Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
SBib be omebelBara malen afgifmaS röfterna, fär* ffilbt för fjmarje fontmutt, inför fommuttatfiämmaS orbföranbe, SJlagiftrat elter för ftab färffilbt tiltfatt ftprelfe; odj ffota för röfternaS fammanräfnanbe ecb fullmafts utfärbaitbe åt ben, font be flefta röfterna erhållit, malprotofotlen infänbaS, för font* mimerna å lätthet till bomljafmanbett od) för ftäber ntcb egen juriSbiftion till 9Jta DtifSbagSmamtamal tiHfommer Ijmarje röftanbe en toft. Sett, font bcrmib erhållit be flcftaS röfter, mare lagligen malb, od) ffilje lotten emellan bent, font erhållit lifa röftetat. SBib befia mai ffota till efterrättelfe tjena be för fontmtttterna gälfanbe röft Böra innehålla atttecfttiatg om bent, I;mitfa enligt 14 § maträtt till* fomuter. § 18. konungens 33efalluing8ljafmaube åligger att, när mai till SfifSbagStttän i Slttbra hammaren erforbraS, beröm unberrätta meberBöranbe malförrättare, forn låter tib oclj ort' för matet t fprforna futtgöra, ntcb färfftlb föreffrift att ©leftcrömal, ber bet eger rum, ffalt TjållaS rninft åtta bagar före Äbaglinannamatet. ©fulle i någon förfamling offentlig ©ubstjcnft ej förrättas å fönbag, bå fnngörelfen
Vid slutet af 30:(le §:n tillägges: Skulle minst fem af Ståndets ledamöter förena sig i den åsigt, att pollet blifvit åt någon lemnad, hvilken, på grund af ll:te § icke bordt densamma erhålla, samt med anmälan derom till Riddarli.Utsk. inkomma, skall förhållandet derstädes ofördröjligen undersökas. Befinnas anmärkmne väl grundade och af sådan beskaffenhet att Ulslcs samtlige närvarande ledamöter anse pollet hafva bordt vägras, i händelse förhållandet varit vid anteckningen kändt, göres af Utsk. anmälan derom inför R. o. Ad. i nästa plenum. Ståndet beslute derefter huruvida inträdespolletten bör den åklagade affordras, eller om han fortfarande får sin Riksdagsmannarätt bibehålla hvarvid förhålles enl. § 11, Vid slutet af 37:de §:n tillägges: Innan ledamot, för första gången, får taga plats i Riddarli.Direkt. eller Riddarli.Utsk. aflägge han följande Ed; ”Jag N. N. lofvar och svär, vid Gud och hans heliga Evangelium, att, vid utöfvandet af de pligter min befattning i Riddarli.Direkt. (Utsk.) mig ålägga, utan mannamån eller partisinne, följa hederns och samvetets bud, så sant mig Gud hjelpe till lif och själ”. Skulle ofvanstående förändringar lyckas tillvinna sig R. o. Ad:s bifall kan jag ej föreställa mig att någon fara dermed skulle vara förknippad, ty utan tvifvel blefve blott högst få derigenom från Riksdagsmannarätten uteslutne, oftast t. o. m. kanske ingen. De deremot, hvilka deraf komma att drabbas, skulle säkert ej vara af den beskaffenhet att de här blefvo saknade. Någon gång kunde äfven blotta tillvaron af ett dylikt stadgande verka hälsosamt afskräckande för den hvars samvete ej vore så alldeles rent.
Då nu i Norrige finnas hvarken tolagseller konvoj-afgifter, var det ju nödvändigt att, för att få något så nära lika tullsatser inom båda Rikena, dessa afgifter inbegripas uti sjelfva tullsatsen. För trafikanten upkommer här igenom "den fördelen, att han af tulltaxan, i händelse den vinner R. St:rs bifal, ksn se hvilka utgifter drabba den införda produkten, hvilket nu är omöjligt. Tulltaxan, sådan den nu är upställd, visar att tullen på en vara är så och så stor, men man kan icke se be loppet af tolagen, emedan den är olika i olika städer. Detta torde vara tillräckligt för att visa angelägenheten af att få dessa afgifter afskaffade. 556 Den 22 Juli f. m. Beträffande Utsfcs förslag, liar Utsk. godkänt hvad K. M. föreslagit rörande handelsoch sjöfarts-afgifterne, oell jag tillstyrker alltså bifall till Utsk:s hemställan i denna del. I fråga om tolagen har Utsk. tillstyrkt bifall till K. M:s Propos., beträffande så väl det fixa beloppet af ersättningen, som afven den ersättning af 5 proc. utöfver den beräknade normala tullupbörden. Deremot har Utsk. ansett, att då Staten å ena sidan medgifver städerne rättighet att upbära förhöjning uti deras tullupbörd, öfverstigande normalbeloppet, borde en minskning i den dem tillkommande tolagsersättning ega rum i den mån upbörden understiger normalbeloppet. Denna omständighet har icke undgått Begeringens upmärksamhet och, på sätt Chefen för FinansDepart:tet yttrat, har han förutsett, att ett sådant förhållande skulle kunna ega rum; men han ansåg, att detta förhållande skulle kunna regleras, och sådant skulle då bero af B. St:r och K. M. Emellertid har jag intet emot att antaga Utsk:s förslag. Grunden för detsamma är den enda rättvisa, som kunnat följas, och det kan icke skada att hafva den på förhand afgjord. Jag hade dock önskat, att Utsk., då det företagit sig att föreslå en reglering, bestämt en summa såsom minimum, hvarunder minskningen icke får gå.
Det är väl möjligt alt sådant låter sig göra i Skåne, en folkrik provins med få pappersbruk; men i den provins, der jag bor, Småland, der det finnes icke mindre än 8 dylika inrättningar, torde det icke så lätt kunna ske. Hr Oxehufvud har påstått, att om en lumpsamlare frän Skåne vandrar upp till Norrland och der begår brott, samt derföre lagföres och dömes, så kan det hända att presterskapet i hans hemort icke derom får underrättelse. Men den värde talaren måtte väl känna att domaren under en brottmålsransakning från vederbör, infordrar prestbetyg. Då lärer väl presterskapet på samma väg kunna få underrättelse om utgången af rättegången. Således torde den invändningen böra förfalla. Jag vill icke längre uppehålla tiden, utan inskränker mig lill att fortfarande yrka afslag å betänk. Frih. Cederström, Claes Rud.: Jag anhåller att endast få framställa 3:ne anmärkmr till svar å från motsatta sidan emot betänk. gjorda inkast. Man har sagt att det icke är skäl att för missbruk upphäfva bruket. Jag får härtill genmäla, att om ett bruk öfvergått till missbruk, så är det skäl alt bruket, om icke helt och hållet upphäfves, dock inskränkes. Vidare har man sagt, att pappersbruksidkare genom den föreslagna författningen skulle sättas i ett undantagsförhållande. Men det är just fråga om ett undantagsförhållande, sådant det i allmänna författningar städse behandladt blifvit, hvaröfver man ansett sig böra särskildt lagstifta. Slutligen har man sagt, att de nuvar. lumpsamlarne skulle blifva utan sysselsättning, i händelse förslaget antoges. Men hvad hindrar väl dessa personer att antaga en dylik kommissionärs plats inom socknen, eller, ifall detta anses för inskränkt, inom ett större distrikt. Det må väl vara, att ståndspersoner icke äro så mycket besvärade af deras nu öfverklagade tiggeri och öfrige oseder; men, om de ej våga sig att besvära herrgårdarne, så taga de sin skada igen i folkets aflägsna och låga hyddor.
Hon hade ock varit skrumpen och torr och haft förmågan att klänga sig fast och hänga vid, och all sin kraft hade hon användt för det barnets skull, som hon haft att föra fram i världen. Hon, som nu satt där ensam, ville både gråta och skratta vid tanken på det. Om ej den gamla haft den kardborrenaturen, hur annorlunda hade då ej allt gått. Men hvem vet, om det gått bättre? Den ensamma kvinnan satt ofta grubblande på det öde, som fört henne till denna flacka skånska kust, till detta smala sund och detta stillsamma folk. Ty hon var född i en norsk sjöstad, som låg på en smal strandremsa mellan stupande fjäll och öppet haf, och om hon än, sedan hennes far, som var köpman, dött och lämnat de sina i fattigdom, lefvat i små förhållanden, så var hon dock van vid lif och framåtskridande. Hon brukade berätta sin historia för sig själf om och om igen, liksom man ofta läser igenom en svårtydd bok för att söka utgrunda dess mening. Det märkliga, som händt henne, hade börjat därmed, att hon en afton på hemvägen från sömmerskan, hos hvilken hon arbetade, blifvit öfverfallen af två sjömän och räddad af en tredje. Denne kämpade för henne med verklig lifsfara och följde henne sedan hem. Hon förde honom då in till modern och syskonen och talade hänförd om för dem hvad han gjort. Det var, som om lifvet fått nytt värde för henne, därför att en annan vågat så mycket för att försvara det. Han hade då genast blifvit väl upptagen af hennes närmaste och blifvit ombedd att återkomma så snart och så ofta han kunde. Hans namn var Börje Nilsson, och han var matros på den skånska jakten Albertina. Så länge fartyget låg kvar i hamnen, kom han nästan hvarje dag till hennes hem, och där kunde de snart ej mer tro, att han blott var en simpel matros. Han blänkte alltid i ren, nedviken skjortkrage och bar en blå sjömansdräkt af fint kläde. Hurtig och frimodig var han bland dem, som om han varit van att röra sig inom samma samhällsklass som de.
Maj:t till näst härefter • sammanträdande Ständer aflåta Nådig Proposition om fastställandet utaf definitiva lönings-stater i contant för dem, som hittills innehaft indelta löner, (med undantag af indelta arméen, för hvilken lönereglering år 1833 blifvit uppgjord) under iagttagande deraf, att sammanlagda beloppet af hvad de indragna indelta lönerne, enligt den uti mom. b omförmälda uträkning, för hvarje stat eller corps per medium utgjort, icke varder öfverskridet. Beträffande härefter frågan om indelta räntors och krotio-tiondens levererande eller lösande med penningar, samt om räntepersedlarnes förenkling; så förekomma i afseende derå följande omständigheter. Svårigheten för de skattskyldige att utgöra grundskatterne består hufvudsakligen deruti, att desse skatter, såsom beroende af varuvärdena, uppdrifvas vid missvextår, hvarigenom dylika olyckor blifva än mera tryckande, och de förändringar, grundskatterne äro till värdes-beloppet underkastade, medföra äfven den olägenhet, att de hvarken af staten eller den skattskyldige kunna tillförlitligen beräknas. Enligt Utkottets tanka, kan rättelse i detta missförhållande icke beredas annorlunda, än att de skattskyldige för räntor och ti#nde erlägga en -efter, medelpris bestämd contant lösen, Med Stats-Verkets och de skattd ra - Stats-UtskottetS Utlåtande, Nio287 gandes ömsesidiga rättigheter sjmes ock mest förenligt, om lösningsprisen fastställas efter medium af de markegångspris, som varit gällande under någon längre tidrymd, t. ex. 10 år, hvarigenom lösningsprisen kunde lämpas efter varuvärdenas omskiftning. I fråga om beräknandet af dessa pris och huruvida de skola bestämmas årligen, eller for en längre tid, anser Utskottet jemväl böra i betraktande tagas det besvär, som indelta räntors debitering, genom de derför erforderliga uträkningar, medför, och det dröjsmål, som uppstår, om debiteringen skall bero af skatteårets markegång.
Jag medgifver att detta är händelsen på vestra stambanan,som blifvit anlagd i en trakt, der civilisationen ännu så litet framträngt, att jernvägståget der skall väcka en större upmärksamhet. Men å andra sidan mäsle också medgifva?, att detta är ett orrdt, som är pass:gert; det har siri öfvergång. När man blir van dervid, så fäster man sig ej vid saken; och skall man nu i början lägga hinder 1 vägen för den oafbrutna trafiken, blott till följd af en omständighet, som ingen fäster sig vid eller finner vara något ondt? Denna ifver att, så snart det visat sig en tillfällig olägenhet af något förhållande, genast vidtaga en lagstiftningsåtgärd, anser jag icke vara lämplig. Man tror att allt kan åstadkomma» genom lagar och författningar, och att, blett man får en nv lag, så skall en olägenhet försvinna. Jag tror tvärtom, att man »kulle vinna bättre resultater, om man icke ginge sa tillväga. Föregående talare hafva sagt, att det icke beredes jernvägstjenstemännen någon ledighet på söndagen. Vill man drifva de» sats, som desse talare framställt, till sina yttersta konseqvenser, nemligen att ingenting får företagas på söndagen, så kommer man till sådana vidunderligheter, som ingen kan försvara. Sjelfva Kyrkan kan ju icke undgå att tvinga folk till arbete på denna dag, och sålunda hindra dem från att gå i kyrkan. Jag vill ieke tala om de missbruk, som ega rum, utan blott om hvad sorn tillhör de kyrkliga ceremonierna, t. ex. den, som ringer klockorna, den, som upvaktar prosten m. fl. Aro dessa lemnade åt samma frihet i sin andakt, som andra? Man märker icke detta derför,att det är en eller annan person, sorn det gäller. Men vid jernvägstågen är det flere personer, och det faller oekså lättare i ögonen. Ren 14 Mars v. m 153 För öfrigt ser man blott olägenheterna, men eke fördelarna. Der jernvägar kommit, till stånd, der nphöra nästan alla andra förbindelser; skulle då på söndagen ali annan kommunikation vara förhindrad?
Då §:n således fortfarande innehåller ett bestämdt undantagsstadgande i afseende å behandlingen af Statsreglerings-frågor, hvilka, så snart 3 Stånd ej förenat sig i sammanstämmande beslut, skola till förstärkt StatsUtsk:s afgörande öfverlemnas, samt §:n ej med ett enda ord antyder, att ett Stånd framdeles såsom hittils, efter frågornas första handläggning skulle kunna få del af hvad emot dem i de öfriga Stånden anmärkts, anser jag att någon återremiss af dylika frågor ej kan, derest förslaget antages, vidare ega rum. Sådant skulle, i min tanke, högst skadligt inverka på frågornas afgörande och derföre kan jag icke biträda förslaget, ehuru en välbehöflig förenkling af våra Riksdagsformer derutaf skulle blifva en följd. Frih. Den 8 Mars e. m. 129 Frih. Sprengtporten, Jakob Wilh.: Jag har begärt ordet, för att tillkännagifva det jag upfattat frågan på samma sätt som Gr. Lagerbjelke, och att jag, med fästadt afseende å den stora fördel, som genom förslagets antagande skulle upstå, kommer att rösta för detsamma. 69 § Reg.F:n, sådan den f. n. lyder, innehåller bestämmelser, som aldrig varit tillämpade och kanhända icke kunnat tillämpas. Genom borttagandet af dessa bestämmelser harman bragtbehandlingen af de i §:n omnämnde frågor i lika skick med alla öfriga frågors behandlingssätt, och jag kan icke förstå, hvarföre icke, äfven om förslaget antages, en Stats-reglerings-fråga, likaväl som alla andra, skulle kunna till StatsUtsk. återremitteras, om anledn. dertill förefunnes. Jag instämmer i Gr. Lagerbjelkes anhållan om punktens bifallande. Hr Bildt, Didrik Gillis: Den nu föreslagna grundlagsförändringen är utan tvifvel en af de mest fördelaktiga och, i fall den antages, kommer Riksdagarnes längd att förkortas med säkert en, kanhända 2 månader. Hvar och en, som deltagit i Riksdagsärendens behandling, känner, att StatsUtsIcs Utlåt., ang:de Stats-regleringen, oftast blifva af 2:ne
(Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet., N:o 5.) S. A. K. Vid del af erfarenheten nogsamt vitsordade förhållande, att stadgandet uti 26 Kap. 2 §. Byggninga-Balken, i fråga om kyrkoherdarnes och församlingarnes skyldighet alt underhålla de hus å kyrkoherde-boställen, som af församlingarne byggas, gifvil anledning till en tolkning, hvarigenom socknemännen blifvit ålagdt fullgöra äfven mindre betydliga förbättringar å kyrkoherde-boställen, hafva Rikets Ständer ansett ett förtydligande af berörda lagrum vara af behofvet påkalladt, enär, enligt Rikets Ständers uppfattning, en dylik tolkning ådagalägger missförstånd af nämnda §., som tillförbinder kyrkoherde att hålla de till honom af socknemännen öfverlemnade sju laga husen vid makt med egen kostnad, och först för det fall, att husen af ålder och bruk och ej af »prestens vanryckt» förfalla, bestämmer inträdande af socknemännens byggnads-skyldighet med följande ord: »Då skola socknemän dem bygga och bättra på deras kostnad.» Att med ordet »bättra,» hvilket blifvit vid domstolarne olika uttydt, afses endast ansenliga förbättringar, eller sådana, som kunna hänföras till ombyggnad, hvartill, enligt andra angående byggnadsoch underhålls-skyldighet utfärdade författningar, äfven bör räknas påläggning af nytt tak samt brädfodring på gammalt hus eller annan beklädnad, hvarigenom dess framtida bestånd befordras, visar sig tydligt vid jemförelse emellan merbesagde §. samt äldre i ämnet utfärdade lagar och författningar, nemligen Uplands-lagens kyrkobalk, 2:dra flocken, Landslagens kyrkobalk, Kongl. Patentet den 20 Augusti 1607, Husesyns-ordningen af år Expeditions-Vtskottels Förslag till underd. Resolutionerne på Presterskapets besvär den 10 Mars 1719 och på Allmogens besvär den 25 Maj 1720, samt slutligen Kongl.
Direktionen ingången skrifvelse med förfrågan, om och på hvad vilkor Ridderskapet och Adeln kunde vilja försälja större eller mindre del af sin tomt, och Direktionen genom Protokolls-utdrag meddelat Utskottet, det Direktionen fattat det beslut, att icke härom göra någon framställning förr, än Direktionen fått sig meddeladt det beslut, hvari Ridderskapet och Adeln stannat i afseende på det Byggnadsprojekt, Direktionen innan Riksdagens början utarbetat och i sin Berättelse för Ståndet framlagt, Utskottet å sin sida beslutar att icke vidare behandla eller tillstyrka något byggnadsförslag förr, än det får svar på frågan om Ridderskapet och Adeln vill sälja någon del af sin tomt. Det andra beslutet: att afstyrka all försäljning, har jag icke kunnat biträda af den anledning, att jag anser det under när varande förhållanden oklokt och oförsigtigt. Enligt nu gällande expropriationslag kan Ridderskapet och Adeln tvingas att till följd af expropriering afstå så stor del af sin tomi, som för något allmänt nyttigt behof kan pröfvas nödigt, utan att Ridderskapet och Adeln i sådant fall kan på något sätt bestämma vilkoret) för platsens begagnande. Der kan sålunda uppföras stora byggnader eller densamma användas till utvidgad försäljningsplats för hvarjehanda produkter, som finnas vid den närbelägna Munkbron. Om deremot Ridderskapet och Adeln ville, med tillbakavisande af en mindre tidsenlig motvilja mot försäljning, hufvudsakligen fästa sin blick på sitt sköna palats’ värdiga omgifning, så borde Ridderskapet och Adeln skynda sig att fatta sådane beslut, att antagligheten af expropriering derigenom tillintetgjordes. Detta kan, enligt mitt förmenande, ske på tvenne serskilda sätt, hvilkas bådas tillstyrkande hade varit att föredraga framför det af Utskottet fattade beslut.
Utlåtande, i anledning af vackt motion, angående utbetalning af stadgad ersättning utaf allmänna medel till vittnen i brottmål, dä den tilltalade saknar tillgång, eller ersättningsskyldighet icke kan honom åläggas. (U. A.) Ehuruväl genom Kongl, kungörelsen af den 20 November 1845, blifvit stadgadt, att den, sorn, åberopad till vittne i brottmål, inställde sig vid domstol, belägen på minst 3 mils afstånd från vittnets hemvist, borde, derest vittnet det äskade och domaren pröfvade sådant skäligt, tilläggas ersättning af allmänna medel för dess resekostnad och uppehälle för hvarje dag, som i och för resan samt vistandet vid domstolen erfordrades, i de händelser, då den tilltalade antingen icke kunde till ansvar dömas eller sakfälld saknade tillgång att ersättningen utgifva, hade dock den loide!, som med högstberörde kungörelse åsyftats, hufvudsakligen förfelats genom de omvägar och kostnader, som vore förknippade med utbekommande af ifrågavarande ersättning; af hvilken anledning, samt på det att den mening, som med omförmälte Nådiga kungörelse vore afsedd, måtte kunna verkliggöras, Friherre Palmstjerna, C. O., uti en hos högloft. Ridderskapet och Adeln väckt, samt till Statsutskottet remitterad motion, föreslagit, att den ersättning af allmänna medel till vittnen i brottmål, hvilken af förste domstol bestämdes, måtte utbetalas af kronofogden i det fögderi, der ransakning i målet egt rum, som beloppet sedermera hos den sakfällde uttager, och att detsamma, derest tillgång saknas, anordnas af Konungens befallningshafvande, samt under behörig titel bland stats-utgifterne afföres. Bih. till B. St.
Brott, som föröfvas innan denna förordning kungöres, men för hvilket straff då ej är bestämdt genom utslag, som vunnit laga kraft eller ej öfverklagadt varder, skall ock efter denna förordning straffas, om det straff, som enligt den bör å brottet följa, är lindrigare än det, som derför i äldre lag eller författning stadgadt varit.” Stockholm den 24 Febr. 1860. Reservationer: Af Herr Olivecrona, Ii.: ”Alt vid en partiel förbättring af vår brottmålslag en mängd inkonseqvenser och oegentiigheter i bestämningar icke kunna undvikas, inser jag till fullo. Om derföre sådana förefinnas i det lagförslag, som nu underställes Rikets Ständers pröfning, bör dock denna omständighet, enligt min åsigt, hvarken betraktas såsom en gillig anledning till klander af den metod för lagens förbättrande, som under de sednare åren blifvit följd, eller såsom en tillräcklig orsak att nu i sin helhet underkänna ifrågavarande förslag. Några af dessa inkonseqvenser och oegentiigheter bar jag dock ansett mig bär böra påpeka, emedan de, enligt min öfvertygelse, kunnat undanrödjas och lagförslaget derigenom ännu bättre motsvara det alsedda ändamålet, att nemligen afhjelpa en af de mest kännbara bristerna i vår lagstiftning. Den föreslagna författningen afbandlar icke allenast om dråp, såramål och hvarjehanda våldsgerning ar emot annons person, utan ock om sådane förbrytelser, hvilkas brottsliga karakter egentligen bestämmes deraf att Statens embetsmål) eller offentliga funktionärer genom våld kränkas i eller för deni anförlrodt offentligt värf eller ock så, att genom gerningen ett fridsbrott sker. Då författningen skall ega ett så vidsträckt omfång, har det synts mig mindre lämpligt att rubriken lyder: ”Förordning 48 Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. angående mord, dråp och annan misshandel.'1'1 Mord torde icke böra betraktas annorlunda än såsom ett species af dråp, och species bör väl icke nämnas först framför genus-begreppet.
Oindelt 391 dito dito 230,350 *6,430; T:r 294 . 1,455: 1,470: . n 17,930 Summa I 248,28ol~l0n)ca StifeS 0t anbert ijClOilllUha för år 1836 od) De påfoljanDe tntifX flutet af Det år, Då en fot*" nt)aD $5ennlfning^<ÖtaDga af SUteté (StanDer tvarDer antagen; ©jorD od) famtycft ttriD Urtima DiitéDagen i (Stocholm Den 14 $ttaji 1835. ©mengel 9tife3 till allman Uttima SWi&aa fammam fattare o# (jac i (Stocholm forfamlabe ©tänset/ göte tveter lid t: att, feDan 88i, jemltft Stegering^f ormens förefftifter, gran* flat 0tatS;3öerfetö tilljtånD od) Drifter, anflagit fär|Ti(Da fummor till fredof» roenS fv)Uatit>e ocl) åtagit Of eit Deremot froaratiDe 25eroidning af Strå SÄiltioner Sre #unDraDe €tt SufenDe ©e,t #unDraDe Nittio SRifoDa* ler 23anco, oDeräfnaDt få roal Den nu mera i famman&ang meD SeroiUningen utgåenDe €entonal-Slfgiften, font De till 0taté*<£ontoret infTptanDe Söeroill" ningömeOlen, nemligen: 0jö*SuHé*afgiften, f>roilfen efter färflilD författning fornmer att utgå, 0alroSlcctfen af Stifeté 0täDer, ^ofbmeDlen, 0tämp