Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men den undviker därvid allt torrt pedanteri, så främmande för unga, friska sinnen, och den sätter en sund ungdomsglädje främst på sitt program. Som Wagnersångerska har fru Östberg äfven visat glänsande egenskaper. O m också hennes dramatiska teknik icke här alltid fullt räckt till, så har hon dock musikaliskt låtit både Elsas, Elisabeths och Seglindes partier komma till sin fulla rätt, och icke blott det, utan både i fråga o m föredragets stiifullhet och rent vokal tonskönhet sjungit så, att hon just i dessa verk vunnit några af sina vackraste konstnärliga segrar, hvartill äfven den efterdömligt klara diktionen i sin mån bidragit. I konsertsalongen har hvart och ett af fru Östbergs uppträdanden endast tjänat till att om möjligt ytterligare befästa hennes anseende som vår främsta sångerska, och 397 Fru Östberg: s o m Aida. Kamratens redaktionsbord dignar af de bref, som dag från dag ingå från dess unga läsare, och i hvilka de i ungdomligt öfversvallande, ofta naivt intagande ordalag ge uttryck åt sin förtjusning öfver sin » egen tidning ». V i skulle kunna citera spaltvis ur (DUN 398 dessa skrifvelser, men vi föredraga att behålla dem för oss själfva som ett kärt vittnesmål, att våra uppriktiga sträfvanden för de unga af dem själfva äro öfver all förväntan uppskattade. Men äfven från föräldrar och målsmän och från den offentliga kritiken ha vi mottagit talrika erkännanden. Ett enda af dessa bedja vi här att få anföra, då det i sig på ett ypperligt sätt innesluter det väsentliga af Kamratens program och kommer från ett håll, som vi högt akta. Det är nämligen den i Stockholm utgifna, välredigerade tidskriften » Arets minnen », hvilken gjort till sin uppgift att i ord och bild hugfästa årets märkligare händelser, som i ett af sina senaste häften ägnat en uppsats åt det » Kamratmöte », som bland unga prenumeranter på Kamraten afhölls å Kinnekulle den 1 juli i år.
I öfrigt tocker >ag. att dek wore kortare och lämpeligare, att Staten stelf direkte liqviderade med foldalen genom arbeten, om denne skulle något ersätta för möleskosten, är alt inblanda Roten i denna liqvid och dermed qöra en längre onödig omgång till Rotens säkra förlust. §)et bör äfwen icke lemnäs ntan eftersinnande, att, i en tidepunkt dä allmänna utffylder fordras till större belopp ä» förr, det är belänkeligr grr, Ulan beräkning, kasta alla tyngder pä hemmansbrukaren, samt att, om det eck wo^e en fVyldighet, som det icke är, att beää »nöleskost och ffjutsning, det forrjenac npmärksam, Het , atf betra nu bestrides med mindre känbar utgift, pa sätt det friwrlllgt werkställes, dä deremot 8 R:dr b:co för, ifrån half annat till twa mantal, som utgöra manligen en soldat röle är, för Rtte inlerefenkerne icke betydligt, enär det i conkanle penningar flkall utgöras och närmar sig tilt beloppet ai deras Kronouiskyldsr eller fä kallade debetsedlar. Kanffe ffuile jag äkwen hafwg anledning till den anmärkning, att der Renhållare icke sta j andra förbindelser, än till förffolk, att det är als inga i Bewillnings-Utsikorrets befattning att förestä, för dem, en bestämd penningeutgifr, wcrkeligen e«g W partiel bewillninZ, deltagande eller motfwg» HA4 Dest 22 Jurin,! pighes gf aydpe medborgare. I anledning af hwatz jag anfört, anhaller jqg wördsammeligen, att Utffpstets betänkande ma äterremiktöras lill bestvaran?
Skrifvelse N:u 471. afståndel emellan den förra och den nja tomten ; tiden, inom hvilken utflyttning skall vara verkställd; om nybyggnaden kommer alt verkställas af träd eller al brändt eller obrändt tegel, ler eller sten ; de gamla åbyggnadernas byggnadssätt, storlek, indelning och brukbarhet; beskaffenheten af trädgård eller annan nyttig anläggning; flyttningskostnaden för hvarje hus samt för annan nyttig anläggning och kostnaden för erforderlig brunnsgräfning; om alla åbyggnaderna skola flyttas, eller någon af dem blifver orubbad: om de egas gemensamt med någon annan ; om de före skiftet varit tillräckliga för hemmanets behof; om de derförinnan varit så bristfälliga, att ombyggnad i allt fall erfordrats ; om den erhållna egolotten skall särskildt bebyggas eller sammanläggas med en annans; om grunderna för utflyltningskostnadernas fördelning; hvarjemte vid del på förenämnda och åtskilliga andra omständigheter grundade förslag till utflyltnings-understöd af allmänna medel borde fogas: dels behörigt utdrag af jordebok och mantalslängd öfver alla delegarne i skifteslaget; dels ock bevis att förrättningen blifvit af Egodelnings-rätten fastställd. Berörde anmälan och uppgifter pröfvades derefter af E. K. Majits Befallningshafvande, som, derest icke allt befunnes i behörig ordning, egde att återförvisa ärendet till ny behandling af Landtmätaren, men eljest upprättade förslag till utflytlningsunderstödets belopp och insände detsamma till Ofver-direktören vid Landlmäteriet, som efter verkställd granskning deraf, hos E. K. Majit i underdånighet hemställde om nådigt beviljande af det utflyltnings-underslöd, E. K. Maj:ts Befallningshafvande föreslagit eller Ofver-direktören funnit rätteligen böra utgå. Sedan E. K. Maj:l bestämt understödets belopp och derom aflåtit nådigt Bref till Ofver-direktören, meddelade den sistnämnde detta Bref åt E. K. Maj:ts Befallningshafvande, som genom utfärdad kungörelse underrättade delegarne om E. K.
Jorda-Balken uttryckta grundsatts, att, då gåfvotagare gör gifvaren orätt eller skada, det slår gifvaren fritt att gåfvan återkalla, är i synnerhet tillämplig i frågor, som röra förhållandet emellan föräldrar och harn, samt derföre bör i Lagen om hemgift upptagas; och slutligen att, till ytterligare förebyggande af ali tvist, huruvida lös egendom, som föräldrar lemliat sina harn, må anses såsom hemgift eller såsom till full ego gifven, Lagen bör uttryckligen stadga, att, om föräldrar öfverlåta lös egendom till sina barn, utan att qvittobref derå så upprättas och lagföljes, som ofvan nämndt är, den egendom skall tillhöra barnen med full eganderätt, få R. St. alltså, i enlighet med nu anförde åsigter, till E. K. Maj:ts Nådiga pröfning i underdånighet öfverlemna följande förslag: XVI. Capitlet. Om Hemgift. 1 §• Vill fader eller moder i hemgift upplåta penningar eller annan lös egendom åt barn, vid giftermål, eller eljest, gore thet skriftligen och sätte i hemgifts-brefvet ut beloppet af penningarne och värdet af lösören. Hemgiftstagaren skrifve qvitto therå, med dag och åratal samt ,vittnen under. Exp. UtsiFörslag till lind. SI rifa. Hemgiftsbref inlemne gifvaren öppet till Rätten i then ort, ther han sitt hemvist häfver, i stad, inom två månader, och å landet, sist å thet lagtima Ting, som infaller, efter en månad, sedan thet upprättadt var; och varde liemgifts-brefvet, med emottagarens therå tecknade och bevittnade qvitto, i Rättens FörordsProtocoll ordagrannt infördt. 3 §. Dör hemgifts-tagare, utan bröstarfvinge, gånge hemgiften lill gifvaren åter; är bröstarfvinge till, behålle han hemgiften, ther ej gifvaren i hemgiftsbrcfvet annorlunda förordnat. 4 §• Då gifvaren dör, skall hemgift till skifte återbäras. 5 §. Afträdes gifvarens egendom till borgenärer, tå egen the återtaga then egendom, som i hemgift gifven är.
Å dä gjord nu all jänter i sockna, för dä att Fredrek hadd en stor gål ätter far sin å pänga i banken hadd han åg. Å Fredrek han titt igän, för jänter dä töckt’en ôm. Men te säj nô, dä vill’en int, för dä va’n för bly te å te bestämm sä för nôa särskilt dä komm’en sä allri sta mä, för han va lik kär i allihop, varst i den han sist såg. Va Fleck-Fredrek esammen mä e jänt, så satt han ve sia tå’a å bar moltitt på’a å sa itnô. Men iblann kunn dä fäll hänn, att han sträckt ut armen litt å tog ett vese tag i sia på jänta. Kom dä sänna e ny jänt in å satt sä mett imot’en, ble’n änn sôm illsvin å uroli, för han vesst int på hocka jänt han skull titt mäst. Gla va’n i den ene å like gla va’n i den are. Varst va dä når dä va rektitt mang jänter ikring’en — te äxämpel på körkbacken ôm söndan. Når da Fleck-Fredrek geck af å ann på körkbacken i sin grann harrkärsklär tå finnt kôderôj, da geck jäntan rundt ikring’en å snodd sä så tätt te’n di kunn, når di geck förbin å ga’n di ljuflianste yg, di kunn gi. Å da ble Fredrek mäst sôm ellbränd, dä spratt å röckt i’n å yga hans vrängd sä ôt all hôll för te ta ôpp all jäntyga, sôm sköt på’n. Men hvalls dä nu va, så va dä inga jänt, sôm va go te å få Fleck-Fredrek te fri te sä.
Det till en del af Kronobergs läns inbyggare, efter 1841 års missväxt, utgifna belopp, som, likmätigt Kongl. Brefvet den 16 Januari 1844» bör betalas vid samma års slut i5,3oo. Transport 418,725. 24. 8. Stals-Utskottets Utlåtande, N;o 160. Det lill en elei af Upsala lans inbyggare, som år 1842 ledo skada af hagel, anslagne låne-understöd, hvarmed, enligt Kongl. Brefvet den 12 Aug. 1844» 3:ne års betalnings-anstånd är beviljadt, räknadt från och meel 184b, hvarefter liqviden till yelei årligen bör fullgöras, 25,000. 3:o Det lill uppköp af utsädes-spanmål åt fattiga jordbrukare i Hångers och Mörby socknar af Skaraborgs län gifne lån, som, enligt Kongl. Brefvet den 18 December i843, bör återbetalas vid slutet af innevarande år (1844) 718. 4:o Af de, efler hällne undersökningar i Kopparbergs län, hos sådana gäldenärer innestående undsättnings-skulder, sorn ansetts kunna göra rätt för sig, äfvensom af ännu oguldne dylika skulder inom Wester-Norrlands län, torde kunna påräknas circa 10,000. 5:o
Och från hvilken källa, om ej från det fält, hvarpå familjeuppfostran och folkskola handhafves, beror ytterst hela folkets andliga kultur och tillvext. För detta ändamål äro 100,000 R:dr icke för mycket eller åtminstone fullt ut såväl använda, som för ett stycke kanal eller för en jernbro, blott tjenande en viss stad eller landsort till nytta. När engelsmannen Macaulay år 1839 i Engelska Parlamentet förordade 100,000 £ för folkskoleväsendets då behöfliga förbättring, befarade äfven han, att summan skulle af många anses för stor, men tröstade Underhuset med den förklaringen, “att redan från lägsta synpunkt betraktadt och om man ansåg menskliga väsenden endast såsom producenter af egendom, vida mer skulle kunna frambringas af ett upplyst och insigtsfullt folk. Men detta vore ej allt, För hvarje pund, som man besparar på undervisningen, får man bekosta fem gånger så mycket på processer, fängelser ocb straffanstalter. Jag kan derföre aldrig tro, sade den store häfdatecknaren, att staten kan uppfylla sin uppgift att skydda ordningen och föröka egendomen mera geuom något annat, än genom att göra folket visare och bättre. “ 14 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 7. Frågan är nu, hvarifrån medlen till allt detta skola tagas. Enklast vore utan tvifvel, att öfverlemna hela den återstående delen af skyddsafgiften till församlingarnes disposition med vilkor, att do efter föreskrift ordnade och underhöllo sitt folkskoleväsende. Men då detta skulle hafva till följd, att en del församlingar skulle frossa i öfverflöd, under det andra kommo i verklig brist, och att Staten derjemte beröfvade sig de 100,000 Rdr, som nu användas för folkskolelärareseminarierna etc., så ser jag ingen annan utväg, än att Staten tillsvidare måste uppbära och utdela skyddsafgiften, såsom skedt är, likväl med den bestämda förklaring, att då småskolors inrättande och underhållande företrädesvis bör tillhöra kommunerna, Statens bidrag för detta ändamål, så fort ske kan kommer att upphöra, och föräldrarne inträda i skyldigheten att sjelfva sörja för sina barns första och förberedande undervisning.
Denna tystnad har förefallit så mycket mera oväntad, sorn realisationen under flera år utgjort ett samtalsämne i nästan hvarje krets, lifvad af nit för allmänt väl; och Nationen afbidan säkerligen med spänd uppmärksamhet, hvad hennes ombud i denna vigtiga sak gå att göra och låta. Måtte de dervid ihågkomma, att det är hennes rätt de skola bevaka, och åsidosätta hvarje personligt eller sk rå-i n teresse, som kunde synas skiljaktigt derifrån; men må det tillåtas mig att bryta tystnaden, sedan jag förgäfves väntat, att det skulle ske af män, mer berättigade att begära det Höglofl. Husets uppmärksamhet. Farhågor hafva före funnits, att realisationen, pä de grunder scdnaste Ständer ville bygga demamma, icke vore nog tryggad till sitt bestånd; att silfret skulle gå ur landet och de fordna oredorna återkomma. A andra sidan har man väl svarat, att om det ett år går ut, återkommer det nog af sig sjelft ett annat; ty så ser man att det händer i hvarje land med ordnadt myntväsende. Då detta ej kan nekas, måste man dock medgifva, att det silfver många ännu lefvande landsman begagnat i handel och vandel gått bort, utan att af sig sjelft återkomma. Eftersinnom ett ögonblick, hvad som kan vålla dessa silfrets vandringar? Ingenting annat, än hvad som gör, att en vara försändes från det land, der den är mindre värd, till det, hvarest den galler mera. En vara är dyr, när för densamma erhålles mera mynt; en penning är dyr, då derför erhålles mera varor. Örn nu denna penningens dyrhet i tvenne land är olika, och skillnaden så stor, att den öfverstiger kostnaden af att skaffa silfret ut och varan in, så linner en hvar lätt, att det förra sändes bort och den sednare liemtas åter. Att hindra silfret från att inom landet falla under det pris, det i verldshandeln äger, är således medlet att få behålla det; denna utväg är säker, men den är den enda. Den 17 Februarii f. m.
Länen stulle utan förcstrifwcn Termin fortfara», intill dest de 4 000,000 hunnit inflyta, som Riksens Högloft. Ständer uppå Stats Utstottcts Förslag bifallit, att Niksgälds-Contyirct stulle söka att erhälla, I anledning af denna Remist har Stats» Utstottet afgifwit dest sivar, som nu är under vfwerlaggning Detta sivar innehäller att Utskottets mening warit, det den utsatte tiden af 6 Westor skulle gälla för bägge Län-slagens upptagande. Utstottet ha? likwäl förklarat, att fräga endast wore om antestnings-tiden, och att det stulle stä hwar och en fritt, som inom denna tid sig anmälte, att framdeles, dock pä bestämdt ögnablick aflemna sina Penningar. Som jag et fann denna Förklaring nöjaktig, uppläste jag derom i förra Pleno ett Memorial, hwilkct jag anhäller akt nu ä npo fä uppläsa. Fri - Den 6 Apcik. Friherre lllilsencisntr upläste härefter samma yttrande, sop; i Protokollet för den z April finnes uptagit, hwsr» efter han fortfor: Sadan war den Anmärkning :ag dä gjorde, hwarcmot Grefwe IVlörner sedan anförde ätstillige inwändningar. Det blir gansta swart för mig, att kom* nia ihog alla besia inkast — men det ar ändä swärare, att, med samma lätthet och redighet som han, framföra och befwara dem; det hufwudsakligaste deraf war, att Grefwe körner ansäg denna fräga redan sä afgjord, att ingen widare förändring deri kunde aga rum.
På ett dylikt, sant kristligt sätt tröstar han den nödstälda. Hvad naturen beträffar, anser han, att » Jordens rymd är blott portiken Till de underbara riken, Der hvad här var sprängdt i sär Enadt och fulländadt är 4. » Derför blir stjernehimlen » den fÖrsonta andeskara, hvilken vistas ofvan skyn », eller » en för oss osynlig kyrka, som sin gud för evigt dyrka 5. » Om vågorna heter det, att * deras hymner skalla: gud, oändlighet! » 6 Norrskensstrimman är en helsning » från de svala himlafält,7 » i trädens kronor susar » vindarnes orgelton » 8, och skogen » står som kyrka rak » 9. Ett skimmer breder sig öfver » de blommande jordiska stränder », ett skimmer från högre verldar. Det hvilar helg öfver äng och dal, » och blomman står skön i doftande bön, i skogarne brusar högtidlig koral. » 10. Wirséns natur består för öfrigt af blå violer, doftande syrener, en och annan vallmo, nejlikor, liljor näckrosor och furor. 1 » Från sol och stjernor. » 9 » Prestens barn ». 8 » Källan ». 8 Samma poem. * 6 » Skäret ». 7 » Vid jultiden ». 8 » Förkärlek ». * » Merlin ». 10 » Jag sökte så länge » .Tydligast framstår dock hans englarenhet och kristendom i teckningar af kärleken, d. v. s. i det erotiska. Här, om någonstädes, är han helgon alltigenom. I poemet » Hvad du liknar » blir hemmet ett kapell, » ett hvitt bo för helgonfrid », tankarne, som gå bort till den älskade, foglar, som bygt bo på kapellets tak, och hennes stämma kapellets orgel.
Asarne började varda ängsliga, att arbetet skulle medhinnas, och Loke gick och fröjdade sig i sitt hjärta åt deras bekymmer. Då endast tre dagar voro kvar af vintern, var vallen så nära färdig, att knappt mer på densamma fattades än hvad som borde fattas till plats för porten. Då kommo asarne att tänka på att Loke, ehuru han upptagits i Asgard, var en jätte och mer än en gång gifvit dåliga råd och gjort sig skyldig till tvetydiga gärningar, ja till rent skadliga, ehuru man skyllt dem mer på okynne och kitslighet än på elakhet. Loke märkte, att hans trygghet i Asgard stod på spel och hade snart grubblat ut, huru han skulle ställa det så, att asarne, i stället för att vredgas på honom, skulle få skäl att tacka honom. Samma afton, då byggmästaren for ut efter sten med sin häst Svadelfare, kom ett sto springande från skogen och vrenskade åt hästen. Hästen blef vild, slet sig lös och sprang efter. Hela den natten måste arbetet hvila, och nästa dag var det ingen sten att bygga med. Stort bättre gick det ej de andra dagarne. Då jätten såg, att hans sak var förlorad, blef han ursinnig och rusade till strids mot gudarne. Därmed hade han själf förspillt den trygghet, som blifvit honom lofvad; Tor ställde sig i hans väg och krossade hans hufvud. Hvem stoet var vet Loke bäst. Han födde någon tid därefter ett gråhvitt föl med åtta fötter, som vardt den bäste häst i världen. Oden rider honom och han heter Sleipner. Sedan dess var Loke djupt föraktad af gudarne; men han gick fritt omkring som förut i Asgard, och ingen kunde vederlägga honom, då han sade, att han gjort gudarne de största tjänster genom att skaffa Asgard en för jättarne oöfverstiglig vallgördel och Oden den snabbaste och bäste af alla hästar. Sleipner kan hoppa öfver höga murar, och han är den ende, som kan spränga öfver vaferlågor. Det återstod att i vallen insätta en lämplig port. Den borde varda ett konstvärk af första ordningen, och gudarne ämnade därom vidtala underjordssmederna eller Ivaldes söner.
Lån erlägges till Banken Två procents årlig ränta; dessförutan åligger gäldenären. så snart 3:ne år förflutit från den dag då första Låne Summan utgått, att, jemte Räntan, årligen inbetala en Femtedel af hela det erhållna Capitalet, så att Lånet efter Atta år är till fullo återbetaldt. g. Till säkerhet för Låne-Summan ställes Borgen, såsom for egen Skuld af ärne Personer, hvilkas vederhäftighet af Konungens Befallningshafvande, eller Domaren i Orten, eller Landthushållnings-Sällskapet, är styrkt. Borgen förnyas hvarje år, och, då Löftesman dör eller kommer på obestånd, vare Låntagaren förbunden att genast ny borgen anskaffa. 10. Det må i öfrigt vara Lån-sökande tillåtit att, i stället för borgen, låta för Låne-sumrrian inteckna sin fasta Egendom, så! framt densamma icke förut häftar för intecknad Skuld till det belopp, att, då Odlings-Lånet dermed sammanräknas, hela Intecknings-Summan öfverstiger hälften af 1817 års Taxeringsvärde; kunnandes äfven annan, af någon bland ofvannämtide Authoriteter godkänd säkerhet, efter Banko-Styrelsens bepröfvande, antagas. ti. Låne-rättigheten må ej utsträckas lill redan verkställde Odlingar, så framt de ej äro företagna efter den tid, då, i grund af skedd 368 Banko-Utskottets Betänkanden. anmälan på salt ofvan är nämndi, besigtning å Odlings - lägenheteten blifvit anställd samt beskrifning derom till Vederbörande öfverlärnnad. Alternativer iötoUti Hushållningssällskapet blifve alla för året anhängige gjorde frågor om Banko-Lån till understöd för Odlingsföretag, pröfvade samt, efter Odlingarnes företräde af större vigt och gagnelighet,sins emellan classificerade; äfvensom Hushålls - Sällskapet då till ika bestämme, i huru manga terminer Låneunderstödet, efter företagets art och beskaffenhet , fördelas och utgå tor.
efter öfvervägande af de upplysningar, som jag nu haft äran lemna, mätte finna billigt alt bevilja ersättning för den förlust, som blifvit oss tillskyndad. Tillfälligtvis erhöll jag i går eftermiddag af en tjensteman i Commerce-coll:m deri upplysning, att uti Commercecolltni finnes ett docuinent af år 1761 den 16 Juli, som innehåller: ”Passpenningar betala alla fartyg, inhemska och frånvarande, större och mindre, uti Stockholm, Nyköping, Norrköping , Åbo och Dalarö med 2 r:dr b:co.” Jag har Den 6 April f, in. icke sjelf sell detta document, men förbinder mig att, i händelse återreniissen beviljas, förskaffa och luta remissen åtfölja en bestyrkt afskrift af originalet. Frih. Cederström, Jaeob: I anledn, af det nu sednast upplästa utdr. af allmänna handlingar, som bestämmer hvad commendanterne äga rätt att uppbära i passpenningar och för påteckning af sjöfarandes documenter, lärer R. o. Ad. finna, att, då fullinakterne berättiga commendanterne att uppbära alla tjensterna åtföljande löneförmåner, desse herrar alldeles icke kunna beröfvas rättighet till full ersättning. då dessa löneförmåner blifvit dem fråntagna. Jag hekla gar, att originalet till den omnämnda handlingen icke finnes till bands. Ilr Cedercrona har erbjudit sig att tillställa SlalsUt.sk. gen hafva skett vid remissen till StatsUlsk. af motionen, och är det en uraktlåtenhet af herrar motionärer, att icke upplysa StatsUlsk. om den handling, på grund af hvilken commendanterne iigt rätt att uppbära de ifiågavar. afgifternn ; men jag bekänner äfven, alt då StatsUtsk. erhöll dessa motioner lill handläggning, hade StatsUtsk. bort förmoda, att sådana afgifter som prejningspenningarne icke kunnat affordras utan stöd af någon författning, hvarföre StatsUtsk. äfven bort skaffa sig reda på densamma.
Jag vill ej uttrötta R. o. Ad. med att nu anföra alla de anmärkn:r, som jag har emot dessa vilkor, — ty vi komma sednare till dem, men då der framställas sådane punkter, som jag sagt, så tager jag mig friheten att föreslå R. o. Ad. att för detta fall antaga ett beslut, så lydande: ”R. o. Ad. anser för dess del ej lämpligt att vid beviljande af 90,000 ndr till skolväsendets fullständigare ordnande fästa andra vilkor än indragning af den förhöjda tjenstårsberäkningen för lärarne, sä fort densamma kan efter frivillig öfverenskommelse äga rum, och öfverlemnar således till K. M. att, enligt Dess Höga Rätt, för elementarläroverken bereda den ändamålsenliga utveckling och den förbättring, hvaraf K. M., efter en sorgfällig pröfning, kan finna dem, med hänsyn till såväl samhällets som den enskildes väl, vara i bebor’. Jag vill härtill blott hafva äran nämna, att, i fall R. o. Ad. skulle ingå på mitt förslag, undantag blott skulle göras för de tvenne punkter som redan äro beslutade, och som röra skolafgifternas början samtidigt med den nya öfvergångs-staten. Hr von Hartmansdorff: Jag märkte ej huruvida Hr Tersmeden äfven borttog det vilkor, att lärare som erhålla löneförbättring, skola afsäga sig jemväl den förhöjda tjenstårsberäkningen. Detta är likväl ett nödvändigt vilkor. Jag tror dessutom, att det är riktigare och säkrare, att R. o. Ad. genomgår de serskilda punk terna i den ordning som StatsUtsk. dem framställt, antingen Ståndet bifaller eller afslår somliga af dem, i öfverensstämmelse med hvad Hr Tersmeden yrkat. Men att, på sätt han föreslagit, öfverlemna hela summan utan några vidare bestämningar, det befarar jag, icke sker i alla Stånden utan torde göra det svårt nog att slutligen få anslaget beviljadt. Jag anhåller följaktligen, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes fortsätta föredragningen af betänk, på samma sätt som hittills; sä att den som vill, får yttra sig öfver hvarje serskild punkt, då han förekommer. Hr Tersmeden: