Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
DiscontVerks ännii utestående fordringar. Frän Banco-UtJKottei; den 20 dennes: N:o 2; i anledning af Riksens Ständers Réi visorers åren 1820 och 1822 afgifne Berättelser angående BancoVerket, jemte dervid fogade särskildta Utlåtanden: a) rörande liqvid med StatsVerket för det vid sista Riksdag beslutade nya kopparskiljeJnynt fe) - Den 25 Marlii, 705 b) angående Bankens i särskilda Vågar föri Varade Metall-panter. c) angående beläriingsrättigliet för så kai* lade BergslägsHyttor. d) angående arliga Capitalafbetalningarne på Bankens Fastighets-Iån, e) angående yppad förlust för Banken på åtskillige lån mot pant af fasta Egendomar i Götheborg och Carlshamn. f) angående det till Gagnefs Socken i Dalarne utgångne låne-biträde af i5,ooo Rtdr. g) angående det för Staden Götheborg vid sista Riksdag beviljade låne-biträde af 200,000 R;dr. h) angående det vid sista Riksdag till SkaJ ra 'Consistorium för byggnaden af ett lärohus beviljade låne-biträde. i) öfver en och annan fråga i afseende på Bankens odlingslån. k) angående inhibition af en emot Rådtnannen i Carlstad G. Kellander anställd lagsökning för ett honom beyiljadt odlingslån. 1) rörande en och annan fråga i afseende på BancoDiscontVerkets Revisioner. Hidd. 0, Ad. Prot. a Band, 45. -o6 Den 25 Martu. m) angående afskrifning af tvenne uti Bankens räkenskaper såsom fordringar, balancerade poster. Af elen 21 dennes: N:o 3; rörande väckt motion, om publicitet af Bankens angelägenheter.
I anledning af denna Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upphäfvandet af den nu medgifna moderation i postporto för bref, som väga öfver 8 lod, tager jag mig friheten, att å nyo yrka handläggning af ett ämne, hvaruti jag jemte många andra, för nära fem månader tillhaka, redan vidlyftigt gifvit våra tankar tillkänna. Af denna Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, så bestämdt af behofvet påkallad, att jag i mitt omförmälda anförande ansåg den som ett vilkor för reda i postinlradernas beräknande, hemtar jag den äfven då antydda slutsatsen. alt oundvikligen en Paketpost hör genom Kongl. Postverkets försorg inrättas, med hvilken böcker, kungörelser, rättegångshandlingar, domböcker, lysningssedlar, stämpladt papper, småsedelsbundtar och påsar med skiljemynt, samt dylikt gods i allmänhet, kan sändas från ett ställe till ett annat, mot låg porto af vissa runstycken för skålpundet och milen. Utan ett sådant arrangement skall den upphäfna moderationen blifva en ren olycka för hvarje affärsman, som nu genom upptäckta missbruk afskäres enda möjligheten att få tyngre bref och paketer i officiel väg transporterade till ort och ställe, som vederbör; då deremot, genom detta arrengement, han så väl sorn hela Svenska allmänheten skall finna en lättnad uti transactioner orter emel - Den 4 Maji f. m. 5 lan, som länge saknats i vårt land.
S9 Uplastes Skats-Utstottets ingifne berättelse rötande Riksgjälds-werket, jemte samma Utskotts betänkande, angäende afstrifning af ätstillige summor, hwilka utaf Riksgjälds-Contorers medel blifwit anticiverade och lill ersättning ännu balanccras. Lades pä bordet, Uplästes SlatS-Utffotreks utlåtande af den r Julii angående f, d. Regements Qwartermästaren wid f. d, Swensta Gardes Regementet, töfwerAdjutanten och Majoren Herr », x. UeuterUölcls Memorial, atr fä åtnjuta enahanda ersättning för förlorade lönings inkomster, som blifwit tillagd Compagnie Chefs wid f. d. Swensta Gärdet, hwar» till Utskottet pä anförde stal tillstyrkt bifall, med tillkännogifwande, att något särskildt anflaa ä stat härföre icke erfordras, emedan de till accords ersättningar pä stak upsörve medel kunna lemna tillgäng härtill; och hwad anginge Majorens anhallanj att fä njuta denna ersättning till godo ifrän Regementets reductions tid, sä anfäg Utskottet detta böra ankomma pä Kongl, Majus nädiga godtfinnande. Lades pä bordet, Föredrogs ett frän Lag-Utstottek inkommit Memorial af ben 27 sisiledne Junii rörande Riksdags fullmägtigen Herr Lagmannen och Borgmästaren Uönyvilis motion med förestagen ändring i hwad Lill lösen af försälda hus och tomter i Städerne, stt den icke mä äga rum utan i de händelser z och 4 §. §., 6 o Den z Juli». 4 §. §. af samma Capitel föreffrifwa; men wederbörande deremot bibehällas wid den rätt, han förut enligt samma Capitel äger till inlösen af sadaua tomér* eller hus, i hwilka han ager del; och hwartill Urstotket tillstyrker bifall. Lades pä bordet.
Enär Utskottets i denna § framställda förslag om ett olika minimum af daglig tillverkning, då rättigheten att tillverka bränvin grundar sig på tillverkarens behörighet att idka fabriks!örclse och då nämnda rättighet grundar sig på egnndet eller innehafvandet af i mantal salt eiler särskildt skattlagd jord, endast blifvit bifallet af Borgare-Ståndet hvaremot R id der skåpet och /t deln samt Preste-Ståndet bestämt den minsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan finge ske, till 300 kannor, samt Bonde-Ståndet yrkal bibehållande af den i nu gällande författning antagna skilnad mellan större och mindre brännerier, på sött Kongl. Maj:ts nådiga Proposition innehåller; så får Utskottet, med frånträdande af sitt förra förslag, inbjuda Borgareoch Bonde-Stånden alt instämma uti Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets sammanstämmande beslut. 19 §. Utskottets i denna § framställda förslag, att bestämma afgiften för bränvinstillverkning till 60 öre för hvarje tillverkad kanna, hor af Bot gareoch BondeStånden blifvit bifallet, hvaremot Uidderskapct och Adeln samt Preste-Ståndet beslutat afgiftens förhöjning till 75 öre för hvarje kanna. Då alltså Utskottets förslag blifvit af två Riks-Slånd godkändt, får Utskottet inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet att med de öfriga Riks-Stånden förena sig om afgiftens bestämmande till 60 öre för hvarje kanna, bränvinet beräknadt till den styrka, som uti 4 § omförmäles. 22 § 1 mom. Ridderskapet och Adeln har beslutat, att detta mom. skulle erhålla ena - Sammans. Bevillning*-, Lagsami Allm. Besvärsock Ekon.-Ulsk.
Se här! » — Ironien i hans uttryck är så fin, att blott en så förtviflad människa som .Elvira förstår, att det blott är en vacker fras. Det är denna kalla, intagande, förnäma Don Juan, som till sist tar emot kommendantens ^taty och därvid icke visar den minsta förskräckelse, blott en slags estetisk nyfikenhet, som om det till en viss grad intresserar honom att •v se en så ovanlig person inträda i sitt palats. Han mäter honom från hufvud till fot, som om han ville säga: » Hvad är du för ett odjur! — Hvad vill du mig egentligen? » « Först då den döde fattar det dräpande greppet kring handen på Don Juan, blir han hemsk till sinnes. Då framträder sydländingen med sin smidighet i alla rörelser för att göra sig fri. Han famlar efter dolken med venstra handen vid sitt bälte och försöker att skära bort den järnhårda handen, som håller honom fången. Hans sista stormanlopp mot de slutna dörrarne är ännu trots, blott ungdomligt öfverlägset trots, med knutna händer mot den makt, han icke vill böja sig för. d ' Andrades Don Juan är den spanske ' Don Juan, sådan som han skildras i den gamla spanska legenden, och det är Mazarts. Don Juan, " sådan som hans musik har skildrat honom, oeh så som man bäst förstår, att denne bedårande egoist må ha lefvat och dött. Af alla de detaljer, med hvilka d ' Andrade gör sitt spel rikt, vill jag blott nämna ett par till upplysning, om huruledes en stor konstnär aldrig försummar att gifva karakter åt den minsta småsak. Då han på maskeraden å slottet dansar menuett med Zerlina, visar han henne under dansens lopp, hvilka steg hon skall göra. Zerlina är ju blott en bondflicka; hon kan ej dansa menuetten, som är de förnämas dans; men så vänligt och älskvärdt visar Don Juan henne, huru hon skall sätta sina fötter, när hon skall sträcka fram handen, och ler uppmuntrande mot henne. Då Don Juan i första akten dräper kommendanten, böjer han sig ned och känner länge på hans hjärta. » Jo, han är stendöd. » Så torkar han blodet efter värjan af sin kappa och så först bort.
Hvaraf kan väl denna motvilja härleda sig, om icke af det missförhållande, hvari den oftanämnda godtyckliga fysiska makten försätter tjenaren lill husbonden; och likaså: hvaraf kommer det här i landet så mycket och ofta ej utan skäl öfverklagade ”begäret att blifva sin egen”, såsom det heter, ofta utan besinning af tillgångarna, om ej ifrån samma missförhållande, hvaraf samhället således får lida ej blott i moraliskt, utan äfven i materielt hänseende. Vid framställande af dessa tankar förbiser jag slutligen icke, att de hos mången ännu torde slöta emot traditionella föreställningssätt, som fordra aktning då de äro upriktiga, om ock deruti skulle ligga någon villfarelse. Men å andra sidan, om det nu väckta förslaget grundar sig pä rättvisa; om det står i öfverensstämmelse med en framskridande sedelags fordringar; om erfarenheten från andra 204 Den 28 December f. ni. länder talar till dess fördel; om det innebär en omtänksamhet för framtiden att ej bibehålla ett lagbud, som numera tjenar lill föga nytta, men som sannolikt kan bidraga att emellan serskilda delar af samhällets lefvande elementer alstra spänning och misstroende, hvilka del bör vara lagstiftarens omsorg att i möjligaste måtto undanrödja genom försäkrande af jemlikhet inför lagen åt alla, såvidt det är förenligt med det helas bestånd och välfärd; och om slutligen frågans vigt i anseende lill den talrika del af landets innevånare som den angår, icke kan underkännas, så synes i allt detta ligga tillräckligt talande skäl att ånyo framlägga densamma till R. St:s pröfning; hvarföre jag vördsamt anhåller om remiss af denna motion till LagUtsk. Denna motion begärdes på bordet, hvarjemte Hr Ribbing, Arvid, yttrade: Jag har hört berättas att en likartad motion här i dag har blifvit väckt och alt en annan ledamot inom detta hus i anledn. deraf yttrat hvad jag egentligen velat säga nemi. att, om husagan skall tagas bort så blifver det äfven nödvändigt att stadga rättighet för husbonden att skilja sig vid tjenaren i händelse denne icke upfyller sina skyldigheter.
Stockholm den a3 Juni 1840. Banco-Ulskoltets Utlåtande, JY:o fr. 3 N:o 47- Ank. till Exp. Etsk. den 8 Juli, 11. { i e, m, Utlåtande, i anledning af Banco-Ombudet vid Götheborgs LåneContoir G. E. Ferlins ansökning om godtgörelse för 2,000 Ii:dr, hvarmed han inlöst 2: ne falska Assignationer ci LdneContoircts i Banken egande räkning N:o 2. Vid pröfning af en ulaf Banco-Ombudet G. E■ Ferlin hos Utskottet gjord ansökning, att godtgörelse med 2,000 R:dr måtte varda honom tilldelad för de kostnader, han vidkänts genom inlösen af anie Assignationer å Götheborgs Låne-Conloirs räkning N:o 2, dertill blanquetlerna blifvit från Låne-Conloiret tillgripne, har Utskottet af de Protocoll, som, i detta ämne, blifvit förde, dels hos Banco-Fullmägtige och dels hos Rikets Ständers Revisorer öfver Götheborgs Låne-Conloirs Räkenskaper och förvaltning för år 1835, samt utaf de till UlskotteL ingifne handlingar inhemtat följande omständigheter och förhållanden: Sedan Banco-Ombudet vid nämnde LåneContoir, Kamereraren J. Wallmo den 23 Augusti i834 allidit, och LåneCoutoirets
— hvilket alldeles icke är nödvändigt — så bör detta åtminstone ske om hösten och ske med ledning af studier, gjorda i det fria, men aldrig bör det ske, innan man ännu haft tillfälle att se sig omkring i det slags natur, som skall bli föremål för konstnärlig framställning. Hvem som lyckas bäst vid pristäflingen, det beror på mycket annat än på skicklighet: på tur, hvad ämnet beträffar, på täflarens sinnelag, om han hör till arbetsmyrorna, som förstå att indela sin tid och kunna ha ett arbete får digt på bestämd dag, eller om han bör räknas till de sökande, som göra om och förstöra hvad de gjort, och sedan börja på nytt igen, tills det återstår helt kort tid och de måste måla. färdigt så godt de kunna i hastigheten, måla i sista minuten, göra om uppe i utställningssalen hvad som der tar sig ut på ett helt annat sätt än, då taflan stod på staffliet i ateliern. Slumpen har vida större inflytande i fråga om taflor än hvad publiken i allmänhet anar, och mycket beror på, om dagern i ateliern varit lika eller olika med den belysning, taflan får i utställningslokalen. Ett par franska målare, söm gjort succés på salongen, ha till en del att för sin framgång tacka den omständigheten att de fått måla sina taflor färdigå uppe i utställningssalen, der de kunnat beräkna effekten.Det är med konstutställningar som med examina. Tur, * flax “, som man säger, afgör mycket. Det ärliga, samvetsgranna arbetet skall förr eller senare bli aktadt efter för-tjenst, och den konstnär gör bäst som arbetar för arbetets egén skull och ej för framgången. Men denna är nyckfull. Man håller på med en tafla och har den skapligt upplagd, men så börjar mån sedan utan minsta orsak att försämra den, målar in sig i en tråkig fårg, som man sjelf ser bli sämre för hvar dag. Och när det så återstår tio dagar tills taflan skall vara inlemnad, då finner man omöjligheten af att få den dräglig. Hvarefter man lydande en erfaren kamrats råd väljer ut bland sina gamla studier en bit, som man hyfsar upp i hastigheten.
Or luxiL. S. D. Ester upp'äsandet af Riksens Högs loff Ständers StatsUrssotks, i Memorial af den 18 sliUedne December, eflätne iwar ä de hos Bor> gareSkäkldet förekomne anmälknrngar wid lliskottets, l PrococylikUkdrog af den 6 sönttgängne November, ofgkfne Bekänknide, i anledning cf R>ksdagsFullmaktiges för Sörhebvrgs Stad Harrar 82iitc.-r>ton8 och ^lolms derom wäckte fräga, att olla, etter Regemrnls-törändringen, lill Staken af p, vale personer lemnade län, mätte, utan undantag, pa lika fakt betalas, fann wäl BorgareSrändet, art sedan de öfriga Relpeciive Ständen kill Utskottets ofwannämde Betänkande deras bifall lemdadt nägon widare granskning deraf emot en redan gifmen pluralitö nu wore ö^werstödig; men Ständer ansäg wid detta tillfälle stg äga anledning Ull det förbehåll, att nä ot hinder häraf ej mä möra för behörigheten, att, r anseende till den wld Finance-planen inom Verta Ständ fö^ekomne anmärkning, ber alia till Staken kemnade .Puriotiske Län böra, sä widt tillgäng dertill lämpeligen kan uifianas, b!lfwa contant godtgjorde, sä sistnämde anmärkning, i sammanhang med berördr Finance-p'an, Riksens Ständers närmare gemensamma pröfning unders Lastad Stäi-Lit fzi.^de för öfrigt icke Uildgä att, pä Her - Den 2Z IanuarrL. 95; Herrok 8»nte8lon8 och l^lslmz förnyade begäran, sösta sin uppmärksamhet wid drt yttrande i Högs löst.
Men det är icke blott aktgifvandet på den otvifvelaktig! riktiga grundsatsen, ali den samhällsklass, som på ena eller andra stället drager bulVudsakliga skattebördorna, också vid taxeringarne inrymmes el! i mån deraf afpassadt inflytande på besluten, utan ock svårigheten att, åtminstone i de flesta af våra släder, serdeles de mindre, finna tillräckligt antal ledamöter inom andra än de borgerliga yrkena, åt fi vit ka utöfningen af folkets sjelfbeskaltningsrätl, må kunna anförtros, som för Utskottet utgör anledning att betvifla lämpligheten af det förslag Herr Flach framställt. Och Utskottet anser sig fördenskull böra hemställa, att omförmälde förslag mätte lemnäs utan afseende. Den i §§ 87 och 116 intagna föreskrift att ibland de ståndspersoner, som böra vara ledamöter i Stockholms Taxeringsoch Pröfnings-kommittéer, två skola utgöras af embetsoch tjenstemän, tillhörande de förvaltande verken, har, efter hvad Utskottet iuhemlat, föranledt icke obetydliga svårigheter, i det dessa embetsmäns egentliga befattningar titgjorl hinder för verkställande af de tidsödande taxerings-beslvrcn, i löljd hvaraf, jemte det valfriheten härigenom varit nog inskränkt, antingen taxeringsförrättningen eller embelsmanna-åliggandena inåst åsidosättas. Då den större författningskännedom, som med förenämuda stadgande varit åsyftad, derlöruta» icke kan antagas vara fremmande, minst 24 Bevillninys-Ulskoilets Betänkande N;o 5. förden mångtaligare sammansättningen af hufvudstadens beskattnings-kommilléer, synes det endast för dessa tillämpliga stadgandet icke vara af något egentligt behof päkalladt. Utskottet hemställer följaktligen, att omförmälda föreskrift måtte ur författningen utgå.
Vaktmästare för deras besvär j i följd af de genom Utskottet verkställde revisioner af Banco-Discont-Ver ket s räkenskaper för åren i83g och 1840. llos Utskottet hafva Banco-Disconl-Verkets 6 Vaktmästare anhållit alt, efter de af Utskottet slutade' Discont-revisioner, hugnas med någon gratification, motsvarande det arfvode af 3o å 4° R:dr, de hvardera vid de årliga Revisionerne, i och för uppvaktning och betjening hos Revisorerne, åtnjutit, och hvilket arfvode af dem blifvit påräknadt såsom en väsendtlig biförtjenst; hvilken det vore dem desto svårare att undvara, som de, utan förhöjning i deras knappa löne-förmoner, voro älagde betydligt ökad, daglig tjenstgöring. Bih. lill R. St. Ehuru någon egentlig uppassning hos Utskottet icke tillhörer BancoDiscont-Verkels Vaktmästare, hafva de likväl, under revisionerne af DiscontVerkets räkenskaper fått i så måtto vidkännas ett ökadt besvär, som deras biträde varit nödigt vid inbärning och afhemtning af böcker och verificationer, hvilka dagligen varit behöflige uti Banco-Disconten; vid hvilket förhållande och då upplyst blifvit, att Banco-Discontens Vaktmästare vid förutgångne Riksdagar, i ocb för lika beskaffadt besvär, blifvit, efter den af Utskottet då förrättade revision, tillagde en gratification af 60 R:dr, Utskottet finner billigt tillstyrka, att ett lika belopp, eller 60 R:dr, må såsom gratification för hvardera af de utaf Utskottet förrättade, arne serskilde revisioner af Banco-Discont-Verkets räkenskaper, med tillsammans 120 Rrdr Brco förunnas Disconlens Vaktmästare, att af Verkets omkostnadsräkningutgå, till lika fördelning dem emellan. Stockholm den 12 Juni i84r. På Höglofl.
En ny tillkommen af dessa inrättningar har åtminstone nu tillkännagifva, alt den belånar spanmål, under det att de öfriga fortfarande endast bedrifva sin lånerörelse root namn, men då nu en sådan privatbank uppträdt, synes mig icke rätt vara, att nu bort - Den i9 April e. ni. 213 taga ett anslag, som till uppmuntran härtill förut varit beviljadt; och af sådan anledn. anhåller jag om återremiss af betänk. O n Hr Akerman: Om det förhaller sig så som en ledamot uppgifvit, och hvilket jag tager för gifvet, eller att Utsk:s förslag i denna punkt blifvit af öfrige Riks-Stm godkäudt, så lärer det icke vara mycket värdt att här tvista om detsamma. Då likväl delta förslag blifvit af åtskillige talare bär mycket klandradt, anser jag mig böra yttra några ord om detsamma, hufvudsakligast för att få reservera mig emot de skäl Ulsk. anfört lill stöd för sitt tillstyrkande i fråga om kreditiver lill hypoleks-inrättningar. Jag har icke inom Ulsk. beträffande denna punkt afgifvit någon reservation, emedan jag, då jag i slutsatsen var ense med pluraliteten, icke ansåg det nödvändigt eller lämpligt alt belasta betänk, med en reservation rörande de för beslutet upptagne motiver. En talare här, har fästat sig vid Utsk:s yttrande, att ändamålet med kreditiv-rättens förlänande ät hypoleks-inrättningar vore att söka få sådane inrättningar i gång, eller, såsom orden i betänk, lyda: ”att afsigten med de åt hypoteks-föreningar förunnade kassa-krediliver synes hafva varit alt uppmuntra till deras stiftande.” Så har jag likväl icke föreställt mig saken.
Jag anhåller att få veta om något protokollsutdrag rörande denna fråga ankommit från de öfriga Stånden. I anledning häraf tillkännagaf undertecknad, att någon underrättelse om de öfriga Riks-Ståndens beslut i frågan ej ankommit. Frih. Leijonhufvud: Jag har reserverat mig emot Utskits Betänk., emedan jag anser att en sådan skrifvelse, som der är föreslagen, är alldeles öfverflödig. Regeringen tager nog den ilrågav:de saken i öfvervägande, utan någon framställning från Ständernas sida, och den vet mycket väl att en stor del af dem, som hafva roteringsoch rustningsskyIdighet, gerna vilja blifva derifrån befriade mot erläggande af vakansalgift. Ett annat skäl, hvarför jag ej kan biträda Utsk:ts hemställan, är det att jag anser det vara högst betänkligt att minska den redan förut otillräckliga stammen af vår armée. Den har något minskats sedan 1850, då deremot beväringen har stigit i samma mån som folkmängden ökats. Om derföre båtsmännen icke behöfvas för sjöförsvaret, så böra de, enl. min tanke, öfverflyttas till landtförsvaret. Detta förhållande skulle jag önska att R. o. Ad. tog i öfvervägande, innan R. o. Ad. beslöt att aflåta någon skrifvelse i ämnet. Hr Nordenfalk, Erland: 1 motsats mot Frih. Leijon hufvud, anser jag att det är R. St:r som böra taga initiativet i denna fråga. H. lil. 35 546 Den 18 April f. m. Hvad för öfrigt de båda förslagen beträffar, så anser jag att Utskrts har företräde framför det af Hr Brakel framställda. Ufsk:t säger nemi., att det anser som oeftergiflig! vilkor för en dylik förändring i båtsmanshållet alltid böra blifva, ej blott att de indragningar och besparingar, som dervid ega rum, fortfarande komma femte hufvudtiteln till godo, utan äfven att de inflytande vakans-afgifterna verkligen användas till anskaffande af väl öfvadt och tillräckligt aflönadt manskap för flottans bemanning.
Vi få, som sagdt, veta annat slag på vintern, för då går, så säkert jag heter Märta-Lisa, potaterna till tjugu, kanske tjugufyra skilling kappen, och mjölet upp i hela tie dalerna.” ”Jag har mina vägar ditöfver någon af dagarne, och skall då tala med honom,” yttrade Arve. ”Gif emellertid barnen det, som ännu fins qvar i grytan, mor Märta-Lisa! Ni hinner nog koka om, innan Jonas kommer hem – och tag detta till en half skeppa potater, härnäst ni far öfver till Gråby.” Utan att afvakta fiskarhustruns tacksägelse, lade Arve ett par hackor i hennes förkläde och skyndade hem, med tankarne numera delade mellan sina egna angelägenheter och sina fattiga grannars. I hans manliga själ hvälfde sig många förslager, och under hvarje ledig stund begrundade han alla möjligheter att afhjelpa det svåra betrycket inom fiskläget. Men ännu hade hans tankar ej fullt klarnat. De hade ett godt, berömvärdt mål; men ynglingens drömmar, om de ej till och med stanna vid blotta såpbubblor, fordra tid innan de mogna – och bära skörd. Femte Kapitlet. I hämdfull harm spratt furien upp och tog Ur smärtans koger ett förgiftadt svar; Men hvarje ord, som flög från tungans båge, Föll krossadt mot förvridna läppar ned. Runeberg. Några veckor hade förflutit. Den unge jaktlöjtnanten kryssade nästan beständigt sin vanliga kurs; och Rosenberg, hvilken på det hela lyckligt uppgjort sina affärer för detta år, njöt hemmet och vinterns hvila i sin allt mera älskade fästmös muntrande sällskap. Ännu utgjorde den sista så lyckligt utförda lurendrejerifärden ett rikt ämne för deras samtal; men om den första, der den gamle draken sjelf blef lurad, nämndes icke ett ord. Gubben var, efter denna lilla misslyckade episod i hans numera enformiga lif, så butter och ordkarg, att ingen, utom Gabriella och stundom Rosenberg, vågade sig fram med några små försök till vänligare meddelande.