Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om den af mig nu framställda uppfattning af §:ns mening är riktig, vore det, enl. mitt förmenande, klokast att bibehålla §:n oförändrad, sådan sorn den nu befinnes. Hr Hjärne: För närvarande går det så till vid briinvins transporter, att tullkammaren i närmaste stad utskickar en person till den ort, hvarifrån bränvinet skall afsändas, för att försegla kärlet. Nu är ej fråga om annat än att lill denna försegling tillägga en vanlig tullförpassning. Detta har Utslct ansett nödvändigt för att förekomma de många missbruk, som lätteligen kunna göra sig gällande, på det sättet nemi. att personer eljest kunna, under skydd af tillverkningsbeviset, aflasta och fylla sina bränvinsfat flera gånger. Det är på denna grund Utslct ansett det nödvändigt att lemna föreskrift derom att bränvin, som sändes saltsjövägen, alltid bör åtföljas af tullförpassning. För min del tillstyrker jag bifall å Utslcts i denna g gjorda hemställan. Hr Fåhraeus, Johan Fredrik: Jag har icke förbisett, att den utsträckning af lörpassningsoch tullförseglingskontrollerna, som Sammansatta Utslct föreslagit, kan för trafiken blifva mera besvärlig än nu är fallet, synnerligast för det säkerligen sällan inträffande fall, som Gr. Mörner synes förutsätta, att något bränvinsparti från en skärgårdsort föres blott till närmaste siad. Men den föreskrift är sedan 25 år tillbaka redan gällande att, vid inrikes bränvinstransporter, hvarunder saltsjön till större eller mindre del befares, tullförsegling skall af Tullkammaren eller Inspektionen i förpassningsorten anbringas öfver alla öppningarna af bränvinskärlen, och denna föreskrift tillämpas så att, då bränvin för längre transport afsändes sallsjövägen, förseglingskontrollen eger rum, ehvad varan afgår från landthamn eller stad. Och då trafikanten för sådant ändamål hvarje gång måste anmäla sig hos vederbörande tulltjensteman, ökas besväret icke mycket genom att vid samma tillfälle uttaga förpassning.
Äfven vid den dagliga städningen af tamburen, kunna j u ej heller våra kappor eller andra ytterplagg undgå att få sin beskärda del af det upprifna dammet. Kanske jag därför kunde göra några ordningsälskande julklapps gifvarinnor en tjänst med att delgifva dem beskrifning på s. k. » kappskyddare », s o m äro en ny idé, men försökt och befunnen vara praktisk o c h prydlig: Af cirka 90 centimeters bredt tyg klippas 2 vader, längden beroende af den kappas längd, s o m man ämnar den till. Våderna hopsys och sömmen bildar midten af ryggsidan. Så vikas vå- derna, att af hvarje våd ungefär 40 centimeter hör till bakstycket o c h det öfriga till framstyckena, som därigenom blifva något vidare. Uppe vid halsen, ungefär 13 centimeter från sömmen på bakvåden o c h 30 dito från kanten på framvåden, sneddas nu utåt sidovecket, på våderna ungefär 14 centimeter, som bildar axelsömmen, o c h hvilken hopsys; därifrån klippes tyget i en rundel, 10 centimeter neråt, hvilket rynkas och hopsys med den undra delen af axelsömmen, så det bildar en upphöjning, såsom det har brukats på de moderna rundskurna kapporna (hela faconen lik1894 nar de rundskurna » gå borts » - kapporna). Uppe vid halsen sys en dragsko, i hvilken trades band, framvåderna förses sedan med lika band, att knyta dem tillsammans med, ungefär 25 centimeter mellan hvarje bandrosett. Fållas nertill; o m man vill, kan man äfven nertill sätta en rätt bred rynkad garnering. Man kan göra dessa s. k. » kappskyddare » enkla eller mer eleganta, allt efter råd eller smak. Jag har sydt en af grå tunn twills (ty det måste vara af lätt tyg), köpte ljusblå bomullsband, sådana hvarmed de i butikerna ombinda paketer, o c h sydde däraf flere rader som bårder, använde af dem äfven att träda i dragskon samt till rosetterna. Jag har sytt ett monogram på framvåden rätt högt uppe vid halsen, af ljusblått märkgarn.
Återremitterades; och Utlåtande JVS 23, i anledning af väckt motion om inrättande af s. k sedelutgifvande provinsbanker. Bifölls. S. !)■ Vid förnyad föredragning af dels Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse JVS 33, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga 270 Prot.-Utdrag den 1 Maj 1866 Proposition om antagande af ny Riksdags-ordning och dermed sammanhängande ändringar i Regeringsformen, dels ock samma Utskotts förslag, JVs 6, till § i riksdagsbeslutet angående antagen ny Riksdags-ordning och dermed sammanhängande ändringar i Regeringsformen, blefvo dessa förslag, pä grund «f dervid gjorda anmärkningar, till Expeditions-Utskottet återremitterade. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets Retänkanden: J12 54, i anledning af väckta motioner om förändrad lagstiftning angående förvaltningen af omyndiges egendom samt kontrollen å förmyndare. 4 och 2 punkterna biföllos; hvaremot 3 punkten återremitterades; och ■M 35, i anledning af väckt motion om ändring i lagen för åhörare vid Rikets Ständers sammanträden den 1 Mars 4830. Godkändes. Från Hederv. B onde-Ståndet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Stats-Utskottets Memorial M 68, med förslag till voteringspropositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, dels i fråga om anslag till komplettering af bristande materiel å redan anlagda stambanor, dels om anslag till fortsättande af nordvestra stambanan, dels om anvisande af medel till utvidgning af den beslutade bangården vid Clara sjö, biföll Ståndet de af Ut-kottet under 4:sta och 3:dje punkterna i Memorialet uppställda förslag till voteringspropositioner, hvaremot, beträffande förslaget i 2:dra punkten, Ståndet, med ogillande af Utskottets hemställan i denna del, antog det af Stats-Utskottets
Denna accordernes extinction hvarpå Kongl. Maj:t med grundad öfvertygelse om dess nyt-' ta, och med en hos Svenska Konungar exempellös frikostighet, af egne tillgångar uppoffrat den ofantliga summan af 341,000 R:dr Banco’, tog sin början innan organisationen på Brigader och Divisioner ägde rum, och skulle äfven, denna förutan troligen blifvit fortsatt, och äger dermed ringaste gemenskap. Dessutom kan differencer i mer och mindre afgång på det inskränkta antal af 17 Divisionsoch BrigadGeneraler, jemfördt med de vid Arméen aoställde 1727 Officerare, icke vara af annan än ringa betydenhet. En af de mäst brydsamma frågor var reglerandet af Brigadoch RegementsChefernes förhållanden till hvarandra, så att Regements - chefer kunde erhålla den för dem nödiga magt och myndighet, utan att BrigadChefer derföre skulle förlora det inflytande de på underhafvande Regementen böra äga. Å ena sidan löpte man fara att återfalla i det , den gamla organisation vidhäftande, felet, der ÖfversteLieutenånien nu Öfverste, var en Ziffra; å.an - Den 24 FebruariU 75 3 tära att lemna till deti nya Öfversten så myci ken magt och myndighet att BrigadGeneralen, hvilken likväl skall cotnmendera Regementet i fält, skulle förlora det directa inflytande hatt på underhafvande borde äga, Medelvägen Var, att Regementschefen ensamt skulle få befattningen med allt hvad som rörer Regementets oeconomiei e* huru BrigadChefenägde ett vakande öga deröfver; att RegementsChefen åter skulle stå under BrigadChefen, i allt som rörer det militairiska befälet, såsom excercice, disciplin, ordning, tenue m. m. Instructionen af d. 14 Junii 1816 är grundad på denna princip, och tyckas Arméens framsteg sedan dess tillkomst, så i militairiskt som oeconomiskt afseende icke vederlagt riktigheten deraf.
Icke hade Svaranderne (Konungens tilltalade Rådgifvare) handlat i okunnighet om denna sanning; men när den nu förehölls dem, funno de intet annat sätt att dermed förlika sin handling, än den försäkran, att de icke i sådan mening åberopat de två Ståndens förbehåll, som skulle de ansett detta hinderligt för den mellankommande verkställigheten af Ständernas sammanstämmande beslut. Denna för - — 126 — klaring synes mig icke mindre origtig och obetänkt, än förnekandet af remissens grundsats skulle varit. Om det är onekligt, att ett Rikets Ständers beslut ej utan vederbörlig justering och underskrift kan lagligen anses utfärdadt och gällande; så är det ej derföre mindre sannt, att dessa oundgängliga vilkor dock icke äro de enda, som böra vara iakttagna, för att göra ett Rikets Ständers beslut gällande, såsom i laglig form och ordning tillkommet. En hvar är berättigad att antaga för gällande en expedition, som från Riksstånden kommit behörigen underskrifven och utfärdad. Men ingen är derföre oberättigad att underrätta sig, huruvida denna expedition tillkommit i behörig form och ordning och att upptäcka, hvad som deruti brister. Sker sådan upptäckt i Statsrådet, när fråga förehafves om gillande, utfärdande eller verkställande af Ständers beslut; icke kan det då vara Konungens Rådgifvare betaget att i sina rådslag fästa afseende på så beskaffade felaktigheter, som kunna undergräfva beslutets giltighet eller inskränka dess omfattning. Om efterforskande häraf icke är uttryckligen föreskrifvet; så skulle det dock ganska lämpligen kunna vara det; och saknaden af formlig föreskrift kan omöjligen betaga Konungens Rådgifvare rättighet att i hvarje från Ständerna inkommen sak, som skall föredragas, inhämta underrättelse från allmänt tillgängliga protokoll och handlingar om hvad, som vid ärendets behandling hos Ständerna förelupit. 1 hvarje fall, der, såsom nu inträffat, beslutets begränsning, eller ock dess hela giltighet kommer i fråga, måste väl tillstyrkandet af Konungens beslut rätta sig efter, hvad Ständernas beslut verkligen gäller.
Om det å ena sidan måste erkännas, alt det för allmogen kan vara af fördel, att inom socknen kunna få köpa sina förnödenheter och alyllra sina alsättliga varor, utan alt förspilla tiden med färder till de aflägsnare städerne, oansedt laudthandlarens skäliga vinst på förmånligare priser å en del varor, än i städerne, allt i mån, som han derifrån är allägset boende, måste minska denna fördel; så förekommer det å andra sidan osLridigt, att tillhandahållandet inom en del socknar af en onödig större tillgång på bränvin samt andra al gammalt för allmogen okända, eller åtminstone sällsynta och Lill större delen obehötliga varor, skall hos mången obetänksam väcka onödiga och förstörande begär och behof, som menligt komma alt inverka på dess sedlighet och bergningsförmåga. Sedan handeln vunnit den utvidgning å landet, som nu är tillåten, synes bibehållandet af tvänne, ännu årligen förekommande landtmarknader i länet vara lika öfverflödigt, som den, genom ofta oåtkomliga missbruk, lör befolkningen härstädes skadliga gårdfari handeln af personer från Borås och Ulricehamn samt trakten deromkring, hvilka, utom det att de sprida obehofliga varor inom orten, icke sällan äro i sina företag och förhållanden annorlunda än man hade skäl att önska samt, vid fråga om deras lagförande, merändels icke kunna träffas hvarken härstädes eller understundom,i uppgifne hemorten. Under ifrågavarande fem år hafva af de i sista berättelsen ornförmälda väganläggningar följande blifvit fullbordade, nämligen: vägen från Nås genom 15 Säfsnäs till Gåsborns socken i Wermland med särskildt anslag af statsmedel för dertill erforderliga brobyggnader öfver Svartelfven i Wermland och Vesterdalselfven vid Nås kyrka, men den emellan nämnde landskap och Dalarne dermed åsyftade lättare gemenskap har likväl ännu icke fullkomligen vunnits, i anseende till beskaffenheten af vägen från länegränsen genom Wermland till Philipstad med derå varande svåra backar, i synnerhet vid den så kallade Mägrefshöjden, hvilka dock kunna undvikas genom vägens omläggning.
Med frånträdande af sina förut lättade beslut, antog Ridderskapet och Adeln de inbjudningar, sorn af Utskottet blifvit framställda i sammanhang med voterings-propositionerna Niis 31, 32, 33, 34, 35, 36, 38, 65, 77, 78 och 88, i följd hvaraf dessa voterings-propositioner befunnos hafva förfallit med undantag af Niis 33, 35 och 78, hvilka, med uteslutande al lista alternativet i Nio 35, af Ridderskapet och Adeln godkändes för den händelse de i afseende derpå jemväl dels till Bondeoch dels lill Borgare-Ståndet ställde inbjudningar icke skulle antagas. 2:o. l)e öfriga volerings-propositionerna Idefvo, med alslag å Utskottets i sammanhang med en del deraf gjorda inbjudningar, af Ridderskapet och Adeln godkände, med undantag af Nio 57, som redan i följd af Preste-Ståndets beslut hade förfallit; hvarjemte Utskottets yttrande i fråga om förra afdelningen af den föreslagna 17 § i Tulltaxe-underrättelserna lades till handlingarne och förevarande Memorial i öfriga delar bifölls. S. D. Föredrogs ett från Vällotliga Borgare-Ståndet ankommet Protokolls-utdrag Nio 364, innehållande, bland annat, inbjudning till MedSlånden, att förena sig i 4:de och 5:te punkterna af de beslut, som af BorgareStåndet blifvit fattade vid pröfningen af Banko-Ulskollels Utlåtande Nio 48, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Betänkandet Nio 57 med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse. Förevarande inbjudning blef, såvidt den rörde 4:de punkten, af Ridderskapet och Adeln antagen, och befanns i öfrigt, enär Ridderskapet och Adeln förut fattat ett med 5:te punkten öfverensstämmande beslut, icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Från Högt. Presle-Stdndet.
N:o 59, med anmälan om RiksStms beslut, i anledn. af Utlåt. N:o 49, angtde Bankens vexlingskassa och depositionsrörelse. Vid föredragningen af BankoUtsk:s den 21 dennes på bordet lagda Mein. N:o 60, i anledn. af väckt motion om förändring i gällande föreskrifter, angide beskaffenheten af de våg-attester, som vid Götheborgs Låne kontor antagas för belåning af jern m. m., blef detta mein., på begäran af flere ledamöter, ånyo bordlagdt. Föredrogos och biföllos BankoUtskis nedannämnde den 21 dennes på bordet lagda Mern.; N:o 61, i anledn. af RiksStms beslut öfver Utlåt. N:o 51, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 4:de Art. af BankoReglemtet; och N:o 62, med anmälan om verkstäld omröstning i Förstärkt BankoUtsk. Föredrogs och bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter D«n J5 Uovembor «. m. 781 BankoUtsk:* Berättelse N:o 63, ang:de förrättad revision af BankoDiskont verkets räkenskaper och förvaltning för sistl. år. Föredrogos och begärdes på bordet från Högv. PresteSt. ankomne prot.-utdrag N:o 401, 403 och 404, innehållande inbjudningar till instämmande i beslut, som af PresteSt. blifvit fattade, vid föredragning af StatsUtsk:s Utlåt. N:o 148, ang:de regleringen af utgifterne under HiksStatens 8:de HufvudTitel. Slutligen anmäldes och lades på bordet: SiatsUtslcs Mern. N:o 109, med förslag till stadganden, angule de i Kronans kassor influtna medlens tillhandahållande för allmänna rörelsen; och LagUtskis Utlåt. N:o 52, i anledn. af gjorda anmärkmr emot Utsk:s Betänk. N:o 40, öfver dels K. M:s Nåd.
För beräkning af det öfverskott af spannmål, som kunde anses blifva föremål för försäljning och således antagligen äfven för transport, hafva kommitterade upptagit äringen i medeltal till 2\ tunna säd på hvarje tunnland åker, samt konsumtionen till 2 tunnor på hvarje person, efter de öfver folkmängden vid 1861 års utgång från Statistiska Centralbyrån erhållna uppgifter. Kommitterade, som önskat att genom sammanställning af de sålunda vunna siffrorna kunna erhålla någon sannolik ledning för jemförelse mellan de olika 5 bansträckningarnes relativa fördelar, hafva för sådant ändamål uppgjort följande tvenne beräkningar: A) Så kallade banrayoner, omfattande 3 rnil å båda sidor om hvardera banan, hafva blifvit uppdragna såväl för linien Stockholm-Upsala-Sala, som ock för linien Stockholm-Örsundsbro-Sala med grenbana ifrån Örsundsbro till Upsala, hvarvid till gemensam gräns i vester blifvit antagen en rak linie ifrån Westerås till Sala och vidare 3 mil norrut; dock har det undantag skett, att på de första 6 milen från Stockholm rayonen blifvit uppdragen i form af en triangel med 3 mils bas och spetsen ställd emot hufvudstaden. Vidare, och med fästadt afseende på den mellan båda bansträckningarne ingående Sigtunafjärden, har till banrayonen för linien Stockholm-Örsundsbro-Sala med grenbanan från Örsundsbro till Upsala icke blifvit räknad någon del af Stockholms län utöfver den del af rayonen, som uppdragits mellan hufvudstaden och Almarestäke, likasom icke heller till rayonen för linien Stockholm-Upsala-Sala blifvit räknad någon del af Bro eller Håbo härad inom Upsala län.
Hr Nordenfelt, Olof; Nto 1753 Hr Hedenstjerna, fullm. Gr. Hamilton, Malcolm; samt Nto 844 HrTigerklou, ful lin. Frih. Friesendorff, Fredr. Aug.; och befunnos hafva blifvit utsedde i BancoUt skottet: Nto io55 Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold; „ 1963 Hr von Matern, fullm. Hr Mannerstråle, Fredr.; i Allm. Besvärsoch Ek o n.U tsko 11 e 11 Nto 37 Hr Rosenstråle, fullm. Hr Oxehufvud, Göran Adolph. Den 14 Mai*. 1 (33 Hr af Dalström, Gustaf Jacob: Då under sista plenum i Onsdags, R. o. Ad. föreslog, att alla ärender, som hörde till Statsoch Bevilln.Utsk:n först skulle föredragas, var det icke möjligt för medlemmar af Ståndet, helst listan redan var nedrifven, alt veta hvilka mål som skulle förekomma. Jag anhåller nu att få uppläsa några anmärkningar vid ett par af Gr. Anckarsvärd motioner, hvilka anmärkningar torde få åtfölja till Utskottet. Ilr af Dalström uppläste derefter följande: I den motion Gr. Anckarsvärd väckt, ronde förmenta afvikelser i arméen från knekte-contracternas ursprungliga innehåll, har han i ingressen vidrört nödvändigheten af ett sammandrag af stadgar och författningar öfver rust-och rotehållet, hvilket sammandrag, länge önskadl, likväl ännu uteblifvit. Den värde motionären har visserligen rätt deri; men lian, likasom alla andra, hvilka, så väl under denna, som förra riksdagar, yttrat sådan önskan, har icke undersökt förhållandet vid en sådan åtgärd, och således ej heller hunnat inse orsaken hvarföre denna önskan icke blifvit uppfylld. Jag vill derföre i korthet redogöra för frågan, efter hvad jag i densamma har mig bekant.
Får Götha Canal verkligen på sin 3 procents räkning de 5 ä 10 Millioner enskilte Capital, sorn de 3:ne Disconteme nu röra sig med? Och om det skedde, vore det ock lika nyttigt sorn då Administrationen af denna rörelse vore satt under Rikets Ständer sjelfva? Jag kan misstaga mig, men min öfvertygelse är att ingen skada, men mycken nytta kunde blifva följden af Discontens öfverflytta,nde lill Rikagälds-Contoi* ret, och dess administrerande i sam manhang med upptagandet af enskilta Rån, för att derigenom söka understöda det bemödande och de produc. tions-fbretag, utom hvilka pappers - myntet med livar dag skall närma sig mera till Assignaters och att tillika genom Stats-Obligationernas medverkan afböja den pertningebristj hvaröfver nu så allmänt klagas.. 1064 Den 20 Juni. Deremot tror, jag, att, om detta icke sker j får man bereda sig på en tilltagande förlägenhet, som åter i en annan tid veikar ytterligheter i botemedlen, af vida vådligare följder för itanken, och Myntväsendet, än dein man nu torde befara gdborn den af mig föreslagna flyttningen af Disconten, enär man den afstyrker. Det återstår ännu frågan om verkan af denna Låneanstalt för framtiden. Man liar ansett vådligt att öppna en väg, som lätt skulle skapa resonrcer, under det att man föga bekymrade sig om återbetalningen; men ihan glömmer att jemförd till den vi vanligen och egenteiigén nyttjat, att slå Sedlar, är den jag föreslagit visst icke lätt, Fåfängt skola Riksens Ständer erhålla Kn om de ej stadgat förtroendet, som ensamt alstrar säkerhet; med Sedel, slagningen behöfver man ej iakttaga denna varsamhet, och man är ej en gång bekymrad för reman. Såsom, penninge-förvaltningen nu mera genom Grundlagen är Rikets Stander omedelbarligen uppdragen, bör aldrig något befarande af missbruk äga rum.
Jag tror för min del att med afseende på öns ringa befolkning och den lättnad, som genom nuvar. reglemente är beredd för läntagare der, nemi. att man kan göra insättninningarne på landskontoret, så alt icke den stundom afbrutna kommunikationen emellan ön och fasta landet föranleder särskilta äfventyr och kostnader, så har banken gjort allt hvad som erfordras för innevånarnes beqvämlighet och nytta. Hr von Hohenhausen: På grund af de upplysningar, som nu blifvit meddelade, får jag förklara, det jag icke finnér mig befogad att yrka återremiss; ty någon provins kan icke begära alt banken skall göra särskilda kostnader för alt bispringa dess lånerörelse. Uppgår nu förvaltningskostnaden för det föreslagna Dei> 22 April. lånekontoret lill 11,000 r:dr l);co årligen och räntevinslen icke befinnes motsvara ilen summan, så vore det obilligt att yrka en sådan åtgärd. Jag afslår således ifrån mitt yrkandejtf äterremiss. Hr Gr. o. Landtm:s härefter till bifall å Utsk:s i 52 punkten afgifna yttrande framstälda propos., besvarades med starka ja, blandade med några nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han funnit ja härvid hafva varit öfvervägande. Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan, blef af R. o. Ad. bifallen. 54 punkten. Härvid upplästes, på Hr Haminarhjelius, Carl Gustaf, begäran, den af honom hos R. o. Ad. d. 8 December sisth år väckta, uti denna punkt omförmälda motion, äfvensom 4 § af Hr doktor Sandbergs Utsk:s förevar, betänk, bifogade reservation, hvarefter Hr H ammarhjelm inlemnade ett så lydande anförande: Då min motion inför särskild afdelning uti BankoUlsk. föredrogs, så häfver jag mig med visshet bekant, att mitt förslag, om inrättande af filial-kontor med lånerörelse för riksbankens räkning uti rikets läns residensstäder, med odeladt bifall antogs; men sedermera vid sammansatta Ctsk. fått afslag med blott 2 rösters öfvervigt.
De fördelaktiga vitsord, som sålunda blifvit lemnade åt den ifrågavarande jernvägsrigtningen, erhålla än ytterligare stöd af de statistiska uppgifter, som äro denna motion bilagda och hvilka lemna ett fullständigt begrepp om den öfverlägsna varutrafik, sorn strömmar uti den af jernvägsundersökningskomitéen antagna hufvudrigtningen. Det bör villigt erkännas att de jernvägar, som på Statens bekostnad hittills blifvit anlagda, icke varit ämnade att bereda något hufvudsakligt gagn åt den industri, som näst landets modernäring, jordbruket, väl måste anses såsom den förnämsta, nemligen jernhandteringen, och det torde med skäl kunna sägas vara på tiden att en så vigtig näringsgrens billiga fordringar icke längre förbises. Om den betydelse för Sveriges jernhandtering provinserna Westmanland och Dalarne egra, vittnar Kommers-kollegrii årsberättelse rörande bergshand tenngren • • c?7 0# cj O i riket, hvaraf upplyses att utaf de qvantiteter bergsoch brukseffekter, som år 1863 inom hela riket frambringades, hade omkring f:delar af jernmalmsbrytningen samt nära J:del af tackjernsoch stångjernstillverkningen tillhört sagda provinser. Det enda medlet för vidare utveckling af denna vidtomfattande och för hela riket vigtiga industri äro lätta och billiga kommunikationer, och knappast torde man för närvarande kunna göra sig ett begrepp om de jättesteg jerntillverkningen skulle taga, ifall en jernväg med billig transportkostnad öppnades, genom hvilken Dalarnes skogsrikedom kunde blifva till gagn för Westmanlands ymniga malmtillgångar, och må härvid nämnas att endast Norbergs grufvefält i Westmanland, som genom en bibana lätteligen kan med här ifrågavarande stambana förbindas, år 1863 lemnat 1,183,775 centner malm, eller mera än J:del af hela rikets malmuppfordring, och allmänt känd är äfven den stora betydenhet, som Bispbergets grufvefält eger, i hvars närmaste granskap jernbanan skulle framgå.