Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid förnyad föredragning återremitterades: xTo Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskqttens Utlåtande, N:o 67, angående Städernes Inqvarteringsbesvär; och a:o Banco-Utskottets Betänkande, N:o 7T, i anledning af Herr I. Gripenstedts motion örn ersättning åt Ofverste-Lieutenanten G. U Adlerstam, för dess genom en rättegång med Rikets Ständers Bank orsakade lidande. S. U. Upplästes meddejadt Utdrag afHögvördige Preste-Ståndets Protocoll, för den 17 dennes, hvaraf inhemtades, att, sedan inom Preste-Ståndet motion blifvit väckt om den långsamhet, med hvilken Betänkanden från Utskotten inkomma, hadePreste Ståndet, som för sin del under Riksdagens lopp icke dragit i betänkande att till pröfning och afgörande företaga de skriftligen ingifna Utlåtanden och Memorial, med afseende på den tidsutdrägt vid Riksdagsärendenas behandling, som måste blifva en följd af Betänkaudtnas tryckning och utdelning förr, än de Prot, Utdrag den ai Sept. 1829. 55 i Stånden föredragas, beslutat att fästa MedStåndens uppmärksamhet på detta ämne, samt inbjuda dem att anmoda samtlige Utskotten, att hädanefter, så fort ske kan, till Riks-Stånden insända sina Bétänkanden och Utlåtanden skriftligen, så vidt de icke med samma skyndsamhet kunna tryckte meddelas, eller såvida de ej, efter Utskottets egen pröfning, finnas vara af den vigt, att de böra tryckta öfverlemnaS; och fann Borgare-Ståndet skäligt nämnde inbjudning antaga och således instämma uti ömförmälda anmodan till Rikets Ständers sämtligaUtskött. S. D. Efter å nyo skedd föredragning af Constitutions-Utskottets, under N;o 48 > äfgifna Memorial, med anmälan af oförenlige skiljaktigheter ifråga om ett föreslagc-t tillägg uti 14 §. 15 mom.
R:dr i den summa Contoret insatt i 3-procents-lånet, och jag har visat att man kan disponera 3 millioner, utan att låna en styfver, och utan att gifva Den 24 April e. ro. 211 Riksgälds-Contoret rätt att låna mera än 5oo,ooo R:dr, samt utan anledning, att Rikets Ständer skola finna hälften af denna summa utelöpande år 18345 ty det är nu lika liten anledning, att Ständerne vid nästa Riksdag skola finna dem utelöpande, som det år 1823 var, att man nu skulle finna de 2 millioner 3-procents-obligationer utelöpande, hvilka man då åtog sig, och som i förrgår voro blott i5,ooo R:dr. Det säger sig sjelf, om man gör sig bekant med Statsfinancer, att, med aldrig så liten kunskap i de sätt, som finnas att förvalta sådane medel, man kan, derigenom att man använder tillfällig credit, göra face mot stora summor med ringa medel. Jag besparar nationen en onödig beskattning, jag besparar räntor för onörlige fonders hållande, derigenom att jag bibehåller ett sådant tillfälligt lånesystem, som det vi år 1823 organiserade. Det synes mig påtagligt, att om man någonsin vill hafva en förändring i dessa skatter, bör man göra den nu, du allt står på det sätt, att man kan göra rättelse; då vi ej hafva någon betydlig gäld; då vårt RiksgäldsContor, ehuru inblandadt det är med Banken, ej vidare gör några skulder, och ej beliöfver göra dem för framtiden på annat sätt, än för att vidmakthålla och röra sig med de betydliga summor, som det i 7 månader bör hafva inne. Den 1 sisll. April hade RiksgäldsContoret i4* 312 Den 24 April e. ftn ’ utbetalt allt hvad som var anordnadt att utgå under år 182g, så att det ej återstod mera, än aflöningen åt Contoret och några qvartaler på Konungens räntemedel. Deremot hade Contoret oinflutit af 1828 års' Bevillning i,5oo,ooo R:dr.
Men detta förlag hade, i män af rörelsens tillväxt, blifvit för ändamålet allt mera otillräckligt och endast genom mellankomsten af särskilda, tillfälliga omständigheter hade den förlägenhet, som eljest långt före detta skulle hafva uppstått, under den förflutna tiden blifvit afhjelpt, Stats-verkets inkomster hade nem - — 24 - ligen under en följd af år lemnat betydliga öfverskott; men då dessa icke förr än efter riks-hufvudbokens afslutande eller mer än år efter den tid, då desamma influtit, skolat till Riksgälds-kontoret aflenmas, hade de under tiden kunnat af Stats-kontoret i dess rörelse såsom förlags-kapital användas; och när dessa öfverskott blifvit levererade, hade alltid nya öfverskott åter uppkommit, som i sin ordning afhjelpt behofvet. Sålunda hade de öfverskott, som, efter afdrag af bristerna i förslags-anslagen, förts Riksgälds-kontoret till godo, för de tio åren 1848—1857 utgjort i jemna tal: När nu de använda öfverskotten för årv 1857, efter riks-hufvudbokens afslutande, borde till Riksgälds-kontoret utbetalas och under tiden inga nya öfverskott uppkommit, utan inkomsterna för år 1858 komme att understiga beräkningarne, så måste ock det missförhållande, som i afseende på grundfondens otillräcklighet länge existerat, men genom tillfälliga omständigheter varit öfverskyldt, gifva sig tillkänna. Följden hade varit att Stats-kontoret icke kunnat utbetala de öfverskotts-medel, som tillhörde Riksgäldskontoret. Att. oaktadt denna skuld till Riksgälds-kontoret ännu vore obetald. Statskontoret endast med stor svårighet kunnat besörja sina utbetalningar, utgjorde derför ett afgörande bevis på huru mycket förlags-kapitalet behöfde ökas, för att stats-verkets jemna obehindrade gång skulle göras oberoende af tillfälliga öfverskotter, nemligen med ett belopp, ungefärligen motsvarande den skuld, hvilken, i anseende till medlens fastläsande i den löpande rörelsen, ej kunnat utbetalas.
Ständer vid beviljande af det nuvar. credilivet på Banken förklarade vara både billig och rättvis; och då nu, mig veterligen, inga sådana nya, förut okända tillverkningar uppkommit, sorn lunna gora anspråk på understöd, oberoende af det belopp, som för fabriker och näringar i allmänhet är anslaget, helst, i mil tanke, dylika nya inrättningar lämpligast befrämjas gemeni förlagslån, och dessutom utväg till ett sådant sälskihi t understöd torde kunna beredas genom att, på sätt Den 5 Januari. 1818 års Ständer då redan antydde, indraga lånerätten för fabriker, sorn hunnit till en viss höjd, eller som, oaktadt förmånens begagnande en längre tid, ej vunnit särdeles förkofran, så kan jag för min del icke inse några skäl vara anförda, för att, om äfi en Riksg:scont:s financiella ställning sådant medgåfve, öka de anslag till fabrikernas understöd, sorn förut under denna riksdag blifvit af R. St. beviljade; och får jag på grund häraf tillstyrka bifall till StalsUtsk:s betänk. Hr af Billbergh, Joh. Peter: Då jag icke vill underkänna StatsUtsk:s skäl till afstyrkande af K. M:s nåd. propus, i ämnet, biträder jag så mycket hellre Hr Oxehufvuds reservation, som jag anser det af K. M. åsyftade ändamål vara högst vigtigt och ådagalägga K. M:s ömmande omsorg för näringarnas förkofran; hvadan jag ock anser det vara Representationens skyldighet att gå K. M:s nåd. afsigter till mötes. Man har velat framställa behofvet af den ifrågaställda tillökningen uti en nog tveksam dager. För mig visar sig deremot såväl detta behof, som nyttan af att på det föreslagna sättet söka fylla det, i fullkomlig tydlighet. Man må nemi. säga hvad man vill om förmynderskap etc., så är det dock icke tillämpligt i afseende å Manuf.discontfonden. Det Står nemi. alltid fast, att näringarna icke kunna trifvas och tillväxa, då rörelsecapitalet är inskränkt och räntan hög.
Westmanlands län har utbekommit till kanalombyggnad 600,000 R:dr till hamnbyggnad 20,000 — Östergöthlands län till hamnbyggnader 62,800 — Skaraborgs län till hamnbyggnader 84,750 — Wermlands län har utbekommit till jernvägar 116,666 32. till hamnbyggnad 24,000 — 36 Slals-Ulskotlcls Utlåtande, JS.-o 163. Götheborgs och Bohuslän har bekommit till kanal-anläggning . 24,000 — till hamnbyggnad . 140,000 — Hallands län till hamnbyggnad 35,000 — Malmöhus län till hamnbyggnad 25,000 — Christianstads län till hamnbyggnader 101,660 32. Blekinge län till hamnbyggnader 40,000 — Wisby län lill hamnbyggnader 79,000 — ecb att Stats-utskottet vid nu pågående riksdag anslagit lill Wisby hamn 84,000 — Cimbritshamn ytterligare 14,900 — Engelholm 22,532. — Summan af statsbidrag, som utgått från 1840 till 1850 till kanaler, hamnar, broar, väg an läggningar och vattenaftappningar och farleders upprensningar uppgår till 3,026,171: 27. Af dessa öfver 3 millioner har Calmar län5 ehuru ett af de folkrikaste och största, allenast bekommit 44,554 r:dr 36 sk. till vattenaftappningar och vägbyggnader, men icke en skilling till hamnbyggnader. Vid föredragningen af Kongl. Maj:ts nådiga proposition i denna sak anmärktes inom Utskottet, alt Calmar stad sig svårligen försyndat derföre, att den ville bibehålla rättigheten att uppbära bropenningar. Att detta privilegium medför stora obehag och skador, skall jag söka alt visa. Händelsen är den, att till Calmar forslas en mängd spiror, bjelkar, sparrar, sågblock, plankor, bräder, år-ämnen, läkten, stäf af flere slag, ved, jern, tjära 111. 111.
Han, i jemförelse med de öfriga officerarne, en mera åldrig man, vände sig till dem med sin vanliga glada uppsyn, och yttrade: "gossar, gossar! jag hör hvad ni har för er, jag tycker om er derföre; men ni skall lofva att lyda mig; jag deremot lofvar er, att jag ej skall befalla reträtt, förr än två tredjedelar eller åtminstone öfver hälften af oss stupat." Med sådana tänkesätt och föresatser aftågade dessa bataljoner den 10 Augusti från Ruona bro till Sarvikka. Så snart de framkommit, skyndade major Tujulin att sjelf rekognosera belägenheten, och fann dervid, att en väg ledde ifrån fiendtliga sidan, hvilken tog kommenderingen vid Sarvikka i flanken, samt att tvenne andra, som gingo bakom Sarvikka, gjorde det lätt att falla den i ryggen. Stället var således ingenting mindre än tjenligt att här fatta posto. General-befälet hade förmodligen på kartan sett att en bäck lopp fram vid Sarvikka, och i anledning deraf befallt att stället skulle med någon trupp besättas, utan att för öfrigt känna belägenheten, eller låta undersöka den, innan befallningen utfärdades. Major Tujulin tog derföre det beslut, att, utan vidare order, återvända med sin fördelning, tre fjerdedels mil, till Kuhalampi, der han uppställde sig, men qvarlemnade vid Sarvikka en fältvakt af 50 man, samt insände till brigadchefen rapport om denna förändring. Vid Kuhalampi qvarstod kommenderingen, utan att någon fiende syntes, intill den 17 Augusti, då hela den öfriga hären der inträffade, under sin marsch emot Ryssarne vid Alavo, beläget sex och ¾ mil från Lappo. Den behöfde således, från den 14 Juli, en hel månad och tre dagar för att hinna sex och tre fjerdedels mil framåt. Den 17 Augusti, sedan vädret klarnat, folkets kläder fått något torka efter ett svårt regn, samt gevären blifvit plundrade, uppbröt hela arméen omkring kl. 12 på dagen. Efter vanligheten utgjorde Savolaks brigaden förtruppen, och ibland dem Savolaks jägare.
Regerings-Formen, som 7 §. af Bank-Lagen den 1 Mars i83o, bar behof af att känna Ständernes beslut om Bankens rörelse och förvaltning, utan ock, under Riksdagens lopp, uti Nådigt Rescript omförmält behöfligheten af de i detta afseende fattade beslutens meddelande, så föreslås vördsamt, alt Rikets Ständer aflåta en underdånig skrifvelse, hvaruti uttryekes, att de (antingen nu sjelfve, eller framdeles, när Reglementet hinner blifva renskrifvet, genom sina Fullmägtige) till Kongl. Maj:ts kännedom öfverlemna Banco-Reglementet och anhålla, att hvad allmänheten deraf torde behöfva känna, hvilket då af Fullmägtige anmäles, måtte på vanligt sätt blifva publiceradt.” Herr Doctor Hvasser har instämt uti denna reservation, under åberopande af sin vid Utskottets Memorial N:o 131 fogade reservation. Af Herr Helleday: ”Emot Utskottets nu beslutade afslag å ifrågavarande motion nödgas jag reservera mig, under förklarande, att jag beklagar, det Rikets Ständer vägrat att efterlefva en Lag, den de, gemensamt med den andra Statsmagten, stiftat. För min del hade jag trott, att Ständerna bort till Kongl. Maj:t öfverlemna Banco-Reglementet, med anhållan , att Kongl. Maj:t behagade låta kungöra sådana reglementariska stadganden, hvilka röra rättsförhållanden Banken och enskilde emellan, och således böra komma till allmänhetens kännedom.” Med Herr Helleday hafva sig förenat Herrar Doctorerne Engeström och Elfström ,V Herr Biskop af Kullberg har instämt uti Herr Doctor Morens och Herr Ilelledays reservationer. Af Herr Biskop Lundblad: ”Ständernes skyldighet att författa och Kongl. Maj;ts rättighet alt fordra ett med gällande Lagbud öfverensstämmande Banco-Reglemente är gifven. Gifvet är ock, att samma Reglemente bör, antingen såsom hittills tillgått, genom Fullmägtige, eller ock genom Ständerne sjelfve, lill Kongl. Majit i underdånighet öfverlämnäs.
Meningen är då klar •— räntegifvaren skall förbindas att lösa räntorne med penningar. Är han derigenom lyckligare? I länder, der afsäUninge när obehindrad och jemn, der stadsmanna-näringar och Industrie på nära håll emottaga landtmannens producler och penningen befinner sig i lifligt omlopp, kan denna theoretiskt rigtiga lunka utföras. Hos oss måste den-anses för en främmande lux-planta, sorn icke tål climamatet. För räknemästaren må detta -liqvidationssält visa sig aldri? så fördelaktigt och ledande till enkelhet i räkenskaperna — men för de skattdragande blifver det förderfligt. Med den tröghet i varors och pen - 36 Stats-Ulskollets Utlåtande N.O 2j3. ningars omsättning — de långväga a fsä tt n i n gs-t i 11 fäll ena — de för lifvets oundgängligaste behof under ett hårdare luftstreck nödvändiga uppoffringar af tid och arbelsmöda, som till icke ringa del alltid blifva oskiljaktiga följder af landets läge och ställning; kan jag icke tänka mig att alla natura-prmstationer någonsin hos oss kunna förvandlas till penninge-skatter. Redan är det tillräckligt betungande för allmogen, att under hösten och förvintern, genom spanmålens afsättning i aflägsna städer, anskaffa tillgångar till tjenstefolkets aflöning, hushållshehofven, kronoutlagorna o. s. v. Ofta saknas dertill afsättnings-tillfälle, och köparne, i den tilläfventyrs enda afsätlnings-orten inom provincen, föreskrifva vilkoren efter beräkning af den tillströmmande menighetens förlägenhet. Ålades nu räntegifvarne ytterligare att inom viss tid afsätta hela kronotiondens belopp, af 10,000 till 20,000 tunnor; skulle deras förlägenhet stegras lill det yttersta. Icke blott den förlust de ledo af en brådskyndad afsättning, utan ock deri inom bestämd termin ökade forsel-skyldigheten för afsättningen inneburo ju ock en ökad skattebörda.
Jag erkänner, att jag icke rätt förstår, eller också origtigt uppfattat, hvad den värde Talaren härmed vill uttrycka, och hvad han åsyftar med sin mandom. Det är möjligt att jag, genom oförmåga att rätt fatta orden, slutat till en origtig mening; och jag begär icke något bättre i detta fall, än att vid genomläsning af Grefvens anförande blifva tillrättavisad. Grefven har talat om behofvet af den evigt verkande kraften af StatsMagterne, och ora nödvändigheten att icke pa 14* - 212 Den ig Maji f. ra. ralysera Styrelsens åtgärder. Jag hemställer till den värde Ledamoten, om icke tilläfventyrs meningen härmed är, att denna endrägt skulle bäst åstadkommas genom en Rikets Ständer bibringad godtrogen öfvertygelse om ofelbarhet hos Styrelsen. En sådan enighet skulle visserligen äga rum, örn Styrelsens åtgärder aldrig klandrades, om man tolkade ordet klander i Grundlagarne så, att åtal af Styrelsens förhållande icke någonsin kunde tillvägabringas, om man sålunda satte qo §. RegeringsFormen till en ogenomtränglig sköld mot hvarje klandrande anmärkning och anfall mot Styrelsen, och om man lyckades åstadkomma den tro hos Folket och dess Representanter, att all anledning till klander å Styrelsens förvaltning saknades. Såsom jag fattat Talarens yttrande, har han sökt ådagalägga, att det endast är genom Ministerens principer och Tjuguåriga grundsatser i allt, som detta urgamla Rike består. Jag vågar hysa en alldeles motsatt tanka. Det är nu ej tillfälle att genomgå Styrelsens systemer, men jag skall ej underlåta det vid ett annat, som ej torde länge uteblifva. Grefven har mycket grannt omtalat vanmagten af ordprål, yttrande, att svassande ord ej uttrycka Fadrens allvar; och han har frågat, om det sätt, som jag i mine framställningar begagnat, väl kan ingifva aktning för Styrelsen.
Man kan visserligen häremot anmärka, att dessa barn lika litet sjelfva äro skulden till deras tillkomst, som andra oäkta barn; och att det följaktligen vöre en orättvisa att i förevarande fall göra skillnad dem emellan. Men denna anmärkning kan med lika fog framställas emot skillnaden i rättigheter emellan äkta och oäkta barn i allmänhet; och likväl har en sådan skillnad städse varit gjord, så väl i andra länders lagar, sorn i våra egna, äfven under eu tid, då äktenskapets sedligare betydelse ej var till dess fulla vigt uppfattad; dä lagen ännu icke hade med fasthet tillknutit äktenskapets band. Häri uppenbaras emedlertid en al dessa stora sanningar, sorn genomträngt folken, sorn legat till grund för deras lagar och institutioner, och hvilkas djup och betydelse för samhällenas sedliga lif dymedelst bekräftas. Det hörer ock till en högre Lag~Vtskottett Betänkande, N:o 14. 5 verldsordning att barn ej alltid kunna undgå följderna af föräldrarnes förvillelser; och det är en sådan följd, som drabbar i hordom och förbudna leder aflade barn. De leda sitt upphof från ett förhållande, hvars djupt osedliga natur hindrar föräldrarne att emot barnen godtgöra hvad de förra brutit eller att, genom den äktenskapliga föreningen, gifva barnen de rättigheter och anspråk, som eljest äro dem betagne. Så hafva andra länders lagstiftare jemväl tänkt; annorlunda kan ej eller Sveriges tänka, utan att allt för mycket såra den allmänna sedlighetskänslan; och lagberedningen, sorn i viss mån tillagt oäkta barn arfsrätt, har ock från en dylik rätt uteslutit bärn aflade i hordom och förbudna leder, hvari äktenskap ej är tillåtet. Vid besvarandet af andra frågan, huruvida de rättigheter, som, efter hvad Utskottet antyd t, böra tillkomma öfrige oäkta barn, må utsträckas till både faders och moders qvarlåtenskap, synes den omständighet att Lagberedningen endast tillerkänt dessa barn arfsrätt efter moder och hennes skyldemän äfven förtjena uppmärksamhet.
Så gick jag till mitt och Villy till sitt, sedan han först varit så förfärligt snäll och lofvat att skaffa oss biljetter till operan på kvällen. Inte tänkte jag göra’t, men hur det var, så köpte jag ändå en fin ljus halsduk åt Gustaf, och tack vare det, kom jag hem så sent, att allihopa redan gått ner till middagen. Bäst jag satt i matsalen, ty jag skyndade mig dit sådan jag var, fick jag se Gustaf börja stirra på mig som en riktig tok, och ju mer han stirrade, ju blidare blef han i ansiktet. »Skål, Lovisa!» sa han till sist, nästan rörd. Jag begrep inte en smul hvar skon klämde. Men så gick det upp ett ljus! Jag hade glömt af hårfri,sören och där satt minsann Ruffen och småförälskade sig på nytt i sin gamla Lova, bara därför att hon råkade att se litet yngre och bättre ut än vanligt. Och ändå pratar karlarna så mycket om kvinnornas fåfänga! Jag undrar just, hvilka det är som lägger hyende under lasten – om den finns, hvilket jag alls inte är säker på. Jag undrar bara! Klockan 12 på natten efter åhörande af Romeo och Julia. Himmel, hvilken kväll! När han, Romeo, ligger på knä i månskenet och hon, Julia, sitter på en pall i hvit sidenklädning, alldeles som om hon vore den vackraste målade tafla och inte en mänsklig varelse – och de sjunger och orkestern trimulerar! Jag gret. Det kunde inte hjälpas, tårarna trillade som ärter, och när hon drack giftflaskan så alla människor såg det, och ingen enda hindrade det söta barnet, så skrek jag till. Villy påstår, att jag kommer i morgontidningarna under rubrik: naiv angtusiasmen. Det må jag, men hur folk kan sitta som stenbeläten inför något sådant, det begriper jag inte. Och i grafkapellet sedan! Jag var tvungen att hålla Gustaf riktigt hårdt i hand hela tiden för att ha någon att krama, när det blef för mycket hämskt. Nog är det fasligt, att de ska dö – båda två. Stackars unga, vackra varelser!
Missgernings-Balken, enligt hvilket Lagrum Nyström bort åläggas att göra Mästaren Hägerström offentlig afbön, men att Gesclnvornern till Kongl, Hof-Rällens pröfning öfverlemnade, huruvida misstag af Bergs-Tings-Rätten äfven vöre begånget deruti, att den ansett Hägerström för Nyströms husbonde, hvilken Bergs-Tings-Rättens åsigt skulle grundat sig derpå, att slagsmålet emellan Hägerström och Nyström skett under pågående arbete i hammarsmedjan, der ordningens vidmakthållande uteslutande berodde af det eftertryck, hvarmed Mästaren kunde göra sina befallningar gällande och den aktning, han för detta ändamål borde åtnjuta af honom underlydande Mästersven och Smedsdräng. Deröfver har Kongl. Hof-Rätten, genom Utslag under den 25 sisth No v., sig utlåtit, att som, enligt 42 Cap. r §. Missgernings-Balken och 5 Cap. 4 §•
Banco, och hwarigcnom» utan afbihandc huruwida jag kunde detta äläggande, inom föreffrefwen tid, fullgöra eller ej: (hwilket dock korrt derpä, genom prästcrad och godkänd Borgen af Herr Stats Seereteraren och Riddaren lssrlljelm, ikedde): Jag, tills widare - 343 Den 11 April. Lare ffiljdes och annu ar stild, wid utöfiiingen af Omhudsmans-tjensten, och en extra Ombudsman förordnades» som, med ätnjutande af hatfwa Lönen, anbesaltes att af' fordra mig alla Skiftet tillhörande Handlingar, och^att hos Wederbörandc^genastsöka Immisiioner i mina sä ivid Stiftet som i Kongl. Hof»RättÄr innehaswande Löner, hwilken befallning dock knappast hant wcrkställas och de sökte Zmmistionerne bcwiljas, förr än desanuya» genom vfwannämnde prästerade Borgen, mäste äterkallaS, utan Minan werkan ock päföljd an en högst obehaglig ?clat för MigHwad wäldsamt intryck en sädan händelse och dylike mätt och steg ffulle göra pä en af sjukdom' och sorg förfwagad kropp och dymedelst förut nedslagit sinne, pä den, som altid haft, och med den Högstcs bistånd sä länge han andas stall hafwa ära och redlighet till söremäl, kan den känslofulle och deltagande lättare fatta, än det läker sig bestrifwa.
Maj:t under den i Augusti 1815 deröfver täckt* infordra Tabell-Commissionens underdåniga utlåtande, och sedermera, igenom Nådigt Bref af den 14 Maji 1816, på Commissionens underdåniga hemställan, behagat tillåta Tabel 1-Commissionen, att med berörde underdåniga utlåtande fördröja intill dess Qvinqvenni-Tabellerne för år 1815 inkommit och samina års Tabell-verk hunnit blifva fullbordade. Denna tid är således nu inne, och det är äfven af sådan anledning sorn Tabell-Corfimissionen ofver de förhållanden, som af Folkmängds uppgifterne i ofvanberörde hänseende kan inhemtas, nu låtit, såsom ofvan underdånigst namndt är, författa Tabeilerne i arne Afdelningar, särskildt för Städerne och serskilt för Landet samt Konungens Nåd. Propositioner. 3^5 för hvarje Län i det hela, men oaktadt försök, icke ens i afseende på sjelfva Folknummern, kunnat densamma Iiäradsvis uppgifva med den noggranhet, Riksens Ständer i underdånighet önskat, emedan Prostérierne, från hvilka Tabellerne inkomma, likasom de deruti upptagne församlingar, nästan allestädes äro belägne i flere Härader, och endast partielle Tabeller inkomma fördem, som äro belägne i flere Län; Och skulle en återremiss till sådant omslut af Taböllerne på en ganska lång tid hafva aflägsnat Tabellverkets fullbordande för ifrågavarande qvinqvennium. Tabell-Commissionen har emedlertid sil anledning att anse de för hvarje