Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men utan att vilja bestrida behofvet af lönetillökning äfven för dessa sednare, finnér likväl Utskottet betänkligt att, sedan samtlige, den 8:de Hufvud-Titeln tillhörande, löne-stater blifvit af Rikets Ständer pröfvade och bestämde, nu föreslå åtgärder till förändring af samma stater; och då uppenbart är att, om vid Riksdagens nära förestående slut dylika framställningar, som den förevarande, af Rikets Ständer godkändes, sådant måste fördröja Riks-Statens afslutande och Riksdagen sålunda komma att ytterligare förlängas, hemställer Utskottet, att ifrågavarande motion icke må af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 25 Januari 1858. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1858. Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Jan. 18S8, kl. 2 e. tn. Utlåtande, i fråga om användande af en del utaf brdnvinsbr anning s-afgiften till de lägre undervisning s-verkens och folkskolornas behof. (R:gs Afd.) Med erinran om den allmännare håg för kunskapers inhemtande, som de lägre undervisnings-verken och i synnerhet sjelfva folkskolan bland allmänheten väckt och hvaraf välgörande verkningar redan visat sig, har, för att de vid elementar-läroverken anställde, merändels svagt aflönade, lärarne måtte komma i en mera oberoende ekonomisk ställning och derigenom blifva i tillfälle att med odelad kraft verka för sitt maktpåliggande kall, Riksdags-fullmäktigen Gustaf Larsson från Stockholms län, uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion, föreslagit, att en fjerdedel af den till Statsverket ingående bränvins-brännings-skatten måtte få användas för de lägre undervisnings-verkens och folkskolornas behof samt alltså för detta ändamåls befrämjande, i förhållande till folkmängden, fördelas mellan städerna och socknarne på landet. Genom de under innevarande Riksdag fattade beslut, till följd hvaraf för folkundervisningens befrämjande kommer att ytterligare användas ett årligt belopp, motsvarande hälften af den under allmänna bevillningen ingående personliga skyddsafgiften och vid regleringen af Riks-statens 8:de
En sådan författning ur, efter mitt förmenande, till sin grund oriktig. Våra lagar innehålla i allmänhet att ingen kan tvingas till någon tjenstgöring, utom till fäderneslandets försvar. Är det då skäl, att innehafvare af skattejord skola vara tvungne att bestrida en tjenst emot deras vilja och ofta utöfver deras förmåga? Jag har haft sådan erfarenhet. Då en fjerdingsman måste inkallas till cancelliförbör för underlåtenhet i sina skyIdigheters uppfyllande, sade han vid förhöret helt öppet: ”Jag kan icke skrifva, huru skall det då vara möjligt för mig att uppfylla de skyldigheter, som mig åläggas. Jag har icke råd att hålla en annan i mitt ställe. Hvad skall då blifva följden annat än mitteget förderf. Under sådant förhållande är det obilligt att, på sätt man vid denna riksdag yrkat, icke betala personer, som utöfva kronofjerdingsmans-befattningen, ulan ålägga henne personer, som dertill hvarken hafva förmåga eller förmögenhet. Lika obilligt som det är, att fordra en sådan tjenstgöring af en stackars bonde, hvilken icke kan skrifva och jemväl saknar penningar att betala en annans biträde, lika olämpligt vore det att fordra sådant af mången annan, som kanske ej vore i bättre villkor, t. ex. en f. d. landshöfding, som hade ett litet hemman. Om bonden vore för litet van alt skrifva, så torde den som varit K. befallningshafvande, befinnas för mycket van att styra, för att villigt utföra de ringaste verkställighetsåtgärder. Detta om saken. Det öfriga rörer frågan hvem som skall betala f]erdingsmännen. Jag är af den mening, som jag tror att Hr von Troil yttrat förut, att fjerdingsmännen böra aflönas af Staten och icke af den ena eller andra hemmansägaren. I det fallet böra säterierna icke åläggas någon ny beskattning, ulan utgöras efter de allmänna grunder, som för bevilln. eller andra skattebidrag i Riket gälla, då säterier samt rå-och rörs-hemman få deltaga i denna utskyld på samma sätt som i bevil 1— ningen, men icke annorlunda.
Kongl. Maj:ts Nådigå Proposition till Rikets S änder, angående ändring af 8, 9 och 10 §•§. samt förklaring af 2 §. i j7 Capillet IiandelsBalken, gifven den 1 Mars 1834* S, D. Föredrogs och remitterades till B an co - Ut sko tteti Kongl. Maj:ls Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående tillökning af Lånebidraget till Manufactur-Discont-Fonden, gifven den a5 Mars i834. S. D. På derom väckt fråga, beslöt Ståndet, alt i en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla om Riksdagens förlängande på en månad utöfver den i RegeringsFormens 109 §. bestämda tid och inbjuda de Resp. MedStånden att i samma beslut instämma samt anmoda Eaapeditions-Ut skottet} alt förslag till den underdåniga skrifvelsen uppsätta. S. D. Vid förnyad föredragning, bifölls Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 3, angående Herr Erik Lejfflers motion, om underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att bränvinsbi änningen vid instundande Maji eller Junii månads början måtte varda inställd. S. D. Vid förnyad föredragning, biföllos Allmänna Besvärsoch Oeconomie-U/skotlets Utlåtanden, N:o 4> i anledning af vackt fråga, om upphörande af det så kallade Hemförare-Båt-Gillet i Götheborg, N:o 5, i anledning af väckt motion, angående requirerande och forslande af slämpladt papper ifrån hufvudstaden lill landsorterne, N:o 6, i anledning af väckt fråga, om skyldighet för Uppbördsman, att vid KronoUppbörden emottaga söndriga Bancooch Riksgäldssedlar, och N:o 8, i anledning af väckt motion, om rättighet för Askersunds Stad, att årligen hålla en marknad, till enskild fördel för nämnde Stads Borgerskap. S. D. Föredrogs ånyo oell återremitterades:
Den 19 Dftober od) 9 Sftopember nämnDe år å Dega förflag meDDelat 2Def; nåDtga flaDfäflelfe, fontina följanDe tillägg eller föränDrmgar i ©ruttDlagarneP jtaD* ganDen, meDelfl l)milfa De förut raaranDe äro, i motfraaranDe Delar, till all fraft od> raerfan uppt)äfne, att f>äDanefter fåfom ©runDlag gälla. 4- ©eönate perto&cn. 2>nl)emte Dorf, i De fall, l)är neDanföre fraDgaé, tutDerrättelfe od) råD af ett 0tatö*3våD, f>raartill konungen fallar od) utnämner funnige, erfarne, reDlige odj allmänt aftaDe inföDDe 0raenjte Sftän af Den rena <5oan* geliffa Säran. §. 17. konungens SDomörätt ffall uppDragas £olf af jottom utnämnDe lagfunnige än, brailfa fullgjort *£)ögjta 5)omjfol. 4 §. 22. litt #ögjta ©omfiolen — <Sj må flera än Étta ^eDamö* ter på en gång tjenfigöranDe wara. §. 34. ©ebnare pertoDen. ©tats^nTinifier eller ©tat6*kåb må icke tillika annat ämbete utofvoa, ej ellet* några inkomfker
Ilar nu likväl en fraclion af Riddarhuset tagit sig eller fått en rätt alt särskildt petitionera Konungen under riksdag, så måste äfven en annan äga en lika beskaffad, ty att antalet af comile-ledamöler var större sisth* Lördags för den ena meningen än för den ancha bevisar ingenting. Hvem kan vela, om icke en mot-adress af oss får många flera underskrifter än den de 162 beslutat, i fall vi vända oss till den stora mängden af sansade medborgare inom adelsclassen? Nog af, för min del får jag nu, på grund af det ofvananförde, härmed högtidligen förklara: l:o Att så vidt reservationsrätt kan gå, jag i allo reserverar mig emot uppträdet den 8 Febr. på Riddarhuset och emot det då genom votering fattade s. k. beslutet; 2:o Alt jag protesterar emot den, af 162 ledamöter af detta Hus tilltänkta adress lill K. M., så framt de icke, med egenhändiga underskrifter derå aflemna densamma i sina egna namn och icke å R. o. Ad:s vägnar; och 3:o Att i hvilketdera fallet som helst, jag förbehåller mig och Den 12 Februari. 329 och hvarje annan medlem af Adeln så inom som utom Riddarhuset alt få i und. till K. M. ingå med mot-adress. Då nu öfverläggningen förklarades fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle Frih. Cederströms anhållan, att hans ifrågavar. reservation malte få åtfölja den af R. o. Ad. beslutade und. skrifvelse lill K. M., ang:de bibehållandet af R. o. Ad:s gamla arfsoch giftorätt. Ropades starka nej, blandade med några ja; hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklafade, det han uppfattat svaret såsom afslag å Frih. Cederströms anhållan.
Den andra klassen omfattade ali annan redskap oell ansågs binna 3 gånger så hög afverkning, som den förra. Detta beskåttningssält, hvilande på samma grunder, som det i Sverige allt sedan 1835 följda, ehuru i flera klasser invecklade, kunde icke af kommitteen förordas. Ett annat beskåttningssält vöre det, sorn allt sedan år 1820 funnes infördt och följdt i Preussen, ecb som blifvit antaget i Österrike, Sachsen, Danmark, med flere länder, nemligen beskattningen af mäskekars-rymden. E11 af kommitteens ledamöter, Kammarherren Friherre A. Raab, hade ock, såsom ett utaf andra länders erfarenhet pröfvadt ändamålsenligt sätt för bräll vinsbränningens beskattning, förordat dess tillämpning äfven här i landet å fabriksbianning, oell för detta ändamål utarbetat derpå hvilande fullständigt förslag till förordning för bränvinsbränning såsom fabriksrörel se. Ehuru visserligen detta beskattningssätt vore förenadt med olägenheter, särdeles hvad anginge de kontroller, som deraf skulle blifva en följd, skulle dock kommitteen ej tvekat alt med nämnde ledamot förena sig i framläggandet af detta förslag, om icke kommitteens pluralitet ansett företräde böra lemnäs åt ett annat på vetenskaplig grund hvilande sätt för beskattningen, hvartill förslag af Professoren Pasch blifvit framstäldt och i bans ofvahåberopade särskildta yttrande motiveradt, nemligen: att beskatta tillverkningen efter uppbettnings-ytan af den ångpanna, elier, der sådan ej användes, af den mäskpanna, som till bränvinsbränningen begagnas. Ett härpå grundadt beskattningssätt bade den stora fördelen, att icke allenast säkert träffa den verkligen åstadkomna qvantiteten bränvin, utan ock att i tillämpningen vara ytterst enkelt, då man endast beböfde uträkna uppbettningsytan och påföra den bestämda afgiften å hvarje qvadratfot af densamma. I afseende å afgiftens belopp, kunde kommitteen icke tillstyrka, att det måtte blifva högre, än att fabriksbränningen må kunna bestå vid sidan af bränvinsbränning i usta klassen.
— SBeb ocf) ljus för gäftningS» od) @avnifonS»orterna . 14,000: — ©frifstnaterialtcr od) ©epenfer för ÄrigS»€ollegium 4,500: — SSärfningS» od) SlccapitulationS»penningar ”Sen föreflagna tillökningen i arliga utgifterna unber benna titel uppgår, obcräfnabt be i attbra rummet uppförbc utgifter, tillfammanS 80,400 3Ubr, efter afbrag af minpkabe poficr i penningar, till ett fammanräknabt belopp af 427,679: 37. 8. hroarifrån boet afgår roärbet af mmjfabe 667 tunnor fpan* mål in natura a 5 9t:br 3,335: bå fålcbeS återflår tillökning i bet (jeta 424,344: 37. 8. hroarförutan 8 fpanmalen unber lönerne likalebeS uppkommer en tillökning af 4811 tunnor.” ”3 affeenbe på be utgifter unber 3:bje J?ufroub>titclit, hwilka erforbra anflag för en gång, förekommer, att SKikctS ©tanber roib febnafte SiikSbag anmifat för egentliga SörfroarS.-roerket tiH (anbS ocf> fjös en fammanlagb fumma af 2,820,000 9k:br, famt beputom färflilbe anflag för allmänna ©arnifonS^SjukljuS.-Spggnaben i hufmub flaben, äfroenfom för Anbra ©arbctsOiaflern.' SBpggnab. Af förflnämbe anflag l)afnsa tillfammané 2,442,000 9t:br blifroit biöponerabe för götfroarö*3Berkct till lanbS, nemligen: Sill &rigS om hufmub.-bpggnaberna fkola kunna än?
(R:g:s-A.) Uti ett till II. R. o. A. ingifvet Memorial, har Hans Exc., Herr Grefve De la Gardie, Jacob, å gamla Bolagets för nämnde Stenkohlsverk vägnar, anhållit, att sorn detta Bolag uppfyllt det villkor, 1823 års St:r behagat utfästa för Bolagets rätt till StatsVerkets fordran i frami. En af Rikets Herrar m. m. Herr Grefve Ruuths Sterbhus, utgörande, vid 1823 års slut, ett belopp af 199,560 R:dr B:eo samt derå löpande ränta, som då skall afskrifvas och på Interessenterr.e i gamla Bolaget öfverlåtas, Interessenterne måtte utbekomma den del,'så i Capital, sorn ränta, utaf desse medel, hvilka, under loppet af tiden till StatsVerket blifvit inbetaide af frami. H. Exc. Grefve Ruuths Sterbhus, samt rättighet att framdeles lyfta det öfriga, i den mån penningarne, enligt villkoren i Skuldsedlarne, inflyta; hvilket Memorial blifvit, tillika med de af Hr af Uhr, Carl David, i detta ämne meddelade upplysningar, till StatsUtskottet remitteradt. Den af nya Bolaget för ifrågavarande StenkohlsVerk valda Direction har jemväl till StatsUtskottet inkommit med en under den 3i sisth Januarii författad Berättelse, och dervid fogade RäkenskapsUldrag, samt följande fem tryckta Bilagor, nemligen: ilo Anmälan om villkoren för ny Actieteckning till deltagande uti Höganäs StenkohlsVerk. 4?.6 Ståts-Utskottets 2:0 Directionens under den io Maji 1826 till Interes» senterne uti nya Bolaget afgifne Berättelse. 3:o Gruf-Ingenieuren i Edingburg m. m.
Herr Lock yttrade sig wilja afstä fran wotrang , vm det blefwe Ridderstapet och Adeln öppet akt öfverlägga vm särskilta Aniklar c>f Stais-regls^ rings försiagen, säsom Skånska Wargeringen m. fl. Härefter hördes blandade discurfer, som ej kunde fattas till Prokvcoller. Herr kaklnma. förklarade sig ej kunna godkänna denna proposition, emedan den innefattade dea föreslagna y:ds hufwud-titeln ; men i händelse Riddcrstapet och Adeln denna proposition för öfrigt bifölls, förbehölle han att rättigheten till öfwerläggning om anslag till ve sörtjente Finsta Officerarnes underhäll icke derigenom mätte wara Ridderstapet och Adeln betagen. Herr Lock och Friherre 8tae1 frägade om me» ningen wore att discutzion öfwer frägan om Skånsta Wargeringen skulle, oaktadt denna proposition Mages, wara Ständet obetagen, L, hrvilket fall han trodde sinnena latt kunna förenas. Härtill ropades af mänga Ja, och Herr Landtmarstalken förklarade sig likaledes sa anse saken. Fri. ni4 Den sr Zebruarii. Friherre Stael. Dä Herr Grcfwen och Landtmarstalken medgifwit wär rättighet an ventilera om Skånsta Wargeringen, som Utgör en af Subdivisionstiklarne, sä följer ock. att wi fä ventilera om hwarje rinder Hufwud-tiklarne uptagen särstilt detailie-, och mot detta wilkor har jag ej nägoc emot propositionen att påminna. Eli och annan yrkade att AnstagS. Summorna för hwarje Hufwud-tikel icke mätte wara inbegripna i propositionen. Grefwe ve la 6sr6ie. Mängen torde kan hända tro, att om den nu förestagna voterings-proposi tionen godkändes, stuste det wara Ridderstapel och Adeln med detsamma betagit att öfwerlagga om Stats-regleringens detailler:
Gammalt ylle och ull emottages till spanad, väfning af såväl handsom maskinväfda tyger, äfven passande till gardiner. Schalar, filtar, doffel, utmärkta kläden till herrkostymer m. m. OBS.! Hvar oeh en får sitt ylle tillbaka i form af garn eller väfnader. OBS.! Spånadsafgiften den billigaste här på platsen. [2266] K Hildur Andersson. 12 Klara Norra Kyrkogata 12, Gardiner, N ä s d u k a r, Portierer, D u k t y g e r, Piquéer, m. m. U * - tm orimligt billiga priser. &lt;^t| [2G22] Sysslomannen. Ett rikhaltigt lager af G0SSo. Flickkläder för alla åldrar, bättre och enklare. Kläder sys äfven, då tyg tillsläppes. Nancy CederberST * 24 Vesterlånggatan 24. psiii / I DU N 18Ö0 515 örjer genom fullt kompetenta personer uppköp i alla möjliga branscher gratis ms abonnenter och för uppdrag åt andra mot en obetydlig ersättning. skickas mot efterkraf genast) mot fraktkostnaden. Grårda. G å r d a Dubbelt porto torde medsändas. S t ä r k e l s e. Min nya priskurant öfver rikhaltiga förråd af plantskole-artiklar är nu utkommen och tillsändes franko. Helsingborg i sept. ] 2699] N. P. JENSEN. (brun). I parti hos John Blomberg &amp; C:i, 16 Lilla Nygatan, S t o c k h o l m, samt i minut hos hrr specerihandlare. Från Grenna Plantskolor försäljas utmärkta Bärbuskar, Parkträd och Parkbuskar. Priskurant på begäran franko. Fruktträd, Alfr. Nilsson, Grenna .. [2492] Emalj — se Idun N:r 38. Emalj — for möbler Emalj — för lyxföremål Emalj — för kökssaker. Emalj — för lavoarbleck Emalj — för baljor. Emalj — för allting Aspinalls Emaljfärger användas med glädje och framgång bland tusentals familjer öfver hela landet.
»Jaså, du svär, din oförskämda pojke!» ropade läraren, steg upp och gick bort och nöp honom ganska eftertryckligt i örat. »Du tillåter dig att svära öfver Horatius. Det är inte nog med, att du hela vintern har varit så lat och oefterrättlig, att du går och skaffar dig underbetyg till examen; nu skall man inte häller kunna få dig att inhämta hvad du försummat, i sommar! Men kan du inte ditt pensum till klockan fem, så får du inte lof att gå och bada med de andra gossarne i kväll; – nu vet du det!» Gossen svarade endast med att uppstämma ett tjut af vrede och förargelse. »Stackars gosse!» tänkte Glädjen, »om jag bara finge lof att ta honom;» men hon vågade icke, hon började bli rädd för människorna. Hon såg, huru gossen åter med slocknad blick fortsatte sin läsning. I ett annat rum sutto två unga flickor och sydde. Den ena fållade långa tygremsor på en symaskin, den andra lade dem i en oändlig mängd små veck och sydde fast dem med täta stygn. »Tror du vi bli färdiga i dag?» frågade den ena, som lade vecken. »Det tror jag knappt,» svarade den andra med hög röst för att döfva maskinens rassel. »Vi skola ju ha garneringar ända upp till lifvet. Jag har sett det i den sista modejournalen.» Den andra kastade en längtansfull blick ut genom fönstret. »Det är en härlig dag ute! Det skulle nog vara skönt, att ligga i höstackarne och se på skyarne,» sade hon med en suck. »Det ha vi verkligen inte tid att tänka på,» svarade hon vid maskinen och lät den rassla vidare som ett järnvägståg. »Eller vill du kanske nöja dig med din gamla hvita klädning till bjudningen i morgon?» »Nej, tack skall du ha!» svarade den andra och började åter sy af alla krafter. »Får jag inte min klädning färdig, så går jag inte alls med.» Glädjen slog sakta med rosenrankorna mot rutan. Hon ville förmå dem att se upp från arbetet. Men de lyfte icke på hufvudet, icke ens då gudinnan tog en hel handfull rosor och kastade den in genom det öppna fönstret.
— Det är ganska ovisst, huruvida kopparverket kommer att fortfara i samma klena tillstånd hädanefter sorn hittills. Jag torde på motsatsens möjlighet få anföra ett exempel från Grödariket: Kär jag år i8>6 kom andra gån gen till Norrige, befanns Kongsbergs silfververk i det förfall, att Storlhinget med Konungens tillstånd utbjöd nämnde verk till salu, hufvudsakligen emot det villkor alt köparen skulle underhålla den mängd af fattighjon, som grufarbetare efterlemna! till lunga för Staten; meninga antagliga anbud erhöllos. Grufvan måste alltså bearbetas för Statens räkning, på det att man, genom sysselsättning åt arbetspersonalen, skulle förlora mindre, än om hela denna rneuniskoskara underhålles utan arbete. Härigenom inträffade emed leilid, att nya malmtillgångar upptäcktes, hvarigenom gruf - Den a/j April (. m. van lemnade en afkomst, som nu fir betydlig oell för Staten särdeles vinstgifvande. Huru vel man val, om ej samina förhållande möjligen kan inträffa vid Fahlu grufva? och månne Ständerne handlade l ätt, om de på förhand borttoge de tillgångar, som bolaget äger, samt derigenom gjorde det oförmöget att kunna arbeta med drift. E. o. Ad. har förut afslagit betänk. N:o a35, — det första som Utsk. i denna fråga afgaf. —Jag hemställer, att R. o. Ad. ville göra likaledes med detta N:o 4^9, samt att det måtte blifva vederbörande kolgifvares ensak att tvista med Fahlu grufvebolag bäst de gitta, utan att Staten uppträder såsom målsman för vissa medborgare emot andra, hvilket ej kan blifva annat än förhatligt. Gr. Frölich: Det var mig ingalunda oförväntadt, att Hr von Hartmansdorff, då han begärde ordet för att yttra sig i en sak som rörde privilegier, skulle förfäkta ett sådant ; men han har tillika sökt gifva denna fråga en färg, som skulle Ständerne obehörigen hafva åtagit sig något målsmanskap för ränlegifvarne.
Och att bli kock var något, som Petter ansåg för en ännu större skam än att bli kronvrak. När han nu stod och väntade tillsammans med de andra, skämdes han, värre än han någonsin hade gjort förr. Det där förfärliga ögat, som han inte en gång kunde lära att titta rätt, brände honom, som om han haft en stor böld midt i ansigtet. Och när han skulle fram, hörde han, hur det gick en fnissning genom hela rummet. Länsmannen var en stor, fryntlig karl med ett godmodigt ansigte, som han försökte lägga i de barskaste rynkor för att ingifva respekt, och en godmodig själ, som innerligt njöt af detta årligen återkommande uppträde, då han riktigt kunde få följa sin hjärtas lust att rejsa med de satans bassarna. När han såg upp och fick se den olyckliga fysionomi, som Petter vände emot honom, där det ena ögat stirrade framåt och det andra såg rätt upp i taket, och som blef ännu olyckligare under Petters ängsliga bemödanden att titta lika med båda ögonen, bröt ett leende igenom den barska minen, och i det han vände sig till doktorn, sade han godlynt: – Det var mig en fan att se ut. Petter tyckte, att han kunde sjunka genom jorden. Men doktorn bara såg på honom med en mönstrande min och yttrade kallt och likgiltigt: – Kasserad. Petter stod kvar och glodde i olika synvinklar. Han förstod inte, hvad som menades med att vara kasserad, och han väcktes ur sina funderingar af länsman, som ropade: – Adjö med dig, min gosse. Hör du inte, att doktorn säger, att du slipper exercisen. Gå hem och var glad. Stig upp om mornarna och öfva dig, så kanske du lär dig att titta rätt till en annan gång. Petter gick sin väg, medan han hörde, hur skrattet genljöd omkring honom. Och då han inte var angelägen om sälskap, beslöt han att gå ensam hem, efter han ändå var den enda på gården, som hade blifvit kasserad. Ty nu visste han, hvad det var. Men han tyckte ändå, det var underligt, att ingen hade frågat mer efter hans öga. Det var aldeles, som om det inte anginge nå’n människa.
Att nöjets gud han är, en stund han glömmer bort; Men ack! för verldens frid hans glömska är för kort! Han besinnar sig, och hämnas; derigenom uppkommer kärleken till Atis, och med detsamma anledningen till Dianas ovilja. Slutligen låter den stränga gudinnan henne stingas af en giftig orm: men Atis utsuger giftet ur såret, och hon återvaknar ur en dödlik dvala. Jag kan ej neka mig, att ur berättelsen derom anföra ett stycke. Nu lifvets strålar re’n på bägges ögon stöta; På engång öppnas de, och strax hvarannan möta. Det är den största skänk, som Himlen oss kan ge, Att få med dagens ljus det, som man älskar, se. Bestörtning, glädjeskri och suckar dem förvilla: Man endast hör de ord: ”min Atis! min Camilla”! De tro ej, hvad de se, de frukta skiljas åt; Och liksom smälta bort i nöje och i gråt. Om deras späda lif de trogna armar linda, Att, om de dö på nytt, sig in i döden binda. ”Min Atis”, ropar hon, ”mitt lif! mitt enda väl! Du gör mitt väsen nytt, och du rår om min själ! Ja! till de Dödas land jag redan hade flyktat, Och dagens sälla ljus för mig var evigt lyktadt. I töcken och i rök jag gömd och insvept var; Men, Atis! jag din bild till sjelfva afgrund’ bar. Min saknad lefde än: der alla själar rasa, Der ständig dödskamp föds utaf en evig fasa, Tartaren blef bestört, så snart jag viste mig; Dess jemmer vid mitt qval sågs liksom sakta sig. Sjelf de fördömdas hop, uti ett haf af lågor, Af ömkan rördes upp och glömde sina plågor. Nu kom jag till de rum, der Dygden hvilar sig: Min Atis! tänkte jag, här bör jag finna Dig. Men fåfängt var mitt hopp: de elyseiska parker Mig syntes, utom Dig, blott torra ödemarker. Min vålnad ökte ej de sälla dödas tal, Som i en evig frid förglömma jordens qval. Jag ensam med min sorg i glädjens hemvist stridde;