Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror derföre, att denna skola, som utöfvar ett så helsosamt inflytande i hela orten deromkring, och hvars nytta bevisas af de ynglingars ovanligt grundliga kunskaper, som från densamma utgått, för att taga studentexamen, icke bör i anslag slå efter Rikets gymnasier och öfrige lärdomsskolor. Denna skolas anslag utgör för närvar. 4,620 r:dr, då de fleste gymnasier och lärdomsskolor hafva 10,000 r:dr. Jag får derföre vördsamt föreslå, alt R. o. Ad. ville, med beviljande af det af motionären äskade anslag af 4,80(1 r:dr, återremittera betänk. Hr Bråkenhjelm: Jag förenar mig med den siste vär de talaren uli hans yrkande om återremiss af det ifrågavar. betänk. äfvensom uli skälen för densamma. Jag anser vid delta tillfälle för min pligt, att offentligen betyga, del från ingen af Rikets offenllige läroanstalter till Krigsacademien ankommit så väl underbyggde och, jemförelsevis till deras ålder, så försigkomne elever, som från Upsala cathedralskoia. Den princip, som R. St. förut tyckes hafva erkänt, nemi. att gymnasierne med deras nuvar. organisation möjligen äro mindre lämplige läroanstalter och med fördel skulle kunna ersättas af sädane skolor, som cathedralskolorna i Upsala och Lund, denna princip säger jag öfverensstämmer med den, alt nu genom ett ökadt anslag sätta den förträffliga calhedralskolau i Upsala i full verksamhet. Den omständigheten, att Regeringen icke föreslagit att öka anslaget för nämnde skola, bör enligt mitt förmenande icke kunna hindra de föräldrar och målsmän, hvilka der äga sina Den 6 Noumbe1 f. m. 79 söner eller hvilka ämna dem dit försända, att i sin mån och så vidt på dem ankommer, söka bereda skolan de fördelar, hvarförutan dess ändamålsenliga verksamhet icke kail äga rum.
Donne au Chateau de Stockholm le 7 Novembre 1826. CHARLES JEAN. C. 1). Skogman. O. iV. Bergius. ”Autorisation pour un emprunt de 50,000 R:d. de Banque de Hambourg.” Parterne afträdde, och RiksRättens Herrar Ledamöter åtskiljdes kl. | 1 på dagen. In fidem /. A. C. Quensel. 221 JustitieOmbudsmanncns slutpåståenden, ingifna till RibsRätten dels den 30 Augusti och dels den 27 September 1841. Lit. E. Vördsamt Memorial. Den Embetstalan, som inför Höga RiksRätten, enligt min derom gjorda ansökning Lit. E., blifvit uti redan afgifvet anmärkningsmemorial fullföljd och mig nu åligger att slutligen utföra emot de Herrar Ledamöter af Hans Maj:t Konungens StatsRåd, hvilka, antingen såsom Konungens Rådgifvare, eller ock i egenskap af Ledamöter och Föredragande uti den af Kongl. Maj:t, under Dess frånvaro, förordnade Regering, föranledt eller medverkat till åtskilliga af Kongl. Maj:t och Kongl. Regeringen fattade beslut och anbefallda åtgärder, i afseende å anordnande eller anvisande af allmänna medel till aflöningar och andra uppgifna behof, angår hufvudsakligast en af de vigtigare frågor i vårt lagbundna samhälle, den nemligen, huruledes de uti 57, 62, 64 och 65 §§.
Det är på detta sätt våra öfverläggningar blifva så onödigt vidlyftiga, hvilket skulle undvikas, om man ej inblandade främmande ämnen. Beträffande sjelfva hufvudfrågan, så har Friherre Cederström, efter min öfvertygelse, rätt deri, att om ej mera får upplånas, än som kari utlånas, bör beloppet i öfrigt vara obegrunsadt, ty om rörelsen behöfver större Capilaler, böra de ock vara tillgängliga. Jag ser ingen fara uti att med de villkor, som Friherre Cederström och Utskottet föreslagit, tillstyrka en obegränsad upplåning. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag yttrade mig redan i föregående Plenum om 94 Den 4 December f. m. de vådliga följder för den beslutade Realisationen, som skulle uppkomma af de nya projecterne till lån på alla slags varor. Jag önskar derföre, att, om likväl något skall försökas, experimentet måtte blifva så i smått som möjligt; och ber om proposition endast på en million, hvilken torde blifva ganska tillräcklig. Att, såsom någon yrkat, göra upplåningssumman obegränsad, vore detsamma som att icke vilja sätta någon gräns för myntförsämringen. Friherre Cederström: Med den siste värde talaren skulle jag instämma deri, att det vore vådligt belåna alla slags varor, om frågan vore att göra det till fulla värdet; men då det endast är föreslagit, alt låna två tredjedelar, hälften, eller blott en tredjedel af varans värde, och varan derjemte måste vara försäkrad emot förskämning och förstöring, kan jag ej betrakta denna pant annorlunda än som lika god nied silfver. Visserligen har Friherre Boye sagt, att vilkoren för utlåningen ej höra till denna discussion, utan att vi endast ägde att öfverlägga om beloppet af upplåningssumman, men då denna summas storlek beror på de vilkor man fäster vid utlåningen, skulle jag förmoda, att dessa vilkor nödvändigt måste ventileras på samma gång, som frågan om beloppet af summan. Jag har äfven, såsom vilkor för att låta summan vara obegränsad, antagit, att det Den 4 December f. m. borde ankomma på BancoFullmägtiges ansvar, om de upplånte större belopp, än som nästföljande månad kunde åter utlånas.
Statsbidrag eller i allmänna medel under olika rubriker, så följer deraf äfvenledes, efter mitt förmenande, klart, att blåsten mäste fyllas af Cassans öfriga tillgångar, bestående af räntor å ullånte capital och delegares årliga bidrag na. m. Det nu af Utskottets pluralitet beslutade tillgörande, att föreslå Rikets Ständer till Kongl. Majit ingå med underdånig begäran, att Rikets Ständers Revisorer må sättas i tillfälle att granska Pensions-Cassans samtliga räkenskaper, så väl för Statens som delegarnes bidrag och Cassans säkerhetshandlingar m. m., kan jag icke biträda, visst icke derföre, att jag deraf befarar någon olägenhet eller något obehag för den Förvaltande Styrelsen af Arméens Pensions-Cassas alla fonder, helst jag eger mig nogsamt bekant, att dervid blifver intet eller ganska ringa att anmärka, för hvilken Revision som helst, utan derföre, att jag anser detta granskningsbegär, mot tydliga bestämmelserne i 68 $ Riksdags-Ordningen, alldeles för vida sträckt, då man äfven vill inträda uppå området utaf Styrelsen och Förvaltningen af de bidrag, som delegarne sjelfve tillskjutit och årligen tillskjuta; äfvensom jag betviflar^ätt, utan Krigs-Befälets kallande och hörande i ämnet, en så utsträckt granskningsiätt, Bih. till R. St.
Då nemi., för att begagna en bild, denna skyddsmakt, enl. mitt sätt att se saker, kan förliknas vid en riddare-vakt, npställd utanföre helgedomen till dennas värn emot yttre anfall, lyckas de åter vilja förlägga denna magt och dess verkställare inom sjelfva kyrkan, der kringvandrande såsom ett slags konstaplar, för att väcka de sofvande, npteckna till böter de på något sätt försumliga, med ett ord, upfyllande alla de åligganden, som tillhöra en god polis. Då Utsk. ytterligare säger: ”1 fullgörandet af detta åtagande ligger icke något samvetstvång, men väl ett stöd för den frid, som utgör vilkoret för en fri utöfning af religionen;” är delta fullkomligt riktigt, om dermed menas den yttre frid, som är den enda, hvilken Staten kan och bör skydda; menäs åter den inre friden, så är denna af tvenne slag; en sann, hvilken gifves och skyddas af en helt annan makt än Statens, en falsk som på andans språk kallas säkerhet, och hvilken man bör akta sig för att skydda, hvarvid man löper fara att genom ett ängsligt omgärdande, af hvad jag skulle vilja kalla kuranlreligion, qväfva den verkliga, den äkta. Genom bestämmelserna i 1781 års författning medgifves, som bekant är, en viss tolerans för utifrån inkomne främmande religionsbekännare, då deremot dem i statskyrkans lära upfödda, men derifrån affallna, förnekas icke blott bekännelsefrihet utan ock rättighet att andas fosterlandets luft — hvarföre icke så gerna all slags luft, hvilket vore både radikalare och mera afskräckande? Dessa attaline befinna sig likväl i samma ställning som de utifrån inkomne, då de ej störa samhällets frid eller åstadkomma allmän förargelse. Enda skillnaden ligger uti sättet, på hvilket de kommit till denna punkt. A ena sidan en medelst upfostran inympad öfvertygelse, å an - Den 16 Juni.
Lax och Ål, Trenne Riks-Stånd hafva gillat den å torr eller rökt Lax och Ål af Utskottet antagna införselstull; men sorn Bonde-Ståndet ansett nämnde lullafgift böra höjas till 2 R:dr, kommer, i händelse sistberörde beslut icke frånträdes, omröstning att anställas, angående införsels-afgiften, efter en så lydande proposition: B evillnings-TJt skottets Memorial, A7: o 41. 37 58:o, Den, som gillar Utskottets förslag, att Fisk: torr eller rökt: Lax och Al, bör vid införsel draga i R:dr 12 sk. tull per L®, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages införselstullen å dessa fiskslag till 2 R:dr lM. Med anledning af Ridderskapets och Adelns beslut om så väl de ifrågavarande som ännu återstående fiskslagens tullfrihet vid "utförsel, föreslås vidare följande voteringspropositioner; 5q:o. Den, som gillar, att Fisk: torr eller rökt: Lax och Al må, på sätt Utskottet föreslagit, beläggas med 3 sk. utförselstull per L®, voLerar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, blifva dessa fisksorter fria från tull vid utförsel. 60:0. LUngor och Torsk, Den, sorn, lika med Utskottet, anser Fisk: torr eller med derunder tn-roj^ . Lfing0r och Torsk, med derunder inbegripne Rotschel' begripneRotscher,sarnt Klipp.} Stockoch Platteller Bred-fisk, böra vid utStockoc/f^p/a^-Jörsel vidkännas en tullafgift af 8 rist. per IM, voterar Ja; eller Bred-fisk. den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, komma omförmälda fiskslag att fritt från tull få utföras. 61:0. Andra slag. Den, som gillar Utskottets förslag, att å Fisk: torr eller rökt: andra slag bör bestämmas 1 sk. 6 r:st. utförselstull för Ub, voterar Ja; den, det ej vill, voterar
Styrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit Stormäg-tigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj.-ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåte Carl G. Beijer, Stockholm den 3 Oktober 1865. Rudolf Cronstedt. Kongl. Maj-.ts Nåd. Proposition N:o 47. St Sformägtigste, AUernådigste Konung! Sedon Wermlonds läns år 1864 församlade landsting, med föranledande af en utaf Bergmästaren A. Sjögren til! landstinget ingifven motion i fråga om nordvestra stambanans sträckning genom Wermland från Christinehamn till Arvika, dels beslutat hos Eders Kongl. Maj:t anhålla att, i sammanhang med den af Eders Kongl. Maj:t anbefallda undersökningen angående den vid sistlidne riksdag ifrågasatta nordligare sträckningen af nämnda stambana, fullständig undersökning rörande sträckningen för bibanor från stambanan till Carlstad och till Filipstad jemväl måtte företagas, hvarom sedermera gjord underdåning ansökning likväl blifvit afslagen, dels ock åt en af fem personer sammansatt komité uppdragit att, med ledning af de dessförinnan verkställda undersökningarnes resultater, för detta års landsting framlägga en i möjligaste måtto fullständig utredning af frågan, utvisande å ömse sidor de lördelar och olägenheter, som berörda stambanas bägge ifrågastäilda sträckningar, nemligen öfver Carlstad samt öfver Norum och Nilsby, kunde finnas medföra; så och efter det komiterade, af hvilka de två ledamöter, som uttalat sig för Carlstad-linien, icke undertecknat det i ämnet utarbetade betänkande, hvilket i stället underskrifvits af två inkallade suppleanter, till detta års landsting inkommit med berörda betänkande, samt frågan derstädes utgjort föremål för öfverläggningar, har landstinget, efter föregången omröstning, med trettiofyra röster emot tjuguåtta, uttalat sig för den åsigt, att den nordliga linien öfver Norum och Nilsby, i synnerhet om en bibana från Norum till Filipstad kommer till stånd, är för provinsen den fördelaktigaste sträckningen af ifrågavarande stambana.
Uti en under N:o 241 i tredje Afdelningen ll:te Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll intagen motion, ”angående dels Häradsrätternas organiserande enligt Lagberedningens förslag, dels och förberedelser till ändringar i domstolarnes organisation och verksamhet”, — har jag, bland mycket annat, föreslagit: l:o) att Häradsrätterna måtte organiseras så, som Lagberedningen föreslagit i afseende å Landsrätt; 2:o) att i den mån, det ske kunde, protokollsföringen vid Häradsrätt måtte komma att bestridas af särskild, derför ansvarig, Notarie, ungefärligen så, som Lag komitéen föreslagit i dess uti motionen omförmälda, och till en del in tagna förslag till Notariats-inrättning på landet; samt 3:o) att Häradsrätterna måtte oftare, än nu sker, bålla ordinarie ting. Derjemte hade jag fästat uppmärksamhet på flera frågor, hvilka, rörande domstolarnes organisation och verksamhet, behöfde närmare utredas, och deribland den, huruvida ordföranden i Under-rätt på landet, i fall den borde vara organiserad annorlunda än Stads-domstol, framdeles skulle, såsom hittills i verkligheten vore förhållandet, vara envåldsherre öfver både ransakning, protokoll och beslut, med rättighet att sjelf, utan appell, vitsorda sina anteckningars rigtighet, då den ifrågasattes eller bestreds; eller ock om, i hvarje Rätt, borde finnas åtminstone en sjelfständig protokollsförande, mot hvilken anmärkningar rörande protokollet kunde rigtas, för att af Rätten pröfvas. Vid denna motions handläggning i Lag-Utskottet uppstod, bland annat, fråga om åklagare-magtens organisation, om protokollens justering, m. m. Jag får nu ånyo väcka dessa frågor, och förnya berörda motion N:o 241, samt anhålla, att Lag-Utskottet, på grund deraf, utarbetar de förslag till lagstadganden och underdåniga skrifvelser, hvilka Utskottet kan finna skäligt föreslå. Stockholm den 11 November 1865. L. V. Henschen. 118 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr HCDSChC!!, L.
”Ja, det förstås, hvad annat kunde det väl röra!” Fru Kathrina såg händelsevis på Josefina och märkte då ganska tydligt någon förvirring, som hon erinrade sig äfven föregående afton blifvit varse hos flickan. Nu blef gumman Arnman allvarsamt oroad. ”Kära Josefina, mitt barn,” sade hon, ”låt höra hvad du har på hjertat! Har Arve haft någon förtret, som han omtalat för dig?” ”Nej, jag försäkrar, han har ej sagt det minsta.” ”Jag vet att du icke ljuger, Josefina, derföre tror jag också det du nu säger. Men svara mig nu också på den frågan: har du annars hört något?” Josefinas hjerta klappade hårdt. Hon visste icke sjelf, hvarföre hon ej genast i går afton berättat den nyhet, hon hört i Pelle Turesons stuga; men nu kände hon sin förlägenhet oupphörligt ökas vid tanken på den uttydning, som fru Kathrina deraf kunde göra. ”Du svarar ej, Josefina – du rodnar och bleknar – hvad vill det betyda?” ”Herre Gud, jag rår ju icke för det?” svarade Josefina halfgråtande. ”Jag fick i går höra att – att Gabriella Haraldson förlorat sin fästman. Han skall vara död i Amerika.” Om Arve sett sin mor i detta ögonblick, skulle han känt ett styng genom hjertat. Fru Kathrina skiftade sällan färg; men nu blef hon blekare, än den urtvättade silkesduken, som hon höll på att laga. ”Ja-så, är kapten Rosenberg död!” sade hon långsamt och sänkte hufvudet. I hennes bröst kändes en djup bedröfvelse. Arve hade ljugit för henne, och mycket skulle väl derefter följa, som icke nu i hast kunde tydas. Hennes följande tanke, då hon såg på Josefina, var förebråelsen att hafva lagt sig emot, i stället för att uppmuntra, Arves afsigter i afseende på henne. I närvarande stund skulle fru Kathrina ej haft högre önskan, än att få omfamna Josefina såsom sin sonhustru. Så underliga företeelser ser man här i verlden! Josefina gick ut, och gumman Arnman ställde sig vid balsaminerna.
Sedermera fann jag visserligen, att majoritetens åsigter blifvit betydligt modifierade; men det återstår ändock i Betänk:t så mycket, att jag tror, hvad jag yttrat vara fullkomligt berättigadt. Frih. Cederström har vidare velat påstå, att Utsk:s majoritet icke underkännt domstolarnes behörighet att pröfva Riksdagsmannaval i det vidsträcktare omfång, som jag ansett vara med grundlagens föreskrifter öfverensstämmande. Men till vederläggning af denna uppgift, tror jag man endast behöfver fästa sig vid de få ord i Utsk:ts Betänk., som Frih. Anders Cederström uppläst, nemligen: »Ofvanstående utredning a.f 18, 19 och 21 §§:s innehåll visar äfven, att embetsmyndigheterna ovilkorligen endast ega att, på grund af anförda klagomål, pröfva, huruvida olagligheter blifvit vid Riksdagsmannaval begångna, men icke med enahanda ovilkorliga rätt afgöra, huruvida den valde vore i alla hänseenden behörig att blifva Riksdagsman, hvaröfver afgörandet. ensamt tillkommer vederbörande RiksStånd». Dessa ord synas mig vara tydliga deruti, att man ansett det tillkomma ett RiksStånd ensamt att pröfva en Riksdagsmans behörighet. Vidare har Frih. Cederström sagt, att de afgifna reservationerna skulle vara sväfvande i afseende å preskriptionstiden. Jag tror deremot icke, att detta är fallet; åtminstone anser jag mig i min reservation hafva tydligen uttalat, det jag ansåge frågan hafva blifvit för sent väckt. Jag har härvid visserligen i förbigående nämnt 21 och 23 §§ R.F., men icke vid dem fästat någon hufvudsaklig vigt, utan egentligen grundat denna min öfvertygelse på 5 6 §, som föreskrifver om att inga nya frågor må väckas sedan en månad från Riksdagens början förflutit. Slutligen har Frih. Cederström fästat sig vid slutorden i min reservation, och invänder att förhällandet skulle vara enahanda, om det gällde en underdomstol. Detta är riktigt; men då här är fråga om ett Högsta Domstolens beslut, anser jag fortfarande de af mig begagnade ordalagen vara för tillfället fullt lämplige. Frih.
En milion, eller tillsammans Två Milioner Riksdaler Banco, alt med vanlig Discont-rättigliet i Banken i afseende på den räntebetalning af Tre procent, som' å dessa anslag borde betalas. Med denna redan beviljade Fond och så vida Riksens Högloft. Ständer efter hvad Stats-Utskottet äfven för sin del anser nödigt, behaga tillåta successiv dispositions-rättighet öfver den sednare Millionen, utan andra förbehåll än, när Inrättningens behof det fordrar Och anmälan i •sådant afseende hos Kongl» Maj:t göres, sota då 1544 Förslag till Allmänna Magazins - efter Stats-Rådets höjande i Nåder lärer täckas låta om dispositions-rättigheten vidtaga Nådigt Förordnande, synes Allmänna Magazins-Inrättningen blifva i tillfälle att kunna utföra sine åligganden sorn sig vederbör, Vid 1815 års utgång hade Magazins Diyectipnen disponerat af de åren 1810 och 1815 utaf Riksens £fpgl°flStänders beviljade anslag omkring ... 400,000: Harvil kommer Verkets äldre årliga Fond vid 1&10 års slut, utgörande cirka 758,000: Summa rörlig Fond sorni 1815 års Hufvud-Rok> 1,138,000: — —» upptager j Fägges nu härtill återstoden af de beviljade Två Millioner eller „ 1,600,000: Blifver hela tillgången - 2,738,000: För Spannmåls ut horg-n i rigat antages att i Fandet vexelvis fästes ett belopp af 500,000:—r — Från rörel* s.^Fonden afdiages äfven nödige utgifter till Torrk-Inrättningars up. förande, Magazins reparation och andre allmänna utgifter jlnrättnigens. organisation. 1545 samt värclet för Materialier och t i II v e rknings förnödenheter, till Uränvinsbränningens, bedrifvande t: Stockholm - 238,00,0; —_ 735,000:
Som det i allmänhet under diskussionen visat sig, att många betänkligheter mot §:n blifvit framkastade, och, då man ej tyckes kunna hafva förhoppning om §:ns antagande i dess nuv:de skick, så har jag ej något emot att R. o. A., på sätt Frih. Raab yrkat, återremitterade densamma, på det att Ulsk:t måtte kunna åvägabringa någon sorts modifikation. Hr Mannerskantz: Det är otvifvelaktig! att hypotheks bankens väsendtliga ändamål är att skaffa jordbruket penningelån på viss amorterings-tid; men huru vill man att detta skall låta sig göra, utan att på samma gång medgifva densamma rättigheten att i någon mån utöfva en låne-banks funktioner. Jag hemställer till Hrr:ne, om Riksg.kont. har till sin hufvudsakliga bestämmelse att vara en bank-anstalt, men dock veta vi att den bedrifver en sådan rörelse i en ej obetydlig skala. När t. ex. 20 millionerslånet uptogs, så behöfde dessa medel ej användas på en gång, utan under en tidrymd af 3 år. Hade det varit skäl, att låta dessa penningar ligga oförräntade under mellantiden; jag frågar hvad det egentligen låge för vådligt deruti, att göra medlen räntebärande. Gr. Mörner: Om jag rätt fattat det yttrande, som Hr Mannerskantz nu sednast afgifvit, så innefattade detsamma egentligen ett försvar för den rätt, sorn i 16:de §:n är hypotheksbanken roedgifven. Men nu är ej fråga om huru medel, som ej ge - ion Den 8 September e. m. nast till utlåning för hypotbeks-inrättningarna kunna användas, på annat lämpligt sätt kunna göras fruktbärande, utan det är endast fråga om, huruvida direktionen för hypotheksbanken skall ega rättighet att, fastän ansökning om lån från delegande hypoteksförening för tillfället ej ingått, uptaga lån, om gynsamma förhållanden dertill föranleda. Jag har blott velat fästa Hr Mannerskantz’ upmärksamhet på, att hans försvar rörde l6:de §:n, istället för den 10:de, som nu är under öfverläggning. Hr Mannerskantz:
Guvernantens kall kan likväl vara ganska andra. tungt och är alltid ansvarsfullt. Tungt genom det trägna, ansträngande arbete, som ibland kan fordras, och den ringa lön, de små framtidsvyer som skänkas, ansvarsfullt genom de plikter det ålägger gentemot de unga, hvilkas böjliga sinnen så lätt taga intryck. Men guvernantens uppgift inskränkes i våra dagar allt mer och mer, och det är möjligt, att detta förtalade species af unga kvinnor en vacker dag kommer att helt och hållet försvinna. Förr skulle de unga fröknarna både i staden och på landet ha guvernant ända till de gifte sig. De hade ingen annan lärare. I I H l V l D e t bästa, billigaste och hälsosammaste kaffe är värt ångrostade och malda H u s h é I l s k a ffe X 1: 0 5 pr Va i g -, s o m finnes äkta ENDAST uti vår * * * Håller guvernanten och lektrisen på att försvinna, så är det raka motsatson med » sällskapsdamen ». Det vill säga, man får då icke taga ordet i dess gamla ursprungliga bemärkelse, ty i så fall börja väl sällskapsdamerna blifva lika sällsynta som lektriserna. Nej, vi skola taga ordet i dess moderna bemärkelse, och vi finna då den unga flicka, som hvarje vecka annonserar i Idun, att hon » önskar gå frun tillhanda ». IDUN 302 i alla i ett hushåll förefallande göromål och som fäster intet afseende på lön, men desto mera på ett vänligt bemötande, blir allt talrikare och talrikare. Antalet sådana unga flickor är enormt och i ständigt stigande. Studera blott annonsafde) ningen eller se er om i bekanta familjer, och ni skall finna syn för sägen. Detta » att gå frun tillhanda » är ett af de » kvinnans arbetsfält », som börja bli lika öfversvämmade som de lärda banorna för männen. Detta fält är det förlofvade land, dit alla de strömma, som icke hafva kunskaper och krafter nog att slå sig igenom på en själfständigare väg och icke mod nog att tillgripa ett tyngre eller kanske » simplare » arbete. Dit tvingas de i skaror af tusen skäl. Fattigdom i hemmet, önskan att komma från bekymrens enahanda, hoppet om lyckligare utsikter.