Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hamb. mark b:ko 36,390: — 48,520: - Inkomst: Summa Kredit. Utgift. Bidrag till aflöning af Kongl. Utrikes-departementets Expedition 6,500: — Traktamente och kontorshyra 145,725: 52. Expektanslöner och pensioner 18,933: 33. Balans lill år 1862: Hamb. mark b:ko 44,600: —: — 59,466: 67. gg ggg. gg. Kongl. Skogs-stvrelse o O «/ 11. Dess öfver ekplanteringsmedlen afgifne räkenskaper, som ulan anmärkning undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten och icke eller föranledt till någon erinran å Revisorernes sida, redovisa inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från å.r 1860: Tillgångar Uppbörd: Afkastningen af Wisingsborgs kungsgård K redit. Utgifter : Aflöning Förvaltningsm. fl. kostnader för Wisingsborg Auktionsprovision m. m. Balans till år 1862: Skogs-institutet. Räkenskapen, som för revisionsäret blifvit granskad i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning och icke heller hos Revisorerne föranledt till någon erinran, redogör för inkomster och utgifter på följande sätt: Debet. Uppbörd: Anslag af Skogsplanteringskassan 12,780: — Extra inkomster 74: 86. Kredit. Utgifter: Aflöningar och stipendier 7,425: — Underhållsoch anläggningskostnader 900: 91. Ved och lyshållning 1,030: 81. Reseoch traktamentskostnader vid elevernes praktiska öfningar 3,000: Arfvoden för granskning af skogsindelningskartor och handlingar 23: 26. Balans till år 1862: Summa 19,257: 40. 37 Skogs-skolorna å Hunneberg, Tierp, Omberg, Böda och Sillre.
Genom fortsatta Ränteoch Capital-afbetalningaf skola äfven sluteligen de Utgifne Sedlarne till Banquen återgå, innan ännu skuldeme till Banquen hunnit att återgäldas, och då komma, genom pennirigarnes borttagande utur rörelsen, följderne af en sådan felaktig Låneanstalt att för hela Samhället blifva ännu ine? ra tryckande. Ett satt att förskaffa Banquen tillökning af dess reela Fond har, enligt hvad anfördt är, blifvit förenadt med Förslaget om utgifvandet af denna förökade Sedelmassa, och af en värd Ledamot af Utskotten är inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln ytterligare förnyadt dess, Banco-Utskottets Betänkanden. 845 genom Reservation emot Utskottens Utlåtande, framstälde Förslag, om stadgande af ett dylikt betalningssätt af 2 Procent i Silfver, såsom Ränta och Capital-afbetalning å Banquens nuvarande Fastighets-utlåningar. Emot detta sednare Förslag förekommer särskildt den orättvisa, som skulle uppkomma, i fall man ville förbinda dem, sorn erhållit de äldre lånen, eller dem, som med deras skyldigheter iklädt sig äfven deras rätt, att fullgöra betalningen på annat sätt, än som uti första vilkoren för Uånen varit betingadt; och i allmänhet måste hvarje förbindelse, utgifven af den, hvilken erhåller eller erhållit ett Uån i Sedlar, hvilka äro af ett vacklande värde, men åtager sig att, efter ett stadgadt förhållande emellan dem och det réela myntet, återbetalr.ingsskyldigheten fullgöra, nödvändigt medföra äfventyret af betydlige förluster. Huru mycket, som kan komma att inflyta till Banquen genom utredningen af allmänna Magazins-Inrättningens tillgångar, om Rikets Ständer skulle bifalla Stats-, Bancooch Ekonomi. Utskottens härom afgifne Förslag, är för närvä, rande omöjligt att förutse; och ännu mera osäkert när denna återbetalning kan ega rum.
Systemet måste lämpas efter Sveriges tillgångar och local-förhållanden och Svenska nntional-lynnet; och sålunda uppkom indeluts-verket, hvilket infördes af de sednare WasaKonungarna, och erhöll sin fulländning af Carl XI. Att det blef honom möjligt att utföra detta storverk, tyckes hafva kommit deraf, att han, närmare än måhända någon af våra öfrige Styresmän , var bekant med våra nationella egenheter och förhållanden ända ned i bondens koja. Huru säkert det systeine han skapade var beräknadt» det visade sig under de ärofulla krig, sorn fördes af hans efterträdare, ehuru de, genom saknad af högre politisk ledning, blefvo för fäderneslandet förderfliga. Äfven under de båda sednaste krigen, af hvilka det ena var olyckligt , och det andra lyckligt, genom de motsatta egenskaperna hos dem* som hade högsta ledningen, har Svenska indelta armeen förvarat sitt rum bland stående härar. Emedlertid hade inom krigsväsendet en ny tid uppgått. De lejda härarna undanträngdes efter liand af organiserade national-arme'er. Sedan Frankrike dermed gjort början, fun* no andra stater , alt räddning ej var möjlig med mindre än att göra sammaledes. Likasom fallet varit med de lejda härarna, blef äfven vårt första försök på denna nya bana olyckligt; derigenom att Inndtvärnet sammansattes af endast rekryter till manskap och äfvenväl rekryter till befäl. I Frankrike hade man gått annorlunda tillväga; ty derigenom Den g Maj e. m. att elen gamla lii!ren upplöstes, kunde den nya från dess leder tillegna sig danade krigsman, och det var sålunda linn erhöll flera af dem, som sedermera förde henne lill seger och ära. V i ia i be höllö hela den gamla hären, och ville ställa bredvid och afskiljd från densamma en annan helt och hållet ny, som genast behöfde användas; och följden kunde derföre ej blifva mycket annorlunda, än den blcf.— 1812 års bevärts-författning var till danande af vår national-arme'e det andra steget — vissel ligen ett framsteg, men som den hastigaste blick dock visar ännu ej hafva fört till målet.
Då sade Petrus: Anania, hvi hafver Satanas uppfyllt ditt hjerta, att du skulle ljuga för dem Helga Anda, och undstinga somt af värdet för åkren? Du hade väl kunnat behållan, då du honom hade; och då han såld var, var han ock i ditt våld. Hvarföre hafver du sådant företagit i ditt hjerta? Du hafver icke ljugit för menniskor, utan för Gudi. Då Ananias hörde dessa orden, föll han ned, och gaf upp andan; och en stor räddhåge kom öfver alla dem som detta hörde. Då stodo unge män upp; togo honom af vägen, båro honom bort, och begrofvon. Vid tre stunder derefter kom ock hans hustru, och visste icke hvad skedt var, och gick in. Då svarade Petrus henne: Säg mig, hafven I ock för så mycket sålt åkren? Då sade hon: Ja, hafve vi så. Då sade Petrus till henne: Hvarföre voren I öfverens, att I skullen fresta Herrans Anda? Si, deras fötter, som hafva begrafvit din man, äro för dörrene, och de skola ock straxt bära dig ut. Och straxt föll hon ned för hans fötter, och gaf upp andan. Då gingo de unge män in, och funno henne död; och båro henne ut, och jordade henne när hennes man. Och en stor räddhåge kom öfver hela församlingena, och öfver alla dem som detta hörde. Och igenom Apostlarnas händer gjordes mång tecken och under ibland folket; och de voro endrägteliga alle uti Salomons förhus. Men ingen annar djerfdes gifva sig intill dem; utan folket höll mycket af dem, Och hopen växte mer till af dem som trodde Herranom, både män och qvinnor; Så att de utbåro på gatorna sjuka menniskor, och lade dem i sängar, och på bårar, att, då Petrus kom gångandes, måtte åtminstone hans skugge skygga på någon af dem. Och församlade sig en stor hop af nästa städerna till Jerusalem, och förde dit sjuka, och de som besatte voro med de orena andar; och de vordo alle helbregda.
Häraf synes, att icke någon ridskola kan på något annat ställe än Strömsholm anordnas för lika låg underhållskostnad; och då det tillgängliga hästantalet derstädes, jemte officershästarne, bör blifva tillräckligt för användande på stället af eleverna, samt stuteriets hästar af ett dylikt användande, då det sker med nödig urskiljning, icke för bästafveln bör kunna medföra någon olägenhet; finner jag med statens fördel mest förenligt, att ridskolan anlägges vid Strömsholm, der för öfrigt förut finnas att tillgå läkare, hästläkare och hofsmed; hvadan jag, med åberopande af förenämnda Komiléers utarbetade förslag, i underdånighet tillstyrker, att Eders Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer afgifva förnyad framställning om anvisande af ett årligt anslag för nämnda ridskola af 14,200 rdr. Derjemte hemställer jag i underdånighet, att det af Kavalleri-komitén' högt förordade understöd för kavalleri-officerare eller lämpliga stallmästare-elever, för att kunna, genom längre tids vistande i främmande länder, fullkomna den bildning, hvilken ridskolan har för ändamål att meddela, måtte dem beredas, samt att alltså till resestipendier måtte äskas ett reservationsanslag af 4000 rdr årligen. Anslag för en gång, till uppförande af ett stall vid Strömsholm för officerares hästar, tillstyrker jag underdånigst måtte begäras till belopp af 18.000 rdr. Tillika får jag i underdånighet hemställa, att för skolans iordningställande medel dertill må få af första årets anslag bekostas. Utom berörda anslag för en gång, 18,000 rdr till stallbyggnaden, hvilket torde få erinras vid extra statsregleringen, skulle således ibland »Diverse anslag» på Riksstaten under 4:de Hufvudtiteln upptagas: för en »Ridskola» vid Strömsholm ett årligt belopp af 18,200 rdr, hvaraf 4000 rdr såsom reservationsanslag, att användas till resestipendier åt kavalleri-officerare och stallmästare. Kavalleriskolor.
Jag har emedlertid varit vittne till städers hastiga bebyggande i ett land, med hvilket vi till det minsta kunna jemnföra vårt eget i afseende å capitaler och tillgångar. Jag menar Finland, der 2:ne städer inom några få år uppstått ur sin aska, bättre byggda, vidsträcktare och folkrikare än förut. Inom dessa samhällen finnas visserligen icke så stora förmögenheter som i Stockholm, och likväl har man funnit en mängd hus årligen der uppföras, hvaribland smakfulla stenhus på nära nog samma tid hunnit fullbordas, sorn det fordrats att reparera gamla i Stockholm. Jag har sökt förskaffa mig underrättelse om orsakerna till detta olika förhållande; och man har uppgifvit, att det afscdda ändamålet vunnits, dels genom förunnande af räntefria lån på viss tid, dels genom befrielse från alla utskylder och onera till Kronan eller staden för. det nybyggda huset på tio år, dels genom rättigheten att, utan hinder af skråprivilegier, begagna murare, timmermän och snickare från landet och andra städer. Detta förhållande, hvars verkningar äro obestridliga, har, på grund af den allmänna nytta jag visat utvidgning af våra egentliga handelsstäder och deras blomstrande tillstånd medföra, gifvit mig ledning till följande förslag: 1:0 Att i Sveriges större städer, förnämligast Stockholm, der verklig, allmän och mångfaldig handel existerar, och hvarest landtmannen kail påräkna jemn afsättning af sina varor, byggnader må på tjenligt sätt uppmuntras. 2:0 Att således, då räntefria lån härstädes icke äro att tillgå, och sedan sist församlade R. St., som, emot den ide jag sökt göra gällande, vid fastighetslåns beviljande ur Banken mera afsett individuel nödhjelp, än inflytelsen på det stora hela, lill och med uteslutit
Antingen exporten lider, eller införseln är för dryg, verkar det på sedelmyntets värde, så vidt som handelsförhållanden derpå kunna verka. Jag hoppas, alt om och intet annat resultat skulle blifva, än att Ridderskapet och Adeln genom sitt beslut ådagalade, att Ridderskapet och Adeln behjertad© jordbrukarens ställning, och hade förmåga att inse jordbrukets samband med hela rikets val, Ridderskapet och Den 8 Mars e. tn. Adeln likväl fattar sitt beslut utan afseende på de andra Ståndens. Herr von Hartmansdorff j August: Efter hvad jag tyckt mig höra, då RiddarhusSecreteraren redogjorde för de andra Ståndens beslut, hade 2 Stånd bifallit BankoUtskottets Utlåtande, och det tredje dervid låtit bero. Detta Utlåtande afstyrker all belåning af säd. Jag får derföre fråga, om icke låta bero betyder bifalla. Kunde jag få den upplysningen af RiddarhusSecreteraren, vore det väl, och anhåller att sedan få yttra mig. Undertecknad Riddarhus-Secreterare: Min förmåga inskränker sig endast att historiskt meddela de andra Ståndens beslut, men att meddela förklaringar deröfver anser jag mig icke tillständigt, eller vara i stånd att göra. Herr von Hartmansdorff': Jag skulle önska att få veta, om den historiska upplysningen stöder sig på ett Protocolls-utdrag, eller på någon annan berättelse? Undertecknad Riddarhus Secreterare : I närvarande fall stöder jag mig hvarken på ett Protocolls-utdrag eller på berättelse, utan på en officiel anteckning från de andra Ståndens Canzlier. Herr von Hartmansdorff: Jag beklagar, att den meddelade underrättelsen icke är upplysande, och att således ändamålet med 74 Den 8 Mars e. m. Protocolls-Utdragen från de andra Stånden förfelas. Jag förmodar likväl, att, ehuru två Utlåtanden nu äro under pröfning på en gång, det måtte vara BankoUtskottets, som först förekommer, och att propositionen, som derå göres, måtte gälla hägge dessa Utlåtanden tillsammans, så att vi slippa 3 voteringar öfver samma sak, hvilka möjligen kunde slå olika ut.
Ingen klagan torde — derföre att det öfverklagade förhållandet berör snart sagdt hvarje samhällsmedlem och sträcker sina verkningar djupt in i lifvets enskilda förhållanden — ingen klagan torde vara så allmän och så berättigad som den, hvilken öfverallt i landet förnimmes öfver långsamheten i lagskipningen rörande tvistemål. Grenom domstolarnes ojemna verksamhet och mindre tillgänglighet genom de invecklade och tröga processfor - 104 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 70. merna fördröjes och försvåras —■ såsom Lagkomitéen ganska rigtigt yttrar — sakernas gäng, den rättssökande lider, och detta lidande kan, genom tidens utdrägt, stundom uppväga eller öfvergå det, som utgör föremål för hans talan i sjelfva saken. Hvarje tidsutdrägt, som allmän säkerhet eller Statens öfriga förhållanden ej nödvändigt fordra, är ett verkligt förnärmande, ett förtryck för den, som söker rättvisan. I afseende på svårare brottmål har man varit angelägen att förekomma denna tidsutdrägt. Otvifvelaktigt ligger dock mera vigt på skyndsamt afgörande af en stor del civila rättegångar, än t. ex. ett tjufn ads brott. Men dels borde den tilltalade icke längre än oundgängligt är hållas i fängelse, dels har Staten intresse af att underhållskostnaden blir så ringa som möjligt. Har då icke Staten ett vida högre intresse deraf, att dess enskilda medlemmar, så fort som med rättegångsformens enhet och säkerhet är förenligt, vinna rättelse i det, som kanske berör hela deras ekonomiska existens, och lider missdådaren mera af ett förlängdt vistande i ransakningshäktet, än den förorättade medborgaren lider deraf, att han under halfva decennier förhålles sin rätt?
Denna hjelp är nu förvandlad i Räntedagsverken , hvilka till stor del utgöras in natura , och äro anslagna till vissa Boställen , till indelningshafvare och till några Kongsgårdar. När dagsverken ej fullgöras, färdén , som dertill eger rätt, genom utmätning hos den ränteskyldige snart ersättning för sin förlust, eller för den lega, han kan hafva utgifvit; men då Räntedagsverken stundom tour - 38 vis efter öfverenskommelse emellan Räntegifvare utgöras, och författningarna i öfrigt innehålla åtskilliga stadganden, rörande sättet för dagsverkens utgörande 3 så kunna sådane tvister, ej mindre emellan Räntegifvare och Räntetagare , än de förre sins emellan uppstå, att ersättnings-skyldighet å ena eller andra sidan deraf blifvir en följd, allt efter bevisning , sorn företes j hvars verkan och beskaffenhet det måtte vara Domarens sak att pröfva ; dock torde för mera tydlighet redactionen af detta Moment kunna sålunda förändras: Tvister, sä vidt de angå deltagandet uti eller sättet, att utgöra stadgadt arbete till &c. Skyldigheten för Räntegifvare, att till indelningshafvare utgöra den indelta räntan, är lika ovillkorlig, som den att i Kronans Magazin leverera eller med penningar betala den oindelta räntan, hvarföre ock stadgadt är, att Landshöfdingen bör, efter ansökning af indelningshafvaren, låta honom njuta skyndsam handräckning till restantiernes utbekommande. Detta stadgande blir oförändradt, änskönt de i 3 Momentet omnämnda tvister öfverflyttas till Domstols behandling, emedan de endast hafva afseende på de rättsförhållanden, som emellan räntegifvare och räntetagare kunna uppkomma, angående sättet för levereringen, varornas duglighet o. s. v., tvister, hvilkas juridiska natur synes vara utom all fråga. Enahanda är också, efter Utskottets tanka , förhållandet med de mål, som äro omnärnde i 4 och 5 Momenterne, af hvilka dei 39 sednare lämpligen sålunda skulle kunna förtydligas: Tvister, huruvida Presträttigheter blifvit rätteligen utgjorda eller icke. Under 5 titeln:
Domkapitlen föranstalta att under den tid af sommaren, då läsningen i folkskolorna i allmänhet vore afbruten, folkskole-lärarne måtte kunna i ifrågavarande öfningar erhålla undervisning. Till följd häraf hafva inom de flesta Stift under sommaren år 1863, och inom åtskilliga Stift äfven under sommaren år 1864 dylik undervisning blifvit folkskolelärarne meddelad; och till ersättning åt dem, som bestridt undervisningen, samt understöd för folkskole-lärare, hvilka deraf varit i behof och af undervisningen sig begagnat, hafva tillsammans utgått ej mindre än 20,000 R:dr, hvilka kostnader kunnat under innevarande statsregleringsperiod bestridas af de för denna period samlade besparingar å anslagen Anslag för undervisning i trädgårds skötsel vid Folkskolelärare-Semina rierna. Anslag till bekostande af Folkskolelärares undervisning i Gymnastikoch Militäröfningar. 48 Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1 om Statsverket 1865. till folkskoleväsendets befrämjande. Då likväl erfarenheten visat, att efter slutet af nyssnämnde statsregleringsperiod besparingarne blifvit betydligt mindre, och behofven deremot i alia riktningar stigit, har för innevarande år ersättning för meddelad undervisning i detta ämne endast med högst ringa belopp kunnat anvisas. För att således en säkerhet må finnas derom, att tillfälle till fortsatt undervisning i dessa öfningar må stå folkskole-lärarne öppet, anser jag för detta ändamål ett särskildt anslag böra anvisas, och tillstyrker derföre, att Eders Kongl. Maj:t behagade föreslå, att ett årligt belopp af 10,000 R:dr ställes till Eders Kongl. Maj:ts disposition att af Riksgälds-kontoret utgå och användas för folkskolelärares undervisning i gymnastikoch militär-öfningar. Tillika får jag i underdånighet hemställa, det Eders Kongl. Maj:t täcktes äska, att besparingarne på de särskilda extra anslagen till folkskoleväsendets befrämjande må af Eders Kongl. Maj:t för folkundervisningen tillhörande föremål användas.
7 Äonäe-äräncict cien 29 Wördfamt Wemorigs, E^ederwärda Bonde-Ständet har till Lag-Ut stöttet remitterat ett ak Riksdagsmannen Bengt Niclasson frän Bohus Län ingifwit Memo rial, deruti, till förekommande ak pen osäker, het. som kunde häl finta frän en Landtmäcares försummelse att till Provmce. och LandtmäteriContoiren insända ce> ceptoch renoveradChqrtor, hwqrigcnom ofta stall händt, att Jordägaren, sedan den Charta han erbä".it pä ett el, ler annat sätt gärt förlorad, ej kunnat fhälla en ny, det stadgande förcfläs, alt La: dtmätaren ej borde wara berättigad till erhällande af mer än halfwa arwodej, förr än han, med be. rois frän berörde Contoir, styrkt, att han ofwanberörde sin förbindelse der fullgjort, samt detzutom till Jordägaren aflemnat cn Charta: äfivensotn att Wederbörande Landtmätare genom Kongl. Landtmäteri. Eontoiret borde anbefallas, att, inom witz förelagd tid, pä behöriga ställen, wid wile af suspension eller tjenstens förlust, hofwa aflemnat de Chartor, som under deras tjenstetid till äfwentyrs icke blifwit insände; samt stuteligen, att, innan Domaren mä fastställa delning eller ryätning, Landtmätaren äfwen Den rg September. 537 äfwen wid Härads. Rätten borde uppte bewis om C^anornes aflemnaude pä behörige ställen. Men emedan detza ärender, hwarom stadganden förut finnas, kynäs böra till de all* wänna hushållnings mäl, hwilka, enligt 89- §, r Regerings Formeu detta Utskott ej tillhör att bereda; bär Lag Utskottet för sin del, icke ansett sig behörigt, att nägot huftvudsakeligt utlälande häröfwer meddela. Hwilket dock Riksens Högl.
I , mOiuul *•*,/■.* ; . ; ; • aini»:ts slolt STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2t Okl. 1863. Preste-Slåndet den 21 Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ersättning till vederbörande för de i Strafflagen stadgade böters indragande till Kronan. (Santmans. Stalsoch Lag-Ulsk:ts Betänkande N:o 43.) S. A. K. Genom bifall till 8 § af 2 Kap. i det vid innevarande riksdag af E. K. Majit i nåder framlagda förslag lill ny Strafflag, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, att alla böter, som eller den nya Strafflagen ådömas skola tillfalla Kronan; och har, med anledning häraf, Rikets Ständers uppmärksamhet jemväl blifvit fästad pä billigheten alt bereda ersättning åt de menigheter, inrättningar och tjenstemän, hvilka genom den förändrade dispositionen af böterna komma i saknad af lörut åtnjutna och tillförsäkrade inkomster, beroende på andelar i böter. De flesta böter, hvilka stadgas i Missgerningsoch Byggninga-balkarne i 1734 års Lag, och hvilka genom antagande af den nya Strafflagen försvinna, gå, enligt 32 Kap. t § Rättegångs-balken, till treskiftes emellan Fongt. \luj:t och Kronan, häradet eller staden och häradets lott i sakören Häradshöfding, Nämnd och Häradet såsom kommun hafva hvar sin tredjedel, samt, enligt samma § och särskilda författningar, två tredjedelar af stadens lott i sakören sålunda fördelas emellan Rådsla fvu-rätlens ledamöter, att Borgmästare täger dubbel lott emot Rådman. Vidare hafva de fattige, d. v. s. Fattigvårds samhällena, del i vissa böter, som ådömas enligt Missgernings-balken äfvensom enligt Bih. till B.
Om det är en oneklig sanning, att ett af de hufvudsakligaste ändamål, hvarföre menniskor lefva tillsammans i samhällen, är att trygga hvarje enskild uti besittningen af hvad hart lofligen innehafver, så måste det vara lika ostridigt, att allt hvad sorn uti märkligare mån störer äganderättens helgd icke kan någon längre tid fortfara, utan att på samhället yttra ett menligt inflytande. Erfarenheten bestyr - Den 24 Febr nar ii. ker äfven detta och om man noga undersöker anledningarne, hvarföre de uti vårt fädernesland inträffade financiella oredor verkat så ofördelaktigt på den allmänna vältrefnaden, månne icke denna orsak sluteligen igenfinnes deruti, att då penningens värde är vacklande och ingen således med säkerhet kan veta hvad han verkeligen äger; då hvar och en som på något sätt deltager i penningerörelsen är blotta ställd, att genom myntrepresentativernes förbättring eller försämring se sig beröfvad en del af sin välfångna egendom, har samhällsinrättningen upphört att uppfylla en af sina heligaste förbindelser och verkningarne deraf skola alltid blifva förstörande. Dessa sanningar äro kan hända nu mera nog allmänt erkända för att icke tarfva en vidlyftigare bevisning. Man behöfver endast kasta ögat på det förhållande, som uti Sverige lång: liga tider ägt rum, för att se huruledes allmänna öfvertygelscn derom att myntrtpresentiverne beständigt skulle försämras gått så långt, att tider gifvits, då man trott sig förvärfva genom att sätta sig i skuld, emedan man förutsatte att lånet alltid skulle komma att återbetalas uti ett sämre mynt än det erhållits; men då hvarje förhål.ande, som uppnått sin höjd, nödvändigt skall återgå i en motsatt rigtning och en reaction uppstå, har den skuldsatte fastighetsägaren på det känbaraste sätt fått röna följderne af sitt misstag. Penningeägaren åter, så snart han insåg den fara sorn hotade honom* måste söka bevara Den 24 Februarii. 655 sig genom penningarnes lemnande på kort tid och taga sin ersättning uti höga räntor; men han kunde ändå aldrig undgå att lida på myntförsämringen eller undvika förluster, som genom gäldenärernes obestånd nödvändigt skulle inträffa.