Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prest - Ständer wid Urtima Riksdagen j Orebro den 17 Junii 1812. S-D. kemnade Prest-Ståndet sitt bifall till Stats - Utskottets den rz Jnnewarande Junii va Bordet lagde Betänkande: Angående af Kongl. Majst uti Desi Nadina Proposition af den 13 April i8röstade StatsAnsiag under Riks,Statens Första, Andra, Tredje vch Åttonde Hufwpt», Titlar. Dt supra. kx krotocoUo, D. stlwHUlSt. Utdrag af protocollet, hältet hos ^ögrvZrd. Orest-Ståndet wid Urtima Riksdagen i Örebro den 17 Junii 1812. SD(§ster öswerläggning om det, i anledning af Kongl. Maj-ts Nådiga Proposition, angående förändring i Utstrifnings-sättet af det fastställda För, stärknings, Manstapet, tillförordnade Serskilda Ut, stotts den rz:de dennes pä Bordet lagde förnyade Memorial, rörande de underdåniga önskningar, hwilka Utskottet ansett Riksens Ständer böra bifoga deras underdäniga strifwelse till Kongl. Masit i detta ämne; blef samma Memorial af Prest - Stam det bifallit. Ut supra. kx krotocoUo, ^.17. Almguist. Den 17 Junik. 715 Utdrag afprotocollet, hältet hos HZgwZrd. prest-Ständer wid Urtima Riksdagen i Orebro -en 17 Junit r8»2. SD. kemnade Prest, Ståndet sitt bifall till Stats-Utstottets den rz:de dennes pä Bordet lagdt Betänkande, Rörande tillökning i Hars Kongl. Höghet Kron-Prinsens Stats,Summa, till fulla ioa,c>L« Riksdaler. Ut supra. Lx krotocoUo, 17. ^ImHuist. Utdrag afprotocollet, hället hos >A5gwZrd. prest-Ständer wid Urtima Riksdagen i Örebro den 17 Junii 1312.
Maj:ts Nådiga Proposition, angående ny Stängsel-förordning och Kongl Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående Rikets mått, mål och vigt, besvarade uti Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande N:o 14> Betänkande N:o 33 och Utlåtande N:o 46. Herrar Friherre af Nordin C. J.; Friherre Reutersköld j A. D.; Hammarhjelm _, C. F; Bruncrona _, G. A; af HarmensH. O; Biskopen Doctor Hedredj Biskopen Doctor Lundblad_, Contracts-Prosten Afzelius_, Doctor Hvasser j, Doctor Elfström Doctor MorenBorgmästaren Helledaij och Riksdags-Fullmägtigen Petter Andersson från Hallands Län hafva i förestående reservation sig förenat; Herr Biskop Hedren, med det tillägg, att H:r Biskopen ansåg af Utskottet intet annat skäl kunna grundlagligen anföras för återlemnandet af remissen, än blott det, att målet icke hör till Banco - Banco-Utskottets Memorial JV:o 5. 5 Utskottets bofattning, samt att ali på andra skäl grundad motivering vore en öfverträdelse af Grundlagen. Mars: Herr Troil Ej som vid omröstningen till förestående beslut varit frånvarande, begärde att äfven få antecknad sin Reservation emot samma beslut i denna Iråga, såsom efter Herr Troils öfvertygelse högst Grundlagsvidrigt, da Utskottet derigenom undandragit sig alt deltaga uti beredningen af en författning, som rörde sjelfva hufvud-grunderne för Banco-Verkets organisation.
Det är denna hrottets allmänt farliga natur, som ej kunnat undfalla Utskottets uppmärksamhet, och som hos Utskottet stadgat öfvertygelsen om otillräckligheten af ofvanberörde straffpåföljd, den enda, som emedlertid af nu hefintlige straffbestämmelser är tillämplig på ifrågaställde brott. Då Ulskottet, som följaktligen anser allmänna säkerheten påkalla ett strängare straff för oftanämnde brott, än det, som, i saknad af serskild bestämmelse, hittills derför ådörnts, nu går att inför Rikets Ständer framlägga det förslag, som, enligt Utskottets omdöme, kommer alt afhjelpa den anmärkta bristen i lagstiftningen, får UtskoLtet tillkännagifva, att det sökt göra straffbeslämmelserne sådana, att vid deras tillämpning brottets alla modificationer kunna afses och rättvisans fordran såmedelst uppfyllas. Utskottet föreslår alltså vördsamligen, det måtte Rikets Ständer besluta utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, som följer: Hvar, som eftergör eller förfalskar sedel, som inom Riket, med behörigt till stånd, af enskild bank utgifven är för att såsom penningar gä och gälla; straffes med arbete å fästning frän och med ett till och med i re är, efter omständighet er ne, samt vare ärelös. Den, som ut pr änglar en sådan sedel, den han vet vara falsk, samt derför tillnarrar sig penningar eller varor, vare jemväl ärelösr och dömes till fästnings-arbete från och med sex månader till och med ett år, som gerningen är till; ! men varder bedrägeriet yppadt innan någon derigenom lider skada, böte utprånglaren fyratio daler och miste dertill äran, om hrotlet det förtjenar. Stockholm den a5 Nov. i844« Lag-Utskottets BetänkandeN:o 4°> 5 N:o 4°' Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Not, kl, 5 e. ra. Betänkande, i anledning af väckt motion om vissa förändringar i afseende på renovation af Under-Rätts dombok.
Astley gick, och då han kom ned till vattnet, syntes verkligen en svart punkt, som allt mera närmade sig, och vägledd af Astleys mörka konturer emot strandens gula sand, landade snart en båt med trenne karlar, i den lilla bugten nedanför det gamla skjulet. Gordon hade haft rätt; det första ord, Astley hörde från båten, bevisade, att det var franska sjömän, som varsamt nalkades den fiendtliga kusten. Tio minuter derefter hade han med deras hjelp fört sin sårade vän ombord och anbefalt honom i deras vård. — Om det blir dig möjligt, Gordon, så skicka en förklaring öfver din olyckliga duell med Hawerfield till England, för den stackars karlens skuld, hvilken man här misstänker att hafva dödat honom, — sade Astley, omfamnande ännu en gång sin första vän på Englands jord. Den stackars Gordon hörde honom likväl icke, han låg sanslös på bottnen af båten; smärtan af hans sår, då man bar ned honom till stranden, hade låtit honom förlora medvetandet, och om den sista blick af deltagande och vänskap, som Astley skänkte honom, var han helt och hållet okunnig. Årorna lyftes och sänktes taktmessigt och ljudlöst, de trenne männens gestalter försvunno och blefvo otydliga för Astleys blickar, men ännu stod han qvar, och först när den lilla båten sammansmält med hafvets mörka yta, så att han icke mera kunde upptäcka den, vandrade han långsamt derifrån. — Jag tackar er, min fru. Det skall blifva mig ett nöje att erbjuda er den ersättning, hvartill ni eger rätt, — sade mr Gibson, advokaten i West-End, i det han artigt förde mrs Morris, Astleys tillämnade värdinna i Islington, till dörren af sitt kabinett. — Ack, min herre, tala icke om ersättning! — inföll den hederliga frun, som var klädd i en ljus gröngul kapott af levantin, hvars snäfhet gjorde, att dess båda sidor fåfängt sträfvade att mötas öfver hennes starkt rundade former och hvars uppstående puffar öfver axlarna gåfvo hennes figur likhet med en pompejansk grafurna. — Tala icke om ersättning, min herre!
Det torde väl icke behöfva påpekas, att R. o. Ad:s majoritet är så omvexlande, att man nu föga kan göra sig föreställning om R. o. Ad:s åsigt i frågan, dä den nästa gång förekommer, och som meningen nu tyckes vara gynnsam för förslaget, får jag förklara att, i fall jag kunde påräkna understöd för min mening, jag icke skulle vilja derifrån afstå, men när Hr von Hartmansdorff icke vill understödja den, och jag icke heller kan påräkna understöd från annat håll, så skall jag åtnöja mig med en enkel återremiss. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att då densamma endast vändt sig omkring den sista punkten af Utsk:s Mern., och ingen talare yttrat sig emot den första punkten, särskilda propos:r å dessa punkter syntes böra framställas; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, först hemstälde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s i första punkten afgifna yttrande, ang:de motionärens förslag, att på Riddarh.-kassans bekostnad utgifva R. ) Den 18 Oktober f. m. 333 o. Ad:s från trycket ännu outgifna protokoll för hela den tid, sorn förflutit från Riddarhusets inrättning intill 1789 års Riksdag. Denna propos. besvarades med Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, i afseende pä sednare punkten, hvari Utsk. tillstyrkt anslag för tryckning af vissa R. o. Ad:s protokoll, numera, sedan Frih. Raab afstått från hvad han förut tillstyrkt, endast återremiss vore yrkad. Frih. Bennet, som härvid anmälde sig, erinrade alt han yrkat afslag. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att i sådant fall äfven afslag blifvit yrkadt, samt alt han derom hade misstagit sig, då Frih. Bennet i sitt yttrande äfven förordat hvad Frih. Cederström tillstyrkt.
N:o 39, i fråga om åtgärder till undvikande af penninge-remisser med posterne emellan Stockholm och de orter, der Banken kan hålla kontor, m. m.; och N:o 40, i ani. af väckt motion om inköp af jord och skog för Tumba bruks behof. Föredrogos ånyo och bifölls sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 4 och 13 dennes på bordet lagda Betänk.: N:o 15, i ani. af väckt motion om ändring i nu gällande MäklareOrdn. d. 31 Mars 1853; N:o 1C, i ani. af väckt fråga om förändrad lagstiftning i afs. å Kronohemman; N:o 17", i ani. af väckt fråga om afskaffande af Fideikommisser; N:o 18, i ani. af väckt motion om rättighet för jordegare att få upsagd och afhyst, men likväl qvarboende landtbo förpassad till något Kronans allmänna arbete; N:o 19, i ani. af väckt motion om ändring i gällande Fiskeristadga, i hvad den rörer Sillfisket i Bohusländska skärgården; N:o 20, i ani. af väckt motion om förändring af 20, 21 och 26 §§ af Kongl. GrufveStadgan d. 12 Jan. 1855; N:o 21, i ani. af väckt motion om utfärdande af en författning rörande torplägenheters afträdande; N:o 22, i ani. af väckt motion om tillägg till 17 Kap. 3 § ByggningaBalken ? N:o 23, i ani. af väckt motion om Kapellförsamlings befrielse från byggnadsoch underhålls-skyldighet vid moderskyrka; samt N:o 24, i ani. af väckt motion derom, att allmogens målkärl och vigter skola endast hvart femte år krönas. Ånyo. föredrogs Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och F>kon.- Utsk:s Betänk.
Ej må god man, derest förlikning emellan parter ej bemedlas kan, utan målet vid domstolen förekommer, åberopas lill vilne om hvad parterne vid bemedlingsförsöket i afseende pä målet lennna hafva erkänt och yttrat. Stockholm ilen 3 Juli 1831. Reservationer. Af herr tlrefve Sparre, Erik: Ehuru jag erkänner vigten af förlikning, såsom ett medel att förebygga rättegång, samt det välmenande i föreslående förslag, kan jag likväl ej biträda detsamma, såsom varande, efter mitt förmenande, opraktiskt, ofullständigt och sannolikt ulan annan verkan än att bereda ännu ett besvär för rättsökande. Det är således icke i fråga om sjelfva saken, endast i afseende på sättet, jag skiljer mig från Utskottet. Jag anser den från våra grannstater lånade tanken att inrätta serskilda lörlikningsanstalter, skilda från domstolen, icke passande för vårt land, hvarest, i olikhet med hvad annorstädes äger rum, parterne, serdeles bland allmogen vanligen personligen infinna sig vid tingen. Det är således vid dessa sammankomster jag anser förlikningen böra och kunna bemedlas. Jag grundar detla mitt omdöme dels på den erfarenhet jag vunnit derom att en stor mängd mål redan nu vid tingen förlikas, dels på den kännedom jag eger att i åtskil liga orter de försök till förlikningskommiléer som blifvit gjorde misslyckats. På vissa ställen iiafva de väl visat sig välgörande, men detta beror på tillfälliga förhållanden. Jag bade derföre inom Utskottet påyrkat att försöket till åstadkommande af förlikning ej skulle göras till en serskild åtgärd före rättegången, utan sältas i sammanhag med domstolsbehandlingen. Detta vore å ena sidan att fortgå på den väg våra lagstiftare anvisat och från hvilken omständigheterne icke tvinga att afvika, och å den andra att underlätta sakens genomförande.
Thams väckta motion om skyndsam tryckning af K. M:ts Bef:h:des senast afgif - B e t ä n k a n dje n. 21 ne, så kallade Fem års Berättelser, så har Utskottet, enär nyttan af dylika Berättelsers allmängörande lärer vara erkänd, ansett sig böra hemställa om icke it. St:r skulle finna lämpligt hos K. M:t i underdånighet anhålla, att, geuom Dess Nådiga försorg, ifrågavarande Fem års Berättelser hädanefter varda ofördröjligen, efter det de inkommit, in extenso till trycket befordrade, för att uti Bokhandeln Allmänheten tillhandahållas, och att ett tillräckligt antal exemplar dessutom uppläggas, för att ej allenast vid näst derefter infallande Riksdag bland RiksStånden utdelas, utan ock tillställas alla de Embetsmyndigheter, hvilka äro berättigade att undfå den så kallade FörfattningsSamlingen; hvarförutan, och på det i hvarje Län kännedomen om de uppgifter Berättelsen om Länet innehåller, måtte kunna så mycket lättare och säkrare spridas, Utskottet får hemställa, om icke R. St:r skulle finna lämpligt hos K. M:t framställa den underdåniga anhållan, att K. M:t Befthde måtte anbefallas, att låta till hvarje Kyrka inom Länet aflemna ett exemplar af dess afgifne Berättelse. N:o 7. Memorial om ytterligare Betjening. Dels i anseende till ökade göromål inom StaisUtskottet, dels ock för att erhålla nödig Skrifvarehjelp åt den Afdelning af Statsoch BancoUtskotten, som snart bör samman-träda för handlägningen af de till 22 Stats-Uts kottets dess Utskotts gemensamma behandling remitterade frågor, har Utskottet skolat hos R. St:r anmäla nödvändigheten, att till tjenstebiträde antaga ytterligare 4 personer ; och får Utskottet härigenom vördsamt anhålla om tillåtelse, att om desse personers tillsättande , efter sig företeende behof, gå iverkställighet. Utlåtande, i anledning af Kongl.
Genom Kongl. Författningen den 30 April 1777 är väl vid åverkningar å trän, planterade till prydnad, faststäldt, jemte större böter, den påföljd för åyerkaren att sittg till åtlöje med en qvist Déti ifj Juni'. qvist i handen, och visserligen torde denna paföljd, såsom förödmjukande, icke vara U!an verkan; men den synes likväl ej vara relativ till elen händelse, att en mårts heta Elders möda oell värd för det nyttiga oell prydliga, i ett moment härjas och ödelägges af Nidingens hand, stundom för att begagnas till något obetydligt behof, stundom afven af blott ilska och okynne, utan att deraf dråga annan båtnad, än hämndenS, ilskans öller afundens tillfredsställelse. för bevisningen af dylika brott mötér i öfrigt mycken svårighet. Tvä vittnen kunna sällan Våra att finna vid dessa händelser, Och erfarenheten visar öfver allt, att sä länge bevis-' ningen endast blir till. hälften åstadkommen, har än aldrig någon åverkare dragit i betänkande, att svärja sig fri. Exempel kunna framtes i öfverflöd, då de afliuggna eller afsågade träden och grenarne funnits i åverkarens vård och förvar, då qvarstående stubben och den bortförde stammen passat jemt tillsamman, dä följakteligeii ej mindsta tvifvel kunnat äga rum orri åverkaren; men likväl har denne ej kunnat fållås saker, derföre ätt ingen sett då våldet' Verkstäldes, och derföre att han ej efter nU gällande Lag Var förbunden visa, huru och hvarest han åtkommit en dylik,- misstänksamhet underkastad, vara. Bevisningens underlättande i dylika fall ar således af en hufvudsaklig vigt. Dertill hörer: i:o Att då åverkan eiler slcogstjufveri skett, enahanda undersökning måtte våra tillåten, sorn i ^2 Den 19 Junti i 52 Cap. a. §. Missgernings - Balken Kr medgifven; 2:0
Rättegångs-Kalken är bestämd för Rev isions-sökande, är det icke möjligt att Rariquen så tidigt kan erhålla kännedom om de beslut, Kongl. Hof-Rätterne utom Slockholm, i sadane besvars-mål, meddela, att Ranco-StyStyrelsen kan hinna pröfva om Revision bör besökas eller icke. En så beskaffad pröfning är dock i 24. §• af Resolutionen den 23 Junii. 1711 föreskrifven , enär deruti stadgas, att Revision ej må sökas, utan föregången anmälan hos Herrar Bancö - Eullmägtige och Cornmissariatet, samt framställande af skälen pro et contra. För att undanrödja det äfventyr af fataliernes förlust, eller åsidosättande af nyssnämnde Resolution genom öfverlätande åt AdvocatEiscalerne i sist omförmälte Kongl. Hof-Rätter, hvilka der bevaka Ranquens talan, att sjelfve bedömma , om Revisions-sökande bör ega rum eller ej, som af ofvananförde förhållande blifver en följd, synes det således böra stadgas, att besvär Öfver Executorernes Utslag i mål, som röra Ranquen, alltid böra fullföljas hoS Ranquens priviligierade Forum, Kongl. Maj:ts och Rikets Hög'ofl. Svea Hof-Rätt, utan afseende på under hvilken Kongl. HofRätt Executorn eljest hörer, eller ock tiden för Revisions-sökande i de andre Kongl. HofRätterne i anseende till Ranquen förlängas. 94 Banko* UtskoitetÉ Bctiinkandehi N:o 6. / . ' ■ Ankom den 24 April 1825. Rikets Ständers Statsöch Banco-Utskötls Béi tänkande till Rikets Högloft. Ständer, i anledning af Motiöner inom Vallöf.. Borgareoch HederaBönde Standert, rörande ytterligare allmänna anstalter för Sedelvexling i Landsorterne, jemte dem bom redan ftnnaå vidtagne-. np .
De kreditsedlar, som Banken utfärdar, skola ställas till innehafvaren, lyda å minst 5 R:dr R:mt samt vid anfordran inlösas med Svenskt silfvermynt eller Rikets Ständers Banks sedlar. Banken må ej hafva på en gång utelöpande kreditsedlar eller andre till innehafvaren ställde, tryckte eller graverade förbindelser af hvad namn och beskaffenhet som heldst, härunder jemväl inbegripne sådane invisningar, som emellan Bankens hufvudkontor och afdelningskontor kunna utställas samt de till enskilda Bankerna Bih, till JR. St. Prot. 1862—1863. 11 Sami 3 A/d. 19 146 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 69. mot deras depositioner ntgifne sedlar till sammanräknadt högre belopp, än som motsvaras af: a) i Bankens kassa befintliga Rikets Ständers Banks sedlar eller andre bevis öfver derstädes deponerad och för allmänna Svenska Bankens räkning liggande metallisk valuta; b) metallisk valuta, som för samma Banks räkning finnes under fullt betryggande säkerhet nedsatt i London, Hamburg eller annan hufvudplats för den Svenska affärsförbindelsen med utlandet; c) af Banken inköpte af inom riket boende person antingen utställde eller endosserade, pä utländsk ort betalbare, men ej till betalning förfallne goda vexlar samt d) hos Rikets Ständers Bank deponerade lätt säljbara räntebärande obligationer. De sedlar, sorn. icke motsvaras af de under a, b, c, ornförmälde tillgångar må icke öfverstiga 70 procent af beloppet utaf de utgifne sedlarne. § 20. Allmänna Svenska Banken åligger att vara försedd med så stor tillgång af depositioner hos Rikets Ständers Bank eller inneliggande Riksbankssedlar, att lian alltid förmår infria sine utgifne kreditsedlar.
Härvid har Riksdagsfullmäktige!) Bengt Gudmundsson från Hallands Län, under åberopande af sitt, i anledning af meranämnde motion, afgifna yttrande, medelst serskild, till Stats-utskottet jemväl remitterad, framställning, deruti, enligt det Utskottet meddelade protokollsutdrag, ”hela Ståndet, med undantag af Strindlund, instämt,” föreslagit: att Rikets Ständer måtte besluta, det alla till Statskontoret hittills anvisade bevillningsmedel, såsom tull-, kartasigillataoch postmedlen m. m., skola hädanefter ingå till och redovisas af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, samt, i enlighet med Rikets Ständers för samma kontor utfärdade reglemente, vederbörande tillhandahållas. Uti ofvanomförmälde, af sednaste riksdags Stats-utskott meddelade och i denna del utaf samtliga Riksstånden godkända, Utlåtande finnas följande omständigheter och förhållande! anförda emot allmänna bevillningens inlevererande till Stats-kontoret. Denna bevillning, ^hvilken alltifrån Riksgälds-kontorets inrättande, år 1789, till sistnämnde verk 14 Stats-Utskottets Utlåtande, N De öfriga, till Statskontoret ingående bevillningsmedlen voro till hela sitt påräknade belopp anvisade för de i Riksstaten upptagna utgifter, hvaremot allmänna bevillningen bestämdes och utgjordes ej blott för betäckande af bristen emellan inkomsterna och utgifterna enligt samma stat, utan äfven för fyllandet af Riksgälds-kontorets behof. Under sednare tider hade visserligen den hufvudsakligaste delen af nu ifrågavarande bevillning medtagits för det förra ändamålet, eller utbetalningen af statsfyllnads-summan; men ett motsatt förhållande kunde möjligen snart inträffa och den större delen af meranämnde skattebidrag återigen erfordras för bestridandet af de Riksgälds-kontoret, för dess egna behof, åliggande utgifter.
Prokonsuln insåg, att det gällde atanasianerna, men en och annan hedning kunde ju av misstag eller ovarsamhet även råka med i spelet. Vid sådana tillfällen lössläppas ju alla lidelser. Allra minst kunde Annжus Domitius, sedan han ställt hela besättningen till biskopens förfogande, hindra en rovlysten skara plundra den rike Krysanteus' hus, eller en fanatisk hop angripa den hatade Krysanteus' person. Annжus Domitius ämnade för övrigt i god tid skudda stoftet av sina fötter och förflytta sig med sin sköna Eusebia till Korint, dit viktiga, ouppskjutliga statsfrågor naturligtvis kallade honom. Komme sedan vad komma ville, så visste Annжus Domitius, att ingen regering skulle misstycka, om han försummade att begagna sig av rättigheten att taga en död mans huvud, om också ingen skulle belöna honom för att han underlåtit det. Medan Annжus Domitius välvde dessa tankar, överflyttade Petros samtalet just på den person, som var deras föremål. Han frågade i viskande ton, ty han kände sina presbyterers och diakoners uppövade hörsel han frågade, om prokonsuln fått befallning från hovet att taga huvudet av arkonten. Annжus Domitius svarade på denna fråga med nej, i det han smålog och lekte med sin halskedja. En suck lättade Petros' barm, ty biskopen hade verkligen fruktat tillvaron av en sådan befallning. - Dess bättre, sade han. Man anser honom vid hovet som ivrig anhängare av Julianus, och som farlig genom inflytande och rikedom. Jag har av rent medlidande lagt mig ut till hans förmån hos eusebierna och Apodemius. Mannen har ju sina goda sidor - Utan tvivel. - Och måhända ha mina föreställningar burit frukt. Men det är likväl ovisst, om icke en sådan befallning kan anlända ännu i afton, i morgon, när som man minst väntar den. Oss emellan sagt (Petros sänkte åter sin röst till viskning), det är farligt att vara rik i våra dagar. Hovets eunucker ... du förstår mig? Annжus smålog och nickade bifall. Han tänkte ej blott på hovets eunucker, utan ock på dess biskopar.
2;ne dryga corpser, stor civilbetjening, mångå stationer tillfredsställa den ej, då allt detta upptager största kostnaden, förråden äro tomma, och slutligen summan som till fartygen kunna användas blir så obetydlig, att man svårligen äger hopp att hinna till ett visst föresatt mål, ännu mer, jag tror, att man skall blifva öfvertygad, att ett fattigt land omgifvit af vatten med mera lätthet och mindre kostnad, skall Bil. till Ridd, o, Ad. Pr, II Band, $8 SS4 Deri 6 Martii. genom étt sjöförsvar kunna hinna tili den be^ Jag tror att vi kunna hinna denna angränsande magt i sjöstyrka men ej i Arméer, och om någon gång nationalfriheten hotas af dessöfvermagt, skall, likasom fordom Grekelatid, äfven Skandinavien finna ett Salamin, utan att , som jag vågar tro j behöfva des» Termopyler* "Jag har nämnt stationer i sammandragning, detta torde fordra en, explication hälst min mening ej kan vars att flytta Örlogsflottan till Stockholm, emedan detta innefattar en orimlighet. Jag menar således att jag tror* det skärgårdsvapnet både från Götheborg och Stockholm bör flyttas till Carlscrona, där det mycket vål kan bevaras i öfvertäckta dockor* Men huru skall då Stockholm försvarås ropar man? dertill Svarat jag, att vid hvarje sig yppande orolighet skall en Skärgårdsflotta, som naturligtvis först bör utrustas, med yttersta skyndsamhet blifva färdig i Carlscrona, der medlen äro stora och ‘förråden, i följd af bättre tillgångar genom förbättrade arengemönter, måste Vara fulla; allt som dessa fartyg blifva fär^ diga afgå de med ordres att rendevousera hvar sorn hälst och dista ncen kan ej anses stor då detta vapen erhåller den rörlighet hvartill det Deri 6 Martil, kan hinna. Jag vagar tro, att vid en sådan reglering skall Skärgärdsvapnet vara i Stockhoimsskären väl utrustat och redan öfvat förr än nu, då ty värr somjag förut haft äran att särga, medlen gå åt till corpser och stationers undethål! och lemnar litet öfrigt för fartyg och förråder.