Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
General-Assistance-Contoret begagnade egendom, emot den, Stockholms stad tillhöriga, så kallade Hessensteinska egendomen, lades till handlmgarne; N:o 3^8, rörande verkställd omröstning i åtskilliga punkter, angående de extra anslagen, lades till handlingarne; och N:o 379, rörande verkställd omröstning, i fråga om bestämmande af arfvode för Stats-Commissarien Tauvon, lades till handlingarne. S. D. Föredrogs å nyo Statsoch Oeconomie-Utskottens på bordet hvilande Betänkande, N:o 48, i anledning af väckt motion, om ro teringen i Skåne: återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar. Den 32 Dec. 1834- Från Hö glo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos å nyo och lades tili handlingarne Stats-Utskottels Bi/t. till R. S. Prot. 1834 9 Sami. 2:dra Bandet 9 2tära Häftet, 66 Troi. IJidri d. 22 Dec. 1834 den 20 dennes på bordel Ingele Utlåtanden.* N:o 36g, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 3o/[, i fråga oin reserv-förrådens an? vändande till Bevärings-manskapets Beklädande; och N:o 3j5, med berättelse, i afseende på ni by te t af den för f. d. General-Assistance-Contoret begagnade egendom, emot den, Stockholms stad tillhörige, så kallade Hessensteinska egendomen. S. D. Å nyo föredrogos och bi fö] los Stats-Utskottets den 20 dennes på bordet lagde Memorial och Utlåtanden: N;.o 365, angående resultatet af Stats-regleringen, samt om några stadganden, att intagas i Reglementet för|Riksgälds-Contorets Fullmägtige; W:o 368, i anledning af väckt motion, om uppgifts meddelande öfver hvad som utgått till Beväringsmanskapets beklädnad, alltsedan år 1814 ?
Det är således ostridigt, att i händelse R. o. Ad. nu fattar beslut att sätta detta mål främst på föredraga.listan för nästa plenum, så måste det ske under det förbehåll, att de punkter, der R. o. Adis beslut kan oell måste komma att modifieras efter de beslut, som MedStånden fatta, måste utbrytas och anses hvilande intill dess prot.utdr. ifrån de öfriga Stånden hafva ankommit. Om dessa prot.utdr. inkommit, så är då intet hinder för discussionens fortsättande, men äro de ej inkomna, så kan R. o. Ad. icke lätteligen falla något beslut häruti. Frih. Cederström: För ruin del aktar jag ej nödigt att analysera de afsigter, sorn kunna ligga till grund för Gr. Frölichs och de med honom instämmande ledamöters yrhande, att man skall fatta beslut om detta betänk., innan man ännu vet hvad de öfriga Slånden svarat på de framställningar, sorn blifvit gjorda till dem. Dessa afsigter äro så genomskinliga, att de ej behöfva någon analyse, men Yn ledamot har här påstått det enda grundlagsenliga vara, att låta frågan hvila lill nästa plenum. Honom får jag erinra, att 47 §:n Riksd.Ordn. innehåller följande: ’’Uti plena förediages först de för RiksSt:n gemensamma ärendena och sedermera hvarje Stånds enskildta, alla i den ordning de, hvart slag för sig, inkommit, så framt ej Stånden der16 U. 9 66 Dcn 4 Nbvcmlier f. m. om annorlunda f ö io r d n n.,J Som '•abbes Sländön äga att annorlunda derom (Örurdmt, oell det nr kl.ui alt Slån-, den vilja förordna derom i fö n fl.enlig ordning, sa altman ej t förväg kommer lill bedu!, sorn silida emot MadSlåndens; så förnyar jag min begäran, ali 11, o. Ad. innllr uppskjuta sitt beslut i frågan, inlili dess prot.utdr. ölvei de andra Ståndens beslul kommer R. o. Ad. tillhanda.
Jag måste motsäga detta. Jag har ej sällan sett Ministeren förlora voteringar i ämnen, för hvilka den hade högligen interesserat sig. För min enskilda del har jag bevistat många riksdagar, men aldrig rönt ringaste försök af Ministeren att bestämma mitt votum. Jag skulle derföre vilja veta, om de värda ledamöter, hvilka så bestämdt uppgifvit nämnde förhållande, hafva talat af egen erfarenhet. Hafva de det, och i sådant fall gifvit vika för frestelsen, så beklagar jag dem, men skulle likväl ej kunna anse äfven ett sådant bevis fullgiltigt, emedan andra ju kunde vara starkare än de. Hafva de åter motstått frestelsen, så borde de väf tilltro andra att kunna göra så med. Hafva de deremot icke talat af egen erfarenhet, så vilja de väl i alla fall icke medgifva, att de sjelfva äro fala, och böra derföre vara blygsamma nog för att tro äfven andra mägtiga af samma dygd. Slutligen har man sagt: ”att Riddarhuset är för tal”r i k t och borde genom val minskas till i oo ledarn ö - Den i3 Octo ber f m. ”mötet', emedan Ståndet skulle genom sjelfva fåtalig h e t e n komma att vinna i sjelf ständig het, i "samma mån nppmärksamheten då mera vore fästad på hvarje individ.” Detta är ett misstag af för stor vigt, för att kunna lemnäs oanmärkt. Om corruption är möjlig, mäste den vara desto lättare, ju mindre antal man hehöfver vinna. Om R. o. Ad. genom val minskades till too, behöfde blott 5i vinnas för att försäkra sig om majoriteten. Flera bland dessa skulle ti-oligen votera med Ministeren af öfvertygelse, och många tilläfventyrs kunna vinnas genom hofgunst, smicker och löften, samt den lilla i'esten uppvägas med obetydliga redbara uppoffringar, allt detta, så framt det eljest verkligen är så lätt att corrumpera, som man velat förespegla ess. När dessutom förminskningen skulle ske genom val, linge Ministeren ett ypperligt tillfälle att genom deras ledning bilda Riddarhuset efter eget godtfinnande. — Att fåtaligheten utsatte individerna mera för uppmärksamheten, är ganska sannt.
Denna erfarenhet har jag haft många gånger, då det gällt att utjämna ledsamma följder af andra personers ordknapphet; nu visas det mig af » Elmas » rop om hjälp, för att öfvertyga » Ave », hur jag själf felat genom att ur den af henne anförda meningen utesluta ett ord, hvilket jag, när jag skref ifrågavarande artikel måste ha förutsatt, att alla mina läsarinnor kunnat tänka sig till. För denna min förseelse anhåller jag ödmjukt om tillgift, i det jag tillika förklarar såväl min mening i omskrifna sak som orsaken, hvarför jag ej varit omständligare i min motivering, Hvarje kvinna, som åtager sig ett arbete af den art, att det lika bra lämpar sig för mannen som för henne, gör orätt emot hela samhället, ja, hon kränker indirekt, medelbart sedelagen. Detta kan ju också omskrifvas: Den, som ej med ord och handling arbetar mot en eller flere rådande oseder, han, eller hon, bidrager till att osederna främjas och utbredas. Så menade jag. Nu erkänner jag, att det varit min skyldighet att gifva skäl.för detta påstående; men då Idun är en tidning, hvilken på samma gång den läses af mogna människor, helt säkert äfven utgör en kärkommen läsning för mindre utvecklade själar, gäller det att, så vidt ske kan, undvika vissa detaljer af lifvets skuggsidor. Detta var ett af skälen till min ordknapphet i anförda punkt; det andra var min uppfattning af den betydelsefulla rörelse, som, ensidigt nog, fått namn af » kvinnofrågan », hvilken för mig är något ännu mera och större än blott en kamp mot mannen för våra rättigheter. Jag ser nämligen i denna vidtomfattande rörelse en sträfvan framåt och uppåt till renare sedlighet och klarare upplysning för båda könen samt däraf, som nödvändig följd, mänskligare lifsvilkor för kvinnan som för mannen. Sedelagen, fattad i högre, i kristlig mening, innehåller j u ej blott: Du skall icke göra ondt, utan den bjuder tillika, att människan skall aktivt ingripa för att främja det goda. Det är ju en känd sorglig sak, att ynglingen och mannen saklöst mena sig kunna bryta mot detta » du skall icke » och därigenom skapat åt sitt kön en undantagsparagraf till fördärf för hela mänskligheten.
M:t rätt att inkalla utländske läkare, och denna rätt lärer väl K. M:t begagna, om det af Utsk:t presumerade behof af läkare i händelse af krig inträffar. Hvad Norge beträffar, är förhållandet annorlunda. Jag anser Norge nemi. ej som något främmande land; Svensken bör söka närma sig Norrmännen i alla möjliga rigtningar; jag tror derför att Sverige bör erbjuda Norge nu ifrågav:de broderliga likställighet, ehuru jag ej kan neka att likartad svårighet som nyss nämnts vid bedömmandet af de lika kunskapsmåtten i de båda länderna, här äfven eger rum. En öfverenskommelse måste således först försiggå för ordnandet af fordringarna för hvarje yrkes-examen, för bestämmandet af hvilka lärokurser skola genomgås, för pensa, för examina o. s. v.; svårigheter, väl ej oöfvervinnerliga, dock betydliga nog. Utsk:t har i sitt förslag till skrifvelse, efter uppräknandet af åtskilliga yrken, tillagt orden »m. fl.» Enligt min åsigt är detta uttryck ej nog bestämdt, och bör man i stället införa de tre yrken, som kunna komma ytterligare i fråga, nemi. tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmorskans. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag hemställa, att R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:ts förslag till skrifvelse, med den förändrade lydelse, som jag härmed tager mig friheten föreslå, nemi.: Att R. St:r må hos K. M:t i underd. anhålla, att K. M:t täcktes vidtaga sådan åtgärd, att den kompe - Den 31 Januari e. rn. tens, som till utöfning af vissa yrken, såsom läkarens, veterinärläkarens, apothekarens, tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmoskans, der yrkes-examen är i lag föreskrifven, blifvit vunnen i Norge, äfven må tillgodonjutas i Sverige, så vida samma rätt äfven i Norge tillerkännes Svensk undersåte samt såvida i de särskilda rikena kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika. Gr. Björnstjerna:
Upplåning från Spar-Bankerne får ske i Stockholm, i Götheborg och i Malmö, allt efter de District, soia för hvarldera Låne-Contoret äro anvisade. Upplånade medel från Spar-Bankerne ingå och användas *ti Banco-l)iscontens och Låne-Con lorens vanliga rörelse. Province-Låne-Contoren återbetala de upplånude medlen i dea mon de efter föregången uppsägning förfalla, samt advisera derom Låne-Banken, som då genast låter insätta beloppet å hvarje LåneContors Vexel-Banco-räkning, på sätt, och med enahanda vilkor, som angående Jern-belåningen uti Götheborg år 1823 blifvit stadgadt. Å invisningar, som af någotdera Låne-Contoret i sådant afseende utställas, skall vara underlecknadt: N. N. Af denna fond rafi ingen såsom låntagare på samma gång innehafva större belopp, än sammanräknadt 6000 R:dr; och må, derest de ofvan i §. omnämnde medel kunna öfverflyttas till Cassa-Creditiv åt Hypolheks-Föreningar, på Banco-Slyrelsens ompröfvande bero, alt, i mon al fondens användande i sistnämnde låneväg, derefter för nya lån, som från Discont-Vei ken utlemnas, nedsätta det högsta belopp, hvarföre någon såsom låntagare får häfta, först lill 5ooo R:dr, och ytterligare lill 4000 R:dr. Såsom Borgesman får hädanefter som hittills icke någon uti denna fond sammanräknadt häfta för mer än 6000 R:dr. Blifvande alltså det högsta betalnings-ansvar, någon får ikläda sig till denna låne-fond, tillhopa beräknad för samtlige Cont®- ren, för det närvarande 12,000 R:dr och sedermera i förhållande till den maximi-låne-summa, som Banco-Styrelsen, på sätt ofvan nämnd t är, eger bestämma, fco Lån af denna fond utgifvas ej till mindre belopp, än loo R:dr oeb de derutöfver ej annorlunda än å 1 o-tal R:dr.
Motionen N:o 4, Riksens Höglofbge Ständer meddela Ban~ coFullmägtige den föreskrift att Commissariernei Riksens Ständers Bank emot insättning af hvarje 1 R:dr Specie silfver, låta affölja 2 R dr 32 sk. eller 1 28 skillingar sedelmynt, som coursen för det närvarande ungefärligen utgör. Förmedelst denna åtgärd skulle den, som på Beursen icke kunde få mera än 120 skilling Bancoscdlar för sin växel på Hamburg, häldre indraga silfver för att derföre erhålla 128 skilling genom insättning i Banken Sedelmyntets förbättring skulle förekominas, äfven som olägenheterne af en fixerad Bancosedelstock förmildras; ty en production och afsättning till växte, hvarigenom ett större rörelsecapi tal fordrades och coursen skulle falla; så behöfdeva ruinnehafvaren endast gå till Banken med sin erhållna valuta i klingande mynt, för att få de sedlar, man till inrikes rörelsen behöfde. Bankens credit skall derigenom icke försvagas, utan stärkas, emedan full valuta insattes å 128 skilling för de nya sedlar, hvilka utgifvas, och hvilka följakteligen blifva bättre grundade än de, sorn du finnas. Denna motion torde till BancoUiskottet få remitteras. Om Den 2§ Februarii. $45 Om min egen slutledning icke vilsefört mig hittills, bör realisationen vid detta Riksmöte endast utgöra ett syftemål för Riksens Högföfl. Ständers önskningar och förberedande åtgärder. Vill man nå detta syftemål, så måste förhållandet emellan silfverfonden och dess ideéla representant (Bancosedeln) bibehållas i möjligaste mån orubbadt, om ej förbättras. Silfvertillgången bör alltså hållas sluten intill dess den lika säkert kan bestå i nationens vård såsom löpande mynt, som den nu är nationens skatt i Bankens hvalf. Men, invänder man, en realisation angifves såsom nyttig för näringarne genom beredandet af säkrare varupriser och förtroende enskilde emellan; och' likväl uppskjutes realisationen intill dess att nationalvalmågan inträtt, sorn egenteligen skulle föregå realisationen.
Svea Hof-Rätt, hvarest åtalet anhängiggjordes, den 42 8 November sistnämnda år det Utslag, att emedan Rådstufvu-Rättens Ordförande och Ledamöter, hvilka deltagit i handläggning af ofvanberörda konkursmål, lemnat obestridt, att målen icke i enlighet med konkurslagens föreskrifter blifvit, så snart stämning varit beviljad, emellan Rådstufvu-Rättens Ledamöter till beredning och föredragning lottade, och ej heller, efter skriftvexlingens slut, så snart ske kunnat föredragna, samt utredt vore, att med förhörs anställande i det ena och domars ugifvande i bägge konkurserne längre dröjsmål ägt rum, utan att giltig anledning dertill kunnat visas, Rådstufvu-Rättens Ordförande och Ledamöter, dömdes för det de sålunda felaktigt och försumligt förfarit, att, jemlikt 1 Kapitlet 12 § Rättegångs-Balken, hvar för sig böta Trettio daler silfvermynt med Femton Riksdaler Riksmynt. Efter angifvelse, att hos Rådstufvu-Rätten i Oscarshamn obehörigt dröjsmål ägt runi med afdömandet af ett derstädes anhängiggjordt skuldfordringsmål, har jag funnit mig föranlåten att emot bemälde Rätt förordna åtal. I den förklaring, Rådstufvu-Rättens Ordförande och Ledamöter ingåfvo till Kongl. Götha Hof-Rätt, der åtalet utfördes, tillkännagafs, att hufvudsakligt Utslag i ifrågavarande mål, hvilket den 12 Oktober 1857 blifvit till afgörande öfverlemnadt, vore afkunnadt den 17 November 1858, och anfördes såsom ursäkt för dröjsmålet, att berörda skuldfordringsmål varit af invecklad beskaffenhet samt att Borgmästaren, utom hvilken endast en af Rättens ordinarie Ledamöter deltagit i målet, för hvars handläggning flere andra personer blifvit vid de särskilda rättegångstillfallena kallade att såsom Ledamöter Rätten biträda, varit af en mängd andra angelägna embets-göromål upptagen; hvarjemte Rättens Ordförande yttrade den förmodan att, då ansvaret för all expedition vid Rådstufvu-Rätten honom ålåge, påföljden för dröjsmålet borde drabba honom ensam. Kongl.
— Uti båda, såväl i det fullständiga läroverket som i den högre realskolan är klassernas autal sju; uti båda är undervisningen inom de 5 första klasserna fullkomligt lika; uti båda klyfver sig undervisningen i 3:dje klassen i 2:ne linier, nemi. i den klassiska, som, jemte de öfriga ämnena, äfven omfattar de gamla språken, och uti den reala, från hvilken dessa språk äro uteslutna, och inom hvilken tiden mera användes för bibringandet af den så kallade medborgerliga bildningen; men, och jag kommer nu till skiljaktigheten, vid real-lnroverket fortgår genom de båda högsta, eller 6:te och 7:de klasserna, ensamt den reala linien; den klassiska afklippes deremot, så att de lärjungar, hvilka pä denna linie önska gå längre än till 6:te klassen, måste för sådant ändamål söka det fullständiga läroverket. Af hvad jag nu anfört, torde vara tydligt, att det icke fullständiga läroverket eller realskolan saknar fullständighet blott på den klassiska linien, hvaremot det på den reala är fullkomligt lika fullständigt som det fullständiga läroverket, hvaraf åter synes omedelbarligen följa, att det på denna linie borde ega lika qvalificerade lärare som det sednare läroverket. I annat fall skall det aldrig I 350 l)eii 23 November e. fia. kunna lemna lika goda resultater som detta. En sådan likhet i lärarekrafter mellan de båda skolorna finnes dock icke. Vid hvarje fullständigt Elementar-läroverk bestrides nemligen undervisningen af 1 Hektor, 3 till 7 Lektorer samt 5 till 12 Adjunkter, hvilka sig emellan fördela undervisningen, dock så, att lektorerna i allmänhet läsa i skolans ,2 högsta klasser. Vid högre realskolan deremot bestrides undervisningen af 1 Rektor med 7 Kolleger. Sökande till lektorat skall hafva aflagt fullständiga och godkända prof för promotion inom filosofiska fakulteten vid inländskt universitet, hvaremot sökande till adjunkteller kollega-beställning endast behöfver hafva aflagt godkänd filosofie-kandidat examen. Den förre, eller sökanden till lektors-beställning bör derjemte utgifva och försvara afhandling eller theser i hvart och ett af de ämnen, som till den sökta sysslan höra.
Han berättade mig en dag under ett af sina besök medan han var i Stockholm, att han, dagarna efter sedan ett af hans arbeten blifvit synligt i bokhandeln, knappt vågade sig ut på gatan af fruktan att han på mötande personers ansigten skulle kunna läsa om dessa personer läst hans bok; hade de ett likgiltigt eller kallt uttryck, gick han hem nervöst uppskakad och rof för ett förfärligt lidande. Det är möjligt att ingen enda af dessa mötande ens hört talas om hans bok. Men då var det nästan lika illa. Han frågade mig om jag ej också erfore någon sådan författarefeber. Men jag försäkrade honom att huru rigtigt angenämt det var att bli prisad, klandret, hvaraf jag haft en tillräcklig skörd, dock såsom motvigt gjorde sin nytta. Jag kunde hafva sagt honom att en dansk skriftställare då han var ombetrodd att med text illustrera en viss författarinnas porträtt i en tidning, började sitt förehafvande med den bekännelsen, att han aldrig kunnat göra klart för sig huru ifrågavarande författarinna kommit att erhålla allmänhetens sympatier. I öfrigt innehöll biografien så många origtigheter, att ifall han, i likhet med en engelsk skriftställare, som också skulle i någon tidning ha in en biografi, skickat mig den med förfrågan om någonting fans att ändra, jag skulle blifvit i tillfälle att i det närmaste gifva samma svar, som på den engelska förfrågan, nemligen: »Det ingenting funnes att ändra, emedan knappt ett ord var sant». Men emellertid voro uppgifterna sinsemellan icke alls lika, ty i den engelska artikeln hade man gjort mig den äran att påbörda mig en hel roman, hvaruti jag aldrig haft någon rôle. Född i Stockholm, olyckligt gift med en talentfull musikus, engagerad vid kungliga operan, en man af särdeles lättsinnig karakter, hade jag för att försörja en stor familj, jemte gamla föräldrar, nödgats af djupt behof börja en bana, som dock sedan slagit så lyckligt ut att ... men profvet torde vara nog. Emellertid stannade obehaget ej härvid. Brefvet hade sagt mig att det brådskade mycket med svaret.
Om inrättning af en praktisk Bergs.Schola, p. 1156, LZ88. Om Judarnes handelsfriheter, p. n;8. O>N Hamnen wid kglkcnbceg. p. 1179- Lin Oeconomista Författningars meddelande genom Tid. »ingarne. p. 1161. Om inrättning af Hushälls-Nämnder; med Bilagor, p. 1162. Om inskränkning i närings-idkares rätt att biwista Marknader. p. ii 86. Om semnare fördelning af inqbarkerings-styldigheken emellan Staderne och Landet, p. 14^4. Om serskildt Landshöfdinge säte i Bohus Län. p. 14;^- Om tillhandahällande ät Kronan af Säd och Foder mot betalning, p. i4Z7> O>n upplifwande afFörfattningarnc rörande enstiftens anställande. p. 1442. Om Fyrbäkar pä Holmön »std Qwarken och ä Östergarns holmen wid Gottland, p. ,444. Om en jemn fördelning emellan Stamoch Strö-Rotar af skyldigheten att underhälla Soldat, p. 1446. Lin Saltpetter-tillwerkningen i Riket. p. 1477, 1822, 2219. Om rättighet för Gottlands Jnnewänare, att med däckade Fartyg fä utföra egne produkter till Swensta Städer, och att äfwen dermed idka Stlömmingsftste. p. 1577. Om öfwerseende af Jagt.Förfaktningarnep. >578- Om mede! kill Folkets och Landets förbättring, p. i;8i Om Spannemäls Magasiners inrättning pä Gottland, p. Om utwägar till Fabrigucrnes upphjelpande, samt förekommande af Lurendrägeri och Tullförstiillning; med Kikagor. p. 1585. Om Landtmätare-arfwodet; med Bilaga, p. 1829.
Men i ett Land, der, för att kunna föda sig med sina händers arbete, man nödgas söka 1lerås samtycke , hvilka med samina slags arbete föda sig; der man ej försälja sin Vara, åt den som anmäler sig vara i behof deraf, utan åt privilegierade köpare eller mellanhandlare; der Näringarne äro satte i vilkoriiga beroenden utaf hvarandra; der den enas verksamhet grundar sig på rättigheten, att hindra en annan uti sin verksamhet; der den Näringsidkaren, hvilken, vidgande kretsen för sin verksamhet, också naturligtvis måste låta sin apparenta eller så kallade synbara förmögenhet synas större, betalar Bevillning för den, hvilken, med sin så kallade osynbara förmögenhet, på ett för de kortsynte osynbart sätt, deltager i den vidgade Näringens vinst; fins der, frågar jag, hvad som kan muntra och mana till flit; eller om flit,' såsom produet af fordna gynsammare förhållanden, redan skulle hafva varit i daning, kan den bibehållas? I ett Land, der idoghetskrafterne, innom *66 Den 75 April. de hufvudsakligaste Närings-grenarne, äro ställde under förmynderskap; der man t. ex. ej får blåsa större qvantum Tackjern eller smida större qvantum Stångjern, än Förmyndaren behagat tillåta; der man ej får lika successivt öka sin Production, som behållna vinsten på första Productionen erbjuder medlen dertill; der man till ex. ej får öka sitt jordområde i den mohn, som den enås förmåga och den andras behof dertill föranleda', utan i det förhållande blott som Förmyndarens Bokhålleriordning det medgifver; der således besparingame icke i den mohn som de göras, och på den en gång beträdda idoghetsbanan kunna göras frugtbaraj der man således, för att kunna till ytterligare förkofran använda sina besparingar, måste skuldsätta sig, eller också för att få ihop den summa, under hvilken ingen ny hemmansdel kan förverfvas, måste emedlertid nedlägga den i den Nationella Cassa-kistan, med vada att återlå den till hälften försämrad; fins der hvad sorn karn mana till sparsamhet?
Detta är visserligen en fördel för landet i sin helhet; men ingalunda för staden Lund. Ur Upsala stads enskilda synpunkt är det således mest fördelaktigt att jernvägen der slutas. Från hufvudstadens synpunkt åter är det ju naturligt, att då jernvägarne skapa ökad trafik och åstadkomma större Den tl Maj f. m. produktion samt dermed sammanhängande större välmåga, sä skola 2 hanor norrut för dess handelsförhållanden vara vida fördelaktigare än en bana. Det torde äfven vara gifvet, att provinsernas, Westmanland och Dalarne, intressen skola genom en sådan banornas riktning blifva långt mer iakttagna än annars blir händelsen. Den spanmål, hvilken Dalarne nu hemtar från Westmanland, måste nemi. f. n. föras antingen på axel eller släde. För Dalarne måste det obestridligen vara al den största vigt att vägen till hufvudstaden går uti så rak riktning som möjligt. Från det allmännas, det vill säga statens synpunkt, hvilken väl i främsta rummet måste tagas i betraktande, måste man ock, ifall man betänker hvad som för vårt försvar är nödvändigt, gifva företräde åt det af mig framställda förslag. Stockholm ligger nemi. på en högst farlig punkt i militäriskt hänseende, — en punkt, på hvilken man ganska lätt kan blifva anfallen, — ty sedan deri fiendtliga flottan framträngt till Södertelge eller någon annan punkt i grannskapet, och landsatt en armée, är förbindelsen på vestra stambanan afskuren; och om en annan fiendtlig styrka blifvit herre öfver den lätt nog tillgängliga banan öster om Sigtunafjärrien, kan man utan svårighet finna, huru nödvändigt det skall vara att hafva en bana äfven vester om denna fjärd, för att, i trots af dessa fiendens framgångar, kunna föra trupper till Stockholm och i det längsta försvara vår hufvudstad. Man må lita så mycket man vill på centralförsvaret, så, ehuru stor än dess vigt må vara, är dock allt skäl att befara, att våra försvarsåtgärder, genom hufvudstadens fall, skulle i väsendtlig mån förlamas. Stockholm är således en vår viktigaste punkt i militäriskt hänseende, för hvars försvar vi böra göra allt hvad som står i vår makt.