Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Nå hvart menar ni, att jag skall föra Stella? – Två fjerndelar härifrån och en fjerndel ifrån Ristilä, der är kaplansbolet ... just nära till kyrkan. Herrn frågar efter pastorn ... jag tror väl han heter Ortman. Det är en förståndig och vältänkande man, så god och mild emot allmogen ... en god tjenare i Herrans vingård. Far dit och för henne här, mamsell Stella med er och inhemta hans vidare råd. Säkert skall han vara er till nytta. Förlåt att jag, en fattig torpares hustru, så här inblandat mig i herras angelägenheter, men jag tycker, att herrn ser så ut, som herrn skulle tycka, att sämre folk äfven äro menniskor och deras råd icke utan allt värde. – Godt, jag vill lyda er; jag far dit. Med min visdom ensam är jag alltför osäker och tvehågsen. Och nu, mor lilla, här har du för Stellas nya drägt. – Tack min herre, det är alldeles för mycket. – Skjutsbonde, gå nu att spänna din häst före. Stella förstod det ganska väl, att det gällde att resa med Harald, hennes fratello (broder) bort; hvart visste hon ej; icke destomindre visade hon sig såsom ett snällt barn. Endast vid afskedet ifrån torparhustrun, den hon troligen aldrig mera skulle återse, smögo sig ett par vemodstårar fram, hvilka af denna besvarades. Stella tog sin danskostym och lade den i hustruns famn med en åtbörd, som tydligen menade, att denna drägt skulle vara ett minne af Stella. Snart gungade kärran af vid sidan af det ofanteliga kärret, vid hvars åsyn Stella bleknade och slutade sig närmare till Harald samt tryckte hans hand. Han smålog och slog sin arm kring hennes lif, liksom han menat, att hon med honom till beskyddare icke behöfde frukta. Hastigt sade Stella: – Kan den vara min padre, som kastar mig i ett sådant der (pekande på kärret)? – Så lär en far aldrig göra. Han var väl inte din padre. Hugad att så länge som möjligt vara i ett så pikant sällskap, hade skjutskarlen börjat köra ganska makligt, men ingen manade heller på att han skulle köra fortare.
Hamilton, hvilken önskade att Ståndet vid denna riksdag ville låta represenlationsföi ändringsförslaget blifva hvilanda till nästa riksdag för att då afsläs, jag lill honom hemställde, 25G Dtn 11 A p r i 1 f. m. om ej, ehuruväl jag hände Frili:ns renn afsigter, det likväl skulle kunna anses försåtligt att så behandla saken. Möjligtvis Ilar jag sålunda nyttjat delta ord oell anhåller alt få veta om det är ett ibland det», sorn böra utstrykas utur Svenska språkets ordbok, eller ur den ordbok, sorn man måste rätta sig efter på Riddarhuset. Jag anhåller att de ledamöter, hvilka aro så noga på ord, ville uppgöra en ordbok, som bär (inge följas; men intilldess att denar gifven, anser jag mig berättigad att nyttja de ord, sorn finnas i vårt språk. Hr Lefren har insinuerat (jag säger ined llit insinuerat; har jag orätt, det må Ståndet bedomina;) att jag nu först velat gifva BorgareSt. rättigheten att anses såsom ett privilegieradt Stånd, sedan jag funnit detta Stånds yttrande i denna fråga vara emot min önskan. Härvid äro likväl (vänne stora misstag begångna, nemi. först deruti, som skulle jag önskat att detta betänk, bifölles. Jag yttrade likvisst, icke blott då representationsfrågan första gången var före, utan gaf äfven i sisla plenum tillkänna, att, ehuru jag gillar principen af allmänna val, jag dock högligen för resten ogillade just del ta Utsk:s betänk. Det kan således icke vara ifrån någon förkärlek för detta betänk., hvarvid jag icke lagt någon band, som jag skulle hafva lust att skänka BorgareSt. några privilegier. Jag har blott sagt att jag trott BorgareSt. vara ett af de privilegierade Stånden, hvartill jag ber att få förklara orsaken. Jag tror att BorgareSt. kan sägas vara ett privilegieradt Stånd, emedan städernes natur hvilar på privilegier, och det är endast på denna natur af privilegier som städernes innevånare och egentligen dess borgare hafva representationsrätt. Jag har för resten ej talat om några privilegier.
Reservanten har omnämt 6 fall, der författningarna genast gått i verkställighet; men af dessa författningar voro ej alla ekonomiska, och några voro dessutom af den beskaffenhet, att de genast borde gå i verkställighet. Utfärdandets fördröjning härleder sig påtagligen i vissa fall från långsam expedition, i andra åter från långsam tryckning. Jag ber Ridderskapet och Adeln göra jemförelse emellan 6 författningar och 256 Den 19 Februarii e. m. frnängden af dem, som äro i behörig tid utfärdade. Till förnyelse af en skrifvelse fordras bättre skäl, än de nämnde 6 fallen. Om jag varit beredd härpå, skulle jag styrkt de många tillfällen, då Regeringen efterkommit Ständernas ifrågavarande önskan. Herr Hjerta: Jag skulle gerna vara färdig, att lemna Grefve Posse tid till nästa plenum, för att upräkna den mängd i behörig tid utkomne författningar, som han omtalar, emedan jag då också hade tid att få rätt på flere, hvilka säkerligen icke utkommit i rättan tid och kanske utgjorde ett större antal; men jag ber Ridderskapet och Adeln vara öfvertygade, att jag endast nämnt dessa, emedan de mest inverkat på allmänna eller serskildte klassers välfärd. Dessa fall ha dock förmodligen icke varit välkomna inom Utskottet, der saken något hastigt blifvit expedierad. Jag kan ej anse Tullbevillningsförordningen för annat, än en Ekonomisk författning; ty Rikets Ständers förslag ändrades af Kongl. Majrt på grund af den tro, att han ägde blanda sig i tullmålen, och sjelfva titteln ändrades från Tullbevillnings-Förordning till Tulltaxa. Den har sålunda ej af Kongl. Maj:t blifvit behandlad, såsom en beskattningsfråga. Jag tror derföre, att Herr Tharas anmärkning saknade all grund. Hvad angår begäran att fä veta, om jag mente tolagen i Götheborg, Den it) Februarii e. m. zSj > borg, så gjorde jag verkligen det; men afven den i Stockholm. Dessutom har jag talat om en annan författning af vigt, nemligen taxan. Dessa författningars ändrande inverkar pä alla contracter, som äro slutna, alla beräkningar af handelsföretag och dylikt, samt verka till enskildtes förluster.
Rent af underbara äro de krafter, som jaspisen här i världen — lär det enligt Plinius vara slut med diamantens oantastlighet, om man lägger den besitter. Det är en hård, fast sten, som förekom— i bockblod. Men denna diamantens svaga sida mer i de mest olika chatteringar från rödt och afhöll ej våra förfäder från att tillerkänna honom brunt, grått och grönt. I Gralsagan omtalas det kraften att stilla näsblod, om den lades under heliga fatet af jaspis, den ädelsten genom hvars tungan, att tillintetgöra gifters skadliga verkningar kraft Fenix föryngrad utgår ur askan och hvars och att kunna bota månadsrasande och sinnesanblick skänker hälsa och tvåhundraårig ungdom. sjuka. För öfrigt ansågs den äfven besitta makten Utom dessa underbara egenskaper, som för öfrigt att pröfva trohet och kärlek. I symboliken är endast tillskrifvas de vises sten, förmår jaspisen äfven fördrifva onda andar och vilda djur och diamanten en sinnebild af fasthet och sanning. Näst efter ädelstenarnes furste kommer safiren, stilla näsblod och blödning ur sår. Bland de tolf en ädelsten af härlig glans, djupblå som en klar ädelstenarne i öfversteprästens sköld var jaspisen himmel och därför en sinnebild af ostörd hvila den första. P å grund af sin hårdhet och styrka och djupaste själsfrid. Enligt profeten Ezechiel I, utkorades jaspisen till modets och trons symbol. 26 har den i himlen tronande Jehovah utvalt en Och härmed vilja vi sluta vår lilla revy af de safir till sitt säte. Äfven budorden voro af Gud dyrbaraste ädelstenarne. Då vi sålunda påvisat, inristade på en safir. Förutom denna safirens hvilka magiska krafter den naiva folktron under högre betydelse har den tillskrifvits många magigångna århundraden tillskrifvit ädelstenarne, h a r ska egenskaper: den förmådde öppna stängda dörvår afsikt varit att i vänlig erinran återkalla något rar och skänkte förmågan att kunna skåda in i af den poesi, hvarmed de i forna tider omgåfvos, framtiden.
Den, sorn bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag, att införselstullen å medicinsk salt, ej specificeradt, bibehålies vid 1 sk. skålpundet, ros tai yrt; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, nedsättes införselstullen till 6 rst. per skålpund. Vid denna votering hafva rösterna utfallit med 81 Ja och 38 Nej-, hvadan och enär Ja vunnit, nuvarande införselsafgift å medicinsk salt, ej specificeradt, bibehållits. 92: dr a Voteringen ( 230:o ): Den, sorn till kontraproposition i hufvudsakliga voteringen, angående införselstullen å saxar, andra slag än öfverskäraresaxar, antager Presteoch Bonde-Ståndens beslut att bestämma denna tull till 3 r:dr 16 sk. skålpundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontraproposition Borgare-ståndets beslut att nedsätta införselstullen till 36 sk. per skålpund. Som resultatet af denna omröstning varit 73 Ja och 46 Nej, och således Ja vunnit, har följande proposition blifvit antagen för 93:dje Voteringen ( 231 :<>): Den, som vill, att införselstullen å saxar, andra slag än öfverskäraresaxar, skall bestämmas till 1 r.dr 24 sk. skålpundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages Presteoch Bonde-ståndens beslut. Voteringen har utfallit med 67 Ja och 52 Nej. Enär således Ja vunnit, har införselstullen å saxar, andra slag än öfverskärare-saxar, blifvit bestämd till 1 r:dr 24 sk. per skålpund. 8 Förstärkta Stats-Utskottets Memorial, N:o 278. 94:de Voteringen (254 :o): Den, som, till kontraproposition i hufvudsakliga voteringen angående skomakare-arbeten, antager Ridderskapet och Adelns samt Preste-ståndets beslut att bibehålla nu gällande indelning och tullbestämmelser, nemligen:
Beträffande afldningen for den öfriga Uppbörds Betjeningen ; så emedan löner af Kronan för dem aldrig blifvit af Riksens Ständer beviljade eller någon annan njutit understöd på Stat, än Uppbörds Kammereraren, som, genom Kongl. Brefvet den 7 Juli 1800, tillädes 100 R:dr, hvilka af Riksens Ständer vid 1809 och I8I0 års Riksdag flyttades på Indragnings Stat , att vid då varande innehafvarens afgång upphöra och försvinna, som ock redan gått i verkställighet* så kan Stats-Beredningen icke eller i underdånig* het tillstyrka att Bevillningen, och än mindre Stats Verket, med någon utgift till denna Betjening betungas. Kammereraren vid Uppbörds-Verket, på hvars driftiga och verksamma åtgärd saint tillsyn på Uppbördsoch Mantals«Coinmissarierna , såsom deras närmaste förman, bevakandet utaf utskyldernas rätta beräknande och ordentliga indrifvande så hufvudsakeligen beror, bör dock efter Stats-Beredningens tanka vara lönad på ett sätt, att han, utan tryckande närings-bekymmerj kan fullgöra sin magtpåliggande tjenst och hans löne-vilkof af Stadens enskildta medel förbättras, åtmindstone med de i00 R:dr som företrä» 5 te Bandet» J39* M0' dareö sioS D en 11 Juli. daren af Kronan innehaft, samt det med 33^ proCents tillökning. Men hvad slutligen vid» kommer Straff proCenten eller den förhöjning af 3 skillingar på Riksdalern, som den Skattskyldige ådrager sig, då han ej inom utsatt Uppbördstid afbördar sina Krono utsky
Då nådde ljudet af deras mumlande röster hennes öra och hon förnam tydligt orden "Petersburg" och "polis", som äro hvarandra lika i ryskan och finskan ty detta senare språk har lånat begge begreppen från det förra. Var det instinkt, var det sinnesnärvaro: hon skrek icke till. Hon blickade ned på Nikifor, som sof tungt och godt, drog varsamt sin hand undan hans hufvud och lade dit i stället, mellan halmen och hans kind, sina parfymerade balhandskar, steg upp försigtigt och nalkades med ljudlösa steg männen vid spiseln. "I den evige Gudens namn", sade hon, mera hviskande än talande, och böjde knä för de råa männen, "o, hafven barmhertighet!" Karlarne foro skrämda upp. De måtte ha hvälft mörka planer i sitt bröst eftersom de blefvo så bleka vid denna engels åsyn. "Jesus välsigne oss!" stammade de häpne. Då löste Nadeschda från sin hvita hals och sina blottade armar med darrande hast den tunga guldkedjan och de diamantprydda armbanden och räckte dem med en åtbörd af bönfallande allvar upp till männen, som stigit upp. Dessa sköto ifrån sig gåfvan. Nikifor vaknade, med ett språng var han hos Nadeschda. Men karlarna fingo mod då de sågo en man gentemot sig och värden utbrast vresigt: "I ären salttjufvarne från Nowgorod, man känner er." Nikifor var alltför naiv för att med ens, yrvaken som han var, inse allt det hotande i bondens ord; han blef blott förlägen. Efter några ögonblick fattade han sig likväl och svarade, oaktadt sina unga år, ej utan en viss värdighet: "Min fars son behöfver icke stjäla salt för att bli rik han har flera millioner rubel än kronan mistat lispund salt." "Och hvem är ni då?" frågade värden. Nikifor tvekade. Ett hånfulltt leende gick öfver den bistre bondens anletsdrag då kände han sig plötsligt fattad om knäna af två veka armar och ett anlete, likt en bedjande engels, såg upp I ill honom. "Du vill oss intet ondt, vi ha ej tagit något, vi fly ej för "
Utsk. har bär förklarat, dels att det vore för de flesta församlingar mindre betungande att allona presterskapet såsom hittills har skett directe, dels också att mänga församlingar linnas, hvilka icke dermed skulle vara missnöjde. Emot dessa skäl tillåter jag mig, på grund af den fasta öfvertygelse, jag hyser, och som Den 28 December. 065 sorn delas af många med mig, uppställa den betänklighet, att den fördel, som onekligen kan finnas i närvarande löningssätt för en eller annan församlingsbo, all nemi. pastor efterskänker större eller mindre del af pastoralierna, här motväges i så mån«a afseenden af de verkligen stora olägenheter och, att jag så må sä^a demoralisationen hos både presterskap och församlingsboer sora af detta allöningssätt måste härflyta, att en förändring till följd deraf är nödig. 1(181 års författning, som här åberopats, är af Ulsk. sjelf erkänd såsom olämplig. Man vet, att 1681 års författning tillerkände presierskapet vida större inkomster, än de på något ställe verkligen få. Correclivet emot den i lag dem tillerkända alltför stora aflöning, består i lönens beskaffenhet, som är sådan, att det är för presten alldeles omöjligt att controllera det belopp, som församlingsboerne äro skyldige att till honom erlägga. Icke kan pastorn följa med på åkern och räkna kärfvarne, icke kan lian räkna antalet af kalfvar, höns, får etc.; med ett ord sa^dt det nuvarande stadgandet i delta hänseende tillerkänner honom stora förmåner, ulan att han någonsin kan controllera att lian verkligen bekommer dessa fördelar. Derföre händer det beklagligen ofta, att det nuvarande aflöningssältet åstadkommer missnöje emellan pastorn och hans församlingsboer. Det nedsätter pastorns värdighet och det anseende, hvari han bör stå inom församlingen emedan det gör honom till en fiscal på församlingsboernes inkomster i allmänhet. Det gör honom till och med afskydd, på ett och annat ställe, af hans församlingsboer, derföre att de lycka, att lian delar alltför mycket med dem.
St:r; tror man då att denna källa icke kan sina, då man oupbörligt dit hänvisar alla de anslag, sorn man icke vill bifalla. Det förundrar mig, att man i ett ordnadt land, som Sverige, som har en ordnad administration med kontroll på kontroll, kan hafva det misstroende till förvaltningen, att man icke anser den kunna sköta ett förslagsanslag, så att Staten icke derpå förlorar. Man tyckes misstänka, att Regeringen vårdslösar med de medel, som äro ställda till dess disposition. Jag kan icke förstå hvarifrån denna misstanke kommer, ty jag vågar påstå, att det icke i Europa finns en redigare admi - D e n 6 Juli f. m. 95 nistration, än den Svenska. Man kan derföre med fullt förtroende gifva ett förslags-anslag, när man icke på förhand kan bestämma, om anslaget kommer att gå 5 0 proc. öfver eller under en viss summa. I händelse det skulle blifva någon besparing på förslagsanslaget, så kommer hvarje styfver att gå till Riksg:sKont. Viii hör man ständigt den lösen: här går man handlöst tillväga; men jag vågar påstå, att här går allt ärligt till i detta land, äfven i småsaker, och mer ärligt, än i något land i Europa. Jag tillstyrker förslags-anslaget utan att bry mig om hvad man voterat i Utsk., jag hoppas att man skall bli förnuftig en gång. Hr Hjärne: När man vill att ett företag skall utföras, så bör man också dertill anvisa tillräckliga medel. Rätteligen borde alla anslag, som gå ut på upliandling af persedlar eller varor, vara förslags-anslag, emedan det är omöjligt att på förhand beräkna priset på hvarje artikel; men vissa anslag måste ovilkorligen blifva förslags-anslag, emedan det ändamål, för hvilket de äro afsedda, nödvändigt måste upfyllas. Det nu ifrågav:de anslaget är af denna beskaffenhet. Beräkningarne äro visserligen grundade på de priser, som gälla under den nuvande dyra tiden, men det är derföre ieke sagdt, att icke dyrare tider kunna komma. Huru vilja de, sora äro emot ett förslags-anslag, att man skall gå tillväga, om anslaget ej räcker till, och man ej har några disponibla besparingar?
Nojrt, som, under tillämpninA ok de88o Arunder, funnit Vot-8tot.8-pen8ionerinAen ekter HöAstsoliA Vons AIo^:t l^onunA (lori XIV dlolioo (unno reAleros förmedelst en onsloASsummo ok 19,263 V:dr 16 sk., vill olltsä IlöriAknom köre8lä Vikets 8tänder, ott, kör omtormäldo pensionsreAlerinA, onvi8o nämnde mimmo Xitton 4'usen '(väbundrosextiotre Viksdoler 16 skiliinAor, ott, efter den tordelninA emellon penslonstoAorne, 80in ok XonAl. l>Io^:t blifvit Aodkänd, krän oell med nästo är, ä Xllmonno IndroA»inA8-8toten uppköros, med fästode enoiiondo vilkor för pensionernos fort8otto ätnjutonde, som kör löner» bibebälloude ä indroAilinAs-stot i ollwäuket öro Aöllonde. lVäck/Aa ?ro/>0L»iion, /V.o 22. 17 I<M1K'1. Ml .beväZen. Ns):t8 XädiZs i^roposilioil tili lilkets 8tös - L-/,. trtt K. Lt. ?ro,. 1842. ^ ^ ^/-i 6 KÄ^t. 18 ?ro/>0LrN<n^ i>':o 4A. der, aiiAaende Hof-8tat8-pen8ionerinAen efter HöAStsaliA Hans Naj:t k^onunZ klari XlV dollan. IvonZl.
Litt. K. Kakel — Kli Betänkandet N:o 21, gillades. Kläder, GångLinneoch Säng-j ej specificerade Jnförsel-förbud beslöts och frihet ifrån utfölsel-tull bestämdes; äfvensom Ståndet lät bero dervid, att i Tull-taxan införes den anmärkning, att Spetsar och Blonder tuilbehandlas serskildt. Kläder: Tillhöriga Sjöfarande eller Resande, när de synbart äro brukade och prof vas icke öfverstiga egarens behof Betänkandet N:o 21, godkändes. Knallhattar •— Koij, Träd Betänkandet N:o 21, godkändes. Koppar: rå d Betänkandet N:o 21 godkändes, en gårad (däst med följande förändringar, nem smidd, valsad eller gjuten .| ligen: att utförsel-tullen å gårad kop kopparskrot J pär bestämdes till 2 R:dr 24 sk. per 1 Skepp. Stäp. vigt, och att införseltullen å Bleck och Spik till fartygs förhydning fastställdes till 8 R:dr 16 per Skeppundet nyssnämnde vigt. Kopparstick, Estamper och Lithograf Betänkandefc N;o gl godkändes. fiska arbeten J 9°o Prot. Utdr. d. 12 Dec. 184.0', Korgar Bestämdes införsel-tullen till 25 R:dr Korgmakare-arbeten ./för 100 R:drs värde och frihet ifrån utförsel-tull. Korkar, skurne .. , . Korkträd (.Betänkandet JN:o 21, godkändes. Kort, spelInförsel-förbud och befrielse ifrån ut försel-tull beslötos. Kreatur Betänkandet N:o 21, godkändes, utom hvad angår artikeln: Hästar, utom Hingstar, i afseende på hvilken artikel Utlåtandet N:o 30, antogs. Krita •— Krukmakare-arbeten Betänkandet N:o 21, gillades. Krut Tullvärdet 40 R:dr per 1 centner god kändes och bestämdes införsel-förbud samt frihet ifrån utförsel-tull.
Utskottet sig hafva till det hnfvudsakligaste besvarat ofvan anförde anmärkningar; Men Utsko.ttet finner sig jemväl ej böra underlåta, att ytterligare andraga, att Utskottet icke kan vara af enahanda mening med Friherre Boye, det löpande assignationer kunna hänföras till fullkomlig enlighet med löpande skulldsedlar, eller att de förre ej äga större offentlighet än de sednare, hälst stadgade Rättegångssattet för utkräfvandet af innehållet utaf én assignation är vida skiljagtigt mot det vid krafvel af en skuldsedels belopp, och förtroendet till en assignation alltid är grundadt på förmodan af utgifvarens ägande behållning hos acceptanten, sorn gör att den med mera lätthet äfven emottages af dem, hvilka icke så noga känna utgifvaren, hvaremot skuldsedelns credit endast beror på en vunnen erfarenhet, att utgifvaren städse är försedd med penningar till dess inlösen, antingen den vid anfordran eller efter bestämd tid är dertill förfallen, hvilken erfarenhet ej äges af andre än dem, sorn närmare känna utgifvarens vilkor; att, så vidt Utskottet har sig kunnigt, förhål - Lag-XJtskottetS Betan/tanden'. '465 landet ned assignering är å utländske orter helt och hållit olika med det här i Riket dertill antagne sätt t att Utskottet icke tror det lämpligt, att någon viss tid determinera för en utelöpande assignations cirkulerande: att Utskottet icke kati tinna, att det anévar, sorn blifvit föreslagit att utsättas för dén, hvilken Uthändigar assignation på mindre belopp, än den fastställde Summan,' bör anses vara föt strängt, utan förenligt med förbrytelsens beskaffenhet: att aSsignationer, stahle antingen till innehafVaren, eller till Viss man eller ordres, alltid hafva lika följd att vara gällande till erhållande af full
Jag vill endast såsom ett tillägg till de af Hr Prytz anförda skäl yttra, alt det nästan vore att anse såsom bortkastade penningar om telegraflinjen slutade vid Upsala, i händelse den stora jernbanan från Stockholm vester ut icke, såsom först varit meningen, skulle föras genom Upsala och derifrån öfver Sala lill Westerås, utan ledas öfver Stäket, hvarifrån endast en sidobana skulle gå till Upsala. Blifver detta fallet, så inses lätteligen, att det vore snart sagdt ändamålslöst att hafva en telegraflinie endast till Upsala. Fortsattes åter linien till Gefle och, när tillgångarne sådant medgifva, vidare norr ut, erhåller företaget i militärikt, administratift och commercielt hänseende ett så stort värde, att knappast något annat torde kunna dermed jemnföras. Då denna fråga blifvit öfverlemnad till Ekon.Utsk. och således är ett önskningsmål, kan jag för min del icke finna, att Ständerna skulle begå någon oriktighet, i fall de till K. M. |f framföra deras önskan, att telegraflinien måtte fortsättas till Gefle. Det beror ju alltid sedermera pä K. M. att vid en sådan framställning fästa afseende eller icke. På dessa och förut af Hr Prytz anförda skäl anhåller jag om Hr Gr. o. Landtnäs propos. å återremiss af ifrågav:de Betänk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Nyttan af elektriska telégrafliniers anläggande i fäderneslandet tyckes numera vara allmänt erkänd inom detta Stånd, hvilket är desto fägnesammare att erfara, dä man ännu eger i friskt minne de yttranden, hvilka i motsatt meniug vid sisth Riksdag härstädes afgäfvos. Det anses ej mera vara något tvifvel underkastadt, att icke det vöre en stor fördel för samhället att fä sådana kommunikations-medel till hvarje del af riket, men lika otvifvelaktig! torde det äfven vara, att det icke är möjligt att på engång anlägga telegraflinjer till alla de punkter i riket, som skulle önska komma i åtnjutande af denna inrättning.