Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Måndagen den 8 December 1834- Plenum kl. 10 f. m. Justerades 2:ne prot.utdr. för d. 4 dennes f. m. och 17 prot.utdr. för s. d. e. m. Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R. Sirs und. skrifvelser till K. M., nemi.: Nro 23o. ang:de verkställd granskning af Krigsacademiens räkenskaper; Nro a31. ang:de verkställd revision af Nummerlotteriets räkenskaper; N:o 232. angrde verkställd granskning af Controllverkets räkenskaper; N:o 233. angrde verkställd revision af Civilstatens Pensionscassas räkenskaper; Nro 234. angrde verkställd granskning af Arme'ens Pensionscassas räkenskaper för år i83i; Nro 235. angrde verkställd granskning af redogörelsen för anslaget till Stockholms stora barnhus. Öppnades Hrr Electorers lista till fyllande af åtskilliga ledigheter i Utsktn; och befunnos hafva blifvit utsedde till ledamöter i S t a t s-U t s k o 11 e t: efter Hr Akrell, Carl, Nro 236. Frih. Stjerneld, Algernon; Banco-Utskottet: efter Hr Danckwardt Lilljeström, Jac. Malcolm, Nro 2248. Hr af Forsell, Carl Gust.; Lag-Utskottet: efter Hr Strussenfelt, Adolph Ludv., Nro 776. Hr Gyllenhammar, Axel Fredr. II. Den 8 December. 89 H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh., i anseende till einbetsgöromål afsagt sig sin plats i Constit.Utsk., men anhållit att vid sin riksdagsmannarätt blifva bibehållen. Bifölls. H. Ex. anmodade Hrr Electorer att utse en ny ledamot i Constit.Utsk. efter Frih. Ehrenborgh.
I afseende å gjord anmärkning, att Wermlands läns undsättningsredogörelse för år 1849 icke varit åtföljd af någon verifikation för, i följd af Kongl, brefvet den 27 April nämnde år, anordnade 300 Ridr, såsom understöd åt de mest behöfvande inom Ny och Finnskoga kapellförsamlingar i Wermland, får Statskontoret i underdånighet upplysa, att berörde verifikationshandlingar, infordrade genom Statskontorets skrifvelse den 10 Januari 1851 och den 28 i samma månad hit öfverlemnade, blifvit bilagda länets undsättningsredogörelse för år 1850. Med anledning af Revisorernes begäran, att kraftiga åtgärder måtte vidtagas för indrifning eller afskrifning af åtskilliga, år från ar i räkenskaperna balanserade, äldre rester, får Statskontoret underdånigst meddela den upplysning, att dessa rester hufvudsakligast förekomma i Westerbottens läns undsättningsredogörelse, samt att påminnelse om deras indrifning eller afskrifning vid flera tillfällen ägt rum och sednast genom Statskontorets skrifvelse den 7 December 1849, sorn jemväl varit åtföljd af det Allmänna Magasinskontorets anmärkningsmemorial, hvilket, enligt livad Revisorerne anmält, föranledt den slutliga åtgärd af Statskontoret, att, då Eders Kongl. Majits Befallningshafvande icke kunnat i administrativ väg förmås att fullgöra sin redovisningsskyldighet uti hvad som härmed stöde i sammanhang, den 23 Augusti 1850, öfverlemna målet till Eders Kongl. Majits och Rikets Kammarrätts åtgärd. öfver de af Revisorerne gjorde anmärkningar vid myntoch kontrollverkens förvaltning har utlåtande af Öfverdirektören vid dessa verk blifvit infordradt och varder härvid i underdånighet bilagdt. I öfrigt får Statskontoret i underdånighet åberopa de särskilda underdåniga utlåtanden, som denna dag afgifvas och nu underdånigst bifogas, i afseende å de punkter i revisionsberättelsen, rörande Statskontorets förvaltning, som tillhöra Justitie-, Landtförsvarsoch Civildepartementens underdåniga föredragningar.
Nej, antages till kontra-proposition i hufvudvoteringen Bonde-Ståndets beslut, att den i 12 punkten af Utlåtandet N:o 31 omnämnda 1,000,000 R:dr R:mt skall ställas till Banko-fullmägtiges förfogande för att göras fruktbar efter sig företeende omständigheter och på det för Banken och det allmänna bästa fördelaktigaste sätt. b) i hufvudsaken: Den som bifaller Utskottets, af Presteoch Borgare-Stånden godkända förslag, att af Bankens sedan 1857 års början upplupna, hittills icke disponerade vinst en summa af 1,000,000 R:dr R:mt må med j vid slutet af hvartdera året 1860, 1861 och 1862 från Banken till Riksgälds-kontoret aflemuas, röstar Ja; Den, det icke vill, röstar Nej. Vinner Nej, antages (lista alternativet) Ridderskapet och Adelns beslut. (2:dra alternativet) Bonde-Ståndets beslut. Stockholm den 7 Augusti 1860. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1860. IiankoUtskottets Memorial N:o 34. 1 Xio 34. Arik. tili Exp.-Ulsk. den 16 Augusti 1860, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af återremiss af Utlåtandet N:o 26. Af Utskottets Utlåtande N:o 26, innefattande under 12 särskilda punkter förslag till föreskrifter, angående Bankens vcxlings-, kassaoch depositions-rörelse, har Borgare-Ståndet den 18 nästlidne Juli återremitterat 4:de punkten; 1, 2, 3 och 14 mom. af 5:te punkten; mom. litt, g. och h. af 6:te punkten samt 8:de och 12:te punkterne, med föreläggande för Utskottet att jemväl afgifva yttrande öfver ett af Banko-fullmägtige uppgjordt förslag, rörande uppköp af vexlar å Pund Sterling.
Man far verkligen vilse om rätta orsaken till penning-bristen — Den är icke svår att finna. Det är kändt, att Landtmannen ej blir af med sina producter: Spann* Den 11 Maj e. m« 35^ mål, Bränvin, -Victualier m. m. allt föres in i denna stund från främmande orter, och våra penningar föras deremot ut — likväl håfve vi sjelfve stora förråder, som ligga ofruktbara. Förbjud endast ali införsel af utländska varor, som vi äge här hemma, och laga att landtmannen får debit på sin spannmål, victualier m. m.! — 5 å 6 Millioner skola komma i rörelsen, och allt skrik om penning-brist skall upphöra — utom af dem, som hvarken hafva varor eller credit, och de stå svårligen att hjelpa; kunna också icke pretendera att Staten är förbunden mera hjelpa deni än andra, som i förra tider kommit på obestånd. Falskt är det föregif. vande, att med tillåtelsen af införsel af utländska förnödenhets-artiklar ett modereradt pris derpå kan hållas till gagn för penninglöntagarne, arbetsman och de mindre bemedlade. Om i deras hushålls - utgifter 8 å 10 procent härigenom kan besparas, måste de dyrt omgälla detta, när sedan, till oredornas hjelpande, svårare mått och steg måste tagas, och de förlora kanske hälften af deras förmögenhet. Ett förbud emot all införsel af sådana utländska producter, som finnas i landet — och det snart — blir enda bote-medlet. Remitterades till det Särskildta Utskottet. Den 11 Maj e. m. Herr Fock, Berndt Vilhelm, hade inlemnät följande Vördsamma Memorial! Erfarenheten har lärt, att den nu öfver allt i Riket införda Vaccinationen icke ännu blifvit begagnad med all den omtanka och sorgfällighet, som uppfinningens ojemförliga värde förtjenar.
De Embetsman i Kronans tjenst och Riksens Ständers Verk, samt Fastighetsegare på landet, som icke höra till någotdera af de förutnämnde Stånden. Riksförsamlingen består af Tvåhundrafemtio Riksdagsmän, eller Femtio af hvarje Stånd, och är fördelad på Tvänne Kamrar, den Äldre och den Yngre, hvardera sammansatt af Etthundratjugufem ledamöter, eller Tjugufem af hvart Stånd. §. 3. Till Riksdagsmän för Ridd er skåpet och Adeln välja Ståndets fastighetsegande ledamöter Tjugusex , och dess samtlige, utan afseende på fast egendom, valberältigade ledamöter Tjugufyra medlemmar af Ståndet, nemligen hälflen af hvartdera antalet till Äldre och den andra hälften till Yngre Kamaren. §. 4. Preste-Ståndet utgöres i i:sta Klassen: af Biskoppar och Kyrkoherdar; i 2:dra Klassen: af Comministrar; i 3:dje Klassen: af ordinarie Professorer och Bibliolhekarier vid Universiteten samt Universitetens Räntmästare och Secreterare; i 4:c^e Klassen: af Universitetens öfrige Lärare och Tjenstemän, som i och för sina befattningar ega Presterlig befordringsrätt, samt af de ordinarie Lärare vid Rikets allmänna Elementar-Läroverk, hvilka med enahanda befordringsrätt försedde äro. Såsom Riksdagsmän för Preste-Ståndet väljas till Äldre Kamaren Tjugutre inom l:sta Klassen och Två inom den 3:dje, samt till Yngre Kamaren Sjutton inom l:sta Klassen, Fyra inom 2:dra och Fyra inom den 4:de. §. 5. Borgare-Ståndet utgöres af Borgare och Magistratspersoner i Städerna; Dem, som \ Köpingar idka borgerlig näring; t4 Constitutions-lltskottets Utlåtande } N\o 36. De på landet boende Handlande, Sjöfarande och Fabriks-eller Slöjdidkare, sorn i egenskap af Contingentborgare erlägga afgifter tili någon Stad; samt De egare af hus eller jord, i Städer eller Köpingar, hvilka ej i annat Stånd äro valberättigade.
Det skulle kunna hända att man behöfde större anslag och färre elever; alt man måste bestämma understödet till olika belopp på olika ställen, större på det ena, hvarest i allmänhet vore dyrare att lefva, och mindre på ett annat under motsatta förhållanden. Allt sådant hörer till en närmare utredning, hvilken man lämpligast och bäst borde öfverlemna ål Konungen att bestämma, livad sjelfva inrättningarna beträffar och deras afsöndring från eller förening tued Kronans varf i Carlskrona, så är väl temmeligen klart, äfven för den, som icke har någon särskild kännedom af yrket, att eli varf, inrältadt för att bygga krigsfartyg, har annat syftemål an ett varf, inrältadt för köpmansfartyg, och att således den undervisning, som meddelas på varfvet för krigsfartyg, hvaraf intet måhända blifver färdig t på flera år, icke kan vara så lämplig för ändamålet, som undervisningen på ett ställe, der endast köpmansfartyg byggas. Deraf synes mig löija, att undervisningen på Kronans varf blott kan vara en nödhjelp, så länge nian ej har något särskildt för köpmansfartyg, hvilket vore ändamålsenligare. Men då man har sådana varf så måtte det vara rättast att förlägga undervisningen dit. Man har anmärkt emot dessa enskildta varf, att en gång finnas de, en annan gång icke, och att man ej bör göra allmänna undervisnings-anstalter beroende af enskildta förelag. Om denna anmärkn. vore fullt riktig, så gällde den. äfven om landtbruks-institutet vid Degeberg; då borde icke Ständerne hafva deråt anslagit medel vid en, föregående riksdag eller nu ökat anslaget för detsamma. Men det kan väl au - Den 29 Augusti e. m. 47t tagas såsom säkert, att om ett enskildt skeppsvarf går under, sä tillkommer ett annat, och att alltid några skola finnas både i norra och södra delarna af Riket. Jag instämmer således med Utskln och med dem, som yrkat att sådana undervisningsanstalter må inrättas både i norra och södra delarna af Riket, der skeppsbyggeri vanligen idkas.
Förekommer hos Härads-nämnd anledning till anmärkning emot handhafvandet af vården om folkbildningen, sundhetstillståndet, sedligheten, fattigförsörjningen, lösdrifveriet m. m. inom någon församling, gore Nämnden framställning derom hos Socken-nämnden. Följer ej rättelse derå, och har anmärkningen afseende å åsidosättande eller öfverträdaride af i lag stadgade föreskrifter, anmäle Härads-nämnden förhållandet hos vederbörlig myndighet för laglig behandling. 13 §• Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Dlskottcls Betänkande, J\i llO. 55 § -13. Söker Härads-nämnd biträde af Läns-nämnd i ärenden, som fordra andra myndigheters handläggning, skall sådant ärende af Läns-nämnden behörigen anmälas och åtföljas af Läns-nämndens utlåtande, om ärendets beskaffenhet dertill föranleder. Underdåniga framställningar hos Kongl. Maj:t om ändring i gällande författningar eller reglementen må endast genom Läns-nämnd sökas. § 11 Socken-nämnderna skola till Härads-nämnden insända för hvarje år summariska uppgifter på kostnader för folkskola och fattigförsörjning, samt andra socknarnes gemensamma inrättningar, jemte uppgift å antalet barn, som begagnat skolan och fattighjon, som erhållit understöd. Dessa uppgifter åtföljas af allmänna reflexioner öfver skolans och fattigvårdens ställningar och förhållanden. § 13. För de medel, som åt Härads-nämnd anförtros, aflemnas redovisning för hvarje år vid den ordinarie sammankomsten. Räkenskaps-året beräknas från ordinarie till ordinarie sammanträden. § 16- Härads-nämnd har, i den mån det på Nämnden må kunna bero, att iakttaga hvad gällande författningar bjuda om tjenstoch försvarslösa personer samt lösdrifveri. § 17. Hvarje medlem af Härads-nämnden ansvarar gemensamt med de öfrige för vården af de hypotheker och tillgångar, som blifva Nämnden anförtrodda, så framt deremot ej skäliga anmärkningar blifvit till protokollet gjorda. § 18. * a) För granskning af denna redogörelse utses 3 revisorer ifrån Häradsnämnds-distriktet. Alla distriktets socknar välja turvis iuom sig revisorer. Härads-nämnden förvarar en journal, hvari alla distriktets socknar och turen för valet äro antecknade.
Hemställan, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna att, der i något icke uppräknadt serskildt fall laga hinder för indragning möter, låta med verkställighet deraf anstå, intilldess, sedan vederbörande hörde blifvit, Kongl, Majit framställt Proposition i ämnet till Rikets Ständer och deras yttrande blifvit meddeladt, kan Utskottet ingalunda medgifva vara för vidt utsträckt eller obehöflig, enär allmänt kändt är, hvilka mångfaldiga anvisningar, sorn egt rum å Kronans räntor och tionde, samt det således lättligen skulle kunna inträffa, att uti något euskildt fall, hvarom Utskottet saknar kännedom, sådane serskilda förhålanden inträffa, som skäligen böra hindra den föreslagna allmänna regie - 8 Stats-Utskottets Utlåtande} N.o 3s6. ringens tillämpning, hvadan både ordning och nödig omtanka synas fordra» att den föreslagna rättigheten ål Kongl. Maj;t uppdrages. Hvad vidkommer den anmärkning, att sådana räntor af Boställen, som äro uti Boställshafvarens lön inbegripne, icke borde till Stats-Verket indragas, utan af Boställshafvaren tillgodonjutas; så, om det än vöre mest formligt, alt indragnings-åtgärden sträcktes till alla räntor, medgifver dock Utstottef, att det skulle innebära en onödig omgång och vidlyftighet, örn Boställshafvaren, sorn skall af Staten njuta contant ersättning för indeldta löner, borde till Stats-Verket inbetala en del af det belopp, som sedermera skulle honom godtgöras; och tror Utskottet derföre det föreslagna stadgandet lämpligen kunna meddelas. I öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit ytlradt, anser Utskottet sig böra vidblifva, hvad uti momentet lil.
Den högsta enkelhet rådde i hennes klädsel, som bestod i en tätt åt halsen sluten kammarduksrock med en derå sittande krage; en med en hvit bandros prydd halmhatt hvilade i hennes knä; och det mörka håret, lagdt i en prydlig vridning, gjorde henne lill en verklig madonna. Så vacker hy, så sköna ögon, har jag ännu aldrig sett; i dem låg någonting obeskrifligt, på en gång både allvarligt, känslofullt och skälmskt. Tänk dig kontrasten emellan de rosendoft ande Fröknarne N. och denna. Men vidare till saken; tröttna får du ej på min beskrifning, ty hvarom skulle jag eljest, midt på ensliga hafvet orda, om ej anledning fick tagas af nästa grannen. Öfverjägmästarinnan Bjellerdorf, med utstående underläpp och blossande kinder, paraderade derefter i skiftande salopp; tunga orgensinska eldgula band, med svarta nopper, voro öggla vid öggla radade på hennes veritabelt italienska hatt. Hon utgjorde en slags sufflör emellan Geheimerådinnan och Borgmästarinnan T., hvilken sistnämnda satt på Öfverjägmästarinnans vänstra sida. Denna ett pratsjukt fruntimmer, som tagit sig liten air, och genom sitt nyhetskrämeri, funnit inträde i de högre kretsarne, satt ännu med Tidningsbladet mellan fingren och upprepade derutur inhämtade nyheter, hvilka naturligtvis intresserade Geheimerådinnan, som nu i flere veckor varit skiljd ifrån hufvudstaden, och således undgått dagens vigtigare händelser. "Nå! men min aldrabästa Fru Borgmästarinna; när skedde det? när blef det afgjordt? fastställdt?" etc. etc. etc. "då jag lemnade hufvudstaden hördes ej ett kny derom, nej icke det aldraminsta." "Nå jag kan säga," genmälte Borgmästarinnan, "jo, jo, jag viste det redan längesedan; redan för ett halft år sedan, men som jag ej gerna berättar nyheter, ty jag har oskyldigtvis fått på min räkning saker hvartill jag varit fullkomligt innocente;" så ... så ... har du verkeligen engång tegat (tänkte jag) och lemnar nu henne alt vidare omförmäla nyheter.
Man har befarat, att i orter, der nämndemansbestyret ej är så värderadt, som det borde vara, lösa personer skulle komma att i nämnden insättas, och att ej allenast domstolarnes anseende deraf skulle lida, utan äfven nämndemans-institutionen undergräfvas. Om sådana händelser kunna vara att befara, synes det äfven Utskottet vara af nöden, att de förebyggas; och Utskottet har derföre tagit i öfvervägande, hvilka bland de inom Riks-Stånden föreslagna ytterligare valbarhetsqvalifikationer må vara lämpliga att i lagen inrymmas. Det kunde visserligen synas enklast att, såsom åtskillige ledamöter af Riks-Stånden föreslagit, endast hänvisa till de qvalifikationer, som gälla för valbarhet till ledamot i kommunalnämnd eller till ordförande eller vice ordförande i sådan nämnd; men det torde likväl vara mindre lämpligt att sålunda ställa allmänna lagen i beroende af kommunallagarne, hvilka kunna undergå förändringar utan hänsyn till de förhållanden, som måste bestämma kompetens till domarebefattningar. Då dessutom Preste-Ståndet, för sin del, beslutat, att valbarheten skall inskränkas till dem, ”sorn ega eller innehafva i mantal satt jord”, samt inom de Stånd, som återremitterat ärendet, den åsigt temligen allmänt blifvit uttryckt, att endast bofaste män borde vara valbara, så har Utskottet trott sig kunna bäst förena de olika meningarne genom ett förslag, som afser att från behörighet till nfimndemansbefattning utesluta dem, hvilka icke ega eller med åborätt eller på arrende innehafva jordbrukseller annan fastighet inom kommunen, och sålunda i större eller mindre mån äro att räkna till den rörliga befolkningen. Utskottet får alltså vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, Presteoéh Bonde-Stånden, med frånträdande af deras i ämnet fattade heslut, måtte för sin del besluta, att 1 Kap. 1 § Rättegångsbalken skall erhålla följande förändrade lydelse: Underrätt å landet är Häradsrätt. Der dömer Häradshöfding med tolf män, som i häradet bo och dertill valde äro. De tolf kallas häradsnämudDå ledigt rum i nämnden fyllas skall, varde i den eller de socknar, för hvilka ledigheten inträffat, val hållet å kommunalstämma.
Möjligan kan en och annan anse granlagenheten böra gå så långt, att denna fråga, hvilken angår detta Stånd i främsta rummet, här icke bör mycket discuteras, men jag anser mig icke bunden af en sådan granlagenhet, ty jag upbär icke af Statsverket sådana inkomster, hvars beskattning nu är i fråga. Beskattningen å embetsmäns löner har jag alltid ansett orättvis och grundad på en alldeles falsk eller rättare sagdt alldeles ingen princip. Att det är origtigt att säga, att Staten består så och så stor lön åt embetmännen, men sedermera säga, för att gifva honom denna lön taga vi från honom en del dei^af, tarfvar inga bevis. Vid behandlingen af denna fråga bör man ihågkomma, att Sverige är det enda land, åtminstone som jagj\ känner, der man låter embetsmannen betala icke blott för den lön han har, utan äfven för hvarje befordran eller utmärkelse. Denna utmärkelse uphör naturligtvis att vara sådan, då jag snart sagt skall köpa mig den. Detta i afseende på principen. Man bör ihågkomma att det icke ensamt är skatten, som afdrages å lönerna, utan jemväl kommunal-afgifter, och det är många gånger bevist af erfarenheten inom Taxings-komiléerna, att ingen är så högt beskattad som embetsmannen: ty just derigenom, att hans lön är till siffran känd, men andra medborgares inkomster icke så, har följden blifvit, att de sednares inkomster nedsättas så lågt som möjligt. En sådan embetsmännens beskattning måste alltid vara orättvis. En annan fråga blir, då en serskild skatt för ett serskildt tillfälle eller stort ändamål erfordras, såsom t. ex. en krigsgärd, i hvilket fall jag anser hvarje medborgare böra åtaga sig en sådan; men den hittills följda grunden för embetsmännens beskattning är ostridligen oriktig. På grund af dessa skäl anhåller jag om återremiss på Betänk, och anser för min del att denna skatt utan fara kan nedsättas till -y:del af dess nuvar:de belopp. Jag hoppas, att vid en kommande Riksdag denna beskattning kommer att alldeles uphöra: men att nu yrka dess borttagande, skulle endast föranleda ett starkare motstånd, än om den småningom försvinner. Gr. Gyldenstolpe:
De personer, som under obruten försegling bibehållit sin enligt förra författningarna tillåtna, men efter den närvarande för dem obrukbara redskapen fått uppskov med två månader för att avyttra dem. Nu blev det 6 veckors tillstånd att bränna och således kan man inte hitta köpare till dessa överflödiga redskap, så tillåts ytterligare anstånd till årets slut. Stockholm den 27 september 1814. O E LAGERHEIM. Kungörelse angående ansvarighet för dem, som avsagt sig brännvins bruk, men likväl sig därav begagnar, samt för underlåtenhet, eller felaktig uppgift av vissa i bevillningsstadgan påbjudna överflödsartiklar. Stockholm den 10 oktober 1814. Det finns inget ansvar för den som avsäger sig brännvin, för att slippa betala konsumtionsavgiften på 12 skillingar per person, men lika fullt begagnar brännvin. Finner Utskottet af dessa protokoll, att någon Stats-Rådets Ledamot, eller någon för tillfället förordnad Föredragande, eller den Embetsman, som i Commando-mål Konungen råd gifwit, uppenbarligen handlat emot Rikets Grundlag eller allmän Lag, eller tillstyrkt någon öfwerträdelse deraf, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådana öfwerträdelser, eller dem wållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, eller hafwer den Föredragande underlåtit att, i de fall, som 38 § af denna Regerings-Form förutsätter, sin kontrasignation å ett Konungens beslut wägra, då skall Constitutions-Utskottet ställa en sådan under tilltal af Justitie-Ombudsmannen inför Riks-Rätten, hwaruti, i stället för Stats-Råd, Fyra de äldsta Justitie-Råd i dessa fall komma att säte taga, och gånge härmed som i 101 och 102 §§ om tilltal emot Högsta Domstolen föreskrifwes. Då Stats-Rådets Ledamöter eller Konungens Rådgifware i Commando-mål finnas hafwa, på sätt ofwanberördt är, gjort sig till answar skyldige, döme dem Riks-Rätten efter allmän Lag och den särskilda Författning, som till bestämmande af sådant answar utaf Konungen och Riksens Ständer fastställd warder.
Så länge de skola väljas inom hvarje sådant, utses följaktligen än den ena, än den andra af olika åsigter, hvarigenom alla kunna göra sig gällande, men då valen blifva samfäldta, kan man nästan taga för gifvet att ingen annan blifver Riksdagsman, än den som är af samma politiska tänkesätt med de fleste bland Hufvudstadens samtliga Electorer. Det kan då hända att alla Riksdagsmännen utses inom en eller ett par classer och att de öfriga blifva alldeles uteslutna, eller erhålla för få representanter. Om Minuthandlares och Handtverkares Electorer, hvilka nu, ehuru de utgöra 32 af 50, blott få välja 4 Riksdagsmän af 10, sloge sig tillsammans, så skulle de beherrska valförrättningen och kunna utestänga både Magistratsperson^-, Grosshandlare och Fabrikörer. Minuthandlarne hafva måhända redan de bästa utsigterne att blifva Riksdagsmän för småstäderna. Bolman då äfven till hufvudstaden utsträcka detta förhållande? Om blott Fabrikörernes 6 Electorer förbundo sig med Handtverkarnes 20, så hade dessa magt att göra endast medlemmar af sine yrken till representanter för Stockholms borgerskap. 6 ConstituUons-Ut skot tets Memorial, N:o 27. Nyssnämnde ensidighet kan leda äfven till andra följder, som böra tagas i betraktande. Vissa medlemmar af Borgare-Ståndet, hvilkas ord inom detsamma mycket gälla, hafva under sednare tider yttrat farhågor för sjelfständigheten hos de Riksdagsmän, som innehafva embeten eller tjenster, och derigenom hafva något att hoppas eller frugta af Regeringen.