Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon (författarinnan) har äfven bland dessa råa, obildade menniskor sett så mycken naturlig qvickhet, så mycken verklig äkta humor, hört så månget bitande infall och fjäderlätt gladt skämt, fast allt detta varit lämpadt efter de grofhuggna och oslipade idéer, som icke dessmindre dock äro idéer, stora och djupa nog, understundom. Hon har i dessa låga, trånga stugor dock sett så mycken snygghet, så mycken välmåga och comfort, eller så mycken förnöjelse, belåtenhet och godt lynne i fattigdomen, att det alldeles ersatte all rikedom. Hon har – med ett ord – sett så mycket godt och så litet ondt bland dessa naturmenniskor, att hon mången gång tackat Gud för att han ställt henne midt ibland dem, och att hennes närmaste, af hvilka hon – i likhet med hvarje qvinna – alltid berott, lika som hon, älskat och högt värderat denna menniskoklass, fast hvarken dessa närmaste eller hon sjelf tillhört den, och att de (hennes närmaste) genom rättvisa, välvilja och popularitet gjort sig älskade tillbaka af dessa älskvärda naturbarn, hvilkas kärlek och tillgifvenhet eller hat och ovilja åtminstone alltid äro af äkta sort, och icke låta bortblanda sig af någon förställning eller något eget intresse. Visst har författarinnan bland det lägre landtfolket äfven sett brott och grofva laster föröfvas, men dessa förra nästan alltid oöfverlagda, och de sednare merändels föranledda af orsaker, som så lätt hade kunnat afhjelpas, d. v. s. som kommit utifrån och icke inifrån.
Götha Hojrätts-hus, upphörande af afgiften för underhåll och reparation af 236. Götheborg, vilkoren för lånet till hamnanläggningen vid 21. Halland, omröstning äng. rotering af Utsockne Kalset i . 021 Hallsnäs-bro, angående underhållandet af . • 4^- Hammars-Järfe-sund, anslag lill fast landsväg öfver . ip4- Hamnbjggnad » Hamnbyggnad i Calmar, anslag lill en • »p4- 99 Carlstad, dito • • ibid. .»» Christinehamn, lån för en • .* »p4> 238. t* Cimbritshamn anslag för en • • ibid 99 „ anstånd med återbetalning af lån för en 273, 3o8. 99 Engelholm, anslag och lån för en • • *p4- 9* Grenna, anslag till en . • • ibid. 9* Götheborg, angående vilkoren för erhållet 9 lån till en • • 21. *9 Hjo, anslag för en • • >p4- >9 Höganäs, dito . • • ibid. 99 Lidköping, dito -• • ibid. 99 Linköping, dito • • ibid. 99 Mariestad, dito -• • ibid. .9* Råå, fiskeläge, anslag och lån . • a ibid 99 Wadstena, lån för en , • • »p4- 238. 99 Warberg, anslag för en , * • ip4 lån dito • * 265, 3o4- W Wenersborg, anslag eller lån d:o e • ip4- 99 Westerås, lån till en iq4, 238, 260, 270. 99 Wikens fiskeläge, anslag för en • • >p4- Wisby, anslag till • • ip4> 238. 5» låneunderstöd för . • « ip5, 222. 99 Ystad, anslag ocl» lån för • • /p4- 99 Amål, anslag för • • ibid. 99 Öregrund, dito , , ibid.
Någon torde kunna invända emot hvad jag här anfört, att då Hans Kongl. Höghet KronPrinsen lämnar Befälet öfver Artilleriet, kan samma utväg tagas som förut skett, att en Regementschef dertil antages, men är det då gifvit, att Konungen dertill har fullt förtroende för en af då varande Öfverstar, eller är det gifvit att någon af dem dertill är passande, ty mången kan vara utmärkt dugtig Regementschef Htan att derföre vara passande hvarken till General eller GeneralFältTygmästare, hvartill fordras högre kunskaper och vidsträcktare insigter än att styra ett Regemente, hvarföre jag således anser nödvändigt för Konungen, att hafva en sådan lön att disponera, att Han från hvilken grad som hälst kan uppflytta en till detta vigtiga Embete passande person, utan att göra afseende på grad eller ändra för» »jenster än dem, som äro nödvändige för denna plats. Herr Franc Sparre} Bengt Erland: Vid HögloflStatsUtskottets Betänkande rörande Tredje HufvudTiteln får jag den äran anmärka: att Utskottet ansedt allmänna Arbetskarlarnes, som,arbete på Kungsholms Castell, underhåll böra utgå af LandtArméens Statsani slag, hvarvid jag får erindra, att Kongl. Majtt
Jag hemställer, om det icke år nödigt ställa så till, att endast de, som kunna hjelpas med litet, blifva hulpne? Vid fördelningen af en million mellan alla hemmani Sverige, skall man finna, att, om det sker enligt rättvisa grunder, det blifver omöjligt att dermed tillfredsställa alla. Jag förenar mig derföre med Herr Hjerta, att lånens maximibelopp ej må öfverstiga 1000 R:dr B:co, emedan fonden ej förslår, att bispringa dem, hvilkas behof öfverstiger detta belopp. Frågan om silfverrånta för dessa lån anser jag böra förkastas. Genom antagandet häraf, skulle man hylla en princip, som strider mot första grunderne i financelåran. Jag förstår icke, hvarföre man skulle betala ränta i annat mynt, ån man lånat; och huru skulle menige man, utan det största bryderi, få tillgång till Cs6 Den 13 September e. m. silfver? Det blef nästan omöjligt, att fullgöra ett sådant vilkor. Jag tror, att räntan hädanefter bör utgöras på samma sätt, sorn för de förra fastighetslånen. Att uppmuntra den mindre jordbrukaren till lån, och förblinda honom med tron, att kunna betala sina kronoutskylder derigenom, att han kastar sig in uti ett lånesysteni, år en financeplan, som i längden skall förstöra sig sjelf, och minst bör understödjas af detta upplysta Stånd. Vi böra snarare förebygga dessa olågenheter genom silfverråntans förkastande. Friherre Björnjijerna: Sedan tillgångar till ökade fastighetslån under besluten om föregående punkter blifvit borttagne, och för sådant ändamål blott'återstår, hvad Utskotten föreslagit; så år qusestio an nu mera redan afgjord, och saken angår endast qusestio quomodo, eller maximibeloppet. Jag tillstyrker, att detta må bestämmasji proportion till det anslag, som till fastighetslån kommer att användas. BondeStåndet har anslagit fem millioner, utöfver hvad Utskotten tillstyrkt; Presteötåndet 45o,ooo R:dr om året; och BorgareStåndet helt och hållet afslagit^alla fastighetslån. Dessa olika anslagssummor skulle föranleda olika maximibelopp för lånen.
M:s nåd. förslag till ny Riksd.Ordn. m. m.; N:o 135, ang:dede i R.F:s63 § föreskrifne kreditiv-summor; N:o 136, ang:de afskrifning utaf arrendeskillnads ersättning, ådömd sterblnis-delägarne efter bonden Malts Andersson, i egenskap af arrendator af indragna bataljons-ptedikants bostället Forsa; N:o 137, ang-.de upphörande af afgiften till underhåll af Götha hof-rätts hus; N:o 138, ang:de kostnaderne för inköpande af ny lokal för myntoch kontrollverken, dessa verks flyttning m. m.; samt N:o 139, ang:de ändring i 22 § af K. förpassningsstadgan d. 15 Maj 1843, rörtde sjöfarten emellan inrikes orter. Äfvenledes upplästes till justering samt godkändes ett från Exped.Utsk. inkommet förslag N:o 10 till § i riksdagsbeslutet, ang:de de i 63 § R.F. föreskrifne kreditivsummor. Slutligen anmäldes och lades på bordet följande från Utsk:n inkomne mern. och ullåltn, nemi. frän Constitutions-Utskottet: N:o 27, med föreslag till ett tillägg i 28 § R.F:n, ang:de befordran af utländsk man till vissa embeten och tjenster; N:o 28, med utlåt, i anledn. af ett Stånds äterremiss af mern. N:o 13, innehållande förslag till voser:s-propos. i följd af RiksStms olika beslut om det genom mern.
M. vill göra i afseende på skolornes organisation, innan man yttrar sig om den förhöjda tjensteberäkningens borttagande. Jag ser icke, att man behöfver afvakta något annat än penningarne, ty får man dem, så är allt hulpet. Får man dem icke, så kan ingenting i alla fall Uträttas. Jag förnyar således min tillstyrkan, att man vänder sig till Konungen, för att få veta, hvilka medel som dertill skulle behöfvas; hvarefter det beror på R. St., huruvida de vilja med penningar lösa kyrkan från sitt lidande eller låta det fortfara. Man säger, att de stora talenterna icke skulle komma kyrkan till godo, i fall man borttoge den dubbla tjensteberäkningen för skolans lärare, alldenstund det är till skolan, som talenterna först begifva sig, för att sedan öfvergå till kyrkan. Men det är just olyckan, att man icke genom lika befordringsrätt låter kyrkan genast få de stora talenterna. Hade de den, sä finge man väl se, om de icke straxt och företrädesvis vände sig till kyrkan, hvarest belöningen just vore att vänta. Här säges ock, att elementarläroverken för det närvar, icke hafva några representanter, som kunna iakttaga deras intressen på riksdagarne. Förhållandet är kanske tvertom, att kyrkan har mindre representanter än skolan, alldenstund de fleste riksdagsmännen inora PresteSt. måhän - 33G Den 18 September. da åro sådana, sorn genom dubbel tjenstårsberåkning kommit till deras pastorat och embeten, biskoparne icke undantagna, hvilka vanligen börja med att vara lectorer, derefter blifva domprostar och slutligen biskopar. Derföre ser man ock, att kyrkans intresse i denna fråga representeras af en comminister, då medlemmarne af det högre presterskapet dels äro nöjde med den ställning, hvaruti de befinna sig, dels torde anse för otacksamt att sparka undan en stege, på hvilken de sjelfve uppstigit till de förmånligare lägenheter, de innehafva. Jag fortfar att yrka, det R. o. Ad. måtte återremittera betänk. Hr Lagergren: Jag kan icke frångå att fasthålla den sats, jag nyligen yttrat.
Närmast malet i detta afseende så,t de germani.sk-protestantiska folken, och om nödig varsamhet iakttages vid öfvergången till en ny ordning, som enligt sakens natisr kräfver sin tid f ' ör att ingå i folhnedvetandet, skulle reformen hos dessa folk p&amp; g ~ t l i ~ 1rmt l i ~ ~ tid Imn.na lata sig gei.i.omföras. Olyckligtvis i saknad af de specialinsikter i deii biologioiiiiclgBiig1i.gen 11 öclväo.cliga för en iiiskit veteiisknpea, soiii. gdeiide nndersöki-i.i.ng af cle ined detta alme sa~i~~~laiihäiigancle probl.eiiien, nödgas förf. öfverläniiia denna unclsrsökni.ng ht fackinaiiiien. Btecl stöd af en ständigt vaxa11 de mängd et: nografiske och statistiska daka fiiiner han. sig dock oförhi.11~1racl att iittali, i i t t t konselrveiiseriis a f de fiir tidiga afite~i.skapens inslrraiiltaiide till ett riiiilirn.iini sknlle sträcka sig vida utöfver den egentligen s&amp; I d a d e kvinnofr&amp;gans omuicle, och det i en s&amp;clnil grad, att de äiinri icke p&amp; lan&amp; n&amp; lrunna till sin f11U.a vidd öfversl; cwLs. &amp; h i i sa.nima ~. Q L I Z dessa verkningai:. falla iitanför lrvinnofrågms ~in~. %de, ligga cle iifve11. utanför rameii. af c1enii.a lilla i q y a t s. Har ar eniellerticl std.let att lx %pelm, att verl~~~.inga~rna af den allmama regel, j ag sökt npl.stalla, enligt sakens nat iii.
Och jag, som just lofvat mig så mycket nöje af er här på landet ... EMMY. Och det skulle jag tro! BARON. Vore det så underligt då? EMMY. Nej, – men om ni tänkt så förut, skulle ni ha sagt mig det längesedan. BARON. Det kan ni ha så rätt i, fru Stjernfelt. Jag vill inte inbilla er någonting. EMMY. Vet ni, baron Brinck, – det är märkvärdigt hvad ni kan få mig att glömma det nyss förflutna ...! BARON. Hvilket då? Att gå upp till väders? – Ja, det glömmer ni totalt! EMMY. (allvarligare) Nej, inte det, utan det med min man ... BARON. Nå, det är ju bäst vi glömmer det! Han var litet för glad, Stjernfelt, och litet för permanent glad! EMMY. Ni var själf inte mindre glad, baron Brinck. BARON. Jo, lite – lite mera spontant! Men jag håller ihop desto längre, jag. EMMY. Ånej – ni har blifvit mycket äldre ..! BARON. Har jag? EMMY. Och ni har fått ett sådant trött drag ... BARON. Nej stopp! Nu skämtar ni. Jag har inga drag als. Och har jag något drag, så är det ett drag åt fanders. Jag har litet större läkarpraktik och mycket större skulder, – det är hela det trötta draget. EMMY. Det är bara ert sätt att tala! BARON. Försök inte bli känslosam med mig, det går inte! Det skulle vara roligare om fru Stjernfelt nu gick dit upp engång ... EMMY. Men ... BARON. Inga men! Var nu inte sjåpig! Klif på bara! (Hjälper henne uppför stegen) Se, så där! (Hon snafvar på sitt skoband). Nå, bättre upp, bättre upp! EMMY. Mitt skoband har gått löst, – jag måste ner igen och knyta till det. BARON. (motar henne) Nej, hålls där uppe bara! Jag kan knyta det, jag, som är här nere. EMMY. (vill ner) Jo, det skulle taga sig vackert ut! BARON. Hålls där, säger jag! Här är bandet nu!
«Jag kommer också med,» tillade han och försvann inåt stugan, der man strax derpå hörde honom taga ett bullersamt godnatt med drängarne och pigorna. Det bar i rask fart tillbaka mot Malmö; hästarne kände, att det gick hem, frustade och sträckte ut. Bjellrorna klungo ensamt och dämpadt i det ljumma, töckniga mörkret på de tomma vägarne, der alldeles ingenting var att skönja. Man gled ljudlöst och snabbt fram igenom detta svarta, kropplösa ingenting, uppför backe och nedför backe, nu i en kurva, så i en tvär vinkel; bara pilarne långs vägen såg man den ena efter den andra åka förbi i den hastiga och osäkra glimten från de båda lyktorna på sidorna af kuskbocken. Plötsligt in i ett dubbelt ogenomträngligt dunkel; en bydunge – i nästa ögonblick sköt släden fram mellan två rader af husmanshus med små, svagt upplysta fönster. Så åter ut i det svarta, tomma, tysta; blott ljudet af bjellrorna, och det flämtande, farande lyktskenet långs landsvägsdikena; och så en oändlig rymd af svart. Bob blundade uppenbarligen, halfsof; ett par hänvändningar från Nisse blefvo utan svar. Redaktör Kristoffer satt i drömmerier och aktade ej heller på Nisses prat. Det sjöng i hans öron; bjellerklangen, och hästtrampet, och själfva den oändliga tystnaden deröfver, – allt blef till rytm och ton och hela melodier, nya, okända melodier, hvilka formade sig i hans inre, utan hvarje hans eget åtgörande, födda och glömda igen, utan att han kunnat gripa dem och hålla dem fast.
Nu hade guldförrådet, vid slutet af Maj månad innevarande år, nedgått till omkring 44,000 dukater, hvilket belopp syntes vara så lågt, att skäl förefanns att begagna ett sig erbjudande tillfälle till förstärkning deraf, äfven till då gällande invexlingspris; men som den dåvarande låga kursen på Pund sterling gaf anledning befara någon spekulation att i större partier till riket indraga guld, hvarigenom vexeltillgången kunnat komma att lida den förminskning, att silfver måst från Banken uttagas för verkställande af utländska liqvider, hvartill, i annat fall, de till guld förvandlade vexlarne å Pund sterling funnits att anlita; så afsågo Fullmägtige med guldprisets nedsättning en väckelse åt vederbörande att icke alltför långt utsträcka dylika spekulationer, och af de jemnförelsevis ganska obetydliga partier guld, som till Banken aflemnades, visar det sig nogsamt, att Fullmägtiges beslut inedförde åsyftad verkan. Imedlertid var det, vid prisnedsättningarne den 16 Juni och den 21 Juli, för Fullmägtige kändt, att guld, ämnadt för leverering till Banken, antingen redan blifvit inlemnadt eller i närmaste dagarne komme att inlemnas å Kongl. Myntet, för att derstädes erhålla den behandling, som skall föregå levereringen till Banken; vid hvilket förhållande, enligt Fullmägtiges åsigt, det kunnat anses mindre grannlaga, derest Fullmägtige, genom tillämpning genast af beslutad prisnedsättning, föranledt skada för den eller dem, som endast under förutsättning, att gällande invexlingspris icke alltför snart förändrades, gjort försök att genom indragning af guld möjligen skydda sig mot förlust på dåvarande låga kurs å Pund sterling; hvadan ock Fullmägtige med beslutets tillämpning, vid hvartdera tillfället, läto anstå tillräcklig lång tid, för att erhålla redan inbekommet guld å Kongl. Myntet behandRevisorernes Bernit, ang. Bankoverket. X5 114 ladt, men otillräcklig, för uppgörande af en ny affär.
Ropades nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den af Hr Printzensköld föreslagna redaction. Ropades ja och nej. Den 10 October f. m. Hr Printzensköld: Jag hemställer vördsamt, om icke en sådan förändring kunde äga rum uli den redaction, jag föreslagit, alt den kommer i conformitet med hvad Hr von Hartmansdorff tillstyrkt. Jag tror att det vore ganska ändamålsenligt. Gr. Posse: Jag får hemställa till R. o. Ad., om det går an, att för en allmänhet, som icke är van alt precist iakttaga klockslaget, bestämma att de, som icke äro genast tillstädes, skola vara till böter förfallne. Hr von Hartmansdorff har anmärkt, att nu hafva de, som i början uppropas, väntningslid och de öfrige icke; men skulle den föreslagna förändringen äga rum, så blefve ju förhållandet alldeles motsatt, emedan de, som först uppropades, skulle erhålla ingen väntningstid, och de öfrige, ju sednare deras ordning kom, hade desto längre tid på sig. Jag tillstyrker således att förändring i detta afseende ej måtte ske. Frih. Cederström, Thure: Jag får vördsamt förklara, att jag i allo instämmer med den sista värda talaren, emedan jag fullkomligen finner det vara ganska hardt och obilligt för de skattskyldige, om de skola vara till böter förfallne derföre, att de icke vid första uppropet vid mantalsskrifningen äro tillstädes. När man betraktar, alt den skaltskyldige ofta har lång väg, och att icke alla klockor kunna gå lika; så måste det ganska lätt kunna hända, att den, som i ordentlig tid begaf sig hemifrån, det oaktadt kom några minuter efter uppropet och derföre blef till böter förfallen. Det har visserligen , på sätt en värd talare anmärkt, den olägenhet, att förrättningen understundom kommer att 3 timmar fördröjas; men sådant lärer svårligen kunna förekommas, och det inträffar vid andra tillfällen, såsom vid ting och andra sammankomster, att parterne icke äro närvarande vid första uppropet, utan måste uppropas flera gånger.
Forslind ntlemnar till nedanniimnde personer emot qvitto, af den till min disposition vid Näsgård upplagde Spanmål: Schulsbo Lars Ersson 1 Tunna svart Hafra. Nåås Anders Hansson 3 d:o d:o Nibble Jan Jansson m. fl. 8 d:o d:o tillsammans Tolf Tunnor svart Hafra, som i Räkning upptagas. Faldun å LandsContoret den 215 April 1827. P. D. LORICHS. P. J. Lindbom. Hedemora Socken, qvitteras Nåås Anders (born.) Hansson 5 T:r. Nibble Jan (bom.) Jansson 8 „ Schulsbo Lars (born.) Ersson 1 „ Ifrån Näsgård och Herr LandsKamereraren O. Forslind har An ders Ersson i Näsbyn lefvererat Fyratio Tunnor Hvit Hafra uti fast mål utaf den till Länets undsättning derstädes upplagde Spanmål, som qvitteras. Fahlu KronoMagazinsContor den 2 October 1827. S:gr 40 Tunnor Hvit Malia. Herm. Ostlinq. 15 ( 9» ) Krån Herr LandsKamcreraren Olof Forslind på Näsgård är med Anders Andersson i Näsbyn lefvcrcrat Tio Tunnor 21 k:pr hvit Hafra och Elfva Tunnor 13 k:pr svart Hafx-a af detta års Contant upphandlade UndsättningsSpanmål, som qvitteras. Fahlu KronoMagazin den 9 Octoher 1827. S:gr 10 T:r 21 k:pr hvit Hafra. „ 11 T:r 13 k:pr svart Hafra. Herm. Östling. Ifrån Herr LandsKamcreraren 01. Forslind på Näsgård har Anders Ersson i Näsbyn till KronoMagazinet lefvererat Fyratiofyra Tunnor Svart Hafra, öfverskott å den under dess vård upplagdc och till Länets und sättning upphandlade Spanmål, som qvitteras. Fahlun den 18 September 1827. S:gr 44 Tunnor Svart Hafra. Herm. Östling.
Majit måtte täckas,; såsom ersättning för hvad till följd häraf komrne att Civil-ledarnoten frångå, i Nåder tillägga bemälde Ledamot ett årligt ersättnings-belopp, som svarade^emot hvad ofvannämnda bötesandelar utgjort i medeltal under de nästförflutna fem åren, 1841 till och med 1845, utgörande, enligt vederböramles uppgift, 80 R:dr 47 sk. 3 rast Banko; så hade Kongl. Majit, under den 2 sistlidne Februari, funnit godt att, med upphäfvande af hvad hittills i omförmälda hänseende varit stadgadt, i Nåder; förklara Civil-ledamoten hos KrigsHof-Rätten icke böra åtnjuta andel i de böter, som af bemälde llof-Rätt ifrån och med 1847 års ingång voro eller blefve ådömda, utan att de hötesandelar, som hittills varit honom anslagna, tillfalla Kronan, men att nuvarande Civil-ledamoten, Krigs-Hof-Rättsrådet Gethe, så länge han Embetet innehade, skulle åtnjuta ersättning med 80 R:dr Banco om året, hvilken ersättning borde tills vidare qvartaliter utgå från besparingarna å Riksstatens Andra Hufvudtitel; oell hemställde Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern, huruvida icke, då berörda Åttio Rriksdaler torde böra för framtiden uppföras å Allmänna Indragnings-staten under Nionde Hufvudtiteln, Kongl. Majit skulle täckas derom göra framställning till Rikets Ständer i den Nådiga Propositionen angående Stats-regleringen. Denna af Stats-Rådets öfriga Ledamöter biträdda hemställan behagade Kongl. Maj.t Nådigst bifalla. 4 3:o Att, efter indragning af Borg-Rätterna, Kongl. Majit den 18 December 1845 i Auder förklarat, att ordinarie tjenstemännen oell vaktbetjente vid BorgRätterna skulle af allmänna medel åtnjuta ersättning för sådane, genom nämnda indragning, deni frångångna sportelinkomster, hvilka icke förut utgått af anslaget för Hofstaten, beräknade i medeltal årligen för Hof-Auditören J. J.
Majit för en af dessa orter, eller Stora Kopparbergs Xiän, funnit sig föranläten, att, pä sätt 10 punkten i Kongl* Brefvet till Kainrnar-Collegium , ilen 17 Augusti J804, utvisar, förordna, det de Hemmansåboer, hvilka icke kunde å sitt jordlägenhet föda, i öfra Dahlelaget och Säthers Fögderi, rnindst en häst, tre kor, sey. getter och tvä a tre får, samt i de öfriga Socknar, en häst, fyra kor jemte nyssnämnda antal får och getter, skulle, såsom obesutne, vara nödsakade, att, tjugo år elter förrättadt Storskifte, för sina lotter taga lösen , så att Hemman, der åboerne voro besutne, måtte i stället uppkomma. Härvid anser Utskottet sig likväl böra anmärka, att om en vidsträckt Hemmansklyfning bör vara förbuden för de orter och Hemman, hvilka hafva trånga och till största delen redan uppodlade utrymmen ; så fordrar dock både enskildt och allmänt bästa, att klytningar, utan afseende på Hemmansberäkningen , sträckas längre å de ställen, der stora utmarker och ännu ödeliggande uppodlingslägenheter lin. nas. Och som förhållandet härutinnan är bligst skiljaktigt, ej allenast inom särskildta landskap, utan äfven ganska ofta för olika Hemman inom samma districter; så anser Utskottet sig böra vördsammeligen tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att i underdånighet hos Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes i Nåder anbe fal - 67o Deri 5 Moj. falla Herrar Landshöfdingarna, ätt, sedan dg,' hvar i sitt Län, hört Domarena i orten jemte af Landshöfdingen tillkallade Deputerade, en eller tvänne för hvarje Socken, i underdånighet till Kongl. Majtts
Disk. redan varit betänkt på alt vidtaga en så beskaffad åtgärd, som i nämnde motion åsyftas. Fråga bar likväl varit, huruvida Serskildta Ulsk., på den grund, att R. St. lenmat utan anmärkn. Utsk:s tillkännagifvande i ett firegule Betäuk. alt framdeles inkomma med förslag i berörde ämne, skulle kunna ensamt behandla delta ärende eller om det icke vore nödvändigt att sammanträda med StalsUtsk. Delta har varit orsaken dertill, att frågan ännu icke blifvit af nämnde Utsk. definitivt afgjord. Jag väckte vid Serskildta Ulsk:s sisla sammankomst fråga oui ett sammanträde med StatsUtsk. för att gemensamt öfverlägga om ifrågavartde ämne; men denna hemställan blef begärd på bordet, till följe hvaraf denna fråga ännu icke kommit under pröfning. Jag tillstyrker remiss af Frih. Palmstjernas motion till StatsUtsk. ; och, ehuru jag icke vill neka, att detta Utsk., på grund af Riksd:s-Ordn:os föreskrift, kan ensamt behandla densamma, tror jag likväl, att det för sakens utgång vore bäst, att denna behandling skedde gemensamt med Serskildta Utsk. Frih. Palmstjerna har endast fästat sig vid de utgifter, som kunna komma i fråga i och för kontrollanternes aflöning; men dessa utgifter äro icke de enda, som blifva en följd af den nya bränvinsförfattnm, såvida densamma skall rätt handhafvas. Jag skulle derföre önska, att ett så tillräckligt stort anslag måtte ställas lill K. M:s disposition, att K. M. icke genom brist på medel måtte vara förhindrad att vidtaga alla de åtgärder i afseende på en sträng polis-upsigt öfver den nya författnms efterlefnad, som äro nödvändiga.