Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror visserligen, att detta förslag skulle hafva större utsigter att gå igenom har på riddarhuset, men, då dess antagande icke skulle hafva någon nytta med sig, då det troligen ej bifölles i de öfriga Stånden, får jag instämma med de Hrr, som påyrkat aflå tande af en underd. skrifvelse till K. M:t i ämnet, i enlighet med Borgare-Ståndets derom utfärdade inbjudning. På grund häraf får jag anhålla om bifall till Frih. IClinckowströms förslag. Hr Cederschiöld: Då inbjudning angående denna fråga ankommit till R. o. Ad., får jag anhålla, att R. o. Ad. ville förena sig i det af Borgare-Ståndet fattade beslut. 64 Den 3 Mars f. m. Frih. af Ugglas, Gustaf: Jag begärde ordet sedan Hr Gr. o. Landtm, låtit för Ståndet föredraga den från BorgareStåndet ankomna inbjudning. Som Borgare-Ståndets beslut till stor del, äfven i ordalagen, öfverensstämmer med de af Frih. Klinckowström och Hr Cederschiöld väckta förslag, samt, derest R. o. Ad. antoge Borgare-Ståndets inbjudning, åtminstone två Stånd fattat enahanda beslut angående denna vigtiga fråga, får jag anhålla, att R. o. Ad. ville bifalla nämnde inbjudning. Frih. Klinckowström: lag skall med nöje afstå från den af mig föreslagna formulering af H. o. Ad:s beslut i denna fråga och ansluta mig till den inbjudning, som från BorgareStåndet ankommit, samt får derjemte hemställa till Gr. Mörner och Hr v. Francken, hvilka instämt i mitt förslag, att äfven de vilja förena sig i Borgare-Ståndets beslut. Hr von Francken: Jag skall med nöje foga mig efter Frih. Klinckowströms önskan, och förenar mig således i BorgareStåndets beslut. Gr. Mörner: Som Hr von Francken slutade sitt anförande med att yrka bifall till Frih.
•— De nya Skolorna i Carlstads stift hafva fått fullt löneanslag, i likhet med hvad Kongl. Läroverks-Comiteen föreslagit såsom nödigt för Lärarnes bergning och belåtenhet, utan förhöjd årsberäkning» hvilket* för dem, efter Utskottets tanka, alltså ej bör sältas i fråga; — Allm■ Besv.- och Oecon.-Ulsk. Bnta.nka,nde N.-o lif. n l ocli hvad slutligen vidkommer sådana Skol-inrättningar, hvilka genom enskilde personers eller c o mm unérs bidrag tillkommit, torde desse lämpligast böra betraktas såsom Folkskolor, hvilkas upprätthållande åligger dem, som deraf draga fördel, utan att Presterskapet vid öfrige Skolor eller vid församlingen tjenstgörande rättvisligen kan anses pligtigt att lida intrång i dess befordran, till följd af förhöjd årsberäkning för Lärare vid dylike skolor. På grund af nu anförde och de i återremitterade Betänkandet upptagne skäl, finner Utskottet sig ej kunna frånträda dess i detta mål yttrade mening, med åberopande hvaraf Utskottet derjemte får anmäla, att Utskottet ansett Herr Bååths anmärkning, i afseende på ett närmare bestämmande af Skol-Lärares presterliga tjenstgöring, icke påkalla något yttrande, såsom omfattande ett reglementarisk! stadgande, ulan oskiljaktigt samband med förevarande ämne. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 September. Betänkande , i anledning af väckt motion, att den ännu beridna delen af Smålands Husar-Regemente måtte ajsitta, men, om detta ej bijolles, lindring i rustnings-skyldigheterna erhållas. Från Hedervärda Bonde-Ståndet har till detta Utskott blifvit remitteradt ett memorial af Riksdagsfullmägtigen Peter Persson från Jönköpings
Med ani. häraf, ber jag att få fästa uppmärksamheten på följande förhållanden. Vid det 9:de Allmänna Landtbruksmöte! i Götheborg beslöts nemligen, att, med afs:de på det mindre tillfredsställande skick, hvari veterinär-väsendet ansågs befinna sig, hos K. M. anhålla, bland annat, det IV M. ville anvisa nödiga medel för detsammas förbättrande. Häröfver infordrade K. M. utlåt:n af vederb:de auktoriteter, nemi. Sundhets-Collegium, LandtbruksAkademien, samt Direktionerna öfver Stockholms och Skara Veterinär-inrättningar. Fyra auktoriteter äro således hörda; men som de af dem uttalade åsigterna skilja sig uti flera väsendtliga punkter från hvarandra, torde K. M. svårligen på grund ensamt af deras utlåtm kunna fatta något beslut. Det är, på grund häraf, som motionärerna föreslagit nedsättande af en komité. Då Utsk:t likväl afslagit denna begäran, har Utsk:t emellertid ansett sig böra tillstyrka, det R. St:r måtte i underdånighet anhålla, »att K. M. täcktes låta genom vederb:de utarbeta och för R. St:r framlägga ett förslag, hvarigenom, i öfverensstämmelse med tidens fordringar och landets behof, ej mindre undervisningen i veterinär-kunskapen måtte höjas och utvidgas, än äfven djurläkarnes antal förökas och deras vilkor förbättras. Mig synes, att ordet »vederbtde» svårligen kan ty das på annat sätt, än såsom en komité, enär vederbale auktoriteter redan blifvit hörda, och några andra finnas icke. Ar meningen att K. M. skall tillkalla sakkunnige män, för förslagets uppgörande, så blir det ju en komité, och således motsatsen af hvad Utsk:t tillstyrkt. På dessa skäl instämmer jag i det yttrande, som Frih. Alströmer afgifvit, nemi. att R. o. Ad. ville för sin del besluta, att i stället för ordet »vederb:de» skulle insättas orden »en komité af sakkunige män, eller på sätt K. M. pröfvar tjenligt.» Jag har äfven en annan anmärkning att göra.
Jag ger mycken rätt. visa åt uppsåtet hos Herr Hjerta, som föreslår att afgöra några delar af Lånerörelsen nu, och uppskjuta de öfriga delarne; jag kan dock icke instämma deruti. Jag måste återföra Ridderskapets och Adelns minne till samma princip, som jag i sista plenum, i afseende på en Lagfråga, yttrade, nemligen att det är vigtigt och i högsta måtto angeläget, att veta sig handla med den säkerhet, att beslutet i en del icke svär emot besluten i andra delar. Jag ger således gerna åt BancoUtskottets Utlåtande N:o 82 ett sammanhängande helt beslut, men just derföre vill jag icke företaga nå - Den i3 November f. m. igg gon del deraf, ulan att med säkerhet kunna öfverskåda det liela. Jag frågar, hvad gäller här striden? Jo elt uppskof. Nå val, hvad gäller här uppskofvet? Må man förlåta mig, om jag nu, sedan jag consecutift vid fyra Riksdagar följt samma öfvertygelse, höjer min röst i samma anda. Jag ber Herrar Realisatörer icke beskylla mig för något partisinne mot realisationen, utan åtnöja sig med, att, sedan Rikets Ständer fattat detta beslut, som jag ännu tviflan på var det lyckligaste för landet, jag förklararar mig villig att ställa mig ett sådant beslut till efterlefnad, och att jag icke skall försöka på något vis att upprifva detsamma. Men må det tillåtas mig att öppet förklara, att Sverige icke af realisationen har någon nytta, och att densamma endast är gagnelig för Brukspatrons-intresset. Nu frågar jag, om man icke äfven skulle vilja göra något för landet? Jag ser med glädje, att man är på god väg att vilja göra det, och alt genom en ändamålsenlig Lånerörelse söka motverka, så godt man kan, de skadliga följderna af realisationen. Med ledsnad skulle jag erfara, att man inom en viss tid ville begränsa det goda man önskar göra. Hela Nationen är interesserad för ett ändamålsenligt Lånesystem, ett system sådant, att icke bela Nationen går under. Må man ursäkta den digression jag gjort!
Den, som bifaller Utskottets, af 2:ne Riks-Stånd godkända, förslag, att, då vid inlemnande af bref å Postkontor eller Postexpedition, portot kontant erlägges, en särskild afgift af 1 skilling skall betalas för hvarje dylikt bref, samt denna afgift tillfalla postförvaltaren, röstar ja; dén, det ej vill, röstar neji Vinner nej, kommer, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut, någon särskild afgift i ofvanberörde fall icke att erläggas. Ifrån Utskottets i o:dje punkten gjorda hemställan, att för sådant bref, som inlägges uti de i denna punkt omförmälda breflådor, adressaten skall, derest brefvet icke är med behörigt frimärke försedt, erlägga portot, så vida lian vill brefvet emottaga, bar Ridderskapet och Adeln fattat i sa måtto skiljaktigt beslut, att sednaste perioden uti berörde punkt erhållit följande ly delse: “skolande, i händelse för ringa porto blifvit erlagdt, bristen af brefemottagaren godtgöras, sä vida han vill brefvet utbekomma-; men då denna skiljaktighet afser endast redaktionen af det reglementariska stadgandet samt de öfriga trenne Stånden godkänt Utskottets förslag, lärer dervid böra förblifva. Med afslag å Utskottets i 5:te punkten gjorda hemställan, att postkartorna skola upptaga endast antalet af afgående orekommenderade bref, men icke adressaternes namn, så vida icke detta sednare särskildt äskas af brefafsändarne, som då derför böra erlägga en särskild afgift, hvars belopp må af Kongl. Maj:t bestämmas, hafva Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet beslutat, att nu gällande stadganden i afseende på postkartor må oförändrade bibehållas. Då två Stånd sålunda stannat emot två samt förevarande fråga är af ekonomisk natur, lärer Utskottets berörde förslag hafva förfallit och i följd deraf gällande stadganden i afseende på postkartor förblifva oförändrade.
Om ens någon villrådighet i detta fall hos mig agde rum, skulle jag ej uppträda emot de talare, sorn här yttrat sig, i strid med betänk. Men hvarom handlar 72 § Reg.F.? Om R. St:s rätt att förvalta Banken. Nå väl! laederas denna rätt, om de fattade besluten ronde denna förvaltning öfverlemnas till Konungens promulgation? Och behöfver jag väl här uppdraga skillnaden emellan lagstiftning och promulgation? Men då promulgationen begäres, kan man väl ej fordra, att Konungen skall till den grad glömma sina öfriga pligter till Nationen, att han promulgerar, hvad som strider emot lag. Hr Dalman har sjelf erkänt, att 16 § Reg.F. förbinder Konungen att vårda den enskildes rätt, äfven då den kunde förnärmas af R. St.; men jag frågar, huru har man respecterat nämnde grundlags-^, då man nu vill vägra Konungen rätt att tillse, huruvida hvad han till allmänhetens underrättelse kungör, står i strid med grunderna i den lag, hvilken han gemensamt med R. St stiftat. Det må förlåtas mig, om jag tror farhågorna i detta hänseende härröra, icke från sakens förhållande, utan från missnöjet med i83o års banklag. Jag behöfver nu ej yttra mig, huruvida detta missnöje är grundadt eller icke, Jag går längre; jag påstår, att 16 § Reg.F. varit tillräcklig, för att påkalla pröfning hos K. M. af b:coreglementet, så vidt det rörde rättsförhållanden. Jag tror således, att man, utan afseende på i83o års lag, kan begära bifall på det ifråga var. betänk., ehuru jag visserligen medger, att redactionen deraf är högst bristfällig och måhända till någon del rättvisar det motstånd, sorn mött betänk.; ty nog förefaller det något besynnerligt, att först BancoUtsk. och sedan R St. skulle sjelfva sväfva i ovisshet, om de handlat lagligt eller ej. En värd ledamot, Hr Cederschjöld, har för sin mening åberopat stöd af exempel från Gustaf lilis tid. Jag hade önskat, att han varit tydligare.
För /j.2:dra Bänkmans Af delningen: Efter N:o 2071. Herr af Pettersens, Herrman; N:o 2067. Hr Crusenstolpe, Magnus Jacob. För 44:de Bänkmans Af delningen : Efter N:o 2172. Herr Lorichs, Carl Fredrik; N:o 2170. Herr Lidströmmer, Fredrik August. För 5o:de Bänkmans Afdelningen: Efter N:o 2289. Herr Boij, Johan Fredrik. Herr af Billbergh, Johan Petter. För ardra, i4:de, 3^;de och 46:te BänkmansAfdelningarne koni vid uppropet icke nu - Den i3 Januarii e. m. 97 någon tillstädes, hvadan de för dessaAfdelningar utsatte Bänkmansval mäste inställäsi Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Grefve von Schwerin, Philip, afsagt sig den honom uppdragna befattning att vara Suppleant i Förstärkta StatsUtskottct. Fortsattes den i förmiddagens Plenum hörjade pröfning af StatsBankooch LagTJtskoltens den 28 sistlidne November under N:o 28 afgifne, och den 21 derpå följde December förmiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 16 förut meddeldte Betänkande, angående Förslag till lag ler Rikets Ständers Bank. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Mot det beslut, som Ridderskapet och Adelil på förmiddagen fattat, att en lag skall med Konungens biträde stiftas för Banken, får jag anmäla min reservation och protest, samt förbehålla mig att vid nästa Riksdag icke behöfva göra något afseende på den lag, som på detta sätt blifvit stiftad, till inkräktning i den rätt, hvilken är Riksens Ständer i Grundlagen förvarad, ty Grundlagen kan ej genom Civil-lagar tillintetgöras.
Det är ej utan grund, som alla andra Stater utsätta räntan och amortissements-procenten, men öfverlemna det öfriga till verkställande magien; så anser jag äfven, att vi böra göra. För att lyckas få detta lån så fördelaktigt som möjligt i financielt afseende, ty i ekonomiskt har jag redan visat, att det icke kan vara nyttigt, anser jag bäst, att vi stadna vid 4 procents ränta. Efter de uträkningar, som Engelska Ministeren framlagt, visar det sig, att alla lån, sorn. tagas mot 4j procents ränta nära pari, på 38 år, falla sig mindre dyra, än 5 procents lån al-pari, eller 3^ procents lån mot omkring 8o procents Capital; och detta visar, att det ligger en proportion i denna 4 å 4| procents-ränta, som passar bäst tillsamman med det vanliga fondspelet, och gör att man ej riskerar så mycket på en allmän räntenedsättning, då man annars kanske om io år hade måst infria al-pari, i händelse af räntenedsättning, de Obligationer, för hvilka man endast erhållit 8o procent. Jag tillstyrker, att vi må antaga första Punkten, ulan annan ändring än Den 3 Mars e. ni. 173 de ordalag, som Herr Lefton föreslagit. Jag skall vid 3:dje punkten söka visa, att 10 procent är en för stor rabatt, emedan med en sådan rabatt detta låns administrationskostnad ej blir betäckt, och det vore ganska besynnerligt, om Staten med en gifven förlust skulle göra sig till mäklare för enskilta intressen, hvarigenom hela nationen skulle belastas nied högre bevillning; synnerligen som lånet icke är nödvändigt för realisationen. Jag anhåller om proposition till bifall å första punkten, sådan Herr Lefren föreslagit densamma. Herr Stråle_, Nils Willielm: Det förekommer mig, att Utskottet hade handlat rättast, om det framställt 3:dje punkten såsom den irsta, emedan 3:dje punkten innehåller den väsendtligaste frågan i hela Utlåtandet; och man kan icke utan svårighet bestämma räntans belopp, utan att först afgöra, örn lånet skall upptagas med rabatt å Capitalet, eller icke.
samt att liden snart vore inne att något gjordes äfven för denna provins, på det att befolkningen, af naturen utrustad med håg och omisskänneliga anlag flir slöjd, konst och industri, hvarpå den vid många tillfällen lemnat bevis, jemväl måtte kunna bibringas någorlunda fullständiga tekniska kunskaper, enär härförutan någon lifligare industriel rörelse eller större praktisk verksamhet ej derstädes förmådde utveckla sig; hemställande motionärerne, att Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 10,000 R:dr för anläggandet och underhållandet af en teknisk elementarskola i Wisby, med vilkor att nämnde stad dertill anskaffar och bekostar lämpliga lokaler. d) af Herr Gust. Carl Witt, som, erinrande om den ståndpunkt hvarpå våra handtverkerier sig befunne och Statens både pligt och fördel att hvarhelst ett bemödande visade sig att sprida kunskap bland dem, som egna sin framtid åt handtverk och slöjd, komma detta bemödande till hjelp, uti en hos Borgare-Ståndet väckt motion [JM 145) anfört, hurusom i Carlskrona i April år 1860 börjades en slöjdskola, hvilken sedan varit besökt af 24 elever årligen och sistlidne år hade 34 elever, handtverkslärlingar och andra personer, hvilka om aftnarna un - Stals-Utskn Hets Utlåtande M 99. 95 dervisades uti arithmetik, geometri, rättstafning, grunderna af fysik och kemi, ritning, modellering, svarfning och bildhuggeri och hvarest funnos anställde trenne lärare och en vaktmästare, hvilka aflönades med mycket små arfvoden, som åstadkommits af de ringa tillgångar ne för denna skola, hvilken hade enskild omtanke och enskildt nit för saken att tacka för sin tillvaro, För att kunna utvidga denna inrättning till likhet med Eskilstuna Söndagsoch Aftonskola och utan hvilken utvidgning den ej kunde uppfylla sin bestämmelse, fordrades emellertid ett årligt statsanslag af 6,000 R:dr enligt den beräkning, som af Skolstyrelsen blifvit uppgjord.
För den omständighet, alt en enda person fått sig uppdragit handelns uppgörande, synes mig skälet ligga helt naturligt deri, att då sakens politiska considerationer fordrade, att verkställigheten omgafs af hemlighet, så var det en nödvändighet, att förbigå det Embetsverk, som annars bordt taga befattning dermed; och, då jag afhållit mig från all pröfning af de politiska considerationerne , samt följakteligen måste antaga dem hafva fordrat, att hemlighet iakttogs; så kan jag icke eller klandra den utväg, som dertill vidtogs. Lika med allmänheten antar jag, att den sednare handelns upphäfvande varit en följd af diplomatiske insinulioner af andra Den i3 Ju lii f. in. Magter. Vi känna icke deras beskaffenhet; men ehuru jag följakteligen ingen ting kan yttra mig derom, drar jag likväl ej i betänkande, att förklara StatsRådet min tacksamhet, för dess omsorg, att icke, för en sådan sak som denna, kasta Fäderneslandet i vådan af ett krig; och jag är ganska viss, att Nationen värderar mera en klok eftergifvenhet, än alla okloka bravader. Ersättnings-anspråkens öfverlemnande lill en Corn prom issRätt har, i min tanka, baft mycket skal med sig. Contractet, som grundlagt, pretentionerne, är i högsta måtto klandervärd!; och jag beklagar högeligen, att ett sådant Contract kunnat uppgöras; samt väntar, att frågan derom får af Domstol pröfvas, till ansvarspåföljd för verkställaren; men då Contractet var, med Regeringens authorisation, afslutadt, och den ena Contrahenten begärde att göra sin derå grundade rätt lagligen gällande, så kunde sådant icke förvägras. Att låta tvisten gå till vanlig Domstol hade varit att gifva publicitet åt sakens alla omständigheter, äfven de, som borde liemlige hållas; och nar man derjemte besinnar, att vår Lag lemnar ratt åt alia parter, att om CompromissRätt, sig emellan öfverenskomma; så kan jag, i denna omständighet, icke lägga StatsRådet något till last.
Om derföre jördegares rätt och säkerhet vid skiftet skall bevaras och lidande förekommas, är det oundgängligt, att en granskning må kunna ske af egotaxeringsåtgärden, sedan lotterna äro utlagda, och jordegare böra nu så mycket mera ega denna förmon, sedan beslutande-rätten rörande egograderingen blifvit öfverflyttad på Landtmätaren och gode männen, och ej tillhör, såsom förut, jordegarne, hvadan en stark control på de förre är nödig, att de med yttersta noggrannhet, omtanka och bemödande denna taxering verkställa, så att ändringar deri efteråt må kunna i möjligaste måtto förekommas; en omständighet, den de säkerligen icke bli så måne att uppfylla, om egograderingen göres till proeliminair-fråga. Vid storskiftena tillgick dessutom i förevarande ämne på enahanda sätt, som Skiftesstadgan medgifver; ty då klagomål anfördes vid domstol öfver lidande vid skiftet, och domstolen fann det ega grund, skedde jemkning i lotterne; och denna jemkning var i sjelfva verket icke annat än en jemkning i taxeringen. Allmänna Lagen, lika med äldre Skiftes-Författningar, öfverensstämmer ock i denna princip. Den förra säger i i Cap. 4 §• Byggninga-Balken, att, om någon klagade, att han fått mindre eller sämre lott, än han haf va borde., egde han begära laga syn, h varvid domaren skulle jemka vederbörande emellan. Det var först i Finska Egodelningssladgan af år 1775 och de sedan emanerade Skiftes-Författningar, som man införde den motsatta principen, att göra egograderingsåtgärden till en praeliminairfråga. Å andra sidan kan det visserligen icke nekas, att det nu föreskrifna stadgandet äfven har sina olägenheter, bestående deruti, alt det leder till flere rättegångar om skiftet, och att, när egograderingen af domstolarne ändras, hvilket anses lätt kunna komma i fråga, Landtmätaren får i flere eller färre delar omgöra skiftet, deraf kostnader och tidsutdrägt således för delegare förorsakas.
De sålunda framställda förslagen har Hans Kongl. Höghet Kansleren öfverlemna! till Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, med hemställan, huruvida icke erforderliga medel till deras förverkligande kunde erhållas; hvarvid, till ådagaläggande af sakens vigt, blifvit ytterligare anfördt; bland annat, att, oberäknadt det vetenskapliga intresset, vårt land i samma, om icke i ännu högre, grad än andra länder har behof af kemiens råd och anvisningar, för att kunna med fördel odla sina naturliga näringsgrenar, och på ett fruktbärande sätt göra sig till godo de mångfaldiga råämnen, som dess jord framalstrar, men som nu antingen ej begagnas, eller begagnas utan synnerlig vinst, emedan man, i saknad af tillräckliga kemiska insigter, icke känner deras egenskaper och fulla användbarhet; att ej blott bergsnäringen, utan snart sagdt alla yrken och särskildt jordbruket med de flera näringar, som dermed stå i sammanhang, för att väl skötas, hafva behof af ke - 6 Kongl. Majus Prop. om Statsverk.
Jag skall göra hvad bättre är; jag skall erindra om vilkoret för vår granskning eller 107 §. den»lyder så här; ”Skulle Consti”tutionsUtskottet anmärka, att StatsRådets ”Ledamöter samfält eller en eller flere af ”dem, uti deras rådslag om allmänna mått ”och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldig ”ga nytta, eller att någon StatsSecreterare ”icke med oväld, nit, skicklighet och drift ”sitt förtroende-embete utöfvat, äge då Ut'•'skottet att sådant tillkännagifva för Rikets ”Ständer, hvilka,”- (här ligger vilkoret) ”07» 'de finna Rikets väl det kräfva, kunna ”hos Konungen skriftligen anmäla deras ön-s ”skan att Han ville ur StatsRådet och ifrån ”Embetet skilja o. s. v.” Nu frågar jag hvar och en, om detta misstag har den höga qvalification, att Rikets väl dervid kan komma i fråga. Jag anser mig äfven skyldig bedja Ridderskapet och Adeln erindra sig, om ej Ståndet sjelf begick ett misstag; jag vill ej advocera, jag skall blott åberopa händelser. Ridderskapet och Adeln var ett helt år samladt, och jag kan ej annat finna än att brist i omtanka om den executiva magtens rätt gjorde, att man dröjde så i sista stunden, att tiden brast för Regeringen att pröfva förslaget. Nå väl jag vill ej draga den fördel, som Herr Rosenblad, af Ridderskapets och Adelns yttrande om Kongl. Majrts afgifne svar, ty jag tror, att om det ej var advocatur af Herr Rosenblad, så gränsar det dock nära derintill. Den 17 Julli f. ra. Jag vill blott erindra, att måhända Ridder* skåpet och Adeln på sin sida ej var utan fel. Constitutionen nekar ej, att Ministé* ren, såsom äfven menniskor, kan begå miss* tag, ty annars vet jag verkligen ej, från hvilken planet StatsRådets Ledamöter skulle förskrifvas.
Cypresser, myrten och rosenhäckar växte runt omkring, murgrön och kaprifolium slingrade sig kring hennes väggar. Här på en mossbänk vid grottans ingång satte sig Apollonprästen, arkonten av Aten och hans dotter. Hermione sade: Minns du, Herakleon, om oraklet, när det ännu talade, någonsin yttrade sig om honom, av vilken kristianerna tagit sitt namn? Den gamles ansikte ljusnade, liksom om denna fråga varit honom kär att besvara. Han genmälde: Hören följande orakelspråk, givna en man, som för mer än hundra år sedan anlände hit och frågade oraklet just om Jesus: Känt av de vise är, att ur kroppens förgängliga boja svingar sig oförgänglig den mänsklige anden, men ingens själ i olympisk flykt sig lyft på vitare vingar. Då spörjaren undrade, att en så ädel man måste lida missdådarens död, svarades genom pytian: Icke av kroppsligt ve befläckas odödlige anden: lida är allas del, att himmelen vinna den frommes. - Jag känner dessa orakelspråk, sade Krysanteus, Porfyrios anför dem i sin bok emot kristianerna. - Är detta allt vad oraklet yttrat om den galileiske vishetsläraren? frågade Hermione. - Nej, vi hava även en utsaga från en mycket senare tid: Stunget av mask, av sol förtorkat eller i frostnatt gulnat eller alltren i knoppen danat till vanväxt ser jag på världens träd vart blad; men ett är fullkomligt. - Apollon, fortfor Herakleon, var skön till dragen, men såsom siare kallades han likväl den snedmunte, emedan han hade sina skäl att än med allmänna, än med tvetydiga ordalag tillbakavisa den närgångna nyfikenheten. Så mycket är dock klart, att oraklet ingalunda hyst agg till Jesus. Ingen, icke ens Sokrates, har av Apollon varit så prisad, som den vise från Judalandet. - Han var, sade Krysanteus, en religiös ande, genomvärmd av det gudomliga, en praktisk vishetslärare och en stor teurg.