Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och att detta ämne icke är alldeles ovärdigt Riksens Ständers egna behjertande, vill jag bjuda till att ådagalägga. Behof af nöje ligger i mennisko naturen. Bil. till Ridd, e, Ad. Pr. II Band. §# 866 Den 21 Marlit. I samma mån derföre, som man hindrar detta behof att fördelas åt flera håll, måste det med ökad kraft vända sig; åt det håll, som ensamt, är lemnadt öppet: och detta är. för de lägre folkclasserna, Krogen. Emedan för öfrigt Krogen gemenligen endast sökes i brist på angenämare sysselsättning, samt Brännvinet tillgripes endast såsom nödfalls-SurrogSt för andra mera egentliga nöjen t < Brist på nöje och förströelse föder ett slavs l'knö*dhet för lifvet och en tröghet i siälen, som lätt kan föranleda till brott Denna tröghet i tankarnes gång och omväxling, gör nemligen, att föreställningen om en brottslig handling ej hinner i råttan tid utträngas af forecföijningen om handlingens följder: ti tan bemägtigar sig emedlertid viljan; och ett brott begås af ren tanklöshet Detta sker så mvcket lättare, iu mindre njutningar man tror sig äfventyra med sitt lif och sin frihet I samma mån derför», som man kunde lyckas ett, genom 1pk och dan* samt andra lämpliga nöien, göra lifvet mera behagligt, samt väcka siålen till mera liflighet, vågar iag för min del tro, att laster och brott skulle blifva mera sällsynta. Ganska rigtigt har Herr Trafvenfelt’på-* mint om nödvändigheten af en mera vårdad uppfostran. Det är också just såsom medel till verklig uppfostran, som jag skulle vilja, D('n 21 Martii, 867 ätt lekar och nöjen begagnades.
St. vid en kommande riksdag, i st. f. att fortgå pä denna bana, tverlom dermed skulle upphöra, då de funnit att denna lånerörelse alldeles icke kommit landsorterna lill godo (derifrån R St. dock hafva sine fleste representanter) utan blott ut - Den 22 A pri l. 261 gjort en beqvämlighelsanstalt för liufvudstaden. På sådan grund ansåg ilian sig göra klokast och bäst lili alt bestämma maximum lill endast 10,000 r:dr. Då likväl 2:dra mom. är återremitterad!, och en utväg sålunda möjligen kan uppstå att föröka fonden oell i sammanhang dermed måhända äfven maximum för krediliven; sä delar jag på dessa skäl deras mening, sorn yrkat älerremiss. Gr. Gyldenstolpe: Jag instämmer med deni, som anse det utsatta beloppet af 10,000 r:dr vara alltför litet. Ehuru jag anser alt del skulle måhända vara bäst ali maximum lämpades, på sätt här i morn. står, efter beskaffenheten och omfånget af den rörelse, kreditivsökanden drifver; så vill jag dock icke gå längre än att begära det maximum må bestämmas till 50,000 r:dr. Då man hädanefter undfår rättighet att fä läna i diskonten ända till 50,000 r:dr, så bör man väl också hafva rättighet att uttaga kreditiv på lika stor summa. Den som lager ett kreditiv pä 50,000 r:dr, kommer verkligen i de flesta fall icke ali uttaga dessa 50,000, utan han anmäler sig blott lill att möjligen kunna fä göra det; och då blifva olägenheterna ej så stora utaf alt bestämma maximum högt. Jag anhåller således alt maximum må höjas lill 50,000 r:dr. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Kreditiv-rörelsen har i allmänhet för vårt land varit mera främmande till dess att privatbankerna uppkommo och beredde allmänheten de fördelar, som deraf kunna bernias, ehuru med mycken försigtighet i början. Denna rörelse har gifvil goda resultater ej allenast för privatbankerna, utan äfven för landlbrukarne i allmänhet.
I den senare Förordningen 3 §:n, att, på »ätt Riksens Ständer redan i serskild underdånig Skrifvelse hemställt, en Magistrats-person må kunna antagas till Justerare för Bränvins-redskapena uppmätning och stämpling uti de Städer, hvarest och i hvilkas granskap någon Landtmätare icke är boende: och att Justerare» för samma betalning, som honom vid slutet af §:n tillägges, är skyldig, utom stämplingen, meddela serskildt skrif» teligt bevis öfver kannerymden när så äskas. Jemte anmälan af det Beslut, hvaruti Riksén» Ständer för sin del sålunda stannat, få Riksena Ständer till Eder Kongl. Maj:t framföra sin un derdåniga önskan, att Husbehofs-BräUvins-bränningens inskränkning aldrig mätte komma i fråga, utan i det enda fall, då sådan brist på Spannmål inträffar både hemma i landet och på de Ut-^ rikes Orter, hvarifrån den vanligen hemta», atf verklig hungersnöd befaras. Riksén^ Ständer framhärda 84c. Underdåniga Sftrifveher. Uppl. och godk. hös Samtliga Riks-Stldden d. i3 Juni 1818, Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse angående ParmBroTorgoch Ren■ hållnings-af giften i Stockholm, samt Vågoch Mätare-penningarne i vissa andra Städer, Dä Riksens Ständer, genom flera anförda klagomål , blifvit öfvertygade om de många olägenheter , det besvär och det uppehåll, sorn tillskyndas Landtmannen med nu stadgade Uppbördssätt af de Stockholms Stad för Ved, Hö, KUl, Halm, Kalk, Stenkol och Krita tillkommande Mätarepenningär, hvilka, enligt hvad Eder Kongl.' Maj:t under d. 5 Juni 181a i Nåder förordnat,’ böra hädanefter till förhöjdt belopp lander namn. af ParmBroTorgoch Renhållnings - afgift utgå, men för hvilkas erläggande vid Hötorget oell Adolf Fredriks torg
Galon och Snören å Vapenrocken Galon ä Kapolten För vice Korpraler tillkommer Snören å Vapenrocken .. Snören ä Kapotten För Trumpetare tillkommer: Snören å Vapenrocken .. Axelprydnader c) Remtyg och Utredning 1 Kem (ill slaghufvars förvarande I Kartusch 1 Kartuschrem 1 Kopparflaska 1 Flaskrem 1 Kappsäck För Trumpetare tillkommer: 1 Trumpelbanderoll ... B) Mindre Moiidcringcn. 1 Klus af bia Tältduk .. 2 Skjortor 1 par Kalsonger 2 par Strumpor 1 par Byxhängslen 2 Halsdukar 1 par Buldansbyxor ... 1 Ylletröja 1 par Stöflor med klackjern .. 1 par Förskor 2 par Sporrar 2 par Halfsulor 1 par Handskar 1 Näsduk 1 Spegel 1 Kam 1 par blå Klädesvantar .. 1 Putspåse med tillbehör .. 1 Syväska med d:o .. 1 Bokväska roed d:o .. 1 Maltornist 03 5r 5. Värde. CJq C/3 51 Totalt Ärligt År. r:dr. sk. rst. r;dr. sk rst. — Persedlar. Brukningstid. Värde. Totalt. Årligt. År. r:dr. sk. rsl. r:dr. sk. rst. V ä r f v a (1 c Truppc r. l:o) Kavalleriet (Gendarmerne), Åkande Artilleriet, Fot-Artilleriets Stam samt Indelta Kavalleriets IIalatjons-Trumpetare. För Korpraler och vederlikar tillkommer: För Trumpetare tillkommer:
» V i fordra sanse saken från en annan synpunkt, uppfostrarens skyldighet att ning, vi vilja höra människosjälens finaste skiftningar afspeglade taga vara på och respektera anlagen. Uppgiften hör ej till de i tonens färg och uttrycksförmåga. V i vilja icke förbluffas, vi lättaste, allra minst då, såsom understundom händer, uppfostvilja röras. » Dessa ord läsas i ringsmetoden ej är dess mera Fritz Arlbergs utmärkta arbete praktisk, och i alla händelser om tonbildningen och de inblir oftast uppfostraren den nehålla en förträfflig apologi, som tämligen enväldigt beom någon sådan är behöflig, stämmer, i hvad mån det uppför de indiyi&amp;uella anlagens växande släktets anlag skola rätt. tagas i betraktande. Och de äldre ha sin praktiska erfaBåde i afseende på anlarenhet och den vill ej gärna gens befintlighet och deras ge vika för hvad som ännu tillvaratagande har Esther Sidblott ter sig såsom löften och ner varit lyckligt lottad. Född möjligheter, så framt den ej i ett musikaliskt hem — hengår i motsatt riktning och nes fader var konsistorienovill skörda fikon af tistlar, tarien i Hernösand Anders vill tvinga fram anlag, där Sidner, känd för ovanlig mude ej af naturen finnas. sikbegåfning och intim vän med professor J. A. JosephKlarare än på musikens son — kunde hon nog ha område kunna dessa satser varit säker på att de ärfda knappt belysas. Den musikaanlagen skulle tillvaratagits liska banan m e d dess starka och vårdats på bästa sätt,-om kontraster är som ett lotteri icke döden kommit emellan med ett fåtal stora vinster och bortryckt familjefadern och en mängd niter. Några från detta värf, som utan lockas af de stora vinsterna, tvifvel skulle varit honom så som medföra både guld och kärt. Då detta 1869 skedde, ära. Andra rygga tillbaka för utvar Esther endast tre år, och sikten att i detta lotteri få ende musikaliska anlag, som dast en nit, ett knappt ochtarfvid denna ålder framträda, ligt lefvebröd, och sådant har pläga gemeniigen ej anses den musikaliska banan att bjuvärda någon vidare utbildning. da mer än en af sina adepter.
Domstol och med dess bifall, äfven då båda parterne derom äro ense* Om3 det oaktadt, Mästare och Lärlingen åtskiljas, skall den förre anses förbunden, ej allenast att, ifrån den dag sådant skett, ansvara för Lärlingens uppförande, utan äfven att ersätta denne värdet af den tid han under sin bortom varö förlorat. 6. I det fall, då Lärlingen af Lagen kal« las till Krigstjenst, anses det ingångne LäroContractet endast såsom uppskjutit till sin verkan, så framt Militairtjenstgöringen ej räcker mer än ett år. Genom en längre frånvaro skall LäroContractet anses upplöst, så framt ej Mästare och Lärling åsämjas om dess fortfarande. Emedlertid kan Lärling, som ej fullgjort hvad Contractet ålägger, icke utan Mästarens tilstånd, hvarken ingå i tjenst såsom arbetare i samma handtering, eller deri arbeta för sin egen räkning, förr än 2 år förflutit, räknade från den dag han sin Mästare lämnat. 7. Om Lärling vid sitt inträde i Mästares tjenst, ej kan läsa och skrifva, skall denne vara förbunden att noggrant vaka deröfver, 208 Den ax April e. ni, att Lärlingen hvarje Söndag besöker de i sådan afsigt öppnade allmänna skolor. Skulle Lärlingen befinnas» genom Mästarens uraktlåtenhet, hafva försummat detta tillfälle, vare Mästaren skyldig, att eftet Läroårens förlopp* nderhålla Lärlingen hela den tid, som för hans undervisning i de allmänna Skolorne för samma ändamål blifver nödvändig? utan att Lärlingen under denna tid är förbunden att arbeta för Mästarens räkning. 8. Mästare vare ansvarig för den skada Lärlingen förorsakar och för hans seder, den tid han är Under Mästarens uppsigt; med mindre denne kan visa, att han ej kunnat förekomma det fall, sorn föranledt frågan om ansvarighet g. Om» då Lärotiden förflutit, Mästaren befinnes hafva för Lärlingen döljt något sorn tillhör Slöjdens utöfning, och hvaruti Lärlingen bort undervisas, och Mästaren ytterligare förvägrar att derom bibringa Lärlingen kunskap
Jag bekänner, alt jag i närvarande ögonblick är obeslut - Den 6 J u 1 i i e. m. sam, huruvida jag bör deltaga i debatten öfver ett ämne, som redan blifvit på sitt sätt så fullständigt utredt; men då jag anser åtskilliga af de framställde anmärkningarne af ganska betänklig natur, anhåller jag att få besvara några, hvilka hittills ej blifvit upptagne. Jag hade väl väntat, att öfverläggningen ensamt skulle afse det Utlåtande, som blifvit föredraget, men jag bör tro, att det icke varit utan goda skäl, som åtskillige i närvarande discussion inblandat de öfrige af sammansatta Statsoch BancoUtskotten afgifne Utlåtanden. För min del skall jag söka att hålla mig vid Utlåtandet N:o i, och undvika inblandning af detaljerna, som nu icke böra komma i fråga; men då min afsigt är, att upptaga och besvara åtskillige af andre Ledamöter framställda anmärkningar, måste jag bedja om ursäkt, i fall jag nödgas öfverträda den gräns för discussionen, som Herr Grefven och LandtMarskalken vid föredragningen utstakat. Jag finner det visserligen vara vådligt, att fatta ett beslut i myntbestämningsfrågan, utan att tillika tänka på sättet för verkställigheten; men jag tror, att ett misstag äger rum, eller att man ej gjort sig full reda för saken, om man icke finner, att sätten för verkställigheten äro så otaliga, att sjelfva rättsfrågan först måste afgöras, eller frågan om återförande af ett rättsförhållande, som redan allt för länge varit afbrutet. Jag skulle derföre anse de finan - 174 ®en 6 Julii e. m. ciela garantierne böra gifva vika för de juridiska och moraliska. Hvad de sistnämde eller de moraliska beträffar, skulle jag göra orätt, om jag nu upptoge Ridderskapets och Adelns tid med en utveckling af dessas vigt; jag är öfvertygad att opinionen, i afseende härpå, är så bestämd, att äfven de, som nyttja andra skäl för Realisationens aflägsna nde , likväl erkänna den moraliska nödvändigheten deraf. Jag skall således endast hålla mig vid den juridiska sidan.
— Häradsskrifvaren Hagelin i42- .— Ledamöter af Stats-Rådet, Högste Domstolen, m. fl 80, 146, 25a, 282, 336. .— Ledamöterne i Rikets Allmänna Ärenders Beredning 400* — Majoren von Konow 13o. — Secreteraren Granbergs enka Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG tin Samtlige Riks-Ståndens Protocoll y Innehållande de Handlingar, Hvilka till Riks-Stånden blifvit aflemnade, såsom Konungens Nådiga Propositioner, Riksens Ständers Utskotts Betänkanden och Förklaringar, samt Riks - Ståndens Protocolls - Utdrag vid Urtima Riksdagen i Stockholm 18*3. Första Samlingen. Konungens Nådiga Propositioner. 2:dra Bandet. STOCKHOL M, Tryckt hos Elmén och Granberg, J. P. Lindks Enka, F. B. Nestius, Z. Haeggström, A. E. Ortman, samt ä Echstcinsliu ock Marquard,ika, Boktryckciiernc, 1823 och 1024. BIHANG till Samtliga Riks-Ståndens Protocoll. Första Samlingen , innehållande Konungens Nådiga Skrifvelser, Berättelser och Propositioner. Andra Bandet. STOCKHOLM, tryckt hos Fr, B. N;o 38* Utdrag af Protocollet, hållet inför Kongl. Maj-t uti Stats - Rådet på Stockholms Slott, vid Ecclesiastik - Expeditionens föredragning, den 4 Junii I823. Närvarande: Hans Excellence Justitiae • Stats-Ministern m. m. Herr Grefve Gyllenborg. Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne m. m. Herr Grefve v. Engeström. Stats-Råden, Deras Excellencer: Herr Grefve Rosenblad. Herr Grefve Fleming. Herr Grefve Skjöldebrand. Herr Grefve Mörner. Stats-Rådet Grefve Löwenhjelm. Stats-Secreteraren af Kullberg.
» Hur kunde en så vacker karl välja en så ful hustru? A h, hon var ju rik. Nå, det förklarar saken! Stackars karl! Han, så vacker och så angenäm, kunde väl fått en flicka, som varit både rik och vacker. ». Ingen sade henne det rent ut, men dock fick hon ganska snart klart för sig, att just hans skönhet gjorde hennes fulhet ännu mera märkbar, och denna yttre skönhet, som alla så mycket fäste sig vid, blef henne nästan förhatlig. Hon märkte, huru så mången, som ej förr sett dem tillsammans, kastade jämförande, undrande blickar på honom och henne, och hon knöt händerna i vanmäktig vrede. Hon förstod så väl, hvad dessa ögonkast betydde, hon, som aldrig förr gifvit akt på något sådant. Det fanns också goda själar, som visade henne vänlighet, men denna smakade för mycket af medömkan, eller tycktes henne göra det, och pinade henne nästan ändå mera. Somliga vänliga och rättänkande människor sade till hvarandra: » Kanske är hon spirituell oeh älskvärd — man glömmer då, att hon är ful — låtom oss se. » Men hon var hvarken det ena eller andra. Hon hade blifvit misstänksam, ordkarg, vresig — det glada, okonstlade, lifliga försvann — älskvärdheten var borta. Hon märkte det själf och försökte vara annorlunda, försökte att bredvid den sköne, angenäme mannen också göra sig bemärkt, och hon blef öfverspändt glad, högljudd, bråkig, så att mannen förundrad och ogillande betraktade henne. Det blef värre och värre. Gossen, hvars skönhet förr så hjärtligt gladde henne, blef henne nu nästan motbjudande. Hon måste göra våld på sig för att inte stöta bort honom, och en gång, när han kom för att smeka henne, vände hon sig ifrån honom, liksom tillfälligt. Gossen såg förundrad på fadern. Denne tog hans hand och sade: » Mamma är sjuk; vi skola låta henne vara i fred. » Han sade ingenting mera, men hans min var hård och mörk, när han gick bort med barnets hand i sin. Hon satte sig och tänkte. Hur hade det blifvit så? Var det hennes fel, att hon blifvit så ful? V a r det hennes fel, att han valt henne och lockat henne med kärleksfulla ord?
"Det är vår vilja att du afstår från din otillbörliga handel och begifver dig till oss, så framt du ej vill bekomma samma lön, som Johan Sparre vid Kalmar. Du skall veta, att så snart vi hafva fört den andra hopen af ditt parti till herbergs, skall ej heller du blifva förgäten, utan få din kål kokad." Men Stålarm endast fördubblade sin verksamhet. Herr Erik Liljeholm befann sig åter på Åbo slott, ibland de der använda officerare. Enevald Fincke hade, efter långvarig svaghet, ändtligen tillfrisknat från sina blessyrer och sedan blifvit af Stålarm sänd med bud till konungen, för att förfråga sig om hvad hjelp finnarne hade att påräkna, och skulle der qvarstadna för att se till, att det utlofvade manskapet verkligen skulle utrustas och så snart som möjligt aftåga. Sigismund hade emottagit Johan Fleming med all den utmärkelse, han var skyldig Klas Flemings son. Firad och omtyckt, hade den unge, ridderlige Johan Fleming, som Konungens kammarherre, i kretsen af hofvets förnämsta och dess skönaste tärnor, framlefvat en tid af glans. Han hade åtföljt sin konung på det misslyckade tåget till Sverige, der Sigismund för alltid tappade sin krona. Johan hade hoppats, att der återfinna sin mor och sina systrar, men då konungen vände om utan att hafva hunnit Stockholm, blef detta honom en omöjlighet. Äfven Stålarm, som lyckats befria sin egen fru och många andra af de finska fruarna, hade icke kunnat få göra samma tjenst åt fru Ebba, som jemte sina döttrar var förd åt en annan trakt. Johan Fleming visste, att hans mor och systrar hade svårt att förse sig med sina behofver. Från godsen i Finland erhöllo de icke något. Dessa hade blifvit konfiskerade och af hertigen gifna åt andra ägare; och ehuruväl äfven de nu icke kunnat taga godsen i besittning, sedan landet åter var i Stålarms våld, så var dock ingen ordning och reda med dem. Hvad unge herr Johan erhöll från honom enskildt tillhörande gods, var äfven ganska ringa.
Fredagen d. l September klenum klockan 46 eftermiddagen. löpnadcs NidderskapetS och AdclnS samkelige Herrar Elcctorers Lista till wal af ett Ombud wid upteckningcn af f b. Konungens GvsDrer IV egendom, och bcfannS dertill wara utsedd Friherre bijeUa, kxel ^llaM) äfwerste och Riddare af Kongl. Swärds Orden. Äfwenwäl hade Herrar Elcctorerne för andra Classen, enligt inlemnad Wal-kista utsett till Ledamot i Expeditions - Utskottet, efter Herr I>eonksrll kjellna KLLk, N:o 614 Lurentcbölll, Fullmägtig Herr 3tsel von Illollllein, Klaus, Notarie. Herr Grefwen och Landt-Marffalkm anmodade RibderstapetS och Adelnan» - Ivo Den 5 September. andra Claft att i morgon eftermiddag klockan s sammanträda, för att i Herr kaklmuns ställe wälja err Elector. Högloflige Ridderskapet och Adeln ätskiljdes klockan 6. In stäem protocolli 6. Lilkverstolps. Tiödagen den 5 September. plenum klockan 9 förmiddagen. Justerades följande Utdrag af Protocollet hältet i Högloft. Riddcrskapcts och Adelns plenum d. 1 September 1809. S. O. Uptogs till stutcligt afgörande Statsutskottets den 29 Augusti pä bordet lagda ProtocollsUtdrag, innchällande Förslag till Hans Majrt Konungens, Drottningens samt Kron-Prinsens tilkommande Stat; hwilket förstag af Ridderskapet och Adeln till alla delar gillades! bie luprs.
Tjalve bar gnideld kring ön och gjorde henne därmed fast. De nybyggare, som följde honom dit, voro af den gotiska stammen. Goter var det också, som bosatte sig i Götaland, söder om svearne, och på den halfö, som sedan kallats Jutland. Hela detta rike fick namnet Reidgotaland. På de bördiga öarna utanför Aurvangaland byggde danerna och söder om dem anglerna, saksarne och många andra befryndade folk. SVIPDAG HÄMTAR HÄMDESVÄRDET. HALFDANS DÖD. De band, med hvilka Halfdan låtit binda Svipdag, höllo icke mot den galdersång, som Groa hade sjungit öfver sin son. Svipdag andades på dem, och de föllo bort. Men friheten, som han därmed vann, var honom föga kär, och han tyckte, att lifvet hade för honom ringa värde, sedan hans fader fallit och han själf öfvervunnits af dennes oöfvervinnelige baneman. Det ålåg Svipdag att hämna sin faders död. Men huru vore det honom möjligt att utkräfva hämden på den väldige Halfdan, som var Tors son och stod under hans beskydd? Tyngd af dessa tankar gick Svipdag nattetid på månlyst stig emot sitt hem. Han såg till månen, som stod vid synranden, och månguden talade till honom och sade: »Jag känner dina tankar. Du tilltror dig ej att kunna hämna din fader. Det kan du ej häller af egen kraft. Men dig, som räddat Fröja ur Jotunheims våld, höfves det dig att misströsta?» »Hvad skall jag då göra?» »Hämta din farbroder Valands oemotståndliga svärd. Det ligger i underjorden i »det vattenbegärliga karet inom nio ombindande lås» (världsträdet). Det vaktas af den mörka Sinmara (»senskärarinnan», Mimers drottning, nattdisernas moder). »Du talar i gåtor», sade Svipdag, »men jag förstår dina ord. Kan jag hoppas, att Sinmara utlämnar svärdet?»
Ut Supra, Ex Protocollo Olof Werlin, SIX Från sista Plenidag voro hvilande Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottets Retankanden af den 21 Juni: 1:0 Angående inqvartering i Städerna, 2:0 Rörande jemkning af lavad Kongl, Förordningen den 3 1 Januari innevarande år, an. gående höjden af Uaggild stengärdesgård,innehåller, 3:0 X anledning af yrkadt förbud emot anläggande af så beskaffade Vattenverk, hvarigenom, förmedelst uppdämningar, angränsande ägors uppodling och förbättring hindras; och 4:0 Om imättande af en Practisk BergsSkola; hvilka Betänkanden, vid ytterligare före drag - Den a 8 Juni. 1287 dragning, af Hedervärda Bonde-Ståndet biföllos. Ut Supra. F.x Protocollo Olof Werlin. S, D. "Vid ytterligare föredragning blefvo följan. de Stats Utskottets den 14 Juni médileldte och sista Plenidag på bordet lagde Betänkanden af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallne, i;o Angående HerrAssessoren Dank ward ts Memorial, orri Skatteköp p AHestads Krono-S neri Uti Elfsborgs Bän. 2:0 Öfver Herr Rådmannen D. Bagges Memorial, om medels anslående till Eazaretts-Byggpad i Uddevalla; och 3:0 Om fortfarande af det till Hamnbyggnaden vid Helsingborg på Stat anslagna bidrag af Allmänna Medel. Ut Supra Ex Protocollo Olof Werlin. Uppläst hos samteliga Riks-Stånden den 2$ Juni. Stormägtigste Allernådigste Konung! tios Riksens Ständer har blifvit hemställt, om jcke, i anseende till det besvär fångskjutsen medförer - ii88 Den 28 Juni.’ förer för innehafvare af Krono-Skatte-HemmanJ hvilka denna skyldighet är ålaggd, uti Stora Kopparbergs
Jag tror, att 8 dagar är tillräckligt; då man vanligen 2 å 3 dagar efter Plenum får del af Memorial-protocollet, kan man ganska väl hinna aflemna det öfversedt inom förstnämde tid. SI litel igen får jag föreslå ett tillägg till den §. som 1111 är i fråga, hämtadt utur 33 §. af den nu gällande RiddarhusOrdningen, det nemligen: att alla skriftliga anföranden skola ovilkorligen genast efter deras uppläsande afgifvas till Protocollet. I den nu ifrågavarande finnes intet nämndt, huru med deni förhållas skall; det torde väl tyckas, att det borde falla af sig sjelf, men erfarenheten har visat, att Motionairer behållit sina anföranden hos sig i *4 dagar och ej aflemnät dem, förrän samma dag de till Utskottet blifvit remitterade, hvadan de så godt som aldrig legat på bordet. Det torde således finnas nödigt att bibehålla detta stadgande. Den 7 Augusti e. m. a53 Herr von Hartmansdorff: Mig synes» att öfverläggningen gått så långt från saken» att det vore bast återvända till deri §. vi börjat afhandla. Angelägit vid alla stadganden är, att göra deni sådane, att de kunna efterlefvas. Jag har flere Riksdagars erfarenhet, såsom RiddarhusCanzlist, af det sätt, hvarpå göromålen kunna skötas och medhinnas vid Adelns Canzli. Derom får olla gälla den allmänna regeln: att nöden liar ingen lag. För alt kunna följa de öfriga Stånden i det hufvudsakliga, eller i besluten, återstår, när Riksdagarne något framlidit, intet annat medel än att efterlemna justeringarne. Gerna skall jag, om man så önskar, afstå ifrån de 8 dagarnes delning emellan Canzliet och Talarne; ty om någon gång remisser från Riddarhuset komma till Utskotten ofullständiga eller för sent; måste jag erkänna, alt nästan aldrig något yttrande blir utelemnadt, med mindre Talaren blifvit en eller Iva gånger varnad, att så sker.