Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nio 46, i ani. af väckt motion i fråga om roteringsskyldigheten inom Elfsborgs län och på Dalsland ; N:o 48, i ani. af väckt motion i fråga om afverkning och försäljning af skog från presteboställen för beredande af medel till pensionsfonder för Ecclesiastike tjenstemäns enkor och barn; samt N:o 49, i ani. af väckte motioner om uphäfvande af den, enskilde skådespelare och konstidkare med flere ålagde skyldighet att för deras representationer erlägga afgifter till Kongl. Theaterns och Hofkapellets pensionskassor. Utaf StatsUtsk:ts nedannämnde, den 24 dennes bordlagde och nu föredragne Utlåtanden biföllos: N:o 76, i ani af K. M:s Nåd. Propos. ang:de uplåtande af Arjeplougs skolebord till boställe åt. skolmästaren derstädes; N:o 79, i ani af K. Mits Nåd. skrifvelse angide förnyad indelning af nyroterade jorden i Blekinge län; N:o 80, i ani. af väckte motioner angide eftergift af eller anstånd med arrendet för bostället Orum i Christianstads län; N:o 81, i atd. af väckt motion ang:de förändrade föreskrifter i fråga om de till gästgifverier anslagne räntor; Nio 82, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. om anslående af hvresersättning åt länsmannen i Frosta Härads östra distrikt samt Färs härads norra och södra distrikt af Malmöhus län, emot afträ dande till Statsverket af deras boställslägenheter; N:o 83. i ani. af K. Mis Nåd. Propos. ang. öfverlåtelse af ett stycke mark från Eskilstuna kungsladugård till egaren af Eskilstuna mekaniska verkstad, Theofron Munktell, såsom byggnadstomt för arbetarebostäder; samt lades till handlingarne:
St:r borde förbehållas redovisning för BeklädnadsCassorne vid hvarje Riksdag. 156 StatsUtskottets Med hänvisning lill K. Instruction för BeklädnadsDirectionerne vid Indeldte InfantcriRegenienterne, af den ii Julii 1822, får Utskottet upplysa. att den antagne slitningstiden endast utgör en beräkningsgrund för bestämmandet af så väl Kronans bidrag som Kotebållarnes afgift till BeklädnadsCassorne, men att det ej, i följd deraf, är absolut nödvändigt, att, efter hvarje förlopp af sådan tid, en ny Mundering skall uppdragas, utan beror det på hvarje Regementes BekläduadsDireetion, i hvilken tvänne Rotehållare alltid äro Ledamöter, alt tillse, det efter behofvet nya Persedlar anskaffas. Att den beräknade slitningstiden af 3 år varit nog korrt, derom vittnar så väl möjligheten att i BeklädnadsCassorne samla någon behållning, som K. Mits Nåd. förslag att till 4 år förlänga denna lid, efter hvilken Anslaget härefter kommer alt beräknas till 71,000 R:dr årligen, enligt hvad Utskottet förut föreslagit och nu ytterligare till R. Sltrs bifall hemställer. Möjligheten att ytterligare förlänga beräkningen af Slitn-ingstid förmodas väl af Utskottet, som tagit kännedom af BeklädnadsCassornes i LandtRänterierne innestående Behållningar, hvilka för en del äro större, men vid andra obetydliga; men Utskottet har i detta afseende ej ansett sig kunna bestämdt föreslå hvarken Sky eller 6 å 8 År; utan har Utskottet endast kunnat till R. H. St:r hemställa: • att R. St:r hos K. M:t i underd. begära, att vid nästa Riksdag fullständiga utredningar öfver det då varande förhållandet i delta afseende må R. St:r Betänkanden, N:o 23g. 157 meddelas, för att vid då skeende Statsreglering tagas till grund för BeklädnadsAnslagets bestämmande, tilläggande Utskottet nu, förslaget om underd. anhållan, att då, för II. Strrs
Jag har ända till 7 mil till det vägstycke, jag, på den s. k. kungsvägen, är skyldig att underhålla; dertill den bredaste och säkerligen mest befarna landsväg inom landet, då den leder från Södertelje stad till inemot gränsen af Nyköpings län, med ett aflägset och ej särdeles ymnigt grustag, och sålunda ett besvär, som i detta hänseende säkerligen företer ett af de mest tryckande. Jag beklagar mig likväl ingalunda häröfver, emedan detta åliggande, som i andra länder genom vägpenningar rikligen betalas af de vägfarande, i ett så beskaffadt land som vårt utgör ett, till följd af naturförhållanden och en gles befolkning, på en vidsträckt yta oundvikligt ondt. Jag beklagar mig ej deröfver, ty jag vet, att om det. stöde i länsstyrelsens makt att afhjelpa missförhållandet, så hade det. skett långt för detta. Jag beklagar mig ej deröfver, derföre att jag, beroende af mig sjelf, kati upfylla detta åliggande för statens och för det allmännas behof på de tider, sorn för mig dertill finnas lämpligast, och med ett ord, efter min beqvämlighet, blott jag iakttager att mitt åliggande är ordentligt fullgjordt. Jag utbedjer mig att ytterligare, ibland den skjutsningsskvldige jordbrukarens besvär, få nämna det röiliga försvarets, eller rustoch rotehållets underhållande, utan de öfriga samhällsklassernas deltagande. Jag beder att lä nämna kungsoch kronoskjutsen, som mau aldrig satt i fråga att blifva qvitt, då den icke på annat sätt, utan alltför stora svårigheter, torde kunna åstadkommas. Jag beder att få tillägga den ordinarie ränta, hvarmed den skjutsningsskyldiga jorden är betungad, upgående för skärgårdshemman, särdeles inom Stockholms län, till mera än 300 rdr. Men, Mine Hrr! ingen, hvarken K. Mis Kegering eller komiterade eller någon annan bland dem, som här yttrat sig emot Utsk:ts Bet:de eller till försvar derför, har ännu vidrört det barbari, som innefattas uti jordegarens skyldighet att skjutsa.
Det är dertill, som mitt anförande inskränker sig egenteligen, såsom varande den grund, hvaruppå jag ytterligare vågar bestrida anslaget; ty sedan en sådan communications-anstalt är anlagd, men den icke så mycket begagnas, att den lönar mödan att underhålla, är derigenom bevist att anläggningen åtminstone varit alltför tidig, och att man bör tänka på att göra den behöflig, derigenom, att man söker befordra de orters näringar, som ligga intill och omkring denna Canallinea, så att de kunna afsätta något, hvarigenom anläggningen kan blifva nyttig. Eljest göra dessa Canaler, hvad som verkeligen är att frukta, icke annat än sluka upp sjelfva de arma näringar, hvilka de skulle befordra. Herr Rosenblad har haft den godheten att gilla de åsigter jag i allmänhet hyllar, om nödvändigheten af att något tänka på våra inhemska näringar; och det lärer blifva svårt att vederlägga, att ju det kraftigaste bevis för Canalers gagnelighet måste sökas i deras förmåga, att genom trafiken sig sjelfve underhålla, och att man eljest synes hafva felat deruti, att man icke på samma gång, Den 8 J a n 11 a r i i f. ra. sorn man anlagt Canaler, länkt pS alt valör böra finnas, hvilka derå kunna komma att transporteras, och hvilkas afsättning derigenom kan beredas. Herr Rosenqvist: Det skäl Herr Rosenblad anfört, såsom en bevekande omständighet för bifall till ifrågavarande anslag, nemligen Bolagets modesti att blott begära 3o,ooo R:dr, kan jag icke gilla, tj efter den principen skulle man bevilja dessa 3o,ooo R:dr derföre, att Bolaget icke huggit till och begärt i3o,ooo R:dr. Jag anser mig böra uppläsa hvad Riksdagsmannen Strinnlund i sin reservation anfört. Han säger:
I anledning af det sista jemknings, förslaget» har Bonde-Ståndet yttrat, att ”Ståndet i så måtto godkände förslaget, som Stänget biföll, att redactionen af Riksens Ständers ”expedition må, i likhet med Preste - och Bor”gareStåndens beslut, innehålla: dels att 300,000 ?’R;dr skola af Saltpstterfonden utgå, icke såsom Den i Augustii c, m, 75 ''förskott, utansäsom en utgift, derför ingen ersätt* ”ning fonden tillflyter i dels ock, att den summa ”Riksens Ständer i underdånighet erbjudit, skall ”utgifvss med berörde 390,000 R;dr af Saltpeter* ”fonden och de öfriga 300,000 R;dr (sorn IplifJ,vit anviste att förskottsvis erläggas af Riks”gäldsContoirets medel, till den del, somafre» ?’dan varande tillgångar icke kan bestridas) ”tagas i beräkning vid den hlifvandc RevilR "nings summans bestämmande, utan att någon Vsärskild brölloppsgärd må äga rum.” Jag kan ej för mig göra fattligt annat, än att tre Stånd beslutat att Saltpetterfonden skall tillskjuta de 300,000 R:dr; och att de öfrige böra vid Bevillningen iagtiagas; men Bonde-Ståndet har tillagt: ”att som BondeStåndet, vid dess ifra-, ”gavarande bifall fästat det vilkor, att förstnämnde 3oo,ooo R:dr borde vid bevillnin”geqs fördelande, ersättningsvis komma jord-* ”bruket och Städernes jord tillgodo, genom re”partition å andra näringar eller articlar, så ”skulle sluteliga afgörandet af nämnde vilkorj, ”betragtadt såsom en Bevillningsfråg*, framdeles, sedan B.evilloings-Utskottet deröfver ”blifvit hö,rdt, öfverlemnas till Riksens Slängder» Bevillnings-Utskott, i sammanhang med ”öfrige Bevillningsgrunder.”
Och hon varsnade den i stoftet nedsjunkna modren och i hjertats ord utgöt sig hennes bön öfver den förkrossade, om tröst och klarhet för henne, som ännu ej sett ljuset, om tålamod och ett försakande hjerta. Och Ylpytars hjerta veknade, hon gret. "Haf tack, o flicka, du det främmande landets barn, för dagg på Ylpytars afton. Till Suomis gamla folk går Ylpytar; låt din milda, vackra bön ljuda öfver den döende". Blommornas nytta. Det var en gård; och vid den gården var en helt liten kulle eller backhympel; och på den vexte just ej mycket gräs utom högst uppe på toppen; der stod en liten fläck rikt bevext med gräs och örter. Der vexte liljeconvalljer och gullvifvor, kamillblommor och millefolium, men de stodo nu endast i knopp. Och när solen såg varmt och vänligt på dem, så tänkte de, att hon gerna skulle se dem slå ut; och den ena och den andra började smått öppna på knoppen, och på somliga tittade redan ett litet gult, eller rödt, eller hvitt blad fram ur höljet. Kom så en snigel krypande: "Usch, ni dumma blommor, hur kan ni tro att solen vill ha er att blomstra. Nytta, nytta ska ni göra, och håll man vackert inne med all grannlåt och fåfänga". Och blommorna bjödo till, allt hvad de förmådde, att krympa ihop sina knoppar, och vågade ej låta sin fägring sticka fram af fruktan att det skulle vara orätt. Så kom gårdens husbonde och sade: "Matts, tag din lia och slå ned den der lilla grästappen der så kommer den till nytta". Och det blef hö af den lilla grästappen, och det räckte nästan till en hel munsbit åt en ko; och så blef det rigtigt nytta af de lappris blommorna. Harpspelerskans Dotter. "Hon skall ju vara död, den der stackars Clara", sade fru ***. "Ja hon har gått till hvila", sade Helena, med betoning på ordet hvila.
Året därefter blef unga baron Casimir Du Camp en myndig man, och han kom hem till Aspinge, medförande intyg från landtbruksskolan om god flit och goda anlag för allt hvad som hörde till den praktiska delen af en landtbrukares kall. Betyget för de teoretiska studierna var däremot icke lysande, men »Skälen» var fullt nöjd med resultatet i alla fall. Att sonen skulle bli något »läsljus» hade han aldrig hoppats; han fann det vara nog, om Casimir kunde bli en duktig landtbrukare. En duktig landtbrukare blef Casimir, och det dröjde icke länge innan han helt och hållet tagit tyglarne i sin hand. »Skälen» såg detta gärna; han tyckte sig ha hunnit den åldern då han också privat kunde betraktas som pensionsmässig. Godsets underhafvande beundrade redan »den unge baronen». Han steg upp med solen och var aldrig rädd för att taga i; tvärtom hade det ofta händt, när han gjorde sin rond på markerna och såg folket syssla med något hårdt arbete, att han lagt sin egen friherrliga rygg till. Han blef därigenom mycket populär. På sommaren anlände Gerda till Aspinge; och nu stannade också hon. På hösten började förberedelsen till hennes första nattvardsgång, som ägde rum följande vår. Hela detta år voro syskonen uteslutande hänvisade till hvarandras sällskap och det innerliga förhållandet emellan dem blommade åter upp. Gerda beundrade sin bror. Han var en man nu; han styrde godset; han hade makt. Men emot sin syster var han alldeles som förr; och detta föreföll henne så otroligt. Hon hade tänkt sig möjligheten af, att han skulle se ned på henne som på en underlägsen varelse därför att hon var så mycket yngre. Men hon var hans förtrogna nu som förr; och han visade henne en ömhet, som värmde in i hjärtat. När hon skulle: fara in till Wimmerstad, var det alltid han själf som körde, och när lektionen hos prostens var slut, hämtade han henne alltid själf. En och annan gång var han i upprymd sinnesstämning och hans andedräkt hade en söt lukt som af punsch. Men något nöje skulle han ju ha medan han väntade.
Sorn delta är en afgift, hvilken icke får afkortas, så åligger det den, sorn meddelar tillståndsbref, att genom antagande af borgen försäkra Kronan om afgiftens utgörande. En sådan säkerhet bör årligen förnyas, vid påföljd af tillståndets förlust. De redan antagne Näringshållare af denna klass, vare sig borgare eller andre, åligger enahanda skyldighet i afseende på borgens ställande och dess årliga förnyande, så vida de vilja rättigheten bibehålla. Kypare, i Fem Klasser: Första Klassen R:dr R:mt 9 Andra d:o » » 6 Tredje d:o » » 3 Fjerde d:o » » 2: 23. Femte d:o » » 1: 30. Källarmästare, se Krögare. Månglerskor, af alla slag, i Nio Klasser Första Kl assen Andra d:o Tredje d:o Fjerde d:o Femte d:o Sjette d:o Sjunde d:o Åttonde d:o Nionde d:o Mästare, vid Sockerbruk, Manufaktur Fem Klasser: Första Klassen Andra d:o Tredje d:o Fjerde d:o Femte d:o R:dr Rrmt 37: 50. » » 30: — » » 22: 50. » » 15: — » » 9: — » » 6: — » » 4: 50. » » 3: — » » 1: 50. er, Fabriker, Brännerier och Tegelslageriet i Mästersvenner och Gesäller vid Dito, i Två K Första Klassen Andra d:o » » 4: 50. » » 3: — asser: R:dr R:mt » » 50. Parmmätare, Bevillnings-Ulskollels Betänkande M 5. Parmmätare, i Sex Klasser: Förslå Klassen R:d r R:mt 30: — Andra d:o » 22: 50. Tredje d:o » » 15: — Fjerde d:o t » » 9: — Femte d:o » 4: 50. Sjette d:o » 2: 25. Provisorer, se Handels -expediter.
Denna § varde vid slutet af den tredje lagtima Riksdag, till hvilken Riksförsamlingen sammanträder, utur denna Regerings-Form utesluten. STOCKHOLM, ELWÉN & GRANBERGS TRYCKERI. 1844. 1 II. Andrings-Förslag till Paragrafer i Successions-Ord/iingen. § 2. Dör Konung i Sverige, utan att lemna Manlige Bröstarfvingar, men Hans efterlemnade Drottning sig i välsignadt tillstånd befinner, före Stats-Rådet Regeringen med Kongl. Magt och Myndighet, på sätt och med villkor, som \i och 5n §§ af Regerings-Formen föreskrifva, till dess Riksförsamlingen, å den tid Regerings-Formen utstakar, hunnit sammankomma, då den tillhör, att om Regeringens förande sjelf förordna. Blifver Drottningens Lifsfrugt af Mankön, förordne då Riksförsamlingen Förmyndare för den omyndige Konungen, på sätt i 52 § af Regerings-Formen stadgadt är. Blifver Drottningens Lifsfrugt af Qvinnokön, träde den af Ätten, som efter förstfödslorätt den aflidne Konungen i Arf-följden, på sätt i § utstakar, närmast är, såsom Konung till Regeringen. § 8. Prins af Kongl. Svenska Huset må ej, utan Konungens och Riksförsamlingens samtycke, blifva regerande Furste af Utländsk Stat, vare sig genom val, arf eller gifte. Sker annorlunda, vare Han och Hans Efterkommande ej berättigade att succedera till Svenska Timonen. § 9. Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hvilket arfsrätten till Riket räknas, antingen på manliga sidan utginge, eller genom uraktlåtande af hvad denna Successions-Ordning ultr}'ckeligen föreskrifver, förlorat Successions-rätt, vare Timonen ledig till nytt val, och utkore då Riksförsamlingen ett nytt Konungahus. III. Andrings-Förslag till Paragrafer i T/jckfrikets-Förordningen. § 1. Någon tryckningen föregående granskning af Skrift, eller något förbud emot tryckning deraf, skall ej äga rum. Ej skall någon Bil. lill Coust. Utsk. är 18 44' Mern.
Nej, utropar författaren^^det ' fins ingen, som födes med ett osläckligt begär att få veta, huru amo heter i supinum, eller året, när konung Sigismund dog; •det är föräldrarnes harm, att deras barn icke skola veta så mycket «om de andras barn. Det är kampen for det sociala anseendet ”. Det är nu August Strindbergs åsigt, .möjligtvis icke alldeles oberoende af, hvad här ofvan påpekats, att det sätt, hvarpå kunskaper meddelades honom sjelf i hans barndom kanske ej var det ändamålsenligas te. Sedan kommer .ordningen till köpmannen, hvil-ken ingenting producerar, endast värderas efber penningen, denna ” märkvärdiga dikt ”, och sjelf anlägger samma värdemätare på an-&lt;jlra. Köpmannens sysselsättning ger honom likväl något allmän-menskligt, kosmopolitiskt, som gör honom angenäm i umgänget med de bättre lottade, men obehaglig för de fattiga klasserna, ty hans ställning och yrke ha gifvit honom den falska åsigten, att ” all fattigdom är sjelfförvållad ”. Att / han öfverger den meningen, då han tillfälligtvis blir ruinerad, vigar, att åsigten blott är en klass åsigt, en yrkessjukdom. Hvarken handtverkaren eller sjömannen är n&amp;got fullgodt ex * emplar af menniska. Hvad som gör den senares lif bittert är, att han ser det nyttiga arbetet ringaktadt, och ju nyttigare arbetet är, - dess mindre aktadt, så att den, som gör lyxartiklar, t. ex. guldsmeden, är mer aktad än den, som gör det nödvändiga, t. ex. skoma * karen. Fabrikanten är en jemforelsevis ny samhällstyp och har något odecideradt i sin fysionomi, i synnerhet när han drifver en rörelse, hvars teknik han icke känner, helst då han vädjar till våldet för att hålla arbetarne qvar vid platsen och derigenom förneka ■arbetarens rätt till fritt afbal. Arbetaren är den olyckligaste af alla samhällets medlemmar, ty hans ställning är den sorgliga att sitta i mellanhand; han är kulturens stadigvarande offer.
Jag tager för afgjordt, att den som bar beviljat den större summan, nemi. 20 r:dr, har också beviljat den mindre, eller 15; och således alt om R. St. stanna i olika beslut, Fullmäktige i Riksg.cont. icke kunna tveka att, utbetala den summa, hvarom tre Stånd varit ense. Men om svårigheter i det hänseendet skulle möta, så har jag ingenting emot den form för beslutet, hvilken Frih. Palmstjerna yrkat. Frih. Cederström, Jacob: Jag anhåller, att R. o. Ad. ville instämma i Frih. Palmstjeruas förslag till jemkning, hvarigenom åtminstone de 15 rulrrie komma att absolut utgå, oell de öfriga Stånden inbjudas att förena sig om en tillökning af 5 r:dr. Då veta Fullmäktige i Riksg.cont. hvad de hafva att rätta sig efter. Men om ingen siffra blir bestämd, hafva vi svårt att emot ansvarighetslagen kunna uppgöra liqviden. Frih. Palmstjerna: Då icke någon af R. o. Ad:s leda möter tyckes sälta sig emot det förslag, sorn här är gjordt, att öka arfvode! för upprättande af register öfver R. o. Ad:s protocoll, så hemställer jag, huruvida icke samma tillökning borde utsträckas jemväl i afseende på BorgareSl:s prot., för hvilket Utsk. föreslagit samma arfvode, nemi. 15 r:dr, och hvilket lärer vara af enahanda beskaffenhet i afseende på tryck och format som R. o. Ad:s. Ofverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s utlät. N:o 325, samt derjemte besluta all, såsom ersättning för upprättandet af registren öfver R. o. Den 22 Haj. 671 Ad:s sami BorgareSt:ns prot., 5 r:dr utöfver de af Ulsk. föreslagne 15 r:dr borde ulgifvas för hvarje tryckt ark. Ropades ja. Frih. Palmstjerna:
Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och hit Stormägtigste Allernådigste Konung Eders Kongl. Maj:ts TTnderdånigste, tropligtigsté tjenare och un; dersåter. På Ridd. och Adelns vägnar Carl Mörner h. t, Tandtmarshalk. Pä JBorgare-Ståndets vägnar Jf. Schwan h. t. Talman, Upp-. På Prest Ståndets vägnar J. A. Lindblom n. v, X»lman. ' På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olssonn. v. Talman. SDeP i rAfigu$i Uppläst Lo? samtliga Riks - Stånden den 2 Augusti. Stqrmägtigst® Allsrnådigste Konung! Hos Riksens Ständer har blifvit yrkadt, att do så kallade Kronohjelpe-dagsverken tnåtte antingen helt och hållet afskaffas, eller ock att de, som dem skola utgöra, måtte anses berättigade, att för hvarje dagsverke undfå betalning efter Jjänets markegång ; men emedan Kronohielpe-dagsverken, äfvenså väl som andra Kronodagsverken, utgöra en särskild Kronans-Hem» mans renta, ®ch således innehar en Kron o-hem» inanen tillkommande skyldighet, grundad på lika så bestämda föreskrifter, som Hemmanens öfriga onera; anse Riksens Ständer sig icke tiga skäl att samtycka dertill, att dessa Kronolijelp-dagsverken må afskaffas eller betalning derföre efter markegång kunna erhållas, utan böra de utgöras efter de grunder, som hittills i detta afseende blifvit iakttagn©. Då likväl möjligen dea öfverklagade dagsverks-skyldigheten å vissa ställen skulle kunna härleda sig från genom aldre; tillkomne onera eller träffade öfverenskommelse!-, hvilka icke i Jordboken'» såsom Rentepersedlar finnas upptagne, anse Riksens Ständer undersökning härom i behörig ordning böra företagas på de ställen, det, någon anledning till en sådan förmodan kart iiga rum och densamma kan blifva yrkad, I hvilket fall dagsverken af sådan natur bör» helt 4 5 Deri a Augusti helt beli hållet upphöra.
BevillningsUtskotlets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: N:o 37. angående Stadgande i BevillningsFörordningen, i afseende på Centonalens öfverflyIlning på allmänna Bevillningen. XVI. B. 326. XVII. A. 69. XVIII. — IST:o 38. med förslag till förändringar i 3:dje och /$:de Artiklarne af BevillningsFörordningen. XVI. B. 3?.6. XVII. 70. 1. 89. XVIII. 46. XIX. TJ. 57. A. 142. B. 3o6. A. 318. XX. B. 55g. A. 58i. XXII. E. 106. — N:o 3g. angående Städernes Salu-accis. XVI. B. 326. XVII. 70. Å. 97. XVIII. U. 116. A. 271. XIX. E. 2.5. — N:o 4°- i anledning af återremiss af JJ:o 23. XVI. B. 327. XVII. A. 70. XIX. E. 3. — N:o 41. i anledning af Herr O. Wijks motion, angående lindring i Bevillningen för innevånare i staden Wenersborg. XVI. B. 327. XVII. A. 72. E. 472. — N:o 42. i anledning af väckt fråga om enahanda ansvar å Taxeringsman i Städerne från uteblifvande från Taxerings-forrättningarne, som, i afseende på TaxeringsConriteerne för landet, kan blifva stadgadt. XVI. B. 327. XVII. A. 72. — N:o 43. i anledning af skiljaktiga beslut inom respective KiksStånden, angående stämplade pappers-afgiften. XVI. 326. B. 327. XVII. A. 3. B. 164. A. 4o5. XIX. E. 246.
Tacksam och glad för den minsta lilla välvilja, som visades henne, beskärmade hon sig sällan öfver någon eller något, men på tu man hand kunde hon dock fälla yttranden s o m: » snart är jag väl för gammal att tjäna, hvad skall jag då taga mig till, och hvart skall jag hän, när jag icke förmår arbeta mera » o. d. Det gjorde mig så ondt om henne, men som jag själf var utan medel, kunde jag intet annat göra än trösta henne med att familjen nog aldrig skulle taga sin hand ifrån henne; dock därpå kunde och ville hon ej bygga, intet löfte var henne gifvet. Nu frågar kanske någon: hur gick det henne? Ja, troget tjä- nade hon samma familj i 20 år för 100 kr. pr år — de 5 senaste 125 — och då hon vid 70 års ålder lämnade sin plats för att hvila på gamla dagar, erhöll hon vid afskedet med varm hand 200 kr., möbler till ett litet rum och löfte om första årets hyra — och nu, ja, nu äter hon » nådebröd » hos en brorsdotter. Detta är lönen för ett sträfsamt, plikttroget lif i andras tjänst. Nog måtte det kännas bittert för den, som ej legat på latsidan. Ett annat fruntimmer måste redan vid 14 års ålder af bryta skolan, för att — då föräldrarne råkade i mindre omständigheter — söka genom hvitbroderi förtjäna något till sitt uppehälle. Hon har nu i 30 år, och hon fortfar än, utfört sådana arbeten på ett sätt som visar stor skicklighet, ja, ingen skulle kunna se spår af att en nål genomgått desamma. Nå, förtjänsten, hvar är den? Jo, den är ej större än att hon med sparsamhet kan kläda sig enkelt och så lefva hos sin mor på hennes lilla pension, men när modren för alltid är borta, hvad stundar då? Ja det vete Gud allena. Sådana exempel skulle kunna framdragas många, men d e t - ä r med smärta jag tänker på dem, och därför vare det sagda nog. Just som jag är i begrepp af sluta detta lilla inlägg ser jag af tidningarna att kaptenen frih. G. Raab hållit ett föredrag i Hotel Continentals lilla sal i Stockholm, om pensionering af allt Sveriges folk. Det var verkligen med stor glädje jag läste om detta föredrag för den vackra sakens skull.