Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Hvarför skulle jag inte kunna se det?» frågade hon och såg sorgset på honom. »Ni menar väl, att en sådan stackars flygtig menniska som jag, som knappt har haft något hem och endast af barmhertighet har blifvit upptagen bland fint folk, icke skulle förstå mig på, hur en verklig qvinna skall vara, men deri tar ni miste! Jag ser mer än de flesta, och mig narrar man icke med falska juveler. — Jag tycker om sanning, ser ni, och jag älskar den hvar jag finner den. — Nina är sanningen sjelf (de hade blifvit du under första veckan). Inte det slags sanning, som anser sig ha till uppgift att gå omkring och säga folk obehagligheter, utan hon är så genomskinlig, så ren!» Julias röst fick en stilla, vördnadsfull klang. »Man får lust att vara god, när man ser henne.» Julia brukade ofta komma med blommor till Nina. De voro icke så lätta att skaffa der uppe vid badet, men hon sände efter dem från annat håll. Hon visste, att Nina gladde sig åt dem, och då rosorna började blomma nere i dalarna, kom den ena stora buketten efter den andra upp på fjället, och Julia bar dem till Toftes villa. En förmiddag hade Tofte varit ute och kom hem i middagshettan. De gröna jalusierna voro nedfälda i villan, der han och Nina bodde, och öfver verandan var det randiga solseglet utspändt. — Dörrarna till trädgårdsrummen stodo öppna. Solen gassade och brände på sandgångarna, och den heta sommarluften var uppfyld af berusande dofter från furuskogen. Tofte stannade i den öppna dörren. Der inne i trädgårdsrummet, der ljuset silade dämpadt och grönaktigt in genom jalusierna, satt Nina i en låg länstol, och på golfvet satt Julia vid hennes fötter med hufvudet stödt mot hennes knä. Nina var klädd i en ljus sommarklädning med lösa ärmar. Hon såg trött ut, och hennes hår lockade sig starkare än vanligt öfver pannan, som alltid när hon var varm. Hon låg till hälften bakåtlutad och höll sin ena hand på Julias hufvud. Tofte kastade en flygtig blick på denna hvita hand, som han ännu icke kunde annat än beundra och hvarpå han förr hade tryckt så många brinnande kyssar.
Artillerioch kavalleri-regementena, angående förändring i föreskrifterna rörande hästarnas färg vid—: B. VII. 5, 140, A. 140; U. IX. 148, 178, A. 178. Artister, inhemska, angående nedsättande af en Komité för utarbetande af lagförslag rörande förlagsrätten till original-arbeten i bildande konst af —; motion af Herr Emil von Qvanten: se Motioner. ' Arwidsson, Adolf Iwar, Kongl. Bibliothekarie, angående pension åt hans efterlemnade enka; motion af Friherre Budolf Cederström: se Motioner. Askers härad af Orebro län, angående afskrifning till någon del af ett åt jordbrukare inom nämnde härad beviljadt undsättningslån, samt anstånd med inbetalning af lånets återstående belopp: B. III. 86, 135, A. 135. Auditörstjensterna, angående deras indragning: B. XI. 5, 119, A. 119, E. 314. Auktioner, angående tillstånd att alla tider af året fortsätta sådane å landet till klockan 9 på aftonen: B. III. 87, 137, A. 139. Auktioners hållande i städerna, angående förändring i sättet derför samt om nedsättning af auktions-provision: B. VII. 5, 138, 174, A. 176; U. IX.- 148, 178, A. 178. Auktions-provision, angående förändring i sättet för auktioners hållande i städerna, samt om nedsättning af —: B. VII. 5, 138, 174, A. 176; U. IX. 148, 178, A. 178. Axelson, Georg Julius von, dess yttranden: I. 384; IV. 470; IX. 323, 328; XI. 25. 26 — B B. Bal hos Deras Majestäter Konungen och Drottningen å Kongl. Slottet under kröningshögtidligheterna. angående inbjudning till Ståndet att densamma bevista: YL 5.
Om någon författnings widtagande i Kongl. Maj-t har med bifall till Riksens Ständers hemställan genom Circulaire till samtelige ^andshöfdingarne befallt, att de Skattskyldige i detta ämne borde höras. Landshöfdingarne ssulle med berättelser härom inkomma. Konungens Circulaire är dateradt den 18 MarS !8n. Den 8 Januarii l 8»o har Circulaire Den 2; April. Jarmar. lZ Januari!. Januarii. Januar. 15. afseende pä Sockne, Magajincrs allmännare anläggande i Riket. z:o. Om förändring uti CbartD-SigillatLFörordningens stadgande i afseende pa ffrifteliga stämningars stämplande. 4:0. Rörande Som, martingens indragning. i detta änme afqatt kill samtelige Landshöfdingarne att uppmuntra Länets innewänare lill dylika Magaziners inrättande. Denr2Februarii r8lo är härom allmän Kungörelse utfärdad. sM Riksens Ständers underdåniga hemställan i afseende pä en förbättrad ordning wid Gästgiveri, skjutsen i Riket. 6:0. Om Leckö Kungs, gärds öfwerlemnan, de till Herr Generalen Baron Adlercreutz. Den 8 Januarii 18 lo expedieradt Circulaire till samtelige Landshöfdin, garne och Hof-Rätterne, frän hwilka swar ännu icke återkommit. Circulairer i detta ämne äro till Landshöfdingarne den rz Augusti i8 io afgängne - Härom Resolu, tion utfärdad den i; Ian1810. 7w. ro6 Ianuar. 15. Den rz April. Januari,. Ianuar. i; Ianuar. i; Januari,. 7:0. Om ekt förbattradt sätt till arbetets bestridande uti Rikets Collegier och Publiqve werk. 8 !0. Om de Ekonomiste Författningarnes inffränkande till sa litet antal som möjligt är. 9:0.
Sedan Fullmäktige derefter, vid den 14 Januari 1864 företagen reglering af handelsoch näringsdiskont-fonden, meddelat förnyade föreskrifter om återbetalning till reservfonden af de utaf Banko-diskontverket samt Låne-kontoren i Göteborg och Malmö då innehafvande förstärkningsmedel, beslöto Fullmäktige den 21 i nyssnämnde månad, att, med föranledande af 28 § litt. b) af Bankoreglementet den 30 November 1863, anmoda Direktionerna öfver nämnde verk att, oberoende af den indragning, som vore en följd af förstärkningsmedlens åter leverering, äfven i öfrigt minska diskonteringen och utlåningen från handelsoch näringsdiskont-fonden samt kassakreditiv-rörelsen; och hafva Fullmäktige slutligen, den 18 sistlidne Augusti, v.id det förhållande att metalliska kassan under en längre tid nästan oafbrutet nedgått, så att hon då utgjorde allenast något öfver 14,284,000 R:dr, ytterligare erinrat Styrelserna öfver Diskont-kontoret i Stockholm samt Låne-kontoren i Göteborg och Malmö om iakttagande af Fullmäktiges nyssberörde anmodan. Härförutan har hos Fullmäktige fråga förevarit att, med begagnande af den genom reglementets 28 § Fullmäktige lemnadé rättighet, till metalliska kassans förstärkande, försälja en del af Bankens innehafvande obligationer. Någon sådan försäljning har likväl icke blifvit beslutad, men de Banken tillhöriga, af Arméens Ackordsamorterings-fond utgifna obligationer hafva blifvit anmälda till deltagande i hädanefter skeende utlottningar. En från de i § 30 af 1863 års revisionsberättelse och i § 34 här nedan meddelade tabellariska sammandrag af låneoch kreditivrörelsen hemtad jemförelse emellan summan af de försträckningar, som genom Banken och dess Låne-kontor voro förmedelst vexel-diskontering, utlåning på löpande förskrifning, vågförda effekter samt aktier och publika papper, äfvensom förmedelst kassakreditiv utestående den 5 September 1863 och den 27 Augusti innevarande år, ådagalägger följande förhållande: 1863 d. 5 Sept. 1864 d. 27 Aug.
Hagström, biträdd af sedermera Förste Landtmätaren C. Jacobsson, verkställde, på Statens bekostnad, åren 1817 —1823 undersökning, huru de, för en mängd socknar inom Wadsbo Härad menliga öfversvänmingar från det största strömdraget i Länet, Tidaelfven, äfvensom den deri utfallande Kräfteån, skulle förekommas; hvarvid utreddes, att en areal, utgörande 5,626 tunneland, som ofta står under vatten och lemnar blott en dålig höskörd, för hvars inbergning mycket besvär måste vidkännas, kunde dels blifva odlingsbar och dels vinna betydlig förbättring genom nämnde elfs sänkning vid Kottholmen och Kräfteåns upprensning. Tre alternativa förslag uppgjordes, till utförande hvaraf kostnaden beräknades för det ena till 55,010 R:dr, för det andra till 22,565 R:dr och för det tredje till 38,270 R:dr, allt Banko. Derjemte upplystes, att, i fall arbetet utsträcktes äfven till upprensning af Tidaelfven vid Skalkarike, Tiavad och Ribbenås, skulle sjön Östen derigenom blifva sänkt och en areal af ytterligare 4*676 tunneland vattensjuk och ofta öfversvämmad mark dels uttorkas till odling och dels såsom äng och betesmark betydligt förbättras, hvilka sednare arbeten, beroende af de förra, skulle öka kostnaden med 3 2g,572 R:dr nämnde mynt. Frågan om verkställighet af dessa arbeten förföll, emedan jordägarne, änskönt de insågo fördelarne deraf, kände sig icke vara i tillfälle att bestrida den dryga kostnad, som erfordrades; men år 1831 läto några enskilde jordägare genom Förste Landtmätaren Jacobsson uppgöra ett nytt förslag till en mindre kanal öfver Kottliolmsnäset, hvilken afsåg blott förekommande af långvarige öfversvämningar och upptog kostnaden till 3,533 R:dr 16 sk. B:ko; dock kom icke heller detta till verkställighet.
Att de förmögna och de, som icke äro i behof af Fån, kunna komma i åtnjutande deraf, kan väl icke förekommas, men detta medförer ej heller någon skada, och de Fån, som bevil Ijas dessa, verka otvifvelaktig! äfven till penningebristens och förlägenhetens afhjelpande. Med förutsättning deraf att Fånesystemets bibehållande är lika oundvikligt, sorn att något måste göras för att upphjelpa näringslifvet, och i Synnerhet understödja Jordbruket, tror jag alltså det blifva nödigt att noga tillse, det fördelningen af Fånebiträden till näringarne sker så jernnt som möjligt; men då Höglofl. Utskotten föreslagit, att icke mera än afbetalningarne på Fastighets-lånen, utgörande endast omkring 150,000 Rsdr årligen, skulle i denna Fåneväg åter utgå, inser jag icke annat, än att Jordbruksnäringen äfven nu blefve häri vanlottad; hvilket jag tror skedde förra Riksdagen, så vida man får anse de beslut som då fattades, hafva föranledt, att, under det Fastighets lane-handlingar till ett belopp af 204,000 R:dr flera år legat, och ligga i Banquen, utan fond, der funnits outtagna medel på andra Fåneanslag till ömsom 2 och 2§ million, tillbetydlig förlust för näringarne och Banquen. Jordbrukets hjelp med förlags biträde, anser jag vara mest af behofvet påkalladt. Denna nä - 43° Bc.ncvZJtskotUts Etlänhanden. ringsgren, den tungasfe, minst eftersökta, i Svenge af naturen så. många vådor underkastad, är likväl den första, och på hvars förkofran det .öfriga'näriagslifvet, och foljakteligen förmågan att utgöra'Statens intrader, egen tel igen bero. Andra näringar hafva Fåne-fonder eller För-, lags tillgångar, ulen för Landtmannens producter finnas, hvarken publik Xånefpnd, eller enskilda förläggare, då det ej heller är vänligt att gifva för» lag på Spannemål.
I förra fallet upp - Den 22 December e. m. lyser Tabellen, alt de conscriberadesjelfve skulle hålla sig hästar, i fredstid emot det, att de af Staten skulle erhålla underhåll för hästen och dubbel aflöning; vid krig 2Öo R:dr B:co i ersättning för hästen. Det är möjligt, att jag deruti misstar mig; men jag tror dock, att bland ynglingar, sorn äga föräldrar, hvilka underhålla flere hästar, det påräknade antalet skall finnas, hvilket öfvertalar sina föräldrar, att lemna dem hästar på de föreslagna vilkoren, för att få blifva Cavallerister och rida i stället för att gå. Jag tror snarare fråga kunde komma att uppstå, altman måste inskränka antalet af dem, som vilja blifva Cavallerister på dessa vilkor. Hvad Artilleriets exercis beträffar, förmodar jag, att, då anmärkaren vid nogare eftersinnande skall finna, att hail misstagit sig i afseende på Garnizonstruppernas organisation, äfven denna anmärkning måste förfalla. Jag frågar den värde Ledamoten: hvad ändring har jag väl genom förslaget sökt tillvägabringa, annat än, att hvarje skiljaktighet skall blifva borttagen, i afseende på medborgarens förhållanden till Staten, och det utan rubbning i stånd och yrken, derigenom att hvar och en skall deltaga i Landets försvar, och hvar och en efter vilja och förmåga bereda sin utkomst. Derigenom blir den Constitutionella Monarkien hvad hvarje Republikansk Stat bör vara, der likväl Styrelser! icke är underka - l i66 Den 22 December e. m. stad ögonblickets nycker, utan är bestämd och hel, samt eler inga tidskiften kunna inverka på allmänna samhällskicket. Det är från denna åsigt jag har utgått, då jag ansett, att ideen för den Monarkiskt Constitutionela StyrelseFormen egenteligen är den Republikanska, till största fullkomlighet utbildad, I mitt förslag är icke fråga väckt om några brådstörtande mått och steg, eller något kullstörtande af närvarande förhållanden. Långt derifrån har jag yrkat, att dervid fordras betänksamhet, måtta, lugn och rättrådighet. En tid af 20 år är också derföre utsatt till dess fullbordan.
Jag anser ganska vigtigt att undanrödja den förvillelse, som ligger i Hr Bråkenhjelms framställning, 3a Den a November f. m. en förvillelse, sorn gjort att han, visserligen icke med uppsåt, måhända missledt en stor del af Ståndet. För att undanrödja denna förvillelse, behöfver jag icke mer än erinra om den föreskrift, sorn grundlagen ger oss, ang:de ordningen och marschen af grundlagsfrågors behandlande inom RiksSl:n. 56 §:n Reg.Ftn är af följande lydelse: '"Frågor om förändringar i grundlagarna varda på följande sätt behandlade: Tillstyrker Const.Utsk. livad en riksdagsman hos detsamma i sådant afseende föreslagit, eller utlåter sig Utsk. med tilleller afstyrkande å en af Konungen i lika ändamål gjord propos.; varde Utsk:s yttranden vid samma riksdag öfverlemnadt till R. St., hvilka vid densamma må derom kunna öfverlägga.” Marschen är här så tydligt som möjligt framställd. Utsk. skall först lill RiksSt:n inkomma med ett yttrande, och detta yttrande skola RiksStm taga i öfvervägande. Nu ber jag att få erinra Hr Bråkenhjelm derom, att Utsk. icke yttrat sig om någonting annat än vallagen. Om allt det öfriga har Utsk. alldeles icke yttrat sig. Våra beslut äro således i förtid och i afvikelse från grundlagen vidtagna. Utsk:s skyldighet att jemka meningarna uppstår icke förr än de yttranden dit inkomma, som äro gifna å ett af Utsk. förut frnmlagdt förslag. Nu då intet förslag från Utsk. i dessa fall inkommit, så kan det icke blifva fråga om något som skall sammanjemkas. Det synes mig fullkomligen klart. Flere ledamöter, mine herrar! Lafva tillstyrkt ett återgående till Frih. Hamiltons förslag, andre hafva deremot invändt, alt det redan blifvit genom beslut afklippt. Jag är icke af deras mening, som tro att detta beslut ligger i vägen derföre, ty jag har haft äran i min reservation, i hvilken Gr.
St. annorlunda förordna, af hvar och en derför erkännas; men enligt den nya redactionen deremot är icke någon Svensk medborgare skyldig alt i liqvid godkänna Bankens sedlar, men staten förklarar sig likväl vilja i sina liquider såsom mynt emottaga de sedlar, R. St. låtit utgifva. Tredje punkten innehåller: ”För bancolags stiftande eljer ändring fordras alla fyra RiksStms samtycke och Konungens sanction.” Jag kan icke inse, att baricolag är särdeles vigtigare än allmän civillag och criminallag, och tror derföre, att det vore tillräckligt, om för btcolags likasom för annan lags stiftande endast erfordrades R. St:s genom 3:ne Stånds bifall uttryckta samtycke och Konungens sanction. Vidare föreslår Utsk.: ”Beslut om sedelstoc kens förhållande till metalliska inlösningsfonden må ej kunna vidtagas, med mindre samtliga RiksSt:n äro derom ense. ” Detta stadgande anser jag nyttigt och nödvändigt, Den 22 December f. m. 423 emedan sådana beslut möjligtvis, i följd af den It. St. för Banken åliggande garanti, kunna föranleda till ökande af allm. beviiln.; och samma skäl, på grund hvaraf samtliga RiksSt:n skola deltaga i beslut om allm. beviiln., böra således äfven vara gällande i fråga om sedelemissioner från Banken. Konungens sanction å ett sådant beslut är, enligt min åsigt, ej behöflig, utan anser jag, att, då R. St. äro skyldiga att ersätta den brist, som i Bankens tillgångar kan uppstå, del bör vara deras ensak att bestämma sedelstockens förhållande till metalliska inlösningsfonden. Detta bestämmande är visserligen icke hädanefter för innehafvarne af Bankens sedlar af så stor vigt som hittills, sedan man i lagen uttryckligen stadgat, att R. St. ovilkorligen äro skyldiga att fylla den brist, som kan uppkomma. För öfrigt, och i öfverensstämmelse med hvad jag redan yttrat rörrde btcolags stiftande, finner jag någon förändring i 75 § Riksd.Ordn. icke behöfvas. Deremot skulle jag tio, att början af ifrågavar.
Se Löningsspanmål. ( 98 ) Lastageplats, om upplåtande af mark till, utaf Kungsöhrs kungsgårds egor. VII. 15. 329. A. 332. Lasteligt tal om Kongl. Maj:t och regeringssättet, angående upphäfvande af Kongl. Brefvet den 25 September 1777 derom. II. 272. R. 327. Laxfiske i Umeå eif, om rättighet lill begagnande af. Se Norrforss byamän. Lazarett, om rättighet för vissa härader inom Christianstads län att disponera den derifrån utgående kurhusafgiflen, mot skyldighet att underhålla ett. eget. Se Kurhusafgiflen. Lectorer i Naturalhistorien vid gymnasierna. Se Naluralhistorien. Leverancehandeln, rörande mäklareslut derom. III. B. 129. A. 179. V. U. 197. A. 356. VI. E. 312. Lidinson, Kronofogden A. G., angående af honom sökt eftergift för ådömd ersättningsskyldighet till Kronan. Se Eftergift. Lifgardesregementena, om förändrad organisation af. VII. Lifgrenadierregementcna, om befrielse för, från garnisonsljenstgöring i Malmö. Se Garnisonsljenstgöring. Lifränteoch lifförsäkringsanslalter. Se Ränteförsäkringsanstalt. Lifslidsstädja och undanlagsaflal, angående intecknande af, äfvensom af ali annan afhandling om nyttjanderätt till fast egendom å landet. It. 180. III. IV. U. 235. A. 334. IX. U. 451. A. 679. X. E. 355. — om åläggande för Socknenämnd alt draga försorg om den i Kongl. Förordningen den 9 November 1844 föreskrifna inteckning af sådana contract. IX. B. 196. A. 624. — om tillägg till ofvannämnde Förordning den 9 November 1844. IX. B. 451. A. 679. Liljecrona, Carl Wilhelm, yttrande. II. 130.
Jag ansåg för min del att 3Irsta §:n ieke lägger något hinder för detta förslags antagande, oeh det synes af BorgareSUts beslut att det i princip öfverensstämmer med Utskrt och att det blott varit i någon ovisshet om huruvida den 3Irsta §:n skulle komma i strid med denna g, som de gjort tillägget »såvida icke grundlagen kommer i strid dermed.» Derföre lar jag mig friheten hemställa att R. o. Ad. mätte bifalla Utskrts förslag, som redan är af ett Stånd bifallet. Gr. Lagerbjelke: I följd af nu gällande förordning ega de burskapsegande borgarne många rättigheter. De disponera stadens kassor m. m., och kunna således i kommunalt afsrde, så att säga, regera staden. Deremot äro de underkastade åtskilliga skyldigheter, fråD hvilka audra äro befriade, men till dessa burskapsegande borgare räknas icke en ganska stor mängd näringsidkare, som dock drifva borgerligt yrke. Likaså hafva ej husegare såsom sådane burskap. Efter denna § skulle sådana invånare i städer, hvilka endast betala bevillning för lön, få deltaga med borgare i rättigheter och skyldigheter, men att få deltaga med dem i riksdagsmannaval är i Riksd.-Ordmn ogilladt. Det synes mig derföre vara ganska riktigt att låta dessa i kommunen boende medlemmar få deltaga med borgerskapet i alla kommunala rättigheter och skyldigheter, utom i den, hvarom Riksd.-Ordnm särskildt stadgar, och jag anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla BorgareStrts inbjudning i denna punkt. Hr von Koch: Här är icke blott fråga om att välja riksdagsmän, utan gm afser äfven en annan rättighet, nemligen att välja magistratspersoner. Denna rättighet skulle dock ej tillkomma icke burskapsegande personer i kommunen. Deremot har borgerskapet af gammalt åtskilliga förpligtelser. Det är nemi. en mängd dryga pcnningeutgifter och personl. skyldigheter, som åtfölja burskapet. Jag medgifver fullkomligt att det hade varit rätt, om dessa förhållanden blifvit reglerade, men jag tror likväl ej att dertill nu är tillfälle.
Det blef ett häftigt buller, ett kastande af tallrikar och pannor, springande genom rum, och blossande, med en värld af trätgirigt trots i sitt magra ansikte, stod fru Göthe där. Hon höjde handen — han stod upprätt med glänsande ögon — hårdt, hotfullt, utan att vika sågo de på hvarandra. — Låt bli att skrämma mig, sade hon, tänderna skallrade mot hvarandra. — Jag bryr mig inte om dig; sade han brutalt — nu går jag efter doktorn, om det så kostar allt hvad jag förtjänar i detta lifvet. Det gör det för resten inte, men vi äro så fulla af girighet och uselhet, att hin håle väl tar oss — och flickan med. Hon utstötte ett skri bakom de hopprässade läpparna och värjde sig med handen mot hans förskräckliga ord. — Gå — gå då — hvarför går du inte, jag kan inte tåla höra eller se dig. Med en suck, djup som olyckan, försvann han. Lilla flicka! oskyldig, ljuf låg du på den röda filten och tittade utan att förändra en min med dina grå, forskande ögon upp mot taket. Och när din moder kom fram, försökte du le, ett litet matt, igenkännande leende. Fru Göthe lyfte upp sitt barn, bar det ut på verandan och satte sig i hängmattan. Solen stod bakom huset, och försiktigt kröp folk ut på sina trappor i eftermiddagens rödaktiga luft. Plötsligt strök en bris förbi, ett af dessa snabba, flyktiga omslag, som komma i solnedgången på heta dagar. Fläkten kändes som is, fru Göthe ryste och vek sin kjol öfver flickans små bara lemmar. Hennes hufvud var tomt, fullständigt tomt. Där funnos hvarken blod eller tankar eller förmåga att ordna dem, om där funnos några. Hon hade en slö förnimmelse af de ord, som nyss växlats, men hon skrattade däråt. Det var ju ingenting, rakt ingenting, en mara, en dröm — där de tvingades att tala rätt ut det första galna, som rann upp i deras öfverhettade, utpinade hjärnor. Samlif, plikter, kärlek, hem — allt susade som tomma begrepp förbi hennes medvetande.
Man åt och drack, gjorde toalett, roade sig med allt som kunde erbjudas en, och var för resten goda vänner inbördes. Det var ett af dessa hem, som en lång tid kan gifva illusion af att vara fullkomligt lyckligt. Dina märkte snart, att hon här icke fick hvad hon ville ha, hvarken det umgänge af intelligenta menniskor, som hon suckade efter, eller det samlif, som fängslade och förtrollade henne, men tills vidare kunde också denna familj användas. De voro så goda emot henne, och det var dock det första steget till att komma ut i verlden. Under loppet af dessa vintrar var det, som hon vid sina många teaterbesök fick klart för sig, att hon ville bli skådespelerska. Hon teg länge med detta beslut, och först då hon hade inöfvat åtskilliga roller och hade löfte om att få uppträda, sade hon sin familj och sina vänner hvad hennes afsigt var. De gamla tanterna blefvo högeligen konsternerade. De sågo förskräckta på hvarandra och jämrade sig, för det var visst icke alls passande, men Dina tog dem om lifvet, svängde dem rundt och sade, att det skulle bli så förtjusande, och att hon skulle göra dem heder. — Då hon första gången skulle uppträda, var det dem ännu temligen dunkelt, hvad det hela skulle tjena till. Deremot kom familjen Klerk genast i ekstas. Att Dina skulle bli skådespelerska! Deras Dina! Att de skulle vara förtrogna vänner med en verklig skådespelerska vid Dramatiska teatern! — De, som voro lyckliga öfver att få helsa på en och annan liten artist, som de blifvit presenterade för i något sällskap. Hvad de skulle bli stolta öfver henne! Hvad de skulle göra bjudningar för henne och sola sig i glansen af hennes strålar! Det var först sedan Dina uppträdt och profvat inför direktionen, som hon berättade Maria, hvad som förestod. Profven hade icke varit så särdeles tillfredsställande, och hon hade behof af sympati för att få mod till sin debut. Maria blef djupt gripen af hvad Dina talade om för henne. Hon blef alldeles blek och omfamnade Dina hårdt. På en lång stund kunde hon ingenting säga, derför att hon hade tårarna i halsen, men sedan talade hon så varmt och uppmuntrande, att Dina fick tillbaka sitt svigtande mod. — Naturligtvis skulle det gå bra!