Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såg du efter numret? » » Nej. Och du inte heller? » » Nej. » D e sågo förtvinade på hvarandra. Ändtligen var Loisel åter klädd. » Jag skall gå tillbaka samma väg, som vi gingo nyss, » sade hän, » kanske skall jag finna det. » Och han gick ut. H o n satt orörlig på en stol, klädd i baldräkt, hade icke styrka nog 315 att kunna gå till sängs, — tillintetgjord, nä- stan utan medvetande, utau en tanke. Vid sjutiden kom hennes man tillbaka, utan att ha funnit något. H a n gick till polisprefekten, utlofvade en belöning i tidningarna, frågade efter vid hyrkuskverken — gick öfverallt, där han trodde sig kunna ha den minsta förhoppning. H o n väntade hela dagen liksom förlamad af ångest och förtviflan inför denna gränslösa olycka. Loisel återkom på kvällen, blek och förstörd, han hade icke lyckats finna minsta spår. » Du måste skrifva till din väninna, » sade han, » att låset på halsbandet gått sönder, och att du lämnat bort det till lagning. Därigenom få vi tid på oss att kunna finna nå- gon utväg. » H o n skref efter hans diktamen. Efter en veckas förlopp var allt hopp ute. Loisel, som hade blifvit fem år äldre, förklarade: » V i måste nu tänka på att ersätta smycket. » D a g e n därpå togo de med sig etuiet och uppsökte den juvelerare, hvars namn stod på lockets insida. H a n såg efter i sina böcker. » Jag har inte sålt halsbandet, » sade han, » utan endast etuit. » D e gingo nu från juvelerare till juvelerare för att söka finna på ett annat, likt det förlorade, hvilket de hade all möda att kunna komma ihåg i minsta detalj, nedtyngda som de voro af oro och bekymmer. I en butik i Palais R o y a l fanns det ändt ligen ett diamanthalsband, som föreföll dem vara alldeles likadant som det borttappade. Juveleraren lofvade att låta det ligga för deras räkning i tre dagar och gick äfven in på deras villkor att återtaga det för 3 4, 0 0 0 francs, i händelse att det förlorade återfanns inom februari månad.
Barnet vägde så litet, att det ej en gång är lönt att tala om, hur litet det var. Det måste sys in i lamskinn och ville hvarken äta eller sofva. Men det lefde. Ingen visste på hvad sätt det hölls vid lif, men lefde gjorde det. Barnet var födt i en bondstuga öster om Klarälfven. Barnets mor hade kommit dit och sökt tjänst en dag i början af juni. Det hade gått henne illa, hade hon sagt till husbondfolket, och hennes mor hade sedan varit så hård mot henne, att hon måst rymma hemifrån. Hon kallade sig Elisabet Karlsdotter, men hon ville ej säga hvarifrån hon var, ty då skulle de kanske tala om för hennes föräldrar, att hon var där, och om de funne henne, blefve hon plågad till döds, det visste hon. Hon begärde ingen lön, bara mat och tak öfver hufvudet. Hon kunde arbeta: väfva eller spinna eller sköta korna hvad de ville. Om de önskade det, kunde hon ock betala för sig. Hon hade varit slug nog att komma till gården barfota, med skorna under armen, hon hade grofva händer, hon talade landets tungomål, och hon bar en bondkvinnas kläder. Hon blef trodd. Husbonden tyckte, att hon såg klen ut och räknade ej mycket på hennes arbetsduglighet. Men någonstädes skulle väl den stackarn vara. Och så fick hon stanna. Det var något hos henne, som gjorde, att alla på gården voro vänliga mot henne. Hon hade kommit till ett godt ställe. Människorna voro allvarliga och tystlåtna. Husmodern tyckte om henne, alltsedan hon upptäckte, att hon kunde väfva dräll. De lånade en drällväfstol i prostgården, och barnets mor hade suttit vid väfstolen hela sommarn. Det föll ingen in, att hon behöfde sparas: hon fick arbeta som en bondkvinna hela tiden. Hon tyckte också själf bäst om att arbeta. Hon var ej olycklig vidare. Lifvet bland bönderna behagade henne, fastän hon måste undvara alla invanda bekvämligheter. Men allt togs enkelt och lugnt där. Allas tankar vände sig kring arbetet, och dagarna gingo så jämna och enformiga, att man tog vilse om dag och trodde sig vara midt i veckan, då söndagen kom.
Yid underdånig anmälan i Statsrådet nyssnämnde dag af hvad Rikets Ständer i öfrigt föreslagit, har Kongl. Maj:t till 2:dra punkten af förslaget i så måtto lemnat bifall, atl Kongl. Maj:t i nåder förordnat, att karterade lysningssedel’, med sådana bilagor och förteckningar öfver alla under hvarje förflutet år inom församlingen förefallne äktenskapslysningar, hvilka det, enligt 20 § 2 mom. uti Kongl. Kungörelsen den 14 November 1845, åligger Stockholms presterskap att lill Konsistorium innan Januari månads slut det påföljande året aflemna, skola af Katolska presterskapet, inom nämnde lid., afgifvas till Öfverstålhållare-embetel, som vidare har att förfara enligt hvad för Konsistorium är i samma moment stadgadt; hvarom nådigt bref blifvit till Öl verståthållare-embetet expedieradt. ‘Beträffande åter 3:je och 4:de punkterna af Rikets Ständers ifrågavarande förslag, har Kongl. Maj:t icke funnit skäl alt härtill lemna bifall. 18:o af den 11 J anuari 1845, angående skärpta kontroller i afseende på kyrkoböckers förande m. m. (60). Sedan Kyrkolags-kommitteen häröfver afgifvit infordradt yttrande, har ärendet blifvit den 9 Mars 1847 i Statsrådet anmäldt och remitteradt lill Högsta Domstolens underdåniga utlåtande, som ännu icke inkommit. l@:o af den 11 Januari 1845, angående ansvar för förfalskning af Privatbanks-sedlar (61).
Distrikt-läkaren i Ronneby, hvadan Kollegium nu, i underdånighet endast föreslår anställande af två nya Provincial-läkare, nemligen en i Tving och en i Carlshamn, hvardera med full lön, hvarjemte Kollegium, under vanligt vilkor, likaledes tillstyrker nådigt bifall till den föreslagna flyttningen af Provincial-läkare-stationen från Sölvesborg till Jemshög, när nuvarande innehafvarén afgår. Således tillökning i utgift för detta län R:clr 22:o. Christianstads Län med en befolkning af 196,121 personer, deraf 8,494 i städerna, har två ordinarie och tre extra Provincialläkare, stationerade i Christianstad, Engelholm, Cimbrishamn, Broby och Brösarp, den sistnämnde nyss beviljad, men ännu icke tillsatt, en Distrikt-läkare mod befordringsrätt i Åhus, en stadsläkare, samt sju läkare vid indelta regementen. Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som icke anser denna läkarepersonal motsvara länets behof, föreslår anställande af två nya Provincial-läkare, nemligen en för Norra och vissa socknar i Södra Asbo härad, med en befolkning af 21,157 personer, samt station i Transport R:dr 77,300: - 3,000: - 80,300: - 36 Bil. till Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 51. Transport ll:dr Äb-7 af Gråmanstorps socken af Norra Åsbo härad, och en för Yestra Göinge härad, med en befolkning af 28,915 personer, och station i Röinge af Stoby socken, hvarförutom ett arfvode af allmänna medel anses böra tilldelas
Utskottet icke funnit lämpligt borttaga den rättigheten, Kongl. Personer och Corps Diplomatique under åldriga tider innehaft att tullfritt inbekomma varor, så har Utskottet dock beslutat att, till undanrödjande af blotta misstankan, att underslef skulle kunna ega rum, trott sig böra föreslå, att, med upphäfvande af nu gällande ofvan åberopade föreskrifter i berörde hänseende, fatta det generella beslut, att de i taxan bestämda tullafgifter skola lika, och på enahanda sätt af alla utan undantag erläggas, med rättighet likvist, att hvad som kan styrkas hafva under loppet af hvarje år blifvit för varor, inkomna för de Kongl. Personernes egen räkning, eller för de utländske Beskickningarnes, i tullumgällder erlagdt, må, i händelse derom göres anmälan, i vederbörlig ordning restitueras. 2:0 Detta beslut anser jag icke vara af något behof påkalladt, utan endast föranleda til! förökade göromål och ogrundade misstankar mot personer, som deraf icke gjort sig förtjenta, helst man af Riksmarskalken blifvit upplyst, alt tjenstgörande Hofmarskalken inom hvarje hof, skall till Riksmarskalks-embetet inkomma med skriftlig förteckning på de persedlar, sorn äro införskrifne, hvarefter Riksmarskalks-embetet aflåter skrifvelse till Bil. till Bevillning.i-Utskottets Beliinkandcj IV.-o ut. 15 Stats-Secreteraren, som sedermera föredrager ärendet i Stats-Rådet, der Kongl. Maj:t fulLar SiLt beslut, om de begärda effecterne fa inkomma eller icke; hvarefter skrifvelse i ämnet expedieras från Stats-Secreteraren till Chefen för Tullverket. — Som ytterligare bevis på de olägenheter, det fattade beslutet åstadkommer, är, att under de Kongl. Personernes resor till och ifrån Norrige, under senare åren varit vanligt, alt för besparing af kronoskjutshästar de tyngre sakerne blifvit ditoch åter-skickade sjöledes öfver Götheborg.
StatsUtsk. har i sitt tillstyrkande endast anhållit, att Konungen täcktes icke låta nybygga eller förbygga eller göra svårare reparationer af linieskepp. StatsUtsk. har gjort detta tillstyrkande derföre, att i händelse vid den blifvande organisationen af flottan, linieskepp icke skulle anses nödvändiga för vårt sjöförsvar, man icke under tiden måtte kasta ut så betydliga summor, som åtgå för linicskepps byggnad och förbyggnad. Jag hemställer om icke detla är en lämplig försigtighet; och Ständerna hafva alldeles icke uttalat någon bestämd åsigt om det ena vapnets företräde, såvida de endast bifalla sjelfva tillstyrkandet; resonnementet i ingressen lemnar jag derhän, emedan det icke behöfver ingå i R. St:s beslut. Denna fråga har föröfrigt så länge utgjort ett stridsämne, äfven inom vapnet, att det vore önskligt, att den en gång blefve afgjord, och att Regeringen ju förr desto hellre fattade sitt beslut. Förra riksdagens Ständer fattade ett beslut, ungefär likartadt med detta, och jag skulle således tro, att det icke vore iuconseqvent utan tvertom, om R. St. vidhålla denna åsigt. Hr Rå felt: Jag har visserligen ingenting emot Utsk:s tillstyrkan, att nybyggnad, förbyggnad eller svårare reparationer af linieskepp må inställas intilldess Konungen beslutat sig huru Sveriges sjöförsvar bör vara beskaffadt; men hvad jag egentligen icke vill hafva uttryckt i den und. skrifvelsen; är det som Utsk. tillstyrkt i ingressen, nemi. att Sveriges sjöförsvar väsendtligen hvilar på en talrik och väl utrustad skärgårdsflotta; ty detta tror jag alt R. St. hvarken kunna eller böra yttra sig om. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag anser i allmänhetsådana omdömen, som det StatsUtsk. härföreslagit, vara, minst sagdt, öfverflödiga. I synnerhet äro de icke på sitt ställe i sådana frågor, som R. St. i allmänhet icke kunna förstå att bedomina, och således vill jag visserligen icke motsätta mig återremiss i denna punkt, som dessutom strider emot den grundsats, att
Riktigheten af den äfven utaf rikets vid sednaste riksdag församlade Ständer uttalade åsigt, att staten måste anses ega befogenhet att, så vidt sådant vore erforderligt till afvärjande af en allmännare skogsbrist i särskilda trakter af riket, bestämma sådana inskränkningar i den enskildes dispositions-rätt öfver sin skog, hvarigenom dess framtida bestånd kunde betryggas, har visserligen äfven af Kongl. Maj:t blifvit erkänd; men Kongl. Majit har tillika, på sätt här ofvan är vordet omförmäldt, förklarat, att. i anseende till de flera betänkligheter, som emot begagnande af denna statens rättighet förekomme och enär i allt fall en lång tid sannolikt åtginge. innan tillgång blefve på en så talrik skogs-personal, att den, utan men för de allmänna skogarnes vård och skötsel eller eftersättande af sina åliganden, i afseende på tillsynen öfver boställens och andre publika hemmans och lägenheters skogar, skulle kunna medhinna de ökade göromål, som af det ifrågavarande stadgandet blefve en följd, Kongl. Majit ansett Sig för närvarande icke böra framställa förslag till något stadgande i ofvanberörda syftning, helst först torde böra afvaktas erfarenheten om hvad inverkan föresynen af det mera fördelaktiga hushållningssätt, som, till följd af den nya lagstiftningen för de allmänna skogarne, blefve infördt, kunde komma att utöfva jemväl på vården och behandlingen af de enskildes skogar. Utskottet, som instämmer uti hvad Kongl. Majit sålunda i Nåder behagat yttra, hemställer, att Friherre Alströmers motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 4:0.
Det andra, för mig ganska talande skälet, var, att Hr Frih. o. Landtm., enl. min tanka, hvilken jag knapt här behöfver uttala, i full öfverensstämmelse med 56 § R. F. förklarat, att icke något annat förslag än Const.Utskts kunde i dag till pröfning uptagas. Jag skulle icke hafva yttrat ett ord i denna fråga, om icke, så länge densamma varit ett föremål för strider, åsigter gjort sig olika gällande, inom olika Stånd. Jag vågar icke klandra de Stånd och de Talemän, som se saken annorlunda, men min öfver tygelse är, att nämnde § ej bör tydas annorlunda än som Hr Frih. o. Landtm, förklarat. Och hvad skulle det då tjena till att tala om en sak, som ej skulle leda till något resultat! Ingalunda är det heller hvarken af försoffring eller liknöjdhet som man tegat i dag, då de, som gillat den samfäldta val-principen vid föregtde tillfällen, nu icke förfäktat densamma, utan skälet, som ledt mig åtminstone i denna fråga, är, att ett förslag så nyligen blifvit af tre Stånd förkastadt, hvilket, efter allt hvad jag mäktar inse, var det fullständigaste och rättvisaste, som med något hopp om framgång kunde här i Sverige framställas. -Något radikalare än det förslaget har icke hopp alt äga framgång hos Sveriges sansade folk, om också en och annan declamator talar derför; och på något mindre radikalt är i allmänhet den sig s. k. liberala sidan icke böjd att ingå. Den af oss påyrkade stora principen var af landets Konung framställd, utredd af frejdade talare och store tänkare både förr och nu och ändå föll den! — och hvarföre föll den? — för Ståndsprincipen icke blott inora detta, utan äfven inom de tvänue andra Stånden. Då detta så nyligen skett, är det väl då alt tro eller tänka, att något förslag, byggt på den principen, och ändå varierande från det Regeringen framställt, har något hopp att inom närmaste framtid på naturlig väg gå igenom. Vi kunna ju icke vinna annat än att så länge sträfva åt det håll som vi vilja upnå.
Ar det händelsen, att Utsk. arbetat i saken, att Utsk. ansett saken vara af den vigt, att det ansträngt sig för att upfinna kontroller, men icke lyckats deruti med den personal, som inom Utsk. f. n. finnes, så skulle jag för min del ansett del öfverflödigt, att återremittera Betänk., efter man då icke hade någon anledn. att hoppas att Utsk. skulle något allvarligare sysselsätta sig med en fråga, som Utsk. nu så legert affärdat, men dä jag nu ser Gr. af Ugglas, så hoppas jag att lian vill uplysa, huru härmed sig förhåller, och efter hans yttrande kommer min röst att rätta sig. Hr Flach: Jag skall börja med alt upmana Hr Hjärne att vara så obligent visa mig den § i Bevilln:s-Förordn:n, som tillägger Taxerings-Komitéen rättighet att infordra Handlandes böcker. Om icke eli sådant stadgande finnes, så torde mitt förslag icke vara alldeles oriktigt, och jag tror, alt man skulle komma till mera reda och enkelhet om, i händelse en Handlande skulle finna sig för högt beskattad af Taxerings-Komitéen, han finge der förete sina böcker lika sorn nu inför Pröfnings-Komitéen, i händelse han der klagar öfver Taxerings-Komiléens beslut och sålunda redan inför Taxerings-Komitéen visa, att hans behållning för de sista åren verkligen icke upgått till det belopp, hvarför han blifvit taxerad. Om nu detta för honom är en fördel hos Pröfnings-Komitéen, att få begagna denna bevisning, månne det icke äfven skulle vara en fördel för honom att göra det inför Den 27 Maj e. m. 395 Taxerings-Komitéen. Jag har redan i mitt förra anförande ordat sä mycket, att jag anser det ej vara mödan värdi att yttra mera, titan yrkar endast återremiss af denna punkt. Gr. Sparre, Erik:
Följande sedan den 23 i innevarande månad på bordet hvilande motioner blefvo efter nu förnyad föredragning remitterade till Siats-Utskottet nemligen af: l:o Carl Anders Larsson från Östergötlands län med förslag till åtskilliga nedsättningar i de anslag som blifvit äskade i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof jemte de i anledning af denna motion afgifna yttranden; 2:o Carl Johan Svenssén från Calmar län angående nedsättning i anslagen å Första HulVudlileln; 3:o Anders Söderholz Irån Södermanlands län, om ändring af 3 § af Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 11 Maj 1855 angående sältet för grundräntors och krono-tiondes utgörande; 4:o Samme man, om ändring af 4 § i nvssberörda nådiga Kungörelse; 5:o Sven Heurlin från Kronobergs län, angående samtliga nu varande skattetitlars reducerande till penningar efter de sednasle tio årens medelmarkegångs-pris samt evalverande i silfver elter 1830 års myntfot, jemte anmärkningar; 6:o Häkan Olsson från Christianstads län om lindring i rustningsbesväret inom Gerts härad; BUu Ull II. St.
463 1 33 6 3 449 En Rysk Rubel (sedan 1810) 43t I +0 2 3 418 Ett Liineburger eller Mechlenburger Zweidrittel-stycke 272 1 .5 9 3 264 2ä Dock sorn, enligt hvad erfarenheten vid åtskilliga tillfällen ådagalagt, de utländska mynt-sorternas värde och beskaffenhet understundom undergå större eller mindre förändringar, har Utskottet, som icke heller egt tillfälle att med erforderlig noggranhet undersöka och bestämma ofvanberörde myntsorters nuvarande intrinseca värde och förhållande till Svenska Specie-Riksdalern efter i83o års myntfot, häraf funnit anledning tili den hemställan: att det måtte öfverlennäs åt Banco-Styrelsen, att, derest de officiela upplysningar, som årligen skola från vederbörande infordras, eller förekommande omständigheter skulle dertill föranleda, uti ifrågavarande Tariffer, lill bestämmande af deri upptagne utländska Silfver-mynt-sorters inoch utvexlings-pris, besluta sådane jemkningar och förändringar, som, utan äfventyr af förlust lör Banken, kunna lill vexlingeus befrämjande bidraga. B.iHcc-TJtskattets lhl it andt Nx ia6. f Slutligen får Utskottet, i anledning af anmärkningen vid öfverskriflcn å Tariffen N:o 2, tillkännagifva, att Utskottet ej kunnat inse, hvaruti denna ej uppgifna eller ens antydda otydlighet egentligen består, hvadan Utskottet icke varit i tillfälle att å hvad sålunda blifvit anmärkt göra något afseende. Några Ledamöters Reservationer bifogas. Stockholm den 10 April 1835. Reservationer:
E. 13g. — angående rättighet till, för enskild man, i och för medel, sorn ernbetsellertjensteman, till följd af uppbördsmannapligt eller verkställd utmätning, får om händer-, men förskingrar. XXV. B. 28. A. 79 — åt BancoUtskoltets två cancellister, för renskrifning af Utskottets protocoll, angående. XXVI. B. i38. A. rg5. — åt Professo]- Cronstrand, för vissa förlorade inkomster. Se Cronstrand. — åt fabriksanläggningar, i vissa fall. Se Fabriksanläggningar. — åt G. E. Ferlin, för af honom inlösta falska assignationer. Se Ferlin. — åt Öfverste C. J. Hjärne, angående. Se Hjärne. — åt Kronohospitalet i Götheborg, för förlorad inkomst af centonalen utaf stadens ernbetsoch tjenstemän. Se Kronohospilalet. — till ernbetsoch tjenstemän, för resekostnader, ökade genom den förhöjda skjutslegan. Se Resekostnader. — för Landtmarskalkens och Talmännens riksdagskostnader, angående. Se Riksdagskostnader. — till rusthållarne vid 2 sqvadroner af Lifregementets Dragoncorps, för munderingars slitning under garoisonstjenst i Stockholm år 18 >8. IV. B. 161. A. 43g. — åt rusthållarne vid Lifregementets Dragoncorps, för rekrytoch remontmötena samt corporalskolorna, angående. lil. i32. IV. R. 54, 174- VII. B. 137. A. 5o4- — till Kronolänsmän för resor, som af dem anställas till försegling af brännvinsredskap, angående.
Hr Akerman, inseende omöjligheten för Consl.Utsk. att inom den korta tid af fem veckor, som ännu återstår af riksdagen, kunna få något nytt förslag till en förändrad representation färdigt, har derföre framställt den motion, att, i sådan händelse, R. St. måtte hos K. M. i und. anhålla, del täcktes K. M. låta nedsätta en comité' till utarbetande af ett nytt representationsförslag. Detta förslag bör vara färdigt och tryckt före nästa riksdag, på det allmänheten deraf må erhålla tidig kännedom, men synnerligen de riksdagsmän, som komma alt handlägga ärendet, icke må sakna kännedom af detsamma, innan de till riksdagen anlända. Denna comité' bör vara fullkomligt oberoende af Regeringen och af Ständerne, v. s. sjelfständig i ordets vidsträcktaste bemärkelse tagen. Genom ett sådant sjelfberoende hos comiléen, afmätas säkrast och bäst de olika intressena, utan att någon förlryckes. Och man skall snart finna nödvändigheten deraf, att man å alla sidor mäste göra mer eller mindre concessioner, så framt det stora hela skall gä fram, nemi. allmän belåtenhet och allmän nytta. Man bör ej glömma hvad en talare här yttrade d. 28 sisth Aug. ”att sedan frågan om en förändrad representation en gång blifvit väckt, kan den numera ej förfalla;” och jag tillägger, alt denna fråga återkommer riksdag efter riksdag, måhända under olika former, tills den slutligen sjelfmant gör sig gällande. Må man derföre akta på liden och dess tecken, såsom varande ej utan sin stora betydelse. Man har framlagt det förslag, alt R. St. skulle hos K. M. i und. anhålla, det täcktes K. M. låta uppgöra ett förslag till en förändrad representation och såmedelst gifva sina åsigler tillkänna. Detta vore alt öfverflytta den makt K. M. äger på R. St., och K. M. ikläda sig den rätt Ständerne innehafva. Jag frågar eder, mine Hrr, kan man tro, alt K. M. hvarken vill eller bör derpå ingå? 352 Den 14 Mars. Rikets Ständer anhöllo vid sista riksdagen hos K. M. om ett dylikt förslag; detta förslag har uteblifvit och det pä ganska visliga grunder.
Icke dess mindre beslöts vid 1848 års Riksdag, genom votering i förstärkt StatsUtsk., på detta rum, med någon knapp pluralitet, att ordinarie rotering skulle dessa hemman åläggas. Jag respekterar detta beslut, enär det blifvit lagligen fattadt och af Regeringen faststäldt; men då billigheten likafullt högt talar för en eftergift och för en lindring, vid verkställigheten af beslutet, så får jag, i enlighet med hvad Utsk. tillstyrkt, föreslå att en sådan lindring måtte af innevande års R. St:r medgifvas. Frågan har, såsom jag redan antydt, antagit många vexlande skepnader under en mängd af år; men den ojemnförligt längre tiderymden omfattar det förhållande, att lindring varit dessa hemman raedgifven. Deras svaga beskaffenhet, grundad på en mindre bördig jordmån, är känd, och jag hemställer således vördsamt, att R. o. Ad. mätte bifalla det af StatsUtsk. nu afgifna och på synnerligen talande billighetsskäl grundade Utlåt. Hr von Troil, Sam. Gust.: Det förvånar mig ingalunda att Frih. Klinckowström med ledsnad emottagit delta Retänk. ifrån StatsUtsk., då Frilen verkligen hade en ganska verksam del uti den, såsom mig synes, mycket förtjenstfulla utredning, som vid sista Riksdagen gjordes öfver denna fråga. Äfven jag har lika med Frilen vid tvenne Riksdagar deltagit i densammas behandling och jag är lika med Frilen af den tanka att den utredning, som sednast gjordes, är riktig och att utsockne-frälsehemmanen i Halland äro skyldige att åtaga sig ordinarie rotering. Jag erkänner derföre, att det var med verklig ledsnad jag såg motioner, syftande att itprifva R. St:rs beslut, vid denna Riksdag åter väckas inom flera Stånd, och det var, jag medgifver det, med ännu mera ledsnad jag vid frågans första behandling på Utsk:s-afdelningen fann att den i motionerne uttryckte åsigt hade en ganska betydlig majoritet för sig. Frågan afgjordes i enlighet härmed och ett Betänk, upsattes, som stod i rak strid emot det, hvilket vid sista Riksdagen godkändes.