Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En Ledamot af Högvördige Preste-Ståndet har deremot anmärkt, att utgifterne för Rustningshästars och karlars anskaffning i samma mon tätare påfordras, som Cassations-Mönstringar derå oftare anställas, och har ansett Utskottets förslag endast till hälften hafva afliulpit de Rustandes lidande genom föreslående af Mönstringar hvart annat år, hvarföre lian, då lika skäl af behofvet tala för full hjelp, sora för half, önskat, att dea gamla föreskriften, om Mönstringar endast livart tredje år, må i sin fulla vidd göras gällande. Derigenom skulle numerhästen åtminstone för 3 år blifva qvarstående och tjenstgörande; någon brist på remonter vore icke att befara, ty dels kunde någon häst inom Rusthållsuelarne finnas dertill fullvuxen, dels brista aldrig hästhandlares speculationer. Staten syntes ock med lindrigare kostnad kunna låta dressera ett tredubbelt antal hästar hvart tredje år, än ett till tredjedelen mindre hvarje år. Hvad sålunda under olika åsigter anförd t blifvit, har Utskottet tagit under noggrant öfvervägande och har deraf hemta t så giltiga skäl för den öfvertygelse, att de årliga Mönstringarne medföra obestridliga fördelar, ej mindre för truppernes vidmagthållande i tjenstbart skick, än äf - Bcsv. och Oecon. Vt sk. Vilde. N.o gt. g ven för de Rustande sjelfve, att Utskottet afstår från den i dess förra Betänkande, nied fästadt afseende å Motionairernes önskan, föreslagna medelväg, och afstyrker Rikets Höglofl. Ständer att i nu gällande författning om årliga Cassationsoch Approbations-Mönstringar någon förändring i underdånighet begära.
Tiden blef väl gubben något lång, då fjorton dagar, tre veckor förflöto, utan all upplysning i frågan, men han gjorde dock ingen påminnelse derom. Denna mellantid måtte dock Magnus hafva användt väl, ehuru det icke såg så ut af hans merendels tigande förhållande till Lina, ty han sade en afton, då de åter båda sutto tillsamman: «Här trifs jag icke mera, bror. Adjö!» Och så gick han hastigt ut, men tvärs öfver salen in i förmaket; och gubben strök sig leende om hakan, då han hörde två lätta knackningar på Linas dörr. Den öppnades och tillslöts åter. «Blif icke förskräckt, söta Lina!» sade Magnus, som redan fattat hennes hand (han var riktigt flink i den manövern). «Det är obeskedligt af en sådan här björn att slicka sina tassar in i en jungfrubur – men björnen lofvar heligt att blifva spak som ett lam, om den här lilla handen vill åtaga sig värfvet att tämja honom, och folket kan väl intet hafva att säga derom, att jag uppsöker min – trolofvade – Lina? Goda, älskade Lina!» En genomskinlig rodnad på en skär, ren, qvinlig hy, just då den flammar upp i dunklare brand och vidgar sig i dallrande kretsar, är den oefterhärmligt skönaste rodnad. Den kan hinna vexa och aftaga och åter lifvas, förrän en sådan flicka som Lina, på ett sådant tilltal, får mod att höja det nedslagna ögat mot den bedjande och rörda blick, som söker det, och hviskande svara: Min gode, ädle Magnus! «Lina, min Lina!» Men en flicka kan i en sådan stund också känna en darrning smyga öfver den veka bildningen; och står en älskande man så nära till hands, som Magnus då just stod, så behöfver han icke ens vara artig kavaljer, för att med sin arm stöda den svaga. Också kan hon finna den blick, hvarigenom själ intränger i själ, för lång och gripande och med en rädd men säll rysning gömma det brinnande anletet mot hans axel.
De ärO på Stat uppförde» enligt Kongl. Majus begäran» Annat är FyJrings Staten» . Utskottet ian ej eller medgifva sig hafva lemnat anmärkningen utan svar, då Utskottet änfört skälet» hvarföre det icke trott, det någon SUmma för Fy rihgattte borde särskildt a Stat Uppföras; men likväl fästat Kongl. Majits Nådiga Uppmärksamhet å angelägenheten* att till detta ändamål använda en större summa, än hitintills skett. Då beloppet nU skall tagas äf anslaget för Flottorne» biefve detta naturligt» Vis i Samma mon minskadt* och jäg förstår icke, , hvarföre man icke skall trygga sig vid fen $Deh 18 September /• >n. anhållan hos Konungen» om särskildt afseende å Fyringarnes behof. Friherren Cederström, Jatot: Det kan väl låta säga sig, att Fyrings-staten tillhör tredje HufvudTiteln , efter det hitintills blifvit så* lunda praetiseradt; Daen då man närmare betraktar saken, finnér man att fyrings ansta!ten är en alldeles enskild Öeconomisk inrättning, till betryggande af seglaiionen, hvilken mest begagnas af de handlande, oell af deni betalas. Om nu fyrings-anstähen försämras, genom ett för knappt anslag» uppkommet deraf mindre skeppsfart i en sed na fe årstid. Derföre skulle jag ej anse det vara öfverfiödigt , om man anslog några iooo:de R‘-df mera åt en inrättning, söm inbringar betydligt i Statscassan; hvadan jag ock tillsyr ket bifall till hvad Herr Bruncrona föreslsgit. Herr Grefven öch UandtMarskalken gjorde proposition till bifall af första puncten i Utskottets Utlåtande. Äopades la och Nej. Grefve df Ugglas: Jag utbeder mig blott få fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns upp4 märksamhét derpå, att, om ett särskildt anslag kommer att för fyrings-staten äga rum» Imåste detsamma afdragas å hvad som blifvit änvissdt till underhålla-summa åt Flottorna» ^6 Den »6 September f. m.
Svenska producter af detta slag kunna säljas för samma och Den 12 December f. ni. bättre pris, än alla andra Länders. Den de! af den Svenska Får-afveln, hvars ull begagnas tili Commiss kläde, är af den lätta vård, att de gå ute i marken större delen af år ef. De behöfva icke några särskildt för dem inrättade hus och dylikt, som de finare racerna. Det är just i de orter, der de gröfre racerna finnas, som sådana Fabriker borde anläggas. Den uppmärksamhet för Fabrikerne , som Friherre Toll äfven yrkat, är icke af behofvet påkallad, eniedan Fabrikernes egentliga föremål är appreturen pä klädet. Jag skulle förmoda, att en återremiss icke tjenar till något ändamål. Att Siänderne skulle tillstyrka Arméens beklädande uteslutande med Svenska tillverkningar, tror jag icke vidare än hittills kan utsträckas , då den Indelta Arméen nästan alltid förses, med Svenskt kläde; så framt ej Rikets Ständer vilja anslå särskildta medel för den dyrhet, som derigenom kan uppkomma. Grefve Cronhjelm: I anledning af den sista värde Talarens yttrande, tror jag mig böra nämna, att den upplysning om fårskötseln jag i mitt anförande åsyftat, icke finnes i Abilgaards Lärobok. Jag menade icke blott upplysning om botemedel för åkommor hos fåren, utan äfven om constructionen af deras boningshus, om fårens skötsel , o. s. v. Dessutom är Abilgaards bok så vidlyftig , att man icke kan begära att Allmogen skall köpa den. Jag menade én liten kort undervisning , sådan som den, hvilken vanligen plägar åtfölja Almanackorne } och hvilken vöre vida äadamåls-enliga - Den 12 December f. m. re. Det har blifvit nhVnndt, att Arméens beklädnad med Svenska tillverkningar skulle blifva dyrare , än med utländska.
Uppläst och godkandt hos Ridd. och Adeln den 12 Maji 1834* Preste-Slåndet den 12 Burgare-Ståndet den 12 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underd. Skrifvelse om utvidgad frihet för Presterskapet att få Embetsbref till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande j genom Kronobetjeningens försorgs fortställde. (Oeconomie-Utsk. N:o 27.) S. A. K. Genom Kongl. Circulaire-brefvet till samtl. Landshöfdingarna oeh Consistorierne i Riket af den 16 Junii 1813 är väl vederbörande Presterskap berättigad t, alt sådana ”skriftliga upplysningar, sockenstämmo”protocoll, utlåtanden m. m., som af E. K. Maj:ts Befallningshafvande ”infordras, till närmaste kronobetjent, lör undgående af postportokest*. 38 Expeditions-Utskottets Förslåg till Vild. Skrifvelse N.-o 29. ”nåd, aflemna, hvarefter denne är pligtig att handlingarne med den van"liga kronobrefposten till Landshöfdingen fortställa"; men som det ofta inträffar, att Presterskapet föranlåles, dels till följd af ständigt gällande föreskrifter, dels tillfälligtvis, till E. K. M:s Befallningshafvande! insända handlingar och skrifvelser, som icke infordras, hvarigenom belydliga utgifter Presterskapet tillskyndad; så' hafva pikets Ständer, för .att afhjelpa denna olägenhet och dymedelst förskaffa
Han befriar landet från utländingen och så tar han hufvet af befriarne; han befriar landet från utländingar och så drar han in utländingar och sätter dem, Peutinger och Norrman, öfverst öfver alla rikets herrar och myndigheter; han är galen! Så skulle han befria kyrkan från människofunder, och så påbjuder han nya funder vid lifsstraff! Denne frihetshjälte är den störste tyrann som lefver; denna tyrann är den störste befriarehjälte som lefver! Kan Du tänka dig att han ville förbjuda mig gå hit i afton; och när jag gick ändå, kastade han sin ungerska stålhammare efter mig, som guden Tor kastar sin efter trollen. Det var på ett hår han slagit ihjäl mig som de påstår det kanske Du inte hört, att han slagit ihjäl min mor! ANDRA AKTEN GÖRAN P. lystrar. Nej, kors, det har jag aldrig hört! PRINS E. Jo. Och det förstår jag, det finner jag stort! Att känna sig stå öfver mänskliga fördomar, att döda det som står i vägen och trampa sig fram öfver de andra. Vet Du ibland när han kommer i sin stora filthatt och blå kappan och bär sitt vildsvinsspjut som käpp, då tror jag det är guden Oden själf. När han då är vred uppe i öfversta stockverket så påstår folket att de känner det ända ner i källaren, alldeles som när åskan går. Men jag är inte rädd för honom, och därför hatar han mig; men han har respekt för mig på samma gång. GÖRAN P. ler tviflande. PRINS E. Du ler, Du! Haha! Det är därför att Du inte har respekt för någonting! Inte ens för dig själf! GÖRAN P. Det allra minst! PRINS E. Är Du ett sådant as då? GUSTAV VASA GÖRAN P. Efter alla säger det så måste jag ju tro det! PRINS E. återknyter sin förra tanke. Och... Denna tanke förföljer mig... Jag tycker han liknar den gamle Oden, sade jag. Oden som kommer igen och sköflar de kristnes tempel liksom de en gång plundrade hans... Du skulle ha sett i går hos Herman Israel hur de vägde och räknade kyrkoskatterna, det var hemskt... Och vet
Utom den utvägen att det då ginge an för emottagarne att samla ihop anslaget för några år och på en gång använda hvad som behöfdes, sä får jag exempelvis tillägga, att då anslag, pä min begäran, beviljades för den Småländska landtbruksskolan och vi blott fingo den ringa summan af 1000 ndr, så blef den lilla skärfven dock för oss en samlingspunkt till öfverläggning om huru de skulle användas och vid samrådandet derom beslöto vi sjelfve tillskjuta hvad som brast. Måhända skulle äfven sådant kunna tillvägabringas i Norrland. Emedlertid blir det alltid Statens skyldighet att rättvist fördela sina håfvor och om vi af Jemtlands landtbruksskrifter nogsamt känna att för deras landtbruk, som genom Landsh. Törnes nitiska bemödanden blifvit förbättradt, behöfves en landtbruksskola eller dylikt, så anser jag olämpligt att, såsom Utsk. har gjort, på grund af mer eller mindre ofullständighet i motionärens förslag, tillstyrka att motionen icke måtte till någon R. St:s åtgärd föranleda. Frih. Cederström: De kostnader, som R. St. behaga anslå till uphjelpande af rikets landtbruk äro otvifvelaktig!, der de med omsorg anordnas och fördelas, ett utsäde, hvaraf landet har att vänta sig rika frukter. De åsigter Hr von Hartmansdorff nyss framställt, måste således af mig lifligen hyllas; men mig synes det föredrag - 106 Den 24 April. nigsningssätt, han föreslagit, icke vara det säkraste för alt leda till ändamålet. Frågorna torde fastmera böra delas; och anhåller jag sålunda hos Hr Frih. o. Landtm., att H. Ex. behagade framställa propos. på hvardera af dessa punkter serskildt.
Öfvervigt i Handel gör det icke heller, om icke under en så ovanlig Conjunctur, som den närvarande, öfvervigten är i Handeln med de Utländske Magter, som äga en så stor del af vårt Sedelmynt. Äfven här har man blifvit förvillad af Författare, som då de påstå, att Rörelse-Capitaiets belopp bestämmes af Productionen, tala blott om Länder der klingande Mynt är gängse. Om vi finge aldrig så myc - Den 2 3 December. ket klingande Mynt in genom ökade Exporter, öktes ej derföre Rörelse-Capitaiet, så länge detta blott består i Sedlar, som ej vid presentation inlösas. Äfvensom det var en indirect Beskattning på Capitalisten och Penninge-Löntagaren, då man 1809 gaf ut för mycket Sedlar; så blefve det en på Fastighets-Ågaren, att nu gora en, i synnerhet hastig, indragning af dem. Utomdess de Capitalister, som mäst förlorat genom 1800 års Banqueroute och 1809 års Sedel-utsläppuing, äro för en stor del just de, som af farhåga för vidare Mynt försämring sökt att de sednare åren realisera sina Sedlar genom Fastighets köp. Skola nu de först förlora genom sina Capitalers förutgående nedsättning i värde och sedan genom de för dem köpte Fastigheters ? Man klagar, och med allt skäl, öfver den stora Sedel-utsläppningen I8C9- Man ville med den bestrida Statens trängande utgifter, i hvilka således Ägare af Fastigheter för dessa ej deltogo, utan tvärtom gjorde en ytterligare vinst på alla Fordrings-ägares bekostnad. Men sedan denna Sedel-Fabrication en gång skedt, sedan alla priser hunnit satta sig derefter , hjelpes Landet ej, med att åter inskränka RörelseCapitalet och hastigt nedsätta priserne.
Regeringsformen har den anmärkning blifvit gjord, att frågor om förklaringar, ändringar och uphäfvande af Grundlagar, äfven ifrån Riksens Ständers Plena, borde till Con - 764 Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll stitutions Utskottet få remitteras och i 81. §. den förändring göras, att i stället för orden: Ej må frågor derom i Ståndens Plena väckas, utan anmäles de eter skulle denna §. så styliseras: Ej må frågor derom, till någon slags öfverläggning, i Ståndens Plena väckas och uptagas, utan anmäles de samt i stället för den 83. §. Frågor rörande Grundlagarnes förklaring eller tillämpning, må icke eller någonsin kunna till öfverläggning i Ståndens Plena uptagas utan anmäles de hos Riksens Ständers Constitutions Utskott och behandlas i samma ordning som båda näst föregående §.§. föreskrifva. Beredningen har e.j underlåtit att göra behörigt afseende på de skäl anmärkaren anfört för de förslag till ändringar han upgifvit; men den har icke trott sig kunna tillstyrka något bifall till dessa. Förslag. "Wid den sist förflutne Riksdagen hade innom Utskottet samma, betänkligheter kommit under öfvervägande, men (Utskottet) Beredningen påminte sig att man då ansett Constitutionens esprit vara fullkomligen uttryckt i de stadganden Grundlagarne innehålla. Xär Lagstiftaren öpnade ett tillfälle att göra. förändringar i Grundlagarne lagligen möjliga, borde hans bemödande å. andra sidan sträcka sig derhän att dylika förändringar icke alt för lätt eller alt för ofta, kunde för sig gå. Af sådant skäl blef stadgadt att Motioner till Grundlagens förändring dels endast af enskildte personer fingo göras, dels endast hos Utskottet enskildt fingo väckas; I det förra fallet försäkrades
N.-o 4-3. 8:0 Den, som vill, att Chartas-beloppet å Fullmagter, Öppna Bref, Constitntorial m. m., skall beräknas efter beloppet af de löne-förinoner, som företrädare föregående året uppgifvit, och för hvilka han bevillning enligt 3 art. erlagt, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, skall ifrågavarande Chartse-belopp beräknas efter medium af de fern sista årens, tjensten åtföljande och till taxering uppgifna löne-förmoner, för hvilka bevillning efter 2 art. blifvit erlagd. I afseende på afskeds beläggande med stäinpladt papper, bar Vällofl. BorgareStåndet beslutat, ”att de böra charteras såsom Protocolls-Utdrag eller Utslag från det Embetsverksom dem utfärdar’. Under förutsättning, att Bespective Ståndet harvid afselt endast sådana afsked, som, efter Utskottets förslag, böra beläggas med igdel af det belopp stämpladt papper, hvarmed den afskedstagandes Fullmagt eller Constitutorial är försedt, och att hvad, för åtskilliga vid afskedstagande inträffande fall, för öfrigt finnes föreskrifvet, således af Borgare-Ståndet blifvit godkänd t, får, i händelse förstnämnde beslut icke frånträdes, sedan 3:ne Riks-Stånd antagit ofvan - Bevillriings-Ulskotlets Memorial. N.-o /f3. 17 nämnde tillstyrkande i frågan, härmed i och för omröstningen i Höglofl. Förstärkta Stats-Utskottet vördsamt proponeras: 9:0 Den, som bifaller Utskottets för-» slag, att afsked förses med stämpladt papper till ^gdel af det belopp, hvarmed dea afskedstagandes Fullmagt eller Constitulorial å samma tjenst är charteradt, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner
Grinebner, råttornas försvarare, ville och kunde icke jäfva vittnesmålen, men lade domstolen likväl på hjertat, att hans klienter ”sutte i en viss häfd och nyttjanderätt, hvilken svårligen kunde dem frånkännas;” vore domstolen härutinnan af annan mening och ansåge tillständigt att vräka dem, hoppades han, Grinebner, dock, att ”man måtte bevilja dem annan ort att derpå lifnära sig; dessutom bör vid deras aftåg beviljas dem fritt säkert skyddsfölje mot deras fiender, vare sig hund, katt eller andra deras fiender, också hoppades han, att om några af råttorna vore hafvande, tid måtte beviljas dem att föda och derefter med sin lifsfrukt i trygghet aftåga.” Utslaget fick följande lydelse: ”På klagan och svar, på tal och gensägelse och på inhemtad kunskap och allt hvad till rätt hörer är med dom och rätt beslutadt, att de skadliga djur, som kallas åkerråttor, skola inom 14 dagar efter detta utslags afkunnande utrymma, bortdraga och för eviga tider förblifva fjerran från Stilfs-boarnes åkrar och ängar; men om ett eller flera af djuren äro hafvande eller för ungdoms skull ej kunna följa med, desamma skola under ytterligare 14 dagar åtnjuta skydd och säkerhet af hvar och en, samt efter dessa 14 dagar aftåga.” Om besvärjelsens, likasom bönens, omätliga kraft kan man få en aning, då man betänker, att i dem samverkar den i ordet uttryckta viljans och begreppets inflytelse med sjelfva ordets kraft såsom ren form. Ty det materiella ordet, det med örat uppfångade ljudet, formuläret såsom sådant, utöfvar en magisk verkan, utan att man behöfver känna dess betydelse. Massan af folket med dess okunnighet i kyrkans och lärdomens officiella språk skulle vara illa lottad, om de ”pater noster,” de ”ave Maria,” som hon med minnet inhemtat, fast ej med tanken fattat, fördenskull vore utan andligt värde – om den latinska messa, hvars ljud församlingen med andakt uppfångar, saknade en uppbyggande och helgande förmåga derför att hon icke begripes.
En utmärkt talare har nyss upplyst, hurusom den, i utlandet åtminstone, anses vara raka motsatsen. Granskas den fördomsfritt, måste man snarare sluta sig till den sednare meningen, åtminstone torde man icke på allvar kunna påstå att vi lemnat våra näringar vind för våg, Sidenfabrikationen t. ex., den som anses mest hotad, har ännu ett skydd af goda 15 proc. för tillverkningen; blott denna sednare bör ju skyddas, då råvaran är tullfri. Porcellaines-fabrikationen sedan, huru såg den ut under införsel-förbudstiden? Jo, den var af uslaste beskaffenhet, glasuren kunde med knif sönderskäras. Allt som Den 9 Februari. 515 tullarna nedsattes, förbättrades den; nu läflar den med den bästa utländska och förklarar sig fullt belåten med den föreslagna tullsatsen; sammaledes hattmakarne, de der icke vidare önska något skydd alls; och slutligen söker man härväcka vår misskund med de stackars tillverkarinnorna af konstgjorda blommor, hvilka nu elter Franska traktaten skola svälta ihjäl. Lyckligtvis delas icke denna farhåga af nämnda fruntimmer sjelfva, som tvärtom uttalat sig för förändringen, då tullen å de konstgjorda blomdelarna, hvilka aldrig här tillverkats, blifvit så betydligt nedsatt, under det att importen af de skrymmande färdiggjorda blomstren, älven med låg tull, icke torde bära sig. Sålunda försvinna vid närmare granskning alla de vådor, man nu förespeglar industrien, och säkerligen skall här, liksom alltid, den satsen besannas, att billiga tullsatser, långt ifrån att skada, tvärtom, genom nyttig täflan med utlandet, befordra egna näringars utveckling. En annan vigtig fråga är den om tullintradernas förminskning genom traktaten. Frih. Klinckowström beräknar denna till 2,500,000 för första året; och genom fortsatt summering får han, om jag hörde rätt, lör alla 12 åren, 30,000,000 rdr såsom statskassans förlust på traktaten. Detta vore fullt rigtigt, såvida importen icke ökades alltefter som tullarne nedsattes; men då så naturligtvis inträffar, håller Frihms uträkning icke streck.
M. icke få till capitaine utnämna den förtjente, derföre, ali den ölyckan icke inträffat, alt någon capitaine blifvit ihjel sk j 11 tell ? I de länder, der man äger särskilda löner för staber, der Regeringen äger medel alt gifva löner, sorn motsvara värdigheten, kan stadgandet vara lämpligt, men icke hos oss. Hvad civila tjenster beträffar, så förhåller sig dermed ungefär på samma sätt, härledande sig egentligen från brist på pensioner. Åtminstone har förhållandet hittills varit sådant i K. M:s cancelli, att som ingen gammal embetsman kunnat afgå förr än han tjena! 4o, och uppnått 65 år och dertill varit sjuklig så att läkarebetyg kunnat derom meddelas; så hafva de gamla tjenstemännen måst tjena qvar så länge, alt de slutligen varit nästan oskickliga al t förrätta t jernsten. När jag såsom statssecret. tillträdde Ecclesiastik-expedilionen, sä var förhållandet, att den som innehade första copistlönen var expedts-secret. och gjorde expedtssecret. -tjenst, och den som innehade andre copistlönen gjorde prot.secret.-tjenst och hade i många år innehaft prot.secret.- iullmnkt. Den äldste tjenstemännen, som icke var försedd med någon lön, innehade prot.secret.-fullmakt och hade i manga år förrättat dylik tjenst med exped.secret.-värdighet. Han h ide tjenat i 1781', men hade, som sagdt är, ännu ingen i68 Den ig Augusti f. ra. lön. Annat sätt att fasta tjensteinännen vid verket och få Kronans tjenst förrättad gafs då icke, än att meddela vederbör. fullmakter på beställningarna, som de ulöfvade, fastän de icke bade löner derför. Om 1111, sedan baltie och flera löner äro beviljade, sådana förhållanden likväl måste ytterligare fortfara, derföre att R.
Vid förnyad föredragning af Bevillningssarnt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens den i 3 och 17 sistlidne October under N:s 2/; och 26 afgifne, samt den 23 i berörde månad e. m. på bordet lagde, Utlåtanden i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkanden: N:o i3. angående yrkadt förbud mot införande af utländska varor; N;o i5. Angående yrkad högre tull å vissa från Ryssland och Finland inkommande varor; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit den 17 sistlidne Augusti e. m. och den i4 sistlidne September e. m. af Ridderskapet och Adeln bifallne, Utskottens ifrågavarande Utlåtanden borde läggas till handlingarne. Föredrogs å nyo och bifölls Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den i3 sistlidne October un - Den 6 November f. m. der N:o 23 afgifne, samt deri a3 i berörde månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 12 förut meddelte Betänkande om inrättande af Porto Franco på Gottland, m. m. 6 Å nyo föredrogs Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens deri 17 sistlidne October under N:o 25 afgifne, samt den 23 i berörde månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande angående motioner om premier för bränvins exporterande, samt beredande af utvägar för utförande deraf till Norrige. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Jag kan ej annat än biträda Utskottens tillstyrkande, att afslå de väckta motionerne, enär icke uti sjelfva BränvinsbrännirigsFörordningen den princip blifvit följd, att göra productionskostnaden så lindrig som möjligt, hvilket ulan tvifvel vore den bästa premiianstalt för bränvins-utförsel, och säkraste förbudet mot dess införsel. Jag yrkar alltså bifall till Utlåtandet.