Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag var nu redan stora flickan och bad i mitt oförstånd att min far ville lära mig sy kläder. Nu blef gubben utom sig: „Du, mitt eget kött och blod, du, bli en af dessa förb. bönhasar! Nehej. Se så pass makt har jag dock att, åtminstone ur mitt eget hus, intet qvinnfolk skall komma och tränga sig i karlagöromål. Håll du dig till qvinnfolks seder och qvinnfolks arbete, snärta. Sy du din slätsöm, ja, du skall slippa till fru Danet i pension, till och med, och lära dig fransyska och schattersöm och hvad sånt der qvinnfolks skräp allt heter, men håll hon sig från karlagöromål, mamsell“. Mycket försagd vågade jag ändå anmärka, att med den der pensionslärdomen skulle jag ej kunna förvärfva mitt bröd. „Hvasa, förvärfva ditt bröd? Det skall du väl, så för hin, också låta bli. Du skall gifta dig och bli en ärlig hustru och sköta hushåll och barn och inte förvärfva bröd“. „Men min far, tänk om ingen vill ha mig?“ „Låt bli att resonera, mamsell; kan hon ej ställa sig så, att hon får en man som försörjer henne, så är hon lagom att svälta“. Nu var ej vidare att säga. Jag kom i pension, kunde säga „oui madame“, och „Dieu vous benisse“, sydde hela året, som jag gick der, på en schattersömstafla, der det stod en mamsell som skolfrun sade hette Lotta, och hon gret vid en graf som skulle vara hennes älskares, Werther hade han hetat, och hon torkade sig i ögonen med ett kläde, som visst var ett lakan, ty det räckte ned till hennes fötter, och dessutom stodo på taflan några djur på fyra fötter, men hvad de skulle föreställa vet jag ej. Kanske hade jag med mina pensionsfullkomligheter och det arf jag hade att vänta, kunnat få mig man, men till min olycka hade far, vid den tid jag slutade min skolgång, med särdeles ifver förföljt tre systrar, hvilka hos damerna i Åbo förvärfvade allt mera förtroende som skrädderskor.
3 Bandet 14 4'ds Hit. 210 Prot.*Utdrag den 2 2 Februarii 1830. e. m., på bordet lagda Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens, under Nto 255 förut meddelade Betänkande, i fråga om understöd af allmänna medel till Södertelje Canaloch Sluss-Verks Bolag, Ridderskapet och Adeln den 19 dennes f. m., med afslag å berörde Utlåtande , gillat sistnämnde Betänkande , likväl under iagttagande deraf, att, i likhet med hvad i afseende på repajations-fonden för Götha Canal blifvit föreslaget, dervid borde göras det förbehåll, att jeparations-fonden förblifver innestående i Riksgälds»Contoiret emot ränta , intill dess behofvet af dess användande uppstår; så fann Ridderskapet och Adeln nu för godt inbjuda Högvördige Preste Ståndet och Vällofl. BorgareStåndet, hvilka äfven bifallit Utskottens berörda Betänkande, att jemväl instäm, ma uti det af Ridderskapet och Adeln dert vid gjorda nyssomförmälde tillägg, S, D. Föredrogos å nyo följande Banco; Utskottets, den 12 och 18 dennes, afgifna samt, den 17 derpåföljde e. m. och den 18 dennes, på bordet lagda Memorials N:o 120, med sammanfattning af Riks.
Beträffande lånerörelsen, var jag kanske den förste, som yrkade utvidgning deraf för jordbruk och näringar; men vare långt från mig att vilja yrka en sådan utsträckning, 0111 det ej kan ske pä grunder, som äro förenliga med Bankens bestånd. Detta måste kunna upplysas. Nå väl, mina Hrr, Är Bankens silfverfond nu sådan, att utvexlingen kan börjas? Det är härom, som fråga är; och häröfver bör Utsk. kunna lemna upplysning. Jag anhåller att få fasta uppmärksamheten derpå, att vi, utan att såra den af Utsk:s ordförande här uttalade mening, böra uttrycka en bestämd opinion, af innehåll, alt Utsk., så vidt görligt är, bestämdt besvarar den nu framställda frågan. Jag önskar detta mindre för det svar derpå, som från Utsk. blir att förvänta, än fast mer för att gifva allmänheten tillkänna, att detta Stånd med kraft vill söka hinna till målet: realisationens fullbordan. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Myntbestämningsoch banklagarna af d. 1 Mars i83o samt K. M:s skrifvelse till Ständerna, innehållande Dess önskan, att utvexlingen senast d. 1 instund. Juli mätte börjas, är den ståndpunkt, hvarifrån jag utgår. I myntbeslämningslagen finnas grunderna nedlagda för Konungens och Ständernas afgifaa förbindelse, och uti banklagen föreskrifterna för uppfyllandet af denna förbindelse. I dessa sednare är bestämdt uttryckt, att de stadgar, ordningar och reglementen, som efter utvexlingen blifva nödiga, skola uppgöras efter de grunder, som i myntbestämningsoch banklagarna blifvit utstakade. Jag kan således ej finna annat, än att, om utvexlingen kunnat börja före R. St:s nuvar. sammanträde, hade dess verkställande hvarken hindrats eller uppehållits deraf, att alla bestämmelser om lånerörelsen icke varit gjorda. Hvarföre anser BancoUtsk. dessa nu böra föregå utvexlingen eller uppehålla möjligheten att besvara, när den kan börja? Så långt gingo icke i83o års Ständer.
Hvad åter beträffar kostnaden, så har denna ganska obetydligt blifvit ökad genom den prydligare anordningen, enär dels kalkstenen blifvit bearbetad med maskin, som lika lätt och lika fort hyflar en list som en slät yta. dels, der stenen bearbetats för hand, huggningen egt rum vintertiden, då murarearbeten eller de flesta jordarbeten icke kunna bedrifvas och då den vid Karlsborg förlagda Krono-arbetskåren bordt, sä vidt möjligt varit, sysselsättas, samt kostnaden för kårens underhåll följaktligen icke genom dessa arbeten ökats eller någon tillökning i fästningsbyggnads-kostnaden deraf uppstått. Deremot har vid byggnadsarbetenas utförande mycken omsorg blifvit använd såväl vid valet af materialier som vid dessas behandling och sammanfogande, till erhållande af all den för ett fästningsverk nödiga styrka och varaktighet; och hade det varit ett oförlåtligt fel, att i detta hänseende åsidosätta något, som dertill kunnat bidraga. Besparing af tid får derföre icke påräknas vid uppförandet af dylika byggnader, derest sådant komrne att ske med uppoffring af förenämnde vilkor. Med stöd af det nu anförda, vågar Chefs-embetet underdånigst uttala den försäkran, att hvarken onödig kostnad eller onödig tid blifvit vid uppförandet af byggnader å Karlsborg använde, samt att dessa byggnader ej heller förete någon öfverflödig eller annan prydlighet, än som framstår genom byggnadsdelarnes regelrätta arkitektoniska anordning, materialiernes beskaffenhet och ändamålsenliga användande. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärdar, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte, J. AF KLEEN. F. W. Invenius. Stockholm den 22 December 1864. — 295 Kongl. Krigskollegii lii tendents-afd el wings underdåniga utlåtande i anledning af 2uie utaf Rikets Ständers Revisorer gjorda framställningar. Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Emot §:ns syftning i sin helhet har jag derföre ingen anmärkning, men min uppmärksamhet har blifvit fästad på en oegentlighet i redaktionen. Man kan nemi. syra eller bläcka träd i oloflig afsigt, utan att likväl, såsom §:n förutsätter, hafva uppsåt att tillegna sig trädet. Uttrycket borde derföre böra i detta afseende ändras. Vidare har straffbestämmelsen i första punkten af denna §, enligt Utsk:ts förslag, blifvit, med afvikande från K. M:s Propos., bestämd till böter eller fängelse, hvilket sednare således kan ådömas på en tid af ända till 2 år. Men andra punkten af samma §, som afser enahanda brott begånget under synnerligen försvårande omständigheter, utsätter likväl icke högre straffbestämmelse än straffarbete i högst ett år. Nu anses ett års straffarbete i stränghet jemnt motsvara 2 års fängelse, och man kunde således komma att straffas lika strängt, om brottet är begånget utan försvårande omständigheter, som i det fall att sådana af synnerligt svår art förekomma. Då detta ej synes mig riktigt, ville jag hemställa, att straffet i första punkten måtte nedsättas till böter eller fängelse i högst 6 månader.
W n *1 cg B *9* B Landt-B Öndel . Dagkarlar och Drängar. Smeder, Summa. ■ ' 249 877 34 *-577 i5 4*4 48 3117 u7 Summa | 249 f 911 } i,592| 462 (3234 Antalet af Bergsmännen i Sala Bergslag är här icke upptagit, emedan <|e äro Borgare i Sala Stad och upptagas bland folkmängden i nämnde Stad. Landsh. S-årsberättelse för Westmanlands Lån. 2 Tackjernoch Stångjerns-tillverkningen bär under sista qvinqvennium icke haft någon förmånlig conjunctur. Priset på Tackjern äfvensom på Stångjern har småningom nedgått i R:dr Banco på Skeppundet under det pris, som gällde 1828. Brist på silö- och isföre en längre tid under flera vintrar har dessutom Vallat hinder uti KolMalmoch Jern-Transporter och Öfrige för Bergsoch Bruks-drifter nödiga körslor. De vid JernBergverken och Bruken arbetande personer äro här mera detailleradt upptagna är i förra Berättelsen.. Näst Jerntillverkningen är Sala Bergslag och Silfververk den betydligaste gren af Bergsnäringen. Tillverkningen der utgjorde: år 1828 och år i832 Silfver lödige # bergfint 2,752 & i3f lod. 3,294 # to lod. Bly Sk# Värdet af denna tillverkning, i Bancosedlar Arbetare ständige Qvinnor och Barn, som under sommaren sysselsättas, utgöra efter tilloppet 5o å 80 personer. Kronans inkomster af Verket i Myntare-lön, slagskatt och tionde, evalverad i Bancosedlar efter priset på Bergslagets försålda Silfver .. i Arrende för Räntor . * .
U mäFttge; fiäberna af förfta f tafelt fjmarbera tmå; be af anbra Ftafjcn, mcb rätt att [tätta tmå, pmarbcra mtnft cit; odj fiäberna af trebje Ftajjen fjmarbcra cit g-ulls ntäFtig. ©täberna af be öfriga Ftafjcrna cga att [ätiba tjmarbcra ett fyuttmäFtig; boet meb rättighet att förena [ig tmå, fjögft tre, om cu perjon, tjmtlfcu tiFmät måfte mara tift Sliföbagäman matb för bett af befja [taber, ber (jan [jetf maträtt 23ip. tia 9F. ©t. spröt. 1856—18585 10 @amI« 1 2 ®anbet. 2 2UE8t>ag8s23efIutet. io 9lifåbagös23eflut 183B. eget. SRifSbagåfudinäftig fot fiab af trebje f (afjett ntd jemtoäl funna tidifa antaga fudntaft flir ett annan ftab af lägre ffafj. 2:o SSÖalen fMa ffe inför locbcrbörattbc SJlagiftrat, efter bet å Ifmarje ert öfliga loalfätt, bentti Itftoäi ättbrittg fan cga ruut, bå antingen någon fiabS tuai Slttttors iuttba, än genom orbetitiig omröftning titcb flutna febiar af be toalberättigabc eder af beras utfebbe Gieftorer, itta 9ttfåbagSfudmäftt'g icfc faiiaä.
Till detta ändamål beviljade Ståndet ett lån af 8000 R:dr, hvilket lån skall, beräknadt ifrån lyftningsdagen, återbetalas med 5 procent å det primitiva beloppet årligen, af hvilka procent 3 procent utgöra ränta och återstoden afgår å capitalet. 3:o I anledning af Prosten Äliltjvists motion om anslag till reparation och inredning af en Carolinska Institutet tillhörig stenhusbyggnad. Det i Utlåtandet, N:o 354, Litt. E., afgifna' och i Utlåtandet, N:o 435, Litt. E., vidhållna afstyrkande yttrandet godkändes, äfvensom Ståndet till handlingarne lade det moment af denna punct i ULlåtandet, N:o 354, Litt. E., hvilket alser medel genom försäljning af Numer-Lotteriets hus, enär frågan om dispositionen af berörde hus är i det föregående afgjord. 4:o Angående äskadt anslag till inköp af barometrar, m. m. 5:o I fråga om inköp för Statens räkning af det så kallade Oxenstjernska Archivet på Tidon. Trot. I anledning af ifrågaställa anslag för utgifvandet af en för Folkskolorna afsedd Charta öfver Scandinavien, samt de hegge verken: Scriptores lerum Svecicarum Medii jEvi och Diplomatarium Svecanum. 7:o om anslag tili uppbyggande och inrättande af ett National-museum. 8:0 om anslag för tillbyggnad och reparation af Academiens för de fria Konsterna hus, och 9:o i afseende å uppförandet af det för Folk-uudervisningens befremjande anvisade Creditiv å Riksgälds-Contoiret. Utlåtandet, N:o 354, Litt. E., med rättelse, enligt Utlåtandet, N:o 435, Litt.
Hr Landtm, till sin mening vara ganska tydlig, men att ordalagen vore af den tvetydiga beskaffenhet, att Hr Landtm, icke ansåg sig kunna med anledn. af 55 §:n Riksd.Ordn. vägra någon propos. till bifall på StatsUtsk;s nu föredragna utlåtande. Gr. Anckarsvärd: Under afläggande af min vördsamma tacksägelse för svaret, torde jag då få fortsätta mitt yttrande. I min egenskap af motionär i denna fråga redan vid 1828 och 1829 Arens riksdag och äfven vid den innevar., anser jag mig förbunden att genom några ord åtminstone söka utveokla de åsigter, hvaraf jag varit ledd vid denna min motions inlemnande. Utaf den tid af 11 år, som förflutit sedan jag förra gången log mig friheten att till R. o. Ad:s samt R. Sfs pröfning framställa denna fråga, torde åtminstone intygas att jag haft en rymlig tid att begrunda frågan, och att då jag icke frångått den, så har det varit måhända på grund af en felaktig öfvertygelse, men utan frivilligt förbiseende af sakförhållandet. Jag har trott att det vore vida ändamålsenligare, att alla statsmedlen ingingo till ett R. Sfs contor, för att derifrån öfverlåtas lill det utgiftscontor, som Stats-cont. utgör, till den från aldre tider s. k. Räntekammaren , som blott hade att bestrida Statens utgifter. Jag tror, tvertemot hvad af andra talare här blifvit anfördt, att både större ordning och mera controll derigenom skulle erhållas. Vid uppläsningen af 64 §:n Reg.Fm, sorn här blifvit åberopad, har förekommit, att åtskillige talare, hvaribland äfven Hr von Hartmansdorff, stannat vid ett komma, utan alt läsa §.'n till sitt slut. Om mari företager sig läsa §:n lill sitt slut, så torde man deraf kom - D e 11 a8 November e. m. ina till något annat resultat, än af den blott halfva läsningen. Den innehåller: ”Så väl
Det ifråga vaktande ämnet är af 6tort interesse, i afseende på den enskilda crediten. Om den skall stärkas , måste utvägarne lättås för utbekommande af fordringar. Allt hvad som försvårar lör Borgenärer, att utfå deras fordringar, har ett menligt inflytande. Af sådan anledning instäm mer jag lika litet uti förslaget tili den nya Lagen, som uti LagUtskottets Betänkande. Jag tror,att det tillhör Konungens Befallningshafvande , såsom Executor, att lemna handräckning, men jag tror det ej vara lämpligt, att pä ett promotorial lemna uppdraget åt ett enskildt ombud. Det kunde möjligen hända, att ett sådant icke med erforderlig drift och redlighet fyllde sitt kall, att det [förskingrade medlen och mera sådant, hvilket ej bör inträffa, om saken drifves genom ett Embetsverk Det är otvifvelaktigt. att desse promotorialer äro ganska besvärliga för Landshöfdingarne, och medföra en särskilt ansvarsskyldighet, i händelse sådane medel skulle förskingras; men jag tror utvägar finnas, att controllera detta, om man nemligen på bestämda tider genomser DiarierneJsg anser det således vara nöd vändigt, att bibehålla rättigheten att, då man ej har enskildte kände ombud , få vända sig till närmaste Konungens Befallningshafvande, för att få sine fordringar genom promotorial anmälte tili något annat ställe, utan annan kostnad än Gar* tha och postporto, pappersiösen och communication. Jag anhåller derföre om återremiss af Betänkandet. 49° Den 18 Juni i f m. Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Riddersk»pet och Adeln ansåg LagUtskottets Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde2_anmärkningar till Utskottet återförvisas. Ropades Ja. Företogs till pröfning Lagutskottet® den 24 sistlidne Maji under N:o 81 afgifne, samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående minskadt antal Nämnd vid så väl Lagtima som Urtima Ting. Herr Hjerta, Gustaf:
De bestämma lifvets gång, utspänna sin väf (lifvets väf) öfver hela verlden från solens uppgång till hennes nedgång, från lifvets morgonrodnad till dess afton. Hvad de bestämma är en nödvändighet, mot hvilken gudarne sjelfva ingenting förmå. Norn, pl. Nornir; jfr njörva, sätta samman, hopfästa, väfva. Urðr af verða, varda, impf. varð, pl. vurðum l. urðum, p. p. vurðinn, betyder således »den vordna», forntiden. Verðandi (icke Verandi) af verða, betyder »den vardande», nutiden, ty nutiden endast varder; den är icke, emedan när den är, är den redan förbi. Skuld af skulu, skola, betyder »den som skall varda». Föreställningen om nornorna har utgått från tron på ett förutbestämdt, oföränderligt öde. Denna tro, som ännu är allmän hos vår allmoge, möta vi öfverallt i våra gamla skrifter. Häri ligger en förnimmelse af det nära sammanhang, som eger rum i hela naturen, och den nära föreningen mellan den kroppsliga och den andliga; intet väsen eger bestånd för sig allena, ingen händelse föranledes blott af någon enskild. Föreställningen om en oundviklig, kall och sträng nödvändighet, öfver hvilken sjelfva gudarne intet förmå, har sin grund i den för hedendomen oupplösta motsägelsen mellan naturnödvändigheten och den fria viljan. Derpå beror förhållandet mellan nornor och åsar. Nornorna utgå från jätteverlden, från den råa naturen, och i den samma ligger en nödvändighet, en ogenomskådlig utveckling, som viljan alltjämt söker komma på spåren och beherska. Åsarne äro medvetandet, som lika nödvändigt vill göra sig gällande, men motståndet ligger i naturen. Odin söker öfverallt blifva herre öfver den samma; han talar med Mime, med visa jättar, med valan i underjorden, men framför allt gäller det att utforska nornornas vilja, att lära känna naturkrafternas beskaffenhet.
Det synes mig då böra för hvar och en, som vill göra sig reda för verkliga och sanna förhållandet, blifva fullkomligt klart, att det af mig antydda sorgliga resultat skall framstå såsom en 208 Den 12 December f. m. följd af den inträffade allmänna penningeförlägenheten, derest icke snar hjelp mellankomir.er; ty, en axiomatisk sanning, som af ingen samvetsgrann man kan förnekas är ju den, att tjenstemännens aflöning under de sednaste årens högt updrifna pris på alla förnödenheter, omöjligen kunnat vara tillräcklig för att, äfven med den mest omtänksamma sparsamhet bestrida de utgifter, som det åligger en familjfader att ombesörja. Hvar och en sådan familjfader, som icke haft andra tillgångar än sin lön — och det är händelsen med det stora flertalet bland tjenstemännen, — har således under dessa förflutna dyra år varit ovilkorligen nödsakade att sätta sig i skuld. Ehvad nu han häftar i denna skuld på grund af utgifne reverser, eller på grund af den kredit, som han hos minuthandlaren och handtverkaren erhållit för reqvirerade förnödenheter, eller, hvilket är det troligaste, på grund såväl af utgifne reverser, som åtnjuten kredit för borgade varor, så skola dessa fordringar nu hos honom utkräfvas. Under det alt Grossören ser sig hotad med protesterade vexlar utkräfver han sina fordringar hos Minuthandlaren och denne sina hos handtverkaren, hvilka båda sednare sålunda se sig nödsakade att jemväl utkräfva sina fordringar hos tjenstemännen. Denna oväntade attack kommer i allmänhet så väl för den ena, som för den andra att slutligen leda till samma katastrof. Skillnaden är endast den, att under det att ett eller annat Hundra Tusen Rdr behöfver hos den stora Grossören utkräfvas för att han skall finna sig tvungen att upgifva sin stat fordras deremot i allmänhet endast att ett eller annat Tusen Rdr utkräfves hos tjenstemännen, minuthandlaren eller handtverkaren för alt han skall se sig försatt i denna bedröfliga belägenhet. Då nu endast några dagar återstå innan tjenstemännen hafva fullgjort det års arbete för hvilket K.
Eör ett sådant antagande hafva äfven 2:ne stängningslinier ansetts nödige, nemligen en bakom Lidingöbro, för att tillspärra Värtan, och en annan bakom Blockhusudden öfver till Hästholmen, för att spärra stora infarten, hvardera understödda af starka batterier. En fiendtlig flotta skulle således icke kunna landsätta några trupper inom de egentliga befästningslinierna oell sjelf hindras från att lägga sig pä strömmen. Vår egen skärgårdsflottas reträttväg blefve då alltid öfver Askriksfjärden för att fatta posto antingen vid Aludden eller Tranholmen, der förberedelser böra vara gjorda för att i hast barrikadera och försvara äfven denna passage, sedan vår egen flotta passerat. Såsom tillhörande hufvudstadens befästningsplan, bör äfven nämnas befästningarne vid Brandalsund, för att skydda inloppet till Södertelje kanal. Detta försvar består af 2:ne större verk, belägna på hvar sin sida om nämde sund, öfver hvilket en stängningslinie är ämnad att dragas. Bestyckningcn af dessa verk utgöres af 78 hufvudsakligen gröfre pjeser. Dessutom är här påräknadt ett ytterligare försvar af skärgårdsfartyg, som här finna det fördelaktigaste läge. Infarten i Mälaren genom Södertelje kanal är genom detina befästning fullkomligen försäkrad. Försvaret af Brandalsund bör hufvudsakligen lemnäs åt flottan, åtminstoue i första hand, tills Södermanlands reg-.te hunnit ankomma. lis Den 13 Aprii. I fråga om friheten för de försvarande att röra sig på Mälaren under en belägring, har det blifvit anmärkt, att, om en fiende intog Hägersten och der anlade batterier, skulle denna passage kunna stängas. Härtill svaras att vid Johannesdal har en fiende ändå lättare att afklippa stora passagen; men om äfven denna vore stängd, funnes alltid en utväg att från Björkfjärden öfver Brofjärden komma till Drottningholm och Nockebybro, hvarifrån endast är 6,000 alnars väg till Tranebergsbro, då man åter har sjöväg till Stockholm, eller rättare redan befinner sig der.
A (er remitterades; N:o 199, i anledning af Kongl. MajUs Nådiga Skrifvelse, angående åtskilliga Kyrkoherdars underdåniga ansökningar om Jöne-förbätlring al indragen behaglig tids förlänings-spanmål: Återremitterades; N:o 200, i anledning af Riks-Slåndens sk i I jagtiga beslut, i fråga om Häradsskrifvare!! J. Tkjrsenii frikallande från ådömd skyldighet att ersätta oriktigt afkortade Krono-utskylder: Lules till handlin garnej N:o 201, i anledning af väckt fråga om rättighet för Nyköpings stad att på arrende innehafva den vid staden belägna s. k. Lilla eller Tyska Kungsladugården: Återremitterades, med förklarande, att Ståndet anser Stats-Utskottets Inkomsl-Afdelnings, af reservanterne åberopade, förslag böra godkännas; N:o 203, i anledning af väckt motion, att en Sjö-oflicer måtte anställas lill biträde vid fortsättningen af framlidne Amiralen af Klints Sjö chartre-verk; och N:o 204, i anledning af väckt motion om Slats-anslag för Östads Barnhus; Biföllos. Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. 1). Ståndet beslöt ali, måndagen den 3 näsllidne Mars, genom val utse dess Fullmägtige i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-Conlor, samt ledamöter uti Directionerna öfver Låne-Contoren i Götheborg och Malmö, jemte deras suppleanter. S. D. Vid föredragning af Stals-Ulskotlets på bordet hvilande memorial, iVjo ij8, fann Ståndet skäligt att, med ogillande af Fullmägtiges i Riksgälds-Contoret anmärkte förfarande, i fråga om Riksgälds-Contorels förflyttande till det af Kongl. Sundhels-Collegium förut begagnade embetshus, låta bero vid hvad Utskottet i berörde hänseende hemställt; hvarjemte Ståndet Pr oi.-Utdrag, den s6 Februari i8/t'5.
Lagstiftaren har, så vidt möjligt varit, sökt att undvika alltför minutiösa detaljbestämmelser, i ändamål att åt kommunerna öfverlemna alt med någon frihet utveckla den nya institutionen. Då emellertid dylika bestämmelser måst i vissa afseenden meddelas, följer deraf, att, om äfven författningens hufvudprinciper böra förblifva orubbade, densamma likväl kan behöfva att efter erfarenhetens ledning undergå en eller annan partiel förändring. En dylik revision af författningen företog sig Lag-Utskottet vid sist hållna riksdag och framlade i sitt Betänkande N:o 32 ett fullständigt förslag till ny författning i ämnet. Detta förslag, som endast af Hedervärda BondeStåndet bifölls, men i de andra Riks-Stånden framkallade så skiljaktiga meningar, att frågan för den riksdagen måste förfalla, har nu upptagits af Riksdagslullmtigtigen Pehr Eriksson, som i sm ofvan omförmälda motion hemställt, att Rikets Ständer måtte i öfverensstämmelse med samma förslag nu besluta. Utskottet finner sig emellertid af flera skäl förhindradt att tillstyrka denne motionärs förslag. Det synes först och främst endast med ringa hopp om framgång kunna ifrågasättas att ånyo framlägga ett förslag, som vid sisthållna riksdag icke lyckades att i någon mån förena de stridiga åsiglerna, och vidare torde anledningen till motståndet emot detta förslag vara att söka i den omständigheten, att det tilläfventyrs angrep just en af grunderna för denna lagstiftning. Det afsåg nemligen bland annat, att, till underlättande af domrarnes aibeie, från dem på gode männen öfverflytta kontrollen öfver förmyndarnes fullgörande af deras redovisningsskyldighet, och att sålunda upphäfva domstolarnes omedelbara kontroll öfver förmyndareväsendet.