Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna Hudsons resa är så till vida af vigt för den fysikaliska geografien, som derunder anstäldes de första iakttagelserna öfver magnetnålens inklination i de arktiska trakterna. Hudson hade emellertid på visst sätt ännu icke uppgifvit allt hopp. Två år senare, 1610, då han var gången öfver i holländskt-ostindiska kompaniets tjenst, upprepade han försöket att finna en nordostpassage. Han lemnade Texel den 25 Mars, passerade en månad derefter Nordkap och stälde så kursen rakt på Novaja Semlja. Den 4 Maj fann han hela landet omgifvet af ännu obruten is. Han vände för den skull den 19 Maj åter till Vardöhus och gick derifrån öfver till Nordamerika i afsigt att i denna riktning finna en sjöväg till Indien. År 1612 försökte en holländare, Jan Corneliszoon van Horn, att norr om Novaja Semlja framtränga mot öster. Från ön Kildin stälde han kursen direkt mot Novaja Semlja och framkom dit den 30 Juli. Han seglade längs kusten norr ut ända till den 8 Aug., då han möttes af tät, med landet sammanhängande is. Han följde ismassans rand ända till 76° 30´ n. br. och vände först der tillbaka mot Novaja Semlja. Han styrde derefter mot nordvest längs efter en isbarrier intill 77° n. br., gick på nytt tillbaka mot kusten, men anträdde sedan återfärden till Holland. Det så kallade Nordiska eller Grönländska kompaniet, som bildat sig i Holland år 1614, utrustade år 1625 ett fartyg för ett förnyadt försök att i nordost finna vägen till Kina. Befälhafvare för fartyget blef Cornelis Bosman. Han utgick från Texel den 24 Juni, passerade den 24 Juli ön Kolgujeff och fick den 28 Juli Novaja Semljas kust i sigte vid 71° 55´ n. br. Ända till den 3 Augusti hade han att oafbrutet slå sig fram genom is. Först denna dag lyckades det honom att inlöpa i en med tolf till tretton holmar uppfyld vik. Den 7 Augusti gick Bosman åter till segels, den 10 inträngde han i Jugor Schar, och den 13 i Kariska hafvet.
— Hvarom, i händelse af bifall, Rikets Högh Ständers Statsutskott torde, för utbetalningens behöriga bestridande , undfå del; och får Expeditions-Utskottet äfven vid detta tillfälle vördsamt anhålla, att Högh Siats-Utskottet, i och för Riksgälds-Conto irets förständigande i ämnet, måtte varda underrättadt om det bifall, hvil - 148 Exp. Utsi-. Förslag till urul. Skrife, N:o 64- ket till Expeditions-Utskottets, under N:o g, allåtne Memorial om ökadt Cancellie-biträde blifvit lemnadt af Högl. Ridderskapet ocb Adeln, Högvördige Preste-Ståndet samt Välloil. Borgare-Ståndet den 9:de och af Hedervärda Bonde-Ståndet den 5:le sistlidne Januarii. Stokholm den a Maji 1829. IV: o 6/j.. Uppl. O. godk. hos Ridd. och Adeln d. 4 Maji 1829. Preste-Ståndet d. 7 Borgare-Ståndet d. 7 Bonde-Ståndet d. 11 — —■ Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse> angående ett nytt Moment till i/f uti Instructionen för Rikets Ständers JustitiaOmbudsman. S. A. K. Ihnär, jemnlikt 96 §. Regerings-Formen, Justitiae-Ombudsmannen hufvudsakligen åligger att vaka öfver Lagarnes efterlefnad och åtala Domares embetsfel, samt då, enligt 1 oo:de §. dersammastädes, hans allmänna redogörelse eger lill väsendtligt föremål att utreda Lagstiftningens tillstånd, — ämnen, hvilka synbart närmare ingå i Lag-Utskottets befattning än i Gonsti - Exp. TJtsh Förslag till und. Skrifv.
De till tädes varande StatsÄudets Ledamöter vare ovilkorligen förbundne såsom i 106 § derom vidare stadgas. § 10. Innan Årenclerna hos Konungen uti StatsRådet anmälas, skola de, sedan nödiga upplysningar deröfver ifrån vederbörande Collegier och Ämbetsmän blifvit infordrade fich inkommit, berecles af elert Föredragande inför StatsRådet, hvarvid minst Tre icke föredragande Ledamöter hö ra vara tillstädes. Denna StatsRåclsBeredning, hvars arbetsordning, genom särskildt Reglemente, a F önun gen föreskrifves, ege jemväl, när så nödigt pröfvas, att från personer, af hvilka ytterit - 502 Constitutions-Utskottets Bctänkanden, gare upplysningar i förekommande mål kunna meddelas, sådana, till skriftligt eller mundtligt af gifvande, infordra. § 13- Vill Konungen börja krig eller sluta fred, kalle då till ett utomordentligt StatsRåd samtliga StatsRudets Ledamöter, framställe lör dem “■ Han för Riket nyttigast finner. § 26. DS JustitiaeÄrenden inför Konungen i StatsRådet föredragas, skola, jemte JustitiaStatsministern och minst Två StatsRåd samt Löredraganden, Två af Högsta Domstolens Ledamöter dem öfvervara, med den skyldighet i allmänhet är föreskrifven. § 27- JustitifeCancellern, hvartill må utses en Lagfaren och i Domarevärf nyttjad man, åligge, utom hans befattning i StatsRådet, förnämligast att, såsom Konungen* Constitntions Utskottets Betänkanden. 303 Högste Ombudsman, föra eller —- och Ämbetsmän begångna blifva. §- 28- Konungen eger att men icke på deras börd. lill Civile Ämb tsmcin inom Riket och till Domare, må sådane män endast nämnas, som äro af den rena Evangeliska Läran. $ 34- StatsMinistrarne, StatsRådens Och Ju slitigeRådens Ämbeten skola uppföras i Rikets Stat, oell må icke af någon tillika med annat Civilt Ämbete beklädas.
Del är en dast i denna del som Utskms tillstyrkan vid denna riksdag skiljer sig från dess tillstyrkande vid förra riksdagen. Då jag således icke finner annat än ali, om saken med sådan försigtighet genomföres, alla svårigheter undvikas, och då min öfvertygelse är, alt Den 2 September. 299 man förgäfves söker tillbakahålla en sak sorn för sig har billighet och skäl, så tillstyrker jag för min del bifall till betänk. Gr. Lagerb jelke, Gust.: Det billigaste och rättvisaste vore visserligen att vägunderhållet ålåg den som begagnade vägen, d. v. s. genom vägpenningar. Som sådant emedlertid icke låter sig göra tili ett glest befolkadt land eller der trafiken är ringa, så har man sett sig tvungen att lägga vägunderhållet på de i trakten boende eller de som närmast och mäst begagna vägen. Ursprungligen var det jordbrukarne, och derföre bar denna skyldighet blifvit lagd pä dem, men då sedermera tillkommit qvarnar, sågar, fabriker och dylika inrättningar, hvilka ofta mera än jordbrukare begagna och nyttja vägarne. samt af dem hafva nytta, så är det väl ganska billigt att äfven dessa få i väghållningen deltaga. De svårigheter, som hittills afböjt sådant, hafva varit, att dessa inrätningars värde, allt efter den drift och det nit hvarmed de skötas ofta rubbas och alt således om de lika med hemman lill väghållning indelades, denna indelning malte komma att undergå föränderligheter; men för att undvika denna svårighet har litslen nu föreslagit att ifrågavaride inrättningar icke skulle lika med öfriga hemman lill väghållning indelas utan endast erlägga en lämplig contant afgift genom hvilket bidrag hemmanens skyldighet skulle underlättas. Dä nu detta bidrag återigen kan på lämpligt sätt höjas och sänkas allt efter den drift och liflighet med hvilken dessa inrättningar skötas, så har den orättvisan i afseende på väghållnings-skyldigheten blifvit undanröjd, och jag får derföre vördsamt anhålla om bifall till Utsk-.ns förslag såsom i alla afseenden billigt och lämpligt. Frih. Cederström: Jag har begärt ordet i anledn. af Gr.
Det var en stor glädje, förstås, men för mig byttes den snart i sorg, ty ett år efter bröllopet reste det unga paret till Amerika. Nog gjorde jag allt hvad jag kunde för att afråda dem, men inga böner hjälpte, Anna var lika envis som hennes man. Och snart voro de borta, och vi fingo bref, att de hade det bra, och i hvart bref talade de om, att Elsa och jag skulle komma efter, jag kunde behöfva hvila mig — skrefvo de, och Elsa skulle nog lätt få arbete. Jag svarade aldrig något på deras förslag, och jag talade inte ens om dem med Elsa. Och Elsa sade ingenting därom, men jag såg nog, att för hvart bref som kom, såg hon mer intresserad ut. Hvad jag inte såg var, att hon för hvar månad lade några kronor till i den lilla sparbössan, där hon hade sina enskilda förtjänster. Och först efteråt kom jag att tänka på, att Elsa var gladare på den tiden, än hon varit på länge förut. Men sedan på sommaren fick jag rheumatisk feber, och doktorn ville nödvändigt, att jag skulle resa bort och bada. Själf hade jag inga pengar, och när Elsa erbjöd mig sina besparingar, och jag såg att det kostade på henne att ge mig dem, sade jag naturligtvis nej först. Men då sade Elsa, jag minns så väl, hur hon sade. » Om du får veta att de här pengarne skulle ha användts till en biljett till Amerika, tar du den nog gärna, mamma lilla. » Hvad hon skrämde mig! Jag tog irlig det så när, att jag blef sjuk igen, för aldrig hade jag anat, att min Elsa på allvar funderade på att resa dit öfver. Och jag tackade Gud för sjukdomen, jag måste ju ta pengarna för att bli frisk till vintern, och jag förstod att han gjort mig så sjuk igen, emedan han inte ville, att Elsa skulle öfverge sin gamla mor. Och det såg ut, som om hon inte längre tänkte på Amerika. Hon studerade inte systerns bref så flitigt som förut och samlade inte alls i sparbössan. Hon arbetade lika ifrigt med sömmen, men hennes lynne var inte det bästa, och syflickorna hade inte så glada dagar. Förtjänsten blef också mindre för oss, vi måste arbeta rastlöst, och ändå blef det ingenting öfver. Det var bara att sy och sy från morgon till kväll, om man ville ha något så när bra.
Rdr årligen å 4;de Hufvud-Titeln, fann Talaren densamma så mycket mera öfverflödig, sorn desse medel syntes icke vara ämnade till annat än ett slags arrendesumma, eller till liqviderande af Facloriets räntebärande skulder, hvilka Staten dymedelst finge betala, alt förtiga sjelfva förlags-kostnaden till verkets drift, som skulle drabba /\:åe Hufvud-Titeln, och må hända uppgå till 100,000 Rdr., hvartill denna Titel sannerligen saknar tillgångar, så vida icke alla andra grenar af sjöförsvaret skola åsidosättas *— hvadan Talaren således åfstyrker denna del af motionen. Herr Grefve Cronhjelm) Otto August, har, utan att bestämdt understödja motionen, i hvad den samma angår Motala Mechaniska verkstads öfvertagande af Staten för Flottans räkning, likväl, med anförde exempel StalsXJtsholtets Utlåtande N:o 248. 3 frän andra länder, sökt ådagalägga, dels Flottornes behof af ångfartyg och dels nyttan deraf att Flottorne ega en Central-verkstad.
De skäl för afslag å K. M:ts Propos. i nu föredragna punkt, sorn al Utsk:t blifvit anförda och nu här af Frih. Klinekowström utvecklade, kunde hafva någon giltighet, om städerna Sundsvall och Hudiksvall varit så aflägse från hvarandra belägna, att icke ett kronohäkte, uppfördt i den ena af dessa städer, till en del alhjelpte behofvet deraf jemväl i den andra. Men nu är afståndet dem emellan icke större än omkring nio mil, och belägenheten sådan, att om t. ex. ett häkte uppfördes i Hudiksvall, så blefve derigenom icke allenast Gefleborgs läns behof af kronohäkten fullständigt afhjelpt, utan utväg bereddes ock, att vid de tillfällen då Hernösands häkte icke lemnade tillräckligt utrymme lör WesterNorrlands läns fångar, föra fångar från siidra delen af detta län och från Sundsvall till häktet i Hudiksvall, hvarigenom endast föga längre transport uppkom, än om dessa fångar fördes till sitt eget länshäkte. Likaså kunde med fördel fångar från norra delen af Gefleborgs län föras till Sundsvall, om häktet blefve der förlagdt. Nu har det verkligen under de sednare åren flera gånger inträffat att länshäktena såväl i Gefle som i Hernösand icke lemnat tillräckligt utrymme för dessa läns fångar, så att sådane måst föras till andra stundom ganska aflägsna länshäkten. Och man eger desto mindre någon visshet, att detta förhållande skall för framtiden upphöra, som verkningarne af den nya strafflagen, hvilken föga mera än ett år varit tillämpad, ännu icke kunna anses hafva fullständigt visat sig. Men denna lag har, såsom bekant är, i allmänhet skärpt straffbestämmelserna för mindre förseelser, oell deremot mildrat dem för gröfre brott, så att, äfven utan förökad brottslighet, antalet af sådane fångar, som böra undergå straff i cellfängelse, sannolikt kommer att något ökas. Det är för att vinna säkerhet om att utan alltför stora svårigheter och omgångar kunna upprätthålla rättskipningen och till verkställighet befordra ådömda straff, som jag anser angelägnast, att icke uppskjuta uppbyggandet af ett kronohäkte i en af de nämnda städerna; och för detta ändamål är det temligen likgiltigt hvilkendera som väljes.
Äska de fleste horgenärerne "Urtima Ting, varde det utsatt, att genast ”efter Sex månaders förlopp hållas,” — så har Jag funnit, att, då tillbaka-flyttningen från den hittills stadgade fatalie-timman vid Härads-rätter, kl. 7. om aftonen, till kl. 12 middagstiden, skulle, enligt förslaget, ega rum endast i afseende å Concursmåls behandling, men den förra fatalie-timman 6o Kongl. Maj.-ts Nådiga Skri/v. IV.-o <j6. bibehållas för alla andravid Härads-Rätt förekommande mål, komrne en sådan olikhet troligen att verka' tilf förvillelse och, serdeles i början, innan .Mlmogen hunnit vid förändringen blifva van, beröfva mången borgenär sin rättmätiga fordran, äfvensom att, om än, å ena sidan, genom bibehållande af det nuvarande stadgandet, att inställelsedag i Concurs skall utsättas till aldra rättegångsdagen af det Ting, som näst’ efter Sex månader infaller, någon gång kan hända, att Inställelse-dagen inträffar ett Lagtima Ting senare än behofvet fordrar, så uppkommer likväl, å den andra, den menliga följd af det föreslagne förändrade stadgandet, att, om ett Ting börjar en eller få dagar före slutet af de föreskrifne Sex månafderne, borgenärer ne ofta försättas i ovisshet, huruvida de vid berörde Ting böra sig inställa eller icke, hvilket förhållande icke är förenligt med den bestämdhet Lagstiftaren, serdeles i fråga om fatalier, bör iakttaga. På dessa grunder har Jag funnit Mig iqke .kunna, gilla och antaga Edert berörde förslag; i följd hvaraf den jemväl föreslag-: na förändringen af redactionen till 5 Cap. 17 § af sig sjelf förfaller.
Utskottet redan utarbetat förslag till grunder för allmänna' Bevillningen och, i sammanhang dermed, äfven handlagt Herr Munck af Rosenscliölds motion i ämnet, har, genom remiss från Högloflige Ridderskapet och Adeln, Utskottet fått emottaga nedanstående yttrande, innehållande utveckling af motionärens åsigter, nemligen: ”Utgående från den åsigt, att Bevillnings-förordningen, som nu bearbetas, hör icke vara tryckande för den gifta hemmanslösa arbels-classen, Bevillnings-Ulskottets Betänkandej N.-o 16. 3 äro de förändringar i grunderna för vår Bevillning, hvilka jag vågade föreslå, följande: a) all den gifta liemmanslösa arbelsclassen emlast bör betala skyddsafgift, men ingen bevillning för sin obetydliga egendom, ännu mindre för så kallad rörelse, hvilken bevisligen stundom blifvit pålagd simpla dagakarlar; b) att de, som icke kunna utgöra sin bevillning, med mindre sängoch gångkläder och annat nödigt bohag blifver utpantadt, böra frikallas, då det bör åligga kronobetjeningen alt lill Landshöfdinge-Einbetet insända rapport med förteckning på slika restantier; c) att i stället bör hela tjenstehjons-classen, liksom i Danmark, vid serskildt uppbördsmöte utgöra bevillning, dels genom skyddsafgift, dels genom vissa procent af sin lön, enligt (öretedd löningssedel, eller ock serskild bok, alldeles såsom i Danmark. Hvad den vilda ungdomen eljest förspiller på kragen, på marknader och i dansstugor, deraf borde den lemna en liten obetydlig del till Staten; emedan tjenstehjons-classen bär den långt tattare, än den gifta hemmanslösa arbets-classen, som både skall sjelf skalla sig födan och har familj alt försörja. Hvad Staten således skulle förlora i bevillning af den class, som ej kan bära den, utan att blifva utarmad, skall Staten få fullkomligt, jå dubbelt, ersatt af tjenstehjons-classen, som hittills aldrig stått i förhållande till Staten, utan såsom en straffande magt och annars ej haft det minsta med Slaten att skaffa.
Att vallängden hör vara att tillgå, och uppläsas samma dag valet förrättas, samt att till och med rättelser derutinnan då må göras, på sätt nu sker, anser jag riktigt, och instämmer således äfven häri med Herr Hjerta; likasom jag med honom tror, att benämningen af Andeliga Domstolar bör borttagas, såsom en lemning af den Calholska tiden, då andeliga och verldsliga makten förde en strid om öfverväldet, som med vår upplysning ej ens kan komma i fråga. En annan talare har klandrat, att Utskotten ej ingått på det alternativt framställda förslaget, hvarigenom Församlingarnes valrätt skulle upphäfvas. Jag kan ej bestrida, att missbruk, ja ganska vanhedrande missbruk, ej sällan nu ega rum vid utöfningen af denna valrätt; men jag torde äfven få påminna om det tidehvarf, då Regeringen sålde Regala Pastorater till den mestbjudande; och jag frågar, om detta missbruk var mindre än något annat, eller om man kan anse sig fullkomligt säker för missbruk, i händelse tillsättningen skulle öfverlemnas till Consistorierne? Jag, för min del, vågar åtminstone icke att hålla på deras hand. De missbruk vid valen, hvaröfver man nu med så mycket skäl klagar, tror jag på tjenligaste Den t5 Junii f. m. 127 sältet skola rättas genom ingående af föreningar på 5o år, rörande löneinkomsterne. Sådane äro redan på flere ställen ingångne, och böra genom kraftiga åtgärder än vidare uppmuntras. Yi hafva i dessa dagar sett Ekonomiutskottet inkomma med förslag att afgifva nya underdåniga påminnelser i detta ämne, och jag tror, att för ändamålets vinnande blott fordras foglighet å Presterskapets sida och kraft å Styrelsens. Yore en sådan förening träffad, skulle ej församlingens röster kunna köpas afden, som erböd sig för bästa priset, och största anledningen till de öfverklagade missbruken vore på sådant sätt häfven. Gerna skulle jag för öfrigt med Herr Cederschjöld rösta för införandet af sluten votering, hvilket jag anser vara förträffligt vid hvarje omröstning, som sker per capita; men då den här verkställes efter hemmantalet, hemställer jag, huru den skulle inrättas, för att uppfylla ändamålet.
Sådana äro Grundlagsfrågor, hvarom, i enlighet med Regerings-Formens 81 §, visligen stadgas uti 75 § af Riksdags-Ordningen, att till Grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring fordras alla Riks-Ståndens sammanstämmande beslut. Här kan, efter min tanka, ingen förstärkning af det Utskott, till hvars beredande målet hörer, äga rum, ej heller vara behöfligt, emedan i alla händelser ett Stånds ogillande af den väckta frågan är tillräckligt för dess nedläggande. Skulle vid frågor af denna art skiljaktigheter i Ståndens meningar sig förete, af så ringa betydenhet, att de tåla jemkning, må en sådan verkställas igenom Deputerade af hvart Stånd, under namn af Jemknings-Utskott. Men skulle ett Stånd likafullt förblifva vid sin särskildta tanka, måste frågan förfalla. Enär jag derföre å ena sidan icke kan göra mig begreppet om ett Utskotts förstärkning, utan någon rätt till afgörande Bilaga A till Mern. 431 beslut i förekommande ämnen, bör jag å den andra hvarken förmoda eller tillstyrka, att Riksens Ständer en sådan rätt i anseende till frågor om Grundlagen åt något slags Utskott eftergifva. Att detta mitt yttrande till Protocollet må varda Högloft. Constitutions-Utskottets Betänkande i närvarande ämne till Riksens Högloft. Ständer följaktigt, anhåller jag vördsammast. Herr Prosten Doctor Falk anförde: Med Herr Biskop Tingstadii yttrade tankar förenar jag mig så mycket mera, som jag icke kan finna, huru den princip för Grundlagsfrågors behandlande, hvilken i Regeringsformens 56 samt 81, 82 och 83 §§ finnes lagd och särdeles i den sistnämnde §:n blifvit till oförändradt iakttagande tydeligen uttryckt, må kunna bevaras orubbad genom någon anstalt, vare sig med Nämnd, förstärkt Utskott eller Jemknings-Committée, med det uppdrag, att dess beslut eller utlåtande skulle binda Riksens Ständer endast till bejakande eller afslag af samma utlåtande, utan all vidare yttranderätt.
D å vi uttalade denna tvekan till insändarne, höllo dock dessa med synnerlig värme fast därvid, att en allmän o c h enig opinion bland dem, s o m närmare kände förhållandena, vittnade det bästa o m fru Larssons verksamhet o c h synnerliga förtjänst. F ö r att ytterligare styrka detta ha flere kända o c h namngifna personel ' — af hvilka en teologie professor, cn medicine studerande, en juris kandidat, en filosofie kandidat o c h en professorska, således alla de fyra fakulteterna representerade — hos oss intygat de i uppsatsen lämnade uppgifternas korrekthet, samt att fru Larsson är legaliserad såsom barnmorska. I n f ö r dessa skäl o c h bevis, ha vi icke längre anledning att tveka, utan tillmötesgå ined nöje do många, som i I d u u s porträttgalleri utbedt sig fru Larssons bild, o c h lämna härmed ordet åt biografen. Fru Kristina Larsson bor i L u n d i sitt eget hus på Stora Nygatan n: r ' 1 6. Henne« mottagningstid är från 9 till 12, men hon nödgas vanligen på grund af don stora mängden af patienter stå i arbete från klockan 7 pä morgonen till långt ut på eftermiddagen. Själf har jag til 1- bragt mången g o d stund i hennes väntrum, sittande på golfvet i brist på andra sittplatser o c h Ii ött på att stå. Trängseln därinne är nämligen ofta högst betydlig. O m än en patient är aldrig så uppretad af cn Eckstein. lång o c h orolig väntan, så blifver han dock genast åter lugn, så snart han träder innanför fru Larssons tröskel; så välgörande verkar blotta närheten af hennes lugna personlighet. Och hvilken är nu den publik, som söker h e n n e? Man träffar i hennes väntrum blinda, halta, döfva, sinnesrubbade, folk m e d dåligt hjärta, dåliga lungor, dålig mage, folk m e d akuta eller kroniska sjukdomar. Ä r sjukdomen f ö r långt gången, så att den ej kan botas, så är h o n nog ärlig att genast klargöra situationen. Dockvet hon alltid att hjälpa o c h lindra. O c h behandlingssättet? • — • L å t o m oss först blott dröja ett ögonblick vid hennes diagnos.
Grundlagens stadgande i D c ii 8 Maj f. in. 37 70 §:n Riksd.Ordn. kan emedlertid icke förstås annorlunda un så, att mari icke till revisor eller fullmäktig uti stats-, bancoeller riksgäldsverken väljer en person, sorn är tjensteman i ett eller Hera af dessa verk, på det lian icke måkomma att granska sina egna åtgärder. Lika orimligt är IIr Munck af Rosenscliölds raisonnement, att man icke skulle f.l v'il,a till fullmäktig i Ranken eller Riksg.cunt. någon person, som är redovisande eller njuter lön vid något annat af Statens embetsverk. Allt sedan grundlagen stiftades, bar något sådant aldrig blifvit satt i fråga. Sålunda hafva vi för närvar. en orförande för fullmäktige i Riksg.cont., Lundsli. Frill. Rålamb, som likväl i egenskap af landshöfding är redovisande i afseende på uppbörden i sitt län. Ibland bancofullmäklige finnes ett conimerceråd, hvilken är redovisande för sina beslut i afseende på Commerce-collegii cassör. General-tulldirecteuren Gr. Posse bar varit ordför. för bancofullmäktige etc. Så bar tillgått i alla tider. För öfrigt, och då Hr Munck af Rosenschöld försummat att göra sin anmärkn. vid det tillfälle då val-prot. upplästes, kan jag för min del icke anse den annat än såsom en reservation emot valet ; ty någon ändring deruti kan numera icke ske, och jag anhåller att vi måtte få öfvergå till andra föredragningsämnen. Hr Lefre'n, Joli. Pehr! Hvad Hr Munck af Rosenscliölds anmärkn. angide bordläggningsfrågan beträffar, så inlåter jag mig icke i något svaromål derå, emedan anmärkntu synes vara af en art alt icke fordra något svar.