Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man skall invända att stalsbristsumman bör, åtm. till någon del, betäckas af öfverskotten på statsverkets inkomster, och att denna vanliga tillgång vore nu bättre tryggad än förr, sedan förslagsanslagen blifvit höjda. Så vore ock visserligen att förmoda, om ej åtminstone 2:ne af dessa förslagsanslag, fångvårdens och beväringsexercisens, äfven hädanefter fordrade ansenliga tillskott: om ej inkomsten af Ch. Sig. lätteligen kunde lemna mindre inkomst än den beräknade, under inskränkt eller upphörd fastighetshandel: om ej karantäns-anstalter icke redan blifvit började, och torde blifva ännu kostsammare fortsatta: om ej skattejemkningsförslaget kommer att nedsätta ordin, inkomsterna och öka utgifterna: om ej flera eftergifter i kronans räntor redan vore beslutade, och om de årliga markegångarna alltid blifva höga. För att göra riksg:s-kont:s ställning ännu betänkligare, tillkommer nödvändigheten att under närv. förhållanden anskaffa fond för kreditiverna, åtminstone för det mindre, som, enl. K. M:s yttrade önskan, lärer böra förhöjas och efter alla anledmr icke blifver obegagnadt. Så kunna äfven tillkomma ytterligare krigskostnader, utgifter för en urtima riksdag och ännu lägre tullinkomster än hvad här blifvit antagit. Dessa anmärkningar framställas ej för att klandra; de äga endast till föremål att fästa Ständers och Utsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten att öka bevillningen, till undvikande af ett bland tvenne lika onda ting, antingen en olycklig skuldsättning, eller en olycksbringande förtidig riksdag. Det är i detta syfte jag begärer återremiss, på det att ett godkännande af den mindre fullständiga beräkningen i utlåt, icke må lägga hinder i vägen för Utsk. att uppgöra en mera fullständig och tillfredsställande, enär Utsk. utan 40 Den 14 Juni f. m. tvifvel snart, och innan riksdagen nalkas sitt slut, föreslär medel att trygga riksg:s-kont:s kredit och möjligheten att sina åligganden fullgöra.
Då jag var i Engelsk tjenst och befann mig i Gibraltar, fick jag höra, att en Svensk, som blifvit sårad och låg på sjukhuset derstädes, hade blifvit amputerad. Jag gick till honom, då amputationen nyss skett, men mannen låg mvcket tranquil och sade: "det betyder ingenting, ty jag har nu rättighet att komma till Greenvichs hospital,” hvilket han, ehuru utländning, väl kände. Ett dylikt lugn råder hos alla Engelska soldater och matroser, emedan de äro öfvertygade att såsom invalider blifva väl vårdade på hospitalet. Hr Gripenstedt: Jag vill blott för ett ögonblick upptaga en anmärkn. af Hr Ribbing, som sade, alt invaliderne skulle blifva bättre vårdade af sina anhöriga, än som nu sker vid Ulriksdal. Jag får erinra, att det just är sådane soldater, som äro utan anhöriga, hvilka företrädesvis böra intagas i invahdinrättn:n, och följaktligen synes premissen till Hr Ribbings conclusion vara oriktig. Hr Ribbing: Det är ogerna jag så ofta upptager R. o. Ad:s tid, och skall derföre vara kort. Hvad beträffar Ur Nordénskölds anmärkn., så låt vara att det exempel han framställde talar något i detta fall; men då befarar jag, att denna inrättn., som har i4 officerare, 8 underofficerare och 60 soldater, är så obetydlig, att den, som hoppas på densamma, sällan får se sitt hopp realiseradt, utan blir bedragen, ty utrymmet derstädes är otillräckligt för invaliderna vid Svenska armeen. Den är således ert inrättning pour parailre et non pour etie.
Bland de betydligaste arbetena å omförmälda, sednast fullbordade jernvägssträckning må anföras den 465 fot långa tunneln vid Bränninge, för hvilken kostnaderne uppgått till omkring 36,000 R:dr, en vid Lånare*- sjön anlagd bank 20 fot öfver och 30 fot under vattenytan, samt vid Långbro en bank. af 1,200 fots längd, 17 fots höjd öfver och 31 fots djup under den mad-äng, genom hvilken denna bank sträcker sig. Revisorerne, som sålunda äro i •tillfälle att vitsorda ej mindre den ordning och redighet, med hvilken räkenskaperne såväl som öfrige till administrationen hörande diarier och conceptböcker äro förde, än äfven den synnerliga noggrannhet, omtanka och raskhet, hvarmed arbetena fortfarande bedrifvas, anse sig i. sammanhang härmed böra omförmäla, att numera materiel och åtskillige för jernvägarne erforderliga effekter till ganska betydligt penningevärde inom riket tillverkas; och få Revisorerne till upplysning i berörda hänseende meddela följande från jern vägs-byrån lemnade »Uppgift å de vid inhemska verkstäder beställde effekter, af de slag, som under föregående år blifvit från utlandet införskrifne: Priserne äro i det närmaste desamma sorn de i utlandet. Motala mekaniska verkstad. 540 stycken buffrar, å 34 R:dr 50 öre per stycket, 350 dito dito , ä 31 R:dr per stycket, 8 lokomotiver med tendrar, ä 50,000 R:dr per stycket, 125,000 skrufbultar med muttrar, å 19 R:dr 50 öre per stycket, 2:ne svängbroar, å 13,637 R:dr 52 öre per stycket, 1 jernbro, ä 4,260 R:dr, 2 dito med 50 spann, ä tillhopa 13,963 R:dr, 1 dito med dito , å 4,500 R:dr, 1 dito med 40 spann. Nyköpings mekaniska verkstad. 5 stycken lokomotiver med tendrar, ä 50,000 R:dr per stycket. Verkmästaren A. J. Hult t nan, Nyköping.
Unga fruar går och inbillar sig sjelf och andra, att de äro mönster af huslighet, och så är det sängkammaren och visst inte köket som håller dem hemma. Nåja, jag finner det då förresten mycket naturligt! Georg hade rätt – det var sängkammaren, som hade blifvit Alices verld. Blott i sitt äktenskap kände hon sig fullkomligt fri och lycklig. Det fylde hela hennes lif, det upptog henne beständigt. Ibland, när hon på gatan mötte en obekant kvinna, kunde hon plötsligt komma att undra: “Månne hon älskar och blir älskad? — Och hon pröfvade nyfiket alla ansigten hon såg på sin väg, fula och vackra, intetsägande och intressanta – och nästan alla ömkade hon. “De der ha aldrig känt, hur raffineradt herrligt lifvet kan vara“, tänkte hon med ett slags beklagande, öfverlägset förakt. “De ha aldrig känt som jag, aldrig tänkt som jag“ Hela hennes utprägladt “kvinliga“ natur utvecklade sig sundt och ohämmadt i det förtroliga samlifvet med en man, som alldeles öfverensstämde med hennes smak och som förstod att uppfatta henne sådan som hon var. Hennes intima, ibland hazarderade koketteri, hennes blida sjelfsvåld och skälmeri passade fullständigt in i hans raffinerade, på en gång dristiga och diskreta ömhet, i hans fria, ofta litet cyniska ton och medvetna andliga öfverlägsenhet, liksom hennes säregna form af skönhet svarade emot hans egendomliga och moderna konstnärssmak. Också var Georg efter två års äktenskap ännu “kär“ i sin hustru, och hon hade aldrig en enda minut ännu haft minsta anledning till svartsjuka. Det kom sig väl något deraf, att han redan hade lefvat en del, men det berodde dock först och främst på Alice sjelf. Hon var så ung, och han var henne i själ och hjerta så innerligt tacksam, för det hon hade gifvit honom all denna ungdom, sin veka, hvita kropp och sin lifliga, spänstiga själ; ja, han kunde ha tackat henne hundratusen gånger bara för det hon var så ung, och så söt och så fin. Dessutom egde Alice gåfvan att fängsla en man.
Jag begagnar tillfället att fästa upmärksamheten vid ett förhållande, som, eni. mitt förmenande, bordt af Utak:t framhållas i sammanhang med de föreslagna löneförhöjningarne. Detta är nemligen pensioneringen. Enligt reglementet äro nemligen dessa tjenstemän berättigade att efter 25 års tjenstgöring och vid fyllda 55 år, erhålla halfva, samt efter 30 tjensteoch 60 lefnadsår, tre fjerdedelar af den ordinarie lönen i pension. Detta förhållande synes alldeles hafva undfallit Utsk:t, då det t. ex. säger: »Utsk:t eger giltig anledning tillstyrka att RiddarhusFiskalens från Riddarhuskassan utgående ordinarie lön Den 7 April. inå förhöjas med 200 rdr, så att den hommer att utgöra 800 rdr.» För närvarande utgör Fiskalens ord. lön dock ingalunda 600 rdr, såsom Utsk:t upgifver, utan endast 450; de återstående 150rdr:ne utgå under namn af hyresmedel oell ljuspenningar, hvilka ej tagas i beräkning vid bestämmandet, af pensionen. Den högsta pensionen för RiddarhusFiskalen och Förste Kanslisten upgår för närv:de endast till 337*/2 rdr; genom den föreslagna löneförhöjningen samt hyresmedlens och ljuspenningarnes upförande såsom ord. lön, skulle den komma att utgöra 600 rdr eller inemot dubbelt så mycket. Ingen lärer kunna neka, att Riddarhusets tjenstemän för närv;de äro, i allmänhet, ganska illa affönade, samt att deras pensioner aro särdeles knappa. Det är således ingalunda för att bestrida dem en billig löneoch pensionsförhöjning, jag anfört detta; men, dä ett bifall till Utsk:ts förslag skulle medföra en nära nog fördubblad pensionsrätt, hade det i min tanke varit skäl att ett sådant förhållande blifvit af Utsk:t påpekadt, för att iståndsätta 11. o. Ad. att riktigt bedöma, hvad som beviljas. Frih. Cederström:
Härvid anmälde sig och yttrade Hr Bild 11 Vid föredragningen af denna punkt, begärde jag att densammas afgörande måtte upskjutas till dess alla punkter blifvit genomgångne, emedan under hand hade blifvit mig meddeladt att ett fel i sjelfva citatet vid tryckningen insmugit sig, som ej sedermera blifvit rättadt. Jag har nu eftersett, huru dermed förhöll sig; men då inlet fel förefinlSes, får jag för min del anhålla om oförändradt bifall till ifrågavide 80:de punkt. Uppå härefter frarastäld propos., bifölls StatsUtskits uti det föredragna mormt gjorda hemställan. fi. o. Ad. åtkiljdes kl. 3/t 10 e. m. In fidem, O. tira/eel. Den 28 Jnli. Lördagen den 28 Jnli 1860. Plenum kl. 10 f. ra. Justerades ett prot.utdrag för den 21, 23 och 25 dennes, ett prot.utdrag för sistnämnde dag, samt pleniprot:t fpr den 12 sistl. Maj f. m. Uplästes följande, utaf Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar, inlemnade memorial: I anseende till afresa från hufvudstaden får jag afsäga mig updragen att vara Bänkman, samt Ledamot i Allra. Besv.- o. Ekon.Utskrt samt Förstärkta Konst:sUtsk:t, med vördsam anhållan att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. Sedan R. o. Ad., uppå framstäld propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodades Ståndets Hrr Elektorer att utse en Ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t efter Frih. Alströmer. Från Frih. Leijonhjelm, Carl Gustaf Nils, hade inkommit ett memorial, som nu uplästes och lydde sålunda:
Det torde vara nog att tillägga, det mindre omvägar än 3:ne val för att slutligen få en riksdagsman utkorad, oberäknadt långa resor med deraf följande kostnad och tidsspillan, tvifvelsutan skola befinnas nog verksamma för alt afhålla de ringa röstegarne från begagnandet af sin rätt att deltaga i valen, då deremot de bättre lottade icke i följd af slika hinder lära gifva sina mäktigare intressen lill spillo. I afseende på ärendenas behandling bos Kamrarne, förekommer den väsendtliga olikhet, att, jemlikt 113 §, Lagutskottets betänkanden skola först föredragas i Första Kammaren, hvaremot betänkanden från Kamrarnes öfriga gemensamma Utskott först handläggas i Andra Kammaren. Anledningen till denna olikhet angifves ej uttryckligen, men skulle den böra sökas i Första Kammarens supponerade större insigter och erfarenhet, beträffande de ärenden, som tillhöra Lag-utskottets behandling, så synes enahanda kapacitet kunna förutsättas, jemväl hvad de öfrige Utskottens göromål angår. Hvad jag hittills anfört, skulle måhända ej förmå mig att afstyrka det nådiga förslagets antagande, om icke stadgandet i 124 § framställde högst betänkliga hinder för vinnande af nödiga ändringar deri. Enligt nämnde § må fråga om ändring eller upphäfvande af Grundlag endast vid lagtima riksdag väckas; och för att få förslag till slika ändringar hvilande, fordras, att båda Kamrarne skola derom åsämjas. 48 Konstilutions-Utskottels Memorial, N:o 12. Af Första Kammaren, der frågan först förekommer, beror följaktligen, utan afseende på Utskottets tillstyrkan, att förslaget genast förkasta. En minoritet af 6i ledamöter, eller mindre än % af bela Riksförsamlingen kan således emot den vida öfvervägande majoritetens vilja och önskan alltjemt förhindra att få ett behöfligt grundlagsändringsförslag ens hvilande till framtida pröfning. Bland skälen för det nådiga förslagets antagande har blifvit åberopadt, att det skulle erbjuda lättare utvägar för ernående af behöfliga förbättringar i statsförfattningen, än som med nuvarande former slå till buds.
Skulle de åter nödgas att resa till hufvudstaden för att vid Vexelundervisnings-sällskapets normal-skola erhålla undervisning, så blifver det för mängden alltför kostsamt. I afseende på folkskole-lärares bildande, hvilket är ett af de vigtigaste medel för folkskolornas förbättring, hafva Ständerne hittills varit så hårda, att någon större frikostighet nu är af nöden. En ledamot af detta Stånd, Frih. August Hermelin , föreslog vid sista riksdag, att Ständerne måtte bevilja åtminstone 2000 r:dr till den enda af dessa under - Dan ia Februari f. ui. 35g visningsanstalter, som då skulle af Staten bekostas, nemi. normal-skolan i hufvudstaden; men alla 3 de öfriga Stånden, till och med det Högvördiga, afslogo detta förslag, och det var blott detta ädla Stund, som allena hade känsla nog för allmogens behof, för att bifalla motionen. Gr. Anckarsvärd har förmenat det vara oriktigt, alt statsmedel användas för bildande och underhäll af den nya tjenstmannacorps, som lärarne i folkskolorna skulle utgöra. Jag är så till vida af samma tanka som han, att jag anser olämpligt, att Staten skulle löna desse lärare; ty antingen blifva lönerna för ringa, eller uppgår den erforderliga summan till sa stort belopp, att inga stats-anslag förslå. Napoleon försökte att genom stals-medel underhålla de s. k. ”ecoles primaires”, men med all sin makt förmådde han det icke. De blefvo för dyra för det rika Frankrikes statscassa. Hvad skulle de icke blifva för Sveriges? Vi böra likväl icke öfvergå från den ena ytterligheten till den andra, och gifva intet. Jag vågar fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på en åtgärd inom vårt land, hvilken kanske undfallit de flestes uppmärksamhet, men som ar den tjenligaste jag vet att vidtaga. Förtjensten deraf tillkommer Hr Sandelhjelm, i hvars län fanns samlad en fond till inrättande af arbetshus. Då dessa icke ansågos lämpliga, föreslog han, alt räntan måtte få användas till premier åt de församlingar, som på egen bekostnad ville inrätta folkskolor.
Försummar godsegaren fullgörandet af bevis» hingen om varans förskämning utöfver fjorton dagar efter den preskriptionstid, hvarinom ängifningsinlagan, jemlikt Tullstadgäns 21 g, bör vara till tullkammaren aflemnad, ansVare för tullafgifternas fulla erläggande, derest han icke genom skriftlig anmälan hos tullkammaren, inom samma tid, afstår sin rätt till den skadade varan, som då, medelst offentligt utrop, för Kronans räkning genom tullkammaren försäljes. Hvad vid tullbehandlingen i öfrigt af varor, bergade från strandade, utrikes från kömna fartyg, skall iakttagas, är i 5:te kapitlet af Tullstadgan förordnadt. g 12. 1 afseende på Sveriges och Norges inbördes handelsförhållanden länder till efter* rättelse hvad derom är eller varder stadgadt. STOCKHOLM, TRYCKT HOS SAMUEL RUMSTEDT, ISOR Expeditions-Utskottets Förslug till Rikets Ständers underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 16 Juni 1866. Preste-Ståndet den 16 Borgare-Ståndet den 18 — —• Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändradt fösther ökningssätt vid prestvalv äfvensom vid tillsättande af folkskolelärare, orgelnister, klockare och annan kyrkobetjening. (Sammans. Lago. Ekon.-Utsk. Bet. N:o 4 o. Mern.
Nuvarande BaneoReglemente, i likhet med de äldre, öfverlemnar åt Fullmägtiges omtanka, ”alt i händelse af inträffande krigsoroligheter vara beredde ”på anstalter, hvarigenom Bankens redbarheter samt angelägna handlingar ”och documenlör måtte, om så påfordras, kunna utan tidsutdrägt till säker ”ort inom Riket förflyttas,” (§. 29 sid. 16). Då denna föreskrift fordrade verkställighet och då det blefve för sent att först i hehofvels stund anskaffa den mängd af lårar och skåp, som för inpackning af Bankens redbarheter och angelägne handlingar behöfdes, hafva Fullmägtige icke ansett sig kunna lill obestämd tid uppskjuta dithörande åtgärder. Dessa betraktelser föranledde också BancoFullmägtige, att, på sätt deras Lill Banco-Utskottet vid sednaste Riksdagen afgifna Berättelse öfver deras förvaltning tillkännagifver, (Bihang till Rik. St. Prol. 6:te Sami. 2:dra Häftet, sid. 9), uti ett serskildt utlåtande underställa Utskottets pröfning en fullständig plan för verkställande af förutnämnda uppdrag, i hvilken föreslogs förfärdigande af ifrågavarande skåp och lårar, och som i det hufvudsakliga vann Utskottets bifall. Detta Utskottets beslut omnämnes i de tryckta bilagorne till 1841 års Banco-Reglemenle (sith 24). Fullmägtiges af Herrar Revisorer gr anskade Prolocoll upplysa hvad Fullmägtige åtgjort för att bringa detta Utskottets beslut till verkställighet, hvarvid de väl i första rummet åsyftat ändamålsenlighet i flyttningsanstallterne, men derjemte och så vidt det utan minskning i 105 denna kunde äga rum, jemväl afselt möjlig sparsamhet. Fullmäktige få äfven fästa uppmärksamheten derå, att de ifråga varande lårarne icke endast vid flyttning af Bankens redbarheter m. m., kunna begagnas utan behof af ompackning eller våda vid forslingen, men att de äfven lemna en ökad säkerhet i de vanliga förvaringsrummen.
Vid en jemnförelse emellan nämnde pristabeller och officiella uppgifter angående införsel och utförsel af ifrågavarande sädesslag under ofvanbemälda 25 år, med inberäknande af så väl till mjöl förmålen som omalen vara, visar sig emellertid, att förhållandet med öfverskottet, å ena sidan, af införsel öfver utförsel, å andra sidan, af utförsel öfver införsel, icke alltid ställer sig så, som vore att förvänta af förhållandet emellan medelprisen å den utländska och inhemska marknaden, enär införseln stundom öfverstiger utförseln, då årets medelpris står högre i utlandet än här, äfven örn priset inom landet ökas med fraktafgiftens belopp. Detta beror naturligtvis på en mängd omständigheter, som icke låta sig här i hela sin omfattning 22 angifvas. Men utan tvifvel ingå såsom väsentligt medverkande orsaker härvid, dels, och hvad beträffar omalen spanmål, behofvet af den jemnförelsevis bästa och mest ändamålsenliga vara till utsäde, hvilket behof ej sällan söker sådan vara utifrån, äfven då skörden inom landet varit god eller gifvande, och till omfattningen af hvilket behof man kan sluta deraf, att af de egentliga sädesslagen till utsäde för Sveriges jordbruk beräknas årligen erfordras 2,400,000 tunnor; samt dels, och hvad angår malen spanmål, det ofullständiga skick, i hvilket förmalningsmetoden, med för denna beredning erforderlig materiel, hittills befunnit sig inom landet; hvarjemnte icke heller bör förbises det högst vigtiga inflytandet deraf, att, vid inträdd efterfrågan, marknaden, i följd af kommunikationernas beskaffenhet och bristen på en ordnad spanmålshandel inom landet, mången gång kunnat lättare förses från utlandet än från jemnförelsevis närbelägna platser inom landet sjelft. Beträffande åter å ena sidan tullen å spanmål äfvensom denna afgifts belopp, å andra sidan inoch utförselsbeloppen, så visar sig ock, hvilket jemnväl ligger i sakens natur, att de senare ej låtit sig i någon väsentligare mån genom de förra regleras. Då behofvet gjort sig gällande, har införsel i mån deraf egt rum, utan afseende på tullsatserna och deras belopp.
Med åberopande deraf, att ifrågavarande nådiga förordning, i hvad den angår kommunala utskylders utgörande af »borgare från stad, som tillika är boende och »skattskrifven på landet eller i köping», blifvit så tolkad, att en sådan borgare, som betalt alla sina kommunala utskylder till ecklesiastik-staten och fattigvården 12 Allm. Besv. o. Ekon.-Utskottets Utlåtande, JYi 69. inom den församling, hvarest han bor och är skattskrifves mäst jemväl erlägga dvlik betalning till den stad, derifrån han har sina borgerliga rättigheter, har motionären, som ansett både billighet och rättvisa tala för en förändring i berörde förhållande, föreslagit, följande tillägg till författningen, nemligen: »Att borgare, som är boende på landet eller i köping, må, ehuru han har »borgerliga rättigheter från stad, vara skyldig att endast inom den församling, »hvarest han vistas, är boende och skattskrifves betala sina kommunala utskylder.» Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, anser, i strid mot den åsigt motionären yttrat, billigheten fordra, att en person, som njuter borgerliga rättigheter från stad. men är utom staden boende och skattskrifven, för nämnde förmåns åtnjutande erlägger kommunala utskylder äfven till staden; och får Ut skottet derför afstyrka ifrågavarande förslag. 4:o. Riksdagsmannen Tobias Linds motion.
Nauckhoff tyckte mig förnimma, att Skånska stiftet skulle blifva alltför litet om Blekinge lades till Calmar stift. Sista gången sade lian, att Calmar stift skulle blifva för stort, om Blekinge lades dit. Båda delarna Uro lätt vederlagda. För det närvar, har Lunds stift 474>7^2 innevånare och Calmar stift endast ro5,q68. Således utgör Calmar stift till folkmängd icke fullt £:del af Lunds stift. Blekinge ensamt har 93,849 innevånare. Drages detta antal ifrån folkmängden i Lunds stift, så återstå 38o,88>, och lägges del åter till folkmängden i Calmar stift, så blifva innevåuarne derstädes icke mer än 199,811, således knappt 200,000. Följden skulle således blifva, att Calmar stift finge icke stort mer än hälften sä många innevånare som Lunds stift. Detta i afseende på folkmängden. I afseende på arealen minnes jag visserligen icke nu qvadratmilen af begge stiften, men rummet på kartan antyder snart, alt de södra häraderna af Calmar län — ty det Ur endast 4 härader deraf, som tillhöra Calmar stift, — icke skulle, tillökade med Blekinge, kunna blifva lill arealvidd så stora som Skåne. I afseende på afståndet, så då Carlskrona Ur ungefärliga medelpunkten af Blekinge och derifrån Ur till Calmar icke mer än 9 mil, men till Lund 20 mil, faller det sig klart, att afståndet talar för den föreslagna förändringen. Här Ur anfördt såsom skäl emot förslaget, att det skulle tillskynda presterskapet i Calmar stift materiella fördelar. Hvad stiftsstyrelsen beträffar, kunde lönerna ej blifva ökade, men val besväret blifva förökadt, så att för denna styrelse inga materiella fördelar stodo att vinna. Hvad åter det öfriga presterskapet vidkommer, så faller det sig klart, att om det presterskap, som nu finnes i Blekinge län, lägges till det presterskap som tillhör Calmar stift-, så skola de sammanräknade ej få större fördelar i afseende på befordringsrutten, än det mindre stiftet för när - D e ii i Augusti* var. har, då man beräknar befordringsrätten i förhållande till arealen.
Nöjena der bestodo i dans, musik, jagt samt ridderliga öfningar215. Icke heller från Eriks eller Johans hof omtalas några teaternöjen, med undantag af Eriks ofvan omtalade önskan att hafva ”skouspil i fastlagen.” Men då Sigismund 1594 begifvit sig till Upsala för sin fader Johans begrafning och sin egen kröning, samt under det underhandlingarna med ständerna bedrefvos om undertecknandet af Upsala mötes beslut, lät han fettisdag på slottet uppföra en komedi. Abraham Brahe skrifver derom i sin tidebok: ”Den 11 Febr. Beslutte Rickssens Ständer, at den, som fölle till den papistiska trooen, han skulle bliffua Arfwelöss. Dagen derefter hade Konungen Hertigarna och Hertiginnorna til gäst. Blef tå enen Comedia ageret på slottet”216. Det var vid detta tillfälle, som, enligt ryktet, konungens följeslagare, den påfliga legaten, hade för afsigt att genom en legd mördare döda hertig Carl. Hertigen skall dock straxt efter middagsmåltiden hafva blifvit varnad af en italienare, grefve Hieronymus Strozzi, och aflägsnat sig före skådespelets början217. Hammarsköld berättar, att Rondelitii ”Judas Redivivus” då blifvit spelad; men denna komedi är, som vi längre fram skola visa, författad först 1614218. På annat ställe och med lika litet skäl heter det, att komedien ”Menniskones skapelse och fall” då blifvit spelad219. Werwing och Dalin uppgifva, att Sigismund nämnde dag låtit uppföra en italiensk komedi af en Salvator Fabritz220. Och detta är väl sannolikast. Skådespelarna hafva väl utgjorts af det utländska hoffolket; man vet åtminstone icke, att Sigismund medfört något skådespelarsällskap. — Den andra underrättelsen om dramatiska förlustelser är från följande året och meddelas oss likaledes genom samme Abraham Brahes tidebok. Den lyder: ”1595 d. 3 Martii.