Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartmansdorff har äfven invändt, alt den ort, som Den i Oktober f. m. 1!) här är i fråga, förut blifvit ansenligt ihågkommen af Staten, •lag erkänner tacksamt, att denna ort icke varit lottlös; likväl torde anslaget till Strömsholms kanal icke böra hiträknas, ty det beviljades för många år sedan, och i sednare tider vet jag icke att samma ort erhållit något annat än hvad som vid denna Riksdag blifvit anvisadt. Hvad beträffar den jernväg, som skall gå från Fahlun, så är den egentligen beräknad för Dalarne, i synnerhet som det icke är bestämdt, huruvida den skall dragas genom Westmanland eller till Gefle, och jag anser mig fördenskull kunna med skäl frånräkna den summa, som lill denna bana blifvit anslagen, från dem, som Hr von Hartmansdorff ansett komma Norbergstraklen lill godo. För öfrigt tror jag det vara skäl att understödja sådana orter, der det visar sig håg och vilja att göra något. Att ifrågavande företag misslyckats, dertill har jag redan upgifvit orsakerna, och dessa äro förut nogsamt kända. Jag vill icke undandraga bolaget den skuld, som ligger hos detsamma, eller den oförsigtighet, hvartill det gjort sig skyldigt, då det inlåtit sig i ett företag, utan att vara förvissadt att de upgjorda kalkylerna varit fullt noggrannt bestämda. Emellertid har det vid denna Riksdag visat sig, att Ständerna ieke varit ovilliga att bevilja anslag äfven till förmån för andra orter, och hvad denna jernväg beträffar, är den väl i visst afseende exceptionell, emedan här är fråga om att fullborda ett redan börjadt företag, eller också låta det ligga nere. På grund af alla dessa skäl tager jag mig friheten anhålla om bifall till StatsUtsk:s förevande förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag har icke bestridt den ifrågavande farledens gagnelighet och jag bestrider ej heller nyttan af lättade fortskaffnings-anstalter öfverhufvud. Men hvad serskildt beträffar den föreslagda farleden, torde Frih.
Suulle uppsåt att våldföra person eller egendom redan blifvit ådagalagdt, utan att Civil myndighet tillslädeskommit, eller skulle den väpnade styrkan af folket med vapen anfallas; då åge befälhafvaren att möta våld med våld, och ans vare i thy fall ortens eller stadens myndigheter för allt Lag-Ut skottets Betänkande , N.-o 1i3. \y allt allmänt och enskildt lidande, som kan anses vara en följd af deras försummelse, att sig inställa eller våldet hindra.” ”Såsom vapen anses allt sådant, som nära eller på afstånd kan skada göra; sålunda äfven stenar, liar, äggjern, m. ni., men ej må vanliga smärre knifvar, saxar och enkla käppar så anses, då skada med dem icke blifvit någon tillfogad.” Utskottet, som noggrant öfvervägat hvad sålunda förekommit, instämmer till alla delar uti hvad Kongl. Maj t i Dess Nådiga Proposition yttrat, angående behofvet ej mindre af förändring utaf det i 6 Cap. Missgernings-Balken stadgade straff för upror, än ock af lagbestämmelser för de händelser, då folkmängd antingen samlas i uprorisk afsigt utan att våld begå, eller utan sådant upsåt kommer tillhopa, men dock störer allmän eller enskild säkerhet.
Hvad det andra beträffar, att orden ”samt att för sådant ändamål” måtte utby tas mot orden ”äfvensom att”, så har jag visserligen ingenting emot alt presterskapet må i skolan infinna sig äfven lör detta ändamål; men att, såsom §:n synes innefatta, delta ändamål skulle vara det enda, kan jag Den 17 Februari f. m. 309 knappast tro att de värde talarne önska, hvarföre jag ej kan finna annat än att orden ”äfvensom.att” skulle vara bättre än de här intagna. Bifaller R. o. Ad. icke denna förändring, så n>å de gerna qvarstå, ly jag hoppas alt underlåtenhet hos presterskapet icke i delta hänseende skall äga rum. Hr Ribbing, Bengt: Motiverna hvarföre jag förenar mig i Hr Lagergrens åsigt, att ordet "bör” må utbytas emot ”får,” äro af honom fullständigt utvecklade, hvarföre jag åberopar hvad han anfört. Man måste besinna att religionsundervisningen icke bör meddelas på samma sätt som en annan undervisning. Het går an att läsa Latinska grammatikan och glosböcker utantill, men det går icke an att så handtera religionsundervisningen. Religionsundervisningen består icke i den döda bokstafven, utan den består i anda och lif. Således anser jag alldeles olämpligt alt här meddela en sådan föreskrift, att cateclies-Iäsningen icke får meddelas af presterskapet, utan måste äga rum under lärarens ledning i skolan, hvilket denna § innefattar, såsom den af Ulsk:n är redigerad. Jag kan således icke annat än på det högsta instämma i Hr Lagergrens förslag, att ordet ”bör” må förändras till ”får.” Hvad den andra frågan beträffar, att ”äfvensom att” må införas i stället för ”samt att för sådant ändamål,’’ så finner jag den skäligen likgilltig. Det kan visst icke skada att Utsktns redaction bibehålies, ty den är en påminnelse för presten att han isynnerhet skall infinna sig i skolan för att vaka öfver delta slags religionsundervisning. Således kan det icke skada, men jag finner ufven att en förändring efter Hr Lagergrens åsigt icke vore skadlig.
Propositionen i ämnet, af Expedilions-Utskottet fä iagttagas. Från Y ä 110 f 1. Borgare-Ståndet. S. D. Efter ånyo skedd föredragning af Bevillnings-Ftskotlets Memorial, N:o 31, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i fråga om Berednings och Taxerings-Comiteerna på landet, blefvo de i berörde memorial föreslagna voterings-propositioner godkända. S. D. Föredrogos ånyo Lag-ULskottets nedannämnde bordlagde Bctankanden och memorial. N:o 143, öfver väckta motioner angående gemensam lag för inrikes och utrikes vexlar. Återremitterades. N:o 144, öfver väckta motioner om upphäfvande eller ändring af Kongl. Brefvet den 17 October 1778, angående barnamord. Bifölls. N:o 145, i anledning af väckt motion om ersättning af allmänna medel till vittnen, som i brottmål åberopas. Bifölls. N:o 146, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver momorialet ]N’:o 120. Lades till handlingarna. och N:o 147, till Högvord. Preste-Ståndet, i afseende på senare alternativet uti Lag-Utskottets Betänkande N:o 112. Lades till handlingarne. S„ D. Föredrogos ånyo Stats-Ulskottets nedannämnde bordlagde Utlåtanden : N:o 356, i anledning af väckt fråga om restitution till staden Hudiksvall af erlagd rotefrihets-afgift. Bifalls.
Lagercrantz, på anförde skäl, anhållit att antingen till skatte få lösa ifrågavarande hemman emot erläggande af to års arrende-afgift, beräknad i pen ningar efter medium af markegångsprisen, eller ock emot vissa uppgifne vilkor å hemmanen erhålla åborätt, samt att, i händelse intetdera af berörde anbud kunde antagas, Kongl. Maj:t läcktes i Nåder förunna sökanden prolongation å nu gällande arrende-conti act för ytterligare 3o år, räknadt från midfastan 1846 till samma lid 1876, eller i fall ej eller sådant blefve bifallet, ersättning åtminstone mätte sökanden medgifvas för de af honom utöfver laga byggnads-skyldigheten å hemmanen uppförde hus och byggnader, och att vid ny arrende-auction det vilkor blefve bestämdt, att en blifvande arrendator borde godtgöra sökanden kostnaden för dessa byggnader efter deras brandförsäkringsvärde med 3ooo R:dr B:co; och har Kongl. Majit, genom Nådig remiss af den t5 sistlidne Februari, behagat till Stats - 16 Stats-Utskotlels Utlåtande, N.-o SS. Utskottets handläggning öfverlemna Assessoren Lagercrantzs omförmälde ansökning, tillika med Kongl. Majrts I3efallningshafvandes i Stockholms Län samt Kongl. Maj:ls och Rikets Kammar-Collegii deröfver afgifne underdåniga utlåtanden.
Coopvaerdieskeppare, skråhandtverkare och manufacturister, andra borgare, som ej höra under skrå, böra på alla ställen, der denna redaction förekommer, förändras till följande: Coopvaerdieskeppare, handtverkare och m a n u f act ur is ter; andra borgare etc.” Hr Stuart anhöll om propos. till instämmande i BorgareSt:s beslut. Hr Rosenblad, Bernh.: Det är med särdeles fägnad jag hör, att BorgareSt. beslutat att låta ordet skrå utgå, och jag kan derföre icke annat än med största tillfredsställelse instämma med BorgareSt., under anhållan, att R. o. Ad. ville vidtaga enahanda beslut. Uppå derefter framställd propos. instämde R. o. Ad uti BorgarSt:s beslut i denna del. Folkpass. Hr af Billbergh, Joli. Peter: Då detta utlåt, första gången förevar, gjorde jag a:ne anmärkningar vid ordet folkpass, den ena, att så enstaka, som det stod, kunde det förblandas med respass, och den andra, att för dem, som skulle tyda detsamma, tvetydighet kunde uppstå, huruvida det skulle tillämpas både för inrikes och utrikes skeppsfart. Ku har Utsk. så fördelat det, att del sagt, att folkpass till utrikes ort skola charteras med 24 sk:rs charta, men folkpass för inrikes sjöfart med 12 sk:rs charta. Samma anmärkning gjorde jag vid nästföljande punkt, ang:de tullkammarepass. Der har Utsk. sagt, att det endast afser utrikes sjöfarten, emedan Utsk. ej vill lägga några afgifter på den inhemska seglationen; men tväftemot denna mening har Utsk. lagt en ny afgift på den inrikes seglationen, då Utsk. säger, att hvar och en inrikes seglande skall chartera folkpass. En 86 Den 6 November e. m. sådan chartering liar aldrig ägt runa och ager icke rum i denna stund. Det vore icke blott betungande, utan äfven besvärande för inrikes transporterande, om de skulle chartera sina folkpass.
Möjligtvis undvek h o n mig också därför, att h o n i t a n k a r n a syntes tillämna mig någon slags öfverraskning, ty h o n häntydde ett par gånger, att hon litade på sin följeslagares goda s m a k, och hon gaf mig härvid ett förstulet ögonkast k a n s k e för att se, hvad verkan h e n n e s ord gjorde, oeh om inte mitt ansikte skulle klarna u p p. Stac kars, k ä r a t a n t! » Hon h a r förtrott mig, att ni för tillfället ä r i behof af förströelse. Det är således nyligen s o m h a n. » » Jag ä r inte böjd för motsägelser. uppriktig, renhjärtad, utan det ringaste k o k e t t e r i. m e n i så fall, Ella, är ni det p å ett ytterst intagande s ä t t. och d ä r t i l l. J o, j a g funderade u t. j a g funderade p å att gå in i alla möjliga föreningar och kassor. till en hjälp, v mottagas med tacksamhet. Charad. Hvem vill väl le åt stackars gamla Sara * Fast hennes klädning råkar till att vara Mitt Äe ?a,dock för öfrigt väl behållen? I nitton långa år till högtids buren, Den efier sista modet ej är skuren, Men är dock hel och ren i kjortelfållen. Hon var ännu i blomstringsperioden, När hon mitt första köpte uti boden Åt sömmerskan. Nu har hon snö bland håren Och är, som alltid, hygglig, fastän dräkten Sett utaf andra kläder många släkten Och hunnit bli mitt andra under åren. S. ingen kan älska er högre än j a g! J a g ville d r a g a mig tillbaka, men Knappt finns ett ord, som ljuder mera skönt För den, som felat och känt ångerns plåga. För brottslingen, som straffets försmak rönt, Kan svar det bli uppå en viktig fråga. Från mången läpp som ångestskri det ljöd Den stund det vägde mellan lif och död. Bakfram.
Emellan de sålunda uppkomna vattenväggarne gapade ett djup, snarlikt en öppnad famn, som emot åskådarne utsträckte sina hvita, skumklädda jättearmar. Jenny lutade sig ovilkorligt framåt i namnlös bäfvan, liksom hennes själ icke velat förlora ett enda moment af den hänförande synen då halkade hennes fot på den sluttande hällen och i nästa stund spolade en väldig våg öfver den plats der den älskliga flickan nyss stått, en tjusande bild af den hyllning behaget egnar kraftens genius. Det vilda elementet röt af raseri att dess sköna rof gått förloradt, ty Jenny hvilade blek och mållös mot Birger Ros' axel. Denne hade, förtrogen med fallets egenheter, i det hotande ögonblicket med kraftig arm ryckt henne undan den öfverhängande faran och hoppat ett steg tillbaka med sin ljufva börda. Räddarens fötter sköljdes af det fräsande elementet. Den stora vågen vek tillbaka och fortsatte sin brusande gång, men de små rännilarne flydde i glittrande kaskader igen till den dånande Imatra-drottens fot, förmälande sitt nederlag och hans svikna förhoppning på det sköna rofvet. De slungades af den mäktiges vrede ögonblickligt i form af dunster högt upp i skyn, der de, upplösande sig i vänliga solstrålars famntag, för dessa täljde sagan om sin tillvaros skönaste och sista syn, den ljufliga menniskodottern som de, förenade med en väldig våg, velat röfva bort från jordisk fröjd och njutning. Nu dogo de gladt för det de icke lyckats. Men de goda luftandarne fläktade de små såsom ett uppfriskande duggregn öfver den räddade jungfruns marmorhvita anlete och aftonsolens milda strålar väckte snart ungdomens röda rosor igen till lif på hennes fina kind. Jenny slog upp ögonen och tackade sin räddare med en blick, som vattenoch luftoch solstrålsandar afundades honom, ty den var innerligt skön emedan den hade sitt upphof i ett rent och friskt, af kärlek och tacksamhet uppfyldt hjerta. De två menniskorna som nu hand i hand stodo der bredvid hvarandra på Imatras klippbrädd, hade båda nyss gifvit och mottagit stora gåfvor.
N:o 227 blef hvilande var den, att det skulle förekomma i sammanhang med den nu förevar, punkten uti betänkandena N:is 226 och 64. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg betänk. jN:o 227 böra föredragas i sammanhang med den nu föredragna punkten. Ropades ja och nej. Hr Rosenblad: Såvida icke R. o. Ad. vid bordlägg ningen af betänk. JN:o 227 beslöt att det skulle företagas i sammanhang med förevar, betänk., hemställer jag, om det är rätt att afbryta föredragningen af ett betänkande för att företaga ett annat. I saken kunde det vara likgiltigt; men måhända öro flere af R. o. Ad:s ledamöter, lika med mig, nu icke försedde med utlåt. A':o 227; och jag hemställer derföre, om det gör något till saken, att vi efteråt besluta lSa Den 8 Augusti e. m. öfver detta betänk., enär det icke torde betyda något, om vi beräkna femtio tunnor för mycket eller för litet. Frih. Gederström, Jacob: Jag anhåller, att Hr Ridd.Secretm ville upplysa, huruvida vid bordläggningen andra gången det beslöts, att betänk. N:o 227 skulle förekomma i sammanhang med 17 punkten uti betänk. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att utlåt. N:o 227 endast blifvit, på tvänne ledamöters begäran, ånyo lagdt på bordet den 1 Augusti. Frih. Cederström, Anders: Jag har blott velat upplysa Hr Rosenblad derom, att den som har betänk. N:o 226, äfven har betänk. N:o 227, emedan de begge finnas uti eli häfte. Frih. Tersmeden: För att häfva de scrupler, som uppstått hos Hr Rosenblad, vid företagande af betänk. N:o 227, nu i sammanhang med den i7:de punkten af betänk. N:o 226, föreslår jag, att denna i7:de punkt måtte hvila, för att förekomma i sammanhang med betänk. Hr Frih. o.
hvarje färg skola arken torka och sedan tryckas » Hvad ha vi nu i dag, » säger redaktören, » den på nytt för hvarje ny färg. Det blir veckor 3 december! Jag tror vi äro 4 dagar tidigare af dagarne, innan vi hinna till det slutet. än i fjol? Godt att vi började andra januari! » Och så bläddra vi alla genom de fina, färska Under hela denna tid har samtidigt på vårt numren; det frasar och det doftar. litografiska tryckeri arbetet bedrifvits med jul» Bara nu läsarinnorna bli nöjda, » säger nummersomslaget. Tidigt på våren redan verkredaktionssekreteraren. ställdes artistens eskiss; sedan ha våra litografer » Ja, bara de bli nöjda. ! » instämmer redär uppe reproducerat densamma på de nya, findaktören. slipade Solenhofenstenarne. För arbeten af denna art användes en särskild sten för hvarje färg, och Iduns jul nummers om slag tryckes vanligen i sex, sju färger. Det går nära en månad endast för att göra stenarne i ordning, och ännu längre tid sedan för tryckningen. Ty naturligtvis måste upplagan torka mellan hvarje färg, annars blefve det bara sudd af alltsammans. Nå väl, en gång ligga dock både omslaget och » innanmätet » färdiga för bokbindaren. Utanför de stora tryckerifönstren dansa då hvita flingor mellan Klara kyrkogårds nakna trädgrenar. Nu blir det ett falsande och ett häftande; mellanflin24 Vi finna, till vår oro, älskvärda läsarinna, huru dessa rader svällt ut till spalter, spalterna till sidor. Men i edert sällskap har tiden glidit så fort. Ännu skulle vi ju dock göra en visit tillsammans på våra tryckerilokaler. Den måste dock bli helt kort. Vi gå alltså tvärs öfver gården och stå då inför den stora tryckeribyggnadskomplexen, fyra våningar ofvan och cn under jord. I dess midt är inbyggd en fyrkantig, väldig ljusgård, dess fasad vetter åt Klara kyrkogård. Dc nedre regionernas svarta kamrar kanske intressera er minst; här bor portvakten vid sin gallergrind, här finna vi inrymda källare för koloch pappersupplag samt maskinrummet, från hvilket en 18 hästkrafters gasmotor förser hela etablissementet med drifkraft, och därifrån under den kalla årstiden värmen likaledes sprides till de olika lokalerna.
Öfversteboställe! vid Dalregemeulet INäs Rungsgård, af 2 dithörande ålfisken; N:o 48, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de Kamereraren E. M. Dali leri och Krigsrådet A. L. Hauffmans befrielse från deni ålagd ersättningsskyldighet, såsom conlrollanter å förre Krigscasseuren S. 11. Granströms uppbörd; N:o 45), i anledn. af väekl fråga om öfverlåtelse till staden Falkenberg af den Kronan tillhöriga tullbro öfver Elhraslrömmen; samt N:o 50, i anledn. af K. M:s nåd. propos., rör:de användandet af de under K. Statscontorets förvaltning ställde äldre deposilionsmedel. Ånyo föredrogs Statslltsk:s d. 2 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 51, i anledn. af K. M:s nåd. propus., rör:de användandet af en på Postverkets räkning i R. Sits Bank iniiesläende summa. Professoren Doctor Tbomanders och Hr Virgins vid della utlät, fogade reservationer upplästes, pä begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., sorn derefter yttrade: Jag är af reservanternas mening, att det icke är lämpligt öfverlemna denna summa lill Riksg.cont. oell hänvisa vederbörande att söka det åter, som möjligen kunde dem tillkomma. Det mäste naturligtvis föregå en embetspröfning, huruvida vederbör., som sig anmäla, äro berättigade alt medlen utbekomma. Denna kan icke tillhöra Riksg.cont., utan Postverket. Om Riksg.cont. inlälc sig i sådan pröfning, och vederbör, ägare ieke äluöjdes med Riksg.conl:s beslut; Ilo Den 6 November e. m. lins hvem skulle de sig besvära? Att besvära sig hos Konungen öfver Fullmäktiges i Riksg.coul. beslut vore lika olämpligt, som alt hänskjuta pröfnirigeu till R. St. Della bar också af en reservant blifvit anmärkt.
BankoUlsk. under Hr Reuterskjöld, Carl Leonli., beviljad 14 dagars ledighet, räknad från d. 27 dennes. Öppnades Hrr Electorers listor vid val af cn ledamot i Lagoch en ledamot i Ridd.Ulsk.; och befunnos dertill utsedde i LagU tsk o lie t: efter N:o 1505. Hr von Selli, fullm. Hr Munck af Rosenschöld, Thomas: N:o 2127. Hr Segerheim, fullm. Hr Munck af Rosenschöld, Thomas. Riddar hns-Utskollet: efter N:o 323. Frih. Rosenblad, Carl: iN:o 137. Gr Skjöldebrand, August Fredrik. Öppnades Hrr Electorers lista vid val af en ledamot alt inträda i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. under ordinarie ledamoten N:o 102. Hr Oxehufvud, Olof Philip, beviljad 14 dagars ledighet, räknad från d. 17 dennes; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 262. Frih. Klinkowström, Rudolf Mauritz. Öppnades jemväl Hrr Bänkmäns lista vid val af 2:ne Electorer efter N:o 119. Frih. Lybecker, fullm. Hr Pereswetoff Morath, Anders Wilhelm, och N:o 1662. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm; och befunnos hafva dertill blifvit utsedde: N:o 296. Frih. Ruuth, fullm. Hr Silfverstolpe, Fredrik Otto, med 20 röster och — 1318. Hr Stjerneld, fullm. Hr Oxehufvud, Tönnes, med 20 röster, efter lottning med N:o 1861. Hr von Hartmansdorff, Aug., som erhöll lika antal röster. Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.Utsk. inkomne förslag till R. Sl:s und. skrifvelser till K. M., nemi.:
Om nu till en Domsaga, der denna praxis gäller, kommer en extra Domare, som, med föresats att hålla sig vid Taxan och ej skrifva vidlyftigare än sig bör, likväl uppgjort accord med ordinarie Domaren, att betala visst för hvarje Ting, efter de inkomster, Den 7 Maji e. m. »59 som det vanligen inbringar, så måste den extra Domaren, som icke kan känna Principalens maximer att erhålla inkomst, antingen förlora på accordet, eller emot bättre öfvertygelse förnedra sig att följa den gamla vanan på stället. Äfvenledes blir, enligt detta löningssätt, Domarens fördel beroende af, att låta emot lösen utskrifva mera, än som verkligen behöfves. I detta fall torde jag ej bora gå efter exempel längre, än till dem, som finnas i Utskottens eget Betänkande. En Ledamot af Hedervärda BondeStåndet bar fästat uppmärksamhet på obeliöfligheten af, att utskrifva Lagfartsoch Inteckningsprotocoll, då det icke serskildt begäres. Icke desto mindre hafva Utskotten bibehållit skyldigheten att utskrifva och lösa dessa Protocollsutdrag, hufvudsakligen af det skäl, att, om original-handlingarne fÖrkommo, det vore nyttigt att hafva en afskrift deraf. Jag hemställer, hvad behof kan göras af t. ex. utdrag af Lagfartsprotocollet, som innehåller köpebrefvet, dådetta Protocoll förvaras så vid UnderRätten, som i HofRätten, hvarest man således alltid kan erhålla afskrift deraf, när man det önskar; då man sjelf innehar köpebrefvet i original, med de påskrifne uppbuden, deraf afskrifter kunna tagas för intet, så många som helst; då contenta af detta köpebref uppläsas från hvarje Predikstol inom Häradet uti de årliga Uppbuds-fÖrteckningar 17* - a6o Ben 7 Maji e. m. ne; dä slutligen köpebrefvets innehåll upptages i fastebrefvet, sorn utskrifves oell äfven förvaras vid Häradsoch HofRätt.
Ännu qvarstående vid den öfvertygelse, som jag vid 1818 års riksdag uttalat och som jag alltsedan vidhållit, nemi. att oöfvervinnerliga hinder möta för den Svenska producenten, att med bergning för sig och sin familj mäta sig i produetion med utläudningen; — och rysande för den tanke, att taga brödet från sina egna producenter för att skänka ulländningen en större vinst, vidhåller jag behofvet af skydd för våra näringar, oaktadt våra s. k. liberala, utgående från det systeme att allt bör gifvas åt individen och ingenting åt Staten, behaga stämpla ett sådant skydd med namnet af förhatliga prohibitivlagar. Jag anser ingenting sämre, än att stifta lagar, som icke åtföljas af tillräckliga controller, och häraf följer också, att jag i förevarande hänseende ifrar för bestämmandet af allvarsamma controller. Sunda förnuftet säger alt controllerna måste rätta sig efter naturen af de brott, hvilkas förekommande man dermed afser, och denna natur kan vara af den beskaffenhet, att uppoffring af individens rätt erfordras för det allmännas väl och säkerhet. Till sådana uppoffringar räknar jag husvisitation, hvilken jag medger vara ett ondt, De n i A pri I e. ra. 81 ondt, men elt oundvikligt ondt, såvida man vill liafva lagarna eltei leida, och vill man icke det, då har man orätt uti alt stifta lagar. När jag således icke kan annat än vidblifva beliofvet af husvisitationsrätligheten, starkes jag i denna öfvertygelse ännu mera deraf, att i det land , der den författare först framträdde, på hvilken hela den lil tia-liberala tull-lagstiftningen stödjer sig, nemi. Adam Smith, har likväl Regeringen ännu i denna dag icke funnit för godt att antaga hans läror. SA väl i England som i Amerika finnas ännu förbud, och dessa förhud äro åtföljda af controller. I afseende på detaljerna af förevar, förslag förenar jag mig i de partiella anmärkn.T Hr Prytz afgifvit och begär af sådan anledn. återremiss, men uti hans hängifvenhet till det s. k. fria tullsystemet instämmer jag icke.