Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Risto, att jag säger det åt dig, men du hade inte bort lemna henne så där. RISTO. Jag ångrade det också strax jag fick höra hvad som hade händt. Men det kan nu mera inte hjelpas. Hvad som är skedt, är skedt. Johanna tog väl mycket illa vid sig öfver det? LEENA-KAJSA. Åh, inte särdeles. Hon yrade redan, när det berättades för henne. Hon fattade det visst knappast riktigt. RISTO. Det var åtminstone väl, det. LEENA-KAJSA. Men öfver väfven var hon i en ryslig ångest. Hon var alldeles förskräckligt rädd för fru Vörsky. RISTO. Ja, väfven, ja. Det var sant, det. Jaså, var hon i en sådan ångest öfver den? Nå, vi hade ju gerna kunnat låta bli att göra det, om man vetat det här. Men kunde hon inte begripa att vi inte sålde, utan bara pantsatte den? Hon var rädd för frun, sa' ni? Ja, jag kan tänka mig det. Johanna var fasligt lättskrämd och ängslades alltid i onödan öfver allt möjligt skräp. Hon var väl mycket ond på mig öfver det? LEENA-KAJSA. Inte så farligt ändå. Hon berömde dig just kort förut. Hon sa' att du ingen enda gång hade slagit eller pryglat henne som så mången annan man gör med sin hustru. RISTO. Sa' hon det? Ja, det är verkligen sant också. Vi lefde ganska bra tillsammans. Det var aldrig någon skarpare tvist emellan oss. LEENA-KAJSA. Det länder dig till heder. Om du har felat litet i andra hänseenden, måste man förlåta dig det. Köttet är svagt, och frestelserna ä' stora. Du behöfver emellertid inte gräma dig öfver att du skulle ha bemött din hustru med hårdhet, piskat eller på annat sätt misshandlat henne, som man här tyvärr så ofta får se och höra. RISTO. Nej, det har jag inte. I det fallet har jag en bra karakter, att jag lägger inte gerna hand på någon. Jaså, Johanna talade också om det innan hon sjuknade? LEENA-KAJSA. Ja, det var en liten stund förut. Sedan, stackare, tycktes hon inte bekymra sig om något annat än sitt barn.
Palmstjerna vill det oaktadt, att löntagarne skola få sina löner ur ränterierne. Detta är ett förhållande, hvars vigtighet jag inser, och som jag helt och hållet biträder. När skatterne utgå endast i penningar, men när persedlar skola bibehållas, så förstår jag icke huru dermed skall tillgå och befarar att det måste föranleda stora omvägar. Hr Lefre'n har vid detta tillfälle åsidosatt all annan än den praktiska åsigten, och synes underkänna farhågor för myntförsämring, men förklarar sig det oaktadt emot ränteförvandlingen i sin helhet. Jag tager mig friheten nämna, att jag kan icke annat än förundra mig öfver, att han blott helt summariskt motsatt sig ränteförvandlingen endast under åberopande af ett exempel af förhållandet med soldatlönerna i Södermanland, hvilka varit bestämda dels i Kronotionde och dels att utgå med vissa daler, som åter blifvit förvandlade i lågt penningevärde. Jag vet icke hvad Hr Lefrén härvid menar. Någon olycka har icke häraf inträffat hvarken för Staten eller för räntegifvare, och delta exempel hör således icke kunna på minsta sätt komma i öfvervägande. Hr Léfren yttrade, att soldalen eljest med rätta skulle hafva haft vissa tunnor säd. Jag förstår icke hvarföre detta med rätta består, och huru det kan yttras, ty jag tror icke att soldaten är skedd den aldra minsta orätt. Detta exempel har blott ådagalagt huru våra skatter hafva blifvit fördyrade i penningevärde, derigenom att man fått bibehålla räntepersedlarne och myntförsämringen har kommit emellan och stegrat beloppet af deras värde. Jag ber eder Mine Hrr, att få åberopa det obarrahertiga förhållandet, och jag tager icke bort en bokstaf ifrån ordet, att de skattdragande jordbrukarne i värt land skola så svårt betungas i missvextår, som nu är förhållandet.
I sednare fallet åter, huru kan väl en Förordning möjligen utgå, en Förordning, hvars innehåll sträcker sig till ett helt fritt folk, huru kan väl den, med bibehållande af aktning för detsamma, emanera, utan någon princip? Nu återstår mig endast, att hos Högvälborne Herr Grefven och LandlMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln anhålla, att detta mitt anförande måtte med de öfriga Stånden communiceras, samt proposition om återremiss mig beviljas. Friherre Toll, Gustaf Philip: Då under discussionen till min förundran blifvit yttradt, att Rikets Penninge-väsende icke Den 3o Mars f. m. kunde anses stå i sammanhang med Frågan, om Bevillningsgrunderne, anhåller jag blott få besvara detta anförande dermed, att all bevillning utgårj erlägges och indrifves, contant\ — Jag anser den rubbning i euskilta och allmänna säkerheten, som vållas af Statsmagternas mellankomst hvart 5:te Ar, då nya behof fyllas genom ökade contanta skattebidrag, i sakernas närvarande skick ensamt verka Näringarnes obestånd och vanmagt, mera tryckande än sjelfva skattebördorne och deras ojemna fördelning. Den Näringsgren, som mäst deraf beror, är visserligen jordbruket; och erfarenheten besannar tillräckligt, huru myntförändring och varuprisernes deraf följande omvexling i betydlig mån ingripit till och med uti helgden af ägande-rätt; ty om den, som för 20 år sedan emottog fädersjord och derefter fullgjort sine förbindelser, att till syskon och anförvandter contant utbetala Jeller af egendomens värde, nu, i följd af skyldigheten att skaffa penningarne, äfven måste förlora sin egen andel, visar sig åtminstone för mig ett beklagansvärd! ingrepp uti sjelfva minskningen af det värde samma Egendom ägde vid emoltagandet, hvilken minskning åter har sin grund uti myntvärdets föränderlighet.
anser Utskottet lagstiftarens mellankomst af nöden för undanrödjande af dessa, till osäkerhet ledande, skiljaktiga åsigter; och får Utskottet för sådant ändamål vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte för deras del besluta utfärdandet af en förklaring af innehåll: att Kongl. Brefven den 1 April ljjd och den 2.5 Januari 1782, böra, i öfverensstämmelse med deråt i Kongl. Brefvet den 21 Juni 182.0 gifne tolk - 37 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 35. ning, sä förstås, att det i samma Kong]. Bref bestämda fästningsstraff för andra eder tredje resan föröfvadt inbrott i afsigt att stjäla skall ådömas, tillika med det i öfrigt i lag för berörde brott stadgade ansvar, antingen något vid inbrotten tillgripits eller ej. Stockholm den 11 November 1844. Ank. till Exp. Utsk. den 12 Nov. kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion, angående förklaring af 18 Cap. Ärfda-Balken. Uti ett hos Högl. Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial, har Ilerr Cederschjöld, R. T., anfört, att ehuru knappast något af lagens stadganden e"- de större inflyselse på medborgares rättigheter i allmänhet, än de, som bestämma sättet, huru med död mans vilja förfaras bör, hade troligtvis icke några lagbud bldvit så ofta på olika sätt tillämpade, som dessa, hvilka igenfunnos i 18 °Cap. Ärfda-Balken, som bland annat, innehåller uti 1 §: ”Hvar, som något testamente fått häfver, vare skyldig att i staden inom sex månader och å landet sist å det ting, som infaller näst efter sex månader, sedan han gifvarens död och testamentet veta fick, det inför domaren att uppvisa, och gifva in tillika en rigtig afskrift, som arfvingarne tillställas skall. Häfver han det ej i handom, läte då Rätten' veta, att testamente till honom gjordt är. Försummar han detta utan laga förfall, vare testamentet ogildt ; uti 3:dje §:
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, få Utskotten vördsamt till Rikets Ständer hemställa, att berörde förslag icke måtte i vidsträcktare män bifallas, än att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, dels att ett på vetenskapliga grunder bygdt, efter olika orters be skaffenhet lämpadt skogshushållningssätt må lill införande påbjudas icke allenast å de under kronans omedelbara disposition ännu varande skogar, utan äfven å alla till civiloch militairesamt ecklesiastikstaten hörande boställens skogar; äfvensom att boställsinnehafvare måtte tillförbindas, att, i enlighet med dem af jägeri betjeningen meddelade föreskrifter, vårda boställets skog, mot rättighet för boställshafvaren att af de årliga afverkningarne å densamma föryttra hvad som öfver stiger boställets behof af skogsfång; dels ock att sådane samfälda enskilda skogar, som emellan delegarne förblifva oskiftade, må ställas under tillsyn af jägeribetjeningen tillika med af delegarne dertill utsedde ombud, på det alt jemväl dessa skogar må blifva efter ett rationelt hushållningssätt vårdade. En motionär, Riksdags-fullmäktigen Carl
Under sådane förhållandenär förhoppningen svag, att, genom vädjandet till de-t 54 Den i December. beräknande förståndet allena, den nödiga rättelsen må kunna beredas. Den kraft, som ligger i rättskänslan måste sättas i anspråk. Denna kraft åligger, att böja viljan, och hederskänslan tillhör det, att fatta beslutet. Så mine Herrar! har det sväfvat för mig, att denna, för folkets rätt och bästa, och för Rikets Ständers ära och anseende lika vigtiga fråga borde behandlas. Ledd af denna min aning har jag inskränkt mina bemödanden till blott förberedande åtgärder. Jag har i Bankens häfder samlat hvad jag ansett behöfligt, på det en och hvar måtte kunna derom öfvertyga sig, att det tillstånd, som varit och som är, icke bör få räcka längre. Jag har samlat uppgifter om Bankrörelsen i andra länder, på det en och hvar må kunna finna att man, för att göra väl, måste göra mera, än blott återgå till Bankens så kallade ursprungliga skick. Byggande milt hopp om ett lyckligt resultat, hufvudsakligast på de beslutandes hederskänsla, har jag trott att tid borde lemnäs dem, att hos sig utbilda enahanda öfvertygelse. En allmännare stämning för saken har jag förväntat ytterligare skola derigenom befordras, att Kongl. Maj:t uti Nådig skrifvelse uppmanat Rikets Ständer att vara betänkte på Myntvärdets upprätt - Den i December. 55 hållande; jag liar förestält mig, alt BancoUtskoltet deraf skulle hämta anledning, alt snart till Rikets Ständer inkomma med förslag till hufvudgrunderne för en blifvande difinitiv reglering. Det är denna sakens gång, som jag ej velat rubba genom framläggandet af mine individuella åsigter. Men en medlem af Riddarhuset, med lika anspråk som jag, att bedömma, huru det mål, som vi gemensamt eftersträfva, säkrast må kunna uppnås, har funnit en annan väg böra öppnas. Jag beklagar, om denna väg kommer att leda oss in på samma stridsfält, på hvilket man, under de förra Riksdagarne, förspillt krafter och lid. Men signalen till striden är gifven; ehuru ogerna, måste jag deltaga deri.
St. behagat gilla, hvaruti i und. erbjudes K. M:t: ” samt utfodring in natura för i5o Den 11 Mars c. m. *’hästar, hvilken, jemte utfodring för g drabanthästar upp”tuges tillhopa på förslag till Hr Wernstedt, Joli. Otto: T)å det nu blifvit anfördt, att fourage-anslaget för Ii. M. Konungens hofstall skulle vara af passevolance-natur; får jag vid tnin förevar, motion göra det tillägg, att H. StatsTJtsk. måtte undersöka förhållandet härutinnan, och detsamma till R. St. uppgifva. Jag hyser emedlertid den öfvertygelse, att R. St., vid fourage-anslagets bestämmande, afsett, att fouragepersedlarna, som med stora uppoffringar, så för Staten som den enskilda, anskaffas, böra utfodras, ej försäljas; och som dylik försäljning hvartenda år, under loppet af mänga år, ägt rum, kan jag ej finna annat, än att anslaget är större än som vederbör, och således bör nedsättas till hvad behofvet klafver. Åtminstone bpr all försäljning af dylika in natura utgående persedlar upphöra. Hvad hästars bortovaro i Norrige beträffar, då motsvarande besparing af fourage vid K. hofstallet uppkommit, så har sådant inträffat blott 2 å 3 gångor eller år. Fouragepersediarna hafva försålts så dessa som öfriga år. I afseende på räkenskapernas granskning, så hemtar jag stöd för min derom gjorda framställning af hvad R. St:s sednast församlade revisorer i sådant hänseende anfört. Remitterades till StatsUtskottet. Ilr Wernstedt anhöll, alt hans nu remitterade motion måtte få communiceras med de öfriga Stånden, i hvilket ändamål han till prot. aflemnat erforderliga exemplar. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R, o. Åd. tillät, att Hr Wernstedts nu remitterade motion finge med de öfriga RiksSt:n communiceras.
F. I sammanhang med Banquens egenteliga Låne-Rörelse, mot Pant, Ilypotheh eller särskilda Förbindelser; 1:0 Om oinskränkt rättighet till beläning af de hittills lånbara Guldoch Silfver-panter, med förhöjning från 4o sk. till 1 R:dr Banco-Sedlar i belänings-beloppet för ett lod Controlleradt Verk-Silfver, samt medgifven tillåtelse, att, inom Sex månader från förfallodagen, igenlösa förfallne panter; jemnlikt Vår, under förliden gårdag, ailåtna underdåniga Skrifvelse. 2:0 Om oinskränkt rättighet, att, på förr vanligt sätt, beläna Läne-Banco-Sedlar till Nittio Nio Procent af Capital-beloppet. 3:o Om beläning af Jern och andre hittills lånbare exportable effecter, enligt förut stadgade grunder; med den förändring, alt utlåning, hela året igenom, får ega rum, och skall besörjas, ej allenast vid Banquen i Stockholm, utan äfven vid det blifvande Låne-Contoiret i Götheborg, enligt derom meddeldta särskildta Stadganden. 76 4:o Om liqvidations-grunderna lör de lånebiträden, hvilka, enligt Våra vid föregående Riksmöten tagna beslut, blifvit från Banquen medgifne och anordnade till åtskilliga Städer och Orter, lör anmäldta särskildta locala behof. 5:o Om grunderna och villkoren för Banquens utlåning på Fasta Egendomar; för hvilken utlåning, utom inbetalningar å Fastighetsoch Odlings-Lån, ett nytt anslag af 1,200,000 R:dr för fem år kommer, att användas; enligt Vår i detta ämne allåtna underdåniga Skrifvelse af denna dag. 6:0 Om grunderna och villkoren för Banquens utlåning till odlingar m, m., dertill en Circulations-Summa af 5oo,ooo R:dr är bestämd, sedan Summan af nu varande Odlings-Lån efter hand blifvit till nyssnämnde belopp nedsatt;, jemnlikt hvad Vår underdåniga Skrifvelse af förliden gårdag härom innefattar; samt 7:0
Den 8 Mars e. ni. 87 Grefve von Fersen: Sedan den af mig yrkade inbjudning blifvit begärd på bordet, anhåller jag vördsammast, att densamma måtte, så fort möjligt är, i anseende till Riksdagens nära slut, blifva föredragen. Företogs till pröfning RiddarhusUtskottets, den 12 sistlidne Januarii afgifne och den 34 derpåföljde Februarii på bordet lagde, Memorial med svar på återremissen angående de reglerrientariske föreskrifterne i afseende å införandet af Offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar. Grefve Frölich, David: Jag anhåller få framställa till Ridderskapet och Adeln, om icke lämpligaste sättet är att en punkt i sender uppläses, och att discussionen saint derpå beslutet få följa utan att fortgå med uppläsning af hela Memorialet, Yi sluppe då att läsa upp det 3 gånger. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken liemslälde» örn Ridderskapet och Adeln önskade att detta Memorial malte punktevis föredragas. Ropades JA, i:sta punkten, Grefve Frölich: Emot den nu uppläste punkten har jag ej annat att erinra, än att jag ej anser riktigt att bestämma antalet af biljetter till tidningsredactörer till antalet 5. t 88 Den 8 Mars e. m. Det skulle uppstå svårigheter att bestämma, hvilka de skulle vara, som skulle åtnjuta biljetter. Det skulle föranleda tili ledsamma och onyttiga disscussioner om man gjorde en sådan distinction. Jag skulle föreslå, att hvarje tidningsredaction får en biljett. De lära ej kunna blifva till antalet så många, att de kunna borttaga rummet, och jag tror, att det i alla fall borde vara de, som i främsta rummet borde hafva inträde. Grefve Gyldenstolpe Anton Gabriel: Hvad frågan om tidningsredactörer beträffar, medgifver jag, alt det kan uppstå svårigheter att bestämma, hvilka de 5 skulle vara. Jag hade önskat, att det kommit att slå, sådana som referera Ridderskapets och Adelns öfverlägga ingar. Dessa anser jag borde vara berättigade lill biljetter. Men Utskottet ansåg det ej böra sättas i fråga.
Alla dasammans, man kommer att tala om den vackra merna biföllo, men just som man satt sig i gång naturen vid X. och det gamla slottet där invid för att nå detta mål, möter fru Freden en af insjön, och så framställer plötsligt sällskapets sina forna skolkamrater, som med sin man hade tillfälliga värd, direktör Freden, förslaget att man slagit sig ned i X. för sommaren samt nu bjöd följande dag, samt och synnerligen, skall förefru Lavinia att » titta in », och i ett nu var äfven taga en färd dit med ett tidigt morgontåg och hon borta. Nu höll ett oväder på att bryta löst återvända hem på aftonen. Han understödjes öfver fröken Elvira, men så kom » unge konsuln », lifligt af sin hustru, fru Lavinia, samt dottern, skickad af direktören, för att hämta damerna. fröken Elvira, och hennes beundrare, unge konsul Herrarne voro redan samlade på hotellet; nytt Pettersson, och då värden räknat ut kostnaden dröjsmål för att invänta fru Lavinia. Klockan ligt männen nn hade inom sitt Iduns fridlysta område, på att kvinnorna ock borde äga ett förbund. Som beslut och handling hos kvinnan följa snabbt, blef ett förbund snart stiftadt. Stadgarne lånades från männens Idun, och denna dess eontrepart fick namn Nya Idun, ett väsen mera generelt än preciseradt. Första gången Nya Idun sammanträdde afhandlades den evigt kvinnliga frågan — kläderna! Nya Idun gör ej anspråk på att inom sin krets dryfta de viktiga, djupa frågorna, som beröra kvinnans ställning, men den sluter i sin krets dem, som äga och ägna sig åt espritens och skönhetens värden, och som veta, att icke blott bröd, men äfven vin behöfves på lifvets bord. Talarinnan trodde ock, att det var solidare saker som afhandlades inom kvinnornas Idun än männens; dock ingen kvinna har blickat in i det manliga, ingen man i det kvinnliga. (Applåder.) Orel ocl [af f al.
År 181 3 uti Petersburg hade jag vunnit särskildt tillstånd ptt bese Ryska bankens inrättningar. Hvad som jemte den förträffliga fabricationen af papperet mest ådrog sig min uppmärksamhet var en tryckmachin af metall, hvars inre valsar voro inrättade att på en gång förrätta följande: i:o trycka sedeln på en gång å papperets båda sidor, tå att förfalskning blef än mera omöjlig; 2:0 utan särskildt behöflig manipulation och uti orubbadt fortfarande succession sjelfmant ombyta åra-, månads-, och dagatalet, numerera sedeln med successivt ombyte icke allenast af nummer, utan jemväl af serier, och 3:o trycka de tre Bankdirectörernas namn efter ett fac »imile af deras underskrifter. Förtjensten af denna machin är dessutom att innebära den säkraste af alla controller emot allt möjligt missbruk, då i:o ingen dupplett-sedel kan utkomma, alldenstund machinen icke kan, utan ett arbete, hvars långvarighet icke kunde döljas, någonsin uppehållas uti omvexlingen af den successiva numerering, valsarna måste gifva; 2:0 machinen, som står fästad uti rummet, der fabricationen förehafves, är infattad uti en capsel af metall, sora tillika med drifhjulet läses, hvarje gång fabricationen slutas, med sa kallade lås å la Regnier, hvilka icke kunna öppnas af annan man än den, sorn känner claven; 3;o att den sista utpreglade nummern under dess serie, datum <3tc. antecknas uti dagens protocoll, först af de bankdirectörer, hvilka det åligger att öfvervara aftryckningen, hvadan, om en annan nummer möjligen kunde utkomma, än den näst i ordningen varande efter sista dagens prot., det bedrägliga missbrukandet af machinen genast blefve upptäckt, — ett missbruk, så mycket svårare att tänka sig, som rummet, der tryckningen förehafves och machinen är uppsatt, är stäldt under bevakning af en militärpost.
För behofvet af densamma har jag att åberopa ett fall inom Malmöhus län, hvarest jag m. fl. jordägare anhöllo hos K. bef:de om en sammankomst för att få bestämd någon annan tid af året än sommaren för väglagningen, men K. befide kunde icke åstadkomma någon förändring i tiden, utan vägsynerne fortgå nu likasom förut under sommaren och väglagningen verkställes några dagar förut, hvarigenom vägarne alltid äro dåliga, det hvar och en, som mäste färdas dem, nogsamt får erfara. Jag anhåller om bifall till betänk. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag har icke såsom Frih. Raab, tillfredsställelsen att kunna förena mig med Frih. Cederström, emedan erfarenheten visat, att der vägarne lagas om sommaren, de alltid äro dåliga. Jag anser det vara lydligt, Den 29 Mars. 401 ligt, att vägarnes lagning icke ensamt bör bero af väghållningsskyldige, såsom Frih. Raab föreslagit, enär sådant måhända skulle föranleda lill vägarnes försämrande. Den nuvar. väglagningen under sommaren är grundad på kamm.-collegii kungörelse af d. 4 Augusti 1818, der det stadgas, alt väglagningen skall verkställas om våren, men synerne först under sommaren; det oaktadt, vet man, att vägarnes grusning företages öfver allt några dagar före vägsynerne. Emot vägarnes bättrande under hösltiden har man invändt, att gruset nedköres och att man under våren sedan har dåliga vägar. Skulle väglagningen likväl nu enligt kamm.-collegii kungörelse verkställas, så inträffar hvad jag förut nämnt, att väglagningen icke företages förr än under sommaren och man får derigenom dåliga vägar under både sommaren och vintren. Detta har föranledt Utsk. att tillstyrka bifall till den ifrågavar. motionen. En värd talare har, med afseende på de olika klimat, som råda i vårt långsträckta land, önskat, alt tiden för vägarnes lagning måtte blifva olika för hvarje provins. Utsk. har icke kunnat inkomma med ett dylikt förslag, utan Utsk. har sökt att föreslå en tid, som vore lämplig för alla de särskilda provinserne.
Skrifvelse N:o ill. c) Anvisningen skall med först afgående post adviseras det verk, hvarå den är siälld, nied skyldighet derjemte för Låne-kontoren, att öfver deni emellan utfärdade an visningar samtidigt insända advis till Rikets Ständers Bank. d) Öfver denna rörelse i sin helhet föres i Rikets Ständers Bank sammanfattad och fortgående räkenskap. e) De penningar, sorn för ifrågavarande ändamål insättas i Rikets Ständers Bank och derunder lydande Låne-konlor, få icke, under något vilkor, i laneelier kreditiv rörelse användas. f) Om, vid någotdera Låne-kontoret, det insatta beloppet uppgår lill större summa, än sorn erfordras för infriande af de å kontoret utställda invisningar, åligge det Fullmäktige alt sådana medel derifrån lill Rikets Ständers Bank infordra; med Fullmäktige leuinad rätt att kunna, der så nödigt anses, tillåta vederbörande Låne-kontors Direktion att, vid afsändning af Rikets Ständers Banks sedlar, desamma makulera genom derå med trycksvärta anbragta ord: ”inlöst vid Låne-kontoret i N. N." g) Derest å någotdera af Låne-kontoren anvisningar varda utställda till belopp, öfversligande det, hvartill de hos Låne-kontor gjorda insättningar uppgå, så ega Lånekontoren att, för liqvidens verkställande, utgifva assignalioner å Rikets Ständers Bank; gällande härvid till efterrättelse hvad som i afseende på Låne-kontorens assignering i öfrigt är eller varder stadgadt. h) 1 händelse de i Rikets Ständers Bank insalta medel skulle, vid något tillfälle, vara otillräckliga för infriandet af antingen de i Banken utställda anvisningar eller de af Låne-kontoren utfärdade assignalioner, må Fullmäktige, genom anordning å Låne-afdelningen, begagna förskott, hvilket genast, då tillgången sådant medgifver, till Låne-afdelningen återbetalas.