Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet nämner dessutom, att det håller för, att Statens Andliga elementer, Religion, Upfostran, Lagstiftning, Regeringssätt, icke böra upskattas på samma sätt, som dess ekonomiska. Men dessa Andliga elementer stå i lika nära samband med Statens ekonomiska, sorn själen slår till kroppen; och, om derföre de materiella krafterne åsidosättas, kan sådant äfven lika lätt medföra beklagliga symptomer lill den uti Utskottets Utlåtande omnämnde förruttnelse inom Statskroppen. Då jag emellertid förmodar, att Högloft. Ridderskapet och Adeln ej gillar uttrycken Den 9 Mars e. m. och sättet, på hvilket detta mål blifvit behandladt, och i sådant afseende detsamma återremitterar; får jag vördsamt anhålla, att dessa mina anmärkningar få åtfölja återremissen, med önskan, att sanning ej må föi tydas. Herr af Geijersstam, Gustaf Emanuel: Lika med Motionären anhåller jag om återremiss af Utlåtandet, icke derföre, att jag önskar någon ändring af resultatet i sjelfva saken, utan derföre, att jag finner stilen vara sådan, att den nära öfvergår lill persiflage öfver motionen, hvilket måste återfalla på det RiksStånd, hvarifrån den utgått. Det är med liflig känsla af den missaktning, jag anser Utskottet genom en dylik redaction visat Ståndet, som jag önskar återremiss, för att se Utlåtandet återkomma redigeradt i en annan form. Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Ehuru Motionären sjelf så noggrannt genomgått och visat bristerna uti detta Utlåtande, utbeder jag mig dock få anföra några anmärkningar emot hvad detsamma innehåller angående indragning af Annandagarne, der det heter: \ ”Utskottet, som icke inser något skäl ”hvarföre denna dag, mera än Annandag ”Jul och Påsk, bordt upföras på indrag”ningsStaten, inskränker sig i detta afseende ”tili den enda anmärkning, att Christen - Den 9 Mars e. m. 77 ”domens trenne största högtider, Jul, Påsk ”och Pingst, verkligen tyckas böra firas ”med någon större högtidlighet, än en van”lig
Bih. till R. St. N:o 73. \nk. till Exp. Utsk. den 18 Sept., kl 1 e. ro. Betänkande, i anledning af vackt motion om bestämmandet af viss tid , inom hvilken klander må anföras emot syn, som af enskild person hålles med dess landtbo. Uli et t till Lag-u'skottet remitteradt memorial, har Riksdagsfullmäktige!! Johan Pehrsson från Upsala län anmärkt, hurusom flera olägenheter uppkomBO dera! att någon viss tid icke vore i lagen utsatt, inom hvilken klander bör anföras emot busesyner, som af enskilde personer hållas med deras landtboer. I händelse nemligen utmätning begärdes hos Konungens befallningshafvande, på grund af ett öfver dylik syn upprättadt instrument, och anmärkning deremot gjordes, förklarade exsekutor alltid niå let tvisligt och hänvisade sökanden att vid domstolen fullfölja sitt fordringsanspråk. Men då, under fortgången af den tvist, sorn såmedelst uppkom, betydliga förändringar kunde inträffa med den synade egendomen och det sålunda i de liesia fall blefve omöjligt att, derest ytterligare besigtning ansågs nödig, tillförlitligen utröna egendomens beskaffenhet vid sy nett I i fä 1 le t eller då densamma afträddes, har motionären föreslagit det måtte genom en författning varda sadgadt: att derest, efter det emellan jordegare eller innehafvare å enaj samt dess landtbo å den andra sidan, syn hållits af minst tvenne ojäfvige män, utan att någondera af parterna, genom till domstolen uttagen stämning å vederparten inom Irenne månader från synedagen eller, i händelse någon af parterna, sorn, ehuru om förrättningen bevisligen underrättad, utan uppgifvet laga förfall från förrättningen utebli/vit, icke inom frenne månader f t ån den dag han af förrättningsinstrumentet et hållit del, samma förrättning klandrat, syne förrättningen skall emellan parterna lända till efterrättelse, så att exsekutor efter förloppet af nämnde tid md ega att, på grund deraf, meddela utmätning lika sorn på hvarje annat laga kraftvunnet utslag.
Pro t. 1850 & 1851. 4 Sami. 1 Afd. 21 haft. 3 14 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. ställas, mäste Utskottet anmärka, att denna intecknings afleinnande till, och framtida förvarande af, Riksgälds-kontoret, enligt hvad riksdagshandlingarna ådagalägga, just utgjorde det hufvudsakligaste vilkoret för den beviljade eftergiften af Bankens och Riksgälds-kontorets fordringar hos bolaget för ofvan omförmälda, högst betydliga, låneunderstöd till kanalens och slussverkets ombyggande. Enär, såsom nyss åberopade handlingar visa, Rikets Ständer vid bestämmandet af ordningen och sättet för Hjelmare kanal-fonds förvaltning och tillökning, pröfvade nödigt föreskrifva, att direktionen borde ställa serskild antaglig säkerhet för ett belopp af 5,000 R:dr utaf de under direktionens vård befintliga, fonden tillhöriga medel, och direktionen sedermera fullgjort denna föreskrift, finner Utskottet icke något skäl för Rikets nu församlade Ständer att, med återkallande af hvad sålunda blifvit föreskrifvet och numera behörigen iakttaget, bifalla motionärens framställning om återlemnandet af det hypothek, Riksgälds-kontoret utaf direktionen emottagit. I öfverensstämmelse m8d Utskottets redan uttalade åsigter, rörande de föreslagna förändringarna uti de beslut och stadgande!), Rikets Ständer vid föregående Riksdagar i fråga om oftanämnde fond, meddelat, liar Utskottet ansett sig ej heller kunna förorda motionärens alternativt framställda förslag, angående öfverlemnande! till Rikets Ständers Rank af fondens medel, för att derstädes förräntas, helst ett sådant utlåningsoch förräntnings-bestyr svårligen torde kunna åt Banken uppdragas, utan att någon räntevinst derigenom densamma tillskyndades, och för hvilket ändamål således den hittills föreskrifna, fonden tillgodokommande, och årliga ränteberäkningen å dessa medel, den der öfverstiger räntan å Bankens fastighetslån samt utgör samma belopp, som diskont-låneräntan, måste mer eller mindre nedsättas.
December 1774 samt Kongl. KammarCollegii och Stats-Contoirets Circulair-Bref den 8 Maj 1775, böra i allmänhet tjena till grund för Markegångs-priset, men hvarifrån vederbörande Taxeringsman någon gång afvikit, utan att orsaken dertill uti deras Protocoll funnits upptagen. De särskildta förhållanden, som inträffa med Gottland, der Presterskapet åtnjuter Kronobonden, och med Jemtlands Kän, der samma tionde mestadels är anslagen till militairens aflöning, hafva icke eller nu gifvit anledning till några anmärkningar vid berörde Kans Markegångar; Men vid alla de öfriga är af ofvannämnde orsaker vordet anmärkt, på sätt Bilagan N:o 1. vidare utvisar, merändels till nedsättning af Taxeringsmännens åsatte Markegångsvärde, isynnerhet på Spannmål, hvilken Artikel, i anseende till så väl förlidet års förmonliga skörd, som ock den af Kongl. Maj:t påbudna inskränkning af Brännvinsbränningen i alla Bikets Provinser, skäligen bibehållit sig vid jemnlikhet i pris. Sedan mina anmärkningar i dessa ämnen särskildt för hvarje Kän den 29 December 1813 till Kongl. Kammar-Collegium blifvit inlemnade och på Communication med vederbörande Kandshöfdingar och Taxeringsman genast derefter utställde, har högbemälte Collegium, efter inhämtade förklaringar, deröfver sig utlåtit och resolverat, på sätt Bilagan för hvarje Kan utvisar, och hvarom Kongl. Collegium uti skrifvelser den 1 Den 8 Mars. i Febr. för Upsala, Misterås, Stora Kopparberget oell Örebro; den 4 Febr. för Blekinge; den 8 för Linköpings, Nyköpings, Carlstads och Stockholms Län; den 9 för Skaraborgs; den 16 för Jonköpings, Kronobergs, Calmare och Elfsborgs; den 25 för Malmöhus och den 28 Febr. för Gefleborgs, WasU-rnorrland , Wästerbottn och Norrholm ; den 4 Mavs för Götheborgs och Bohus, samt d.en 22 April for Christianstads
Och ingen aning om, hvarifrån jag skall kunna få en annan. Ser en stund tyst på pengarna. Hvad skall jag nu göra med den här? Skall jag köpa mjölk åt barnet eller bröd åt oss alla? Katri och Laura komma emot henne. Lisa blir dem varse och skyndar till dem. Hon har en visa i handen och en korg på armen. KATRI. Nå se, Johanna lefver ännu. God dag, god dag. Det är en evighet se'n jag sist såg dig. LAURA. Hvad du är rysligt förändrad. Och det är bara ett år se'n vi firade ditt bröllop. Man skulle knapt kunna tro att du var samma menniska. JOHANNA. Jag har legat sjuk en lång tid, och se'n har min lilla gosse varit dålig. När man nätterna igenom får vaka vid vaggan, så blir man nog både blek och mager. LISA. Jaså, har du redan en gosse? Det visste jag alls inte af. Nej, verkligen? Nå, hur gammal är han? Tre månader, säger du? Och hvem är han lik? Far eller mor? Jag kommer och ser på honom en vacker dag. Jaså, du har en gosse. JOHANNA. Han är så späd och sjuklig, stackars liten. Kanske vår Herre snart tar honom. KATRI. Hvad är det för prat. Sjukliga barn bli ofta fullkomligt friska, bara man sköter dem riktigt. Nog var också vår Ivar som liten så mager och klen, att ingen skulle ha trott att det kunde bli något af honom. Men pass på bara, när frun började föda pojken med ägg och hackadt, rått kött, så började han strax att växa och fetma så man riktigt kunde se det. Ni skulle bara se hur frisk och sund han nu är. Han har kinder så röda och tjocka att det riktigt är en fröjd att se på dem. LAURA. Vår Evelina återigen fick maltbad. Det häldes alltid en hel kappe malt för hvar gång i karet. Försök du också det medlet, Johanna. JOHANNA småleende: Ägg, kött, malt. Det hörs nog att ni tjenar hos herrskapsfolk. Man köper inte sådant med våra medel. LAURA. Nå, du milde Gud. Två unga, friska menniskor och ett enda barn.
Deremot skulle följden af ett annat så beskaffadt förfarande härvid , som förenämndt är, ©tvifvelaktigt blifva, att de Statens Embetsman, liihang till Riks-St. Prot, . J81S. 7-dc Samt, N:r 19, #,0* 346 Lagoch Fesvärs-ZJtskottens Betänkanden. hvilka det äligger att de till Kongl. Majit inkommande ärender bereda och i underdånighet föredraga, med så flerfalldiga göromål öfverhopades, att derigenom tillfälle desse betoges för behandlingen af dem, hvilka i öfrigt skyndsamt fordra deras åtgärd, äfvensom att Kongl. Majit skulle, troligen ofta utan verkligt behof, besväras med Nådig pröfning af utan urskilning framstäldte underdåniga förfrågningar och förslag, Samt att Regeringsbördan än mera deraf blefve ökad och försvårad. På desse skäl tro Utskotten sig icke böra med tillstyrkande beledsaga ofvan omförmälte hemställan. Riksens Höglofl. Ständers pröfning varder d6tta vördsamt hernstäldt. Stockholm den 14 Februarii 181S. Lag - samt Allmänna Besvärs - och Ekonomi-Utskottens Utlåtande, angående afskaffande af Luderplatser och Allmänna Skallgångar. ^Tjn Dag-Utskottet hafva de serskilte Memorial blifvit från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterade, hvilka ej mindre af Riksdags-Fullmägtfgen från Westmanland Johan. Magn.
— Den förhoppning, som jag velat se uttalad i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 17 Oktober 1863, att antalet af beväringsskyldige, som skola undergå vapenöfning på vanligt sätt, kommer att i betydlig mån förminskas genom beväringsyngiingarnes inträde i lagligen organiserade skarpskyttekårer, har visserligen ännu icke i hela sin omfattning visat sig förverkligad, emedan tiden dertill varit alltför knapp, men jag vågar tro på detta förverkligande, som måste hafva till följd en minskning i de öfverklagade olägenheterna, om de ej, hvilket vore det lyckligaste, helt och hållet komme att upphöra». b) § 6, dels af Grefve von Rosen, F. C., Herr Bogeman, C. A., Doktor Forssell och Kongl. Hofpredikanten Tegnér; dels af Herr von Francken, G. W.: »På grund af ett från Intendenten vid ut redningsförrådet till Revisorerne lemnadt intyg, utfärdadt af sakkunnige personer, rörande det vid förrådet förvarade läder, har jag ej kunnat biträda den af Revisorerne i detta hänseende gjorda anmärkning». Nämnde intyg är så lydande: »På anmodan af Intendenten vid härvarande utredningsförråd hafva undertecknade denna dag besigtigat åtskilliga profver af de i nämnde förråd förvarade öf>7 hudar sulläder; och få vi, på grund häraf, afgifva följande utlåtande: »Ifrågavarande läder, som, enligt oss meddelad upplysning, förvarats i Kronans förråd öfver femtio år, har, enligt vår öfvertygelse, varit väl vårdadt och i stället för att »enom tidens åverkan försämrats, snarare vunnit i fasthet och styrka; hvarjemte vi tillika få förklara, att, derest lädret lika väl vårdas som hittills, kan detsamma, utan att deraf lida skada, gömmas i snart sagt obegränsad tid. Stockholm den 22 September 1864. J. von Koch. PF. Ekberg». Garfveri-idkare.
Betänkande A~.o 3j, i IS :o 87. Ankom till Exped. Utsk. tf. 17 April kl. 6 eft. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner ej mindre om bestämde föreskrifter för befordringar inom Postverket, än ock om behof vet af ny Postordning och Instrzcction för Post-Inspector er och Postförvaltare samt af nytt löningssätt för desse Tjenstemän, Till Utskottets handläggning hafva i detta ämne blifvit remitterade: Från llög lo fl. Uidderskapet och Adeln, Herr Gustaf Ludvig Nordenadlers Memorial, hvaruti blifvit anmärkt, att till lediga Post-Inspectorsoch Postförvaltaretjensler numera sällan befordras andre än afskedade militaire-personer; och har Motionairen, till undanrödjande af den våda för det allmänna, sorn han ansett häraf uppkomma, äfvensom på det de vid Hufvudstadens Post-Contor Tjenstgörande extra ordinarie embetsman icke mätte sakna utsigt till befordran, föreslagit: att hvar och en sökande till Postinspeetorseller Postjnästare-tjenst hör hafva, en bestämd tid, varit inskrifven såsom extra ordinarie vid Postverket, samt minst tvenne år oafbrutet tjenstgjort vid nå got af de större PoslContoren i Rikets att hefordringarne matte ske efter tour och anciennete inom Postverket, samt att befordringar från de smärre Postinspeetorsoch Postmästaretjensterne till de indrägtigare måtte efter vissa classificationer iakttagas; och Från Vä llofl. Borgare-Ståndet , En motion af Herr S, Cederborg, som framställt nyttan och behofvet deraf, dels att Postförvaltares och Correspondenters ömsesidiga rättigheter och åligganden, närmare än i de nu derföre gällande, nära 200 år gamla författningarne , bestämmas samt i enlighet med tidens fordringar jemkas, dels ock att Poslförvaltares aflöning, nu hufvudsakligen beroende på öfverenskommelse med Corresponclenter, biifver fastställd på ett sätt, Bikt. till R. St.
Ständers bifall; åberopande sig hivad en Ledamot af Utskottet i denna del omständligen till ett nu medföljande Protocoll anfört. Något widare yttrande öfwer oswannämnde Memorial lärer Utskottet nu icke hafwa nödigt att afgifwa. Swensta Folkets rättighet att genom Rikets Ständer sig sjelft beskatta har af Utskottet blifwit sorgfälligt iakttagen. Det är denna sjelfbeskattningsmagt, som upprätthäller och befäster NationalNepresentationen. Des wärdande är följaktligen. icke blott för Nationens wälständ, utan äfwen för des frihet af den yttersta wigt. Utskottet har funnit, att Konungens Domsrätt borde utöswas af en Konungens Högsta Domstol, hwaruti Ledamöterne skulle blifwa ständige Embetsmän och, för att wara sjclfständige, icke kunna af Konungen afsättas. Denna högsta Domarcmagt borde dock icke uppresas säsom en oombytlig Corporation till en Stat inom Staten. Det har således funnits nödigt, icke allenast att de Ledamöter deraf, som för bewisliga fel kunde tilltalas, skulle efter Lag dömas, utan äfwen att Riksens Ständer skulle kunna ifrän deras Embeten till ett wiHt antal wid hwarje Riksdag skilja dem, som genom älder, sjuklighet eller andre sadane orsaker blefwe oförmögne att deras höga kall wärdigt uppfylla eller icke längre bibehölle det allmänna förtroendet. De formaliteter harwid, som Utskottet tillstyrkt, synas böra utesluta all werkan af enskild stämpling och agg, och tillika förekomma Riksens Ständers pröfning af särskilda Nättegängs-ärenden. Man mä Memorial N:o 1. 17 emedlertid ihågkomma, att de Högsta Domstolens Ledamöter, som pä detta sätt, igenom ett icke motiweradt och pä inga lagliga bewks grundast omdöme af en Riksens Ständers Nämnd, mista deras Embeten, böra njuta nägon pension, tillräcklig att gistva dem en anständig utkomst.
Nu sedan Directeuren för Kongl. Maj:ts Spectakier ankommit och beklagat sig öfver, att ej hafva från början afhört discussionen, skall jag gå honom tillhanda med en anmärkning, hvilken jagsparat i afbidan på Herr Grefvens personliga närvaro. Tvänne spelterminer hafva förflutit sedan Rikets Ständers sammanträde. Uppmärksamheten emot dem synes hafva fordrat, att man visat något, som uppmuntrat dem till de bidrag de å Statens vägnar lemna; men de hafva i det afseendet ej erhållit någon tröst. Grefve Puke har sagt, att publiken är bortskämd. Han må vädja till sitt eget samvete, om han ej får taga den hufvudsakliga delen deraf på sig. Grefve Puke: Jag har sagt, att Publiken vore bortskämd genom för låga Entreepriser vid Kongl. Theatern; men då Herr Crusenstolpe annorlunda uttydt mitt yttrande, kan jag ej undgå säga, att Publikens smak också verkligen är bortskämd. Jag har varit tvungen att gifva sådana pjecer, som man ej borde gifva i Södertelje. Jag vill ej här nämna dem och deras författare, ty jag vill ej nämna personer vid namn och ej såra någons egenkärlek. Det har varit sådane dåliga Melodramer' och Farcer, som jag sett mig tvungen att gifva, för att få inkomst, att dermed kunna betala löner åt dem, hvilka derom äro försäkrade. När man 176 Den 22 Jun i i e. m. ger goda Comedier och Tragedier, får man knappt igen dagkostnaden, och någon gång får man sätta till på desamma. Detta är sanning. Jag bestrider ej återremiss, men anhåller, att Betänkandet måtte få hvila på hordet, på det jag måtte få besvara de anmärkningar, som blifvit gjorde. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: Det är i anledning af ett yttrande utaf Herr Hjerta, som jag begärt ordet. Jag har tyckt mig höra, att han yttrat det jag skulle hafva sagt, att Theatern hade ett biträde af Konungen af 36,000 R:dr. Det är möjligt, att den har det, men jag vet det ej, och liar således ej sagt det.
Det utlåtande beredningen afgifvit ledde efter ytterligare granskning dels i utskottet dels af nya kommitterade — hvarom nedan sid. 77 och 80 — till utskottets eget förslag i frågan; hvilket afgafs den 10 oktober och är tryckt i Constitutions Utskottets Memorialer 1810—1815, sid 60 ff. Detta aftryck öfverensstämmer med den slutliga lydelsen af en konceptartad och flerstädes med rättelser försedd handling, som i utskottets protokollsband är inbunden bland andra handlingar hörande till protokollet för d. 2 Oktober. I hvad mån de olika rättelserna i densammas ursprungliga lydelse äro tillkomna inom beredningen själf eller först hos utskottet eller dess nya kommitterade, låter sig emellertid icke afgöras utan en mycket ingående undersökning, som måste öfverlämnäs åt specialundersökningar på området. Om ens en sådan undersökning kan göra det möjligt att rekonstruera beredningens förslag, sådant det den 2 Oktober föredrogs i utskottet, synes ovisst. Vid sådant förhållande har något försök därtill icke ansetts här böra ifrågakomma. Däremot föreligger, inbundet efter utskottets samtliga protokoll och handlingar, ett aktstycke med titelblad: »Handlingar rörande Tryckfrihets Lagen, uppläste uti Högt. Constitutions Utskottets l:sta Beredning*, hvilket innehåller anmärkningar och ändringsförslag till Tryckfrihetsförordningen. Aktstycket är anonymt, men då handstilen utan tvifvel är Hans Järtas, har det synnerligt intresse såsom bevis på, huru denne, som vid början af 1809 års riksdag såsom bekant varit sekreterare i konstitutionsutskottet, uppfattat vissa delar af den sedermera tillkomna Tryckfrihetsförordningen. Aktstycket aftryckes här nedan sid. 96, såsom bilaga 4. En jämförelse mellan detsamma och utskottets eget förslag till ändringar i Tryckfrihetsförordningen visar, att Järtas anmärkningar utöfvat afsevärdt inflytande på det sistnämnda. 74 Den 3 Oktober 1810 27. Justerat d. 15 October 1810. A. G. Mörner. Onsdagen den 3:dje October kl. V2 5 e. m. sammanträdde Constitutions Utskottet in pleno, då alla Ledamöterna utom Riksdagsmannen Hyckert voro närvarande.
B:dr, måtte få efterskänkas; så har Banko-diskonl-direktionen, uti infordradt utlåtande, upplyst, att vid nämnde låns förfallotid alla gäldenärerne voro försatte i konkurs-tillstånd: att, genom utdelningar ur deras konkursmassor, i hvilka, enligt Sysslomanna-bevis, någon vidare lillgång icke finnes, till Diskont-verket influtit från låntagarens 233 R:dr, Irån Westrås 251 R:dr 25 sk. 6 rist och från Lindbohms 35 R:dr 7 sk. eller tillsammans 519 R:dr 32 sk. 6 r:sl, samt att låntagarens broder, Handlanden P. A Hofgren, den 28 Maj 1856 till Diskont-verket inbetalt återstoden af kapitalet, med 80 R:dr 15 sk. 6 rist, allt banko; tilläggande Direktionen att, enär några bevis, angående gäldenärernes medellöshet och oförmåga att godtgöra Verket återstående räntefordran, uppgående lill 124 R:dr 38 sk. 1 r:st, icke blifvit företedde, Direktionen icke kunde yttra sig rörande den äskade afskrifningen, utan öfverlemnade frågan derom till Utskottets egen pröfning och bedömande. Då, enligt de upplysningar
Om denna pröfningsrätt skulle kunna ntöfvas äfven i de fall då lagen talat, och ett Riks-Stånd således kunde från sig utesluta en ledamot, som af lagen blif'it förklarad kompetent att vara Riksdagsman, skulle samma RiksStånd äfven kunna godkänna en person, som genom laga kraftvunnen dom blifvit förklarad svekfull gäldenär eller ovärdig medborgerligt förtroende, och således uppenbart våldföra 18 § Riksdags-Ordningen. En sådan maktfullkomlighet skulle för ett samhälle kunna medföra de farligaste och mest omstörtande följder. Men lagen gäller lika för alla och således äfven för ett Riks-Stånd. Om, enligt 21 §, en anmärkning göres emot en Riksdagsman, eger Ståndet att pröfva denna anmärknings halt, och detta enligt lag, men icke eldigt godtycke; ingalunda att pröfva lagens dom, i händelse sådan redan fallit. Utskottets förmenande alt, ehuru domstolen föreskrifvit att fullmakt skulle för Herr Wallenberg utfärdas, den likväl icke yttrat sig öfver hans kompetens, innebär en så subtil distinktion, att den är i hög grad svårfattlig. Om icke domstolen ansett honom kompetent, hade den väl aldrig kunnat medgifva att fullmakt honom meddelades. Att sjelfva Riksdags-Ordningen ytterst tillerkänner lagen afgörande rätt, bevisas bäst af just den märkliga 21 §, der det stadgas att, då nödiga upplysningar saknas, målet skall förvisas till laglig åtgärd, hvilket, enligt min bestämda öfvertygelse, icke kan innebära någon annan antaglig mening än att domaremakten deröfver bör yttra sig. Endast i den händelse att saken är klar och tydlig, blifver Ståndet domstol och eger, såsom sådan, att, i enlighet med 47 § Regerings-formtn, ställa sig lag och laga stadgar tiil efterrättelse. Att döma i en sak, som är klar och tydlig, tyckes väl icke erfordra någon synnerlig skarp - Koiislilutions-Ulskottels Memorial M 4. 13 sinnighet, hvarföre man, i detta fall, trott sig kunna öfverlemna frågans afgörande i andra händer än de lagfarnes, men så snart den minsta otydlighet råder, hänvisas till desse sednares omdöme.