Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 innehåller nemligen , dels att den, som utprånglar en förändrad eller eftergjord Banco-Sedel, hvilken han vet vara falsk, samt derföre emottager penningar eller varor, skall vara ärelös, stå 2 timmar utanföre Bancohuset vid en påle i halsjern, samt derefter straffas med 40 par spö och sedan arbeta 3 eller flere år vid någon Kronans Fästning eller Smedja, dels ock , att den, som låter bruka sig att utprångla en sådan Sedel, hvilken han vet vara falsk, men bedrägeriet varder yppadt, innan nå - 15 4 Underdåniga Sltrifvelseri gon derigenom blifvit skadad, skall ändock va“ ra ärelös och stå i timme vid en påle i halsjern utanför Banco-huset, samt sedan slita 30 par spö tiller sitta 24 dagar i häkte vid vatten och bröd. Ä. verkställd eller försökt utprångling af veterligen falska Riksgälds-Sedlar, har åter, i brist af serskild författning, rörande ansvaret för ett sådant brott, 1 §. i 7 Cap. Missgernings-Balken blifvit tillämpad} hvilken §: lyder sålunda: ”Prånglar någon ut det mynt, han vet falskt vara, ändå att han till myntningen ej ridt eller hulpit, fylle skadan och plikte med fängelse vid vatten och bröd, eller med spö eller ris, eftersom bedrägeriet är till.” Då, enligt Kongl: Förordningen den 5 Junii 1792 den, som eftergör eller förfalskar RiksgäldsContoiréts sedlar, straffas lika med efterapare eller förfalskare af Banquens, synes någon skillnad i straffet för utprånglingen af dessa Verks eftergjorde eller förfalskade Sedlar icke eller böra förefinnas. I följd häraf och som bestämd Lag saknas i afseende: på ansvaret för utprångling af falska Riksgälds-Sedlar, få alltså tios JE. K. M. Riksens Ständer i underdånighet föreslå, att enahanda ansvar, som, uti Kongl.
Mit framdeles derom vidare i Nåder förordnade, samma afgifter icke skulle uttagas, utan räntornas belopp under tiden endast enligt dittills följd grund uppbäras. Hvad E. K. M:t sålunda föreslagit blef af Rikets Ständer hufvudsakligen bifallet, dock med den förändring, att reserv-räntornas utgörande efter markegång å rustnings-preslationerna icke borde vidtaga förr, än 10 år förflutit från år 1849, dä E. K. M:ts Nådiga beslut om den högre debiteringen meddelades; hvarjemte Rikets Ständer i underdånighet anhöllo, det behöriga undersökningar måtte varda kostnadsfritt för de skattskyldige anstälde, för utrönande dels huruvida de smärre lägenheter, från hvilka reserv-räntor utgå, kunde ulan förmedling utgöra de dem åsätta räntor efter den förhöjda beräkningen, hvarefter det borde ankomma på lägenheternas innehafvare alt, på grund af den verkställda undersökningen, i behörig ordning söka den förmedling, hvartill de dervid förekomna förhållanden kunde föranleda, och dels till vinnande af upplysning, huruvida några öfverskoltsoch andra räntor, hvilka från början tillhört den gamla båtsmans-indelningen, sedermera på ett eller annat sätt densamma frångått, och nu mera äro anslagna till den nva indelningen, på det ali nödiga befunna rättelser i nämnde hänseende måtte varda i behörig ordning vidtagne. Uti den vid innevarande riksmöte till Rikets Ständer i delta ämne afgifna Nådiga Proposition har E. K.
Tag bort flottan i Sveaborg, och man må dömma, huru Sveriges kuster kunnat fredas, iy8g genom sjukdomar overksam, Det är orätt, 1789 gick den ut fram emot sommaren, och gaf bataille åt en öfverlägsen fiende, sora drog sig undan åt Finska viken med äfven frö till sjukdom ombord. Vid tillfällen sora dessa, tilltror man sin fiende mer än den kanske förtjenar, och Ryska flottan villa ej stadna på en kust, der den kunde mötas, eller blifva innesluten. Således gjorde flottan nytta äfven i sitt sjukliga tillstånd, , iygOj säger Herr Grefven, bloqueråd i kriborg. Hvarföre blefvo Svenska kuster ne dock aldrig Jiärjade? Jo! för det Sverige hade en Skärgårdsflotta, Det är obehagligt, alt Herr Grefven bortglömt, att Skärgårdsflottan just på samma ställe och lika länge der var bloquerad; huru kan man då säga, att kusterne skyddades derföre att vi hade en Skärgårdsflotta? man borde ej hafva glömt, att den Stora flottan hade haft flere batailler med fienden, och att den agerade med framgång, då ordres ankommo till den att gå in till Viborg, emot flere gr färne sjömäns råd; men man fann angeläget att ovilkorligen inkalla den Stora Den 2 Mars f. m. 87 flottan, för att kunna hjelpa ut den lilla. Bevisar icke detta fast häldre, att äfven håda flottorna, såsom bloquerade, ännu kunna tjena fäderneslandet, ty fienden vågade ej under tiden kasta sig på Sveriges kuster, emedan det kunnat hända, att flottan hade trängt ut, och anfallit med öfverlägsenhet en sådan detachering. Just detta år passerade dessutom händelser, som kanske tydligen ådagalägga, att man ej kan förtro sig till blott ett af sjövapnen. Jag vill ej här omtala dem, emedan de möjligen skulle tillskrifvas bitterheten, då jag, långt från att vilja afkläda någon den förtjenst han kan äga, långt häldre skall skänka min agtning åt den. Grefven säger vidare: 1808 äter föga synlig i följd af härjande farsoter och deri allmänna oredan.
Maj:ts uppmärksamhet derpå: att om Skånska Husshålls-Föreningens framställning att erhålla 200,000 Eiksdaler till Institutets organisation lyckats tillvinna sig Eikets Ständers bifall, och nämnde summa ej nedsatts till 175,000 Eiksdaler, eller 25,000 Eiksdaler mindre beviljats, ån hvad som var behöfligt; att om Institutets Styrelses underdåniga framställning af den 28 Juli 1862, med anhållan om statsanslagets höjande med 14,675 Eiksdaler årligen, eller från 18.000 Eiksdaler till 32,675 Eiksdaler, lyckats tillvinna sig Statsmakternas bifall, — i stället för det att anslaget för nuvarande statsregleringsperiod höjdes blott med 6.000 Eiksdaler, eller 8,675 Eiksdaler årligen mindre ån hvad som begärdes —, och att om det under samma dag sökta anslaget af 10,000 Eiksdaler till inköp af tröskverk och lokomobil likaledes blifvit beviljadt, hvarigenom en årlig hyra för dylik tröskapparat, uppgående till cirka 800 Eiksdaler, blifvit besparad; så hade ej ifrågavarande skuldsättning uppkommit, enär, om organisations anslaget till fullo utgått, erhållits ytterligare Edr 25,000: — om i årsanslag beviljats 32,675 Edr, så hade skillnaden, eller 8,675 Edr, Transport R:dr 25,000: — Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd.
J\$ 14 få upläsa hvad sora angår denna fråga. ”En på grund af dessa förhållanden i nämnda Kontor och således med fullkomlig sakkunskap helt nyligen uprättad kalkyl utvisar, att ett 4 sk:s medelporto för innevar:de år skulle hafva lemnat ett öfverskott af 127,000 R:dr, hvaraf, efter afdrag utaf alla med reformens införande förknippade kostnader, direkt bidrag (ill Statsverket kunnat utgöras med 50,000 R:dr, oberäknadt eftergift af 13,000 R:dr, som Postverket nu från Riksg.-kont. årligen npbär, så att Statsverkets upoffring för reformen egentligen skulle hafva utgjort endast 52,000 R:dr”. R. o. Ad. torde finna, att denna summa, 52,000 R:dr, icke kan med de vackraste tal bortresoneras. Man har påstått, alt poslfarten skall blifva hastigare. Det är ett misstag, och kan icke bevisas. Man har sagt, alt man skulle förlora fördelen af frimärken, om ändringen icke antoges. Detta är ett lika stort misstag, ty om det är en fördel att hafva frimärken, så kan man införa dem, utan att medelporto antages. Detta synes bäst deraf, att frågan om frimärken förekommer i andra punkten och, såsom jag nämnt, kunna de antagas, äfven om den första punkten skulle förkastas. Emellertid har man nu talat om frimärkenas förträfflighet i afseende på kontroll, m. m. Dermed förhåller sig tvärtom. Hr Printzensköld har redan uplyst, alt i intet upbördsverk äro balanserna så få och till beloppet så obetydliga, som inom Postverket, hvaremot, om frimärken införas, kontrollerna blifva mycket besvär10 II. 20 402 Den 16 Augusti e. m. ligare. Man har förmodat, att på 2 år skulle vinnas 200,000 R:dr. Men om man besinnar, att genast behöfves ett nytt postångfartyg och derförutan ännu ett annat, så lärer denna kostnad icke aflöpa under 300,000 R:dr. Hvar får man då penningar dertill?
— Allt sedan de tvänne olyckliga eldsvådorna, som på en mellantid af fern år ödeläde staden, har borgerskapet, både till antal och förmögenhet, undergått stora och för stadens framtida bestånd högst betänkliga förändringar. Med undantag af några förmögna borgare, hvilka icke, eller åtminstone obetydligt begagnat låneunderstödet, äro de öfrige, som nu skola återgälda det , på sätt frireskrifvit är, med hög ränta och icke obetydlig albetalningsproe. allmänt försatte i torftiga omständigheter. Husen, hvilka för det mesta äro af lånemedlen uppbyggda, äro högt ’) Hrr von Hartmansdorff och Rosen hlad. Den ao Maj f. m. 50 intecknade, och då dessa räntor äfven årligen mäste utgå, okas derigenom i tilltagande grad obeståndet oell ofÖrmågau att till Staten fullgöra dess anspråk för understödet lill dessa olyckliga innevånare. * « -'•äSij Genom 1835 års Ständers beslut skulle 5 proc. ränta och 3 proc. afbetalning eller tillsammans 8 proc. årligen erläggas för det beviljade låneunderstödet, tili dess detsamma vore återgäldadt; och det är uppå dessa 8 proc., hvilka jag anser innevånarn# oförmögne att erlägga, jag tager mig friheten, att vördsamt fästa B. R. o. Ad:s samt StatsUtsk:* uppmärksamhet. Jag delar med Utsk. fullkomligt öfvertygelsen, att Slaten väl bör med understöd bispringa innevånare, hvilka i en stad undergått olyckan af eldens härjande, men icke, att den bör efterskänka sådana medel. Staten bör underlätta den olyckliges bemödande alt uppbygga sin boning, men icke ersätta dess förluster. Jag gillar således ej motionärens syfte, att begära afskrifning af lånen; men jag begär befrielse för staden att erlägga annan proc. för desamma, än den för afbetalningen förelagda. Då dessa lån af Riksg.-cont. utbetalas, måste dessa och andra medel upptagas genom lån, för hvilka 5 proc. då erJades.
Mörtbergs ansökning, om rote-frihet för Gästgifvaregårdarne mellan Haparanda och Lappmarks Rå, Stockholm i Martii 1823. MANNERHEIM. Jon. Ullberg. Riks - Ståndens Protocolls - Utdrag, innefattande Remisser. Frän Fulloft. Borgare-Si ån det. S. D. Sedan Riksens Ständers till Stats-, Bancooch Riksgälds-Verkens Öfverseende valde Revisorers cl. 14 oc^ 1 å December år 1820 afgifne Berättelser nu blifvit läste till slut, så remitterades: Till S t a t s-Ut sk o tt e t: t:o Berättelsen örn Stats-Verkets tillstånd, styrelse och förvaltning. 2:0 Berättelsen om Allmänna MagazinsInrättningens räkenskaper och förvaltning, och 3:o Berättelsen om Riksgälds-Contoirets tillstånd och förvaltning. Till Banco-Utskottet: Berättelsen om Revisionen afBanco-Verkets räkenskaper m. m. samt till Statsoch Banco-Utskotten: Berättelsen om Götha Canal-Bolags, Götheborgs och Malmö förra Discont-Inrättningar från den tid Riksgälds-Conloiret med förvaltningen af nämnde Discont-Verk haft befallning. i ia6 Riks - Ståndens Och anmodas Utskotten, att nu genast och innan de, under Riksdagens lopp, af en mängd andra ärenden blifva Öfverhopade, lägga hand vid de i ofvannämnde Berättelser förekommande ämnen, der någon åtgärd af Utskotten erfordras, samt deröfver ofördröjligen sine Betänkanden till Riks-Stånden afgifva, i hvilken anmodan jemväl de Öfrige Riks-Stånden inbjudas att sig med BorgareStåndet förena. Den 27 Januarii 1823. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: Herr Lindströms, Jacob, och Herr Ullbergs, Jonas, den 20 dennes väckte och då på bordet lagde Motioner, om utdelning af Ståndets tryckta Protocoli och Bihanget till samtlige Riks-Ståndéns Protocoli vid Riksdagen 1817 och 1818.
Biddcrsknpet och Adeln samt Valof!. Borgare Ståndet med förkastande af Utskottets Utlåtande beslutit, att utom de tedan å Stat för Kongl. Biblioteket anviste t,ioo B:dr, ytterligare tjOooBtdr måga anslås, Då sålunda arne Stånd stadnat emot arne här utinnan och frågan efter Stats Utskottets tanka, såsom rörande anslag af Statens medel och ingående under den allmänna regleringen derom, likmätigt 69. §■ i Begerings formen, alltså bör vid detta förhållande öfverlemna® till afgörande utaf förstärkte Stats Utskottet, medelst omröstning så framt ej något Biks Stånd frånträder dess beslut och förenar sig med 2:tie af de andre; så har Stats Utskottet skolat sådant vördsamligen anmäla och får tillika föreslå följande voterings proposition. Den som bifaller, att, utom de för Kongl. Bibliotheket redan å Stat anviste 1000 B:dr yt - terli - Slats-Utskottct* Betänkande». gj§ {edigar» öooo R:dr må dertill anslås, b3 att hela ärliga AnsIagsSumman för Kongl. Bibliotheket kommer att blifva 3000 R-dr Banco» voterar Ja, den det ej vill Nej; Winner Nej* Så kommer någon tillökning uti den för Kongl. Bibliotheket hittills bestådda anslags-sum» tna, af 1000 Ridr, icke att ega rum, Stockholm dep jg Augut ti s.8sj* Ntö 4*3* Ankom den 45 AUgusti^iSa.j» Utlåtande rörande granskningen af Vadstena Krigsmanshus Cassäs Räkenskaper.
Dagen därpå var hela socknen i kyrkan, som också var pyntad med grönt. Högtidligheten till ära predikade prosten själf högmässan. När han började med sin skrofliga stämma, knuffade bondgubbarne hvarandra i sidan. » Känner du igen det, Larsson? Det där ha vi nu hört i tjugu år på den här dagen. » När gudstjänsten var slut, trädde biskopen för altaret. Där stod han, högrest och ståtlig med sin kräckla af silfver i handen och det gyllene biskopskorset glänsande i solskenet. När salmen förtonat från orgelläktaren började han med höjd stämma: » Och jag hörde Herrens röst, att han sade: Hvem skall jag sända? Hvilken vill vara vårt bådskap? Men jag sade: Här är jag, sänd migl Och han sade: Gäck åstad och säg till detta folket: hörer och förstår det icke; ser och märker det icke. Förstocka detta folks hjärta och låt deras öron lomhördt vara och förblinda deras ögon, att de intet se med sina ögon eller höra med sina öron eller förstå med sitt hjärta och omvända sig och varda salige. Men jag sade: Herre, hur länge? Han sade: till dess att städerna öde varda utan innebyggare ocb husen utan folk och rriarken ligger platt öde. » Med dessa ord. hämtade ur profeten Esais sjätte kapitel, kommer jag till eder. Det kan synas eder ett hårdt tal, meu i dessa förstockelsens tider är Men hvad han med smärta erfarit var den höga procenten af utan laga förfall frånvarande skolbarn, och han uppmanade skolrådet att i detta fall noga ställa sig skollagen till efterrättelse, hvars Bidrag mottagas med tacksamhet. Signaturer eller namn böra, om de önskas offentliggjorda, utsättas under hvart och ett insändt bidrag. Logogryf. R K A det en herrans tjänares plikt att säga ett väckelsens ord » Och så begynte en straffpredikan mot ohörsamheten och den andliga kallsinnigheten, så att kvin norna började snyfta och männen förvånade sågo på hvarandra. Prosten skrufvade sig på sin stol, synbarligen obehagligt berörd.
Uti aflåten nådig proposition har E. K. M. godtfunnit, i nedannämnda ändamål, gifva Rikets Ständer tillkänna: att, sedan hos Kammar-kollegium, i behörig ordning, är vordet emot vederbörande landskamererare, såsom kontrollant, samt häradsskrifvvarén i Gestriklands fögderi af Gefleborgs län /. E. Engström och kronofogden i orten, såsom uppbörds-redogörare, dels anmärkt, att kolnings-frihetsbevillning för de under Forssbacka bruk och masugn upplåtna rekognitionsskogar inom Wahlbo, Hedesunda och Årsunda socknar af berörda fögderi blifvit debiterad och redovisad för allenast 276 Storstigar Expeditions-Utskottets Förslag tiil tind. Skrifvelse, N:o 16.
Sedan nu ett friare Handelssystem blifvit antaget, så, om Sverige skall befordra några upplag, måtte det åtminstone vara oformligt, att tillställa dem inom Östersjön, då Sundska Tullen redan blifvit erlagd. En annan fråga är dessutom, om Porto-Franco-frihet bör på någon ort tillåtas. Den innebär naturligtvis antingen en förmån eller icke. I förra fallet vet jag icke, hvarföre just den orten skall åtnjuta en förmån på de öfriges be - 236 D e n - 12 Augusti f. m. kostnad. Hvad hindrar väl Wisby eller Slite, att söka nederlagsrätt på lagligt sätt. Hvad billighet fins väl, att denna ort skall fritagas från de afgifter och den beskattning, sorn alla öfrige måste vidkännas. Äfven finner jag det ur en politisk åsigt vara vådligt, alt gifva Gottland ett större värde, än det af naturen eger. Det är ändå den punkt, som är svårast af alla att försvara, och lättast för fienden att intaga. Jag kan häri icke finna annat, än en serskild localfördel för Gottland, äfven om den kunde tillvägabringas utan landets lidande, som jag icke kan föreställa mig, i synnerhet livad de östra kusterna beträffar. Jag vet väl, att uroch ilastningen icke är af den obetydlighet, att man precist skickade till Gottland, hvad man sedan behöfde i Sverige; men också kunde der lätt bilda sig ett lurendrejerinäste. Så länge vi för vår inre ordning behöfva hålla oss till ett Tullsystem, för att befordra Statsinkomst och Näringsskydd, skulle det otvifvelaktigt leda till allmän skada, om man tillvägabringade en Corporation, som ganska väl kunde uträkna, huru mycket Tullen kostade mer, än uroch ilastningen för det olofliga införandet. Herr Tham: Ihufvudsaken förekommen af Herr Hjerta, skall jag blott tillägga några ord i anledning af Friherre Cederströms sednare anförande. Han tror det Den i'J Au gusti f. ni. vara nyttigt för landet, att Gottland erhåller denna förmån. Det medger jag äfven, men kan icke vara så inskränkt i mina åsigter, att jag icke finner det äfven kunna blifva skadeligt.
Ingen kan blilva delegare i arméens pensions-kassa utan att vara på verklig eller indragen ordinarie stat. Pension tilldelas endast delegare i kassan på följande, i reglementet stadgade, hufvudsakliga vilkor: Rättighet till pension inträder först sedan delegare uppnått 50 års ålder, i förening med minst 30 tjenste-år, och erhållit afsked eller blifvit utnämnd till annan tjenst, hvars innehafvare icke vid afskedstagande kan från kassan blifva pensionerad med det särskilda förbehåll, i afseende å lönens belopp i denna tjenst, som här nedan omförmäles. Under-officerare vid gardes-rogementena, artilleriet, husar-regementet Konung Carl XV och ingeniör-corpsen samt regementsoch divisions-trumpetare vid artilleriet äro tidigare pensionsberättigade, nemligen efter 25 års tjenstgöring vid värfvad trupp, såframt de då uppnått 45 års ålder. Likaså få delegare, hvilka afgå ur tjensten 5 år före nu nämnda tid, förvärfva sig pensionsrätt efter dessa års förlopp, genom erläggande derunder af ofvan omförmälda expektans-afgifter; Den delegare i pensionskassan som, i krig eller fred, vid något bestämdt tillfälle, blifver, under utöfningen af rikets tjenst så obotligen förderivad, till lern stympad eller vanför, att han varder alldeles oförmögen att sin tjenst vidare förrätta och af denna orsak nödgas inom viss tid, från tjensten åtgå, kommer i åtnjutande af pension utan afseende på åldersoch tjensteår. Har skadan skett i krig, njuter han tillika en förhöjning i pensionen från 100 till 300 Rdr Rint; beroende af klass i hvilken pensionen af honom uppbäres.
Dessa ögon, som hade något af stjärnglans i sig, denna mun, som log som en flickas, denna hy, som var en ung flickas, och som jag förmodar 40-talets poeter enstämmigt kallade liljehvit, denna röst med sin egna brusande fulltonighet, en röst, hvars make jag endast hört hos fru Hwasser, och själfva denna fetma, som knappast vanprydde, därför att den så klart bevisade andens seger öfver det materiella — den vackra gången, de ända in i det sista lätta rörelserna motsade den — allt detta bildade ett helt, en bild, en ljus bild, som skall stå kvar som ett kärt minne för enhvar, som sett den. Och det är ej svårt att förstå, att om i yngre år det kvinnliga behofvet att behaga tog ut sin rätt, så att t. o. m. litet för mycket pärlor, band och blommor räknades till fru Limnells egendomligheter som ung, så fanns bär också något att pryda, en uppenbarelse, som nog icke skämdes för att visa sig. Jag minns henne från Läsesalongens sammanträden senast. Någon gång kom hon, och mycket deltog hon ej i diskussionen, men det spelande ögat följde hvarje ord, färdigt att sentera hvar tanke blixtsnabbt. Och plötsligt var hon — insomnad. V i sågo på hvarandra leende, vi kände till det, men hon sof icke som andra människor, hon tycktes kunna höra på samma gång, ty förekom där något, där hon ville vara med, var hon plötsligt vaken och liflig som en lärka. Det behöfver väl icke tillläggas, att det endast var undantagsvis och vid en diskussion utan viktigare afgöranden, en sådan blund kunde öfverraska den eljes mer än alla andra vakna och intresserade. Men det var framför allt som värdinna stora skaror minnas henne. Där skulle man se henne i hennes hem vid Röda bodarne eller på Malmtorgsgatan eller ännu hellre på det vackra Lyran, sommarbostället vid Mä- laren med de många gästerna. Här var den naturliga ramen för hennes eleganta personlighet och älskvärda konversationskonst.
Jag känner för väl den värde ledamotens skarpsynthet för att tro, att han uti mitt förslag funnit någon verklig anledn. till den öfvertygelse och det syftemål hos mig att åt K. M. vilja öfverlemna en sådan rättighet. Jag hemställer till R. o. Ad., om det är ett öfverlemnande af beskättnrsrätten, då mitt förslag innehåller, att R. St. borde bestämma tiden för markegångssättningen till d. i5 Jan., i förhållande hvartill uppsägningsoch levereringstiderna, uppbördsstämmorna samt redogörelsetiderna borde förflyttas, men öfverlemna åt K. M. att bestämma dessa tider samt att förordna om tiden, då denna förändring skall träda i verkställighet, dels derföre att det ligger öfver R. Strs förmåga att befatta sig med en sak, så ingripande uti hela uppbördssystemet som denna, och dels emedan tiden icke medgifver det för R. St. Det måste ligga klart för en hvar, att ett så bestämdt beslut, som mitt förslag afser, icke kan innehålla något öfverlåtande af beskattnrsratten; ty det är ingenting annat, som verkar på beskattningen, än tiden för markegångssättningen och uppbördstiderna, och då dessa tider af R. St. sjelfva bestämmas, kan jag icke under något vilkor medgifva, att ett öfverlemnande åt K. M., att i öfriga afseenden efter omständigheterna förordna, innefattar någon rättighet att utöfva beskattningen. Vidare vill jag nu icke yttra mig i ämnet. Hr Dalman: Då jag var en bland dem, som i sista plenum förnämligast yrkade, att H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion icke måtte remitteras, anser jag mig skvldig att lemna Gr. Horn en upplysning i anledn. af hans sista yttrande.
Häraf synes mig konseqvent följa, att ett och samma förhållande skall ega rum i afs:de å afgifternas debitering, så att, när afgiftens bestämmande beror af Pröfnings-komitén, ingen debitering utaf afgiften bör ifrågakomma förr än nämnde komité yttrat sig, hvarefter det först är kändt, huruvida Taxeringskomiténs åtgärd blifvit fastställd eller ändrad. Det är möjligt, att ett undantag i detta fall bör ega rum, derföre att man, tvärt emot hvad Hr v. Troil och jag vid förra Kiksdagen yrkade, antagit ett särskildt skatte-år för bränvins-försäljningen och föreskrifvit, att afgifterna skola förskottsvis erläggas, hvarföre och då skatte-året för städerna börjas d. 1 Oktober och för landet d. 1 November, den händelse, som Frih. Wrede förutsatt, verkligen kan inträffa, eller att Pröfnings-komité icke hunnit granska Taxerings-komités beslut då afgifterna skola erläggas, så att man nolens volens måste hålla sig till Taxerings.komiténs beslut. Men det kan ej nekas, att det är i högsta måtto inkonseqvent, att i en Författn. säga, att verkställighet skall följa å ett beslut, som i sjelfva verket icke är något beslut, förr än det blifvit af annan myndighet pröfvadt och fastställdt. Jag, för min del, skulle derföre hafva önskat, att en förändring af §:n kunde åstadkommas; men med alside på det särskilda förhållande Frih. Wrede framhållit, måste man låta inkonseqvensen qvarstå, ehuru mången säkerligen torde komma att deröfver högeligen sig förundra. Jag afstår derföre från att instämma uti Hr v. Troils yrkande, att ordet Taxerings-komité måtte utbytas emot ordet Pröfnings-komité. Hr v. Troil: I allmänhet skulle jag tro, att det är högst sällsynt, att en Pröfnings komitée icke slutat sina arbeten före September månads utgång, och jag tror, att motsatsen inträffar inom Pikets flesta län.