Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Sverige med skäl kan berömma sig af att äga ett upplyst Presterskap, katr man icke vägra att, till en stor del, tillskrifva fÖrtjensten deraf de skollärare, som varit deras ledare. Då vi alla veta, att skollärarne äro illa lönta, och att det varit fördelen'af dubbla tjenstårsbe - Den 17 September. *99 räkning, som gjort, att skickliga och dugliga män egnat sig åt det besvärliga skollärarekallet, torde R. o. Ad. med mig finna det ganska betänkligt att bifalla detta utlåt., hvarå jag bos Hr Gr. o. Landtm, anhåller om propos. till afslag. Gr. Frölich, Da v.: Jag vill icke ingå i beröm eller klander, hvarken af presterskapet eller skollararne, som äro anställda vid de allmänna skolinrättningarna; men jag vill blott tillkännagifva min opinion derom, att den undantagslag, sorn existerar i afseende på dubbla meriter, är bland de undantagslagar, som jag skulle önska se afskaffade. Då nu PresteSt., som borde, om man skall lita på någon auctoritet, anses coinpetent att derom döma, ansett sådana dubbla meriter böra bortfalla såväl för skollärare som prester i allmänhet, skulle jag, emot den siste talaren, anse för bäst, att R. o. Ad., för sin del, godkänner Utsk:s utlåt., hvarå jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller om proposm. Hr Stuart, Carl Gust.: Äfven jag anhåller vördsamt om Hr Gr. o. Landtnäs propos. till bifall af utlåt. Den af K. M. i afseende på läroverkens förändrade organisation tillsatta committé' har uti sitt afgifna betänk, tillstyrkt, att den för skolan lika mycket sorn för kyrkan skadliga dubbla tjenstårsberäkningen matte upphöra. R. St. beviljade vid sista riksdagen det af K. M. då äskade ökade anslag tilt läroverken. Detta anslag har äfven vid denna riksdag blifvit uppfördt på den af R.
Det äktenskap han ingått med fru Sigrid, Född äkta dotter af Knut Algotson, En ädel riddare, fast fattig vorden, Och af fru Ingrid utaf Gälaslägten, Kan ingen annan lösa upp än Gud, Ty kyrkans helgd ren hvilar derutöfver. 107 Och för att visa eder huru han Sin fagra maka skattar hög och ädel Den skymfefulla gåfva hvarmed J BIRGER. KOL (vinkar åt en af väpnarne, som I dygd och börd, han sänder åter här Hans glada brölloppsfest i häpnad bytten. Guds död! hvad sägen J? kommer fram till honom med skrinet, han öppnar det, uttager derutur manteln, vecklar upp den och visar fram den af guld och naden). perlor betäckta vadmalsvåden, som nu fördunklar den öfriga klädSom vadmalsvåden Nu gömmes under guld och ädla perlor Och strålar rikare än manteln sjelf, Så anser lagman Bengt sin hela slägt, Dess stora makt och många rikedomar, Vidt öfverstrålad af den makas dygd BIRGER (vred). Dess gamla namn och dess medfödda stolthet Och rika fägring som han lyckats vinna. Ha! vid S:t Erik! så han trotsa vågar! Min make, stilla dig! MECHTHILD (bedjande). HÄRVED Rätt handladt, svåger! Det galna påfund gillas då af dig? KOL. MAGNHILD (bredvid honom). (för sig). Och dermed beder han er manteln taga Till evigt minne af hans brölloppsdag. Och om en skymf J ansen häri ligga, Så ärnar han ej om er vänskap tigga, 108 Ty då det eder egen handling är Som för er sjelf de bittra frukter bär! Men om J viljen frid och god försoning Om ej så skådar lugnt han tiden an Han bjuder er välkommen till sin boning, Viss att han handlat som en riddersman. Är detta allt? BIRGER (med ansträngning). Jag har ej mer att mäla! Så helsen lagman Bengt, att bittert skall
Af henne hans religiösa åskådningssätt, som för öfrigt tagit denna förstad till Helsingfors som förekunna och böra vi lära oss försaka oss själfva, icke i hufvudsak skiljer sig från statskyrkans. mål för sina omsorger oeh där tillgodogjort med all vår kraft arbeta ej för individens, utan Från dessa möten ha korrespondenser af frukterna af på de utländska resorna vunna för det helas, för samhällets framgång och lycka. hennes hand ingått i snart sagdt alla Finlands erfarenheter. Tre praktiska företag hafva tills A. K. såväl svensksom finsk-språkiga tidningar samt dato blifvit resultatet af desamma. Omedeldessutom bland svenska i Göteborgs Handelsbart efter sin hemkomst från Amerika gick och Sjöfartstidning. Dessa ha utmärkt sig for Alli Trygg i författning om inrättandet af ett sitt lifliga, stundom kanske nog subjektiva fram a - rbetarekök i förening med läsesal i Sörnäs, ställningssätt. Särskildt må framhållas hennes där arbetaren är i tillfälle att mot en mycket Det finnes ingen verksamhet bland alla dem, uppsatser i ett par nordösterbottniska blad, billig afgift få en sund och närande föda, i genom hvilka staten uppehälles och förvaltas, stället för att han förut nödgats lefva hufvudsom uteslutande tillhör kvinnan såsom kvinna innehållande råd och upplysningar för emigranter, s a k l i g a s t på torrskaffning, kaffe och öl. Af eller mannen såsom man, utan naturens gåfvor hvilka hon ansåg för sin pligt att sålunda bistå. Äfven till mångahanda andra möten har utminuteringsbolagets vinstmedel utanordnades äro lika fördelade mellan båda könen; och kvinAlli Trygg såsom tidningskorrespondent varit på hennes initiativ för ändamålet erforderligt nan kan, hvad hennes natur angår, taga del i utsänd. Sålunda åtog hon sig en gång att belopp. Inrättningen, som sedermera utvidgats hvarje slags verksamhet och likaså mannen. Platon. skrifva korrespondenser till en Åbotidning med en afdelning för en något bättre matserfrån ett kmdtbruksmöte i Urdiala, ett uppdrag vering, har tills dato tyvärr gått med förlust, 2 3
Hvad vidare förelupit, huru Kongl. Maj:t ansett vigtigt att, innan den nya lagen förekomme till slutlig granskning af båda Lagstiftande Makterna, ytterligare till - Den ag December f. m. 47 fällen ännu lemnades för sakkunnige personer och allmänheten, att inkomma med anmärkningar vid detta vigtiga arbete, och livilka omständigheter eller skäl som hindrade Kongl. Majit att vid nu instundande Riksdag förelägga detsamma Rikets Ständer, inhämtas af Kongl. Maj:ts Nådiga Rerättelse; och får jag tillägga, att Högsta Domstolen, som alla dagar i veckan, utom vanligtvis Lördagarne, sammanträder för de fullföljde mångfaldiga rättegångsärendernas afgörande, har redan största delen af förlidet år varit de sednare dagarne äfven samlad för att taga förberedande kunskap om det nya Lagförslaget, men afbidar nu vidare förväntade anmärkningar. Sådan har fortgången af denna vigtiga angelägenhet varit.
På hvart och ett fattigvårds-samhälle ankommer att, under iakttagande af föreskrifterna i denna författning, ordna fattigvården på sätt efter ortens 100 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. N:o 49. beskaffenhet och särskilda förhållanden lämpligast synes, dock så att betlande icke må tillåtas, etc. etc. Vilja samhällets samtlige vid sockenstämma i beslutet deltagande medlemmar i afseende på fattigvården fördela samhället i kretsar och rotar, med åliggande för en' hvar af dessa att försörja dit hörande fatiighjon, vare sådant ock tillåtet, etc. etc. Häraf följer att om en eller flere egendomsegare inom ett fattigvårds-samhälle försöka förekomma fattigdom bland sitt folk, eller vilja egna de fattige en större omsorg ån de öfrige och af dessa orsaker önska utbrytning, bildandet af kretsar, så kan det ej ske såvida ej samtlige vid sockenstämma i beslutet deltagande medlemmar det önska och bevilja, d. v. s. att de som ej försöka förekomma fattigdom, eller ej vilja påkosta de fattiga mera än lagen bestämdt föreskrifver, skola tvärt emot eget intresse, bevilja de förres önskan. Om en domare har fördel af utgången af ett mål, så bör han väl förklaras jäfvig, att detsamma afdöma. Med anledning af denna min föreställning får jag vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer i underdånighet anhålla, att i slutet af nämnda moment må tillkomma ett stadgande för det undantagsfall att ej hela fattigvårdssamhället, önskar indela sig i kretsar, men en del af detsamma önskar utbryta sig till en sådan. Tillägget skulle hafva, enligt min öfvertygelse, ungefärligen följande lydelse: Om egaren (egarne) af minst tre (3) hela hemman önskar (önska) bilda krets, med afseende å fattigvården, så kan ansökan derom inlemnas till Konungens Befallningshafvande, som, om lämpligt synes, dertill bifall lemnar. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den \\ November '1865. R. Adlersparre. Af Friherre von Schulzenheim, David, om upphäfvande af lagens sladganden, rörande proprie-borgen.
Det var början till den lek med kärleken, som sedan väft sig in i mitt långa lif, lekts på allvar utan skämt, lekts under det innerst något sutit fruset till is, som aldrig tinat upp. Den tid kommer, då man vågar språnget — ack, hvad är det sedan värdt? Nu känner jag kärleken, nu vet jag, hur jag kunnat lära honom älska. Åh Gud, nu vet jag, att honom älskade jag, sedan har jag blott älskat kärleken. Det fanns ingen nyfikenhet, ingen undran, ingen jämförelse, ingen klarhet — när han var i rummet, stod tiden stilla och rymden fyldes af het, skälfvande luft, som stod stilla också den, och äfven min själ stillnade i lyckosmärta utan namn. Ingenting hade konturer, allt var en vibrerande, tonfull massa, och jag gled — gled emot min älskade. Hvem såg det icke på mig! Att icke äfven han?! — men han vågade väl ej — hvarför vet jag icke, jag vet ju intet. Kanske såg han det icke ens, ty då aningen om lycka grep mig, hisnade jag och började leken, som af människorna fått så många upphöjda namn, förstod ej det allvar, som bjöd mig skynda att räcka ut mina händer, innan tiden runnit ut. Hvem mäter allvarsdjupet af att vi två skildes i stället för möttes — allvaret människoåldrar framåt? En middag. När jag hörde andra tala om hans person, hans lynne, hans utseende, hans karaktär, hans utsikter — då lät det som gatusorlet, vid hvilket jag somnar in. Det föreföll mig så aflägset. Från första stunden var du min älskade, älskade — du sådan du var eller icke var. Hvad band mig? Jag grubblar därpå med en ångest, som vaknat efter många års glömska. Aftonen. Jag har sedan jagat efter kärlek och lycka, jagat med fötter, som törstat och händer, som skriat. Tomheten har varit min största skräck. Och jag har mättats, sett, förstått — jag likt millioner kvinnor, hvilka nämnas ärbara som jag ... Slutligen har jag sjunkit hän i ro med en make, hvars själ jag aktar och tror mig känna. När jag älskade honom, då jagade jag icke. Stilla satt jag i vårglans, och till mig kom kärleken, föll ned i mitt sköte som en doftande, full ros.
Uti 1835 ars förordning i förevarande ämne infördes först det stadgande, att i stad bränvinsbränning ej finge utöfvas med panna af mindre rymd än 30 kannors, hvilket stadgande finnes uti alla de derefter utkomna författningarne bibehållet. Enär för detta stadgande hvarigenom för stad rättigheten till bränvinsbränning blifvit, i afseende å sättet att densamma utöfva, mera begränsad och annorlunda bestämd än för landet, tillräcklig grund icke kunnat af utskotten utletas, hafva utskotten ansett sig böra tillstyrka att stadgandet ina från författningen utgå. Allmännast inträffar, åtminstone bland allmogen, att den anmälan till bränvinsbränning, som enligt 8 § i förordningen bör ega rum vid de årliga mantalsskrifningarne, sker muntligen, och ganska ofta att den verkställes genom ombud, efter muntliga meddelanden. Da det emedlertid är angeläget för bränvinsbrännare att, utan alltför stort besvär och kostnad, kunna, så snart som möjligt och innan en felaktigt framförd eller oriktigt fattad anmälan blottställer för åtal, inhemta huruledes den af honom eller å hans vägnar gjorda anmälan blifvit af mantalsoch skattskrifvaren antecknad, hafva utskotten funnit nödigt att med utfärdandet af de i sista punkten af 10 § uti förordningen omförmälda förteckningar, hvilka skola i församlingens socknestuga eller å annat lämpligt ställe anslås, icke lemnäs anstånd ända till Januari månads utgång, utan att mantalsoch skattskrifvare varda förpligtade att genast efter hvarje mantalsoch skattskrifnings slut tillställa vederbörande kronobetjent* berörde förteckningar hvilka derefter skola ofördröjligen anslås. Derjemte hafva utskotten ansett del böra i § uttryckas att de deri omförmälda andra förteckningar skola ej blott upprättas utan jemväl till Konungens Befallningshafvande insändas inom Januari månads utgång. Enär det är af vigt att identiteten af stämplad bränvinsbrännings-redskap kan, vid derom yppad fråga, utredas, serdeles i fall de redaktionsförändringar antagas, som föreslås uti förordningens 20, 34 och 59 §§, denna sistnämnda § 6 Bevil/n-., Lag-samt Allm.
Äfvensom dessa Domstolar, enär de äro delade på flera Divisioner, äro alltid uti tillfälle, att lika snart upptaga och afdöma tvister, som om de voro kringspridde. Snarare kan en Corporation, bestående af flera Ledamöter, vistande på ett och samma ställe, genom dagligt umgänge och samtal, rådgöra med hvarandra uti mera invecklade mål och inhämta hvarandras tankar, för att desto lättare och säkrare utleta sanningen och kunna befordra rättvisan. Och om igenom LagmansRätternas afskaffande, uppkomma flera göromål, genom de nu brukliga Lagmans-syner; så kunna sådana förrättningar af någon Hof-Rättens Ledamot, äfven så väl som af någon Lagman verkställas. utan hinder uti Hof-Rättens vanliga göromål, då Hof Rätten alltid är uti tillfälle, att under 1482 Den 28 Juni under dylika Embetsmål och då någon dess Le? damot har Semestre, adjungera sig en af sin be, tjening eller annan godkänd Domare. På dessa skäl, och då jag får fprena mig med de Herrar Ledamöter af Utskottet, sorn vid utlåtandet ofver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Domföra antalet vid Hof-Rätterna, antagit vid svårare mål 5 och vid de mindre 4 Ledamöters närvaro, finner jag för min del nu ingen, anledning att öfver Hof Rätternas, ändring och Utflytfning mig vidare utlåta. Det uti enskifta Memorial motiverade, att vid Hof-Rätterna höra finnas examinerade och Edsvurne Advokater, till hvilka hyar och en rättsökande skulle äga rättighet öfverlemna sin, sak till utförande, och som dertill vöre förbunden mot viss utsatt taxa och befordrings-rätt; så ehuru jag finnér det isynnerhet för Allmogen, såsom mindre kännare af skickliga sakförare, båda nyttigt och angeläget, äfvensom ingen borde vid Domstol få föra andras talan, som ej af Hof Rätten vöre examinerad, antagen och edssvuren; likväl då livar och en bör vara obetaget utföra sin egen talan, eller anförtro den ät hvilken han har storsta förtroende, som dertill äger rättighet; så och dä denna fråga hvarken ingår uti Kongl.
Ostra Westmanls kompani. lil Ulli Lifkompaniet. % Stat*-PtukotUts Memorial, A':o 339 I N:o 339. Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Augusti l&ol, kl. 8 e. m. Memorial, med ytterligare fortsättning af förslaget tilt Reglemente för Riksgälds-kontoret. (R:gds Åfd.) Stats-utskottet får härmedelst aflemna och underställa Rikets Ständers pröfning och godkännande förslag till stadganden i ofvannämnde reglemente, angående anslagen till folkundervisningen, riksdagskostnaderna, aflöningen för Rikets Ständers Justitie-ombudsman och hans tjenstebiträden samt Sekreteraren hos Bonde-ståndets Kansli-direktion, äfvensom statsfyllnadssumman, jemte öfriga med ordinarie statsregleringen gemenskap egande utgifter samt de å Riksgälds-kontoret anvisade kreditiver', och får Utskottet, i afseende på de föreslagna §§;nes nummerordning, åbeTopa sin i Memorialet N:o 324 framställda erinran. Bih. tilt K. St. 125 §, angående återstående behåliningarne utaf de vid 1840 och 1S41 samt 1844 och 1845 års riksdagar beviljade anslag för folkundervisningens befrämjande, motsvarar 108 § af 1848 års reglemente och eger hufvudsakligen samma lydelse, som denna §. 126 angående återstoden af de vid sednast förlidne riksdag för samma föremål beviljade anslag, innehåller enahanda stadgande!», som nyssnämnde reglementes 107 §; dock har Utskottet, på det att hvad al dessa anslag: icke varder af Kongl. Maj:t i nåder disponeradt, må af Rikets Ständer vid nästa riksdag kunna användas till andra allmänna utgifter, ansett sig böra föreslå den vid §ms slut nu tillaggda bestämmelse, sorn, med undantag af året, då reserverandet af ifrågavarande medel skulle upphöra, är lika lydande med det vid sednaste riksdag vidtagna beslut, rörande de för äldre åren då innestående anslagssummorna.
Efter hvad Rikets Ständer inhemtat, tillgår justeringen i Götha Hofrätt, äfvensom i Hofrätten öfver Skåne och Blekinge på det sätt, att de uppsatta besluten granskas enskildt af hvarje ledamot, hvaremot justeringen i Svea Hofrätt sker på embetsrummet inför alla de ledamöter, hvilka deltagit i det beslut, som skall justeras, sedan likväl detsamma blifvit öfversedt af en ledamot. Då den förra inelhoden leder lill mycken långsamhet och till stort besvär för ledamöterne, så skulle åter skyndsamheten kunna befordras genom den sednare, den der äfven synes vara mest öfverensstämmande med det koll idiala arbetssättet, hvars företräde ligger i den diskussion och det utbyte af idéer, som en gemensam granskning framkallar, dervid likväl icke all föreskrift hör saknas om den tid, inom hvilken antingen justering al i Hofrätt fattadt beslut hör företagas eller vara till parterne afgifvet. Långsamhet synes ock skola förekommas derigenom att, på sätt för ledamöterne i E. Ii. M:ts oell Rikets Kammar-rätt, äfvensom för de föredragande i E. K. M:ls Högsta Domstol redan är vordet lörordnadt, den föreskrift blefve meddelad att hvarje Hofrätts-Iedamol, då han föredrager mål, bör vara försedd med skriftligt författadt betänkande deri. Författandet af ett dylikt betänkande lemnar dessutom visshet om ett moget begrundande af målet, och för den händelse att detsamma vinner bifall, är beslutet redan uppsatt. Såsom ytterligare brist i arbetssättet må anmärkas, att det för så väl ordinarie som extraordinarie tjenstemän i Hofrätterne lemnar föga tillfälle att der vinna den öfning och erfarenhet, som för deras utbildning är nödig. Sedan, till följd af Kongl. Brefvet den 6 Fehr. 1799, ej allenast alla vädjade saker och instämda mål, hvilka, jemlikt 27 Cap. 9 §.
De flere bruk och jernverk i Mo härad af Jönköpings län, som för närvarande på hjuldon transporterade sitt export-jern vanligen till Halmstad, skulle erhålla högst 3 mil till sjön Åsunden eller annan punkt utmed Åtra-ån, och sålunda en betydlig minskning i väglängd och transportkostnad uppkomma till fördel för jernhandteringen inom dessa orter, likasom de skogsprodukter, som från denna del af Jönköpings län öfver Jönköping och Göteborg exporterades, ©tvifvelaktigt skulle, i anseende till förkortning af våglängden och minskade omkostnader, bana sig väg på Åtra-ån till Falkenberg. Derjemte borde anmärkas, att de åar, som nedanför Svenljunga stötte till Åtra-ån, med ringa kostnad och arbete kunde göras flottbara, och trädvarutrafiken på detta sätt i betydlig mån underlättas. Det strömdrag, som från sjöarne Fegen och Kalfven utfölle i Åtra-ån vid Mölnebyn i Frölunda socken, kunde genom anbringande af en sluss vid sistnämnde ställe göras användbart till flottled, hvarigenom de kommuner inom Småland och Halland, som gränsade intill dessa sjöar, tillskyndades betydlig fördel. Den så kallade Tranemo-ån kunde också upprensas till flottled till Tranemo-sjön och vidare derifrån i tre särskilda grenar, genom Åsarps och Månstads socknar till Sämsjön, genom Nittorps socken till Dalstorpssjö, och genom Ambjörnarps socken in i Mossebo. Sålunda skulle ett fullständigt nät af flotteller båtleder inom kort uppstå, derest endast början dertill gjordes genom Åtra-åns upprensning. Slutligen skulle, i fall ifrågavarande kommunikationsled öppnades till Ulricehamn, en jernväg utan tvifvel snart anläggas i den derföre särdeles passande dalgång, som bildades genom Åtra-åns fortlöpande från Oja by, på gränsen mellan Elfsborgs och Skaraborgs län till nämnde stad. Yid denna by träffades den från Göteborg uppgående vestra stambanan; och sålunda skulle en fullständig kommunikation uppstå, så väl med Westerhafvet och utlandet, som med det Norra Sverige genom jernvägarne.
Stånds beslut i afseende å ordalagen för den ifrågavarande skrifvelsen voro i viss mån sinsemellan skiljaktiga, hemställde Utskottet uti Utlåtandet N:o 9, att, till sammanjemkande af de ytterligare skiljaktigheter i ordalagen, som möjligen kunde uppkomma, i händelse Borgare-ståndet, som då ännu icke i frågan fattat definitivt beslut, jemväl för sin del komme att besluta en underdånig skrifvelse i ämnet, de ordalag, hvaruti Ridderskapet och Adelns beslut vore Bevillnings-Utskotlets Memorial N:o 14. 5 affattadt, måtte af Rikets Ständer antagas. Nu har val Borgare-ståndet godkänt Utskottets sistberörde hemställan, hvaremot Presle-ståndet icke funnit skäl biträda Ridderskapet och Adelns, utan vidblifvit sitt i ämnet fattade beslut; och har Bonde-ståndet, med afslag å Utskottets förslag, jemväl vidblifvit sitt förut fattade beslut. Vid sådant förhållande och då en underdånig skrifvelse är af Rikets Ständer beslutad genom den gemensamma åsigten hos tre Stånd, af hvilka ett endast i afseende å ordalagen är från de begge andra skiljaktigt, har Utskottet, lör bestämmande af de ordalag, hvaruti berörde~skrifvelse skall affattas, skolat föreslå följande omröstning: 8:0.
Ehtiru Utskottet å ena sidan inser billigheten deraf, att, vid Skatternas indrifvande, alseende, så mycket som möjligt» göres på de omständigheter» som dervid kunna bidraga till lättnad för de skattskyldige, och äfven medgifver, att Landtmannaproducter merendels betalas till högsta pris vid vårtiden, samt att således uppbördens framflyttande till denna tid ostridigt skulle i ekonomiskt hänseende vara fördelaktigt för de skattskyldige i allmänhet: ett förhållande» som dock icke, på sätt Nils Nilsson anfört, särskildt inträffar med Bohus Läns Skärgård, enär fisket, som derstädes utgör ett hufvtldsakligt näringsfång» vanligen är slutadt i September månad, då således största penningtillgången borde der inträffa, så har det likväl å andra sidan ej undfallit Utskottet, huru många olägeli* BeSV» och Ekon. Utsk. Betänkanden* 15 beter skulle möta, i händelse tiden för skatternas indrifvande framflyttades till Maj månads slut, eller ännu längre fram på året; Och torde det göra tillfyllest, att dervid endast fästa uppmärksamheten på nödvändigheten för Staten, att pä nu bestämda tider kunna påräkna inkomsterna för förflutna året, och hvilka ändock ej förr än inom slutet af Maj månad hunnit att inflyta; samt på den rubbning i nu fastställda telminer, ej mindre för skattskrifningen, än äfven för uppbördens indrifvande, dess nedsättning å behörig ort samt sluteJiga redovisning, som deraf måste blifva en ovillkorlig följd. Det är af sådan orsak, sorn Utskottet anser sig icke ega anledning att tillstyrka bifall å den gjorda Motionen om tidens förlängande till de Allmänna Utskylderna6 indrifvande. Dock borde, enligt Utskottets tanka, någon utmätning för utskylder icke ega rum före den i Mars, och ingen försäljning, af hvad i sådant afseende blifvit utmätt, pågå, innan kungörelse derom blifvit gjord, minst åtta dagar förut. — Hvilket till Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 8 Mars 1825. l6 Be sv. ock Ekon. Utsk. Betanhnnden.