Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksens Ständers valda Bevillnings-Utskott åligge, att berecia alta från Stånden remitterade frågor, sorn angå förändring uti föreskrifterna om bevillnings utgörande, att förslagsvis, enligt de serskilda bevillningarne, beräkna de blifvande inkomsterna, och att, sedan statsverkets behof blifvit utredda och bestämda, opåmint föreslå sättet för beviliningens ökande, om det erfordras, eller Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 13. 3 för dess minskande, om sådant kan ega rum, och, i sammanhang dermed, till Riksens Ständer afgifva förslag till bevillning sstadgar. Utskottet må derjemte uti bevillning sfr ägor föreslå hvad det anser billigt och nyttigt. Riksdagsordningen, § 31. 1 :o Bevillnings-Utskottet skall provinser. Detta Utskott åligge, att bereda alla från Stånden remitterade frågor, sorn angå förändring uti föreskrifterna om bevillnings utgörande, att förslagsvis, enligt de serskilda bevillningarne, beräknande blifvande inkomsterna, och att, sedan statsverkets bertlof blifvit utredda och bestämda, opåmint, föreslå sättet för bevil/ningens ökande, om del erfordras, eller dess minskande, om sådant kan ega rum, och, i sammanhang dermed, titt Riksens Ständer afgifva förslag till bevillningsstadgar. Utskottet må derjemte uti bevillnings fr ägor föreslå hvad det anser billigt och nyttigt. 2:o Yppar sig den uti Regeringsformens 71 § omförmälda skiljaktighet, förfares såsom uti berörda § stadgadt ar; åliggande det Bevillnings-Utskottet, då dess förslag i en eller flere delar blifvit förkastadt, att. föreskrifva är. Anm.:
Under närvarande förhållanden är en sådan förhöjning för Statsverket snart sagdt oundgänglig. 2:o. Att bränvinstillverkning ina ske under alla tider af året. Inskränkning häri kan tvinga till användande af onödigt stor fabrik och redskap för tillgodogörande af det tillgängliga materialet samt förhindra det jemna ordnandet af tillverkningen, hvilket i denna likasom i andra näringsgrenar ofta, att icke säga alltid, mäste vara önskvärdt. 3:o. Att något maximum eller minimum af tillverkningsbelopp icke mätte bestämmas. Sådana bestämmelser äro hinderliga och alltså skadliga. Någon fruktan för de små bränvinspannorna torde ej vara befogad, orri man besinnar svårigheten för dessa att konkurrera med de stora och den relativt större kostnaden för kontrollörens underhåll under bränningstiden. Något maximum torde i alla händelser icke behöfva eller böra stadgas. Att någon lindring uti den betungande skyldigheten att förskottsvis erlägga till verkningsafgiften borde beredas. Denna skyldighet sätter ofta tillverkare i stort och skadligt beroende af förlagsmän och förhindrar i många fall tillverkning helt och hållet, der den likväl eljest borde få ega rum.
Hvad den farhåga beträffar, att en stor possessionat kunde genom majoritet af röster besluta afgiflers utgörande af de mindre bemedlade och således vid röstberäkningen underlägsne socknemännen, så tror jag, att vid de specificationer bär upptagas, det likväl mäste finnas ett vadrum för dem, som genom ett sådant beslut finna sig lidande, och de kunna således genom besvär erhålla rättelse i beslutet. Hvad beträffar Hr von Hai tmansdorffs yttrande, att, enär R. o. Ad. redan en gång beslutat öfver denna sak , den nu icke vidare kunde komma under pröfning, hvilken tanke äfven Frill. Cederström understödt, så har jag förut framställt orsaken hvarföre jag finner skiljaktighet emellan denna min propos. och den hvilken i förra plenum var under 2Ö2 Den so Mars f. m. pröfning. Dä Hr Landtm, nyss täcktes hemställa till Ståndet, huruvida Ståndet fann denna skilnad så stor, att mitt förslag kunde komma under pröfning; så får jag hemställa, att Hr Frih. o. Landtm, mätte förnya denna framställning, pä det att Ståndet måtte uttala sin mening, huruvida det linner den af mig uppgifna propos. fullkomligen lika med den förra, eller om Ståndet emellan dem finner en sådan skilnad att derom kan fattas ett annat beslut eller ett beslut i samma anda, såsom Frih. Cederström förespeglat oss. Hr Ribbing, Arvid: Det är icke min mening att vilja följa Frih. Cederström på den bana han beträdt, att ingå i bedömmande, huru ett ärende, om det blefve ånyo upptaget till pröfning, skulle komma att afgöras. Detta vore att gå för långt.
Efter hvad den Nådiga Propositionen vidare innehåller, hade vid hållen åbod» tillirädessyn deu 1 September 1854 å landshöfdinge-residenset mellan den sednast afgångne Landshöfdingen och den nuvarande, denne sistnämnde yrkat, att öfversta våningen, med afseende å dess för embetsrum otjenliga beskaffenhet och läge samt nödvändigheten för alla, som der infinna sig eller fängslade inställas, att gå genom Landshöfdingens tambur, måtte förklaras olämplig till embets-lokal, till stöd för hvilken framställning dessutom åberopats, dels att staden icke uppfyllt de villkor, sorn år 1797 bestämdes för våningens begagnande till etnbets-lokal, nemligen att ändra fönstren, bygga sädesbod ät Landshöfdingen m. m., dels att borgerskapet skriftligen anmärkt, alt huset toge skada af de på vinden och i öfra våningen förlagda tunga arkiver; och hade Rådstufvu-svnerätten, som utlåt sig så väl öfver berörda yrkande, hvilket från stadens sida bestreds, sorn äfven frågan huruvida i residenshuset funnes lämpliga lokaler för Lands-kansli, Lands-kontor, Landt-ränteri, Landtmäteri-kontor och Arkiv, yttrat, att, som ifrågavarande residenshus icke skäligen kunde anses innehålla andra eller flere rum, än som för uppehållande af nödig beqvämlighet och i betraktande af boställshafvarens embetsvärdighet vore erforderliga, samt om ock öfversta våningen kunde komma att till embetsrum föreslås, dervid likväl förekomrae, att rummen vöre till antalet för inskränka, till men för helsan alltför låga och försedda med så små fönster, att de ej lemnade behöflig dager för der erforderliga tjenstgöromål; att utrymme till arkiv Bih. lill R. St.
Men efter hvilkendera blifver denna akt kortast och värdigast, efter det nya förslaget eller den nu gällande handboken? Derpå är talaren skyldig mig svar. Jag ber att få nämna ett exempel i afs:de på detta förhållande. Är 1855 konfirmerades i Jakobs kyrka 224 nattvardsbarn på en dag. Om jag äfven med bästa vilja i verlden velat förkorta tiden, så hade jag dock icke kunnat göra det utan att kanske såra och kränka månget barn i denna stund. Hvarje barn måste höras, och förhöra 224 fordrar tid. Och om man äfven skulle hoppa öfver ett eller annat barn och befria det ifrån svar, så skulle hos detsamma framkallas ett så sorgligt intryck, att det skulle medfölja under hela lifvet. Icke blott barnet skulle deraf lida, utan äfven dess föräldrar. Det har också en gång inträffat, att ett barn vid förhöret blef af ofrivilligt förbiseende förbigånget, och jag vill icke beskrifva, ännu mindre åter se förnyade de ledsamma följder, sora deraf upkomrao. I allmänhet nödgas väl den värde talaren, han må för sin del bifalla förslaget eller ej, medgifva den sanningen, att det gamla nu gällande handboksförslaget tydligen bär prägeln af de ord, som stå i K. M:s skrifvelse till dem, som den tiden hade updrag att utarH. III. 24 STO Den 8 Feb*ruari e. ra. beta detsamma, nemi. att de skulle noga rätta sig efter tidens smak och lynne. Jag beklagar att dessa ord inflytit i nämnde skrifvelse. Den tiden3 smak och lynne var i dessa lil veta frågor icke så sanna eller allvarliga sorn nu. Hade troslifvet den tiden varit hufvudfråga, är jag förvissad om att den löshet, som vidlåder den nu gällande handboken, aldrig kommit att vidlåda densamma. Man må säga, att språket i det nya förslaget icke är så vackert som i det gamla; men det iir en fördel att kunna säga, att det är desto djupare och desto trognare enl. Skriftens ord, och denna förtjenst anser jag vara tillräcklig för att häfda förslagets företräde framför det hittillsvarande. Frih. Cederström, Rudolf:
Oaktadt jag förklaradt, det jag icke vidare ville inga i svaromål; så får jag dock härvid anmärka, att om orden, varit sådana som Friherre Anckarsvärd dem anfördt, hade mitt förhållande verkligen varit Lagstridigt; men jag ansvarar endast för de ord, som i Protocollet finnas upptagne och justerade, Grefve Löwenhjelm, Gustaf : Då fyra eller fem gånger tillförene, händelser af lika beskaffenhet med den närvarande, inträffat; och då Ridderskapet och Adeln alltid tillåtit den Ledamot, som afvikit ifrån det af Lag och Sedvana bestämda DebattSpråket, att sina ord ändra eller förklara; kan jag icke föreställa mig att Ridderskapet och Adeln skulle vilja nu besluta en Lex in Casu. Hvad framtiden deremot ängar, är jag fullkomligt af dep tanka, att till förekommande af obehagligheter och tidsspil - Den 27 Januarii. 361 ian, en sträng Lag må, för dylika frågors afgörande, fastställas. I anledning af de omdömen jag hört, angående obehörigheten att återtaga hvad man'en gång yttrat, får jag för min del offentligen förklara den öfvertygelse jag hyser, att eho sorn viker för enskildt och personligt förolämpande , ådagalägger feghet; men alt eho som viker för Lagen, bevisar dermed endast vördnad för densamma samt aktning för Ståndet, och gifver efterdöme af en god medborgerlig anda, Många yttrade härtill deras bifall, Friherre Sparre, Sixten, anförde skrifteligen; Jag måtte icke hafva en så fullkomligt vidsträckt fattningsgåfva, som åtskillige af Ridderskapet och Adeln, då jag ej kan finna, det ifrågavarande Grefve Mörners uttryck emot Friherre Anckarsvärd, vara på minsta sätt så förolämpande, att det fordrar Ridderskapets och Adelns öfverläggning eller åtgärd: Och oaktadt jag delar samma tankar, som Grefve Mörner, så ämnar jag ej förolämpa hvarken Friherre Anckarsvärd eller någon härstädes. Vi kunna vara af olika tankar ändå, och jag skall utbedja mig att Högloft, Ridderskapet och Adeln ej må misstyda mina ord.
Det vore ju ett briljant parti för fröken Arla. En så god familj. Baron Edelhjelms mor var en mamsell... mamsell... hon är kanske bekant? mamsell Berg, tror jag. En liten hygglig menniska Statsrådinnan. Borg. Utmärkt hygglig. Och baron Edelhjelm är verkligen en så förträfflig ung man ­ en så god son och bror och... ja, i alla afseenden. Men någon förlofning har ännu inte varit tal om, det försäkrar jag. Det är ju möjligt att det blir så en gång, och jag skulle visst se det med stor glädje. Grefvinnan. Naturligtvis. /ser småleende på Arla/ Jojo ­ en liten friherrinna! Åh, hon kan nog bära upp namnet ­ hon för sig väl ­ /de gå ut i danssalen tillsammans/. Majoren. /afsides till Kammarherrn/ Åh, jag ska nog bota henne. Det kommer sig af moderns pietism; men det ska vi dansa bort. /går fram till Arla. Baronen aflägsnar sig/ Så att detta är frökens första bal! Jag afundas fröken verkligen att få njuta ett sådant fraicht nöje. Det är så länge sedan min första bal, att jag glömt hur jag kände det då. Arla. Om majorn kände det som jag, behöfver majorn verkligen inte tänka på det med saknad. Majoren. Såå, det roar inte fröken? Arla. Åhjo, nog roar det mig, men inte så som jag hade tänkt. Mamma har alltid sagt att baler äro farliga för dem som inte vilja uppgå i det verldsliga. Majoren. Det verldsliga? åh, det verldsliga! Javisst ­ och nu tycker fröken att balerna inte ä' farliga alls? Arla. Ja, verkligen. Åh, jag hade sådan hjertklappning då gästerna begynte komma. Jag var så rädd att bli alltför hänförd ­ och ändå längtade jag. Jag tyckte jag kände hur musiken lockade och drog en in i dansen ­ och när jag tänkte på den upplysta salen och de vackra toaletterna med juveler och blommor... Majoren. Och tänkte inte fröken också på männens hyllning, som skulle omge er? Arla. /slår ned ögonen/ Nå, det tänkte jag också skulle höra till. Majoren.
Det lärer ej skäligen kunna ät en executor anförtros att afgöra en sådan fråga, och jag supponerar derföre, alt meningen är: om sökandens anspråk bestridas. Vidare heter det: ”dock stånde det (nemi. godset) i säkert förvar”. Men godset består ofta af gårdsinventarier, såsom oxar, hästar, kor etc., och jag hemställer i följd deraf, om det vore tänkbart, att kunna sätta dem i säkert förvar, och hvem skulle under liden föda och vårda dem eller betala deras underhäll och skötsel, och dessutom hvad säkerhet finnes, att desse kreatur väl värdas och ej skadas under tiden? I det afseendet hade onekligen 1840 års Ständers förslag ett vida större företräde framför delta, ty del lydde så: ”bjuder den sökande skäl för sig, sättes godset i qvarstad” — en föreskrit, som är rimlig och kan efterföljas; likväl sanclionerade K. M. ej det förslaget; mindre skäl vore alt vänta sanction på delta. Återstår då alt pröfva hvilken åtgärd, som bör vidtagas. Alt helt enkelt upphäfva 1835 års författning, vore att åter-förflytta oss i den belägenhet, hvaruti vi oss befun.no som folket lärt sig sättet att försälja sin lösegendom, och derföre skulle begagna sig deraf, och det utan all offentlighet, hvarom stadgandet naturligtvis försvann tillika med sjelfva författningen, hvaraf också följden blefve att olägenheter uppkommo i större mån, än om 1835 års författning, sä olycklig den är, qvarstod oförändrad. Den andra åtgärden är den, som Hr Stråle föreslagit, och hvilken, jag nekar ej dertill, jag vore mycket böjd att antaga, om ej åtskillige betänkligheter dervid företedde sig. Hr Stråle föreslog nemi., att godset borde bevisligen hafva varit annan mans egendom förr, än det kom uti innehafvarens händer, för att kunna vara fredadt för utmätning; men jag hemställer, huruvida ej äfven en sådan föreskrift kunde eluderas, och om ej lätteligen godset kunde transporteras fram och tillbaka.
Låtom oss följa Englands exempel, hvilket land. gjort inhemska lån, men icke förr än välmåga och industri redan betydligt stigit och utvecklat sig inom landet. Dock kunna vi ganska väl, såsom ock är af K. M. föreslaget, vid sidan af det, som behöfves för dagen, göra ett försök att utgifva inhemska obligationer. — Gr. Liljencrants har också på den grund motsatt sig förslaget om en högre lånesumma, att jordbruket ej skulle få något godt deraf. Detta vet jag mycket väl, och det har icke heller varit ändamålet. Men när det blir så ordnadt, att landet har tillräcklig tillgång på kapitaler, så skördar säkerl. jordegaren, likasom alla andra, fördelarne deraf. Orp vi nu taga blott 25 mill., så kommer ingenting deraf att stadna inom landet, emedan vi tyvärr hafva så mycken utländsk skuld, att denna summa åtgår för att betäcka densamma. Det är visserl. bedröfligt, att man icke kan dölja ens för sig sjelf, att dessa stora belopp måste gå ut ur landet; men det är dock så. Jag deltog ej vid förra Pvjksdagen i beslutet om det s. k. 12-miliioners-lånet, och jag är i allmänhet ej af den åsigt, att Staten bör träda emellan och hjelpa den enskilde; men den allmänna rörelsen är det Statens pligt att undérstödja, och, om den icke det gör, så missförstår Staten sitt *yerkliga intresse. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om propos. på afslag å 3:dje punkten i Betänkit och i stället bifall till hvad Hr Bildt i sin reservation föreslagit. Hr Le frén, J oh a n Peli r: Hr Bildt har framställt den åsigt, att detta ärende bordt behandlas af Statsoch BankoUtskm gemensamt, och han har deri ovilkorligen rätt, ehuru det nu tyvärr icke kan hjelpas. Så skedde också 1830, då den stora och vigtiga frågan om realisationen var före, och till följd deraf blef den inom mycket kort tid ganska väl utredd, så att It. St. linde ringa besvär med den efteråt. Men hvarje tid har sin egen method att behandla allmänna angelägenheter.
Återkommer han, utan att för afvikandet eller orsaken dertill blifva till brott förvunnen, inträde han i alla sina förra rättigheter. Dock iakttages härvid, att den inflyttande bör, på sätt nästföregående 2;ne § §. Ben 4 December e. m. 13 innehålla hafva de 3:ne sista åren före Riksda* gen här i Riket skattskrifven varit. §• »2. De å Riddarhuset förvarade Genealogiske Tabeller öfver alla Introducerade ätter, böra, på sätt och vid den påföljd af uteslutande från säte och stämma på Riddarhuset, som Kongl. Kungörelsen den 14 Julii 1818 föreskrifver, completteras och i ordning hållas, åliggande RiddarhusDirectionen, att häröfver noga hand hålla. §• *3- Så snart LandtMarskalk, enligt 52 Regeringsformen och 23 §. af Riksdagsordningen, blifvit af Konungen i Nåder utnämnd, och af de tvenne äldste närvarande Grefvar, till hvilka Kongl. Maj:t honom öfverlemnar, till Riddarhuset beledsagad, emottages han derstädes vid ingången, af RiddarhusDirectionen, RiddarhusSecreteraren och de öfrige till RiddarhusCanzliet hörande personer. Derefter sammanträder följande dagen å utsatt timma, efter föregångit anslag, RiddarhusDirectionen, för att förrätta anteckningen, under LandtMarsktlkens Ordförande, hvarvid han likväl ej deltager i öfverläggningarne och besluten, på annat sätt, än såsom i Ridderskapets och Adelns Plena.
Just det sätt, hvarpå StatsUtsk. föreslår att medel skola anskaffas, bevisar huru nödigt det är att tillse, det medel måtte finnas upplagde i räntebärande papper, som kunna försäljas; ty man må icke vänta sig någon framgång af en utlåning, som ställes på sådan grund, att hon otvifvelaktigt misslyckas i det ögonblick hon behöfves. Jag vågar således ytterligare anhålla om Hr Gr. o. Landtm:s propos., att 'det ifrågavar. stycket måtte få utgå, hvarigenom intet hinder för StatsUtsk. uppstår att inkomma med hvilka föreskrifter, som det kan linna lämpliga för att bättre reglera saken. Frih. Palmstjer na, Nils Fredr.: I fall ett missförstånd 10 11. 60 m Den 14 Maj f. m. å min sida legat till grund för den anmärkning, jag tagit mig friheten framställa, så bör jag linna en ursäkt deruti, att betänk, nu först på begäran kunnat erhållas i Cancelliet, och förut icke varit tillgängligt. Likväl hemställer jag till Fullmäktigen för Grefliga ätten Creutz, huruvida redaclionen i detta betänk, verkligen är så tydlig, alt icke ett misstag om ordaförståndet lätteligen kan uppkomma, och om ej uppställningen kunnat vara helt annorlunda, hvarföre det ock torde vara förlåtligt, om man vid första påseendet tror, att föreskriften gäller äfven för det stora crcditivet. H. Ex. Ilr Gr. Björnstjerna, Magnus: Denna nu fö revarande diseussion gifver mig anledn. alt åter nödgas uttrycka min ledsnad deröfver, att icke BoncoUtsk:s förslag om bancovinstens öfverlemnande lill Riksg.cont. vann Ständcrnes bifall, hvarigenom man möjligen kunnat fått medel till att, som det stora creditivet afser, bestrida kostnaderne för ett krig. Det s. k. stora creditivets belopp bevisar huru trångt idéen om ett krig är uppfattad. I ett föregående plenum tog jag mig friheten framställa en uppgift på kostnaden för 1814 års krig, som utgjorde 27 millioner r:dr. Vårt stora creditiv skulle för ett krig förslå ungefär ö veckor, och finge dessutom ej upptagas förrän trumpeten skallar.
en tidning, som utgafs i en af södra Sveriges större städer, hade i sina litteratnrannialningar med en ganska hkrdhandt, ehiuu satt \ % kritik nagelfarita frti C a r l h s romaner dlt efter som de iitkornmo. Efter lieimes soni debutarbete, 2 Waldeniar Klein8, följde de pk Ii~-.a~andra, bekant, med en fast otrolig snabbhet. Det skulle icke yara a t t undra öfver~, yttrar minnestecknaren id are, t om den fi.i.11 andra hStll, s~skilClt a? ett kotteri af den tidens unga litteriira Sverige. med ett öfverdådigt smicker öfrerhölj da ffdiiattari~i~ian, ej skulle kgniit sig sardeles belhten nied dylika törntaggar. eller synnerligt ~ i i n - ligt stämd emot deras iip1hofsn1aii.o %Det var därfar ej utan en viss trekan och med f~kiinslaii af ett niöjligen intriiffande obehag ' aiiinälaren ' ett par mgnader efter det de skarpa kritikerna varit synliga, vid ett besök i Stockholm i augusti 1841 int.roducerade sig i fiu F1yga.res - d&amp; sedan januari fru Ca.rlens - ~ s a l o ~ i g s Ty. hon hade redan Lailiiff8rilslaiiclstorg i ett den tiden en s8da.n i sitt liein 14 litet t~å.i.&amp;ni~igslius, som agdes af he~iiies forlaggare Tliomson.~, Den ofvannä~nncle förka~islan af rifigot olwliag torde emellertid ha varit ol~eli~flig. Den s k a r p ' aii~iialareii ' 1) lcf pit det mest äldwärda sätt mottagen i fiii Flygare-Caïl6iix sdong. dar värdinnan.
Beträffande de särskilda utlåtelser, som buro skenet af brottslig afsigt: så gör hans förklaring visserligen tillfyllest för oss, som äro i stånd att öfverskåda det hela af hans karakter och auctorliga sträfvanden. För hans domare kunde den ej vara lika öfvertygande. De tyckte sig äga goda skäl, som talade för det bestående sättet af regering och representation. Styrelsen visste sin tanka i detta fall delas af Stånden, hos hvilka då ännu ej hade vaknat någon lust till politiskt sjelfmord. Icke dessmindre ville Hofrätten stanna vid ett mildare utslag, än honom sedermera öfvergick. Att låta dervid bero, var sannolikt både Drotsens och Reuterholms mening. Väl hade Actor sökt ådagalägga, att Thorild ”icke allenast fällt högst missfirmeliga omdömen om Kongl. Majestäts Nådiga Skrifoch Tryckfrihets-Förordning af den 11 Juli förledet år, utan ock yttrat sådana tänkesätt och begrepp, som innehålla förgripelser emot H. K. Höghet Regenten samt de fyra Riks-Stånden, uppmaningar till Folket, och äro ledande till ändring af Rikets Grundlagar”. Hofrätten ansåg likafullt skäligt, att, under åberopande af nyssnämnda Tryckfrihets-förordning samt 6 Cap. 5 §. Missgerningsbalken, förklara den anklagade skyldig endast att plikta med fjorton dagars fängelse vid vatten och bröd, äfvensom dermed, att skriften ”Ärligheten” skulle från den öfriga afhandlingen skiljas och förstöras. Häröfver besvärade sig dock både Actorn och Författaren. Den förre yrkade vid Hofrättens dom den förändring, att Thorild borde, likmätigt 4 Cap. 8 §. Missgerningsbalken, såsom förrädare straffas, och att ej mindre sjelfva afhandlingen måtte förstöras, än dedicationen. Den sednare åter tyckte, att man alltredan med honom förfarit hårdare, än han förtjent; hvarom han ock yttrade, i den till Konungen ingifna anhållan om nåd, som i samlingen af hans skrifter blifvit införd under titeln ”Till H. M. Konungen, ur fängelset (1793)”:
I måndags gafs åter samma program till förmån för Operans nitiska och af denna uppmuntran väl förtjänta kör. notisboken. Till kungl, hofleverantör har i dagarne utnämnts en af våra stå- ende annonsörer, nämligen Hylin &amp; C:os Fabrik Aktie Bolag, livars utmärkta tillverkningar af parfymer, tvåler etc. torde vara väl bekanta för våra läsarinnor. • » Svartvariimagasinet » benämnes, som våra läsarinnor känna från vår annonsafdelning, en specialaffär här i hufvudstaden för svarta klädningstyger, hvilken med all rätt vunnit damernas stora förtroende. Affären som endast för svarta tyger och tillhandahåller dessa till billiga, men bestämda priser, kan genom dessa affärsprinciper erbjuda ett sortiment, som i afseende på kvalité och riklighet i sin bransch är verkligt framstående. Prof ver sändas äfven portofritt till landsorten, hvars damvärld ingalunda torde ångra att vid, sina behof ihågkomma » Svartvarumagasinet ». De eleganta och ändamålsenliga lokalerna äro belägna Västerlånggatan 14, 1. tr. upp. FABRIKSMARKEN — BARNANGENS Mjölktvål beredd af naturlig mjölk, enligt " patent n:r 2290, är ett bland de mest verksamma s3sön.JA.ETSRAIECLEL. Teater och musik. K. Operan gaf i lördags en repris af Anbers opera comique » Kronjuvelerna », som nu legat nere sedan slutet af 80-talet. Det hederliga gamla musikverket med sina popolära, ehuru något banala melodier, sin myckna taldialog och sin bastanta röfvarromantik tycktes ännu lifligt senteras af den talrika publiken. Fröken Petrini som Catharina be och nyfikenheten på hr A. J. Johanssons folkkomedi » Prästen och skådespelaren » var högt spänd. Nekas kan väl dock ej, att hotell Rydbergs matsedlar oftast i sitt fack inrymma mera förtjänst än denna en smula naiva produkt i sitt. Minnet af de förra stämde oss dock så välvilligt på premieren af den senare att vi alla ljudeligen klappade bifall och till och med inropade författaren. Så är det att kunna stödja sig på ' en matoch allmännyttig offentlig verksamhet, innan man går att bryt » konstnärslagern.