Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
P. 477. —‘om SlatsUtskoltels Utlåtande i anledning af 1820 och 1822 årens Revisorers föreslagne ^ändringar i den af Allmänna MagazinsDirectionen hittils följde Bokföringsoch Redogörelse-method, m. m. P. 477- — om Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Utlåtande rörande Fabri k s-Gesä liers ställande under Tjenstehjons-sladgan. P. 478. — om CönstitulionsUlskottels förslag lill ändring af 59 §. Riksdagsordningen. P. 478* — om StatsUlskottets Utlåtande, rörande Lönehesparingarne å Embelsoch Tjenslemäns aflöning. P. 478* —■ om val af Revisorer vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö. P. 478- om val af en Direcleur vid LåneContoiret i Götheborg, och Dess Suppleant. P. 523. — om Statsoch BancoUlskoltens Betänkande rörande användandet af de medel, hvilka vid utredningen af Allmänna Magazinslnrältningens tillgångar och skulder lill Banken inflyta. P. 524* — om Stats-, Beviliningssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Utlåtande i anledning af anmärkningar vid Utskottens Betänkande, rörande yrkadt upphäfvande af Gränse-Tullbevakningeu 3o 466 mot Norrige. P. 5a4- — om Statsoch Bevillnings-Utskotlens memorial i anledning af RiksStåndens olika beslut angående Tidningars förseende med CbartseSigillatce Stämpel. P. 524. — om StatsUtskottets memorial i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande i frågan om Saltpetter-Fondens utlåning.
Men detta den delade tjenstgöringens fördelaktiga inflytande på utbildningen af en och annan person, hvars framstående egenskaper troligen skulle äfven på annan väg hafva gjort sig gällande, upväger icke de olägenheter, som både för Statens tjenst och för mindre omfattande, ehuru aktningsvärda embetsmannaförmågor upkomma genom nödvändigheten att splittra krafterna och Den 23 Mara f. m. 317 upmärksamheten i flera, ofta vidt åtskiljda riktningar. Vanliga följden blifver, att tjenstemannen vid den ålder, som bäst egnar sig för duglighetens utveckling, söker att hjelpligt och klanderfritt afbörda sig de olikartade göromålen för dagen, utan att äga tid eller måhända ens håg öfrig för ett mera än ytligt betraktande af målens beskaffenhet eller förvaltningsbestyrens sammanhang och ändamål. Och slutligen, när tillfälle yppar sig för en person, hvilken i särskilda befattningar visat större duglighet, att erhålla en plats, som erbjuder tillfälle till en verksamhet af större vigt och omfattning men också ensam tager sin innehafvares hela tid och arbetskraft i anspråk, då tinner han mången gång, vid sammanräknandet af sina inkomster på spridda håll, att dessa mera eller mindre öfverstiga hvad den ifrågasatta befattningen kunde ensam lemna i afkomst, och finner sig, af omtanka för sitt och de sinas närmaste behof, hindrad att emottaga en befordran, som på samma gång skulle öpna för honom utsigten till en oberoende framtid och skänka fäderneslandet en embetsman, vuxen sitt kall.» »Till förekommande af de olägenheter, hvilka sålunda, utöfver fördelarne, synas åtfölja delningen af tjenstemannens tid mellan flere sysselsättningar, har StatsRådet ansett oundgängligt att såsom en för alla embetsverk, der icke särskildt annorlunda bestämmes, gemensam regel varder stadgadt, att icke någon förening af två eller flera ordinarie tjenster på allmän stat för framtiden får äga rum; dock med förbehållen rätt att härifrån göra undantag för tjenstemän i första lönegraden, äfvensom för dem hvilkas löner, i anseende till mindre trägna göromål, blifvit bestämda till lägre belopp, än för tjenstegraden i allmänhet gäller.
Om jag således icke alltför mycket misstager mig, är tiden alldeles icke ännu inne att från våra predikstolar promulgera att 1840 års lagstil tande församling i alla rigtningar nedsatt botes-, ansvarsoch straff-bestämmelserne för fylleri. För *) Kongl. Tabell-Comroiss. Berättelse om Nativitet och Mortalitet m. nr. Lag-Vlskottels Betänkande, N.-o 1o5. 9 För livar och en som, allvarligt eftersinnande våra betydelsefulla tidsförhållanden, lägger framför sig Lagen af år 1813 och förslaget af i84o, samt sorgfälligt jemnför dem begge, torde vissa betänkligheter icke uteblifva emot antagandet af det senare.” Af Herr Prosten Säwe: ”På grund af den rigliga åsigt, som Utskottets majoritet uttalat, ”att missbruk af starka drycker straffas genom sina egna förderfliga verkningar på den, som densamma utöfvar, och derjemte, när offentlig förargelse åstadkommes eller andras frid och säkerhet störes, antager egenskapen af brott samt inträder i och med detsamma på allmänna straffrättens område,” kan jag ej annat finna, än att det i Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813 stadgade correctionsarbete för femte resan fylleri hade bort i författningen qvarstå såsom icke blott en allvarligare varning för den flera gånger frugtlöst pliktfällde, utan tillika såsom ett medel till samhällets och deras betryggande, som äro i den på dryckenskap begifnes närmaste omgifning. Det torde vara tillräckligt bekant, att en sålunda ofta tilltalad, men dock oförbättrad supare kan, utan att beträdas med egentliga och grofva lagbrott, likväl genom sitt år efter år fortsatta omåltliga dryckenskapsbegär och sin oregerlighet gifva stor förargelse i det allmänna och jemväl utgöra en verklig plågoande mot föremålen för sin ömmaste omvårdnad. För desse senares lugn och endrägt har det stundom varit det enda återstående räddningsmedlet, att den oregerlige till varning på viss lid kunnat afskickas till närmaste Correctionshus, der ock, någongång kunnat återvinnas det ordningssinne och den arbetsvana, som är oumgänglig för den brottsliges förbättring.
— Till fortsatt utskrifning inom de särskilda Afdelningarne utaf Kongl. Maj:ls Kanzli af Biksregistraturet till och med år 1856, 3,000 R:dr årligen . Till utgifvande af äldre historiska skrifter och handlingar, 3,000 R:dr årligen 9,000: — Till fortsatt utgifvande af ”Svenska språkets Lagar”, 1,500 R:dr årligen 4.500: — Till Hospitals-lbndens förstärkning, 40,000R:drårligen 120,000: — Till underhållsoch förvaltnings-koslnader för det invid hufvudstaden uppförda Hospital för Sinnessjukes värd, 7,500 R:dr årligen 22,500: — Till uppsökande och aflecknande af runstenar samt ritningars utgifvande, 1,500 R:dr ärligen 4,500: — Till fortsatt utgifvande af Planchverket ”Fordna och närvarande Sverige”, 400 R:dr årligen 1,200: — Understöd åt Artisten C. J. Billmark, för fortsatt utgifvande af Planchverket ”Sverige, Aquarelllithografier och tontryck”, 800 R:dr årligen 2,400: — B) Anslag för en gång: Hyresersättning åt Chefen för Ecklesiastik-departemenlel. för tiden från den 1 April 1859 till 1860 års slut, å 2,000 R:dr årligen 3,500: — R:mt. R:dr. 209,000 Transport: 3,500: — | 209,000|- Expaditions-UtskotteIs Förslug lill underd. Skri/velse A; o ii)7 239 E:mt. Transport: Bidrag för inköpande af boställe åt en Kapellpredikant i Malå kapellag
Jemväl jag nfslyrker det ifrågavar. förslaget. Jag delar ieke Ilr Leire ns förhoppningar 0111 de lyckliga följderna af att kunna antaga det på bordet hvilan-, de föislaget om de urtima riksdagarna, ifall detta först Liefve antaget. Båda förslagen uro lika förkastliga, och jag åberopar livad jag vid näsllidne riksdag mot dem anförde. Sedan det blifvit upplyst, att ett RiksSt. nekat sitt bifall till ifrågavar. förslag, vill jag icke vidare upptaga R. o. Ad:s tid, utan anhåller, att Hr Frih. ö. Landtm, ville framställa propos., på det att äfven detta Stånd måtte komma i tillfälle att alslå förslaget. Frih. Boye, Fredr.: Vid uppläsandet af dessa begge förslag, till ändring uti 4*) §:n Reg.F:n och 2 §:n Riksd.Ordn., hade jag önskat, att den förändring eller det tillägg till des-t sa §§., som genom votering uti förstärkta Coust.Utsk beslöts, äfven blifvit uppläst. Detta tillägg lyder sålunda: ”Vid urT ”tima riksdag öfverlägge och beslute R. St. blott om sådana ”allmänna ärenden, dem Konungen framställer, eller som der-; ”af blifva en omedelbar följd, eller sådana, som röra R. St:s ”verks och hvarje RiksSt:s enskilda angelägenheter. Dock ”må grundlagsändring icke vid urtima riksdag kunna före’’slås senare, än ett år före nästa lagtima riksdag, ej hellof"afgöras förr än efter ett, sedan den vid föregående riksdag ”blifvit förklarad hvilande.” Detta torde till en del förklara hvad som herrarne ogerna vilja ut med; och jag för min del afstyrker, i anledn. af detta tillägg, Const.Utsk:s nu föredragna förslag. Hr Dalman:
När hon nu återvände mot hemmet, önskade Källråden, att den väna flickan skulle blifva tre gånger fagrare än hon var, att hvarje gång hon log skulle en guld-ring falla ur hennes munn, och att röda rosor skulle rinna upp hvarhelst hon trådde på marken. I samma stund skedde allt såsom det blifvit önskadt; men flickan kallades efter den dagen jungfru Svanhvita, och ryktet om hennes fägring gick vida ut öfver landet. När den elaka styfmodern förnam allt detta, fick hon en stor harm, och öfverlade med sig sjelf, huru hennes egen dotter skulle blifva lika fager som Svanhvita var. Till den ändan utforskade hon noga huru allt hade tillgått, och skickade så sin dotter att likaledes hemta vatten. När nu den elaka flickan kom fram till källan, räcktes en liten hand upp öfver vattubrynet, och det hördes en röst, som sade: »jungfru, fager och fin! gif mig ditt guld-äpple, så vill jag önska dig tre goda önskningar.» Men käringens dotter var både elak och girig, så att hon aldrig kunde gifva något till skänks; hon slog derföre till den lilla handen, bannade Käll-råden, och svarade i vredesmode: »icke må du tänka att du får något guld-äpple af mig.» Derefter fyllde hon sitt ämbar, grumlade källvattnet, och gick ondsint sina färde. Då vredgades han som rådde öfver källan, och önskade henne tre onda önskningar till lön för hennes elakhet. Han önskade, att hon skulle blifva tre gånger styggare än hon redan var, att en död råtta skulle falla ur hennes munn hvarje gång hon skrattade, och att räf-rumpor1 skulle växa i hennes spår, hvar helst hon trådde på marken. Så skedde ock. Ifrån den dagen vardt den elaka flickan på spe kallad jungfru Räfrumpa, och der blef ett stort tal ibland folket, om hennes underliga utseende och sinnes-art. Men käringen kunde illa lida, att hennes styfdotter var fagrare än hennes rätta dotter, och den stackars Svanhvita fick efter den stunden lida all orätt och smälek, som kan falla på ett styfbarn. Jungfru Svanhvita hade en broder som hon höll mycket kär, och som älskade henne tillbaka af allt hjerta.
Sig föranlåten bemyndiga chefen för skogsinstitutet att låta inom vissa län genom eleverne vid samma institut, under ledning af deras lärare, ifrågavarande arbetep verkställa; och som erfarenheten sedermera ådagalagt behofvet jemväl inom andra orter af en dylik anstalt, hvars allmänna utsträckning otvifvelaktigt skulle på ett verksamt sätt bidraga till det nya skogshushållningssättets skyndsamma införande, så och då, i fråga om den bevakande personalens aflöning, serskildt förekomme, att den vid nya löneregleringen för jägeristaten antagna grundsats, att allmännings-interessenterne borde ansvara för den egentliga bevakningskostnaden å de under allmän vård bibehållna allmänningar, föranledt en i flera orter yttrad obenägenhet hos interessenterne att underkasta sig de förfoganden i afseende på bäradsallmänningarne och de lill vissa menigheters begagnande upplåtna kronoallmänningar, hvilka, för införande derå af en ordnad och ändamålsenlig skogshushållning, funnits nödiga, och hvilka ofta måste vara af beskaffenhet att medföra uppoffring dor längre eller kortare tid af mot kostnaden svarande fördelar, har Kongl. Maj-t i nåder föreslagit Rikets Ständer, dels att i de fall, då det än vidare, i följd af jägeribetjeningens fåtalighet eller af andra skäl, kunde finnas nödigt, att för allmänningsskogarnes uppmätning och affattning å karta samt deras indelning till trakthuggning jemte uppgörande af erforderlige planer, uppskattningar och förslag, anbefalla biträde af skogsinstitutets lärare och elever, under ledning och inseende af chefen för samma institut, kostnaden härvid, så hvad anginge reseoch traktamentsersättningen till skogsinstitutets lärare och elever, som beträffande ersättning och erforderliga bandtlangare-dagsverken, dem allmännings-interessenterne borde vara skyldige alt tillhandahålla, emot skälig betalning, dock aldrig öfverstigande markegångsvärdet å ett drängdagsverke, finge af skogsplanteringskassans medel godtgöras, dels ock att af samma medel måtte likaledes få bestridas kostnaden för den bevakande personalens Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Utlåtande, N:o 40. 5 aflöning med kontanta anslag till det för dem vid löneregleringen afsedda belopp» efter afdrag af hvad dem antingen uti bostadsförmåner eller tilldelda räntor redan tillgodokommit, dock under vilkor, att, jemlikt den för skogsregleringarne redan stadgade grund, interessenterne underkastade sig en viss afgift, som skulle till bemälda kassa ingå för alla de skogs-eflekter, som till dem, enligt af Kongl. Maj:ts befallningshafvande fastställd fördelning, årligen utsynades, och hvilken afgift borde vid hvarje allmännings reglering, efter vederbörandes hörande och undersökning vid häradsrätten i orten,
§ 80 Krigsmakten blir vid de kontrakt och indelningsverk som tidigare. Ingen ny rotering kan ske utan konungens och ständernas samstämmiga beslut. § 81 Denna regeringsform samt rikets övriga grundlagar kan inte ändras eller upphävas utan konungens och ständernas gemensamma beslut. Det är konstitutionsutskottets ansvar att granska sådana frågor. Vill konungen föreslå en ändring och utskottet tillstyrker vilar ärendet till nästa riksdag, då beslut kan tas. Antar inte ständerna konungens förslag är det avslaget och konungen meddelas skriftligen genom talmännen orsaken till avslaget. § 82 Ändring och förbättring av grundlagarna erhålls då ständerna beslutat och konungen gillat eller konungen föreslagit och ständerna enhälligt antagit. § 84 Då konstitutionsutskottet inte funnit skäl att gilla och till ständernas prövning överlämna enskild mans förslag till ändring eller förklaring av grundlagarna, är utskottet skyldigt, om författaren så önskar, att meddela honom yttrandet och genom trycket göra förslaget allmänt. § 85 Som grundlag anses: denna regeringsform, riksdagsordning, succesionsordning och tryckfrihetsförordningen. § 86 Med tryckfrihet förstås varje svensk mans rättighet att utan hinder utge skrifter. Han kan endast inför laglig domstol tilltalas för innehållet och straffas endast om det strider mot tydlig lag. Alla handlingar och protokoll utom de i statsrådet och hos kungen i ministeriella ärenden och kommandomål gjorda, kan till trycket uppgivas. Banko och riksgäldsverkets protokoll och handlingar, som bör hållas hemliga, får inte tryckas. § 87 Rikets ständer och konungen äger makt att stifta allmän civiloch kriminalsamt kyrkolag. § 89 I ständernas plena må frågor om förändring, förklaring och upphävandet av lagar och författningar som rör allmänna hushållningen göras. § 91 Blir konungen borta från landet i mer än 12 månader sammankallar ständerna till allmän riksdag. Återkommer inte konungen sedan han blivit underrättad tar ständerna den författningen om rikets styrelse, som de finner nyttigast. § 92 Samma gäller om konungen blir sjuk i mer än 12 månader. § 93 Om kungen dör medan tronföljaren är omyndig, utfärdar statsrådet kallelse till ständerna inom 15 dagar efter konungens död. Ständerna äger utan avseende på den avlidne konungens testamente rörande riksstyrelsen förordna en eller flera förmyndare.
Den år lika svår för alla tjenstemän; icke svårare för Hr Richert än för alla andra. Och enär det icke kan sägas, att han under de sednare åren varit inbegripen i något för fäderneslandets lagverk båtande arbete, anser jag att den redan beviljade dusören är alldeles tillräcklig, samt att ingenting vidare i detta hänseende bohöfver åtgöras, och att vi skulle verkligen vara alltför slösande och frikostiga, om vi nu ökade pensionen utöfver hvad den är. Jag hemställer således om R. o. Ad. behagade afslå ifrågav:de första punkt. Hvad åter beträffar understöd åt enkan, så synes mig Utsk. hafva haft skäl att dertill förorda bifall, hvadan den punkten torde böra af R. o. Ad. godkännas. Frih. Raab, Adam Christian: Jag kan icke neka att det väcker min förundran, att ifrågav:de förslag här på Riddarhuset möter så mycket motstånd. Jag föreställde mig att då ingen annan ledamot af StatsUtsk. reserverat sig i denna punkt än den sorn först begärde ordet, skulle vi åtminstone från någon af Utsk:s här närvide ledamöter hafva att förutse ett understöd för förslaget. Jag ber om förlåtelse, i händelse jag devancerar dem genom att yrka bifall tiil detsamma; jag gör det destohellre som det icke kan vara någon obekant att vid denna Riksdag har tid efter annan just det förslag, som Hr Richert varit en så kraftig drifljeder till att framställa i LagKomitéen, blifvit begagnadt till de förändringar i våra lagar som beslutats. Hvad beloppet beträffar, vill jag föra till minnes alt R. o. Ad. nyss beviljat för JustitieRådet Roy 5,000 Rdr i pension, jag föreställer mig att det nu i fråga v-.de beloppet af 3,000 Rdr tillsammans med den behållning som Hr Richert möjligen kan hafva af sin domsaga, då den är till annor man öfverlåten, icke kan öfverstiga 5,000 Rdr; och vid sådant förhållande kan jag icke dölja min åsigt att Hr Richert har på mångfalldigt sätt förtjenst af samhället den upmärksamhet att sättas i lika god samhällsställning som JustitieRådet Roy.
Att detta förefinnes hos hela den talrika befolkningen, till och med hos deras qvinnor, kan ej bestridas genom de dagliga exemplen, som man derifrån skulle när som helst kunna upleta. Den sydliga kustoch skärgårds-befolkningen, liksom den vestra, har utom det allmänna sjömanslynnet en annan karakter, som den fått på en icke laglig väg, men som till sjömanslynnets utbildande mägtigt bidrager. Det är lurendrejeriet. För att vara en skicklig lurendrejare till sjös, fordras både mod och rådighet, djerfhet och slughet och han får ej skv nattens mörker på en farlig kust eller vädrets beskaffenhet, utan fast mer välja de tider och omständigheter, då Tuilstatens tjenstemän icke gerna våga sig ut, eller kunna med någon sannolikhet följa honom i spåren. Jag lofordar visserligen icke denna praktik, men jag vill dermed antyda de egenskaper, sorn deraf hos dessa menniskor inplantas. Men orsaken hvarföre kustbefolkningen öfvar delta yrke, ligger i deras hårda yrke som fiskare och att detta gifver dem oftast en alltför knapp förtjenst till lifnäring, och att Staten så litet frågat efter att genom andra medel understödja dem. Det är derföre utur statsekonomisk synpunkt i förening med Örlogsflottans behof af en rask sjömansstam, som jag upträdt,' för att framställa ett förslag till enrollering af en serskild sjömanscorps bland kustbefolkningen, på det att K. M. för sin Örlogsflotta, lika väl som med Handelsflottan redan äger rum, af dessa dugliga ämnen till sjömän, måtte komma i tillfälle att draga all den nytta, som fäderneslandets försvar så oundgängligt kräfver. Men en sådan enrollering måste ske på ett försigtigt sätt, för att ej afskräcka, utan i stället locka folket att sjelfva företrädesvis söka tjenst och skydd hos Kronan. Man måste undvika allt tvång om saken skall lyckas och om vilkoren blifva sådane, att de äro förenliga med folklynnet och en sjömans billiga anspråk. Inga kompani-indelningar under ständig upsigt, intet inblandande uti skärkarlens enskildta lif, då han är hemma och icke till verklig sjötjenst är kommenderad.
Annu större omväg och tidsutdrägt vid ärendenas behandling uppkomme, om Justitie-Ombudsmannen, för att gifva klaganden det lagliga biträde, omständigheterna fordra, funne sig föranlåten att åter upptaga samma sak, den han förut öfverlemnat till Justitie-Kansleren. Genom dessa stadganden skulle Justitie-Kansleren och Justitie-Ombudsmannen, derest förekommande angifvelser med åtföljande icke sällan vidlyftiga handlingar skickades fram och ater dem emellan, kunna onödigtvis komma i det förvända förhållande till hvarandra, att i stället för att de bägge, hvar för sig och gemensamt, borde arbeta och vaka deröfver, att allmän ordning och enskildes rätt iakttagas och främjas, den ene skulle komma att jäfva den andres embetsåtgärder och handlingssätt och sådan splittring deni emellan, sorn vid inrättandet af Justilie-Ombudsmans-embetet befarades blifva rådande, och väsendtligen motverka ernåendet af det nyssuppgifna gemensamma ändamålet. Dessutom torde det icke heller vara så alldeles otvifvelaktig!, hvarest gränsen för Justitie-Ombudsmannens befogenhet att öfverlemna mål till Justitie-Kanslercn rätteligen skulle vara, eller hvilka mera allmänt giltiga grunder borde vid bestämmande deraf tjena till ledning. — Man kan nemligen icke behöfva antaga, att någon allmän osiikerhet för medborgares rättigheter beredes derigenom, att en domare utan vrång afsigt dömt emot lag i eli vissi fall, äfven om större eller ohjelplig skada deraf uppkommit; och om med ransakning något utöfver bestämd tid är vordet dröjdt, om onödigt uppskof i förekommande mål inträffat, om uppehåll med doms utfärdande eller expedierande m. m blifvit angifvet, kunna väl sådana förseelser, då de icke. i flertal, samtidigt och begångna af samma domare varit att anmärka, ej hänföras under någon af ofvanstående rubriker: egennytta, väld, vrångt:isa eller grof försumlighet. Men dylika mål hafva, så vidt jag kunnat inhemta, utan undantag af Justitie-Ombudsmannen omedelbarligen till åtal remitterats.
Preste-Ståndet den 3 Borgare-Ståndet den 3 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändrade föreskrifter i fråga om Kronogodsens framtida förvaltning och hortarrenderande. (Stats-Utsk:s Utlåtande N:o 181.) S. A. K. Under anförande, hurusom behof voro för handen utaf en ändamålsenligare förvaltning, än den som nu eger rum, af Kronans på arrende upplåtne egendomar, så att af dem ökade arrendeinkomster åt Statsverket kunde beredas, men att detta ändamål svårligen stöde att vinna, utan arrende-afgiflerna ännu länge komma att blifva ringa i jemförelse med egendomarnes verkliga värde, i händelse bestyret med utarrenderingen fortfore, såsom nu är fallet, att vara anförtrodt åt embetsmyndigheter, af hvilka man hvarken borde eller kunde fordra de noggranna insigter och den erfarenhet i jordbruks - 438 Expeditions-Utskollets Förslag lill widerd. Skrifvelse N:o 439. väsendet, som i första rummet mäste tagas i anspråk vid bestämmandet af en jordegendoms rätta skötsel och sannolika afkastning under en mängd högst olika förhållanden, har förslag blifvit väckt derom, att ändamålsenliga stadgande!) för Kronogodsens framtida förvaltning och bortarrendering måtte utarbetas. Vid öfvervägande häraf, och ehuru Statens inkomster af ifrågavarande egendomar, enligt hvad vid innevarande riksdag blifvit närmare utredt, varit i ganska väsendtligt stigande under detta århundrade, hafva Rikets Ständer likväl trott sig finna, att arrendebeloppet åtminstone lör flere af dessa egendomar icke uppgår till hvad enskilda personer af lika beskaffade egendomar kunna påräkna, hvadan ock en temligen allmän klagan länge försports deröfver, att Staten af sina egendomar icke erhåller den inkomst, som under en ändamålsenlig förvaltning deraf borde kunna beredas.