Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
som dit me&amp; %rde god vilja a t t ofha nggot af tid, krafter eller ägodelar. &amp; en har var början icke lätt. Nycket Mgades och mycket undrades hur denna samverkan skulle taga sig u t i den praktiska till 253 - ' ärnpningen och hvilken .färg. det nya firbundet skullefå. Det föreföll nära nog Irornislct då ' från ena hallet hördes ' välmenta. varningsrop mot de r öda kvinnoradikalernas omstörtande ' teorier, och från clet andra spefnlla försäkringar, att i ' ett så, grått, konservativt sällskap inga hisinnade åsikter kiinde vinna anslutning, att. därifrån vore intet fram&amp;tskridande att förvanta. S. L-cl hade dock redan i inbjudningsskriften, framh %llit, h~kiisoni skvinnofrågan behöfde varilas, icke blott mot real&lt;- tionens ntan ock mot revolutionens farors, ' och hela hennes föregående verlisamhet var en borgen för att något ytterlighetsparti aldrig skulle få rakna. henne inom siim leder. I trots af alla oblida ' omdömen utom, alla skiljaktiga meningar inom Förbundet, blef det clock snart tydligt. att S. L-ds tanke hade varit riktig, att i sammsnslutningen fanns en lcraft, som främjade hvarj e enstaka sträfvan. Förbalidets spada planta visade sig synnerligen lifskraftig och växte snart nider den kloka och liärleksf~dla våiden s$, att i dess hägn kunde beredas skydd och stöd å t niånga af ' kvinnosakens outvecklade eller hemlösa afkomlingar. Under de tio åren af sin tillvaro hm Förbundet varit stadt i jämn tillväxt, den ena fiågan h m ~~pptagits efter den andra och de olika komit6ernas antal ha ständigt ökats. Inom Pörbunclet var det alltid ~ G g o t ' nytt att skapa eller något gammalt att framdraga ur oförtjiint glömska, och clet vm jiist detta rörliga] .if, som så starkt fastade S. L-ds intresse, fäi~gslacle 11.ennes spaidiiga, lifliga sinne.
Jag har icke kunnat linna annat, än att jag efter denna förändring borde afträda från den plats i Ekon.Utsk., hvartill Electorerne kallat mig. Hr Frih. o. Landtm, anmodade, i anledn. häraf, Hrr Electorer att innan nästa plenum välja en ledamot uti Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. uti den ledighet, sorn uppkommit i följd af det förhållande Frih. Raab nu anmält. Justerades 3:ne prot.-utdr., innefattande R. o. A:ds denna dag f. m. fattade beslut. Den 19 Februari e. m. 207 I nnledn. af det deruti upptagna beslut om remiss lill Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. af Hr Hammarskölds motion rörande förhöjning i Gästgifv*riskjutslegan, anmälte sig och yttrade H. Ex. Ilr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Hindrad från debatten i förmiddags nng:de skjutsen, önskar jag något tillägga. Skjutsskyldighelens afskalfande vore i högsta grad önskligt; men statsmannen undanrycker icke ena styltan, innan en annan kan sältas i stället, sådan den är, måste ju skjutsen bibehållas, intill dess vi fått fullständiga fortskalfningsentreprenader och diligence-inrättningar. De, som åvägabragt dessa sednare, äga anspråk på folkets varma tacksamhet. Diligence-systeme är ett väsendtligt ci v i I isa t io ns—v i 11 k o r, af hvilket beror behöriga communicationer inom riket och samband med Europa. Redan då, när jag för några och 5o år sedan första gången åkte skjuts, rönte milt unga förstånd en oöfvervinnerlig svårighet att sammanbinda skjutsnings-sky Idighelen med det sköna begreppet — den Svenska odalbonden. — Jag förmådde icke tillsnmmans-rimma, huru Svenska mannen för sig alla stunder i dygnet kunde ifrån angelägnaste sysslor, ifrån hvarje familj-bekymmer kallas att skjutsa den förstkommande; — och huru viddetta skjutsande tillgår, det vill jag nu förbigå.
Det enda jag emot densamma har att anmärka är, i militäriskt hänseende, att öfningstiden under första värnpliglsåret icke är tillräckligt läng, samt, i ekonomiskt, att aflöningen är för låg. Båda delarne har jag i förslaget sökt afhjelpa. Del förstnämnda derigenom, att jag föreslagit längre öfuingstid under första värnpliglsåret, hvilken förlängning blifvit de beväringsskyldigc godtgjord genom förminskade öfningar efter fyllda 30 är. Då, enl. hvad af föreg:de inhämtas, det förslag jag upgjort till förändrad organisation af landt försvaret uti flera delar förändrar närvande förhållanden, har jag ansett det vara i sin ordning, att äfven summariskt meddela det sätt, hvarpå jag tänkt mig öfvergången ifrån det närvande till det föreslagna böra verkställas.
Man visste, att kejsaren der brukade bada och ställa till praktfulla fester till flodgudens ära; men hvar den var belägen, visste ingen. Fiskare hade visserligen talat om en stor grotta på öns vestra sida, men som onda andar ansågos bo derinne, vågade ingen undersöka den. Presterne underhöllo vidskepelsen för vidskepelsens skull, som de ofta göra, och så gick tiden ända till 1822, då en tysk målare, dels af nyfikenhet, dels på trots, samm in i den fruktade hålan. Han blef så hänryckt öfver den underbara prakt, som utvecklade sig för hans blickar, att han icke gaf sig någon ro, förr än han fått en passande båt byggd och lyckats öfvertala en andlig att följa sig in för att blifva öfvertygad om att i en sådan sal kunde inga onda andar bo. Presten, som för säkerhetens skull fört de heliga medlen med sig, kom ut lika förtjust som målaren, och från den stunden var »den blå grottans» rykte stadgadt. Grottan har en längd af 50 meter, och hvalfvet höjer sig i midten 13 meter från vattenytan. Att beskrifva det intryck den gör är omöjligt. När man reser sig upp från den nedhukade ställning man nödgats intaga för att komma genom den trånga öppningen, smyger sig ett ofrivilligt ah! öfver ens läppar, och man vågar knapt andas af fruktan, att den underbara bilden skall försvinna. Hela grottan är som ett praktfullt gemak i blått och silfver. Vattnet, fullkomligt genomskinligt, har himmelens — himmelens i Södern — färg, och hvarje föremål under det samma glänser som silfver. Väggarne tyckas bestå af samma dyrbara metall, och när årorna doppades ned, gnistrade vattenperlorna som blixtrande juveler. Luften har samma klara, genomskinliga, ljusblå ton som vattnet, och harmonien, prakten, skönheten af det hela är fullkomligt förtrollande. Huru länge vi voro derinne, vet jag icke. Jag tröttnade icke på att låta händerna släpa i det härliga vattnet och se, huru de antogo silfrets glans och hvithet, och det föreföll mig, som om jag villigt skulle hafva försvurit mig i bergakungens våld, om jag blott fått stanna derinne för evigt.
Det är ju obegripligt att gå på detta sättet i det lugna Stockholm.“ Han gjorde så. Grefve De la Gardie ansåg att denna person säkerligen aldrig då tänkt något ondt mot konungen, men var ej viss om hvad som sedan alstrades i hans sinne, då han märkte sig vara misstänkt och följd af spioners uppmärksamhet. Efter mordanfallet mot konung Gustaf blef personen på konungens befallning arresterad. Så är det lätt för en spåqvinna att få sina spådomar att slå in. Följande märkvärdiga, om än ofrivilliga, spådom berättas ha blifvit afgifven om kyrkoherden i Wallby, Daniel Eneboms år 1798 timade död. Enebom hade å kyrkogården låtit uppresa en grafsten med sitt namn, med rum lemnadt för dödsår och dag. En okynnig dräng hade inristat ett datum, och, eget nog, uppfylldes denna spådom på dagen. Drömmar. Hvad drömmar äro, utgör en fråga, som sysselsatt många hufvuden och hvarpå de mest skiljaktiga svar blifvit gifna. Det naturligaste är att antaga dem vara ett oredigt fantasiens spel eller återhemtning af de föreställningar, man någon tid haft i vakande tillstånd. Att i drömmen uppenbarelser kunna meddelas om redan inträffade eller stundande tilldragelser, är en urgammal föreställning; och det är denna föreställning, hvaraf drömtydare i alla tider begagnat sig, under förklarande, att hvarje tänkbar sak i en dröm har sin särskilda betydelse. Hvad sanning ligger i sådana påståenden, hvilken tillförlitlighet bör tillmätas mer eller mindre underliga drömböcker, må billigtvis lemnas derhän. Vi inskränka oss till att här efter befintliga källor omtala några märkligare drömmar. Sjöborg berättar i sin “Nomenclatur“, att han sett en teckning af en stentafla, föreställande 48 kronor, eller en åt hvarje af de efter Erik Wäderhatt kommande Sveriges konungar, hvarefter konungathronen förmentes försvinna och blifva ombytlig. Denna tafla säges att Erik Wäderhatt sett uti en dröm och sedan funnit en sådan uti ett berg.
Discont-oredorna egenteligen skola afhjelpas, samt bestämma Disconternas framtida öde. I likhet med Herr Fri herre Stael och Herr Lagerhjelm är jag derföre af den mening, att Betänkandet bör ogillas; och Disconterne försättas i fullkomligt Concourstillstånd: Hvarpå jag vågar ödmjukast anhålla om Proposition. Herr Pahlman , Otto Fredric: Vid detta tillfälle, äfvensom vid flera andra, uppstår den händelse, att hvilken utväg som föreslås, skall blifva underkastad många grundade motsägelser. Det vore nödigt ihågkomma, att Disconternas Gäldenärer icke äro de enda, hvilkas rätt nu är i fråga, utan att det, som nu fattas, kommer att an - 9 4 Den 2 Februarii. gå så väl de Innehafvare af Disconternas Seda lar^ hvilka icke häfta för Lån i Disconterne, sorn äfven Banquen. Jag anser således Banco* Utskottet, i egenskap af Banquens Styresmän, hafva ägt fullkomlig anledning och rättighet att föreslå’ de utvägar, hvilka blifvit framställda. Det torde vara klart, att, om alla gäldskyldige få liqvidera sina Lån med Disconternas egna Sedlar, skall dem tillskyndas en förmon på Disconternas Fordrinsägares bekostnad. Det hade varit önskeligt om Banco-Fullmägtiges vidfagne åtgärd, att Disconternas egne Sedlar blott fingo såsom Hypotheker tills vidare emottagas, hade kunnat bibehållas; mén då allmänna Lagen hindrar en dylik åtgärd, så tror jag för min del, att den enda lämpeiiga utväg som i detta fall kunde äga rum, arden, hvilken Banco-Utskottet föreslagit, att, nemligen, fulla Inbetalningar af Lån, få med Disconternas Assignationer verkställas, men att vid Omsättningar, sådana Papper endast få såsom Hypothek tills vidare antagas. Jag tar mig friheten erinra att detta Beslut, hvilket Riksens Ständer blott i egenskap af Fordringsägare, ej såsom Lagstiftare, fatta, ej kan lägga hinder i vägen för en allmän slutelig utredning.
Skrif X: 94, Periningerorelsen, Allmänna, och Mynt-Värdet, C K. M. Prop. I: 99. Reglementariska föreskrifter, S. o. B. U. Bet. VT: 688. Pcnsions-Stat, Högst-Sal. H. M. Enke-Erottningens, Remiss II: 570, se vidare ITof-Stat. Philipstad, Fastigheter derstädes, Lån i Banken å deni, Remiss II: 436- 5^0. B, U. Bet. VT; I08. Besl. IX: 2o3, 206. 215. 221. Polis-Inrättning, i Stockholm, se Öfver-S tåthållare-Embetet i Politiärender. 36 Register! — i Goteborg, dess underhållande, Remiss lis 47®. S. U, Bet. IV: 103. Besl. Skrif, X: 207. Politimål, hvad dertill mä hänföras, Remiss II; 50?» L. U. Bet. VII; 286. Besl. IX; 428, Post-Verket, Revisor. Berätt. II; Ii5. S. U, Bet. IV: 1700. Besl. Skrif, X: 444. — Bev. U. Bet. V: 136. Bev. U, Bet. V: 3io, Besl. Bev. U. Mern. V: 334. Skrif. X: 329. — Fribrefsrättighet för Magistrater, Remiss II: 426, liev. U. Bet. V; 3, Besl. IX: 15. 20. S. U. Bet. IV: 113, Besl. IX: 69. 77. 80, 96. Skrif. X: 58. — -fö ritingen, hetalning derför, se Skjuts-Inrättningen. — -gång, skyndsammare, Remiss II; 479. 499, E. U. Bet. VIII:
Pekka teg en stund; han kämpade synbarligen med sig sjelf en hård kamp. Slutligen sade han med stränghet: "Helsa du din far och alla de andra, att Pekka Pirrtiainen går sin bana fram utan att bry sig om hvad andra tycka och göra. Du har mitt besked, och det är att jag icke följer er." "Far, far", utbrast Elli och störtade fram till den gamle, "betänk..." Den gamle gjorde en afvärjande rörelse med handen. "Betänk du sjelf hvad jag har sagt", afbröt han strängt. "Ja, det har jag betänkt", svarade Elli modigt. "Och det är?" "Att jag följer Rietu", utbrast den unga flickan och kastade sig i ynglingens armar. "Gud skall nog förlåta mig denna olydnad." Uttrycket i Pekkas ansigte var hotande, och han hade den förfärliga förbannelsen på sina läppar, men blef helt och hållet förstummad af öfverraskning, då Rietu och Elli, utan att bekymra sig om Pekkas vrede, störtade ut. En lång stund förgick, utan att han kunde tänka en enda redig tanke, men slutligen återfick hans själ den spänstighet, som den saknat under de förflutna ögonblicken. "De ha hotat mig", utbrast han och stampade i golfvet, "men jag skall visa dem, att Pekka Pirrtiainen alls icke fruktar deras hotelser." Det blef nu tyst i Pekkas stuga; ingen vänlig qvinnohand ordnade såsom förut, ty Elli hade begifvit sig till Rietus far. Hennes kärlek till Rietu var allt för stark, att den skulle kunna rubbas. Väl tyckte hon ibland, att hon gjorde orätt, då hon öfvergaf fadern, men hon hyste ändock den föreställningen, att hon, på den plats hon nu var, skulle kunna verka mera till faderns fördel, än om hon stannade qvar i hemmet, och detta var egentligen orsaken till, att hon för ögonblicket åsidosatte sina pligter såsom dotter. Om hon lyckades i sina ädla bemödanden att rädda fadern, eller icke, det tillhör just denna berättelse att lösa. Branden. Det var påskdagsaftonen den 17 april 1808.
Af Herr Rönblad: att, enär enligt 6 mom. af denna §, jemfördt, med 18 §, ej sällan inträffade att Konungens Befallningshafvande förpligta fattigvårds-samliällen att till försörjning emottaga fremmande kringvandrande personer, hvilka i följd af sjuklighet eller annan orsak finnas i behof af vård och derför ersättning skall erhållas af den eller dem som slutligen förklaras skyldiga att fattigvården vidkännas, eller, i händelse sådan skyldighet ej lagligen kunnat något samhälle eller enskild person åläggas, af Kongl. Majit och kronan, men, enligt motionärens åsigt, af det fattigvårds-samhälle. som finge sig ålagdt en sådan tillfällig försörjning, ej borde fordras annat för ersättningens utfående, än att skyndsamt till Konungens Befallningshafvande insända alla tillgängliga upplysningar om den behöfvandes rätta försörjningsort jemte uppgift å underhållskostnaden efter samma grunder som vore antagne för underhållet af samhällets egne fattige, hvarefter de vidare åtgärderne borde af offentlig myndighet vidtagas, stadgas måtte att om, inom tre månader, sedan Fattigvårds-styrelse, som nödgats till försörjning mottaga person, tillhörande annat fattigvårds-samhälle, till Konungens Befallningshafvande i länet ingifvit alla tillgängliga underrättelser om den behöfvandes rätta försörjningsort, vederbörande fattigvård ej varder förpligtad ersätta det förskjutna underhållet och om personen taga vård, underhållskostnaden för den förflutna Allm. Besvärsoch Ekonomi-Vtskotlets Betänkande N:o 88. 11 tiden och vidare så länge försörjningen måste af sökande fattigvården bestridas, skall af allmänna medel qvartalsvis förskjutas, men slutligen drabba fattigvården i underhållstagarens rätta försörjningsort, samt att, i händelse tvist uppstår om hvilket fattigvårds-samhälle den behöfvande skall anses tillhöra, sådan tvist skall utföras af allmänt ombud, som Konungens Befallningshafvande förordnar.
Lön, den indeldte likväl endast till dubbelt belopp i penningar beräknad; Och då vid anförde förhållande, en Ämbetsman, som vid 65 år icke kunde styrka sig vara af sjuklighet uturståndsatt att qvarstadna i Tjensten, i alla fall Porst vid 70 år egde att med bibehållande af hela Lönen taga afsked, fann Utskottet den foreslagne förändringen föga kunna uppfylla det åsyftade ändamålet, samt att, ytterligare i43o Stats-Utskottets JBetänkanden. sårskildte stadganden i detta ämne böra undvikas, sedan den långe afsedde pensions Inrättningen för Civil Staterna nu snart kan komma till verkställighet, hvarigenom behofvet varder afhjelpt på ett sått, som jemnar de olika forhållanden, hvilka uppstått genom tillkomsten af de flere förordnanden härutinnan, som blifvit medelade, intill dess en allmän författning kunde vidtagas och fond för Pensions-Cassan åstadkommas. Och finner Utskottet sig icke heller kunna frånträda denna tanke, hvilket dock vördsamt öfverlemnas till Riksens Höglofl. Stånders beprofvande. Stockholm den 26 Junii 1823. Ankom den a Julii i8a3. Utlåtande, angående tillämpningen af författningen om de Ämbets och Tjenstemåns rättighet, som fylt 70 års ålder, att behålla Lönen vid afskedstagandet TT ill Stats-UtskottetharHögvordigePresteståndet reputterat Herr Professoren Fröbergs, Stats-Utskottets ÉeiänkaHctetu i§3f bergs, utaf flere Ledamöter inom Ståndet, understödde motion, att sedan genom Kongl.
Helsovården besörjes af 2:ne Stadsläkare, af hvilka den ene jemväl är Provincialläkare, samt de i staden stationerade Regementsoch Lasarettsläkare; hvarförutom en examinerad Badaremästare förestår en här inrättad fältskärsoch barberarestuga. I staden finnes ett apothek, som innehar 2:ne apotheksprivilegier. Vid den å stadens område belägna Gustafsbergs badinrättning och helsobrunn åtnjuta 48 fattiga sjuka kostnadsfritt bad och bostad, hvarjemte så många fattige, som det åstunda, få begagna helsokällan. Fattigvården bestrides på förut öfligt sätt, dels medelst utpensionering på landet af sådane fattighjon, som tarfva full försörjning, dels ock genom understöd i penningar eller förnödenheter åt dem, som kunna till någon del sjelfva bidraga till sin bergning. Antalet af utpensionerade fattighjon år 18G0 utgjorde 68, och antalet af dem, som samma år erhöllo bidrag till sin försörjning, 189. Fattigvårdens utgifter och inkomster äfvensom understödstagarnes fördelning till kön och ålder utvisar i öfrigt tab. N:o 13. I staden finnas för öfrigt följande välgörenhetsstiftelser: a) Elementarskolans donerade stipendiifond, deraf årliga afkomsten, 99 R:dr, utdelas åt lärjungar vid skolan; b) Ingmanska donationen, stiftad år 1842, hvarå årliga räntan, 60 R:dr, tilldelas ynglingar, som begagna samma läroverk; c) Brattska donationen, stiftad år 1793, hvars årliga afkastning, utgörande 475 R:dr 50 öre, utdelas till mindre bemedlade äldre fruntimmer; d) Brukspatron J. Tralms donation, stiftad år 1851, hvars årliga ränta, 90 R:dr, tilldelas ett äldre obemedladt gift par, företrädesvis bland de så kallade pauvres honteux; é) Handlanden J.
Till befordrande af revisionsförrättningens skyndsammare gäng kunna Revisorerne sammanträda pä afdelningar för ärendenas beredning, men alla frågor om anmärkningar eller anmälanden skola slutligen in pleno föredragas och afgöras. Uppslå vid öfverläggningarne skiljaktiga meningar, skola Revisorerne lill protokollet afgifva sina röster, hvilka, enligt Riksdags-ordningens 66 §, beräknas per capita, med afgörande röst för Ordföranden, då rösterna äro lika; hvarje Ledamot dess reservationsrätt dock förbehållen. § 7. Elter fulländad revisionsförrättning böra Revisorerne, öfver bvad dervid förekommit, lill Rikets Ständer afgifva utförlig berättelse, som tillika skall innehålla upplysning om Bunkens ställning, samt huruvida något emot detta verks förvaltning varit att erinra; börande denna berättelse, sedan den blifvit af Revisorerne underskrifven, tillställas Bankofullmägtige, hvilka ofördröjligen låta lill trycket befordra och sedermera med allmänna tidningarne utdela densamma, jemte de upplysningar, som af deruti anmärkta förhållanden möjligtvis kunna påkallas; hvarförutan berättelsen, med tillhörande bilagor, skall af Fullmägtige till Rikets Ständer öfverlemnas, äfvensom tryckta exemplar deraf Rikets Ständers näst sammanträdande Revisorer tilldelas. § B. Hvarje Revisor bestås skjuts efter två hästar från sitt hemvist lill Stockholm och åter, samt derjemte traktamente af Sex R:dr Runt om dagen under så väl sjelfva revisionsförrättningen som framoch återresan, efter beräkning af åtta mil för hvarje resedag, och med iakttagande att, derest miltalet icke jemt motsvarar resedagarne, må för öfverskoltet, så vida det uppgår till minst en mil, ytterligare beräknas en dags traktamente; men resekostnadsersättning tillkommer icke Revisor, som, i följd af annat allmännt uppdrag, under den tid revisionen pågår, vistas å revisionsorten samt för sådant uppdrag åtnjuter dylik ersättning; och traktamente utbetalas ej lill Revisor, som tillika utöfvar riksdagsmannakallet; kommande hädanefter, likasom hittills, halfva beloppet af utgående traktamenten obh resekostnader att af Banken godtgöras. § 9.
Ad. till något billigare omdöme om den ledamot i Konungens Conseil, hvilken, såsom ensam jurist, derstädes skall hafva afdömt frågan, enligt hvad här blifvit yttradt. Jag behöfver blott erinra R. o. Ad. om naturen af det ärende, som då förekom i Konungens Conseil, för att visa oriktigbeten af detta yttrande. Ärendet var kameralistiskt och skulle först blifva juridiskt, då K. M. anbefallde den juridiska undersökning, som var begärd; och då denne ledamot i Conseillen var berättigad att äga en öfvertygelse samt skyldig att yttra den, så var det, när denna öfvertygelse innefattade, att äganderätten till ifrågavar. hemman var tillräckligen utredd, så mycket mera hans pligt att framställa denna tanke, som deraf följde, att, enligt hans åsigt, Kronan skulle, såsom målsägande, uppå 3:dje persons begäran inträda i onödig rättegång. Här kan således icke sägas, att Just.Statsministern dömt i frågan; hvarföre, då han endast i ett kameralärende afgifvit sin röst, honom icke bör läggas till last något beslut i den juridiska frågan, hvilken då icke förevar. Jag begär bifall å betänk. Frih. Cederström, Jac.: Jag förmodar, att här icke kan vara fråga om att yttra sig öfver Konungens rådgifvares särskilda rådslag i Conseillen, hvilket icke tillhör vår öfverläggning, hvars föremål nu är hvad af Utsk:n blifvit tillstyrkt. Väl är det sannt, att handlingar finnas, som för hvarje särskildt hemman utvisa af hvad beskaffenhet dessa hemman äro, om kyrkan äger hela räntan eller blott en del, samt om kyrkan äger fullt dominium eller icke; men då den undersökning, sorn blifvit begärd, icke kan vara skadlig, samt skall lugna den ort, hvarifrån den begäres, finner jag intet skäl att motsätta mig densamma, helst den ej kan blifva kostsam. Jag tillstyrker således bifall å Utsk:ns betänk. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Om nu några personer, sorn förmena sig vara desceudenter af de gamla äbostammarna på dessa hemman, skulle, utan att på laglig väg kunna styrka sina anspråk derå, till K. M. framkomma med yrkande, att han måtte framträda i doinstolsväg och göra desamma gällande; sä hemställer jag till Hrr:ne hvad följden deraf skulle blifva. Prejudicatet vore i sanning betänkligt. Det gamla ordspråket: ”i dag mig, i morgon dig,” skulle möjligen komma att tillämpas, om man nu afviker frän den stränga rättens grundsats. - Det är anledningen, hvarföre jag nu, då det rörer kyrkan, hvars inkomster kunna stödja barmhertighetsverk, uppfostringsanstalter m. m, vrkar att sträng rätt måtte tillämpas. Gr. Wrangel, Tönnes Helmuth: Aboerna på de Halländska kyrkohemmanen påstå: alt dessa hemman tillhöra Kronan med fullkomlig äganderätt; att äboerne i följd deraf äro berättigade till ostörd besittningsrätt och succession derå, enligt K. Br. d. 5 och KammarCoil. derpå grundade Kung. d. 29 Febr. 1808, samt alt de till kyrkorna endast äro skyldige att betala vissa, en gång för alla, bestämda räntor, hvilka ej kunna ökas. Kyrkornas målsmän, som egentligen kan antagas vara det forna consistorium i Götheborg, har, hufvudsakligen pä grund af åtskilliga ä kyrkornas sida meddelade åboautagningar, yrkat: att dessa hemman skulle kunna disponeras af kyrkorna med samma rätt som enskilde disponera sina under äganderätt inuehafvande hemman, och att de sålunda kunde utarrendera desamma till den högsta möjliga afgift. Den 14 Augusti e. m. 187 Dessa sednare, eller kyrkorna, hafva för sig det s. k.Printzencreutska beslutet, eller K. Br. af den 26 Apr. 1826, som i så måtto godkänner kyrkornas anspråk, att det medgifver dem rättighet att, vid dåvarande åboers afgång, utarrendera hemmanen på vissa år, och att åboens arfvingar endast för hvad som då högst hjudes, äga rätt att öfvertaga arrendet.