Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte åtskilliga missbruk, vid Presträttigheter nas uppbärande, öfver-k lagades äfven, iitl Preslerna undandrogo sig ulgöia vinoch bvggnings-säden, som borde utgå uif kyrkotionde!!, hvilken de, såsom förläning, åt njöte. Emedlertid hade Biskop Eberstein begärt och erhållit del af Landshöfdingens Beglerings-Föislug, samt, under den i5 Apiil ifiiö, undcrdåliigsl anhållit, :itt detsamma, såsom förnärmande Presterskapets läll i allmänhet, och betagande .less yngre medlemmar hopp 0111 belord ian, icke måtte sältas i verkställighet, utan 2:11c års anstånd niedgifvas, lill försök alt uppgöia tionde-sättningar. Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse N:o 59* 5 Den 10 Maji 1815, befallde Kongl. Majrt Landshöfdingen och Biskopen på Gottland, att söka inom Pastoraten föranleda fiiviiliga öfverenskommelse!', angående Preslrälligheternes utgörande, och alt, inom slutet af Julii månad 1816, inkomma med bet är telse om framgången. —Men sedan Biskopen inberätta!, det alla försök i delina väg varit fruktlösa, förklaiade Kongl. Majrt, den 14 Äng. i8iG, alt all vidare åtgärd, i detta hänseende, komme alt inskränkas till hvad Kungörelsen, af den 3 April samma år, rörande dylika öfverenskommelse!', föresklifver. Emedlertid hade jtne hvarandra lillgränsande Pastorat, Stenkumla och Vall, blifvit ledigt!, och Landshöfdingen erhållit
Följande trenne §§. i detta Capitel ändras sålunda: 2. §. Jiifvar någor Domaren obeskeclliga; böle i Under-Rätt tjugu daler, i Hof-Rätt femtio daler. 3. Prof vas jäf lagligt emot Häradshöfding, eller Borgmästare i den stad, der ej mer än en Borgmästare är, och RädstufvuRätten utom honom ej finnes domför; förordne Hof-Rätten en annan i hans ställe, på kära/idens begäran och kostnad, och stadne den kostnad sedan å den, som sake/i tappar. 4- $• Jäf vas ?lågor i Häradsnämnd; sätte Häradshöfding, om det tarf vas, amian i hans stad, så länge det målet slite s. Jäf vas Rådman; nämne Rådstufva-Rätten den i hans ställe sitta må, der Rätten ej annars domför är. Ar Rådstufvu-Rätt aller jäfvad; förordne Hof-Rätten andra, som den sak döma. Nu kan så hända, alt så många af Ho fRättens ledamöter jäf vade varda , att Rätten i ty mål ej fullsuten är; gifve. Hof-Rätten det Konungen tillkänna, då Konungen förordnar andra i deras ställen. Éj må någor i Hof-Rätten jäf vas, der son eller mäg i Under-Rätten dömt; utan så är, alt de för embetes brott der lagliga anklagade varda. XIV. Cap. I i och 2 §§. af delta Cap. göres följande ändring. Expcditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N.o to3. i5g I Häradsoch Rädstufvu-Rätt i de mindre städer, hör käromålet munteliga föreställas , der sakens vigt och vidlyftighet eller andra omständigheter ej fordra, att det skrif teliga ske må: och varde då parterne ej tillåtet, att flere än en skrift hvardera inlägga, der saken ej är af dess större vigt. 2. §.
Aro Häraderne widlöftige och Socknarne stora eller långt ifrån hwarandre belägne/ mage färre Socknar förenäs om en Nämnd och hwilken fördelning Landshöfdingen äger utstaka; men ej mage inrättaö flere än en i hwarje Prestgäll. z §. Ledamöterne i denna Nämnd komma Hwarie ar att ombytas till en Tredjedel, pä sätt derom widare stadgas. 4 §. Förste Söndagen i Advent läter Kyrko, Herden utlysa Sockne-stämma i hwarie Församling, att hällas fjorton dagar derefter/ med tillkännaqifwande, att Wal dä kommer att förrättas till Ledamöter i Hushållnings - Nämnden Utgöres Häradet al en enda Socken, eller wilja de som uti ett Prestgäll äro, sig om en H»S hälls - Den 6 Julii. nyi hällnings. Nämnd förena, utnämne dä efter öfweeenskommelft, eller ock dä märkelig skiljaktighet sig yppar, wälje de tillstädeSkomne Hemmansbrukare i Socknen, genom omröstning efter Mantal, Tolf Ledamöter sadane, som i r §. nämnde ärv. Bestär Häradet af flere Socknar, som sig om en Hushällnings-Nämnd förenar/ utser hwarje Socken en Fullmägtig eller ElmorDehe sammanträda da Fjerde Söndagen i Advent eftermiddagen, a Häradets Tingstad/ der Wal til! HuöhallningsNämnd af dem förrättas. Härwid anmarkes, att enar wid ElectorS - Wal öfwerenskommelse ej kan träffas/ utan märkelig skiljaktighet sig yppar, beräknas rösterne efter hwar i Sockne-stämman närwarande Hemmansbrukareinnehafwande Mantal. Men dä sjelfwa Walet förrättas af Electorerne till Ledamöter, äger hwarje Fullmägtig eller Elector sa mänga röster, som defl Socken har fulla oförmedlade Mantal. 5 §.
För befrämjande af inrikes postkommunikationerna hafva, under ifrågavarande år, följande anstalter blifvit vidtagna, nemligen: l:o inrättandet af en ny dubbel postgång i hvarje vecka, fram och åter, emellan Eskilstuna och Norrköping, med rigtning öfver Äs Postkontor; 2:o en särskild postgång hvarje Måndag, under tiden från Oktober till och med Mars månader af året, från Wenersborg till Uddevalla ; 3:o likaledes en särskild postgång två gånger i veckan från Malmby gästgifvaregård uti Södermanland till Strengnäs; samt 4:o befordrandet från Wesslingbyholm till Lindesberg, med särskild betingad skjuts, af de från Stockholm samt Östra och Norra de - — 59 — larne af Riket kommande bref, hvilka böra fortskaffas i förening med den frän Arboga till Nya Kopparberget afgående post; — hvarförutan Kongl. Maj:t, uppå underdåniga ansökningar, under år 1843, bifallit dels den enkla postgångens emellan Kalmar och Westervik förändrande till dubbel, fram och åter i hvarje vecka, och dels inrättandet af nya postgångar inom Wester-Norrlands och Westerbottens Län emellan Sundsvall, Sollefteå och Backe poststation, en gång fram och åter i hvarje vecka, samt emellan Backe, Åsele, Lycksele och Umeå, hvarannan vecka fram och åter, hvilka postgångar dock ej förr, än efter sistberörde års utgång, tagit sin början. Häremot hafva den uti slutet af år 1841 inrättade paketpost emellan städer na Linköping, Wimmerby, Westervik och Kalmar samt emellan sistnämnde stad och Carlskrona, såsom, i afseende på de fördelar den medförde, icke motsvarande de dermed förenade kostnader, äfvensom den inrättade nya postgången emellan Fredrikshall i Norrige å ena samt städerna Wenersborg och Åmål å andra sidan, då denna postgång af vederbörande korrespondenter föga begagnades, blifvit indragna.
Å så la vi Annersch på ett bol, å lasarättskvennfôlka kom in mä all lavmanger å varktyg å bôrker mä ôljer, som di skull begagn på Annersch. Mällerti bynnt allt doktarn vräng ôpp ärman å ställ mä bôrkan å klepp å lef mä Annersch, å da bynnt allt Annersch å vackten ôpp. »Hur står dä te mä gôbben, har gôbben mö plager,» frågt doktarn. »Ånä,» sa Annersch han — »fast nock känns dä litt unnlitt.» »Ja, ja ska allt säj gôbben, att dä ä allt allvarlitt dä här,» sa doktarn. »Han har ett stort hôl i hôvve å hôvvesvårn ä allt mäst åsleten den på’n.» »Å jasså?» sa Annersch han å drog allt på’t. »Å ena örat ä åsletet,» sa doktarn. »Å jasså ä dä dä, ja dä va allt könstitt,» sa Annersch han. »Å en kan se in i svalje på’n gômmen nacken.» »Ja dä va allt besönnli, hocken skall ha trott tocke,» sa Annersch han. »Å d’ä allt frågan, ôm gôbben kan bli bra,» sa doktarn. »Vi vet int om dä int kan te å mä bli dön.» »Å jasså,» sa Annersch han å gjord ett litt fresten te få ôpp näfven te nacken. »Ja dä blir allt varst för kärnga dä,» la’n te, når’n hadd grönn ätter e stönn. »Men ja ska allt gär ett försök te lapp ihopp gôbben ja,» sa doktarn, för han ble änn sôm rasen för dä, att inge bet på Annersch, å så bynnt’en sy å plåstre på’n igän.
Friherrinnan Constance Hall blef alldeles icke angenämt öfverraskad utan tvärtom ganska förskräckt, när hennes svärmor i slutet af februari månad skickade bud och bad henne komma ut till Gunnebo, då hon hade något ytterst angeläget att afhandla med Constance. Enkefru Hall tog emellertid mycket nådigt emot sin svärdotter och kysste henne på panna och kind. – Alls inte så illa, som jag väntat, sade hon. Ingenting tar på dig. Jag trodde, att du totalt mist både hull och hy efter allt detta kalaserandet, men du fördrar det godt, ser jag. Ej heller har du grämt dig till döds öfver de bekymmer, som du borde ha. Jag trodde sannerligen, att du varit illa sjuk, eftersom du ej låtit se dig härute. – Nej, hälsan har nog varit god, men jag har varit mycket upptagen. – Ja, jag vet, middagar och baler och slädpartier och kurtis och isfart i månsken, men inga bekymmer? De sutto i enkefru Halls sängkammare, där Constances svärmor höll på att nysta upp garn från en garnvinda. – Nej, hvarför skulle jag ha bekymmer? – Du borde ha bekymmer för alla de galenskaper din man begår. – Dem tar jag ingen notis om. Har han gjort någon ny galenskap? – Ingen senare än kompaniskapet med den kanaljen Backman, men den var tillräckligt både stor och tjock. Fast, Gud bevars, blott du får vara värdinna för franska kungar och prinsar och får tjusa engelska amiraler och för resten alla karlar utan åtskillnad, bryggare och grefvar och judar och bodknoddar, skottar, amerikanare och italienare, så bryr du dig katten om annat. Constance blef röd. – Har svärmor bedt mig ut till Gunnebo, enkom för att säga mig detta. – Nej, det har jag inte. Detta säger jag en passant. Jag har tvärtom bedt dig hitut för att gifva dig den komplimangen från din svåger Wachtmeister, att excellensen sätter all sin lit till dig för att bringa John Hall till förnuft. – Det är kanske inte värdt att lita på mig därvidlag, ibland går det, och ibland går det inte, svarade Constance skrattande. – Det går minsann alltid blott du vill, svarade svärmodern tvärt.
Betånkanden borde upplåsas då de första gången låggas på bordet, eller blott når de til! pröfning förekomma, endast rörde formen, och liera af Ridderskapet och Adeln nu icke syntes vara af den mening, att uppläsning af Betånkanderne, på sått tillförene skett, endast borde åga rum vid tillfälle af Betånkandernes pröfning, ansåg Herr Grefven och LandlMarskalken sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln, utan att för närvarande afgöra frågan, hvilken torde böra närmare Öfvervågas, behagade tillåta, att StatsUtskottets förevarande Betänkande, som icke vöre volumineust, kunde nu få upplåsas. Bifölls. Härefter upplåstes StatsUtskottets ofvannämnda Betänkande intill slut och lades på bordet. Upplåstes och lades på bordet StatsUtskottets den 22 dennes afgift] a Utlåtande i an led - yog Den s6 Fcbruarii, ning af Kongl. Majlts Nådiga Remiss uppå Lsrsdfs-'- liöfdingens Grefve Axel von Rosens underdåniga ansökning om befrielse från ansvarsskyldighet i afiedne RronoFogden Grönvalls fialance. fmsterades följande s Utdrag af Protocollet hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm ^ förBiiddagen den 26 Febr. 1820. S. D. Remitterades till Cqnstitutions-Utskottet, åtskilige i den form 2g Riksdagsordningen föreskrifver anmäldte anledningar till anmärkningar emot StatsRådet och samtelige Föredragande StatsSecreterare. Ut supra. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiildes lil. 2 eftermiddagen.
En indisk dam förordade den utmärkta regimen i hennes hemland, där barnet endast bär moderns namn. Nå, den frågan afvisades såsom icke stående på dagordningen. — En fransk dam framhöll o m ö j - ligheten för kvinnorna att samtliga bli gifta, då det finnes många millioner flere kvinnor än män på jorden. Fordrar sålunda staten, att de skola gifta sig, så får den också skaffa dem det härför erforderliga — männen. För öfrigt var det icke för mycket att fordra, att staten, som tager tre år af de vuxnas lif för krigstjänsten, toge hand om barnen motsvarande tre år närmast efter deras födelse i egenskap af » V ' état-pére ». Det var ingen, som frågade hvart barnen sedan skulle taga vägen, efter fyllda tre år. Förmodligen togo dessa framtidskvinnor för gifvet, att vid den åldern en världsborgare bör kunna försörja sig själf. Det anförda torde vara nog för att ge en föreställning om den gruppen af feminister, och jag besparar mina läsarinnor fortsättningen af referatet. Mötet slutade för öfrigt med en så liflig strid mellan tvänne medborgarinnor, att ordföranden måste visa ut dem, och mötet upplöstes, utan att man lyckats komma till något resultat i frågan: » La femme est-elle faite pour la vie conjugale? » Att de uppträdande damerna ej voro det, det hoppas jag — för männens skull. Komisk, ehuru på ett annat sätt, förefaller mig ock situationen vid ett annat kvinnosaksmöte, som hölls här i våras, och hvarifrån inledningsföredraget nu kommit i bokhandeln. Det var madame Cio tilde Dissard, den framstående utgifvarinnan af Revue F e m i - nists, som anordnat detta möte och inbjudit en mister James Arthur Cree att därvid hålla ett föredrag om » Kvinnans mission enligt Auguste Comte ». Ni känner, hvilket dominerande inflytande en kvinna haft på den ryktbare positivistens hela moraliska och religiösa lifsuppfattning. Helt visst skulle dennes » Politique positive » aldrig sett dagen, om icke författaren gripits af en om medeltidens mystiska madonnadyrkan erinrande passion för Clotilde de Vaux. Och ni vet kanske ock, att Comte anser kvinnan såsom mannen i moraliskt hänseende öfveriägsen.
Ej må Adelskap eller Friherrlig eller Gref ig värdighet, som hädanefter förlänas, tillfalla flere, än den, hvilken adlad eller uphöjd blifvit, och, efter hans död, i rätt nedstigande, led efter led, hans äldste manliga Bröstarfving af äldsta grenen, samt^ efter dennas utgång, Stamfadrens närmaste manliga afkomling af då lefvande äldsta slägt-gren, och så vidare. Om, genom arf, Adligt Stånd tillfaller den, som redan blifvit deruti sjelf uphöjd , eller genom närmare arf insatt, uphör hans eget Adelskap, så framt detta icke är af högre värdighet, i hvilken händelse Stamfadrens Adelskap öfver går till närmaste slägt-gren: finnes ingen sådan, utsloclme ätten. Förklaras någon sitt Adelskap förlustig, tillfaller detsamma den, som dertill, enligt här stadgade grunder, närmast berättigad är. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å den föreslagne nya redactionen, hvilken proposition med Ja besvarades. azfo Allmänna frågor, som uti Riksens Ständers Plena — antaga eller ock alldeles förkasta. (Hela andra Momentet uteslntes, men de i ämnet nödiga föreskrifter tilläggas vid 8, §.) 81 §. Denna RegeringsForm samt Rikets och möjliga att verkställa. Inkommer till Riksens Ständer ConstitutionsUtskottet med något förslag till Grundlagsändring, må Riksens Ständer kunna derom vid samma Riksdag öfverlägga, men icke besluta. Göras i Plena icke anmärkningar mot Utskottets förslag, hvite det, såsom ett Riksens Ständers Utlåtande, till nästa Riksdag. Göras åter emot förslaget anmärkningar, förvises de, som hvarje RiksStånd särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till ConstitutionsUtskottet, hvilket åligge att meningarne i möjligaste måtto till ett helt utlåtande sammanjemka, , och, om oförenliga skiljaktigheter yppats, deni till behandling hos RiksStånden derjemte anmäla. Sammanstämma nu dessa i ett utlåtande, hvite det till nästkommande Ständers pröfning.
Genast efter det nu anförda utslag var afkunnadt, begärde Rosenschöld beslut deröfver, huruvida, sedan föreskriften om hans inställelse för Rätta blifvit fullgjord, hinder för Rosenschöld mötte att på fri fot vistas; i anledning hvaraf det besked meddelades, att Rätten, enligt afkunnade beslutet, icke ägde att för tillfället med målet vidare taga befattning. Ehuruväl af följande protokoll i målet synes, att Rosenschöld vistats å fri fot, och således antagas må, att han genast blifvit frigifven, finnes likväl icke något Rättens beslut derom i protokollet antecknadt. Sedan ojäfvig domstol blifvit förordnad och Allmänna Åklagaren tillkännagifvit, att hinder mötte för honom att infinna sig den 23 Februari, till hvilken dag målets fortsatta behandling redan var utsatt, bestämde Rätten dertill annan dag, nemligen den 3 påföljande Mars. Rosenschöld, som ej erhållit del af kallelsen till denna förändrade rättegångsdag, uteblef; i följd hvaraf Rätten beslutade och afsade, att parterne skulle infinna sig den 7 April vid äfventyr, hvad svaranden angick, att han eljest komme att med tjenliga medel hämtas. Äfven då uteblef Rosenschöld, men ingaf genom ombud läkarebetyg öfver sjukdoms förfall samt skriftlig anhållan, att målet måtte få förekomma i slutet af Maj eller början af Juni, hvilken anhållan sålunda bifölls, att till målets förnyade handläggning bestämdes den 26 Maj. Rosenschöld korn då tillstädes och, uppmanad att svara å stämningen i målet, yttrade: »Jag »har en gång redan protesterat emot Rådstufvurättens behörighet såsom laga domstol i detta »fall och nedlåter mig således icke till något försvar. Den ifrågavarande artikeln kan man »tyda som man vill, — den behöfver ingen förklaring.» Derefter skulle Jury väljas; men Svaranden förklarade, att »han ej valde några Jurymän, så vida han dertill icke Liefve tvungen genom de medel. Tryckfrihetsförordningen kunde lemna Rätten i händer.»
Huruvida denna tillfälliga minskning behöfver fyllas, kunde väl vara en fråga, på hvilken Komiterade icke hafva att inlåta sig; men under förutsättning att statsverkets behof sådant kräfver, och att bristen bör genom tullbevillning godtgöras, hafva Komiterade ansett det icke ligga utom gränsen för deras befogenhet, att söka an gifva och föreslå, huru denna godtgörelse lämpligast må kunna beredas, utan rubbning i det system, i riktningen hvaraf Komiterades hela tulltaxeförslag blifvit upprättadt. Att godtgörelsen icke kan vinnas genom att pålägga eller förhöja tullafgiften å sådana varor, sorn tillika produceras inom landet, följer af sakens egen natur. Afgifterna komme nemligen i dessa fall icke statsverket till godo, utan tjenade hufvudsakligen endast att fördyra de inhemska produkternas pris. Endast derigenom, att dessa afgifter påläggas artiklar, som alls icke utgöra föremål för landets egen produktion, blifva afgifterna till hela sitt belopp en statsverket tillfallande skatteinkomst. I det föregående äro dessa, lätt insedda sanningar närmare utvecklade. Men denna ytterligare erinran har här ansetts på sin plats, då fråga är om valet af artiklar, hvilka skola göras till löremål för ökad beskattning. Att detta val företrädesvis bör falla på sådana artiklar, som, utan att ingå bland de för flertalet af befolkningen oundgängliga förnödenheter, likväl utgöra föremål för betydlig förbrukning och tillika äro af beskaffenhet att icke vara lätt smuggelbarä, följer af ändamålet, som sökes. Såsom sådana s. k. kassa-artiklar erbjuda sig följaktligen i främsta rummet Råsocker, dernäst Kaffe, och vidare vissa till specerier räknade frukter och bär, såsom Kakao, Mandel, Plommon, Russin, Sviskon och några andra dermed jemnförliga. Otvifvelaktigt vore äfven artikeln råtobak hit hänförlig, om icke redan derå lagd tull ur flere synpunkter, hvilka i motiven till taxan närmare anföras, kunde anses hafva uppnått den höjd, hvaröfver klokheten för närvarande bjuder att icke gå.
Epit. p. 101) skulle redan före 16:de århundradet häxprocesser egt rum i Sverige. Under den stora häxförföljelsen i Sverige 1668—76 brändes öfver 100 personer, hvilket dock är obetydligt i jemförelse med de brändas antal i Tyskland, der t. ex. ensamt biskopen i Bamberg lät på något öfver ett år (1622—23) bränna 600 häxor, och en häxdomare i Fulda skröt af att hafva bragt öfver 700 personer på bålet. Ännu 1740—50 föreföll en häxprocess i Dalarna (Del. G. Ark. IV. Först 1779 afskaffades i Svenska lagen dödsstraffet för trolldom. Till sid. Den tyska teatertrupp, som vid denna tid ensamt hade rätt att kalla sig ”Chursächsische Comœdianten,” var den berömda Veltheimska; men denna vistades i Tyskland under åren 1691— 97; förmodligen har derföre den trupp, som besökte Sverige, varit en mindre bekant, som här begagnat sig af den nämnda titlen. Att dessa trupper på resan till hufvudstaden uppfört skådespel i landsortsstäderna synes af kyrkoherden Lacanders i Ystad klagomål inför Lunds konsistorium år 1690. Den 10 Dec. anmälte han, att på rådhuset i Ystad ”agerades komedi eller fastmera göcklerij söndagarna,” första Adventssöndag om Judith och Holofernes samt andra Adventssöndag om den rike mannen och Lazarus, hvilket, ehuru förbudet i förordningen om Sabbatsbrott, ”dock lockade fast mer folk än gudstjensten.” Konsistorium hänviste kyrkoherden till magistraten, och d. 30 s. månad inrapporterade han, att det tillämnade skådespelet ”om Doctor Fausto” blifvit instäldt och komedianterna ”rest uppåt före helgen.” (Cavallin, Lunds Stifts Herdaminne II. 318—19. Anmärkta tryckfel. Sid. 68 r. 21 ufr. står Kain läs Nain 9 nfr. står Jacques läs Jacob „ 77 „ 18 ufr. står Annas läs Hannas
Under fortsatt antagande af nyttan och' nödvändigheten af ett fast myntvärdes bestäm» mande, såsom grund för beräkningarne af alla till längre tid utsträckte näringsföretag och andra penninge-transactioner, hafva Utskotten dervid först ansett sig böra undersöka, huru-* vida det egna sätt, hvarpå ett dylikt bestämmande onekligen §05?.™ föreslagna ansta,!’ 4§ö Banco-TJtshöite.ts Beiänkanderto ten skulin ernas, kunde medföra samma fördelar, som om det fasta myntvärde» åstadkom» mits oeh bibeiiölles genom ett reelt mynt* verkliga gångbarhet i landet, och en fullkomligt fri, allmän samt medelst tillräckliga ga» xantier befästad utvexling af sådant emot Ban» cosedlar,' eller örn ens några så väsendtliga och vigtiga bland dessa fördelar derigenom kunde anses vunne, ait afseende icke borde hafva* § de mer eller mindre betydliga tubbningar af andra förhållanden i samhället, hvilka, i följd af beslutet derom kunde uppstå, och äfven borde hvar för sig tagas i betraktande. Utskotten hafva då funnit sig böra fästa särdeles uppmärksamhet deruppå, att, af dessa Jtvänne åtgärder, hvilka föregifvits skola leda till uppnående af samma vigtiga ändamål, dert ena innefattar en direct medverkan af Statsmagtén, till åstadkommande af en för alla och i alla afseenden lika gällande stadga och ordning I ett vigs i g t samhällsförhållande; men deremot den andra endast medgifver och förutsätter sådana anstalter, som af enskilde, hvar för sig skulle vidtagas, och bereda den sötn begagnade sig af tillfället, samma fördelar, som om den allmänna ordningen vore införd. Af denna olikhet i förutgående vilkor, har det synts Utskotten otvifvelaktigt böra följa, att äfven beskaffenheten af det sorn på så skilda vägar skulle åstadkommas, mäste blifva inärkligen olika, Da nemligen en åtgärd till allmän realisation, företagen efter en viss, billigt fastställd, och ombbligen befästad grund, Banco-Utskottets TSetänkanden. 457 samt under sådana omständigheter, som med. eli klokt afseende
- Sedan ifrån K. M. till StatsUtsk. ankommit 2:ne nåd. skrifvelse!' af den 3 dennes, den ena (N:o 100) ang:de beviljandet å extra-statsregleringen af särskildt anslag af 3,600 r:dr årligen till aflöning för ökad embetsoch tjenstemannapersonal uti K. Stats-cont., och den andra (N:o 101) om anvisande å nämnda statsreglering af anslag för K. theatern, motsvarande de för dramatiska spektaklet förut å 5:te hufvudliteln uppförda, men vid denna riksdag afslagna anslag, dels af 4)5oo r:dr i contant, dels till ved; så ansåg Utsk., vid det förhållande, att enahanda anslagsfrågor förut under denna riksdag, vid ordinarie statsregleringen, varit pröfvade och afslagne, sig böra härå fästa Const.Utsk:s uppmärksam - Den 22 Maj f. m. liet för den åtgärd, hvartill Const.Utsk. må finna sådant föranleda, äfvensom på det Utsk. må komma i tillfälle att taga i öfvervägande, huruvida, till förekommande deraf att redan afgjorda frågor på dylikt sätt åter kunna upptagas, något förändradt grundlags-stadgande må anses af behofvet påkalladt. Vidimeras. R. af Sillén." Detta prot.utdr. lades på bordet i Const.Utsk. den 4 Mars enligt följande transsumt af Const.Utskts protocol! : "Transsumt af prot., hållet hos R, St:s Högl. Const.- Utsk. den 4 Mais 1841 • Upplästes samt bordlädes: 2:0 StatsUtsk:s prot.utdr. för den 23 i nästl. månad, i anleda, af K. M:s nåd. propos:r Nös 100 och 101, rör:de anslag för Stats-cont. och theatern. Rätteligen transsumeradt, intygar G. Cederschjöld.