Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derjemte tillkännagåfvo Fullmäktige, att då deras vidtagne åtgärder ej mindre rörande Götha CanalD iscont än i allt öfrigt, blefvo underkastade Hiksens Ständers profning, de ej eller borde lemna obemäldt, det Fullmägtiges rättighet, till meddelande af föreskrifter för Götha Canal-Discont enligt Förfaftningarne ej var af annan egenskap, än att påföljden afen bristande efterlefnad å Directionens sida i alla hänseenden berodde af blifvande Riksens Ständers pröfning; och att Directionerne således härigenom ej vore betagit att för Verkets och det Allmännas bästa efter öfvertygelse vidtaga , hvad de i bvarje serskildt fall ansåge sig kunna försvara; men att det vid slikt förhållande ej kunde tillböra Fullmägtige att ingå uti sådane smärre detailler af Discontförvaltningen, som allena borde ankomma på Administrationens egna omtanka och godtfinnande. Uti sakens så beskaffade skick, väcktes mot Ranko-Fullmägtiges ofvanförmäldte åtgärd, inom - Eanko-Utskottes Betdnkanilen. 35 om Vällofl. Borgare Ståndet åtskillige Anmärkningar; hvilka, jemte flere serskilde motioner och ofverläggningar rörande Disconterne , sorn den -28 och 29 November samt den 2 December nasti, år uti Vällofl. Ståndet förevarit, sistnämnde dag till Stats-och ^Banko-Utskotten re-, mitterades. Under det Banko-Utskottet var sysselsatt med pröfningen deraf, inkommo Banko-Fullmäktige med anmälan att Innehafvare af GöthaCanal Discont-Verks skuldbevis, som tillika voro Gäldenärer derstädes , hos Domaren gjordt deras rätt gällande att få skuld mot skuld qvitta, hvilket med 2:ne Domstolars sammanstämmanstämmande Utslag då blifvit gillat; i anledning hvaraf Banko-Fullmäktige begärde Utskottets Föreskrift huru de borde sig förhålla. (Litt.B)
Ofver resultatet af detta silfverinköp hafva Banko-fullmäktige i deras berättelse meddelat följande beräkning: Då de i fakturorna upptagne omkostnader: emballage, forsellön m. m m)j> 104. 10. assurans , » 688. — kurtage » 287. 8. provision » 376. 11. 1,456. 13. fråndrogos ofvannämnde summa, utvisade återstoden rrifa 300,272. 6. sjelfva siifrets värde, hvilket i Riksmynt, efter kurs af 133$ R:dr per 100 m)i Banko, utgjorde R:mt R:dr 400,363: 16f. Jemlikt de af Kongl. Myntverket, efter anställd probering och uträkning afgifna attester, hade berörde silfver, efter afdrag af myntskatten, R:dr 2,975:72, lemnat Banken silfver till värde i Riksmynt af R:dr 393,791: 65, och således utan afdrag af myntskatt » 396,767: 37. Skillnaden uppgick till Runt K:dr 3,595: 79|. men borde, i anseende dertill, att Kongl. Myntverket är berättigadt att för proberingens anställande från hvarje plants uttaga omkring $ lod, hvilket för ifrågavarande silfver, tillhopa 84 plantsar, utgör 42 lod, förminskas med ett värde, å 2 R:dr 08 öre per lod, af » 87: 36. till Runt 3,508: 431. Med tillägg till de i fakturorna påförde omkostnader, B:ko mfy 1,456. 13, evalverade ä 133$ R:dr per 100 n$, till R:mt 1,942: 42.
Det mest sönderbrytande i hela den 102 Den 12 J u I i f. m. nya institutionen ä'- likväl flet förhållandet, att Depart:s-Chefen snarare är ställd under än bredvid densamma. För min del skulle jag helldre hafva ställt honom öfver denna nva, institution. Jag tror att den person, som skall bereda ärenderna, icke bör hafva bundna händer då fråga är om att rätta missbruk som vid tillämpningen visat sig. Vid granskningen af de serskildta §§:ne förekommer det mig derjemte såsom en stor brist att uti 23;dje §:n Reg.F. sk lille stadgas, att ”Högsta Domstolens och Regeringsrättens beslut utfärdas i Konungens namn och med Dess höga underskrift eller under Dess sekret”. Det förefaller mig besynnerligt alt beslut kunna i Konungens namn utfärdas, då lian icke sjelf uti dem deltagit. 1 den 24:de §:n stadgas: ”Till föredragning och afgörande i Regerings-rällen skola ärenderna beredas i det departement, hvartill de enl. den i 6:le §:n omförmälda fördelning höra”. Jag skulle dock tro, att här hade bordt vara närmare bestämdt hvilken som skall vara föredragande i Regerings-R:n. Vidare säges i samma §: ”Dep ar t: s-Chef ege all i Regerings-R:n deltaga i öfverlaggningen, men icke i besluten, uti de mai som till hans Departement höra”. Härom har jag redan yttrat mig. En fördel, som (Ilsk. ansett skola medfölja den nya institutionen är den, att ”den skulle bereda en långvarigare sammanhållning af erfarenhet om lagstiftnings-grunderna, anledmrne till de serskildta förf alin: nes tillkomst, deras anda och mening och sältet för deras tilläpning”. Alin öfvertygelse är den, att denna långvarigare sammanhållning af erfarenhet om lagstiftnings-grunderna har raan redan ganska tillräckligt derigenom att ärenderna vid serskildta departement behandlas.
Slureligen får jag tillägga alt det är endast i fall Nidderjkapel och Adeln skulle till mor eller mindre del antaga de af Utskottet yttrade önskningar, eller med ändringar dem bit äterremitkerasom jag anhäller att defie mine ödmjuke tankar mätte dem, lill Utskottet ätsölja. si8 Den iZ Maji» Anmäldes och infördes en fran der Wällofl. Borgare-Sländet ankommen och af Riksdagsmannen för Norrköping Astesioren Larl ^rotenius anförd deputation, som upläste ett prococolls-uidrag af innehäsl, arr Borgare-Ständet bifallit Konungens nädiga proposition rörande förstärkningsmanffapet pä fäkt det särskilta Utskottet i sitt hufmndsakliga betänkande tillstyrkt, men latit del som innefattar förslag till önskningar hwila pä bordet till nästa plenum. Deputationen afträdde. Arfherre 8tael von IstoIIstein, LorsttL I,u6- vl§, npropad, yttrade sig: om hwad jag i del förewarande ämnet har att anföra, skall hafwa det Mitzödet att icke behaga Högloft. Ridderskapet och Adeln, hwilker jag af den ton jag hör räda har anledning att förmoda, sä anhaller jag ödmjukast att Högloft. Ridderslkapet och Adeln täckes erindra sig och iagttaga sine egne rättigheter, och pä sadan grund med rälamod afhöra mina tankar. Arfherre Ltael, upläste derefter följande till protocollec: Wördsamt Memorial. Om det wore en afgjord sak: att ingen kunde wara Konung och fosterlandet tillgifwen, utan att yrka conscripkion, sä skulle jag sorgfälligt döl. ja min ranka i detta ämne.
En Stations-Ingeniör En Nivellör En Byggmästare En Bokhållare 5:te Stationen. En Stations-Ingeniör En Nivellör En dito En Bokhållare Södra Stambanan från Malmö. Hufvud-Stationen. In qvarteringspenningar per månad. Summa. En t. f Bokhållare lide Stationen. daglöi i. 2 50 Bok - Arfvode per månad. Inqvarteringspenningar per månad. Summa. Bokhållare 60 6 — 66 — En Extra Kassör 15 15 — Bih. tiU R. SL Prot. 1862 & 1863. i Sami. 1 Afd. 2 Band. 3 Bä fl. Bilaga lill Slats-Ulskoltets Utlåtande 87. Litt. Till Högloflig a Stats-Utskottets Afdelning för Riksgdldsar enden. Med anledning af Riksgälds-afdelningens skrifvelse af den 12 dennes med begäran om uppgift å tjenstebefattningarne, dels hos Kongl. Trafik-styrelsen, dels vid de för trafik öppnade delar af Statens jernvägar, samt angående de med dessa befattningar förenade arfvoden och öfriga aflöningsförmåner, får Kongl. Styrelsen fästa Afdelningens uppmärksamhet derå, att, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga Bref af den 30 sistlidrve December, Styrelsen för närvarande har under utarbetande ett förslag til! interimsstat för Styrelsens tjenstemän, och att Styrelsen således icke kan, förr än detta förslag blifvit Kongl. Majus nådiga pröfning understäldt, uppgifva andra aflöningsbelopp för Styrelsen och dess tjenstemän, än dem, som, enligt hvad ofvan åberopade nådiga bref gifver vid handen, blifvit bestämda att tills vidare utgå för Styrelsens chef och ledamöter, nemligen: för General-direktören och Chefen B:dr 8,000. tillika med 1,000 R:dr i resekostnadsersättning; för hvardera Intendenten » 3,000. jemte 1,000 R:dr i inqvarteringsmedel och 600 R:dr i resekostnadsersättning ; för Byrå-chefen » 3,000.
För att icke falla in i för mycken widlöftighet, afbryier jag besia allmänna refleclioner. och will genast leda uppmärksamheten tilt det mak, hwarthan de egenteligen syfta^ Swerige war aldrig rikt, följaktligen hafwa de fleste Ämbetenoch Sysilor nog knappa Löner blifwit lillflagne, hwilka igenom tidernas förändringar äro nu mera an förr blefne otillräcklige. Sädant är af detta Höglostiga Utskott redan eri andr, och den enhälliga önskan yttrad, att Rikets tillgångar lunde snart medgifwa en skälig Löneförbättring för en stor del Civile och Militaire Tjenstemän. Jag tror icke, att nägon af dem är sa litet medborgerligt sinnad att han kan nu genast, under Rikets närwarande lage, äska werkställighet af en sadan Löneförbättring: ej heller tror jag, att nägon af dem nu mera än förr, skulle wilja undandraga sig att i mon af siu inkomst, samt i rättwist förhällande till ändras afgifter efter deras inkomst, bidraga till att afhjelpa dem rZo Den g November Len yppade Stats-bristen; Men det tror jag pä gm da stal, att vin den nu förestagne författning blefwe »vidtagen och tomine till stadga, sädant stall medföra ett för Staten och enstildte Medborgare högst menligt inflytande pä Ämbetsmäns lynne och tänkesätt. Mindre är ibland ost de Ämbetsmäns antal som ära sjelfwe bemedlade och torde föga reflektera pä e-n större eller ringare eller ingen Lön af det allmänna. De fleste ärv medellöse, i saknad af all annan tillgäng till bärgning för sig och Famille, än den mer eller mindre knappa Lön, som åtföljer stensten.
Hän har, såsom mig synes, ganska klart ådagalagt, att inga svårigheter upstå genom antagandet af Frih. Raabs reservation, i hvilken jag instämt såsom R. o. Ad. hört. Jag har äfven lika med Frih. Kraemer önskat vissa ords uteslutande. Det är tydligt att, om man beslutar så, som Frih. Raab hemställt, blifver det öfverflödigt, att i denne § säga, att K:s Beflnde skall skilja mellan Magistraten och stadens äldste, ty de komma då icke i någon förveckling med hvarandra. Men om än så skulle hända, har K:s Beflnde sig öppet lemnadt alt afgöra frågan, pä sätt honom häst synes. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. ville antaga Frih. Raabs förslag med de uteslutningar, han sjelf upgifvit. 4 * 52 Den 5 Augusti f. m. Ilr Printzensköld: Jag måste beklaga, att jag af de 3 siste talarnes yttranden icke blifvit öfvertygad, alt jag begått något misstag, utan anser jag dem hafva gjort sig skyldige dertill. Jag har här icke talat om försäljnings-rättigheter, hvarom 7:de §:ns 2:dra mom. handlar, emedan jag ganska väl vet, att det är K:s Reflude, som, i händelse Magistraten och stadens äldste stanna i olika meningar, skola lägga dem emellan. Jag har endast talat om de försäljnings-rättigheter, som skola utbjudas jemte dem, som Magistraten och stadens äldste finna skäligt låta i upsagda eiler förverkade rättigheters ställe under det nästföljande försäljningsåret utöfvas. Det är således ett plus till de i 7:de §:ns 2:dra mom. omförmälda rättigheter, som här är i fråga. Det är om dessa rättigheter de håda kommunal-myndigheterna skola besluta, antingen de höra utbjudas eller icke. Om nu stadens äldste säga: ”vi vilja icke utbjuda några rättigheter i st. f. dem, som förverkats under året”, men Magistraten åter: ”vi vilja utbjuda dem”, hvem skall då skilja emellan dessa båda myndigheter? Om nu Frih.
Lämpligheten lärer emedlertid, efter Utskottets omdöme, hufvudsakligen bero på ändamålet med eller rättare orsaken till stagdandet i Kongl. Förklaringen den 14 Maj 1805, att, enär lagfart å fast egendom sökes, förre egarens åtkomst bör styrkas. Om, såsom man någon gång hört anmärkas, afsigten med lagfart endast vore att uppmana dem, hvilka kunna ega bördsanspråk, att göra samma anspråk inom viss tid gällande, så kunde visst-digen den stränghet, som i nyssnämnde hänseende nu förefinnes, anses mindre nödvändig, men, ehuru medgifvas mäste, att lagfarten i visst fall förlorat sin fordna betydelse, är det likväl obestridligt att den till stor del derigenom i andra fall lått en ökad vigt för den allmänna rättssäkerheten. Efter de lagar, som gällde före 1734 års lag» skulle hvar och en, som ansåg sig ega bättre rätt till fast egendom, än innehafvaren deraf, klandra dennes åtkomst inom tre år från laga stånds-tiden, vid påföljd att åtkomsten eljest skulle anses fast och orubbad. Deraf följde väl, att fasta icke hindrade den, från hvilken fastighet olagligen var afhänd, att emot sisla innehafvaren väcka klandertalan och såmedelst återvinna fastigheten; men skedde icke detta, inom viss tid efter det innebal varén med sitt fång lagfarit, hade han ej någon rätt till talan. Härifrån gjorde 1/34 års lagstiftare en väsendtlig afvikelse. De stadgade ingen tid lör återvinnande af olagligen afhänd jord, utan förklarade blott i 10 kap. 1 § Jordabalken, att klander å sådan afhändelse icke hindras derigenom alt uppbud och stånd derå kommit. Då man således förut kunde antaga, att den, sorn köpt fastighet och besulit densamma oklandradt tre år sedan laga stånd åkommit köpet, var tryggad i sin eganderätL; kunde, elter det 1734 års lag blifvit gällande, ej någon t*’ygghet i slikt afseende vinnas, såvida fastigheten en gång blifvit olagligen afhänd rutter egare, enär densamma när som helst kunde af dennes rättsinnehafvare återvinnas.
Bildt att det är af mindre vigt, att man vid denna riksdag besluter en mängd jernvägar, än att man förlägger dem i den fördelaktigaste riktning. Uti den af mig afgifne och Utlåtit bifogade reservation har jag uttalat den åsigt, hvilken till sina hufvudgrunder öfverensstämmer med det af Frih. De Geer, Gr. Manderström och Gr. von Platen vid ärendets föredragning inför K. M. förordade förslag. Jag ansåg likväl, att man skulle kunna stanna dervid att draga banan vesterut och öfverlåta åt ett bolag att bygga banan mellan Stockholm och Upsala; samt stödde denna min åsigt deruppå, att det i detta ögonblick finnes ett bolag bildadt för H. IV. 15 226 Den tl Maj f. m. anläggning af ifrågavide bibana, och att detta bolag anhållit att, derest K. M. icke skulle finna skäligt att samma bana af staten anlades — bolaget då måtte erhålla sina bolagsreglor fastställda. Jag ansåg detta förslag vara ganska väl förenligt med en god hushållning af statens medel. För närv:de hyser dock icke bolaget sjelft någon förhoppning att kunna realisera företaget. Banan till Upsala är dock af den vigt och blir, efter all antaglighet, så fördelaktig, att jag gerna skulle se att staten erhölle den derför sig belöpande vinst. Genom undvikande af kroken åt Örsundsbro blir bansträckriingen från Stockholm till Sala förkortad med icke mindre än 1^ mil, — ett förhållande, hvilket väl något bör väga i vågskålen. Man bar sagt att vägen mellan Upsala och Sala icke skulle vara så ofruktbar, som åtskilliga beskrifningar derom förmäla. Jag liar verkligen aldrig rest den vägen; men har under sista dagarne hört af personer, hvilka bo i den trakten, att landets beskalTenhet dersammastädes är sådan, att en jernväg der aldrig bör ifrågakomma. Jernvägen lärer der hafva en ganska stor höjd att sträfva uppför; hvaremot förbindelsen med Mälaretrakten är jemförelsevis mycket lätt.
Egare eller innehafvare af jord, hvilka inom någon del af riket hypotheks-förening önska hilda och lill delaktighet deruti för ett belopp af minst en million riksdaler riksmynt sig tecknat, söke derå Kongl. Maj:ts nådiga stadfästelse och ingifve derjemte ett i öfverensstämmelse med dc. i denna förordning stadgade grunder uppgjordt förslag till det reglemente, de i sådant afseende för sig antaga vilja. S 2- Såsom delegare i hypotheks-förening må ej andra vinna inträde, än de, sorn inom det område, föreningen omfattar, egare af sjelfständig jordlägenhet äro och sin eganderätt dertill styrka; så ock innehafvare af fideikommissegendom, derest fideikommiss-stiftelsen egendomens inteckning och belåning medgifvit, eller Kongl. Maj:t funnit skäligt tillåtelse dertill meddela, hör jordegendom, som under någon stads domvärjo lyder, må ock inträde i hypotheks-förening kunna beviljas, derest genom bevis från stadens magistrat styrkes, att den, som inträde sökt, till grunden egen, fri och ständig rätt innehar. 9 / 6G § 3. Det värde, för hvilket jordegendom till delaktighet i hypotheks-förening må antagas, kan antingen efter bevillningstaxering eller efter särskild värdering bestämmas. Tages dervid taxeringsvärdet lill grund, må delaktighet i föreningen till högst två tredjedelar deraf kunna beviljas. Bestämmes egendomsvärdet efter särskild värdering, må delaktighet i föreningen för högst hälften deraf kunna medgifvas: föreningens styrelse alltid obetaget att, efter sig företeende omständigheter, delaktighetens belopp, så i det ena, som i det andra fallet, derunder nedsätta. § 4- Der delaktigheten efter särskild värdering bestämmes, må åbyggnaderna å egendomen ej i beräkning tagas. Ej må eller i något fall jordegendom till delaktighet i hypotheks-förening antagas, der ej de för jordbrukets bedrifvande nödiga åbyggnader å densamma äro mot brandskada försäkrade i någon af de med Kongl. Majlis stadfästelse försedda försäkringsanstalter inom riket. § 5.
Nå väl, mine herrar! vi må då öfverlägga om förslaget, men ej framkasta nya emot Utsk:s förslag stridande grunder, att, såsom gemensamma tankar, med åsidosättande af Utsk:s förslag och dettas upphäfvande till Utsk. öfverlemnas; och det utan att yttra ett enda ord öfver frågan, som är föremål för vår öfverläggning. Hr Frih. o. Landtm, har framställt Const.Utsk:s betänk. N:o 38, medförslag till grunderna till representationens ombildning, till föremål för vår öfverläggning. Det måste således vara detta förslag, hvarom vi skola öfverlägga , för att tillse, om det ulan jemkningar kan godkännas att hvila till nästa riksdags pröfning, eller ej behöfver i redactionen jemkas, jemlikt af Ståndet uttryckta gemensamma tankar, innan öfverläggningen leder oss inuti de labyrinter, hvarutur vi icke åter komma ut; ty den Landtmarskalk är icke ännu skapad, som kan uppgöra resultater af hvad här nu blifvit yttradt till jemk - 48 D en 21 October f. m. ning i Utsk:s förslag; ty för att bilda gemensamma tankar till rättelse i Utsk:s förslag, måste talaren bålla sig vid ämnet och bestämdt uppgifva i hvad afseende rättelse äskas. De talare, som hittills yttrat sig, hafva icke hållit sig till bestämda frågor, — Frih. Klingspor likväl undantagen; ty han framställde Gr. Spens’ förslag , såsom det, hvilket borde antagas, förgätande dervid, lika med Const.Utsk., 84 §:n Reg.F:n samt den föregående 8i; hade den förstnämnde af Utsk. blifvit iakttagen, så hade Gr. Spens’ förslag aldrig varit synligt i sammanhang med Utskts förslag; och hade Frihtn betänkt 8i §:ns innehåll, hade han måst finna att frågan om ändringar i grundlagarna icke få i Ståndens plena väckas. Utsk. hade bort lemna Gr. Spens Öppet att genom trycket, jemte Utsk:s utlåt. öfverlemna förslaget till allmänhetens kännedom, om han så skulle vilja, men icke kan det lagligen blifva föremål för R.
Ej är min sak med tvister störa glädjen; Men när Lenkippos, gamle narren, börjar Att spela ung, då kan jag icke längre På tungan hålla styr. Tänk blott, hvad skulle Väl hans disciplar säga, om de såge Den gamle lärarn sitta här och gyckla, Då han i förmiddags med höglärd uppsyn Och bistert skick för dem om dygden talte Och annat skräp, som han filosofi Benämner! LEUKIPPOS. Om du ej för min person Bär aktning, så får du likväl ej smäda De höga läror jag förkunnar. POLYXENA. Jäg vill ej gifva en obol för all Din lärdom, som du hvarje dag försäljer, Att sen om natten rumla upp din vinst. LEUKIPPOS. Prat! Min lärdom säljer jag hvar dag och du Hvar natt din skönhet. Låt oss vara vänner! 7 POLYXENA. Du drifver ocker på din nästas dårskap, Din mantel lägger du i sida veck Och låter skägget växa ut att man Må genast kunna se du är en vis; Och så går du omkring på gatorna Och talar om hur många vers du gjort På dagen... KALLIMAKOS. Nej! det går ej an, min vän, Så häftig vara och att tvisten slita Skall jag det glada värfvet åt er fylla. ALLA. Kallimakos, vår konung, hell! KALLIMAKOS. Tack! Tack! Och höjom nu den första dubbelbägarn För glädjen, som är lifvets högsta goda! ALKINOOS. Förr var det sed att Zeus, allfadern, helga Det första dryckesoffret andra bägarn För helsan tömdes, och den tredje tillkom Den ljufva smärtbetvingarn Oneiros. Den fjerde, om den kom i fråga, hörde Blott till omåttligheten. POLYXENA. Förståndig vår Alkinoos har blifvit, Som fordom aldrig svek i Evans-kampen. ALKINOOS. Hör blott hur Jag ej föraktar drufvans ljufva must, Som mildt förjagar jordelifvets vånda; 8 Men aldrig har jag älskat lägga mig Deri och öfvermätt med trotsigt hån Bele allt högt och heligt och försmäda De höge Gudar, som I plägen göra.
Departements-cheferne, på enahanda sätt som då redan för Utrikes Statsministern egt rum, borde med boställen förses, samt två olika förslag yppats, det ena, att Departements-cheferne skulle erhålla bostäder i samma hus, der deras expeditioner blefvo inrymde, och det andra, att samtliga expeditioner borde sammanföras i en lokal, utan att boställsrum i sammanhang dermed för Departements-cheferne anvisades, hade Rikets Ständer, som, enligt hvad deras till Kongl. Maj:t den 5 Augusti 1840 aflåtna underdåniga skrifvelse innehåller, då icke funno lämpligt att i närmare pröfning häraf ingå, ansett sig endast böra i underdånighet begära, det Kongl. Majit, efter anbefald undersökning af alla de omständigheter, som på bedömandet af det ena eller andra förslagets företräde samt sättet för dess utförande kunde inverka, täcktes till Rikets Ständer vid nästinträffande riksdag öfverlemna denna utredning, jemte nådig Proposition i ämnet, hvarefter Rikets Ständer kommo i tillfälle att taga frågan i närmare öfvervägande. Sedermera har, uti den till Rikets år 1830 församlade Ständer af låtna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, Kongl. Majit behagat meddela, hurusom, med föranledande af Rikets Ständers år 1840 gjorda underdåniga framställning om
Af meddelade utdrag af samtliga Riks-ståndens protokoll för den 25 nästlidne Juli, har Konstitutions-Utskottet inhemlat, alt Stånden, rörande det af Utskottet uti Memorialet N:o 16 framställda förslag lill tillägg i 109 § Regerings-Formen och 80 § Riksdags-Ordningen, angående uppskof i Riksdag, beslutit på följande sätt: Ridderskapet och Adeln och P r es t e-S t å n d et hafva antagit förslaget alt hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; Borgare-Ståndet har såsom gemensam tanke, till Konstitutions-Utskottet hänvisad, förklarat att det anser förslaget böra till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag hvila, endast med den förändring, att utur denna mening både i 109 § Regerings-Formen och i 80 § Riksdags-Ordningen: “På Riksens Ständer ankomme att, med Konungens samtycke, förordna om Utskott” etc., skola uteslutas orden : ”med Konungens samtycke”. Bonde-ståndet har förslaget förkastat. Som dessa beslut icke låta sig till ett helt utlåtande sammanjemka, får Konsti tutions-Utskottet de oförenliga skiljaktigheterna till samtliga Riks-ståndens behandlande vördsamt anmäla, med hemställan att Utskottets ifrågavarande grundlagsändrings-furslag, som blifvit af tvenne stånd gilladt, äfven mätte af de andra tvenne Stånden oförändradi förklaras hvilanda lill grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Stockholm den 4 Augusti 1857. Reservation: Herr Professoren Lindgren har åberopat sin vid Memorialet N:o 23 anförda reservation. 8 lxo n s t i tu t io n s - Uts k olle Is Memorial N:o 21. A;o Ank. till Exp.-Ulsk. den 5 Aug. 1857, kl. l e. m.