ansvaret, med deraf beroende heder eller skam, hvilade på honom ensam. Staten borde bekosta arbetets tryckning och låta det kostnadsfritt utdelas till alla Domstolar och Åklagare, samt dessutom till Öfverrätternas, Nedre Justitie-revisionens, Högste Domstolens samt Stats-Rådets ledamöter, hvarförutan det borde hållas allmänheten tillhanda i bokhandeln för billigt pris.
Sedan Ola Månsson uppå ytterligare framställd fråga, huruvida liqviden med Hans Olsson och Jöns Persson i nslunda samt Anders Isaksson i Glemminge verkligen blifvit uppgjord i enlighet med de af Ola Månsson inlemnade douplette-liqvidationerna, val vidblifvit, att så vöre förhållandet, men medgifvit, att, i händelse Ola Månsson skrifvit särskilda förbindelser emellan desse låntagare och deras löftesmän, hvilket han icke med visshet kunde draga sig till minnes, han derföre erhållit särskild godtgörelse, anhöll Advokat-Fiskalen, att Oia Månssons i protokollet vid förra förhöret intagna yttrande om sistnämnde tre låntagarne, hvilket stod i strid med hvad Ola Månsson nu anfört, måtte blifva uppläst Sedan den begärda uppläsningen försiggått, förklarade Ola Månsson, att han hellre än att underkasta sig vidare undersökning, och på det målet ej måtte längre utdragas, ville medgifva, dock endast med nu anförda reservation, att han uppburit provision för de flesta lånen, på sätt de af honom uppgjorda särskilde liqvider innehölle, hvilken provision, efter afdrag för arfvode! åt Kommissionären i Låneköntoret och kostnadérna för låneafhandhngarnas anskaffande, skulle utgjort ersättning för Ola Månssons besvär med uppgörande af liqvider och skrifvande af särskilda förbindelser emellan låntagarne och löftésmännen samt ansvaret för vården af handlingarna och penningarne, som Ola Månsson anförtrotts. 39 Men då Ola Månsson ålåg att, oberoende af bans antydda önskan att förkorta rättegången äfvensom af andra biafsigter, afgifva en möd verkliga förhållandet fullt öfverensstämmande förklaring, erinrades Ola Månsson örn detta sitt åliggande; hvarefter Ola Månsson erkände, att förhållandet verkligen vore sådant, som han nyss medgifvit.
Vi skola komma i håg, att det icke är möjligt, att alla dessa anslag på de särskilda fonderna kunna på en gång gå ut, utan ett öfverskott derå kommer alltid att innestå, och vid sådant förhållande hr det ieke så farligt att nominelt öka sedelstocken. När en af de särskilda fonderna är utlånad, så svaras af DiskontDirektion att lån kan icke läs. Efter Den 11 Juli f. m. 229 sådan förklaring gick raan in på de 25 millis förökning. Nu tager man bort dessa vilkor och slår allt i en så kallad reservfond, och sedan man gjort det, kan jag icke finna annat än att man, i stället för den mängd §§, som här äro föreslagne, helt enkelt kunnat gifva BankoStyrelsen en carte blanche på att gifva ut så många sedlar den behagar, och begagna dem på hvilket lånesätt som helst. Det tjenar alldeles icke till någonting att gifva några bestämda föreskrifter, sedan man tagit bort saken; den må då hafva fria händer att låna än åt den ena, än åt den andra. Nu vill jag icke neka, och har äfven redan gifvit tillkänna, det jag anser, att om en Bank skall skötas bankmessigt, bör förvaltningen verkligen hafva rättighet att begagna sin kredit så godt den synes. Men jag frågar eder, mine Hrr, om det är möjligt att med bankmessiga Banker jemföra It. St:rs Bank, der delegarne icke komma tillsammans oftare än hvart tredje år. Det ligger då i sakens natur och i R. St:rs skyldighet att vårda denna Bank genom till siffror bestämdt gifna föreskrifter för lånerörelsen och dennas fördelning i särskilda fack. Nu är likväl meningen att borttaga samma fördelning, och denna luminösa idé har lått en benämning, som jag icke kan undgå att vidröra såsom något löjligt, nemi. »Reserv-fond.» Med detta namn tror man att folket skall nöja sig. Om man anskaffat sådan Reserv-fond, som bestode af guld och silfver, skulle jag tacka BankoUtsk. Deri borde dock vara så beskaffad, att den icke kunde åtkommas af dem, som ville vexla vid Banko-luckan.
Enka och oförsörjda dotter, angående. II. 246- R. 247. X. B. 79, 117, 134. A. 188. XI. U. 4- A. 7. U. 120, 129. E. 401. — åt Professor P. D. A. Atterboms efterlemnade ogifta dotter, angående. Se Stats-Utskottets Memorial N:o 167 (107:o.) — åt f. d. Sekreteraren och Auditören vid Flottan in. m. J. G. Björkegrens Enka, Anna Maria Hedmansson, om beviljande af. VII. 221. R. 224. X. B. 79, 117, 134. A. 184. XI. E 401. — för Öfversten G. E. U. Brauns efterlemnade dotter Gustafva, angående. II. 363. R. 569. X. B. 79, 117, 134. A. 197- XI. E. 401. — å Allmänna Indragningsstaten åt förra Garnisons-Läkaren å Dalarö fästning Doctor Broman, angående. II. 311. R. 312. X. B. 79, 117. 134. A. 153. XI. E. 401. — åt aflidne presidenten m. m. Friherre Jakob Cederströms efterlemnade Enka. IX. 108, 109. R. 110. X. B. 79, 117, 134. A. 184. XI. E. 401- — om föt-höjd åt Enkan efter aflidne Bance-Kamrvraren Ä. A. Drake lil. B. 68. A. 108. — p — 133 Pension å Rikets Allin. Indragningsstat, angående rättighet för Fanjunkaren vid kronoarbetscorpsen, kornetten Anders Enström att erhålla.
Plenum kl. 10 f. m. Justerades 4 prot.uldr. för d. 19 samt pleni-prot. för d. 5 dennes f. och e. m. Öpnades Hrr Elektorers listor vid val af Utsk:s-ledamöter; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i Stats-Utskotlet efter N:o 15G0.C. Hr Celsing, Lars Gustaf; N:o 2317. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel. Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskuttet efter N:o 1960.A. Ilr Montgommerie, Robert Nils Germund; N:o 119. Hr Duse, Fullm. Hr Rrakel, Mauritz Gustaf. Rid dar hus-Utskottet efter N:o 1233. Hr von Strokirch, Johan Paul Fredrik Otto; N:o 1789. Hr Ridderhjerta, Fullm. Frih. Leijonhufvud, Axel Hjalmar. Banko-Utskottet att inträda under den ordinarie ledamoten N:o 2052. Hr von Hultenheim, Fullm. Hr af Geijerstam, Carl, beviljade ledighet från och med d. 24 dennes till och med den 2 nästkommande April; N:o 1991. Hr Skjöldebrand, Carl Fredrik. Den 22 Mais. 101 Öpnades jemväl Hrr Elektorers lista vid val sä väl af en Suppleant uti StatsUtsk. efter N:o 1662. Hr Nordenfeldt, Johan Åke, sorn ock af de tvenne Suppleanter, hvilka H. R. o. Ad. d. 19 dennes beslulit skulle ytterligare väljas uti StatsUtsk., för att under ordinarie ledamöter för kortare lid beviljad ledighet, i Utsk. inträda; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 1786. Hr Blomstedt, Carl Reinhold; — 69. Frih. Uggla, Fullm. Frih. Åkerhjelm, Carl Axel; — 1284.
Att Häradshöfdingarue, som vanligen sjelfve äro Jordbrukare på Landet, och dömma i alla andra tvister om jord, åkerbruk och hvad dermed gemenskap eger, säkerligen i allmänhet ha lika mycken kännedom om landsculturen, som Landshöfdingarne, och i allt synnerhet som LandsSecreterarne, hvilka sednare den egenteliga utredningen och handläggningen af Enskiflesmålen ändå torde hafva i allmänhet tillkommit, då man icke kunnat begära, alt Landshöfdingarne sjelfve skolat sig dermed hufvudsakligen befatta; att, såsom jag förut yttrat, det icke kan vara lämpligt, att Landshöfdingarne med sine LandsSecreterare resa på syner i Egodelningsmål, då deremot sådane syner lätteligen kunna verkställas 198 Den 22 December e. ra. af EgodelningsRätten; att nödig enhet i SkiftesFörfattningarnes tillämpning icke kan anses gå förlorad derigenom, att desse mål handteras vid Domstolarne, hälst Häradshöfdingarne i alla tider pröfvat Egodelningsmål, utan att olägenhet i denna del försports; att Landshöfdingarne, med iakttagande af hvad 22 §. i Landtmäterilnstructionen innehåller, icke sakna tillfälle, att vaka öfver en riglig SkiftesFörfattningarnes tillämpning i de hufvudsakligare delar, och att i öfrigt tydlighet och bestämdhet i Författningarne bereda den egentliga enheten. I detta sistnämnde afseende har väl Herr Tham anmärkt, att 1812 års EnskiflesFörordning vore tydligj, men att deremot den nya SkiftesStadgans redaction föranleder till olika tilllämpning, hvilket Herr Tham tror sig redan lia visat. I det svar jag afgifvit å Herr Thams anmärkningar mot Stadgans redaction, anser jag mig deremot ha fullständigt ådagalagt, att Herr Tliams berörde anmärkningar icke förtjena ringaste uppmärksamhet; och jag öfverlämnar tryggt till hvarje opartisk och kunnig granskare, hvilken af desse Författningar, den af 1812 eller 1827, i redactionen äger företräde.
S. D. Prot.-Utdrag den 22 Februari 1866. 177 S. D. Föredrogos ånyo ankomna protokolls-utdrag dels från Ridderskapet och Adeln för den 10 i denna månad, M 120, innefattande inbjudning till MedStånden att förena sig uti förstbemälda Riks-Stånds vid föredragning af Statsutskottets Utlåtande M 48, angående anvisande af anslag till komplettering af bristande trafikmateriel å redan anlagda jernvägsstambanor, fattade beslut att bifalla Utskottets hemställan med förhöjning af anslagssumman från 2,000,000 R:dr till 2,230,000 R:dr, dels ock från Borgare-Ståndet för den 14 i samma månad, JVs 127, innehållande inbjudning till Presteoch Bonde-Stånden, att biträda hvad Borgare-Ståndet äfven den 10 i denna månad i samma fråga beslutat, eller att Rikets Ständer, med anledning af Kongl. Maj:ts Proposition, till komplettering af bristande trafikmateriel å Statens redan anlagda stambanor, anvisa det för detta ändamål nödiga belopp med 2,230,000 R:dr att från Riksgälds-kontoret, i mån af behof, utbetalas, mot det att den från och med år 1867 uppkommande behållningen å trafikinkomsterna från Statens jernvägar varder till nämnda Kontor levererad; och beslöt Bonde-Ståndet att, med vidblifvande af sitt i denna fråga förut fattade beslut, afslå Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets ifrågavarande inbjudningar. Den 28 Februari. Från Håglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Kommunicerades med de öfriga Riks-Stånden och remitterades till Stats-Utskottet Rikets Ständers sistlidet år församlade Revisorers Berättelse, angående granskningen af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1863, jemte de i anledning deraf infordrade och till Kongl. Majit afgifna underdåniga utlåtanden. Frän Högv.
Hvad åter angår på den hufvudsakliga frågan om Tariffen, hemställer jag , om icke äfven den kunde få hvila några dagar, ty alla artiklar som här bestämmas, blifva till sitt maximum oföränderlige till nästa Riksdag, och böra så>tdes noga öfvervägas. Den il Augusti /, m. 363 Herr Hjerta, Guftaf: Då jag hör de an märkningar, som blifvit gjorde emot detta Betänkande , anser jag min skyldighet vara att nämna, det man synes fordra, att ett Utskott skall lägga för mycken vigt på de anmärkningar, som göras emot dess Betänkande, Man får ej anse anmärkningar innefatta pluralitetens tanka, blott anmärkarens: man bör ej anse en återremiss som Ståndets ogillande. För min del tror jag att det var mången, kanske en bestämd pluralitet, som väl ej ville hindra återremissen, men som gillade principen uti Utskottets första Betänkande. Hvad nu angår, Utskottets yttrande, att första punkten ej vore just oeconomisk, så tror jag, att Utskottet har lika rätt som de, hvilka anse den sådan. Det är gifvet, att bevillning och oeconomie med hvarandra hafva mycket nära gemenskap, och det vore hardt för ett Bevillningsutskott , att nödgas bestämma Bevillningsgrunder i ett land, der all oeconomie vore förstörd eller styrdes efter skadliga principer. På denna grund tror jag att Bevillningsutskottet haft ganska rätt, att, vid bestämmandet af grunderne för tullens utgörande, behandla saken somen bevillninggfråga, emedan jag ej finner hvad som hindrar Bevillningsutskottet, att behandla den oeconomiska delen deraf, som ett önskningsmål. StatsUtskottet har, vid alla Riksdagar, föreslagit underdåniga önskningar till Konungen i ämnen, der anslaget tillhört Ständernas beslutande rätt, men tillämpningen verkställande magten. Jag kan således icke finna, att Bevillningsutskottet gjort något origtigt, då det 564 prn ii Augusti f. m. ej öfverlemoat sådane princips-bestämningar till OeconomieUtskottet.
SBtb atta mat iafttageS, att namnfebtarne, fåframt be ffota Btifma gattanbe, Böra mara eitfta, ftntna, popruttabe, omärfta ocp fria fåmät från att tmetpbigpct i anfeettbe tilt perfottentaö namn, font från oriftigpet i anfcenbe titt beraS antal. SMtan perfoner, forn mib mat unbfått lifa antal röfter, ffitjcö genom lottning, når få erforbraS. § 76. SBib juftering fan ett Beftut ej änbraS, men mat må fåbana tiltågg göras, pmarigenont ingen dnbring i Beflutet uppfouttner. Ur protofott må mib jufterin* gen, meb Hammarens Bifall ocp ben tatanbeS Bcgifmanbe, uteftutas bennes uttrpcf ocp åfmen öfmertåggning, font beraf fötjt; bod funna ej fåbana uttrpcf utcftutaS, på pmitfa Beflutet tpbtigen ftg gruttbar. § 77. lÄiföbagömait, forn marit frånmaranbe bå något Beftut fattats inom ben Hant* mare patt tillhörer, ffatt ega att berefter titt protofottet anmåta, bet patt ej i Be* rörba Beftut bettagit, inett tele pafma maft att tala å beraS Beftut, forn bermtb nårmarit. § 78. S)e rcgtcmentariffa föreffrifter, font för StifSbagSgöromåten ocp orbnittgen poS Hantrarna orp lUffotteit anfeS till iafttaganbe jemte ©rnnbtagarna nöbige, eger 9tifSbagen elter i ämne, forn angår Hammare enffitbt, bettna Hammare att faftftätta. @j tttå något beri ittföraS, forn mot ©rnttblag etter annan gattanbe
Nio dagars fängelse vid vatten och bröd, undsluppit med en lindrigare bestraffning, än vederbort, infordrade jag från den tillförordnade Domhafvande, hvilken varit Ordförande i Härads-Rätten vid de särskilda tillfällen, då ifrågavarande mål derstädes blifvit handlagdt, förklaring, hvaruti denne hufvudsakligen anförde, att Härads-Rätten i Utslaget den 18 December 1855 icke förvandlat böterna till kroppsstraff, enär vid efterfrågan uppgifvits, att Per Olsson egde fulla tillgångar till böternas gäldande; att, intilldess tillförordnade Domhafvanden fått till förklaring emottaga handlingarne i detta ärende, det varit för honom alldeles obekant, att i Saköreslängden influtit, att Per Olsson, i brist af böter, skulle undergå fjorton dagars fängelse, hvilken anteckning i Saköres-längden tillförordnade Domhafvanden förmodadehafva blifvit,efter uppsättning, justering och utskrifning af samma Längd, verkstäld af en honom då biträdande renskrifvare; att, då Kronofogden i orten den 29 April 1856 hos Härads-Rätten påkallat böternes förvandling till kroppsstraff, utan att dervid omnämna, det desamma förut skulle hafva blifvit förvandlade, Härads-Rätten genast afsagt det beslut, att Per Olsson skulle vid bötesbrist undergå Nio dagars fängelse vid vatten och bröd; samt att, genom bristande tillsyn å tillförordnade Domhafvandens sida, det af honom senast utfärdade transsumt af nämnde beslut icke öfverensstämde roed det bos Kongl. Kammar-Ilätten förvarade förvandlingsbeslutet. Den sålunda afgifna förklaringen antog jag icke för nöjaktig, utan uppdrog åt Advokafiskals-Embetet i Kongl. Svea Hof-Ratt, att ställa tillförordnade Domhafvanden under tilltal för hvad i omförmälda hänsseenden honom till last läge, samt att, sedan åtalet vunnit erforderlig och tillgänglig utredning, påyrka det ansvar, hvartill omständigheterne i målet gåfvo anledning.
Resande kanna lemna London kl. 10 f. m. med » den Flygande Skotten », använda e&lt;i half timme till lunchen i York, och vara i Saltbarn, fyra hundra kilometer långt bort, kl. 4 på eftermiddagen. Utom England kan icke den öfriga verlden uppvisa en sådan hastighet. Ett af bolagen finner att dess tåg blifva för tunga och måste delas. Den ena delen skall hädanefter endast taga irländska passagerare, under det att den andra afgår en half timme senare och besöijer trafiken för de mellanliggande stationerna. Från en af bolagets stationer i London skall numera hvaije förmiddag mellan tio och elfva och hvarje qväll mellan åtta och nio afsändas fem expresståg, alla gående mer eller mindre i samma riktning. En sannerligen egendomlig qvintett. Resultatet af denna hastiga öfverblick på förbättringar under ett år som lofvar att bland engelska ingeniörer betecknas som ett stort jernvägsår, är att det konstateras att under de senaste tio åren de engelska expresstågens miltal (d. v. s. antalet af till-ryggalagda mil) tillväxt omkring tjugufem procent, och medeltalet af hastigheten ungefär fyra kilometer i timmen, under det att tågens vigt ökats från trettio till femtio procent. Detta har dessutom egt rum under en långvarig nedtryckning af handeln, men det ir kanske en af denna nedtrycknings följder, emedan materielerna voro billiga under denna period. Ett tillfredsställande faktum framstår likväl tydligt, nämligen att den industriela trögheten icke har demoraliserat arbetsskickligheten inom de industrier, som äro väsendtliga för en jernväg. Med afseende på hvad den högre hastigheten innebär, så är det synnerligen lämpligt att här citera en engelsk ingeniörs ord, uttalade vid ett mekaniska ingeniören möte i Belgien. » Stor hastighet och stor arbetsskicklighet », var hans ämne. Han yttrade: » Mekanisk energi växer som qvadra-ten af hastigheten; och äfven kan det sägas att själens energi och förmåga att arbeta ökas till någon i grad liknande quadraten af den hastighet, med hvilken ett arbete verkställes.