Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu Hr Landtm, vill tolka detta stadgande så, att Hr Landtm, kunde in plcno, en gång för alla, anmoda Electorerne alt, uppå anmälan frän en Utsk:s-ordf. till Elcctorcrnes ordf. om en inträ liad ledighet, och uppå denne sednares kallelse, genast sammanträda lill förrättande af val; och om dä det gjorda valet genast till Ridd.Secret. förscgladt inleinnades oell i nästa plenum öppnades, så skulle aldrig någon vacancc kunna räcka längre än högst en dag; ty då ledigheten inträffat en Måndag elier Tisdag, sä skulle valet kunna vara undangjordt före Onsdagens plenum, att der kungöras, och likaså de om Thorsdagar eller Fredagar inträffande ledigheter kunna till Lördagens plenum vara ersatte. Jag framkastar delta förslag endast såsom en invändning deremot, att man kan anse tillåtet, hvad som icke är förbjudet; dock utan att derå begära propos. Den 33 § Ridd.Ordn., hvilken Hr Aminoff åberopat, ger verkligen någon styrka åt hans motion; ty der står : vid de tillfallen dä ett visst antal suppleanter skola väljas. Men dessa tillfällen borde vara pä något ställe i grundlagen bestämda, och, dä jag i hast icke kunnat fä reda derpå; får jag bedja Hr Aminolf derom upplysa mig, för att derigenom gifva ytterligare kraft ät sin motion. Hr Aminoff: Jag kan icke medgifva, att den motion jag väckt, är grundlagsvidrig, och får till svar åt Hr Prytz meddela, att jag icke funnit grundlagen på något ställe omtala, för hvilka bestämda tillfällen suppleanter böra väljas; orden i 33 § 102 Den 7 Augusti. äro således af en vidsträckt betydelse och hafva afseende på alla de tillfällen, der suppleanter kunna komma i fråga. Jag har förut haft äran nämna ett tillfälle, då jag som suppleant i en ganska vigtig fråga inträdde omedelbart i tjenstgöring. Då Utsk:n först organiserades, så röstades inom dem Ståndsvis, och då var det likgiltigt om flera eller färre af Ad:s ledamöter voro närvarande. Detta har i sednare tider blifvit ändradt och det med rätta.
Árvakr, tidigt vaken, vaksam, af ár, ss. adv. tidigt, och vaka, vaka. Alsvinnr eller Alsviðr, mycket snabb, hurtig; den urspr. betydelsen af svinnr är snar, n. svind, t. geschwind. Svalinn af svalr, sval. Sköll, den jagande, af skella, jaga. Hati, hataren, af hatr, hat. Mánagarmr, månhunden, af máni, måne, och garmr, hund. Att ulfvar förfölja sol och måne är en allmän folktro. Det svenska »solvarg» betyder en bisol. Årstiderna äro två: vinter och sommar. Sommarens fader heter Svåsud (fn. Svásuðr) och är så säll, att allt ljuft och mildt uppkallas efter hans namn. Vinterns fader heter Vindsval (fn. Vindsvalr) eller Vindlone (fn. Vindloni), son af Våsad (fn. Vásaðr). Denna slägt är barsk och kallhjertad, och så äfven vintern. Svásuðr af sváss, söt, liflig. Vindsvalr, vindkall; Vindloni, vindbringare. Vásaðr, den som bringar tö, af váss, fuktighet. Natt (fn. Nótt) är af jätteslägt och mörk som hennes fader Nörfve (fn. Nörfi). Hon var tre gånger gift: först med Nagelfare (fn. Naglfari), med hvilken hon hade sonen Ud (fn. Udr), derefter med Andre (fn. Annar), med hvilken hon hade dottern Jord (fn. Jörð), och sist med Dälling (fn. Dellingr), med hvilken hon hade sonen Dag (fn. Dagr), som var ljus och fager efter sitt fäderne. Allfader satte Natt och Dag upp på himmelen och gaf dem två hästar och två vagnar, att de skulle hvart dygn köra omkring jorden. Natt åker förut med hästen Rimfaxe (fn. Hrimfaxi), från hvars mule hvarje dag faller dagg öfver dalar.
Månad på hordet lagde Utlåtande, i anledning af Herr StadsMajoren Nils Limnelii Memorial, om bidrag af Statens Medel, dels till upprensning, dels till igenfyllnlng af Clar® Sjö, med liera vattudrag härstädes, fann Ridderskapet och Adeln, att berörde Utlåtande endast borde läggas till Handlingarne. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 12 dennes afgifne, samt den 16 i samma Månad på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Herrar Fullmägtiges i RiksgäldsContoiret hos StatsUtskottet gjorda förfrågan, i afseende på Räntan å Högstsalig Flans Maj:ts Konung Carl XIII:s uti nämnde Contoir innestående FlemgiftsCapital. Friherre Cederström,^ Jacob: Herrar Fullmägtige i RiksgäldsContoiret hafva uti deras Skrifvelse till StatsUtskottet anfört, att detta Capital borde efter Grundlagarne tillfalla Staten; men jag har ej kunnat igenfinna den §., som dertill skulle föranleda. Jag får jemväl förklara, huru olämpligt jag anser det vara, att underställa Riksens Ständers afgörande denna fråga, då, i händelse Ständ erne skulle afslå Utskottets tillstyrkande om Medlens utbetalande, Kongl. Maj:t likafullt kunde göra sin rätt gällande vid vederbörlig Domstol, och der få Ständernas Beslut upphäfdt. Då ifrågavarande Summa långt för detta blifvit af Riksens Ständer beviljad, och Räntan deraf anslagen till Högstsalig Hans Maj:t Konung Cari, XIII:de, får jag hemställa, örn. icke Ridderskapet och Adeln endast kunde anmoda StatsUtskottet att förständiga Herrar Fullmägtige, det de äga att i denna fråga ställa sig Lag och Författningar till efterrättelse. Grefve Mörnerj Adolph Göran:
Enligt detta förslag kan K. M. icke, äfven om han anser att ett tällägg i bolagsreglorna är aldrig så nödvändigt, införa detsamma, derföre att, om blott bolagsreglorna äro öfver - Den 12 September e. m. 255 ensstämmande med lag och förordningar, bolaget eger rättighet att få bolagsreglorna fastställda. Jag anser att K. M. bör ega rättighet att oktrojera sådana bolag som det ifrågav^de, och är öfvertvgad att K. M., såvida det öfverensstämmer med landets väl, icke skall motsätta sig dylika företag. Jag vidblifver mitt yrkande. Frih. Gripenstedt, Joh. Aug.: Ehuru jag visserligen icke anser en sådan nyttighetspröfning, som i afseende på sedelntgifvande banker blifvit åt K. M. uppdragen, vara i förev:de hänseende alldeles nödvändig, kan jag dock icke neka att jag anser konseqvens i lagstiftningen fordra att den pröfning, som i detta fall skall ega rum, må vara någon annan, än den kollationerings-åtgärd, som i forev:de § blifvit föreslagen. Enligt detta förslag, skulle de icke-sedelutgifvande bankerna, i afseende å K. M:s sanktion, inskjutas under samma kathegori, som andra aktiebolag, och bolagsreglorna således icke vara underkastade någon annan pröfning, än den, som erfordras för hvilket annat bolag som helst. Men då en bank-inrättning obestridligen står uti helt annat förhållande till allmänheten, än andra industriella anstalter, såsom t. ex. ett bomullsspinneri eller en badinrättning; och då det, enligt min åsigt, bör finnas en utväg att, i händelse K. M. så finner nödigt, göra de ändringar och tillägg i bolagsreglorna, som för tydlighetens skull eller af annan orsak kunna vara af behofvet påkallade, men som eljest möjligen af en envis direktion skulle bestridas, hemställer jag att bestämmelsen om K. M:s pröfningsrätt — hvilken i annat fall gerna kunde öfverlemnas till någon underordnad myndighet — måtte få en sådan lydelse, att detta blir i lagen tydligen medgifvet.
M:l nådigsl öfverlemnat lill Rikets Ständers pröfning, huruvida ytterligare låneunderstöd må Nora-Ervalla jernvägsbolag beviljas. Och som, elter öfvervägande häraf, Rikets Ständer funnit skäligt, att ål NoraErvalla jernvägsbolag bevilja eli lån af Sjtittioleni lusen riksdaler riksmynt, under enahanda vilkor, sorn blifvit föreskrifna för det vid innevarande riksdag Gefle-Dala jernvägsaklie-bolag beviljade lån, eller mot fem och en half procent årlig ränta, alt utgå från lånemedlens utbetalningsdagar och liqvideras vid slutet af hvarje kalenderår, samt mot återbetalning från och med år 1860, före hvarje års utgång, af minst en tiondedel årligen utaf hela det lyftade lånebeloppet, alltså och lill besvarande af den nådiga Skrifvelsen få Rikets Ständer hvad i ämnet sålunda blifvit besluladl, härigenom hos E. K. M:l i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 20 Februari 1858. Expeditions-Ulskoltets Förslag till underd. Skrifvelse, IS:o 221. lil X:o 227. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Fehr. 1858. Preste-slåndet den 17 Borgare-slå ridel den 20 Bonde-ståndet den 20 Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående inlösen, för Statens räkning, aj Kamerer arén Carl Sandbergs anteckningar i Kameral-väsendel. (Stals-Utsk:s Uti. N.o 245). S. A. K.
Dotter af kyrkoherde Brodin och hans maka, Maria Norman, föddes hon i Bro prästgård den 22 juni 1841, men förlorade redan vid 6 års ålder sin far och k * om ett par år senare till farmodern i Gefle, där hon erhöll sin skolbildning. Farmodern var på sin tid mycket berömd för sin väffabrik, där de präktigaste duktyger tillverkades så väl i dammast som dräll. Och som hon i allmänhet var en genompräktig och duglig kvinna, var hon angelägen att gifva sin unga sondotter den uppfostran, som med tiden skulle göra denna till en nyttig och verksam medlem i samhället. An mer utvecklades dessa egenskaper hos Maria Brodin, då hon under flere år konditionerade i andras hem, dels såsom lärarinna, dels såsom husföreståndarinna. Under tiden bodde modern i hufvudstaden och det var under en tids vistelse hos henne, som Maria utan sitt eget sö- kande fördes in på ett helt nytt verksamhetsområde, där hon skulle få tjäna den himmelske mästaren i de minsta af hans bröder. Hon hade lärt känna en liten fattig flicka, hvars fortfarande sjuklighet gjorde att Våga att ha karaktär; var böjlig, men icke som säfven; Kvinnan ej k v i n n a blott, utan ock människa är. Lita på ingen maxim, men lef så att känslan dig evigt Säger: hvad världen är skön! Säger: hvad Skaparn är god! Atierbom. hon blef intagen på vårdanstalten för sjuka barn. Marias intresse för den lilla kom henne att ofta besöka denna äfven på sjukhuset, hvarunder hon genom sitt vänbga, uppmuntrande sätt snart blef en efterlängtad gäst i sjuksalen, en omständighet som mer och mer fäste dåvarande föreståndarinnans uppmärksamhet vid henne. Som denna just då sökte en efterträ- derska för att själf få lämna den ansträngande platsen, föllo hennes tankar på Maria, som icke utan bäfvan lyssnade till detta förslag, men när hon mera hunnit sätta sig in däri, icke heller vågade tillhakavisa det. Vårdanstaltens läkare, professor Kjellberg, föreslog henne för styrelsen, och drottning Sofia bekräftade genom sin utnämning detta val. Alltså stod nu Maria Brodin vid ett afgörande skede i sitt lif.
För min del skulle jag anhålla, att, i stället för det af Hr Olivecrona föreslagna ordet »rättegångsdagar», helt enkelt ordet »rättegång» i stadgandet infördes, hvarigenom jag tror, att den af Hr Printzensköld begärda återremissen skulle kunna undvikas. Hr Olivecrona: Jag ber att få instämma i det förslag, som nu blifvit af Hr Gyllenskjöld framställdt. Hr Hjärn e: Sedan Frih. Skjöldebrand nu afstått från sitt ursprungliga yrkande och instämt med oss öfrige, så afstår jag från min anhållan om återremiss och ber i stället få förena mjg i den af Hr Gyllenskjöld nyss föreslagna redaktionsförändring. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats, dels att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, måtte besluta, att uti l:sta mom:t af 25:te §:n skulle näst efter ordet torgdag, om hvars införande i mom:t beslut redan blifvit fattadt, insättas ordet rättegång, och dels fien 1 Angnsti a. m. dels att Utslcts hemställan skulle återremitteras, hvarefter H. Exc. framstälde propos. på bifall till förstherörde yrkande och, då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Emot detta beslut anmälte Hr Printzensköld sin reservation. Hr Hjarne: Jag tager mig friheten yrka, att ordet »ting» måtte utgå ur 2:dra mom:t af 2o:te §:n, enär detta är en gifven följd af det beslut, R. o. Ad, nyss fattat. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att R. o. Ad., såsom en följd af det nyss fattade beslutet, behagade förklara, att det i 2:dra mom:t af 25:te<§:n förekommande ordet »ting» skulle derifrån uteslutas. Ropades ja. Utsk:ts öfverst och nederst å sid.
ohyggligt länge! Hvad pappa och Helge dröja rysligt, förfärligt, FRU STÅLBERG. Ni måste kläda den tidigt i morgon förmiddag, så att ingenting blir stäldt på sista stunden. AGDA. valt ut små söta rosenkinder, jag har gjort i ordning altsammans under det Elin bara suckat och längtat efter sin fästman och grubblat på verser, som hon äro alltid så nyttiga. Ja bevars, jag har varit på äppelkammaren och Ha'n I alt i ordning till julgranen ännu, flickor? konfekten, klippt stjärnor och bakat nissar och nassar, skulle skrifva på hans julklappar. Förlofvade flickor FRU STÅLBERG (går till fönstret, där Elin står). Det var ett förfärligt yrväder! Gossarna måtte väl icke förkyla sig på kuskbocken! Jag ångrar, att jag lät dem fara. AGDA. vara af med dem några timmar. Pojkar förkyla sig Nu komma de! (Störtar till fönstret och reser sig på tå, för att se öfver de andra.) ELIN. Ack, det måtte väl vara Sven! AGDA. Ack, det måtte väl vara pappa och Helge! FRU STÅLBERG. Det är pappa och Helge. Jag känner igen släden. ELIN (jublande). jag igen bland tusende! Se, nu svänger han upp på gården! AGDA (långt). då aldrig pappa och Helge! Ja, det är verkligen Sven! (Otåligt.) Komma (Elin springer ut genom dörren till vänster.) FRU STÅLBERG (till Agda). varmt genast. Ring på té, min flicka. Sven kan behöfva något Nu går väl Elin Röj undan böcker och arbeten på Nej, det är Sven! Hans häst och släde känner Åh, säg inte det! Det har varit så lugnt att för resten aldrig. Nu, nu hörde jag själf bjällror! bordet, så ställa vi tébrickan där. och förkyler sig därute i den kalla förstugan! AGDA (i det hon röjer undan sakerna på bordet). Och famnad af sin fästmans kalla pels! FRU STÅLBERG (öppnar dörren till vänster och ropar) Elin, Elin, kom genast in! Sven får inte hälsa på dig förr än han tagit af sig sina kalla öfverplagg. Kom ihåg din hosta.
Der icke röns ett godt, der är ingen Gud, eller Ära. Dygd utan dådlig mildhet, en dunst är, en målning i vatten, Skugg’ utan kropp; en fyllning af vind; ett ljom 34, och ett nordblys. Födder är ingen man för sin skull allen hit i verlden; För sin omätliga lust eller all-stund-torstiga svalg skull, Fått hafver ingen lif. Ty, såsom plantor och örter, Fänad och fågel och djur i skogen och fiskar i vattnet, Alle till meunisko-tjenst äro skapad’, och ärnad’ af Herran: Så är ock mannenom man till fromma, den ene den androm, Ordnad af Guds försyn; den lägre skall tjena den högre, Derföre lef ock du så, att andre må prisa sig sälle, Af dina mildhets frukt: var allom nyttig i verlden. Tänk ock, Hercule, på din ätt, och adelig härkomst! Mången af nedträdd rot, af oaktade fnöskota stubbar, Spritter här ut, skjuter upp, får löf och kommer i blomma; Mången af fattigt blod, utkommen ur taklösa kåtor, Stiger allt opp åt och opp, genom dygd och berömliga dater, Finns deremot ock den, som, högt opp i rika palatser, Boren i silkes-säng, af Gud välsignad i vaggan, Fjerran af bedenhös vet leda sin adel och anor: Men så klagligit dock dem nyttjar, att snart han sig vinner Hån och spott i ställe för ros, af alla begabbas, Allom en öfverlast, och jorden en afrapi-börda35. Icke så du, min son! din pligt du tage å vara! Såsom en lampa sin eld förkofrar och lyser i mörkret, Alltmedan hon sin spädsel och näring njuter af oljo: Så vill ock adels stånd, med öfning af adliga dygder, Hållas uti sin glans. Tryter här af närande oljan, Släckt blifver adels-glans, och lampan hon tynes i mörker. Snöd är en Ädelman, den sjelf-sina dygder ej adla; Snöd är en Ädelman, den mors-qvedet adlar allena!
I afseende på undervisningsväsendet och religiositeten, samt för att kunna rätt bedömma dess tillstånd, afeller tilltagande, föreskrifver a3:dje cap. kyrkolagen, icke allenast, att Biskoparne skola se på skolmästarena, med hvad flit, åhåga och nytta de sina embeten förestå, utan äfven att Biskoparne, en gång om året, i sina stift skola visitera; alt terminerna till visitation skola kungöras, att åhörärne dervid skola sig allmänt inställa, att prosten sjelf först skall göra reda för sin embetsförvaltning, och huru lian fortsätter sina studier; desslikes ingifva en längd med columner ang:de sitt socknefolks förkofring, efter hvilken förteckning de Dtn ia Februari f. ra. 353 de ock följande dag skola förhöras, o. s. v. Af desse Liskops-visitationer och förteckningar skulle säkerligen hvarje fäderneslandets vän önska att, lill ledning för sitt omdöme, äfven i nu förevar, hänseende, fä inhemta, huru i Rikets särskilda delar det står lill med den vigtiga folkbildningen och undervisningen, sora 1’iskoparne och Consistolierna sjelfva, och det med skäl, enligt sina und. berättelser om fattigvården i stiften, synas anse för fäderneslandets säkraste räddningsmedel från moraliskt förderf; och då, i sednare tider, femårsberättelser från Landshöfdingar, arbetsförteckningar från domare ooh alla andra embetsman inkomma, vore det väl icke för mycket, att män om den själavårdande undervisningen inom Piiket erhölle någon allmännare kännedom. Förteckningar och columncr blifva här, liksom bokstafven i allmänhet, den döda form, hvarinom anden bör lefva. Och lika litet som vexelundervisning i läsa och skrifva tillfredsställer själens behof, utan blott ökar det, lika litet kunna berättelser och siffertal åstadkomma lif i undervisningen inom församlingarna, om ej andans män och stiftens styrelser sig derom vårda. Det är R.
Betänkande N:o SO. boende personer, skall af Postmästare med strykande post, der sådant sig göra låter, eller med enskilda postbud utskickas, såvida brefegaren Postmästaren derom anmodat och företett tillstånd af någon person, som vid postkontoret håller egen lösväska, att uti densamma få inlagde de till honom adresserade bref; äfvensom att Postmästare, såsom vederkänsla härför, skall ega, der annat ackord icke kan uppgöras, uppbära två öre riksmynt för hvarje sålunda utskiekadt bref. Utskottet har inhemtat att det åberopade Cirkuläret af den 11 Maj 1832 uti ifrågavarande hänseende stadgar, att för lösväska skall af »en korrespondent» till Postförvaltare erläggas i årligt arfvode från fyra riksdaler till och med tolf riksdaler banko, allt efter brefvexlingens mer eller mindre betydlighet samt med afseende å väskans emottagande och afsändande en eller flere gånger i veckan; med tillämpning hvaraf Postförvaltare således eger vägra korrespondenter att få sina bref befordrade med annans lösväska, ehuru väskans egare sådant medgifver; hvaraf åter följer att personer å landet icke kunna, utan mot erläggande af den med lösväskas hållande förenade, för en mindre brefvexling högst kännbara afgift, få bref sig tillsända.
St. någonsin uppdragit åt staden Warberg att bygga en hamn, men händelsen är likväl icke sådan. Staden Warberg har proprio molu påbörjat en hamnbyggnad och tilt följd deraf låtit uppgöra ett kostnadsförslsg, med hvilket staden ingick till R. St. under anhållan om ett lån af 20,000 r:dr, emot hvilket lånebidrag staden aQemnade icke endast förbindelse utan äfven borgen att denna förbindelse skulle uppfyllas eller att staden utan vidare tillskott af Staten »kulle arbetet fullborda. På grund af dessa förbindelser erhöll De ii 15 Augusti. 215 Sfven staden de 20,000 r:dr och derutöfver såsom skänk 4000 r:dr. Icke destomindre påslår man nu, att det vore i högsta måtto obilligt, alt vägra staden det ytterligare understöd, som erfordras för hamnarbetets fullbordande, men man har likväl glömt, att uppgifva, i hvilket afseende denna vägran är obillig. Ty om en stad beslutar att ett arbete skall företagas och för sådant ändamål erhåller af Staten ett visst belopp såsom låneunderstöd med förklarande ä stadens sida att emot det erhållna understödet fullborda arbetet utan vidare tillskott af Staten, hvari ligger väl då någon obillighet i händelse, uppå samma stads eller menighets förnyade begäran om ytterligare lån, II. St. svara: J fån åtnöja eder med hvad J håfven fått, ty J håfven åtagit eder att med den redan undfångna summan fullborda arbetet. Icke eller kan någon jemförelse göras emellan hamnbyggnaden i Westerås och Warberg; ty Westerås stad bar endast erhållit ett visst belopp emot skyldighet att fullborda dess hamnbyggnad, men om Westerås i framtiden skulle ylletligare begära länebidrag och sådant beviljas, då, men icke förr, skulle staden Warberg äga skäl lill klagan. Hr Printzensköld har sagt, alt Slaten .kan vara säker att återfå sina utlagda penningar. Men enl. min åsigt kan Staten äfven vara säker derom, alt, i händelse detta prejudikat lemnäs, sä komma andra och säga:
Men i hjärtat bevarades den vänlige mannens tal och kom mången att ransaka med sig själf: » Ä r det månne möjligt, att just jag är » ett huskors » för de mina? » » Nepomuks » stämma har längesedan för alltid tystnat, men en gammal åhörarinna, som ännu i friskt minne bevarar hans hjärtevarma personlighet, har kommit att erinra sig denna lilla episod och tänkt, att möjligen de ord, som då gåfvo anledning till många hälsosamma, pröfvande tankar, äfven kunde intressera Iduns läsarinnor och gifva någon den rätta hågen att allvarligt gå till doms med sig själf: » Månne äfven jag skulle vara » ett huskors » för de mina? » En gnatig hustru, en despotisk äkta man, en inbillningssjuk, kinkig gammal mormor, en besinningslös son, en otacksam dotter, en oordentlig tjänarinna — hur många former kunna icke gifvas för dessa tyngande » huskors » på trötta skuldror! Och den, som känner sin skuld, må se till att afplana den! Glömmen ej Iduns skollofskoloni! 1 Ett litet bidrag till den svenska kvinnoemancipationens historia af S. JK. (Sista artikeln.) et bästa sättet att besvara de frågor, vi i slutet af vår förra uppsats framställde angående resultaten af den svenska kvinnans rätt att undergå studentexamen och akademiska lärdomsprof, ha vi trott vara att framlägga några statistiska uppgifter, samlade ur offentliga källor. Siffror äro visserligen torra att studera, men de hafva den förtjänsten att framställa förhållandena opartiskt. Må de här tala och vittna! Det var, enligt hvad vi förut omnämnt, år 1870 som kvinnan i vårt land erhöll ofvanbemälda rättighet. Den första, som begagnade sig däraf, var fröken Betty Pettersson. Hon tog 1871 studentexamen, inskrefs följande år såsom student i Gotlands nation vid Upsala universitet och aflade där efter ett par års studier filosofie kandidatexamen. Fröken Pettersson har äran af att bland svenska kvinnor vara den första, som aflagt studentexamen, den första, som studerat vid universitet, och den första, som undergått filosofie kandidatexamen.
' Vid Riddarhytte kopparverk i Skinskattebergs socken har medeltillverkningen utgjort 1300 centner garkoppar, som skeppats öfver Köping. Vid Skultuna messingsfabrik utgör tillverkningen omkring 2500 centner årligen. Gjuterier med mekaniska verkstäder äro nyligen anlagda i Köping och nära Arboga, hvarförutan gröfre gjutgods, tillverkas vid de flesta masugnar. Vid Norbergs by tillverkas 600 centner blyerz. Af 10 inom länet anlagda större brännerietäro 3 belägne i Åkerbo, 2 i Snäfringe, 2 i Norrbo och 1 i hvartdera af Tuhundra, Siende och Wåla härader. Brännvinstillverkningen har sistlidet år vid dessa samt 4 mindre verk utgjort omkring 300,000 kannor. Utom tegelbruk, i synnerhet i södra delen af länet, finnas på landet inga fabriker af betydenhet. 1 städerna har värdet af tillverkningen vid fabrikerna år 1857 utgjort: t Westerås 101000 R:dr, hvaribland tobak för 45000, i Sala 55000 R:dr, i Kö ping 18000 R:dr och i Arboga 50000 R:dr, deraf största värdet tillkommer garfverier i de 2 sistnämda och i Sala blyhagel-tillverkningen. Såsom binäringar angifvas i första rummet varuforsling emellan bergslagsorterna och Mälarehamnarne, i synnerhet på vägen emellan Westerås och Dalarne, äfvensom från Köping utmed Hedströmmen; dernäst kolning till bergverksrörelsen i norra delen af länet, sågning och virkesförsäljning särdeles i Salbergs fögderi eller Sventuna, Ofver-Tjurbo och Wåla härader, tillverkning af snickarearbeten, i synnerhet möbler till betydligt värde, äfven i nyssnämda fögderi till afsalu på Stockholm, Upsala, Gefle, Falun och Westerås samt väfnad af nöthårsmaftor i Fläckebo, Kihla och Wester-Fernebo socknar. Kopparbergs Län. Bergshandtering är inom en stor del af detta län hufvudnäring till följd af de stora malmfyndigheter dess berg innehålla.