Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
5:o, angående anslag till en särskild byrå i Ecklesiastik-departementet, för handläggning af folkskole-ärenden, 69:de punkten, litt. v; 8 Stats-Utskottets Memorial N:o 220. morn. 6:0. angående tillökning i anslaget för Sundhets-kollegium, 72 punkten, samt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial N:o 210, 2:a voteringen; mom. 7:0, angående understöd för Doktor Sandahls medico-pneumatiska anstalt, grundar sig på samtliga Riks-Ståndens. i enlighet med Utgifts-afdelningens förslag, fattade beslut öfver Utskottets i 85:te punkten af Utlåtandet N:o 139 gjorda hemställan; morn. 8:0, angående anslag för offentliga vetenskapliga föredrags hållande i hufvudstaden, N:o 139. 89:de punkten samt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial. N:o 207, pag. 7; mom.
Han förestälde sig linier dragna från öppningens fyra hörn till hörnen af det midt för varande stora fönstret, samt dessa linier fortsatta till husväggen på andra sidan gatan och kom till den slutsatsen, att när luckan hastigt öppnats, skenet ögonblickligen skulle utbredt sig öfver en yta, hvars omfång motsvarade minst trettio fot i fyrkant. Om luckan farit upp med stark fart och dess handtag slagit mot ångpannemuren så hårdt, att en skottliknande smäll hörts, skulle såväl muren som handtaget tagit skada; men båda voro nu fullkomligt oskadade. Ja, än mera, då Hammar så kraftigt han förmådde slungade upp luckan, iakttog han, att dess gångjern hindrade den att nå muren. Luckan hade visserligen förorsakat buller, men ett mera metallrasslande och långvarigt än skottliknande ljud och skulle ej ens i nattens tystnad och oförberedt kunnat tagas för ett skott. Af en arbetare erhöll han upplysning om hvar trälådan med det glödgade lädret haft sin plats samt huru denna varit konstruerad. Lådans sidor och botten voro hoptimrade af tvåtums-tjocka bräder, invändigt beklädda med jernplåt, och hade stått vid en härdugn bredvid ångpannan. Lädret hade uppfyllt lådan till hälften. Elden kunde visserligen uppstått så, som fabrikens egare sökt göra troligt; men mycket talade deremot för att elden ej börjat på detta sätt. Lädrets uppglödgning hade ej kunnat förorsaka så stor hetta, att jernplåten blifvit nog varm för att antända lådans träbotten, och som trä är dålig värmeledare kunde hettan från jernplåten ej genomtränga träbotten och nå det oljedränkta golfvet. Emellertid hade början skett inom det område, som begränsades af ångpannan, läderlådan, oljkanneskåpet och trappan till de öfra våningarna. Detta var stäldt utom allt tvifvel. Fridolf Hammar underkastade föremålen här en hastig men noggrann undersökning. Plötsligt böjde han sig ned och upptog ett föremål från marken. Det var en fyrkantig jernbit, i hvars ena ända fans en ögla, hvaremot i den andra funnos lemningar efter ett hvitt kalkhaltigt pulver. Hammar såg ofrivilligt upp som om han väntat att finna trappöppningen qvar, log ett besynnerligt leende och fortsatte att söka.
Det ena afser att genom fällande af annans skog och dess försäljning bereda sig en inkomst, det andra slaget af åverkan begås af den klass utaf pä landet bosatta medborgare, som är nedtryckt af fattigdom, för att i behofvels stund värna sig för en af vårt klimats största olägenheter, kölden. Jag medgifver, att det första slaget, ifall det kan från det andra skiljas, bör såsom stöld heslraffas, men enahanda förhållande eger icke rum å det andra slaget, hvilket onekligen är det talrikaste. Det är väl sannt, att man får tillgripa mycken ved, innan dess .värde öfverstiger 5 R:dr, då man skulle straffas såsom tjuf, men åverkaren af, till denna summa ej upgående, skogsprodukter skulle i alla fall få plikta såsom den der begått snatteri, och småningom skulle begreppen af stöld och snatteri samt åverkan sä sammansmälta, att någon skillnad dem emellan éj funnes qvar. Om äfven på denna väg skulle vinnas hvad som Utsk. åsyftat, eller förminskning af tillgreppen å växande skog, så fruktar jag likväl, att man å andra sidan finge ett så stort antal af personer, hvilka blifvit stämplade såsom tjufvar, att de rättsinniges öfrige egendom deraf finge känning. I den ort, hvarest jag är, bosatt, kan jag icke med bästa vilja i verlden freda mig för åverkan, vare sig af det ena eller andra slaget, och jag skulle i sanning gerna se, att det förstnämnda slaget af åverkare, eller de, som åverka skog för att sedermera försälja densamma, hlefve strängt bestraffade; men jag anser det vara alltför hardt, att en mängd fattiga menniskor, stadda i den belägenhet, alt de äfventyra att frysa ihjäl, om de ej förskaffa sig bränsle, skola stämplas såsom tjufvar, derföre att de, om äfven på ett olofligt sätt, söka skydda sig och de sina från köldens lidande. Vi veta, att sedan strafflagar blifvit stiftade, komma de merändels att tillämpas på de fattigaste sam - 46 Den 14 No v emi) er hällsklasserna, hvilka icke så lätt som de bättre lottade kunna slingra sig undan straffet.
Och så plötsligt, så plötsligt, som man släcker ett ljus, försvann allt, som lyste och rörde sig och larmade omkring honom. Han sjönk, som när man kastar en sten i vågorna, djupare och djupare ned i medvetslöshetens bottenlösa haf, till dess han icke hade mera aning o m sin tillvaro, än en människa, som aldrig varit född. Passagerarne k o m m o småningom ombord. » Lux » lättade ankar och gick för full ånga ut på det solglänsande hafvet. Man uppsökte sina respektive hytter, slog sig ned på däck för att röka eller prata. Damerna valde sig de bästa hörnen, där de i lä för vinden och solen i lugn kunde läsa sina romaner; hvar och en gjorde sig det så bekvämt som möjligt. En dam var alldeles nära vid att sätta sig ofvanpå den sofvande mannen, som, inhöljd i sina plaider, snarare liknade ett paket än en människa, men en af matroserna varnade henne: » Akta sig, fröken! Där ligger en löjtnant. » Dagen gick, supén serverades, och natten kom, men han, som sof på soffan, rörde sig icke. Då man nästa morgon fann honom orörlig på samma plats, började passagerarne stanna i sin promenad fram och åter på däcket, stirra på det sofvande byltet och böja sig ned för att läsa på visitkonet på soffan, som man läser på namnet, fästadt på en växt i en botanisk trädgård. Andra dagens afton var en stilla folksamling omkring honom, och de väntade, till hälften rädda, till hälften nyfikna, att få se honom ge ett lifstecken ifrån sig. » Ä r han d ö d? » frågade man en ung fransk läkare, som länge stått och betraktat honom. » Tror inte det! » svarade läkaren. » Han har troligtvis nonan, » och så vände man den sofvande ryggen och gick vidare. Men han, som sof, visste icke, om det var tusen år eller en dag, som han legat orörlig på djupet af sömnens haf, ty i medvetslöshetens värld finnes ingen tid. Men så kom det - ett ögonblick, då hans släckta medvetande sakta, sakta började vakna och stiga som en skör bubbla genom verklighetens vatten uppåt emot ljuset. Och då bubblan hade nått upp till ytan af det bottenlösa haf, där den legat, öppnade den sofvande åter sina ögon och såg upp.
Riksens Ständer, sorn i denna mening instämde, afläto ock en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t med hemställan, att de bergsfogdarne åliggande göromål måtte, i mån af innehalvarnes afgång, öfverllyttas dels på vederbörande kronofogdar och häradsskrifvare, samt dels på bergmästare och geschworner; men som emedlertid ännu ingenting afhörts om förenämnde, öfverflödige bergslögdeljensters »('skaffande, hade motionären ansett sig föranlåten att återigen fästa uppmärksamheten på denna fråga; — varande densamma af destnmera vigt, sorn den alsåge en besparing i statens öfvardrifna utgifter; hvadan alltså motionären föreslagit, alt Rikets Ständer täcktes hos Kongl. Maj:t förnya sin underdåniga hemställan derom, att bergsfogdetjensterna kunde upphöra, och att med de dem tillhörande göromål måtte förhållas, på sätt Rikets Ständers förut i ämnet aflåtna underdåniga skrifvelse antyder. — I detta förslag hafva riksdagsfullmäktige Anders Andersson från Wermlands län samt Anders Eriksson och P. Persson från Örebro län med motionären sig förenat; 2:o af Herr C. II. Berglund, som anfört, att bergsfogdetjensternes indragning redan länge varit föremål för Riksens Ständers öfverläggningar; men, som denna indragning sannolikt ej förr än i sammanhang med en reorganisation torde kunna verkställas, så ville motionären nu blott påyrka upphörande af bergsfogdarnes befattning med fast egendoms uppskattning i bergslag, hvilket desto lättare kunde ske, som kronofogden eller dess ombud, länsmannen, verkställer ej allenast utmätnigen, utan äfven fastighetens exekutiva försäljning; och vore upphörandet af bergsfogdarnes befattning härmed så mycket mera af behnfvet påkalladt, som denna deras åtgärd, oberäknad tidsutdräglen för fordringsegaren, äfven högst betungande drabbar gätdenären, då desse tjenstemän, enligt Bergs-Kollegii Bref af den 7 April 8 Allm.
Kron-Prinsens förmälning och verkställde Utrikes resa ; hvilka frågor blifvit öfverlempade tilt Förstärkta Stats-Utskottets afgörande. 5:o Instämmande uti Ridderskapets och Adelns beslut, att anmoda E.ipe* ditions-Utskoltet om uppsättande af underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:l med anmälan , det Högsta Domstolens samtlige Ledamöter blifvit i deras vigtiga kail bibehällne; samt uti Preste-Ståndets beslut, det Constitulions-Ulskollet skulle annio las föreslå ett tillägg i i4 §. af Justi tiaaOmbuds mannens Instruction. 6:o Förkastande af följande Utskotts Betänkaiulen; nemligen: Stats-Utskolitets: 0114 inkvarteringen för Vendes Den 19 November f. m Artilleri Regemente; angående Pension åt framlidne Riks Rådet Grefve Liljencrantz^ Dotter Friherrinan Tornerhielm ; om tiliök ning i LÖnerne för de Fyra Stats-Secrelerarne; oell öfver de anmärkningar, som vid Utskottets Utlåtande i sistberörde ämne blifvit gjorde; Statsoch B a n co - U t s k o 11 e rist om sättet för bestridandet af de penninge anslag till allmänna arbeten och företag, hvilka Sländerne kunna vid denna Riksdag fmna skäligt besluta samt hvad som möjligen kail brista i de tillgångar, sorn kunna utses till fond för mindre Creditivel; Bevill - 11 ings-Utskottets: angående Post-verket och de deraf inflytande Bevillning'' medel; La g-U ts k o 11 e is : öfver väckt motion om förbud för Ledamöter i Idof-Rätt, att sig emellan byta lottade mål; angående förän 7 O dradt sätt för Författningars uppläsande i Kyrkorne; och rörande yrkad skyldighet för Konungens Befallningshafvande alt genom Promotorial befordra'" enskildes Lagsöknings-ärenden, då Gäldenärerne vistas i andra Län; samt Allmänna Besvårsoch O e c o 11 o m i e - U t: sk o 11 e t s': om eli Köpings anläggande i Frycksände Socken i Vermland; om Frälse-bondes befrielse från Fjerdingsmans befattningens bestridande ; i frågan ont skylldigbet för Pastorer, att årligen insända Utdrag nr Kyrkoböckerne öfver födde och döde personer ; och om inrättning af Porto Franco samt åtföljande ned*rlags rättighet för Ön Gottland. *3S Den 19 Norembir f, m. 7:0 Vägran alt antaga Preste-Ståndels inbjudning, det de öfrige Riks-Stånden studie sig nied Preste-Ståndet förena uli underdånig anhållan hos Kongl, Maj:t , att vid hvad Kyrko-Lagen stadgar, i afseende na skyldigheten för äkta Makar, alt personligen inställa sig i Consistorium vid skiljobrels erhållande, måtte lå förhlifva. 8:0 FÖ r b li f va n d e vid det af Ståndet fattade beslut,
Lagerbjelke föreslagit att Utskms förslag, måtte antagas med den förändring, att sådan öfverenskommelse, som deri omtalas, ej må brytas, utan att minst -| af delegarne, tillsammans egande minst \ af den jordrymd, för hvilken öfverenskommelsen blifvit ingången, samtycka till dess förändring eller upphäfvande. Hr Gr. o. Landtm:s härefter först till bifall å Utskms ifrågavarule förslag framställda propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, och då sedermera Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga samma förslag med den af Frih. Cederström föreslagna förändring, ropades nej; hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. antoge utskms förslag med den af Gr. Lagerbjelke föreslagna förändring, samt då härvid ropades starka ja, jemte åtskilliga nej, förklarade det han trott sig finna att denna sist framställda propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja. Frih. Cederström, Claes Rud., begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voter:s-propos. Den som bifaller första punkten af Lagsamt Allm. Resv,- o. Ekon.-Utskms betänk. N:o 19 voterar ja; den det ej vill voterar «ej; vinner nej, antages Utskms i berörde punkt gjorda förslag med den förändring, att sådan öfverenskommelse, som deri omtalas, ej må brytas, utan att minst |:delar af delegarne, tillsammans egande minst |:delar af den jordrymd för hvilken öfverenskommelsen blifvit ingången, samtycka till dess förändring eller upphäfvande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 2. Nej — 20. Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, alt Hr af Geijerstam!
Revisorernes i följd häraf fattade beslut någon befordran icke återgå; och g) att, om anledning dertill skulle förefinnas, äfven utan anförda klagomål göra erinringar vid åtgärder och beslut, som i frågor rörande tillsättning af tjenster, löner eller pensioner blifvit af vederbörande styrelser vidtagne. § 4. För öfrigt skola Revisorerne vid deras förrättning noggrannt iakttaga hvad så väl Riksdags-ordningen i afseende å dem innehåller, som den för Banko-fullmägtige utfärdade ansvarighets-lag stadgar och förmår; börande Revisorerne doldt och förtegadt hålla hvad som rörer enskilda personers förhållanden till Banken, eller för öfrigt, i afseende å detta Verks förvaltning, enligt Rikets Ständers beslut, tyst vara bör. § 5 Revisorerne vare det förbjudet att, med undantag af de i 8 och 9 §§ af denna Instruktion omförmälda arfvoden och ersättningar, ingå i någon slags disposition af Bankens medel under h\ad titel eller till hvad behof det vara må. Revisorerne ega icke heller att på annat sätt än i ofvanstående 3 § stadgadt är, befatta sig med befordrings-ärenden eller frågor om tillsättning af tjenster, löner eller pensioner. Banko-Utskottets Memorial JSi 48. Till befordrande af revisions-förrättningens skyndsammare gång kunna Revisorerne sammanträda på Afdelningar för ärendenas beredning, men alla frågor om anmärkningar eller anmälanden skola slutligen in pleno föredragas och afgöras. Uppstå vid öfverläggningarne skiljaktiga meningar, skola Revisorerne till protokollet afgifva sina röster, hvilka, enligt Riksdags-ordningens 66 §, beräknas per capita, med afgörande röst för Ordföranden, då rösterne äro lika; hvarje Ledamot dess reservations-rätt dock förbehållen. § 7. Efter fullbordad förrättning låta Revisorerne deröfver författa berättelse till Rikets Ständer, uti hvilken berättelse skall meddelas fullständig underrättelse om Banko-verkets tillstånd, och huruvida anledning till anmärkning vid någon del af förvaltningen förekommit.
»Jag visste hela tiden att du narrades, jag har sett dig gå förbi fönstret flera gånger, flera gånger!» Och hon sjönk ner i soffan med hufvudet i händerna och grät. Tomas ville sjunka genom jorden. »Förlåt mig,» stammade han. En kanariefågel, som hela tiden suttit tyst på sin pinne i en bur framme vid fönstret, började nu kvittra, först sakta som om han bad om tillåtelse, sedan allt gällare och högre. »Förlåt mig,» upprepade Tomas bönfallande, »förlåt mig! Jag har varit elak mot dig, Ellen, lilla Ellen, men jag skall aldrig vara det mera! Du måste se på mig och säga, att du förlåter mig och att du inte är ond på mig längre!» Kanariefågeln hoppade från pinne till pinne i sin bur, sträckte halsen i vädret och kvittrade och sjöng. »Du kan inte förstå det,» snyftade Ellen, »nej, du kan inte förstå sådana dagar det har varit för mig – när jag har stått där bakom disken från morgon till kväll – och profvat handskar på främmande damer – unga, vackra flickor, som du kanske känner och som få vara tillsammans med dig ... eller när jag såg ut genom fönstret och du gick förbi. – Vet du Tomas, jag har gråtit hela nätterna – » Tomas tog upp sin näsduk, fuktade den i vatten och tryckte den mot hennes ögon, och slutligen kysste han hennes ögonlock. »Nu får du inte gråta mera,» sade han. Hon satt tyst i sitt soffhörn med en kudde under hufvudet och såg honom rakt i ögonen. »Kan jag tro dig, Tomas?» frågade hon. »Bryr du dig verkligen något om mig?» »Jag bryr mig inte om någon annan än dig,» sade Tomas. Kanariefågeln började nu sjunga af full hals. Det skar i öronen; man kunde knappast uppfatta sina egna ord. Ellen reste sig hastigt och gick in i en garderob efter ett mörkt skynke, som hon omsorgsfullt bredde ut öfver buren och vecklade omkring på alla kanter, så att intet ljus trängde in. Fågeln tystnade med ens. Tomas hade tagit en stor, mörkfläckig snäcka från byrån bredvid soffan, vägde den i handen och höll den mot sitt öra.
Eller tillhör det äfven honom att intränga i alla de möjliga sätten för detta ordnande och alt serskilt för hvarje lagstifta? Detta senare synes dock vara och böra blifva en de enskildes egna omsorg. Att den åsyftade inskränkningen i handlandes och varuförädlares bevisningsrätt skulle å deras sida föranleda en större försigtighet vid utborgningar än förut, är lika troligt, som att denna försigtighet skulle gifva anledning till vidtagande af åtskilliga mått och steg för inbördes reda och säkerhet emellan dem och kunder; men erbjuda sig härvid blott motböcker? Lemna icke lagens allmänna bevisningsgrunder tillfälle att använda andra medel? Och hvarföre skall då endast det förra blifva föremål för serskilda bestämmelser? Om emellertid detta har sin grund i ett föregående vidsträcktare bruk deraf, så bör man likväl ihågkomma, att motböckers bevisningskraft alltid kommer att bero på deras beskaffenhet samt att densamma, lika som begagnandet deraf, enligt föreslagna lagstadgandet, ankommer på kontrahenternes fria aftal. En underordnad betydelse har ock i berörda stadgande blifvit leornad motböcker. De äro i sjelfva verket deri ej betraktade annorlunda än såsom, utskrifna handelsräkningar; men det oaktadt har man uppdragit en väsendtlig skillnad emellan verkan af dylika räkningar och om förmälde böcker. Jemlikt förslaget åligger det nemligen köpare, som ej godkänner räkning eller motbok, alt, på ett af de i 3 § föreskrifna sätt, inom viss tid klandra räk ningen eller motboken, vid påföljd, att den förra eljest varder lika utmätningsgild, som annat förfallet skuldebref, men att motboken kommer att gälla såsom fullt bevis i allt, hvari köparen ej kan visa fel. Då således köparen, genom underlåtenhet att klandra räkningen, förlorar all rättighet att derå vidare tala, och dymedelst äfven möjligheten att uppehålla fordringsegaren i sin rätt, är det honom deremot obetaget att, änskönt han lemnat motboken oklandrad, söka, då den sedermera emot honom åberopas, deri visa fel och derigenom göra dess verkan såsom bevisning ytterligare beroende på tvist. Men hvad vore, vid dylikt förhållande, fördelen af lagen om motböcker för kredithandeln?
Då ingen bär talat emot sjelfva saken, lärer det kunna tagas fö‘r afgjordt, att R. o. Ad. gillar Utskts förslag i hufvudsaken. Det torde således icke anses otillständigt af mig, om jag yttrar några ord, ang:de sättet att utföra detta förslag. Jag instämmer i sådant hänseende med Gr. Horn och PresteSt.; ty om man vill befordra en skyndsam behandling af ärenderna hos R. St., är det nödvändigt, att de förekomma på samma dag i alla fyra RiksStm. Ilehöfves det då, t. ex. när en K. propos. afhandla?, att upplysningar meddelas, blifver det nödigt, att åtminstone en Slatsrådsledamot uppträder i hvarje Stånd; men på det man ej må tro mig åsyfta, att Statsrådets ledamöter alltid skulle vara tillstädes i RiksSttn för att kunna i öfverläggningarria deltaga, hemställer jag, om det ifrågavar. stadgandet icke bör inskränkas till de fall, då fråga är om K. propostr. I följd häraf och vid jemnförelsen med 41 § Riksd.Ordn., sådan den för närvar, lyder, hemställer jag, om icke, i fall Gr. Horns anmärkning godkännes, redaclionen bör så uppställas, alt 1 mom., med uteslutande af orden: Statsministrar, HofCanceller och Just.Canceller, må lyda sålunda: Statsrådets och Högsta Domstolens ledamöter samt Just.ombudsman nen kunna ej &c. berättigade är o: hvarjemte jag föreslår, att 1 mom. må erhålla följande lydelse: Statsrådets samtliga ledamöter äga rätt att jemväl bevista andra Stånds plena, än der de hafva säte och stämma, för att i frågor, som röra K. propos:r, kunna upplysningar meddela. Frih. von Schulzenheim: Jag är förekommen af Hr v. Hartmansdorff, och får blott tillägga den anmärkning, att i fråga om redaction af grundlags-jjfj är det angeläget, att man af två olika förslag icke så sammanbinder det ena med det andra, att de båda sedermera i ett sammanhang måste antagas eller förkastas.
Maj:t under den 1 innevarande månad behagat i Nåder till Stats-Utskottet öfverlemna. Uti dess i ämnet afgifne underdåniga utlåtande har Kongl. KammarCollegium anfört: att Collegium, sorn funnit Skeppslags-Tings-Rättens of» vannämnde beslut vara lagligen grundadt, vid sådant förhållande, och enär Nådigt bifall till den sökta eftergiften skutle .icke blott innefatta rubbning i helgden af lagligen ingångna förbindelser, utan ock leda till praejudicat för andre Kronans Arrendatorer, som af förefallande omständigheter kunna finna för sig förmonligt sina innehafvande arrenden frånträda, att söka och vinna enahanda förmon, hvarigenom Kronan aldrig skulle kunna med säkerhet påräkna det såsom arrende-medel å Stat anvisade belopp, ansåg sig böra i underdånighet afstyrka Nådigt bifall till den underdåniga ansökningen, ehvad det utfäste arrendet, 91 Tunnor -|:dels kappe spanmål, må vara svarande emot hemmanens verkliga godhet eller icke, hvilket senare förhållande likväl så mycket mindre vore att förmoda, som Kronofogdens alldeles obestyrkta uppgift i denna del syntes vara vederlagd af den omständighet, att ifrågavarande arrende, genast efter dess afslutande, öfvertogs af Presidenten Grefve Wirsén, och att, ehuru denna öfverlåtelse ej ens blifvit hos Kammar-Coilegiutn anmäld, än mindre bifallen, bemälde President i dess lifstid, och sedermera dess Sterbhus, opåmint erlagt omforraälde arrende-belopp, i stället att återlemna hemmanen till rätta Arrendatorn, hvilket, i synnerhet efter Presidenten Wirséns död, sannolikt kommit att ske, om arrendet varit så öfverdrifvet högt, som vederbörande uppgifvit. På dessa af Kongl. Kammar-Coliegium anförda skäl, afstyrker Stats-Utskottet bifall till Kamereraren Krutmejers underdåniga ansökning otn befrielse från skyldigheten att ansvara för arrendet för ifrågavarande hemman Rinkeby^ N:ris 1 och 4 i Stockholms Län. Stockholm den 15 Februarii IS54.
StatsNtffottet har grun» dat Dest påstående om räntans uphörande dera, att RiksgaldkContoiret ägt rättighet, att till BrandförsäkrinasWerket emot dest wilja äterställa medlen; men dä tvid ingäende af den ifrägakomne afhandlin» gen BrandförsäkringsDirection icke förbundit Sig att inom någon wist tid uttaga Fonden, eller något för» behåll ä RiksgäldöContoirets sida blifwit gjordt, att räntan wid någon witz tid skulle uphöra, blefwe resultatet af hwad Utskottet föreslagit det, akt ehuru BrandförsakrinqsWerket innehafwer RiksgäldsCon» toirets Obligationer 5 Werkets medel, hwilka Obligationer innehälla owrlkorlig förbindelse att ä samma medel betala ränta, skulle nu RiksgäldsContoiret förklara Sig icke godtgöra den förestrefne räncan, och wägra art upfylla sine förbindelser; och om detta är Asivere«sstänMande med Riksens Ständers wardighet^ b§kän« ^ Den i8 November. 865 bekänner jag mig icke hafwa hast stal, att yttra betänkligheter ivid Utstoktets Förslag. Zerr von 8cbult26nbc:im, O-aviö. Sä mycket jag kunna fatta af hwad Herr kkeijkenLkölll an» fört, innehaller hans Förslag ett skags mediation mellan de härda willor, hwarpa NiksqäldsContoiret nu nödgas emortaga BrandförsäkringsEontoirets pnriringar, och de som af StatsUtstottet blifwit sörestagne. Jag skulle tro att StatsUtstottet i denna mediation kunde inga. Hwad det angar, att ränta bör betalas pä utlämnadt Capital, är det en sak, som följer af sig tzelf, och hwarom man ej behöfwer discurera. Crefrve körner, /räolpb 6öran. Af hwav ätstillige