Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Isto räensrolpc fragade om icke in» dragning af Regements Pastors Boställen wore ekk Priviiegie mål, i hwilket fall man kunde derom wända sig till del Högwördige Preste - Ständer. Grefwe Ve la 6,räie förmälde stg hafw» ryckt saken wara enhälligt afsiagen. Fjerde Bandet iv. 146 Den i December. Härwid ropades häftigt Nej och Ja. Herr vjörnsrjsrnL ansäg detta wara ett RegeringSmäl och att Konungen efter behag kunde lära undersöka möjligheten alt werkställa detupgifne förslaget. Friherre LrgLl von kkolsrsin yrkade att det ej ware ett Regeringsmak. Jorden tillhörde Riket och kunde endast af Ständer disponeras. Herr Grefwe» och Landt-Marskalken erinrade atl det wore ett Oeconomie, mål Friherre knäbeck. Dä jag till Högloff. Ridderskapet och Adelns pröfning första gängen fram, stälde detta project räknade jag för en medborgerlig pligt alt wäcka Ridderskapet och Adelns upmärksamhet pä odlingen af sädane trakter, som hittills skoglösa men odlingsbara, aldrig giswit Staren eller Kronan någon revenue, men som likwäl enligt min tanka, nu mera till Soldatetorp anwände, hade för Riket kunnat medgifwa de i projectet omförmalde 4 Riksnyttiga fördelar. Dä nu Stats-Utskottets Betänkande föreslår desta anwändbara Markers uplätande till hemman emot sädane wiktor, som kunna wara Riket nyttigast och äfwen underställer Riksens Ständer att till Konungens nådiga åtgärd öfwerlämna »verkställigheten häraf, och detta af Stais, Utskottet uppgifne fä nyttiga gch grundade förslug wisterligen matte heldre förtjena Ridderskapet 06; Adelns bifall än afsiag, sä önskar jag att en sädan gagnelig oeconomisk Författning mätte winna Hög, kost.
Men alla dessa åsigter hafva, som kändt är, numera nästan försvunnit, och det år just det, som man räknar de nuvar:de statsmännen i England till ära, alt de, genom en minskning i slatsulgifterne och liberalare grundsatser i afseende på handeln, hafva börjat kunna infria medel af sin statsskuld. Åtminstone har jag icke förmärkt att någon af de män, som anses föra allmänna tänkesättets talan, vädjat till den princip, som anser statsskuldssyslemet såsom ett positivt godt, ulan de hafva deremot förordat en ganska dryg inkomstskatt, som England under den föreg:de tiden icke haft, och denna skatt har Engelska folket också villigt underkastat sig, för att icke ytterligare behöfva insnärja sig i det af StatsUtsk. förordade statsskuldssyslemet. Jag skall icke längre uppehålla R. o. Ad:s tid med några allmännare betraktelser i detta ämne, framkallade af de allmänna betraktelser, som StatsUtsk. framställt i sitt Betänkande; men jag hemställer, huruvida man icke kan anse att StatsUtsk. gjort bättre, att först taga frågan om iernvägarne under pröfning, och sedan Ulsk. i detta hänseende kommit till det resultat, som innefattas i Betänk. N:ris 273 och 274, då för hvarje tillfälle föreslå Ständerna de utvägar, som erfordras för alt anskaffa nödiga medel. Man komme då icke att inträda på den äfventyrliga bana, som jag icke anser bestå i något annat, äO att Utsk. Velat reservera för framtiden den Den 20 September f. m. 31 grundsats, att man alldeles icke behöfver göra några besparingar på de löpande utgifterna. Tager man nu i betraktande de intill nästa Riksdag blifvande resultaterna af jernvägsanläggningarne, tror jag att man åtminstone icke bordt etablera, som en bestämd princip, att för framliden skuldsätta sig, utan alt behöfva tänka på någon besparing. Jag vet väl att SlalsUtskis ledamöter här hafva en reservation i behåll i orden utöfver etc. Men med kännedom om utgången af voteringarne i Förstärkt Utsk., så fruktar jag, att man skulle inledas på en vådlig bana, hvars slut man icke kan varsna.
Lagstiftaren, yttrar Herr Herzenhjelrn, bör så mycket sorn. möjligt akta sig, att ej allt för nära beträda den gräns, som naturliga Lagen utstakat för. hvarje fri och moralisk varelses verksamhet; ty örn ej detta iakttages, blifva Lagarne titan verkan. Deremot äger Styrelsemagten den högsta rätt, att genom kraftiga anstalter förhindra åtkomsten af sådana utländska konstflitens produeter, hvilkas förbrukande inom Riket skulle vara menligt för dess financiel la ställning, eller hämma den inhemska näringsfliten. Då Kongl. , Maj:t dessutom i Nåder sökt att genom faderliga förmaningar, heldre än stränga påbud, inplanta den smak för tarflighet och ärbara seder, utan hvilken alla prohibitiva författningar förblifva frugtlösa; så tror Herr Herzenhjelrn, att ifrån en landsfaderlig Regerings sida allt är gjordt, hvad nationen kan äska, och att det nu tillhör undersåtarne att ställa sig dessa faderliga råd till efterrättelse. 4o2 Besv. oek Ekon. Utsk. Betänkanden. Såsom resnlsat af dessa tankar hemställes slutligen, att R. H. Ständer, i stället för det föreslagna Serskildta Utskottet till utarbetande af en Öfverflöds-förordning, öfverlemnade detta vigtiga ämne till Kongl. Maj:ts egen landsfaderliga omsorg, hvarförutan föreslås, att det Kongl. Påbud, som i detta ämne är utfärdadt, måtte åtmindstone en gång om äret offentligen kungöras. 5'o Memorial af Herr C. af Stenhoff, deruti han instämmer med Herr von Heyne uti hvad som angår inskränkning af alla ej mindre onyttiga än skadliga öfverflöds-articlar.
I anledning af den vid 1828 års riksdag allmänt yttrade klagan öfver otillräckligheten af läkarnes antal i flera delar af riket för bestridande af den allmänna sjukvården, begärde Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t, att ett förslag till provins-läka re vårdens ändamålsenliga reglering måtte varda framlagdt, och anvisade, i sammanhang dermed, tillsvidare till Kongl. Maj:ts disposition ett anslag af 2,000 R:dr Banko, för afhjelpande af den största bristen pä läkare. I anledning häraf biföll Kongl. Majit den 23 Januari 1830 en interimsreglering af provins-läkarevården, hvarigenom 8 nya läkaretjenster inrättades, hvilka, med afseende derpå, att anslaget endast blifvit tillsvidare och under dåvarande statsregleringsperiod anvisadt, benämndes extra provincialläkare och erhöllo arfvoden, hvardera af 250 R:dr Banko (375 Ridr Runt) och sedan erfarenheten visat, att dessa svagt aflönade befattningar endast med svårighet funno sökande, bestämdes genom K ongl. Resolution af deri 14 December 1833, att innehafvaren af dessa befattningar kunde dermed förena bataljonsläkaretjenst. Vid riksdagen 1833 beviljade Ständerna, på grund af ytterligare styrkt behof, ej blott fortfarandet af nyssbemälde 2,000 R:dr Banko, som också uppfördes på ordinarie stat, utan ock ytterligare anslag til! samma belopp af 7 nya extra provincialläkare, så att dessas antal då uppgick till 15. Med anledning af fortfarande klagan öfver den befintliga läkarepersonalens otillräcklighet; beviljade 1840 års
Då, enligt hvad Utskottet inhemtat, 1865 års Revisorer ej haft något att erinra vid bokföringen för nämnda inrättning, och således antagligt är att det sednast införda, förenklade bokföringssättet uppfyller det afsedda ändamålet, torde denna anmärkning numera ej erfordra vidare åtgärd, utan få förfalla. § 31. (1863 ars Rev.-ber. pag. 161, Utlåtande pag. 296.) Vidare hade det förefallit 1863 års Revisorer anmärkningsvärd!, att ehuru Rikets Ständer beviljat institutet ett årligt statsanslag af 18,000 R:dr, att utgå från och med böljan af år 1858, emot förbindelse för institutet att från och med slutet af år 1860 emottaga och underhålla 24 frilärlingar och minst 28 elever, bland hvilka 4 fri-elever, bade statsanslaget från och med år 1858 utgått, utan att likväl den vid dess utgående fästade förbindelse blifvit till fullo uppfylld. Institutet hade nemligen, med Kongl. Maj:ts nådiga tillåtelse, icke förr än den 15 Mars 1862 blifvit fullständigt öppnadt, ehuru 12 rättare-lärlingar hösten förut antagits. Uti sitt häröfver afgifna underdåniga utlåtande har styrelsen för nämnda institut hufvudsakligen anfört, att om uppförandet af institutsbyggnaden skolat till 1860 års slut fulländas, samtliga inventarierna till nämnda tid anskaffas qch alla erforderliga reparationer å de gamla husen verkställas, så skulle ej allenast dessa arbeten och inköp derigenom betydligt fördyrats, utan äfven medel till desamma saknats. Af dessa och flera skäl hade dåvarande interims-styrelsen funnit sig föranlåten hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om uppskof med institutets öppnande till början af år 1862, och hade Kongl. Majit under den 16 November 1860 såväl lemnat nådigt bifall till denna anhållan som förordnat om års-anslagets uppbärande och användande.
Uti ett till kommitterade öfverlemnadt enskildt förslag har blifvit ifrågasatt, till vinnande af en fullständig och bestående likhet i aflöningen regementena emellan, löneregleringens verkställande på det sätt, att alla för arméens aflöning anvisade tillgångar skulle i en enda gemensam fond sammanföras och hvarje regemente derifrån tilldelas sin aflöning i förhållande till beloppet af dess löningsstat, jemfördt med den allmänna tillgången för året. Kommitterade hafva visserligen, i anledning af den nu befintliga, på lönetillgångarnes olika mängd beroende, stora skiljaktigheten i löneförmåner mellan lika beställningar såväl vid olika vapen som vid olika regementen af samma vapen, funnit en lönereglering inom hvart och ett särskildt vapen eller regemente för sig icke kunna med rättvisa eller nödiga tillgångars beredande åvägabringas, samt föreslå derföre löneregleringens verkställande samfält för hela arméen, med användande af öfverskott å särskilda regementens aflöningstillgångar, der sådana kunna förefinnas, till fyllande af brister vid andra regementen; men ehuru kommitterade sålunda uppskatta till sitt fulla värde det ändamål, som åsyftas med nyss omförmälda löneregleringsförslag angående bildandet af en gemensam löningsfond för hela arméen, samt erkännande tillika riktigheten af den grundsats, detta förslag innefattar, nemligen att arméens särskilda regementen och corpser, lika litet som arméen i sin helhet, hafva någon slags eganderätt till de 24 indelda tillgångar, statsverket riem för aflöningen anvisat, hafva kommitterade likväl funnit nämnda förslag icke kunna bringas till verkställighet annorlunda än med uppoffring af just de väsendtligaste bland det indelda löningssättets fördelar. Detta gäller isynnerhet om boställsförvaltningen, hvars fortfarande goda bestånd väsendtligen betingas deraf, att hvarje regemente sjelf får förvalta de boställen, det har sig anvisade för sin aflöning. Äfven med antagande af ett oförminskadi nit vid denna förvaltning, torde det dock synnerligen å löntagarnes sida visa sig mindre billigt att frukterna af det ena regementets bemödanden blifva räknade andra regementen till godo, der möjligen mindre framgång i boställsförvaltningen förutsättes.
Mantalsoch skattskrifvare åligge att, inom Januari månads utgång, enligt mantalsoch skatlskrifnings-handlingarne, socknevis upprätta förteckningar på alla dem, som sig till bränvins-bränning anmält; börande å dessa förteckningar utsättas, hvilka månader bränvins-bränning af hvar och en ulöfvas, äfvensom pannerymden och den klass, till hvilken redskapen hänföres, samt huruvida den är inrättad att drifvas med eld eller ånga, Dessa förteckningar insändas till Kongl. Maj:ts befallningshafvande, som ega alt deraf lemna vederbörande del, för kontroll och eftersyn. Mantalsoch skattskrifvare äro dessutom skyldige alt, inom ofvan föreskrifne tid, tillställa vederbörande kronobetjente samt de personer, åt hvilka Kongl. Maj:ts befallningshafvande uppdragit försegling af bränvins-brännings-redskap, enahanda förteckningar å alla dem, som inom socknen sig till bränvins-bränning anmält; och böra sistnämnde förteckningar i församlingens socknestuga eller å annat lämpligt ställe anslås. §• 10. Den, som, berättigad till bränvins-bränning, sig dertill vid manlalskrifningen antingen icke angifvit eller ock anmält sig till mindre pannerymd, än hvartill lian egt rätt, må, om han sedermera åstundar bränvins-bränning för en del af eller för hela värdet utöfva, antingen under hela den tillåtna tiden, eller under någon af de i 8 § omförmälda terminer, anmäla sig derom hos Kongl. Maj:ts befallningshafvande, som eger att det sökta tillståndet meddela, så vida sökanden styrker sig hafva behörigen till krono-uppbördsmannen erlagt belöpande pannerymds-afgift, beräknad i förhållande till ofvannäinnde tid. Andra Artikeln. Om brunvins-brännings-redshapen. §• 11 - Med enkel bränvins-bränningsredskap förslås en sådan, som består af en panna för mäskens kokning, af en till pannan hörande så kallad batt och afkylnings - redskap för den uppkommande bränvins-immans afkylande.
Olsson UongberZL inotion att Städerne mätte blisma ätaqdc Upsätta hälften af deras bätsmans antal och landet befriabt, emot varancé afgift, för ena hälften af dest nu warande rustnings skyldighet. Utskottet har funnit detta, Utan hinder as 80 H i Reg. Form., bero af Kongl. Majit. Lades pä bordet. Uplästes Stats-lllskottets betänkande ianlednittg af Kongl. Majils nädiga remis pä Herr GeneralMa» jsren och Cemmcndcuren Friherre l..Kaulbars Underdäniqa ansökning att af nåd njuta befrielse för erläggande af ränta ä ett, under 1788 ars krig uti Den 22 Jun». Calmars Läns LandtRanterie utquitleeadt, förlott at 700 R:dr till fältkractamettte, ralioner och por» nouer hwitken befrielse Utskottet tillstyrker. Lades pä bordet - Uplästes Riksens Ständers Stats-Utskotts Betänkande angående Riksdagsmannen Lric Lurtes trän Carlstads öän memorial rörande statkläggn»nq af qvarnar, yttranden iträn flere ledamöter i Bonde-Ständet, farväl Med som mot krutes Motion , hade till Utskottet blistvik remitterade. Utskottet har trodt att någon skälig jemkning fordrades i den skatt som ä qvarnar tid ester annan blifwik lagd, men fräqan huru och pä hwad sätt de» skulle n erkställas har Utskottet ansedt Utom gränsen för flit Utlåtande. Loves pä bordet. Uplästes Riksens Ständers Stats-Utskotts betänkande VM erforderliga medel till ny wägs anläggande mellan Wermland och Jemtland m. m. Hwad Kongl.
Det var Otto, som sändt honom med vigtiga depecher angående fredsunderhandlingarne, hvilka nu skredo fram med rask fart — ja, efter hvad han diplomatiskt sväfvande lät förstå, nästan kunde anses för afslutade. Redan, strax efter sin ankomst, hade han, tillsammans med Talleyrand, haft audiens hos Förste Konsuln. Efter särskild uppfordring ämnade han sig också på middagen till Tuilerierna — det var en quintidi. Edmée hann blott flyktigt helsa på honom nere i salongen, der hon också träffade markisen af Caulaincourt, som hade lofvat att följa sin guddotter till middagen i Tuilerierna. Han grälade skämtsamt på henne, för det hon så länge låtit uppehålla sig af Madame Junot, och bad henne nu skynda sig att göra toilett. Då Mademoiselle de La Feuillade denna eftermiddag stod framför spegeln och lät kläda sig, frapperades till och med Valentine, som dock var så van att se henne, af hennes stora och egendomliga skönhet. Hon var en smula blekare än vanligt, och der var omkring ögonen mörka ringar, men sjelfva dessa ögon voro så bedårande, med en okänd, tragisk glans i blicken, att kammarjungfrun på sitt tvära, okonstlade sätt, plötsligt utbrast: — Se då icke så på mig, Mademoiselle! Mademoiselle har ju likadana ögon som Madonna derhemma i kapellet på les Fougères. Edmée skrattade och böjde sig fram mot spegeln för att se på sig sjelf. Ja, der var verkligen något i hennes ansigte, som hon icke kände igen. — Kan en ny tanke göra så mycket? tänkte hon bittert. När hon ändtligen — rätt sent — mellan markisen af Caulaincourt och Louis de Châteauneuf, trädde in i Tuileriernas salonger, vände sig gästerna vid ljudet af hennes namn. Som en drottning skred hon öfver golfvet, den snöhvita drägten släpade efter henne, för första gången i sitt lif bar hon diamanter — i håret, på halsen och på armarne.
»Hugga på resensenterna, det kan nog litet hvar», sa Villy uppblossande, »men så ta mig fan det är så trefligt häller att rusa hem med hufvudet fullt af osmälta intryck och så vefva ur sig på rak arm hvad man »tycker». I nio fall af tio minns man inte ett dugg morgonen därpå hvad man har »tyckt», och upptäcker nästan alltid, att man, både skulle ha tyckt och sagt något helt annat, om man bara haft tid på sig! »Hvad ska ett sådant fjäsk tjäna till?» sa jag. »Om folk får goda i stället för hastiga resensjoner, så måste väl –» »Nej, akuratess måste det vara», inföll Gustaf. »Jag för min del tycker», sa nu Krycke, »att hela det där resensentskapet är en ogrannlagenhet. När en artist gör sitt bästa, och det gör han nästan alltid, så borde han, lika så väl som hvarje annan ärlig arbetare, vara skyddad för ett publikt bedömmande.» »Prosit!» sa Villy. »Inför det, och artiststammen ska vara utgången inom ett par år! Får inte en artist se sitt namn minst tre gånger i veckan i tryck, så krymper han ihop och dör, lika visst som en planta, hvilken beröfvats solljuset.» »Visst inte», afbröt jag lifligt. Ja, då var det jag sa det där om »konstens fana» som de fick så roligt åt, fast jag riktigt lärde mig det utantill, när jag läste det i tidningen, så vackert tyckte jag det var. »Tänk dig, Krycke», skrattade Villy, »Fredrikson med konstens fana högt lyft öfver sitt hufvud, och hela den öfriga personalen drapperad i dess veck! Kluck, kluck, kluck!» »Blefve alltid något nytt», svarade Krycke. »Publiken är i allmänhet inte van att se konstens fana i den ställningen. Men nu måste jag gå.» Så tog han mycket vänligt och hyggligt adjö och bad att få titta upp någon gång för att få höra litet mer om sina släktingar.
Vid alla sådana tillfällen, då Undsättningstagare hugnas med tillstånd att in natura återlemna den från Kronans Magazin låntagna Säden, blifver efter Revisorernas tanka det stadgandet till ovilkorligt iakttagande af nöden, att Spannmålens återleverering bör verkställas vid samma Magazin, der densamma till undsättningsbehöfvande utdelas, så vida ej särskilda omständigheter någon gång kunna göra en förändring härutinnan nödvändig eller å Magazins-Inrättningens sida efter Låntagarnes begifvande fördelaktig. Anledningen dertill, att Allmänna Magazins-Directionen genom förbindelse, ingången år 1816 med Kongl.
St. lemna BankoUtsk:t någon serskild föreskrift i detta afseende; och får jag derföre föreslå, att R. o. Ad. måtte ålägga BankoUtsk:t att, utan hinder af föreskriften i 2 § 4 mom. af den för detta Utsk. gällande instruktion, genast till behandling företaga K. Propos. om medels anskaffande för fortsättning af Statens Jernviigsbyggnader, i hvad den angår Bankovinstens användande till upköp af Statsverkets obligationer. Detta förslag blef af R. o. Ad. efter framstäld propos. bifallet. HR Re w 18 J*nH»r! Föredrogs RiddarhusUtskottets den 14 dennes bordlagde Utlåt. Nio 5, i anledning af Frih. J. G. von Paykulls motion om ändring uti 16 g RiddarhusOrdningen. Frih. von Paykull: Det kan visserligen ega sin riktighet, såsom Utsk. i sitt Betiink. sagt, att denna fråga icke är af någon synnerlig vigt; men jag har väckt motion derom, emedan jag anser att man icke bör bibehålla föreskrifter, som ej längre behöfvas eller kunna tillämpas. Riddarhussalen har nemi. numera tvenne ingångar, och vakthafvande UnderOfficeren kan ej vara mera än på ett ställe. Dertill kommer, att upvisande af pollet icke är någon fullständig kontroll, emedan den vakthafvande visserligen kan se om polletten har sin tillbörliga färg och stämpel, men icke bedöma huruvida den innehafves af rätt person eller ej. Om jag tappar min pollet på gatan och den uphittas af en obehörig per son, som vill begagna den. kan sådant af den vakthafvande Underofficern ingalunda förekommas. Jag ansåg alltså en alldeles tillräcklig kontroll ligga i RiddarhnsFiskalens rätt att fordra upvisande af pollet, och anhåller om bifall till den Betänka åtföljande serskilda mening af 3 reservanter inom Utsk:t. Frih. von Platen, Carl: Då jag inom Utsk. tillhört den majoritet, som funnit skäl att afstyrka Frih. von Paykulls motion, anhåller jag att få meri några ord utveckla anledningen dertill.
Den af Hr Cederschjöld ifrågaställda betänklighet tror jag icke kan komma att medföra någon olägenhet. Deremot tror jag, att olägenhet skulle möjligen kunna uppkomma, om R. St. fattade det beslut, som BancoUtsk. föreslagit, i händelse nemi. K. M. icke bifaller, att mynt-enheten blifver sådan, som R. St. beslutat. Om K. M. vägrar att samtycka till R. St:s beslut i detta fall, skulle det blifva en oformlighet, om Bankens och Riksg.cont:s räkenskaper fördes efter en myntenhet, som icke existerade. Jag tror således, att någon annan redaction.icke är antaglig, så vida man vill bibehålla det formenliga i denna sak. Frih. Ehrenborgh: Jag tror, att den inverkan på Kronans räkenskaper i uppbördsverket, som Hr Cederschjöld fruktat, att det beslut, R. o. Ad. går att fatta, skulle hafva, icke är att befara, när det är förklaradt i allmänhet, alt alla Kronans intrader skola beräknas efter det myntvärde, som är faststäldt. Hvad Frih. Palmstjerna yttrat anser jag hafva mera vigt med sig. Men jag ber att dervid få förklara, att, om icke det beslut sättes i verkställighet, som nu fattas, en gifven följd deraf blifver, att räkenskaperna uti förevar. R. St:s verk icke heller kunna föras efter den mynt-enhet, som icke blifvit antagen; och jag tror således, att, om R. o. Ad. fattar sitt beslut i öfverensstämmelse med den enhet, R. o. Ad. antagit, R. o. Ad. gör fullkomligen ratt. Men naturligtvis kan detta beslut icke sättas i verkställighet, såvida icke detsamma blir allmänt antaget. Frih. Cederström: Mot uppställningen af Utsk:s tillstyrkande förekommer egentligen ingenting annat att anmäl - 02 Den i Augusti c. m. ka, än att Utsk. tillstyrker II. St. att besluta, att Bankens och Riksg.cont:s räkenskaper skola fr. o. m. i835 föras efter den myntenhet och benämning, som nu af K. M. och B. St. antages. Jag skulle tro, att om Pi.
Och då han kom, gick han fram för honom, och sade: Din son Benhadad, Konungen i Syrien, hafver sändt mig till dig, och låter säga dig: Kan jag ock vederfås af denna krankheten? Elisa sade till honom: Gack bort, och säg honom: Du skall vederfås; men Herren hafver undervist mig, att han skall döden dö. Och Guds mannen begynte se skarpt ut, och hade sig ömkeliga, och gret. Då sade Hasael: Hvi gråter min herre? Han sade: Jag vet hvad ondt du skall göra Israels barnom; du skall uppbränna deras fasta städer med eld, och deras unga män dräpa med svärd, och döda deras unga barn, och deras hafvande qvinnor sönderrifva. Hasael sade: Hvad är din tjenare, den hunden, att han sådana stor ting göra skall? Elisa sade: Herren hafver tett mig, att, du skall varda Konung i Syrien. Och han gick sin väg ifrån Elisa, och kom till sin herra. Han sade till honom: Hvad sade dig Elisa? Han svarade: Han sade mig: Du skall vederfås. Men på den andra dagen tog han täckenet, och stack det i vatten, och bredde öfver sig; då blef han död. Och Hasael vardt Konung i hans stad. Uti femte årena Jorams, Achabs sons, Israels Konungs, i Josaphats, Juda Konungs, tid, vardt Joram, Josaphats son, regerande i Juda. Tu och tretio år gammal var han, då han vardt Konung, och regerade åtta år i Jerusalem; Och vandrade på Israels Konungars väg, såsom Achabs hus gjorde; ty Achabs dotter var hans hustru; och han gjorde det ondt var för Herranom. Men Herren ville icke förderfva Juda, för sin tjenare Davids skull, såsom han honom sagt hade, att gifva honom en lykto ibland hans barn i evig tid. Uti hans tid föllo de Edomeer af ifrå Juda, och gjorde en Konung öfver sig.