Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förmanskapens göromål äro: att afgifva af högre myndighet infordrade upplysningar och utlåtanden i ärenden rörande kommunen eller delar deraf; att mottaga andraganden, frågor och förslag om inrättningar och anstalter, för hvilka kommunens samtycke af en högre myndighet eller andra vederbörande äskas, och att derå afgifva svar, efter att, om så Ålim. Besv. och Ekon. Ulsk:s Bet. 127. 27 erfordras, hafva deröfver hört representanterne eiler andra vederbörande; att hos högre myndighet petitionera om saker rörande kommunen; att hafva inseende öfver kommunens räkenskaper, lala granska dem, besluta öfver gjorda anmärkningar och bringa besluten till verkställighet; att framlägga räkenskaper till allmän kännedom, samt låta till regeringen insända utdrag deraf; att vaka öfver kommunens rättigheter och bästa samt medlens sparsamma förvaltning. De åligganden, som förut tillhörde skoleoch fattigkommissioner, öfverflyttades genom lagen på förmanskaperna, med vissa vilkor och iakttagelser, hvaribland må nämnas, att pastor är sjelfskrifven ordförande i förmanskapet uti frågor rörande dessa ämnen. Förmanskapet antager kassaförvaltare och räkenskapsförare vid skoleoch fattigväsendet. Hvart förmanskap har följande, af amtmannen genomdragna och paginerade, af ordföranden förda handlingar, nemligen: ett diarium, en protokollsbok och en bref-kopiebok. Protokollen underskrifvas, efter slutet af hvarje möte, af förmännen, och afskrifter deraf tillställas fogden. När fråga är om beviljande af aflöningar, nya företag, afhändande eller köp af egendom, eller afstående från någon kommunen tillkommande rättighet, skall förmanskapet inhemta representanternes beslut. Dessutom är förmanskapet tillåtet, alt i vigtiga fall sammankalla representanterne och hänskjuta ärendet till deras pröfning, äfvensom det är dertill förpligtadt, då högre myndighet det påfordrar. Förmanskapets ordförande förer också här ordet. Alla meddelanden till förmanskapet ske till ordföranden. Alla expeditioner utfärdas af honom. Infordrade utlåtanden afgifvas inom 6 veckor, vid hot af 60 skilling för hvar öfverskjutande vecka. Förmanskapets meddelanden till högre auktoritet gå genom fogden.
Skafts nådiga remij? uppå åtjkilliga underdåniga anfökningar om refkitution eller afkortning af brännvins* bränningé*bevillm'ng; 55:o af famina dag, rörande afdrifning af åtjkilliga i förra allmänna SJiagaftnöfondens räkenjkaper balanferade fummor; 56;o af famma dag, angående uppförande af 3noalid*inrättningen å Ulriksdal; 57:o af famma dag, angående användandet af de under ©taté*konto* rets förvaltning jfällda äldre lÖepofttionSmedel; 58:o af famma dag, i anledning af kongl, Skaftö nådiga fjåropofitton rörande användandet af en på fPojkverketS räkning i Svtketö ©tänderö £3ank innejkående fumma; 59:o af femma dag, angående en prejkriptionötid för liqoiderandet af åtjkilltga i Dtikögäldö*kontoretS räkenjkaper balanferade äldre jkuldpojker; 60:o af famma dag, angående utvidgandet af Slpologifbklajien vid $af(u fögre SärdomSjkola; io 6l:o af famina dag, angående inföp af boftälle dt en iCapeU^pretnfant t Undenäs fötfamltng inom 0faraborgö Sän; 62:o af famina dag, angående förändrad reglering af den åtffilliga f>etm man i 0faraborgé ocf) (Elfsborgs
» etc. jämte ett flertal andra inskriptioner, hvilka ådagalägga, att det förklemade folket icke lärt sig besväret med r-ljudet. De hade i detta hänseende och troligen i flere andra rörande språkets uttal stannat på barnets ståndpunkt! Så kan det gå med ett helt folk. Skulle det icke kunna inläggas lika myc ken öm vänlighet i ett ljudrent talande med barnen? Och vore det icke skäl att tillämpa den metoden, så fort sig göra låter, så att man sluppe höra sju-, åttaåringar, af hvilka det i skolan fordras, att de snart kunna läsa rent, i hemmet och utom skolan, i lek och allvar, jollra två-, tre-åringens förbistrade idiom? Jag har observerat, hur det där jollret användes som ett litet fult knep. När stora tolfårs flickan vill beveka söta mamma till något, smyger hon sig intill henne med plötsligt försötmad eller gudsnådligt hängfärdig min och andrager sin supplik på det där pjollerspråket, som skall låta så behändigt inställsamt och oemotståndligt näpet, att mamma väl måste ge med sig. Det hela är så motbjudande, tillgjordt och " lögnaktigt som hvarje manipulation med oärliga medel, söm hvarje illfundigt skrymteri. Men mamma är nog af gammal vana blind härför och gör säkert sin älskling till viljes med ett: » gärna, tota du! » Som vuxna damen ansätter fröken kära pappa i och för hatt och sidenklädning, teaterbiljetter och slädpartier med samma förledande barnkammarspråk, som väl bör göra åsyftad verkan, ty annars (med den allra som sötaste martyraktighet) — » gjåtej ja, du tygga pappa! » Dixi et salvavi animam meam. Eller — för Iduns icke latinkunniga läsarinnor: Jag har talat och fredat mitt samvete! Emy. % Ett För pris. att uppmuntra allmännare fullt ifylla våra läsarinnor än hvad hittills och insända de angående Iduns återfinnas i annonsbilagan är, nästa ha vi beshdit e k p r i s lär, slaget. a f Därför i alla punkterna svara 2 5 välkomna. Ni vinner k r o n o r månads utaf dessa formudet bästa förbör ingen litebli med sina ämnet.
De som efteråt lärde närmare känna honom, kallade honom Blind bölvise (»illsluge»). Becke och Blind var samme man. I gudavärlden hette han Loke. Gudhorm rådgjorde med honom om det förestående fälttåget, och syntes Becke ega så stora insigter i krigföring, att Gudhorm gaf honom att anföra sin härs ene flygel och gjorde honom till förste mannen i sitt krigsråd. Gudhorms här förenade sig med Svipdags. Hadding tågade dem till mötes. Bland de slägter, som slutit sig till Svipdag och Gudhorm, var gjukungarnes. Gjukungarne voro söner af Valands och Egils broder Slagfinn och således syskonbarn med Svipdag och Vidga, Valands son. Från Svitiod det stora kom Gudhorms fosterfader Hafle med jättemöarna Fenja och Menja till Gudhorms krigshär. Till Haddings kom från Svitiod det stora hans fosterfader Vagnhöfde med sin dotter Hardgreip, som var klädd i en krigares drägt. Midgard hade ditintills aldrig och har sällan efteråt sett så stora härar som de, hvilka nu ryckte emot hvarandra. De sträckte sig öfver bärg och dalar. När de stodo i ordnade fylkingar till häst och fot, liknade deras spjutmassor en oöfverskådlig sträcka af sädesfält, mognade till skörd, och när det kom till slag, bröto de sig mot hvarandra som bränning mot bränning utefter hafvets brädd. Flere drabbningar egde rum, innan det för lång tid afgörande slaget stod. Natten före hvarje drabbning sågo härarne öfverjordiska skepnader likasom kämpa med hvarandra i stjärneljuset, och de igänkände i dem sina gudomlige gynnare och motståndare. Öfver Nordens och Västgermaniens fylkingar sväfvade ryttare, liknande Ull, Njord, Fröj och Vanaheims makter; öfver Haddings tyckte man sig se Oden rida med Tyr, Vidar, Vale och Brage, samt Tor bland molnen åka i sin char.
Borgare-Ståndet i frågan angående de , i afseende på Bevillningens afgörande, föreslagne s:ne Alternativ, till bestämmande af öfverflöds-afgifterne, förblifvit vid dess den 11 , ao och 29 Junii derom fattade beslut, att någon Bevillning icke kommer att äga rum i och för öfverflöda nyttjande, utan bristen i Bevillnings-summan ersättas genom fyllnadsafgiften , och inbjudas de öfriga Stånden att förena sig om den Voterings-Proposition,som Vällofl, Borgare-Ståndet för ändamålet föreslagit; Men som denna fråga redan den 9 sisth April blifvit af förstärkta Stats-Utskottet afgjord, och PrestStåndet under den 4 dennes godkänt de af Bevillnings-Utskottets föreslagne Voterings-Propositioner och öfverlemnat den sist väckta Alternativa frågan till Förstärkta Stats-Utskottets afgörande, så fann Prest-Ståndet sig icke kunna antaga berörde inbjudning; utan får Ståndet, un - Prot. TJldr. d. 7 Julli 1818.' 757 der en glad erfarenhet af Vällofl. Borgare-Ståndets Patriotiska tänkesätt, vänligen hemställa om Jcke Vällofl. Borgare-Ståndet, för undvikande af Riksdagens ytterligare förlängande, skulle finna tjenligt att i detta ämne accedera till de öfrige {liks-Ståndens beslut. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillpings-Utskottets Memorial N:o 37, innehållande förslag till Voterings-propositioner uti Förstärkta Stats-Utskottet, i frågan om Tuil Afgifternas bestämmande; förblef Borgare-Ståndet vid sitt förut i ämnet fattade beslut, men godkände för öfrigt de af Brvillnings Utskottet nu upgifpa förslag till Voterings-Propositloner.
Je sais ce que je vaux, et crois ce qu’on m’en dit40; och dervid, icke dessmindre, all denna nyfikenhet efter yttringar af beröm och klander, som är så liflig under författar-banans första oskuldstid, innan förhärdningen mot bäggedera hunnit följa af den insigt, huru oändligt litet de flesta menniskors omdömen betyda. – Rätt pusserligt framsticka, mellan allt detta, hans rådslag och småbestyr i hushållnings-väg, hans ostörbara förtröstan på en alltid blott väntad, men alltid ”leende” lycka, hans oupphörliga gynnsamma ”utsigter”, än på befordringar, än på giftermål, – under hvilka han dock ej går ett fjät för hvarken det ena eller det andra. Lifnärande sig af några bokhandlar-uppdrag och språk-lectioner, men som en sann praktisk philosoph lämpande sig efter tillgångarne och mäktig att ur sjelfva det allraminsta suga sällhet, fortfar han att vara lika fattig, lika o-engagerad och (i det längsta äfven) lika ogift. Bland de åtskilliga skäl, som uppmanat oss att åt Thorilds ungdoms-förehafvanden inrymma en så utförlig skildring, äro likväl två de förnämsta. Det första: att den ena sidan af lif och sträfvan i den tid, hvars barn han var, uppenbarar sig på detta skilderi med stor åskådlighet. Det andra: att just i förhållandet mellan den sidan och den bjert motsatta, som då ännu var utbredd och herrskande öfver hela den bildade samhällsverldens yta, ligger den inre nödvändighet, som bestämde grundbeskaffenheten af hans auctorskap och polemik. Man har, allt hittills, icke med full klarhet förstått, hvarför han såg sin samtid, sig sjelf och sin kallelse – så, som han såg dem. Huru litet detta härrörde från blott subjectiva och tillfälliga anledningar, visar sig bäst, om vi nu börja med, att af nämnda förhållande, sådant det vid Thorilds framträde och enkannerligen i Sverige var, taga en närmare öfversigt. Stort vidare voro Smak och Granskning ej komna, än de genast kommo genom Dalin.
Städer, i en landsort med betydlig folkmängd och ständigt tilltagande odling; att Malmö-Districtet vore att anse som en sjettedel af Riket, efter folkmängd och egendoms-värde, men fått sig anslaget utaf fonderna blott en åttonde del, hvilket alltså fordrade rättelse; att då Malmö Discont-Fond behöfvdeen tillökning af minst en half million, samt fonden i Götheborg äfven tålde att något ökas, borde sannolikt, i fall en ökning på det bela icke finge ega rum, Låntagare inom Stockholms District hellre kunna umbära något af deras fond, än att de öfriga skulle blifva utan, helst penningar i Stockholm förgäfves utbjudas mot 5 procent, men i Landsorterna ej kunna erhållas till 6 procent; att Utskottet ej måtte förbise, det MalmöDistrictets egentliga producter, Säd och Brännvin, sakna all publik lånrättighet, då deremot anslag å 3 och 4 procent äro afsätta till belåning af öfriga orters producter; hvadan, och då en och en half million, utom Jern-Contoirs-creditivet, af Utskottet beräknas för lån på rörlig pant, något ock - Banco-Utskotlets Utlåtande N;o 82 65 så borde anslås till undsättning för en ort, sorn, måhända, minst af alla betungar Staten. För afhjelpande af bristen i låntillgångarna liar serskildt blifvit föreslaget, att till Banco-Fullmägtiges disposition en reserv-fond måtte ställas, så att, under fästadt afseende på metalliska tillgångarnas styrka och förkofran, de Lånfonder, sorn. linnas mest behöfvande och ändamålsenliga, kunde, efter omständigheterna, understödjas.
April i8a5 förklarat, ^alt i de fall, då Norrska Örlogsfartyg deltaga med Svenska i Sjö-expeditioner till handelns skyddande, och kostnaderne för de Svenska skeppen af Convoy-Cassan bestridas, samma Cassa äfven bör godtgöra kostnaden för de Norrska Örlogs-fartygen, i förhållande till hvad Norrige betalar för fredsverket med Barbaresk-Staterne. Det oaktadt tillerkändes Norrska Stats-Verket, genom förstberörde Kongl. Bref, godtgörelse af Kongl. Convoy-Commissariatet med ej mindre än Specie 31,046: 87-I sk., reducerade till Svenskt B;co R:dr 68,816: ig. för Norrska Stats-Verkets bekostande af deltagandet med Fregatterne Laaland och Fredriksvaern uti expeditionen år 1828; hvarvid likväl Kongl. Maj:t förklarade, dels att dermed alla anspråk från Norrska sidan för den förflutna tiden skulle anses lill fullo godtgjorde, och dels att sådan godtgörelse framdeles i lika beskaffade fall endast skulle tillkomma Norrska Stats-Verket med -j^delar af den kostnad, som för hvarje sådan expedition af ConvoyCassan bestrides för de Svenska Örlogs-fartygen. Den kostnad, som Kongl. Convoy-Commissariatet har bestridt för Svenska skeppens expedition år 1828, uppgår uti Hufvudboken för år i83o till Bok finnes påförd gratifikation till befäl och besättning på Norrska fartygen — 2,666: 24. som tillagdt ofvanstående — 68,816: 1 9. 4. utgör en ersättning för Norriges deltagande i rustningen för denna expedition af ej mindre än •— 71,482: 43. 4. eller nära f:delar emot kostnaden för Svenska Örlogs-fartygen. När dervid betraktas, att Norrska Stats-Verkets bidrag till Convoy-Cassan under de år, hvilkas räkenskaper Utskottet nu varit i tillfälle se, eller från och med år 1827 lill och med år 1882, uppgått i medeltal till 60,000
Maj:t i underdånighet yttra sin åsigt vai a, ali med beväringsmanskapets uttagande till vapenöf ningar bör förhållas hädanefter som hittills; anseende Utskotten sig härmed hafva besvarat de motioner, som, på sätt förut är nämndi, blifvit, i fråga om beväringsmanskapets vapenöfningar, inom Hederv. Bondeståndet väckte och till Utskotten remitterade. 5:te Punkten. Den uti denna punkt uttalade åsigt, att vissa områden af landet böra bestämmas lill utgörande af beväringsmanskap för armeens och vissa för 16 Statssamt Allm. Besa.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, No 5. flottans behof, såväl i freds-, som krigstid, gilla Utskotten till alla delar, helst det är nödvändigt att veta, hvarest bemanning till flottan kan erhållas och att känna ungefär, huru stort antal, som i sådant afseende är af beväringsmanskapet att påräkna. Dessutom äro innevånarne vid kusterne till sjötjenst mera benägna och mera lämpliga, än de inuti landet boende. I afseende å bestämmandet af dessa områden, gilla Utskotten den fördelning, som Kongl. Maj:t föreslagit, med undantag likväl för Wester-norrlands län. Innevånarne uti den del af deLta län, som gränsar till hafvet, äro till sjötjenst fullt lämplige, hvaremot ett annat förhållande eger rum med folket i den vestra delen af länet, eller de så kallade fjellsocknarnes innevånare. Dessa hafva till sitt näringsfång hufvudsakligen jagt, äro lill följd deraf skickliga skyttar, och således mera tjenliga att begagnas såsom jägare eller infanterister, än till tjenstgöring å flottan. På dessa skäl få Utskotten hemställa, att Rikets Ständer måtte antaga Kongl. Maj:ts förslag uti denna punkt, med den förändring, att fjelisocknarna af "Wester-norrlands län böra till armeens beväringsområden anslås. 6:te Punkten.
Då Wisby lemnäs utom räkningen, utgör medeltalet af folknummern i pastoratet 1,082 och i socknen 517 personer. Det torde vara tillräckligt att anföra dessa förhållanden, för att visa att en indragning af prestman inom detta stift är påkallad af hvarje jemförelse, som kan göras med något annat stift i riket; och att den reglering af presterskapets aflöning, som nu på Gotland såsom annorstädes bör ega rum, måste hafva till närmaste syfte att sammanföra socknarne och pastoraten; dock utan att deraf bör följa den olämpliga anordningen af komministrar, hvilka tvärtom synas böra försvinna, der de finnas, nu till ett antal af 7, Wisby oberäknad. Det lider icke tvifvel, att genom en sådan anordning en tillräcklig aflöning skall kunna åstadkommas för presterskapet på Gotland, likasom i det öfriga landet, utan särskildt anslag af kronotionden, hvilken således, åtminstone till den hufvudsakligaste delen, kan indragas till Kronan, Om likväl befolkningen och presterskapet gemensamt önska bibehållande af den nuvarande indelningen af pastorater och socknar, så må del icke förmenas dem; men skäligen kan det icke begäras att Slaten derför skall göra uppoffring; och i allt fall 20 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 115. synes aflöningen då böra rättas efter arbetet, samt alltså böra bestämmas endast genom jemförelse med tredje klassens pastorater i det öfriga landet, helst högst få^ pastorater af andra klassen i. stiften på fasta landet hafva så ringa folknummer, som de folkrikaste på Gotland, då biskopens prebenden undantagas. De särskilda regleringsförslag, deri kronobonden kan anses böra till någon del ingå, torde lämpligast hvart för sig underställas Representationens pröfning och alltså bifall till den Kongl. Propositionen icke böra tillstyrkas.» STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1866. StaisVt sko tuts Memorial N:o 116. i I vo itc*. Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Maj 1866, kl. 2 e. m.
Hvarje Lappman, som forsslar, bestrider forsslingen vanligen aldrig annorlunda, än på en och samma gång med flere DragRenar såsom 10 å 20 och derutöfver, hvilka med sina Aktjor eller Slädar bindas i en Rojd efter hvarannan, och ehuru desse belastas olika från 10 till 18 Lispund, så blir afförseln betydlig, då mängden befordrar den, och härvid kan man beräkna den långa vintern, som i dessa Landsändar npptager den betydligaste delen af året. Nu märke man väl, att dessa Lappmän icke behöfva belasta sig med betesjoder ät sina dragare , emedan dessa förstå att sjelfve uppkasta Snön och finna mossan, ehvar hvilostället blifver; ej eller kan Lappen sjelf bli i förlägenhet om föda, då han vanligen af de Lösrenar han till ombyte medför, ej gör afseende på att förtära eller föryttra en och annan under resan s alltsom bebofvet eller tillfället påkallar, och man märke hufvudsakligen, att Lappmannen med sina Dragare icke är beroende af väg, utan finnér den hvar som hälst öfver Snömassorne, i hvilka han obekymrad om väderleken hvilar efter hvad resans öfrige omständigheter fordra, och alltid oförvillad om sin rätta kosa, fortsätter vandringen, än vid Solens än vid Månans och Norrskenets lysning, enär resostunden för Sällskapet" är inne, Detta Folket, hvars rättigheter och snart sagt till - 24 Den i September J. in, varelse kanske länge varit betraktade med liknöjdhet, upplefde en slör förändring under Landshöfdingen Friherre G. A. Koskulls styrelse, hvilken sjelf både vinteroch sommartiden, besökte Luleå Lappmark och stadgade åtskillige der dittills okände eller förgätne ordningar, af hvilka omsorger dessa Fjällboer med så mycket mera skäl tacksamt bevara minnet, som hvad kan började icke eller nu lämnas utan uppmärksamhet. Med det företräde jag härigenom lämnat transporten med Renar framför den med Oxar och Hästar, har jag ingalunda velat säga , att den transport som skall grunda en verklig
ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns: Junii. om nedannämnde Utskotts Betänkandcn: BevillningsUtskottets: 1) angående antagande af en Vaktmästare; 2) om 359 afkortningslängdernes öfver Krono-utskylderne ingifvande till HäradsRätterne; LagUtskottets: i) i anledning af väckt motion, att frågor om hemmansklyfningar oell besutenhet, må från LagmansRätt lika med andra tvistemål i vanlig besvärsväg få fullföljas; 2) ang. Expeditionssättet af Konungens Resolutioner i Besvärsmål; Särskilta Utskottets, angående väckte frågor dels om löneanslag för vissa Embeten och Tjerister, och dels om indragning af BergsTingsRätterne och af Biskopseller DomprostsEmbetena. P. 162. — om StatsUtskottets Utlåtande, rörande fråga om NummerLotterietsoch GeneralAssistanceContoirets indragning. P. i63. »— om Be villningsUtskottets Utlåtande rörande en föreslagen ny method till Bevillningens utgörande och fördelning samt fastigheters värdering. P. i63. — om Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottgus Betänkande i afseende på en ny Lagstiftning angående stängselskyldigheten. P. j63. — om remiss af Herr Stjernslams anmärkningar vid Statsoch LagUtskottens utlåtande, i anledning af frågor om IlcfRättens öfver Skåne och Blekinge ställande på IndragningsStat, samt upphörande af en AdvocatFiscalen i Götha HofRätt tillagd ersättning för förlorade sportler. P. i64- — om Lagoch Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskoltens Betänkande angående yrkad förändring uti skyldigheten 36o till vägarnes underhållande.
Han öfverlemnade den sedermera till utgifvarne af Mémoircs sur les journécs de scptembre, der den trycktes år 1823, då författarinnan ännu lefdc. » Torsdagen, fredagen och lördagen (30 / s — A / 9), säger hon, förflöto tämligen lugnt. Hvarje afton, klockan 10, kom fängelse-föreståndaren (Jc concierge) och hemtade mig för att gifva mig nattqvarter i sitt rum, der också prinsessan af Tarente och m: lle de Sombreuil befunno sig. » På söudagsqvällen (2 / 0) skilde man henne från onkeln, som hon ej mera återsåg; hon fördes till ett rum, der man samlat alla dc qvinliga fångarne. Rl. 9 på måndagsmorgonen (3 / 0) kom man och sade dem, att alla som funnos i lifvet voro benådade; de två första som gingo ut blefvo massakrerade. » En national-gardist, som säkerligen ej hörde till mördarne, ropade att det var en snara man lade ut för oss: gån upp igen och visen eder icke ’. På detta sätt räddade han oss. Två timmar derefter kom man och berättade oss, att m: lle de Sombreuil, en förebild af alla dygder, hade räddat sin faders lif. Hvilket gripande skådespel af en i sanning hjeltemodig ömhet! Kan man utan rörelse och utan en liflig beundran se dottern, omgifven af mördare, slå sina armar omkring fadern och uppmana bödlarne att låta de första huggen träffa henne. » Här finnes, som vi se, ej minsta antydan om bloddrycken, såsom priset för faderns lif. Efter denna scen förlägger hon Cazottes frigifning: * M: 11e Cazotte visade samma hjeltemod som m: llc de Sombreuil. »
N:o 14. 21 Som åberopade ritning och kostnadsförslag ännu icke blifvit behörigen pröfvade och fastställda, utbeder jag mig att sedermera och ofördröjligen få öfverlemna desamma till det vederbörliga Utskott, dit jag vördsamt anhåller om remiss af detta memorial. Stockholm den 8 November 1865. C. Fr. Carlson. tf:o 14. Af Herr H6USCh6Il, L. V., angående dels upphörande af skyldigheten för klagande part i brottmål att nedsätta eller ställa borgen för honom ådömda böter m. m., dels ett tillägg till 5 § i 3 kapitlet Utsöknings-Balken. Uti en under N:o 175 uti 3:dje Afdelningen ll:te Samlingen af Bihanget till Riksståndens Protokoll för sistlidna riksdag införd motion, hade Herr Lemchen föreslagit, ”att Rikets Höglofliga Ständer måtte för sin del besluta: att stadgandena i 38 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 och Kongl. Förordningen den 19 Juli 1815, om skyldighet för den, som vill söka ändring i Under-rätts eller Hof-rätts utslag i brottmål, att antingen nedsätta, eller ställa borgen för honom ådömda böter och ersättning, eller ock förete fattigdomsbevis, skola upphöra att vara gällande;” samt att till 5 § 3 kap. Utsöknings-Balken måtte göras följande tillägg: ”Är i brottmål ersättning för skada och kostnad målsegande tilldömd, håfve han rätt att derför erhålla utmätning, ändå att ändring i högre Rätt sökes; ställe dock borgen för det som lyftes.” För detta förslag hade Herr Lemchen anfört tillräckliga skäl, med hvilkas upprepande jag ej vill upptaga Borgare-Ståndets tid och onödigtvis öka tryckningskostnaden, helst de fleste riksdagsmän hafva tillgång på nämnda Bihang, der sid. 343 motionen ordagrant intagits. Lag-Utskottet, som, efter en längre diskussion, nästan enhälligt tillstyrkte motionen, utvecklade ock än vidare motiverna dertill i sitt betänkande af den 25 November 1863, N:o 89, samt hemställde 22 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.