Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare förekommer i afseende på fortsättningen af Nordvestra och Norra stambanorna, att man ännu icke lärer blifvit fullt ense om den rigtning dessa banor böra erhålla, hvaremot, hvad Östra stambanan beträffar, densammas rigtning numera är af båda statsmagterna bestämd, sedan Rikets sednast församlade Ständer bifallit Kongl. Maj:ts nådiga Proposition »att till påbörjande af Östra stambanan, från Katrineholm öfver Norrköping och »Linköping, vester om sjön Sommen lill trakten af Nässjö, anvisa det för anläggnin»gen af sträckan mellan Katrineholm och Norrköping erforderliga belopp.» Bland de ifrågavarande påbörjade stambanorna är således Östra stambanan den, som, derest endast inhemska förhållanden tagas under öfvervägande, ur alla synpunkter synes i främsta rummet böra fullbordas. Kongl. Majit har ock, uti Sin vid sednaste riksdag om Statens jernvägsbygg nader afgifna nådiga Proposition (N:o 17) upptagit Östra stambanan närmast efter den numera fullbordade Södra stambanan, samt har, i afseende på angelägenheten af Östra stambanans fullbordande, uti nämnda Proposition, bland annat, yttrat följande: »De många vigtiga fördelar, som genom den Östra stambanans anläggning »skulle för det allmänna uppkomma, kunna icke af Kongl. Majit förbises. Så länge »denna bana ännu icke kommit till verkställighet, är Östergötland, en af rikets »bördigaste och mest befolkade provinser, med dyrbara industriela anläggningar, »betydande jernoch kopparverk ssmt rika odlingstillfällen, i saknad af all jernvägs»förbindelse med det öfriga landet. Den vattenkommunikation, provinsen eger i »Göta kanal, ehuru för vissa trakter af väsendtlig vigt, kan dock endast i ringa »mån uppväga de fördelar, som en under alla tider af året tillgänglig jernvägs »kommunikation erbjuder. Men ej blott för Östergötland utan äfven för en stor »del af Nerike, Södermanland och Norra Småland utgör Östra stambanans anläg»gande en fråga af stor framtida betydenhet. Medelst denna bana skulle nemligen »för dess orter beredas en lätt och beqväm förbindelse med Norrköping, hvilken »stad sålunda komme att blifva den naturliga stapelorten för en betydande del af »dessa landskap.
Jag tror dessutom dels att allmänheten skall blifva ganska obelåten med att, under striden om platsen för Arkivet, handlingarne förfaras, dels att en verklig fara hotar hufvudstaden genom det nuv:de huset, hvilket, beläget i den tätast bebyggda statsdelen, till sin grund är osäkert och dessutom försedt med högst bristfälliga eldstäder samt upfyldt med så lätt antändliga ämnen som papper. På det emellertid äfven Ständerna må kunna hafva sin röst vid bestämmandet af platsen, i så matto att man uttrycker den åsigten, att den föreslagna norra ändan at Carl XIII:s torg är olämplig, anser jag det vara skäl att antaga Den 24 November f. m. 70& det af Frih. Stjernstedt framstälda förslaget, men i öfrigt bör det öfverlämnäs åt K. M. att välja den tomt lian anser lämplig. Detta är ingenting nytt; så skedde nemi. med NationalMuseum, och dess vackra läge visar att K. M är bäst i tillfälle att bedöma dylika saker. Det finnes visserligen ännu en utväg att för ögonblicket afhjelpa saken, nemi. att bifalla Utskis hemställan; men jag fruktår verkligen att 11. St:r toge för mycket på sitt ansvar att Riksdag efter Riksdag undanskjuta denna (råga och derigenom för framtiden göra otillgängliga så vigtiga och för rättsförhållanden nödiga handlingar, sorn de, hvilka förvaras i RiksArkivet. Hr Hjerta, Lars: Då K. M:s Propos. i detta ämne förra gången törevar hos R. o. Ad. var jag nära nog den ende som framstälde a 11 marku:r deremot, med afs:de å den föreslagna grunden för byggnaden. Vid detta tillfälle bemöttes mina anmärkn.-r på ett sätt, som hos motsidans talare tycktes tillkännagifva, ehuru det icke sades bestämdt, att mitt anförande utgick från ett motiv föga bättre än klandersjuka. Jag grundade mitt yttrande på den omständighet som var för handen då fråga var om Carl XIILs torg; och ehuru det är en tillfredsställelse att min åsigt vunnit framgång, tagnar det mig likväl, att R. o. Ad. åtminstone till en del är ense med mig.
Lag matte pä dek sätt rättas, atr i händelse Borgenär och Gäldenär ej kunde öfwerenSkomma om stället till den i mät ragne fastighetens försäljande, dek mätte ankomma pä Gäldenär art bestämma om Auction skulle förrättas a Lands-Canceliet eller ä Tingsstället i det Härad eller Tingslag Egendomen wore belägen; och borde stället till Auktions förrättande ehwad Borgenär och Gäldenär derom öfiverenskomma eller dek af Gäldenär en msättes »vid utmätningen tillkännagifwas förräktnlngsmanuen pä det Klingörelserne om Auction mätte kunna derefter rättas. Kongl. Maj:t eäckteS i Näder bifalla Högsta DomstolenS undcrdäniga hemställan, sä midt den af StgkS-Rädet enhälligt wore understödd, men i anseende till den del deraf, hwarom olika rankar hos Stars-Rädets Ledamöter nu upkommit, täcktes Kongl. Maj:t i Näder gilla, hwad de fleste Ledamöterne i underdånighet nrtrak; i likhet hwarmed Eonrra-Pro» position skulle Rikets Ständer medelås 7u kiäem krotocolli l>. k. Kitell. Utdrag af Protokollet, öfwer Justikiä Ären« der hällit i Kongl. MajstS Högste Domstol, Tisdagen den »6 Februari» »8io. Grefwe klamiltondlidolius. kopxius. Liom. Aterstäldes Rikets Ständers underdåniga skriftne! se den 28 sistledne December, hwilken uti Högsta Domstolen den io i denna manad blisrvit föredragen och till närmare päseende af Högsta Domstolens Ledamöter dem emellan circulerat, angående Riksens Ständers hemställan: i.o Att wid wärdering ä Egendom, som för Gäld utmätes, i allmänhet mätte iagttagaS hwav genom Kongl.
Ulfvenklou hade till och med den djerfheten att tillskrifva konungen och varna honom för den olycka som förestod honom i Mars månad, framför allt borde han taga sig till vara för personer klädda i rödt. Genom dessa och dylika spådomar intogs emellertid konungen allt mer af mörka misstankar. Det berättas, att han kallat Ulfvenklou upp på slottet, då han låtit honom, i kronprinsens närvaro, ställa dennes horoskop. Ulfvenklou skall då till konungens stora förvåning ha förklarat: “Gustaf Adolf skall blifva konung! Han skall blifva krönt, han skall blifva gift, han skall få barn!“ Det förmäles, att konungen härvid skall hafva afbrutit profeten med dessa ord: “Det är nog“, men att denne sednare dock vidhöll, att hertig Carl skulle blifva konung. Ulfvenklous glansperiod blef dock föga långvarig. Det välde, han lyckats tillskansa sig öfver hertigen, var för stort, att kunna tålas af en bland dennes förtrogne, den namnkunnige Reuterholm, som syftade att intaga hans plats. Detta skulle dock sannolikt icke ha gått så lätt, om ej Ulfvenklou i sitt charlataneri öfverskridit alla gränser. Intet synes mera egnadt att derom afgifva vittnesbörd, än de s. k. skattgräfningarne i ett visst hus på österlånggatan. Ryktet, att ofantliga skatter här skulle finnas nedgräfda, var väl gammalt, men syntes nästan bortglömdt, sedan ingen menniska derom talat på flera år, tills Ulfvenklou framkom. Han påstod, icke blott att saken verkligen så förhöll sig, som ryktet uppgaf, utan narrade äfven hertigen att dyrt inköpa huset, der diverse skattgräfvare, direkt förskrifna från landsorten, sedermera i flera år arbetade under Ulfvenklous auspicier. Hertigens förtrogna voro under arbetet närvarande, enligt följande arbetsordning, uppgjord af Ulfvenklou: 1) Hemliga rådet: Ulfvenklou, Håkan Persson; 2) Uppsyningsman vid arbetet: hertig Carl, Fr. Sparre, Ruuth, Oxenstjerna, Stenbock; 3) dito vid finansverket: Bonde, Chierlin; 4) Adjutant vid hemliga rådet: Reuterholm.
St, rör:de detta ärende sagt, att sättet för ifrågavande afgifts utgående vore i Småland olika mot hvad de 430 Den 22 Juni. vöre i de öfriga provinserna, då den der utgick efter förvandling, men i det öfriga Sverige efter kronovärdi; hvarföre K. M. föreslog, att de Småländska hemman, från hvilka hjelpen på detta sätt utgått, skulle få ersättning och att skatten derefter måtte utgöras efter kronovärdi. Hvad roteringen i Halland beträffar, tror jag, att denna provins pålades denna beskattning, om hvilken Jurister länge tvistat, först vid 1847 —1848 årens Riksdag, sedan den blifvit tillstyrkt af dåvande StatsUtsk. Sedermera återkom frågan vid sisth Riksdag, men man lyckades icke att vinna någon lindring. Att denna beskattning lagli gen tillkommit, det sattes aldrig i fråga; utan frågan var blott om det var billligt, att pålägga de Halländska hemmanen densamma, och ur denna synpunkt har den också af Rikets nu församlade St:r blifvit nedsatt. Om nu helgonskylden blefve borttagen, skulle hemmans-egarne icke kunna säga annat, än att de fått en present. Vore denna present för dem af någon betydenhet, skulle det ifriga förespråkandet mindre förundra mig. Men den är, såsom förut blifvit uplyst, för dessa hemman en så obetydlig tunga, att den i högst ringa mån inverkar på den afkomst de lemna. Att göra ett exeplionelt stadgande, derföre att missnöje med saken eger rum, är ett skäl, som af opartiske män ej bör vägas. Det är på grund af dessa skäl, som jag under discussionen icke funnit min åsigt af saken rubbad; och jag förnyar derföre min "anhållan om Betänk:s återremitterande. Jag ber likväl, med anledn. af Hr von Troils hotelse alt frågan, om den icke nu bifalles, skall vid en annan Riksdag återkomma, att få tillägga, det jag anser det vara både oriktigt och svagt, att göra sig af med frågor blott derföre, alt man icke vill hafva dem i perspektiv till en kommande Riksdag. Frih. Cederström:
Heykensköld. L. S. 2x 81. L. A. af SegerströmL, S. <218 4. 52 2 Den 9 Au glis ti 2184- G. TV. af Tibell. 2186 A. v. Wahrendorff. L. S. L. S. 2188* TV. af Klinteberg. 21<J2 Ax, G. Broberger. L. S. L. S. 2193. H. Åkerstein. 2196. A. J. Wasatjerna. L. S. L. S. 2 ] 97. J. af Striibing, 2201. J. Schrirer v. WaldheimL. S. L. S. 2 202. Ax. Möllerhjelm. 2204. -P. Galin af Colquhoun. L. S. IS. 2218. C. E. v. Weigel, 2227. d’Orchimont. X,. S. ‘ F:tnC, G. Påhlman, L, S. 2229, Axel af Ekstedt, 2230 Ar Joh, Hagströmer, L. S. L. S. 3232. J. J. Fredenstam, 2334. T. Holmstedt, X, S, L. S, Pa Prest - Ståndets vägnar: Jacob Ax. Lindblom. Prest-StSndets Talman, L. S. Carl von Rosenstein. J. A. Tingstadius. Biskop i Linköping. Biskop i Strengnäs. L. S. L. S, Lud - Deli g Augusti Bu elvig Mörner. Biskop i Wexio, L. S. Olof Bjurback, Biskop i Carlstad. L. S. Pehr Satn. Drysén. Theol. Doctor, Pastor Prim. L. N. O. L. S. Ail. Elfsberg. Kongl. Ilof-Pr edikant, Prost och Kyrkoherde i Alsike och Knifsta. L, S, C. C. Ijilljenwalldh.
Fru Anna Norrie hade llere tillfällen att glänsa med sitt fulländade kuplettföredrag och sitt friska spel, fru Emma Berg gjorde med verksamt pikanteri en kosmopolitisk varietédiva från Sveasalen, och hrr Warberg och Svensson företrädde styckets mer eller mindre äkta män med orubbad fattning i de mest växlande situationer. En icke föraktlig förtjänst ligger däri, att sista akten är den roligaste. Ett delvis lifligt bifall blandades därför ock med missräkningen, och vi våga knappast ställa den nydubbade » Vasariddarens » horoskop, när vi nu omedelbart efter första föreställningen söka samla intrycken. Publikens tycke är ofta — ja, oftast — oberäkneligt, och denna inympade gren på den svenska lustspelsdiktningens träd bär, som vi framhållit, frukter till både ondo och godo. Beror nu på, hvilka längst skola behålla smaken. Fi.harmoniska sällskapets konsert måndagen den 11 mars, vid hvilken J. S. Bachs » Malteus-passion » bildar programmet, kan med allt skäl varmt anbefallas i så väl de speciella musikvännernas som menige mans åtanke. Man torde ej ha glömt, med hvilket allmänt erkännande detta storartade verk mottogs, då det för jämnt fem år sedan här introducerades af samma musiksällskap. Ifriga uppmaningar från skilda håll ha nu afgjort sällskapets beslut att återupptaga det och därigenom förbereda åt detsamma en närmelsevis så fast ställning här som i Tyskland, hvarest det har vuxit in i allmänhetens andliga behof. Hr Salomon Smith sjunger denna gång Jesu parti. Fru F.dling och hr Max Strandberg (Evangelisten) innehafva samma solopartier som förr; i de öfriga inträda fröken Alma Hulling och hr Agnar Strandberg. Orkester är k. hofkapellet. Oupplösliga band. (Forts.) f ag vet hvad d u vill säga och det är m e r än dumt, om du för en e h i m e r stöter bort din l y c k a. » Det låter j u inte oäfvet, eller h u r?
•Vid riksdagsmannaval för Fahlu bergslag beräknas rösterna efter fjerdeparts grufvedelarne* komma att utgå. Stockholm den 22 Juli 1851. STOCKHOLM, f. d. Schulte*» Boktryckeri, 1851, Konstilulions-Utshotlets Memorial, N:o 19. Ank. till Exp. Utsk. d. 26 Juli 1851, kl. half 12 f. m. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till ändring i 1 :sta morn. 14 § R. O. rörande representations-rättigheten för Stochholm. Enligt de uti Esta momentet 14 § Riksdags-Ordningen för riksdags mannaval i Stockholm intagna stadganden skola dessa val förrättas genom 50 elektorer, utsedde af stadens Borgerskap inom dess, efter samma grunder, som för val af stadens femtio äldste, bestämda serskilda klasser. Dessa klasser äro: a) grosshandlande, som välja tolf, b') fabrikörer, som välja sex, c) minuthandlande, som välja tolf, och embeten och handtverkerier, som välja tjugo elektorer. Elektorerna tillkommer, att hvar för sig inom sin klass välja riksdagsmän för klassen, nemligen för förstnämnda klass två, för den andra en, för den tredje en och för den fjerde tre, samt att alla samfäldt utse de tre fullmäktige af magistraten, hvilka jemte nu nämnde sju skola ingå uti det antal af tio riksdagsmän, hufvudstaden eger att till riksdagen afsända. Valbarhet till elektor eller riksdagsman inom borgerskapet förutsätter en census, inom första klassen, af minst tjugo, inom den andra och tredje af minst tio och inom den fjerde af minst fem riksdaler i årliga utskylder till staden, samt dessutom att minst tre år hafva varit borgare derstädes, likasom ock ingen bland magistrats-personerna är till riksdagsman valbar, som ej minst tre år före den dag, hvartill riksdagen pålyses, innehaft sådan befattning i staden.
Hans tunna, sammanpressade läppar darrade ... han vände sig om och gaf rättstjenarne en vink. Men i samma ögonblick reste sig de öfrige kring bordet sittande herrarne från sina platser och skyndade att förekomma den hotande katastrofen. – Nådig herre; hviskade Suenonius, – lägg band på er vrede! Kom ihåg, att er son är i ett tillstånd, som gör honom otillräknelig för sina handlingar ... kom ihåg, att många af det okunniga folket äro här närvarande, och att ni för exemplets skull ej bör låta dem bevittna ett våldsamt uppträde mellan far och son! Det är för öfrigt jag, som är den mest förolämpade, och, om ni nödvändigt fordrar, att er son skall näpsas, så sker det bäst derigenom, att hans yttranden upptagas till protokollet, för att sedan blifva föremål för ett formligt åtal. Medan pastor Suenonius med dessa och dylika ord sökte lugna lagman Skytte, vände sig en af de allongeperukprydde Stockholmsjuristerne till Adolf och sade, i akt och mening att bespara denne en bittrare utgjutelse från fadrens läppar: – Min unge herre, alldenstund ni hvarken är ledamot af rätten, ej heller part, vittne eller sakförare i detta mål, så tillkommer det er icke att sjelfmant yttra er inför och till domstolen. Lagen stadgar, att ting skall hållas för öppna dörrar, men den berättigar äfven domaren att aflägsna enhvar, som på ett eller annat sätt stör förhandlingarnes gång. Jag vill härmed gifva er en vink, huru ni bör förhålla er, för att ej gå miste om att höra fortsättningen af detta lika besynnerliga som sorgliga mål. – Nåväl, svarade Adolf, – jag skall taga er vink i akt, ty jag är ganska angelägen att höra fortsättningen. Min afsigt är att till Svea Hofrätt ingifva en fullständig berättelse om allt, hvad jag såsom opartisk åhörare erfarit och kommer att erfara under denna ransakning. Med dessa ord satte sig Adolf lugnt på sin stol. Den närvarande allmogen betraktade honom med medlidsamma blickar och hviskade sins emellan om trolldrycken, som förvridit den unge herrens hufvud.
Och inskränker sig Utskottet här till blotta hufvudgrundernas utveckling, så mvcket hellie sorn, vid ämnets behandling på det hela, Utskottet derutinnan ansett sig ej kunna eller böra gå längre, än att' hos Rikets Ständer föreslå några allmänna Sfadganden till införande af ett i vissa hänseenden förändradt Ex-, peditions-sätt, under hemställan tillika, att allt hvad som rörer Tjenstemanna-personalen och dess fördelning, Bokförings-göjomålen, Controllerne, med ett ord: detailerne vid sjelfva verkställigheten, måtte, utan några bindande föreskrifter, öfverlemnäs lill Banco-Fullmägtiges egen omsorg och uppmärksamhet. I afseende på de båda först inkomna Täflings-skrifterna har Banco-Utskoltet, efter genomgående af desamma, förenat sig i allo uti det omdöme, som Bankens Fulimägtige och Commissarier sammanstämmande öfver dem meddelat, nemligen: c. 11 Förslaget N:o 1 ej sfår i något 12 Banco-Utskoitels Memorial N.o QO - samband med h vad genom de uti allmänna Bladen införda Anhoncer blifvit uppgifvet, såsom föremål för concurrencen om det utsatta Prcémium; sä att något afseende å denna Skrift, under sådan synpunkt, ej anses kunna eller böra ega rum ; och att Förslaget N:o 2 saknar plan, ordning, redighet och fullständighet i utarbetningen, och så väl derigenom, sorn i och för Kg sjelf t betrakta dt, är till det mesta i verkställigheten oanvändbart ; hvadan den utsatta belöningen ej lärer kunna dess Författare tillerkännas. Endast, den sist inkomna Täflingsskriflen, eller Förslaget N:o 3, har liiunits vara i ett helt och sammanhängande system uppfattad och förråda en bekantskap med de inom större Peuninge-Verk vanliga Redovisningar och nödiga iakttaganden, i saknad hvaraf något uti dylik väg brukbart och gagneligt svårligen låter sig uppgöra.
En liten stund! Hvad hinner man på en »liten stund?» Det frågar jag just. Man vill rå om dem, det är hvad man vill. Åtminstone för några månader — eller veckor — eller år — hälst år — allra hälst år. Man vill se de små lemmarna sprattla i badkaret, man vill kyssa de små knubbiga fötterna, man vill känna de små rosenröda kropparna tryckta mot sin egen — man vill höra de små skriken — skratten jollret! Man vill med ett ord lefva om sina egna barnkammarfröjder — det är hvad man vill — bara det. Ens egna barn blir ju stora så förfärande fort. Men det där förstår inte ungt folk, utan de bara går på och trampar och trampar på ens fattiga hjärta, till dess det är färdigt att gå i smulor. Och så ska man vara glad till! En mor-mor är gammal — måste vara gammal — ja, så lastgammal, att hon hvarken känner eller tänker. Hon får den äran att vara med när barnen kommer till — Vaka, slita ut sig det får hon. Men sen’n så: Adjö, tackar så mycket! Gud hjälpe mig, så bäsk jag känner mig! Inte en smul mildare än kinabark — bara bra mycket mindre välgörande. Tag en sked af mig före måltiden, så får man se! Inte ökar jag aptiten, så mycket är då säkert – möjligen gallan! Fattas bara att jag sätter mig och lipar till! Jo, då måtte jag bli skön till dess Ruffen kommer in! Nej, då är det bättre, att jag går ut och försöker muntra upp mig ett tag. Dåligt sällskap bör man undvika, och är man sig själf ett dåligt sällskap, bör man söka andras. Jag ska först kila upp till lasarettet och hälsa på Alida Malm, en fattig sömmerska, som inte har kunnat hitta på något bättre att göra här i världen än att sörja sig lungsot på halsen för en otäck tapetserares skull, hvars minsta fel är att inte ha kommit ofödd i denna världen. Och sedan ska jag kvista i väg till fru Ungfrau och be att få låna hennes täckbåge. Om det finns godt humör någonstans, så är det där. Måtte jag bara inte råka ut för en af hennes »klagodagar», för sådana har hon ännu – fast sällan.
Det är således i afseende på denna g nödvändigt, att icke i grundlagen absolut föreskrifves att Styrelsen skall föras i Konungens namn; men derföre att det icke står i grundlagen att den skall föras i Konungens namn, så finnes naturligtvis icke något hinder för att den vid alla tillfällen då det kan förekomma blir verkligen förd i Konungens namn, så att någon olägenhet deraf att Const.Utsk. vid detta tillfälle följt den K. Proposm kan jag icke finna. Samma förhållande är det med den gjorda anmärknm vid 91 §:n. Ben 8r nemi. alldeles ordagrannt lika med samma g i den K. Propos:», och jag kan icke heller finna att den K. Propos:n i detta afseende är oriktig. Den värde talaren har medgifvit, att man måste ställa denna g så, att det påpekas det beslutskall fattas gemensamt med Norrska Storthinget. För denna gemensamhet måste gifvas någon form och den kan icke finnas på något annat ställe än i Riksakten, men om den icke f. n. finnes der, så blir det genom detta grundlagsstadgande en möjlighet att införa den i Riksakten. Intilldess detta sker står man icke i svårare förhållanden än förut; men man kan när som helst införa den i Riksakten, hvilket måste vara en fördel, hvadan jag tror att äfven i detta afseende den K. Propos:» kan försvaras. Samma talare har äfven gjort anmärkn. mot näst sista mom. af 39 §:n, hvilket har följande lydelse: »Inträffar det fall att Styrelsen skall af Regent eller InterimsRegering Den 8 April f. m. 183 öfvertagas, föres den, till dess sådant kan ske af Statsrådet med samma magt som Regent.» Häremot har blifvit anmärkt, att det möjligen skulle vara otydligt, ifall vid en sjukdom Thronföljaren vistades utrikes, huruvida Statsrådet eller InterimsRegeringen skulle föra RiksStyrelsen. Om man likväl icke allenast läser detta morn., utan jemväl med någon upmärksamhet det föreg:de, skall man finna att någon otydlighet icke äger rum.
Ned anledning kurak, oell dä billigbeten således fordrar, att okvannämnde treinie korsamlingar blifva krän erläggande ak delina spanmäls-akgikt bekriade, men lieetorn oell (lollegan vid Westerviks 8kola ieke, utan motsvarande godtgörelse, kunna berökvas den del ak deras i alla kall ringa inkomster, som utak denna akgikt utgöres, föreslår Longi. Naj:t, att Likets Ständer, i likbet med irvad i afseende pa vjeknspenningarns blifvit bestämdt, mätte anvisa en ärlig ersättning att, i stället kor den sä kallade skolmästareskäppan, kran Dofta, Oamleb^ oell Dorn eska lia församlingar, utgå till luotor oell Lollega 8oi>olu i Westervik, ak kronans bebällna Diondespanmäl med 25 tunnor 17 kappar räg, eller det belopp, bvartill skgikten, enligt kran vederbörande inkordrad uppgift, bittills ärligen uppgått. Li/r. kitt S. Wäckis» proposition, 1. Kon^l. Näjd fördlifver llidel8 8länder med ali lionel. ^Xad neli Vnne8t 8däd86 välde väZem Dalum ul 8Ujora. p O. Li//ders^o^/i6- /o,' //sr^v d/<7/.^ /-« tVioe/»- /ro//??^ </<>K 6 ^r/AW^tr 1844. Närvarande: llan8 Dxeellenee du8lil ia; 8lal8-Nini8lern Derr Driderre llaii8 Dxeellenee 8tat8-Nini8lern för Utrika brenden a ilerr Driderre I/rre/ 8tal8-Iläd6N: /^Diroeus, Drilierre nv?r F/v/»/erK^ /11rs»rt/re^