Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kapten grälade och svor, lofvande alla underjordens marter åt gärningsmännen. Men Pelle Ljungberg blef förtjust, och han, som hela tiden stått tyst, upphäfde ett hurrarop, som upprepades af de djärfvaste. – Det var rätt, sa’ han. Det var förbannadt rätt! För ville de inte ha skutan, så kunde ankaret gärna ligga där det låg. Hurrah! Och framåt gick det. Att vända om tjänade ju ändå ingenting till. Ute på barken var det fullt med folk. Det var skepparen, som mager och lång, med mössan på nacken och den blåa halsduken hviftande för vinden stod vid rodret och kommenderade och skrek, som om han velat använda den korta tid, som var kvar, till att för sista gången vara herre på däck. Ty Pelle Ljungberg hade sagt ifrån, att han inte ville låna sin hand till att styra skutan på grund. Det kunde den göra, som ville, men inte han. Och därför stod han ensam i aktern rätt under flaggan, rasande öfver jublet i land, som om massans hån hade gällt honom. Där var fjorton man, som utgjorde barkens besättning, fördelade på sina olika poster, vid förmasten, vid mesanmasten, vid storseglet och framme vid focken, alla glada och i spänning, äntrande i vanter och tåg, med risk att slita det murkna tågverket och falla i däck, men jublande och hurrande för hvarje stampning, skeppet gjorde, när vågorna plaskade hårdare mot lovarts bog, eller det fladdrade till i förseglen, så ofta barken, som ibland tycktes ha sin egen vilja för sig, lofvade upp emot vinden, och skepparen måste använda hela sin kraft för att få ned den igen. Där funnos också andra ombord, glada sjömän och unga pojkar, som hade bedt om lof att få vara med och se på spektaklet. De stodo rundt omkring på däck, öfveralt där de kunde stå, utan att vara i vägen. De sprungo fram och tillbaka, tittade i lä och tittade i lovart, hjälpte till, där det inte behöfdes, och ropade »halloj» och »ta i», när de andra arbetade.
I afseende på kyrkohemman i Halland hafva, genom nådigt bref af den 2(5 April 1826, enahanda föreskrifter blifvit meddelade, men med några skiljaktigheter, hvaribland förekommer, att optionsrätten blifvit, hvad dessa hemman angår, utsträckt lill afliden åbos bröstarfvingar, äfven i aflägsnare led, än det första. Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande; och då det otvifvelaktig! skulle ej blott lända till fördel för arrendatorer af nu ifrågavarande annexoch mensal-hemman, utan äfven bidraga till sådana hemmans förbättrade vård och skötsel samt derigenom och efter hand gagna innehafvarne deraf, om arrendatorer utaf dessa hemman för sig, hustru och barn erhöllo den ifrågavarande optionsrätten, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, alt, derest Kongl. Majit täckes i nåder bifalla deras, Bilt. lill B. Besv. och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N.-o 125. under den 19 Mars innevarande år, aflåtna underdåniga hemställan om annexoch mensal-heinmanens i Skåne, Halland och Blekinge utarrenderande på trettio års tid, arrendatorer af annexoch mensal-hemman i nämnde provinser, äfvensom i Bohus län, må för sig, hustru och barn tilläggas enahanda optionsrätt, som, enligt Kongl. Brefvet den 3 Maj 1821, är, i afseende på Lunds Domkyrko-hemman, gällande. Stockholm den 24 Juli 1851. STOCKHOLM, tryckt hos isaac marcus, 1851. Allmänna Besvärsoell EkonomiUtskottets Utlåtande, N:o 126. Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Juli 1851, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion , att rasering af någon. rikets fä st tang icke måtte vidtagas, innan Rikets Ständer kommit i. tillfälle att sig deröfver yttra.
Län måtte uti tvenne fördelas, samt äskat ett för ändamålets vinnande erforderligt anslag. Utskotten hafva tagit i öfvervägande detta, äfvensom hvad i öfrigt blifvit anfördt, så väl för som emot bifallandet af ifrågavarande förslag; och få Utskotten upplysa: att, yid sistförflutne Riksdag, Rikets Ständer, uti sin, Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande, iT.-o 2. 3 i anledning af Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Proposition aflåtna underdåniga skrifvelse af den 5 Sept. 1840, yttrat: att Calmare Län hvarken i afseende på folkmängd eller hemmantal och ännu mindre arealomfång kunde hänföras till de största i Riket; att, ehuru dess längd vore mindre väl afmätt mot bredden, den likväl löga öfverstege, hvad i berörde hänseende sig företedde med Götheborgs och Röhus Län, der Residencet jemväl vore beläget i ena ändan af Länet, samt icke kunde jemforas med Wermlands och Kopparbergs Län i medlersla delen af Riket eller med något af de Norrländska Länen; att förändringar uti sådane missförhållanden, som i afseende å Calmar Län blifvit anmärkte, följaktligen med lika skäl skulle kunna ifrågasättas inom liera andra Län i Riket och således, derest de, oaktadt olägenheterna af rubbningar uti Läns-indelningarne skulle ega rum, borcle icke partielt utan i ett sammanhang verkställas, på det att en reglering af
Skall genast må kunna förrättas då anmälan derom göres hos Kronobetjeningeo, sorn, jemte Skallordres utdelande, borde afgifva berättelse derom till Kongl. Maj;ts Befallningshafvande, och de försigtighetsmått, i afseende på större folksam* lingar, hvarå det antörda stadgandet syftar, endast på detta sätt iakttagas. Jag vågar till Höglofl. Ridderskapet och Adeln hemställa, om icke de af Utskottet föreslagne utvägar, långt ifrån att vara hinderlige för odjurs utrotande, torde mera leda till ändamålet, än bibehållande af de nu gällande stadganden; och då jag således icke kan inse hvad man med en återremiss vill vinna, får jag anhålla om proposition till bifall af Utskottets Betänkande. Efter någon uppkommen skiljaktighet i meningar, huruvida den af Grefve von Lantingshausen gjorda anmärkning kunde anses hin-l * 652 Den 28 Juni. dra antagande af Betänkandet, blef detsamma till Utskottet återförvisadt. Vidare föredrogos och biföllos följande, sedan den 22 Juni på bordet hvilande, Memorial: 1:0 Från Lagsamt OeconomieUtskotten, om uiarbetande af förslag till en allmän BergverksStadga. 2:0 Från samma Utskott, angående Stängselskyldigheten. 3:0 Från Lagutskottet, i anledning af återremis en rörande Executionsoch ConcoursFörfattningarna. Slutligen upplästes å nyo LagUtskottets, den 22 deum s pä bordet lagda, Memorial angående arfsrätt för oäkta barn. Grefve Mörner, Carl Stellan', Bland de märkliga frågor, som vid denna Riksdag blifvit väckta, är, visserligen denna, att någon arfsrätt skulle tillerkännas barn, födda utom äktenskap. Jag, för min del, tror ett sådant tillerkännande vara, både i moraliskt och politiskt afseende, skadligt. Jag antager således, såsom välgrundadt, LagUtskottets första alternativ, som aisfyrker något lagligt stadgande
Den 10 April e. m. u7 Ridd.-fiscalens aflöning af riksdagskostnadsmedlen är af den beskaffenhet, att den, såsom Utsk. sagt, skall förfalla derföre, att 2 Stånd stadnat emot 2, hvilket likväl torde vara mycket tvifvel underkastadt, så blifver deraf en följd, att med Ridd.-fiscalens aflöning måste förhållas som förut; och då får Ridd.-fisealen i allt fall sin aflöning af statsmedlen, såsom han förut alltid haft. Frih. Palmstjerna: Ridd.-fiscalen har väl vid sista Riksdagen erhållit aflöning af allmänna medel, men icke vid de föregående. Han stod då upptagen i Ridd.Ordn., men icke nu; och på denna grund har Utsk. ansett sig ej kunna föreslå annat, än att frågan borde förfalla. Ingen motion i ämnet har blifvit väckt, ingen remiss derom har från R. och Ad. kommit Utsk. tillhanda, utan frågan väcktes inom Utsk., och från Ridd-cancelliet har icke ens något prot.- utdr. ankommit till Utsk. om Ridd.-fiscalens tjenstgöring under Riksdagen. Det beror likväl af R. o. Ad. att ogilla Utsk:s åsigt och inbjuda de öfriga Stånden att instämma i R. o. Ad:s förra beslut. Emedlertid skulle jag för min del tillstyrka, att frågan må förfalla, helst jag tror, att Ridd.- fiscalen ändock, såsom tillhörande Riddarhusets cancelli, får aflöning under den benämning, som kan finnas lämpligast. Hr Riben: Frågan må vara väckt på hvad sätt som helst, nog af, att 2 Stånd bifallit och 2 Stånd afslagit den. Då måste först undersökas, om denna fråga är af sådan beskaffenhet, att den kan anses förfallen. 75 §. Riksd.Ordn. lyder: ”Till grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring fordras alla RiksStls sammanstämmande beslut och Konungens sanction.
I samma syftning, som Herr Prosten Gahnes ifrågavarande förslag, afgaf vid 1828 års Riksdag Herr Prosten Lyth en motion, som då icke föranledde någon annan åtgärd, än att, i sammanhang med andra vid Skiftes-Stadgan gjorde anmärkningar, hlef af Rikets Ständer beslutad en underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t ville anställa undersökning om nämnde Stadgas tillämplighet i serskilda provinser. Den Comité, som i anledning häraf förordnades af Kongl. Maj:t år 1831, yttrade vid de uppgifna förhållandena med ego-blandningen på Gottland, att ”det ville synas, som utan en sådan allmän reglering, hvarvid hela provinsen, efter egoblandningarnes beskaffenhet, indelades ”i flere större skifteslag, några i allmänhet lämpliga och nyttiga skiften icke "kunna i denna ort tillvägahringas;” och instämma Utskotten jemväl isamma omdöme. Den bördiga jord och det milda luftstreck, hvaraf Gottland är på ett så utmärkt sätt gynuadt, göra det än mera vigtigt, att, genom ett ändamålsenligt sammandragande af de spridda ego-lotterne, in vå aarne må sättas i tillfälle att uppbringa sitt åkerbruk till den höjd, det med så gynnsamma natur-förhållanden kan uppnå, och hvarifrån det hittills genom ego-blandningen hållits så långt aflägsnadt. Utskotten hemställa fördenskull, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållandet Kongl. Maj:t täcktes i Nåder förordna om undersökningar och beredande af en sådan allmän reglering, hvarigenom, med tillämpning af Skiftes-Stadgans föreskrifter, den öfverklagade egoblandningen i denna provins må afhjelpas, och jordbruket vinna den förkofran, som med nämnde Stadgas tillämpande åsyftas. Stockholm den 30 Juni 1840. Lagtamt Allni. Besv, och Ekon. Arik. till Exp. Utsk. den 2g Juli j kl. 10 f. m. Betänkande, i anledning af väckte jr ägor om ändring och förklaring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 1 Augusti i8o5j samt andra Författningar3 rörande skogarne i Riket.
Hr von Rosen: I afseende på hvad Hr von Hart mansdorff yttrat får jag besvara honom sålunda, att denna fordran på kunskapsmått hos den som vill anmäla sig till inträde i seminarium, icke är högre än hvad Utsktn afsett framdeles kunna inhemtas vid sjelfva folkskolan, hvarest tillfälle bör lemnäs ynglingen att lara sig allmän jordbeskrifning, faderneslendets historia och kyrkosång. Om ynglingen der fortsätter sina studier med allvar och framgång, så bör han framdeles vid skolan kunna inhemta hvad som behöfves för att sedan fullständigare utbilda sig vid seminarium. Jag medgifver, att vid första uppsättningen af seminarierna kunna svårigheter möta för inhemtande af de för inträde der behöfliga insigter annorstädes än vid de allmänna skolorna; men jag vet icke heller huru detta förvärfvande af kunskaper skall tillgå annorlunda, än på sätt Utsk:n hafva! sagt, att nemi. det bestämda kunskapsmål tet skall vara inhemtadt; ty att de, som söka inträde i seminarierna, icke skulle kunna något förut, det kan jag omöjligen finna 312 Den i3 Felruari f. m. tjenligt. Det förhåller sig härmed ungefär som med läroverken vid Carlberg och Mariaeberg; det fordras vissa kunskaper, innan man der får inträde, troligen derföre alt man icke vill sänka dessa läroverk under hvad de höra vara, att man ej vill att de skola vara några barnskolor.
Hvad först beträffar frågan, huruvida Waxholmen bör göras till en sjöfästning elleiej, så måste jag ingå så långt i det techniska af frågan, alt jag hemställer, huruvida Gr. Anckarsvärd någonsin haft ögat fästat på den local, som är i fråga alt befästa, nemi. Waxholmen i Svenska skärgården, och huruvida hail i sådant fall kan anse det tänkbart, att någon vill der etablera en, i tecknisk mening, s. k. sjöfäslning; ty såvida Grefven med ordet sjöfästning åsyftar hvad som i allmänhet dermed förstås, så egnar sig icke Waxholms läge till en sjöfäslning, ty en sådan fästning måste äga en god, rymlig och från sjösidan lätt tillgänglig hamn, der örlogsflottan kan, dels ankra under fästningens skydd, och dels vid stormigt väder inlöpa, och en sådan fästning bör äfven innefatta etablissement för en hel örlogsflotta, om läget är sådant. Detta är begreppet 0111 hvad man kallar en sjöfäslning, och om Grefven finge se localen vid Waxholm, så skulle Grefven under den för mig ganska påtagliga förutsättningen, alt Grefven förstår saken, finna, att någon fråga örn en sjöfästnings anläggande vid Waxholm omöjligt kan uppstå. Hvad som hufvudsakligen här kommer att göras, är ett tillstängande af ett vi g t ig t pass, för att förhindra våldsamma inseglingar af en fiendtlig flotta. Detta är hela den röle, som Waxholms befästning är ämnad alt spela, och om den blir så befästad, som planen afser, så vågar jag påstå, att den flotta, sorn ämnar sig in, större eller mindre, med den skall det gå, såsom cn viss Svensk diplomat, då en Rysk minister sade, att detta ej skulle kosta Kejsarinnan mycket, svarade, nemi. det skulle ej kosta mycket, blott Hennes Majits välde. Om dessa befästningar blott skulle kunna förliknas vid kustbatterier, byggda under fredlig tid för möjliga krig, så är 21 H. n Dt n 20 Mari f. m. denna fästning, lindrigast sagd, onödig; ty då göras dessalie* fästningar, dessa batterier overksamma genom
Jag var bland dem af BankoUtskottets Ledamöter, som ansåg rättighet ej höra tillerkännas BankoFullmägtige att ingå i växelupphandlingar. Skälet derföre var min öfvertygelse, att det föreslagne Silfveruppköpet borde hafva till föremål, ej att styra eller bestämma cursen, utan blott alt skaffa Silfver åt Banken för godt köp. De många yttranden jag hört både här och i Utskottet om behofvet och gagneligheten af att, genom Silfverinköp, verka på cursen, afskräckte mig från att medgifva BankoFullmägtige någon befattning med växelhandel. Då vi alla veta huru man länge misstänkt och klandrat, alt cursoperationer från en annan sida ägt rum, månne man skulle hafva haft mindre skäl att ogilla dem derföre, att Ständerne inlåta sig deri genom sina BankoFullmägtige? Lika med en annan Ledamot befarar jag att BankoUtskottets tillstyrkande af obegränsad rätt för BankoFullmäglige, att emot förskott af sedlar inköpa huru stora qvanti teter af Silfver, som hälst, skall föranleda vacklande cursförhållanden, och deraf följande cursoperationer, fastän Fullmägtige icke bedrifva dem sjelfve. För min del trodde jag att Utskottet borde, till en början, hafva inskränkt den fond, hvarå förskott till Silf - Den ii December e. m. io'i versäljare kunde gifvas, till de 2G6,6G6 R:dr 32 sk. af Bankens vinst, hvilka Ständerne till Silfverköp redan anslagit; men att man deremot borde hafva låtit utväxlingen af 128 sk. i sedlar mot hvarje SilfverRiksdaler, som i Banken inlemnas, fortfara obegränsadt såsom hittills, emedan intet förskott derigenom för Banken äfventyras och Silfver i alla fall borde, under närvarande curs, kunna, till ansenligt belopp, dymedelst erhållas; men jag blef öfverröstad.
Jet, superi-ts liiimniande, måste mnn ock vilja medlen, d. a. sutta eii damm mot den eljest allt öfversväminande bränna vinsfloden. — Man tror, att jordbiukarens intresse oafvislig pen fordrar brännvinsbränning — ett förmenande, sorn jag alldeles icke kan medgifva vara riktigt — den är lyertom grundtal'-k, °cb skull, soin jag hoppas, såsom sådan med hvarje år alft mer och mer förkastas, Pen s. khusbehofsbränningen är ej allenast icke för den större, som mindre jordbrukaren nyttig, utan till och med ganska skadlig. De utaf en vard talare, Frill, boye, Ludv., med så mycken värma förespeglade politiska vådor, ifall betänk, icke genast afslogs, skrämma icke mig; de kunna, på sin höjd, uppskrämma mera luft rörda, -juka läntasjer. Man bär ock fört jämmer deröfver, att Utsktn föreslagit, det skatten mätte förskottsvis eiläggas. Visserligen är saken ny i vårt land, och har olyckan att hafva praxis emot sig; men, ingen regel utan undantag; för detta enstaka fall torde projeetet likväl icke böra förkastas. Må man åtminstone försöka härmed några år, intill nästa riksdag; erfarenheten kommer säkert att då säga oss hvad vi vidare rationellast hafva att för framtiden iakttaga. Jag yrkar återremiss Gr. Horn, Claes Fredr-5 En värd talare yttrade för eli stund sedan sill förundran deröfver, att ett betänk., sådant sorn det ifrågavar., kunnat till Stånden inkomma. Jag kan, lör min del, så mycket mindre instämma uti hans förundran, soin jag af erfarenheten känner svårigheterna att inom sainmansalta fJtsk. kunna åstadkomma något ändamålsenligt resultat, helst uti frågan om brännvinsbränningen, der enskildta intressen oph passioner äga
Dessa uttalade önskningar synas deputerade anse blifva tillfredsställda, derest Vestra stambanan från Katrineholm erhölle den rigtning till Örebro öfver Attersta, som af Chefen för Mellersta Vägoch Vattenbyggnads-distriktet, Majoren och Riddaren Olivecrona år 1856 blifvit undersökt, samt vidare från Örebro, enligt den för Köping-Hults jernväg för flere år tillbaka utstakade linie, till Svartå bruk, hvarifrån utgrening skulle äga rum såväl till Göta kanal som Kristinehamn, äfvensom en bibana skulle anläggas från berörde vestra del af stambanan vid Qvistbro till Askersund. Vid betraktande af dessa deputerades åsigter om Örebro och närliggande orters sanna intressen i afseende på jernvägarnes utläggning inom provinsen, synes en högst ringa skiljaktighet äga rum emellan deputerades anspråk på nytta för orten af statens stambanor och de verkliga fördelar, hvilka densamma tillskyndas genom dessa banors utläggning i den rigtning, som uti Eders Kongl. Maj:ts nådiga proposition vid sistlidne riksdag förelädes Rikets Ständer. Sammanbindandet af sj öarne Hjelmaren och "Wenern har ifrån äldre tider utgjort ett önskningsmål icke allenast för Nerike och Orebro, utan äfven för en stor del af mellersta Sverge, och måste, så länge Sverges förnämsta export går vester ut öfver Göteborg eller annan hamn på vestra kusten, alltid, såsom deputerade riktigt anmärka, för berörde provins ställas i främsta rummet. Kommittéen har redan i det föregående utvecklat de väsendtliga förmåner, som tillskyndas Örebro och närliggande orter genom jern vägsförbindelsen från Halsberg vid Vestra stambanan till Örebro i förening med Köping-Hult-banan, och Kommittéen har, vid en jemförelse emellan det af Eders Kongl. Majit framlagda nådiga förslag till jernvägarnes utläggning genom Nerike och det som deputerade i detta afseende framställt, kommit till den öfvertygelse, att det förstnämda, såväl för landet i allmänhet som för Orebro län och stad isynnerhet, har ett afgjordt företräde.
Jcmför man detta med summan af samtlige Biskoparnes behållna lönc-inkomst i penningar, utgörande enligt den bifogade tabellen 166,631 R:dr 66 öro, uppstår en besparing af 16,631 R:dr 66 öre, hvaremot vid jemförelse mod summan af de egentliga biskopslönerna, då inkomsterna af anslagna pnebendepastorat icke tages i beräkning, eller 01,943 R:dr 32 öre, en brist skulle uppkomma af ej mindre än 58,056 R:dr 68 öre. Dessa siffror, om ock grundande sig på samvetsgrannt gjorda uppgifter, kunna emellertid, på sätt jag ofvan 14 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 63. i underdånighet anfört, icke angifva det förhållande, som vid genomförandet af en lönc-rcglcring kommer att ega rum, enär inkomsten af Biskoparnes boställen samt öfriga åt dem på lönen anslagna hemman och lägenheter, otvifvelaktig! kan väsendtligen ökas, men äfven om denna inkomst fördubblades — hvilket endast undantagsvis kan i den närmaste framtiden blifva möjligt — skulle de egentliga biskopslönerna ej fylla det belopp, hvilket jag på anförda skäl i underdånighet framställt såsom för en billig reglering af Biskoparnes löner behöflig!. Att fylla bristen medelst statsanslag är visserligen möjligt, men åtskilligt skulle kunna anföras mot ett sådant förslag, hvilket sannolikt ej heller vunne Rikets Ständers bifall. Deremot undanrödjes hvarje svårighet derigenom, att åt hvarje Biskop fortfarande anslås ett praebende-pastorat, hvilket jag vågar i underdånighet förorda. Väl hafva Rikets Ständer uttryckt sin önskan att Biskoparnes pimbondcpastorat i sådan egenskap må komma att upphöra, således icke inskränkt sin framställning till endast vissa eller flertalet af dessa pastorat, men detta skedde under den allmänt rådande öfvertygelse, att Biskoparnes löner vore vida större än de i sjelfva verket visat sig vara efter den utredning frågan numera vunnit.
Bomulls-Spinnerier . Krono-Skogar, Jernverk upplåtne, emot Recognitio Gästgifveriers och Krogars Minnteringsafgift Personalen: af 1831 års skattskrifne personel Clerecie-Statens aflöning Summa *~V,- « mö:** atmsi. måms BEFALLNINGSIIAFV ANDES UTI Stora Kopparbergs Län TILL sriATm* uajnv i underdånighet afgifne FEMÅRSBERÄTTELSE, för Åren 1828, 1829, 1830, 1831 och 1832. schern monja, ECKSTEIN SKA BOKTRYCKERIET. 1834. §: *• Länets allmänna beskaffenhet; fri ar under de sistförflutna fem åren förblifvit oförändrad, i följd hvaraf de i 1828 års Berättelse derom redan lemnade uppgifter nu endast åberopas. Af de i samma Berättelse omförmälte tvänne större företag till befordran af en lättare communication emellan serskilta delar af Länet, hvilar ännu det påbörjade Canal-arbetet vid Gråda-fallen i Gagnefv Socken; och någon verkställighet å förslaget angående en Canaleller Jern-vägs anläggning emellan sjöarne Yessnan och Barken har icke eller sedermera kommit i fråga. Å den i 1828 års Berättelse omnämnde vidsträckta Myra inom Stora Schedvi Socken har under de sednare åren odlingen blifvit med framgång fortsatt, ehuru delägarne de tvänne sista åren lidit skada af tidigt inträffad frost, och ännu icke kommit i åtnjutande af något understöd af allmänna medel, hvarom de gjort ansökning. Några andra större odlingsföretag hafva under nämnde tid icke blifvit till fullbordan bragte; men deremot hafva på vanligt sätt fortgått de smärre odlingarne, hvilkas vidd icke kan bestämt uppgifvas, men hvaraf nyttan är ganska stor. §: 2. Innevånare.
Bilagan N:o 21 upplyser närmare detta förhållande och visår derjemte, huru denna tillvext i sedelstocken, utan att hinna spridas i alla grenar af allmänna rörelsen, försvann under de för afsättningen af våra produkter missgynnande åren 1848 och 1849, samt ådagalägger för öfrigt, huru under åren 1849, 1850, 1851 och 1852 Riksbankens utelöpande sedlar hållit sig vid nära oförändrad summa af omkring 22,500,000 Riksdaler Banko årligen, och Privatbankernas sedlar, efter afdrag af kassabehållningar i Rikets mynt, vid omkring 7 millioner, hvaremot de sistnämnde vid 1847 års slut utgjorde endast 5,892,361 Riksdaler. Nu gällande Banko-Reglemente stadgar uti 112 §, att Fullmägtiges i Banken första pligt är att upprätthålla myntvärdet, och uti 114 §, att Bankens metalliska kassa ej får bibehållas vid ett belopp, som understiger 2,500,000 Riksdaler i silfver, oberäknadt hvad för Bankens räkning finnes å utrikes ort nedsatt. För dessa ändamål berättigas Fullmägtige, dels genom 120 § att, då Bankens säkerhet det kräfver, till förstärkande af metalliska kassan upptaga utländskt lån till ett belopp, motsvarande högst 3 millioner Riksdaler silfver, dels genom' 121 § att, när större uttag af silfver från Banken ega rum eller Bankens ställning i öfrigt det påkallar, minska Bankens utlåningar och indraga beviljade kreditiver, i den ordning, samma § föreskrifver, och samtidigt dermed antingen försälja obligationer, som af Banken innehafvas, eller upptaga lån. Åtgärden att upptaga ett utländskt lån å 3 millioner Riksdaler silfver skulle naturligtvis bidraga till metalliska kassans förstärkning; men dervid må anmärkas, att, om sådant uppsköts tilldess behofvet inträffade, underhandlingarne om lånets afslutande kunde draga ut pä tiden och vilkoren blifva dryga, så att tilläfventyrs vådan för Banken vore öfverslånden, då undsättningen erhölls.