Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Printzensköld vilja sörja derför, att den befrielse man lemnat våra landsmän, som resa utrikes, icke skall få af dem tillgodonjutas, utan de ända in i främmande land förföljas af skatter. Man skulle kunna med skäl fråga, hvarföre de skulle hafva några sådane skatter, då de intet ondt gjordt, och då skulle väl svaret blifva: Jo, lian skall straffas derföre att han icke något ondt må göra. Jag anhåller om bifall till Betänk. Hr Printzensköld: Jag får fästa upmärksamheten derpå, att det icke är jag, som funnit upp skälen för Utsk:s förslag, utan detta har skett af Utsk. sjelft; ty det säger med tydliga ordalag, att detta stadgande »synes hafva tillkommit som en motvigt mot »dessa personers befarade benägenhet att bidraga till oloflig införsel »af främmande varor.» Sedan har Utsk. som konklusion förklarat, att den sednaste tullförfattningen är så liberal, att man deraf kunde draga den slutsats, att den förut befarade tullförsnillningen nu skall uphöra. Det är denna slutsats jag bestrider, emedan erfarenheten dagligen bevisar, att benägenheten till tullförsnillning qvarstår, huru lågt än tullafgifterna sättas. Som jag icke gerna vill afskaffa en afgift, utan att derför hafva giltiga skäl, och den grund, hvarpå Utsk. föreslagit afskaffande af den, hvarom nu är fråga, efter mitt förmenande är i högsta måtto oriktig, har jag deraf konseqvent dragit den slutsats att afgiften bör qvarstå, huru ringa inkomst den ock må för statskassan bereda. Hvad slutligen beträffar Hr Ribbings anmärkning om det oriktiga uti att stadga afgift för en handling, som är ganska loflig, så hade jag föreställt mig, det denna anmärkning så mycket heldre skulle från Hr Ribbings sida hafva uteblifvit, som han icke bör vara okunnig derom, att mången handling, i sig sjelf oskyldig, likväl, för det helas väl, är med bötesansvar belagd.
Sedan ej mindre Kongl. Majrts Befallningshafvande i länet än Förvaltningen af Sjöärendena och Kammar-kollegium blifvit i ämnet hörde, samt Rikets Ständer vid 1828 och 1830 års riksdag uti underdånig skrifvelse anhållit, att Kongl. Maj:t läcktes meddela Rikets Ständer Dess Nådiga framställning i ämnet, på det Blekingska provinsen icke längre måtte, med äfventyrande af dess innevånares trefnad och bestånd, blifva i saknad af den lindring i den ojemnt tryckande roterings-bördan, sorn redan Blifvit af båda Stats-makterna erkänd såsom nödig och till verkställighet förordnad; så allat Kongl. Majrt vid påföljande riksmöte ytterligare en Nådig skrifvelse till Rikets Ständer i delta ämne, deruti, med afseende på den utveckling ärendet under liden vunnit och på de deruti numera tillkomna liera väsentliga upplysningar, Kongl. Majrt, med ogillande och upphäfvande af kommitterades jemkningsförslag, förklarade, att ingen nedsättning eller förminskning i Blekingska båtsmansindelningen borde ega rum, ulan att provinsen dädanefter, som tillförene, borde sirie 1,500 indelnings-bålsmän uppsätta och utrusta; i följd hvaraf ytterligare begagnande af den förmån att hafva 46 nummer vakante, sorn i Kongl. Brefvet den 17 Maj 1822 de rustande tills vidare medgifvits, kornme att upphöra, äfvensom författningarna om Blekingska båtsmans-bållet borde, äfven i de under jemknings-förrättningen ifrågakomne särskilda delar, lända vederbörande till efterrättelse, hvarjemte alla öfver jemknings-åtgärderna anförde underdåniga besvär voro såsom förfallne att anse; och dä jernknings-anstalten, sådan densamma af kommitterade föreslagits, alltså blifvit af Kongl. Maj:t upphäfd samt följaktligen till Nådig pröfning endast återstod frågan om öfverskotts-räntornas prestation, hade Kongl. Majrt i detta afseende, åberopande
Denna är icke och kan icke vara, att harn böra intagas och blifva undervisade i de första elementema af mensklig kunskap, ty derigenom skulle antingen Institutet förvandlas till en förberedande pedagogi, eller ock eleven stängas fran möjligheten att med nytta bevista undervisningen derstädes, emedan afhörandet af föreläsningar i ämnen, till hvilkas inhemtande eleven saknar nödiga kunskaper, måste blifva alldeles ofrugtsamt eller på sin höjd frambringa blott strödda, osammanhängande eller förvirrade begrepp.“ “Detta missbruk står i nära sammanhang med det redan anmärkta bemödandet att förvandla undervisningen från vetenskaplig, meri på tillämpning beräknad, till en — 317 — handtverksundervisning i handafärdighet. Och Kommitterade våga förklara dessa båda misstydningar af Institutets idé vara bland de aldra verksammaste orsakerna till dess iråkade förfall och misskredit. Den grundtanke, hvarpå en dylik undervisningsanstalt skall hvila, mäste vara, att den, som redan på annan väg lärt eller ämnar lära ilen handtverksmässiga skickligheten i slöjder och fabrikationer, finner ett ställe, der han kan inhemta de vetenskapliga grunderna för de fenomener, han ser uppkomma under handtering af råämnena, men ingalunda att han, på det stället, skall inöfva äfven denna handtering, och ännu mindre förenligt är det med ett sådant instituts bestämmelse, att bibringa de allmänna kunskaper, som hvarje menniska bör äga, antingen hon ämnar sig in i slöjder eller icke." “livad den egentliga undervisningens gäng vid Institutet vidkommer, så har den synts Kommitterade illa stå tillsammans med de grundsatser, som i stadgarne uttalas eller med de begrepp, som man måste göra sig om ett dylikt undervisningsverks bestämmelse. Stadgarne föreskrifva, att de kunskaper i mathematik och humaniora, som äro nödvändiga för att med nytta genomgå lärokursen, skola af eleven vara in hemtade före hans admitterande till Institutet." “De flesta inträdande elever äga så obetydliga förberedande kunskaper, att de icke kunna admitteras till genomgående af något ordinarie läroämne förr, än de vid Institutet inhemtat de första elementema af vanliga kunskaper. De flesta admitteras derföre först till de två förberedande läroämnena arithmetik och språk äfvensom till ritning.
Sig vilja i detta hänseende inhemta Rikets Ständers tanka, samt alltså på ofvanupptagne skäl, föreslagit, det Rikets Ständer måtte förklara, att de till fyllnad för den gamla båtsmansindelningen i Blekinge anslag - StatsUtskottets Utlåtande, N:o 271. 9 na, reservränterna skola, i likhet med öfverskottsräntorna, utgöras med förvandling elter markegång å den verkliga rustningskostnaden, äfvensom att vid så beskaffad förvandling samma medelberäknings grund för reservräntorna skall följas, som vid den nya båtsmansindelningcn blifvit antagen eller 20 daler silfvermynt för hvarje båtsman; i sammanhang hvarmed Kongl. Majit för ltikets Ständer tillkännagifvit, att Kongl. Maj:t, som under den 11 December 1845, med uppskjutande till vidare af hufvudsakligt beslut i målet, förordnat, att reservräntorna emellertid skulle utgå efter samma grund, som förut, sedermera vid ä rendets slutliga pröfning den 5 Juni 1849 funnit skäligt föreskrifva, att den ifrågaställa förändringen med reservräntornas beräkning då genast borde försiggå och i mån deraf belöpande afgifter tills vidare de betalningsskyldige påföras med laga efterräkning, men afl, intilldess Rikets Ständer i ämnet h slutat och Kongl Msj:l framdeles derom vidare i nåder förordnade, samma afgilter icke kulle uttagas, utan räntornas belopp under tiden endast enligt dittills följd grund uppbäras. Jemte det utskottet från Bondeståndet fått emottaga ett vid remissen af den nådiga Propositionen utaf Riksdagsfullmäktige Eric Månsson, Nils Svensson, Håkan Pettersson och O. L. Pehrsson från Blekinge län afgifvet anförande, hafva till utskottets behandling blifvit remitterade 2:ne af bemälde
Boställsinnehafvarne hafva således icke fått draga någon den ringaste nytta deraf, och det vore ju då den mäst skriande orättvisa om han likväl skulle af egna medel betala för det, icke hans, utan Kronans Hemman blefve afmätt. Lika med Utskotten medgifver jag väl det vara billigt, att Landt - Den 6 April e. m. 3?.5 mätaren icke saknar allt arfvode för förrättningar å Boställen; men jag kan aldrig medgifva det vara rättvist och billigt, att ett sådant arfvode, tvärtemot hvad tillförene varit stadgadt, skall tagas af den oftast fattige Boställslnnehafvaren, som derigenom skulle alldeles ruineras, då han icke kunde betala utan att skuldsättas. Skulle lian ock vara så förmögen, att hail kunde tåla det, bör sådant likväl icke rättvisligen komma i beräkning, hälst Staten ostridigt är skyldig sjelf löna sina tjenare; men deremot icke berättigad fråntaga den ena hvad honom efter erhållen full magt bör tillkomma, och gifva det till en annaa för det han afmäter Kronans jord. Vid sådant förhållande, är jag säker, att bifall till hvad Utskotten, såsom ofvannämndt är, tillstyrkt, icke kan förenas med Ridderskapets och Adelns rättskänsla, och derföre finnér jag Betänkandet böra återremitteras till sådan behandling, att ej mindre Civil-Stats än Militias-Boställslnnehafvare, enligt förra Författningar, måtte varda frie från Arfvodes erläggande till Landtmätare för affattningar å sådane Kronan tillhörige Hemman. Friherre Wrangelj Henning: Då jag ämnar göra några anmärkningar emot den år 1S27 utgifne Skiftesförfattuingen, vill jag icke tillvitas att söka klandra en För - 3a6 Den 6 April e. m. fattning, som har så många och stora förtjenster; men jag har likväl funnit åtskilliga anledningar till erinringar deremot vid jemförelsen med i8o3 års EnskiftesStadga, hvilken sednare varit så välgörande för Skane.
Skulle någon gång Staten nödgas komma behöfvande medborgare till biträde med Spannémåls understöd , tror jag ej med Herrar Ehrenborg och Tham detta böra ske genom förut samlade lager, hvilkas förvarande och tillsyn alltid mäste medföra kostnad, utan vid ett sådant tillfälle anser jag bäst att begagna någon skicklig Embetsman; hvars nit och sak-kännedom kunna motsvara den enskilta omtanka, som vanligen gör enskilta speculationer mera lönande än de allmänna. Sålunda t. éx. anskaffade framledrie RiksRådet Grefve Liljencrantz 1784, under den svåraste spannmålsbrist, Sverige kanske på ett århundrade erfarit, spannemål för bättre pris än köpmännen kunde lemna den, och så väl vid denna som sina öfriga Spannemåls-upphandlingår beräknade han sig till godo endast en half af den ena procenten arfvode Konung Gustaf lil. erbjöd honom. Också under en svår brist på 1790-talet uppköpte en annan Embetsman, hvars namn enskilta förhållanden förbjuda mig att hämna, spannemål, med det nit och den om. tanka, att enskiltas speculationer icke afskräck. tes, och Kronan utan förlust kunde lemna deri behöfvande rågtunnan för ea half Riksdaler*! Den 17 April f. \ 3^ bättre pris, an handlande tog. För sin härmed hafde möda hvarken begärde eller erhöll nämn* de Embetsman någon ersättning. Herr Tham s .Tåg skall ej länge uppehålla Högloflige Ridderskapet och Adelil; jag vill blott tillägga ett par ord. Herr von Hartmansdorff har missförstått mig, då lian så fattat min mening, att Dalarne och de öfrige i samma predicament varande provinserne, skulle genom Statens försorg få sitt behof uppfylldt. Jag har blott sagt, att vid inträffande missväxt, en nödhjelp borde hållas dem tillhanda. Jag känner éj chronologiska ordningen af den undsättning som tid efter annan blifvit Dalarne lemnad, mén tror att sådant äfven skedt både före 1786 och på 1740-talet. Kan härida är Nationen nu mindre van än förr att äta barkbröd.
Ty om icke taxeringsmännen skulle hafva rättighet att kommunicera sig med de skattskyldige ang:de deras inkomster, hvilket icke är svårt för berednings-komitén, så är det klart att taxerings-komitén helt och hållet skulle sväfva i luften, då inga officieia upgifter förefinnas. Jag anhåller således hos Hr Gr. och Landtm, om propos. på det förslag, jag nyss framställde. Gr. Mörner: Gr. Lagerbjelke har hänvisat mig till 25:te §:n litt. b mom. 5 och 6. Det är visserligen sannt att något är vunnet genom de upgifter, hvilka derstädes äro föreskrifne att afgifvas af vederb:de tullkammare samt af städernas manufakturstämpel-kontor eller magistrater. Hvad likväl upgifterne från tull kammarne - Den 2ä Augusti f. m. 241 kammarne beträffar, så kunna de i viss man tjena till ledning för bedömande af deras rörelse, som drifva utrikes bandel; men huru skall man kunna deraf hemta anledning att kontrollera dem, som blott drifva inrikes handel? Och hvad angår upgifterne från Manufaktur-stämpel-kontoren eller Magistraterna, så erhåller man genom dem kännedom ang:de beloppet af de tillverkningar, som hvarje fabrikseller näringsidkare låtit afstämpla; men då hvad som afstämplas blott utgör en ringa del af hvad som tillverkas, deraf den betydligaste delen ej undergår stämpling, så kunna dessa upgifter föga tjena till någon tillräcklig eller fullständig ledning. Angide handtverkares rörelse erhållas, enligt dessa 2:ne morn., inga uplysande upgifter. Jag medgifver att jag begick ett misstag, då jag förra gången hade ordet, i det jag yrkade oförändradt bifall till morn. 2 af litt. b) i denna §. Detta mom. innehåller nemi. föreskrifter om upgifter, icke allenast af handlande och handtverkare, utan äfven af andra personer, hvilka sådane icke böra affordras; men då man skall i hast upgöra redaktionsförslag till lag-paragrafer, kommer man lätt ut för sådane misstag.
Hon kunde se, att där var någon. Hon blef förfärligt skrämd, ämnade bedja mor Anna Stina vända, ämnade säga, att här var allting så förtrolladt, att hon ej vågade gå vidare. Men innan hon hann säga något, kom den där främmande alldeles intill henne, och hon kände igen honom. Han hade skymtat fram helt otydligt förut, nu blef han så synbar, att hon kunde se, att det var han, han studenten. Då var det ej mer spökaktigt och hemskt för henne, att han gick där. Det var bara härligt och högtidligt, att han kom och mötte henne. Det var, som hade han varit den, som fört hit henne och nu velat visa henne detta genom att komma och hälsa på henne. Han gick med henne öfver bron, genom allén och ända upp till boningshuset. Hon kunde ej låta bli att oupphörligen vända hufvudet åt vänster sida. Där var det hon såg hans ansikte skymta fram, alldeles bredvid hennes kind. Hon såg knappast ett ansikte heller, bara ett outsägligt vackert leende, som kom smeksamt nära henne. Men vände hon hufvudet helt mot det för att se det riktigt, så fanns det där ej. Nej, det var ingenting, som kunde låta se sig så där tydligt. Men så snart hon såg rakt fram igen, skymtade det fram, alldeles bredvid henne. Han, som följde henne, talade ej. Han gjorde ingenting annat än log, men det var nog för henne. Det var väl alldeles nog för att visa henne, att det fanns en i världen, som höll fast vid henne med öm kärlek. Hon kände hans närvaro som något så verkligt, att den alldeles öfvertygade henne om att han beskyddade henne och vakade öfver henne. Och för detta ljufva medvetande vek all den förtviflan, som hennes fostermors hårda ord hade väckt hos henne. Ingrid kände sig återgifven åt lifvet på nytt. Hon hade rätt att lefva, eftersom någon älskade henne. Och sålunda kom det sig, att hon kom in i köket på Munkhyttan med en skär rodnad på kinden och med en strålande glans i blicken. Helt spröd och vek och genomskinlig, men så vacker, som en nyutslagen ros.
Vid sådant förhållande har Kollegium, för sin del, ansett det närmare instämma med det ändamål, för hvilket ifrågavarande medel till - — 50 — kommit, att tillsvidare och intilldess någon åtgärd almera ali mänt gagn för Eskilstuna fristad erfordrade deras användande, för en sådan utgift reservera dessa medel och under tiden med den odisponerade räntevinsten öka kapitalet. 7:0 Revisorerne hafva af räkenskaperna öfver manufaktur-, tulloch beslagssamt Eskilstuna fristads-medlen funnit, att af de behållningar å nämnde medel, sorn Kollegium, enligt Kongl. Brefvet den 6 Februari i83g, äger utlåna, lån blifvit meddelade åt personer, anställde inom Kollegium; hvilket förhållande, ehuruväl emot den för lånen ställda säkerhet icke något varit att erinra, synts Revisorerne mindre lämpligt. Rörande detta ämne får Kollegium i underdånighet anmäla, att då Kongl. Maj:t, med afseende å fördelen för det allmänna, att sådana Statens medel, som för tillfället icke behöfde användas, gjordes räntebärande, så vidt sådant kunde ske, utan att derigenom längre uppehåll eller hinder uppkomme för dispositionen och lyftningen af samma medel när så erfordrades, genom högstberörde nådiga Bref bemyndigade Kollegium att utlåna behållningarne af ofvan omförmälda, under Kollegii förvaltning ställda, allmänna medel, skedde sådant under följande vilkor, nemligen: att lånen skulle meddelas på korta uppsägningstider och emot den ränta, som kunde erhållas; att denna sistnämnde borde tillgodoföras den fond, hvaraf lånet utgick, samt att Statens rätt genom fullgod säkerhet betryggades. Dessa nådiga föreskrifter liar Kollegium ställt sig till nogrann efterrättelse. Hvarken vid ofvannämnde tillfälle eller sedermera har Kongl. Maj:t förordnat, att något särskildt eller annat ändamål med ifrågavarande medels utlåning, än desammas förräntande, borde af Kollegium alses.
Att Räkenskaperne befunnits afslutade efter förr bruklig method och icke efter ett af Riksens Ständer föreslaget, förändradt, system i berörde afseende, har varit en naturlig följd deraf, att Riksens Ständers derom hos Kongl. Maj:t gjorda underdåniga hemställan först år 1830 blifvit afgifven, och att det förändrade Formulaire för penningförvaltande Embets-Verkens Räkenskaper, hvars utarbetande, i följd af samma hemställan, år i83i i nåder uppdragits åt Eder Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-Contoir, ännu icke hunnit af detsamma fullbordas, för att till iagttagande i Nåder fastställas. I afseende å de anmärkningar, sorn specielt blifvit af Rikets Ständers Revisorer anförde emot den nu bruklige Räkenskaps-metlioden, får Förvaltningen till dessa anmärkningars besvarande i underdånighet. meddela. i:o Att Förvaltningens Cassa-Räkenskaper bland behållningarne under benämning Förskotter inbegripa äfven sådana utbetalningar, som vid årets slut ännu icke kunnat formelt afföras, synes icke kunna medföra någon olägenhet. Att förskotts utbetalningar ej afföras uti Räkenskaperne är ock nödvändigt i anseende dertill, att ( 2 4 ) en mängd utgifter, hvartill medel äro uppförde å Stationernes Stater, serdeles för material-upphandlingar, utaf Förvaltningen besörjas, och Documenterne sedermera med penninge-remisser till vederbörande Stationer afgå, för att uti deras Räkenskaper affö ras; vid hvilket förhållande det icke vore möjligt, att formelt anordna sådane utbetalningar.
Aleck nåd lill lägre belopp, än densamma rätteligen bort utgöra. I anledning af denna förklaring hade advokatfiskals-emhetet, uti ytterligare memorial, andragit, alt enär både äldre och nu gällande Charlaesigillatae-förorduingar föreskrefvo, det fastebref borde förses med slämpladt papper till viss procent af köpeskillingen, samt Kongl, taxan på expeditionslösen den 15 Maj 1821 stadgade, att lösen för fastebref å egendom borde beräknas i mån af köpeskillingen eller, der någon sådan ej funnes utsatt, egendomens värde efter sisla bevillniugslaxering, men dessa Kongl. Författningar deremot icke ens antydde, att i sådana fall, då försåld fastighet både viss köpesumma och årliga praestationer in natura blifvit betingade lill vissa personer i deras lifstid, domaren skulle vara berättigad att, på sätt lagmannen Barthelsson uppgifvit sig hafva förfarit, i samråd med nämnden, bestämma det värde å fastigheten, hvarefter saluoch fastebrefs-kartorna samt lösen för [ästebrefvet borde beräknas; oell lagen således anvisat domaren endast två grunder för dessa afgifters bestämmande, nemligen antingen efter köpeskillingen, utan inberäkning af så kallade fördelseller lagansförmåner, eller eller det värde, som vid sista bevillningstaxering blifvit egendomen åsatt, dock alltid med rättighet att, i händelse af skillnad emellan bevillningsvärdet och köpesumman, antaga det högre beloppet för det lägre, samt II. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Sou. 1847.
Med upphäfvande al 15 kapitlet 5 och 4 §§ Jorda-Balken; 1 kapitlet, 9 och 11 §§, 8 kapitlet, 9 kapitlet 11 §, 10 kapitlet 5 och 7 §§, 11 kapitlet 2 §, 12 kapitlet 9, 10 och 12 §§ samt 15 kapitlet 5 § Ilandels-Balken; 2 kapitlet 2 §, 7 och 8 kapitlen, 48 kapitlet 5 §, 49 kapitlet 5 § och 51 kapitlet Missgernings-Balken, jemte de särskilda stadganden, som ändra eller förklara Lagens berörde rum eller dervid något tillägga; äfvensom med ändring af de för öfrigt i Lag eller särskilda författningar, för brott, som i denna Förordning omförmälas, utsatt© straff-bestämmelser, der ej för vissa fall annorlunda här nedan säges, varder stadgadt sorn följer: Om Förfalskning. 8 4- Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, genom tillägg, utplåning eller annorledes förfalskar eller ock förstör någon Domstols eller annan offentlig myndighets dombok eller hufvud-protokoll, Kronans räkenskaps-böcker eller andra sådana handlingar eller skrifter, sorn till allmän nytta och efterrättelse äro; dömes till straff-arbete från och med fyra tili och med åtta år. Förfalskar eller förstör embetseller tjensteman, i afsigt, sorn ofvan är sagd, slika handlingar eller skrifter, som han under sin vård har; varde dömd till straff arbete lrån och med sex till och med tio år. 6 Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 59. % 2.
Med anledning af högstberörde Nådiga Skrifvelse, och vid tillfällen af densammas öfverlemnande från de Kespective RiksSlånden till StatsSamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens gemensamma handläggning, har blifvit yttradt och hemställt: Inom Hoglofi. Ridder skåpet och Adeln: Af Herr Grefve Gyllenborg, yohan Henning, att, enligt flere af Herr Grefven åberopade äldre och senare Författningar och Kongl. Resolutioner, Inqvarterings-skyldigheten varit ansedd såsom Städernes enskilda åliggande, hvadan Herr Grefven föreslår, att, i händelse denna skyldighet nu skulle anses mera betungande än fordom, lindring deri måtte blifva beredd genom förhöjning af Tolags-afgiften, likasom genom en jemnare fördelning af denna skyldighet Städerne emellan. Rikets Ständers medgifvande vid 1823 års Riksdag till Casserners uppförande på Sta; B:co-s. Allm. Besv.o. Oec.-Utsk. Bet. N:o 66. 33 ring vara för Jordbrukaren förmonligare, än tillfällen till Lån, och som derföre, enligt afgifvet Utlåtande (N:o 143) öfver en af Herr B.
Väfnader; helsiden: alngods: taft, kypert o. s. v. 320 och 32 1 voter:s-propos:na förbigingos i följd af Ståndets förut fattade beslut. Väfnader; helsiden: alngods: alla andra slag ej specificerade. R. o. Ad. vidblef sitt förut fattade beslut och godkände 322 voter:s-propos:n. Väfnader; helsiden: shaw lar, shaw letter och andra dukar. 323 och 324 voler:s-propos:na förbigingos i följd af Ståndets förut fattade beslut. Väfnader; halfsiden eller af silke, lill större eller mindre del blandad t med bomull, lin, lill eller andra ämnen. 325 voler:s-propos:n godkändes. Väfnader; halfsiden: alngods: alla slag. R. o. Ad. vidblef sitt förut fattade beslut samt godkände 3?6 voter:s-propos:n. Väfnader; halfsiden: shnwlar, s h a w 1 e 11 e r och andra dukar af under 10 r:drs värde stycket. 327 voter:s-propos:n förbigicks lill följd af Ståndets förut fattade beslut. Väfnader; halfsiden: shawlar, shawletter och andra dukar af 1 o r:drs värde o c li deröfver stycket. R. o. Ad. vidblef sitt förut fattade beslut samt godkände 328 voter:s-propos:n. Den 5 April e. m. 23g V ä f 11 a fl e r; bomulls: alngods, b v i t a, alla ej specificerade a) genom sjelfva väfnadssättel faconer a d e. R. o. Ad. vidblef sitt förut fattade beslut samt godkände 32g voter:s-propositionen. Väfnader; bomulls: alngods, hvita, alla ej specificerade b) genom väfnadssättet släta, såsom callico, bomullslärft, m. fl. färgade. R. o. Ad. lät bero vid Utsk:s yttranden i dessa delar.