Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nymark skulle inte göra det, åtminstone inte med afsigt. Det var ju galenskap att frukta något sådant. Men likväl fruktade hon. Om den eviga fördömelsen plötsligt öppnat för henne sitt mörka svalg, skulle hennes själ ej känt så mycken fasa, som nu. En svag tanke försökte ännu bereda sig rum i hennes sinne. "Än sedan, om han skulle tala om det?" ljöd det inom henne; "något värre kan inte komma, än detta är. Låt allt blifva uppenbart med det samma. Då slipper jag fri från denna ångest. Det hade varit bättre, om jag sjelf talat om det genast. Öppnat hela mitt hjerta. Men hon hörde ej på denna röst. Den talade ej heller länge, ty ångesten kväfde den. I salongen fortsattes samtalet lugnt och jemnt. Orden hördes tydligt, men hon kunde inte fatta deras mening. Hennes hufvud kändes som en klump och hjernan var slö. Hon trodde att hon skulle falla, eller att förståndets sista gnista hade slocknat. Men den slocknade ej; bakom all denna förvirring kyttade den ännu, och ej heller föll hon. Slutligen flyttades stolarna, några ord yttrades och sedan aflägsnade sig rösterna till tamburen. Och steg hördes återvända till salen, blott en persons steg. Han hade gått! "Står du der allt ännu?" sade John, då han återkom till henne. Alma smålog med en vansinnigs småleende. "Kom i sängen, hit. Du mår inte väl," sade John. Alma lade sig, såsom han ville. John betraktade henne med oro och gaf in åt henne af den lugnande medicinen. "Hur skall jag våga fara in till landtdagen, om du inte blir frisk?" suckade John halft för sig sjelf. "Nog blir jag frisk, John. I morgon, skall du se, är jag redan alldeles bra. När far du?" "Efter två veckor." "I morgon skall jag tidigt börja göra dina kläder i ordning. Jag skulle kunna göra det nu redan, om du inte hade gifvit in åt mig sömndroppar." "Det brådskar inte. Sof du bara lugnt, om du får sömn." Han gick bort, och Alma blef kvar i sängen, lugnare till sinnes. John visste ännu ingenting. Efter två veckor skulle han fara till landtdagen, Nymark skulle hinna glömma och allt skulle bli dervid.
for att anskaffa lasarettsvkd Bt cirka 2,000 personer, hvilkas sjukdomar, om an for individen sv&amp;ra och farliga, dock icke i regel genom sin smittosamhet utgors nbgon fara for familjen, kommunen eller samhdlet. For de 12,000 personer Bter, som enligt officiella uppgifter under samma tid af W a r e vbrdats i sina hem for diverse andra sjukdomar, hvilka ofta kenom sin smittosamhet utgjort en stfindig fara for d m ofriga familjen, grannarna och lrommunen, har landstinget icke haft nBgon sorn halst ntgift. Under forutsiittniag att landstingen vore rilliga att anslii 600 lrr. fit en skoterska i hvarje lakaredistrikt, blefve detta en Arlig utgiftssumma a£ 5,400 kr. eller knappt 1 / 12 af den summa som landstinget &amp; digen offrar pA sjukhusen. Och dock vore den valuta soln landstinget skulle fb for denna tolftedel icke ringa. Ty genom anstdlandet af dugliga skoterskor, hvilka ofvervakade efterlefvandet af lakarens r i d och anvisningar, skulle do sjukas v8rd i hemmen betydligt ' forbattras, deras lidanden mildras och miinget dodsfall, ruingen eftersjukdom afvandas. Genom att undervisa om och iifvervaka de sjukas isolering och smittoamnets forstorande redan vid sjuksiingen och i sjukrummet skulle skoterskan kraftigt bekfmpa. sjukdomeas spridning och betydligt minska den fara for smitta, hvarmed hvnrje epidemiskt sjukdomsfall hotar grannarna, kommunen och hela samhallet. Icke allenast lidande och manniskolif skulle hiirigenom sparau, ntau afven de kostnader och utgifter som hvarje farsot fijr med sig, s&amp; viil for den euskilde som det allmlinna. b e t iir dock icke nog med statens, landstingets och kornmnnernas nnderstijd. Afven den enskilda offervilligheten och hjiilpsamheten m h t e tagas i anspr8k pi % detta vidstrackta arbetsfalt.
Besv. o. Ekon.Ulskis d. 8 dennes f. m. på bordel lagda Betänk. JYs 76, i anledn. af väckt motion om ali jords lika beskattning. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag har ingen faslighet, hvarken af privilegierad natur eller annan. Då ingen af dem, sorn äga privilegierad jord, intressera sig för detta ämne, så har jag för min enskildla del ingenling emot, ali frågan faller. Men fastän jag förutser en sådan utgång, så har jag dock trott mig icke böra, vid detta tillfälle, alldeles tiga stilla. Jag har sett huru den privilegie rade jordens egare blifvit behandlade i Österrike, Preussen, Bayern, Wurtemberg med flere lyska länder samt slutligen i Danmark. Pä alla dessa ställen har det slutats så, att man beröfva! denna jords innehafvare en del af deras förmögenhet. Jag har befarat, att hvad som skett i andra länder, äfven skulle kunna bända hos oss, särdeles då vi hafva föredömet så nära som på Seland och dä Sundet icke är bredt. I dessa dagar har lill oss öfverlemnats ett Betänk, från _SlatsUtsk. ålföljdt af en reservation, hvari läses följande ord: ”Ar det så, att fäderneslandets välfärd står på spel, om icke dessa kompanier komma att npsältas, kommer ansvaret härför alt drabba uteslutande dem, som alltjemt undandragit sig all bidraga lill landets försvar. Belänken delta J Boms Patricier! Låten icke det frossande öfvermodet och den glänsande fåfängan gå för långt!” ”Hvilken liar största skyldigheten alt upsätta nya corpser, antingen den, som förut är öfverhopad af skatter oell rotering, eller den, som för sina frälse säterier och boställshemman, undandragit sig både skatt och rotering? Svaret ligger klätt för hvarje lältänkandes ögon”. Jag förmodar ali dessa ords mening ligger tydlig för allas ögon. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Ogillad oell förändrad lill följande lydelse: ”Bankrörelse, med förmoner och skyldigheter, sorn här nedan stadgas, må utaf enskilde personer, endast i förening lill Bolag, bedrifvas, efter dertill af Kongl. Maj:t meddeladt tillstånd. Då ansökning härom göres, böra till granskning och stadfästelse bifogas, ej mindre de för Bolaget uppgjorde grundreglor, än och uppoch utlånings-reglementet. Tillståndet må beviljas på högst 10 år. Så vida ansökning om Bankrörelses fortsättande blifvit af Bolaget gjord Aderton månader inora nämnde tids utgång, kan tillståndet dertill för högst feni år förnyas. Efter sådan Octroy-tids utgång, som här är sagd, skall läankbalaget upplösas och utredas.” Bifallen. Bifallen. Hor till Bancooch Lag-Utskottens Memorial, IV.-o 3. Utlåtandet. Ridderskapet och Adeln. Preste-Ståndet. 3 SBifallen. Bifallen. Enskild Bank eller dess Afdelning får endast i stad inrättas. Bifallen, Bifallen. Delegarne i Bolaget böra inom sig utse en ansvarig och, efter Bolagets godtfinnande, afsättlig Direction, för att, enligt utfärdad instruetion och under sådan controli af offentlig myndighet, som i denna Lag stadgas, Banken förvalta samt i alla mål för Bolaget lagligen tala och svara. 5 S. Bifallen. Bifallen. Bolagsreglorne, genom hvilka delegarne skola sig inbördes förbinda, böra dessutom innefatta uppgifter och stadganden i följande ämnen: a) oro beloppet af teckningssumman eller grundfonden, deraf minst Tjugufem (25) procent skola utgöras af Rikets gällande mynt; b) om antalet af
Uppå gjord proposition, blef detta af Ridderskapet och Adeln bifallet, och lofvade Herr af Uhr att om tryckningen draga försorg. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskilldes klockan tre qvart till 3. In fidem protocolli A. G. Silverstolpe. Onsdagen den 29 Mars. Flenum klockan 10 förmiddagen. Justerades Plenibrotocollet för den 20 Mars, Uppbröts Herrar Electorernas vallista, hvaraf befanns hafva blifvit utsedde till Ledamöter i BevillningsUtskottet efter Friherre von Schwerin, Werner Gottlob, N;o 216 Friherre Ribbing , Fullmägtig Herr Flach, Eric, Major. Expedi tions Utskottet efter Friherre Lagerbjelke, Gustafa N:o 115 Gretve Lagerbjelke Axel. Ridd. 0. Ad, Fröt, N:o zu zz, Den 29 Mars. RiddarhusUt skottet efter Herr von Carleson, N:o 1901 Herr Olivecreutz, polian Adolph. Herr Flach, Eric, tillkännagaf sig af enskildta angelägenheter vara förhindrad att åtaga sig det smickrande förtroende, Herrar Electorer behagat honom uppdraga, att vara Ledamot i BevillningsUiskottet. Likaledes ■ tillkännagaf Herr Olivecreutz, jjohan Adolph, det snart instundande egna Erabetsgöromål satte honom ur stånd att svara mot Herrar Electorernes honom visade förtroende, och finge han derföre Ledamotskapet i RiddarhusUtskottet sig afsäga. Grefve Mörner, Carl Stellan, anmälte, att Herr Bråkenhjelm, Adolph Fredrik, från Riksdagen afrest för hastigt påkomne angelägenheter, och att hans rum i Bevillningsutskottet säledes vore ledigt. I anledning häraf anmodade Hans ExeeU lence Herr Grefven och Landt - Marskalken Herrar Electorerne att nästkommande dag sammanträda, för att, i de afgångnes ställe, välja tvenne Ledamöter i Bevillningsutskottet, samt en Ledamot uti RiddarhusUtskottet.
Till den förra kategorien hörer Justitie-ombudsmannens framställning om en förändrad redaktion af 23 § i Intecknings-förordningen, så vidt den afser vilkoren för förnyelse af inteckning i de fall, att den intecknade handlingen uppvisas vid annan Rätt än den, der förnyelsen skall ske. Justitie-ombudsmannen har dervid fästat hufvudsaklig vigt vid en enstaka inom lagskipningen yppad tolkning af det i nämnde § förekommande ordet införas. Men äfven om Utskottet medgifver, att ett lyckligare uttryck, för angifvande af lagbudets rätta betydelse, kunnat väljas, kan dock Utskottet icke annat än finna en sådan tillämpning deraf, som Justitieombudsmannen anmärkt, bero på en alltför inskränkt bokstafstolkning och ett förbiseende af lagens rätta grund och mening, hvilken ej kan vara annan, än att den intecknade handlingens indenlitel tydligen skall framstå genom protokollsutdraget från den främmande Domstol, der handlingen blifvit i hufvudskrift uppvisad. Och en sådan indentitet kan bestyrkas lika väl genom en i protokollet gjord noggrann beskrifning af den intecknade handlingens innehåll, som genom ett ordagrannt införande deraf i protokollet, helst i de ingalunda sällsynta fall, att två eller flera särskilda skuldebref af alldeles enahanda lydelse blifvit vid samma Domstol på en och samma dag intecknade. Sistberörde åsigt har ock, så vidt Utskottet kunnat inhämta, i allmänhet blifvit af Domstolarne, under en fyratioårig lagtillämpning, med sällspord enstämmighet omfattad. Och då en undantagsvis yppad felaktig lagtolkning i allmänhet synes böra afhjelpas på annat sätt än genom lagstiftande maktens mellankomst, skulle Utskottet tvekat att tillstyrka bifall lill Justitie-ombudsmannens ifrågavarande förslag så vida det ej tillika innebure förklaring i ett annat hänseende, der, i följd af lagbudets mer skarpt markerade ordställning, skiljaktiga tankar om lagens rätta grund och mening lättare skulle kunna uppslå.
Reservation af Herr von Heland: ”Ehuru jag ej kan ogilla Utskottets åtgärd att vidblifva sitt under N:o 10 afgifna Utlåtande, då det af 3:ne Stånd blifvit antaget, kan jag, som nyligen hedrad med förtroendet att vara Ledamot af Utskottet, och således urståndsatt, när Herrar Contracts-Proslarne Sandbergs och Öhrnbergs motioner första gången inom Utskottet behandlades, att då med min ringa röst understödja desamma, likväl ej nu underlåta att reservationsvis bifoga min tanka uti ett ämne, som med så mycken värma blifvit behandladt uti det upplysta Högvördiga Preste-Ståndet. En fiende, som icke allenast på ett betänkligt sätt anfallit fäderneslandets moralite och nationens hälsa, utan äfven på ett så förrädiskt sätt införlifvat sig med folkets vanor, som bränvinsflaskan, måste i min tanke anfallas på flere olika håll, om dess onda verkningar skola kunna förebyggas. Ingen lärer betvifla, att icke enskilde personer genom nykterhetsföreningar och Presterskapet genom dess nitiska medverkan bidragit till fylleriets aftagande, men mig veterligt hafva Rikets Ständer ej genom annat än hög beskattning på bränvins-produetion, på något direct sätt, medverkat till det goda ändamålet. En beskattning på consumlion hade åtminstone varit en opinionsyttring från dess sida. Då jag med de värde motionärerne vågar instämma uti sjelfva saken, tager jag mig likväl friheten skilja mig vid sättet; jag tror ej, att de, sorn nyttja bränvin, böra så högt taxeras, alt de upphöra med alt supa, emedan kostnaden af den bränvinslystne sättes i andra rummet, och följderna af en hög beskattning skulle, på sätt i det Högvördiga Ståndet är vid rörd t, medföra stora olägenheter; jag deremot anser befrielsen från den ifrågavarande skatten för dem, som ej nyttja bränvin, den egentligen verkande orsaken, hedren att på debetsedeln hafva blankt för titeln: nyttjar bränvin, skulle i min tro anses bland allmogen såsom en uppmuntran, hvilken måhända medförde sin goda verkan.
Hoffolket misshandlades, än för det de syntes för ljumma i försvaret af hennes fördelar, i sitt hat emot det segrande riksdagspartiet; än för det de tilläto sig något yttrande i saker, dem det endast anstode henne att behandla. De arme, guldsmidde slafvarne voro en oafbruten skottafla för sin herrskarinnas vresiga sinnesstämning, ehvad de talade eller tego; ty ingenting var henne i lag. Sådan är städse, sedd på nära håll och afklädd sitt skimrande skal, de omgifvandes afundade lott hos furstar, som ej äro ense med sig sjelfve och med sin belägenhet. Konungen, klämd mellan sin gemåls bannor för obeslutsamhet och äggelser till kraftyttringar, från ett håll, och från ett annat, Rådets, Sekreta Utskottets och ständernas misstroende, varningar för grundlagarnas öfverträdande och påminnelser om konungaförsäkran och kröningsed, var ingenting mindre än lycklig under bördan af sin purpur, i glansen af ett både tomt och vådligt majestät. Endast smeket af hennes begge yngsta barn tycktes något lugna och mildra drottningens sinnelag, hvaremot en hånande fröjd lyste ur de brandenburgska ögonen, då någon misshaglig af tidens inflytelserika personer, i hofvets närvaro, af Badin öfverhopades med skymford och oförskämdheter. Sina begge äldsta söner kallade drottningen «sina hämnare»; uppmanade Gustaf, att en gång blifva kung, ej endast till namnet, hvartill gossen med den gnistrande blicken lånade mera uppmärksamhet, än det varit att önska och förmoda af ett barn vid hans ålder, och yttrade till Carl, denne tvärvigge, som hvarken ägde sin äldre broders sprittande liflighet, eller den yngres själfulla hjertlighet: «du Carl! skall bistå Gustaf i hans stora företag, i «er mors hämnd»: ord, hvilkas syftning den åttaårige prinsen ännu ej begrep; men hvilka ödet upptecknade och framtiden gaf betydelse.
Vägen mellan Spångboda och Bosjötorp. Mossen elter berättelse djup, men torde 38 Bil. lill Stals-UlskoUcls Ullåtandc Jtä 62. utan stora kostnader kunna öfvergås. Kåfalla—Svansjön. Svår mil. Djupa mossar å 600 till 1,200 alnars längd. Brist på fyllningsämnen. Ofvergången kan verkställas med ett last påibro-system. Svansjön■—Iresjön. Viadukt på 20—23 fot. Jresjön—Qvarnån. Djupa dalgångar till utfyllning. Qvarnån—Seglingsberg. 30 ä 40 fots höjning, erfordrar större gräfning. En mycket stor, troligen djup mosse. Svartån—Sätrabrunn. Kostsam anläggning. Djup mosse o. s. v. När nu Ingeniören slutligen yttrar: »De svåra rnoss-öfvergångarne utgöra milt största bekymmer», är allt della sådant, sorn åtminstone hittills ansetts för icke så små lokala hinder och olägenheter, och säkerligen äro de ock så väsentliga, alt den uppgifna beräkningen af 700,000 R:dr för milen måste anses alltför lågt tilltagen. Af hvad jag nu, endast i största korthet, bunden af en reservations trånga utrymme, haft äran anföra, synes mig Ulskotlet icke hafva handlat med nödig var samhet, då det antagit ett system för statens jernvägar, mot hvars väsentligaste detaljer ganska befogade anmärkningar både kunna göras och blifvit gjorda; men till systemet hör icke blott bestämmandet af de särskilda banornas ofta ganska tvifvelaktiga riktningar, utan äfven en arhets—pian, enligt hvilken hela delta system af öfver 150 mil och för en kostnad af omkring 116 millioner skulle på 13 år vara fullbordadt. Systemet har således ock en ytterst vigtig financiel sida, och äfven här synes en fullständigare utredning varit högeligen nödvändig. Man kan nemligen med skäl fråga sig, om vårt lands financiela ressurser medgifva utförandet af ett så ofantligt stort och kostsamt företag på en så kört lid?
För detina hufvud-titel, innefattande anslagen för Civil-departementet, upptager sednast fastställda Kiks-stat: penningar 1,033,460: — indelta räntor, värde 425,385: — indelt spanmål 25,700: — oindelt spanmål 6,665: — Summa R:dr R:mt 1,491,210: — Beträffande de löneförhöjningar och nya löne-anslag, hvilka komma att af Utskottet å denna hufvud-titel tillstyrkas, får Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad uti Utlåtandena N:is 42, 43, 71 och 72, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens 2, 3, 4 och 5 hufvud-titlar iakttagits, åberopa Utskottets i Utlåtande JV2 41 gjorda, af Rikets Ständer gillade hemställan i afseende å tiden för beloppens utgående äfvensom de beslut, Rikets Ständer, i anledning af nyssnämnda utlåtande, dels redan fattat, dels komma att fatta rörande der föreslagna vilkor för löne-förhöj ningarnes åtnjutande. De förändringar, som i afseende å Sjette hufvud-titeln ifrågakomma, dels med anledning af Kongl. Maj:ts ådiga förslag, dels i följd af enskilda motioner eller an dra förhållanden, omförmälas nedanföre i den ordning anslagen i Riks-staten förekomma. /lili. till It. St. Prot. 1856 å 1857. 4 Sami. 1 Afd. 2 liand. 23 Höft. I •2 Stats-Utskottets Utlåtande J)i 122. 1:o Af Kongl. Majrt är uti Dess nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof föreslaget, att nuvarande aflöning för Departementets Chef, 10.500 R:dr, och för Stats-råden utan departement, 9,000 R:dr hvardera, måtte ökas för den förre till 1,000 R.dr och för de sednare till 12,000 R:dr.
» Thott, Otto, Major. » Anckarsvärd, Johan August, General-Adjutant. » von Stedingk, Ludvig Ernst, Ofverste-Kammarjunkare. i) von Essen, Gustaf Adolf Fredrik Wilhelm, Ofver Hof-Stallmästare. » Eidderstolpe, Carl Gustaf, Kapten. » Liljencrants, Gustaf Fredrik, Landshöfding. » von Engeström, Lars Stanislaus Edmund, Posses sionat. » Sandels, fullm. Herr Sandels, Ulrik Fabian, Ge neral-Major. » Adlercreutz, fullm. Herr Lagercrantz, Ludvig Wilhelm August, Kapten. » von Platen, Ballzar Julius Ernst, Stats-Eåd. » Barnekow, Adolf Gabriel, e. o. Kanslist. » Adlersparre, fullm. Herr von Hofsten, Sten Er land, Bruksegare. » Snoilsky, Gustaf Fredrik, Kammarherre. » Cederström, fullm. Friherre Cederström, Claes Henrik, Kongl. Sekreterare. » Skjöldebrand, August Fredrik, Ståthållare. » Wirsén, Axel Emil, Major. » Björnstjerna, Carl Magnus Ludvig, General-Major. » von Saltza, Anton Philip Carl, Ofver-Ceremoni mästare. Friherrar: Friherre Oxenstierna af Eka, Axel Gabriel, Kapten. Sparre, Carl Ulfson, Intendent vid Statens jernvägar. Kurck, Arvid Fredrik, Possessionat. Fleming af Liebelitz, Nils Axel Otto, Major. Bonde, Carl Jedvard, Ofverste-Kammarjunkar e 5 JW 22. Friherre Baner, Johan Gustaf Svante Edvard, Löjtnant, » 26. » Leijonhufvud, Axel Gabriel, Ofverste. »31. » Wachtmeister, Carl Adam, Kapten-Löjtnant. » 40. » Ribbing, Axel Erik, Bohållare i Kongl. Krigs Kollegium. »41. » Wrangel af Lindeberg, fullm.
Denna sednare grund är således icke mera laglig än den förra, hvarföre, och då motionen sålunda icke är lagligen tillkommen, jag vågar anhålla att R. o. Ad. måtte vägra remiss å densamma, och endast lägga den till handlingarne. Frih. Cederström, R u d.: Jag anhåller att få i min hand emottaga den ifrågavande motionen, för ali genmäla hvad Gr. Lagerbjelkes, i detta ämne, Ståndet delgifna anförande innehållit. Jag mcdgifver visserligen att det år nödigt icke vara allt för stäpphändt i afseende på motioners remitterande, och jag har äfven vid åtskilliga tillfällen bidragit till vägrande af en oell annan; men en dylik ä Ständernas sida visad allvarsam noggrannhet, får icke utsträcka sig till hvad man kallar likt och olikt. Delta sednare blefve enl. min tanka förhållandet, derest Ståndet nu skulle följa Gr. Lagerbjelkes upmaning ali å ifrågavaride motion vägra remiss. Den 56 § är visserligen icke så lätt alt med full säkerhet i alla förekommande fall tyda; men om den skall medgifvas någon tillämplighet, så får man icke utesluta möjligheten att, af under riksdagens lopp inträffande händelser, leda sig till skäl för afgifvande af motioner. Jag frågar dä om icke t. ex. de i Stockholms församlingars sockenstämmor afgifna förklaringar om deras obenägenhet att lemna något bidrag för ifrågavar:de ändamål, ju icke månde utgöra en under riksdagens lopp inträffad, ganska talande händelse, som gör det till en nödvändighet för den, som intresserar sig för Barnhusets bestånd, alt söka åvägabringa bidrag på annat sätt än det hittills begagnade? Det torde vara R. o. Ad. Den 30 Juli. 43 bekant, att just till följd af Barnhusets iråkade svåra financiella ställning, den nya Direkt, funnit sig nödsakad att höja inlösningspriset från 100 till 240 r:dr. I della dess beslut lärer väl icke någon ändring vara möjlig på annat sätt, än att hjelp kommer annorstädes ifrån lill hands. Stockholms församlingar hafva redan gifvit tillkänna deras tankar, hvad den utaf dem begärda bjelpen beträffar.
N.o 1S. då jäf mot krafvels behörighet väckes; så, ehuru Utskotten, i stöd af de skäl, på hvilka Lag-Utskottets ofvananförde, vid 1818 års Riksdag afgifna, Betänkande, så vidt det rörer nyssnämnde förslag, är grundadt, anse sig ej böra samma förslag understöd-? ja, hafva dock Utskotten från det förra af dessa förslag hemtat anledning till det till* styrkande: att Rikets Ständer ville till Kongl, Maj:t frambära den underdåniga ön* skan, att Kongl. Maj:t må täckas i Nåder anbefalla Konungens Befallningshafvande, dels, att i de allmänna Kungörelser, hvarigenom Länens invånare kallas, att sammankomma till öfverläggning i ämnen af mer eller mindre allmän beskaffenhet, sammankomsternas föremål böra så omständligt tillkännagifvas, att De* puterade, som Församlingarne välja, må kunna med vederbörlige och bestämde Instructioner förses, och dels, att Kungörelserne skola i god tid, minst fyra veckor före denblif* vande sammankomsten, utfärdas, på det att vederbörande, som det till Öfverläggning förekommande ämnet angär, må ega tillräckligt rådrum Bil. till Lags. A. Bes.- o. Oec.-Utsk. Bet. N. o i5. ai att sig betänka och sin öfvertygelse i frågan stadga. Dock varder detta allt, jemte en Ledamots serskilda mening, till Rikets Hög* loflige Ständers närmare ompröfvande vörd* samt hemställdt, Stockholm den 21 Mars 1829. Reservation till Protocollet. Herr Grefve Hamilton, Jacob j yttra* de sig för sin del anse lämpligt, att, på sätt Herr Grefve Gyllenborg afsett, vid detta tillfälle äfven gjordes underdånig hemställan hos Kongl. Maj:t om bestämd Nådig Förklaring, att, då, vid af Kongl, Maj:ts Befallningshafvande utlysta allmänna sammankomster, fråga vore om åtagande utgifter, den derifrån frånvarande icke borde anses såsom den der till utgiften jakat.
No 11. 15 kannor bränvin, hvilket de sedan sins emellan fördelade, oell dels derigenom att personer, sorn för tillfälliga behof önskade några få kannor bränvin, förleddes att köpa fulla 15 kannor. Följden blefve i begge fallen ett omättligt förtärande af bränvin. Den som verkligen ville göra en affär med bränvin eller för en längre tids dagliga behof förse sig och sitt hushåll med ett förlag deraf, kunde på en gång köpa en större qvantitet än 15 kannor och den, som för tillfälliga behof ville köpa en ringa qvantitet, kunde taga sitt behof hos minutören, om ock priset derigenom skulle blifva något dyrare. Särdeles påkallades en ändring i nu gällande stadgande med hänsyn till landthandeln. Så länge landthandlaren finge sälja en så ringa qvantitet bränvin som 15 kannor, skulle, till stort mehn för den kringliggande ortens befolkning, mången landthandlare etablera sig endast för att sälja bränvin. Motionären har derföre föreslagit, att 100, eller åtminstone 60 kannor, måtte bestämmas såsom den minsta qvantitet, som må säljas af annan än den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med eller utskänkning af bränvin.