Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill icke ingå i någon vidlyf tigare diskussion och mera yttra mig öfver frågan, än hvad jag redan gjort, utan blott nämna att, då jag ansåg det af mig 20 Den 9 Maj f. m. väckta förslaget ega närmast sammanhang med denna §, jag nu väckte frågan. Skulle det anses lämpligare att frågan upskjöts till längre fram, för att i förening med någon af de följande §§ föredragas, vill jag ej motsätta mig ett dylikt förfaringssätt. Hr von Koch, Nils Sam.: Såsom några af detta Husets ledam:r kanske erinra sig, har jag uppträdt vid flere tillfällen mot en personel afgifts erläggande, dag har äfven i Komitén uttryckt den åsigt, att man borde så fort som möjligt afskaffa denna orättvisa beskattningsgrund. Då nu all kapitationsafgift icke kunde, såsom vi önskade det, fullkomligt afskaffas, så ansägo vi dock att ett steg dertill var taget, då en inskränkning skedde genom att endast erlägga mantalspenningar. Det är nemligen undantag i vissa fall för mantalspenningars erläggande; men det finnes tillfällen, då dessa undantag föranleda, såsom här blifvit uppgifvet, till ganska stora svårigheter vid debitering. Sedermera har det blifvit fråga om att några provinser äro i det förhållande, att något undantag borde för dem ega runi från skyddsafgifts erläggande, äfven om icke mantalspenningar erlades. Hvad befolkningen i Dalarne vidkommer, så tror jag att något hör göras för den i den syftning Hrr Reuter - svärds och Bergströms reserv:n antyder; i afseende på Bohus läns innevånare deremot får jag erinra, att vid sednaste riksdag beviljades undantag i detta afseende för sådana trakter, som varit utsatte för missväxt och andra olyckor, men denna frihet skulle endast räcka till nästa riksdag. Då föröfrigt frågan om lindring möjligen skall företagas vid 91 §, vill jag ej yttra mig vidare, utan förenar mig i Gr. Lagerbjelkes yttrande, att denna § måtte bifallas och det vid denna punkt framställda lindringsförslaget uppskjutas till dess 90 § afgöres. Erih. Tersmeden:
Ridderskapet och Adeln framställa min öfvertygelse om nödvändigheten af ett nogare åtskiljande emellan Policeoch Dolnare-Magterne, och att i sådant ändamål våra nu gällande Police-Författningar borde undergå en fullkomlig Revision. Min härom gjorde hemställan, som da jemte Herr Grönhagens Memorial till Lag-Utskottet remitterades, blef af Utskottet behandlad i sammanhang med en af Herr Grefve Johan Henning Gyllenborg i enahanda alseende gjord Motion, deröfver Utskottet uti ett Betänkande, som redan en föregången Pleni-dag blifvit återremitteradt, sig yttradt, att då något visst bestämdt ämne, deruti stiftande af ny Lag föreslogs, eller ändring, förklaring eller upphäfvande af redan gifna Stadganden ansågs nödig, icke blifvit framställd, kunde Utskottet något vidare Utlåtande deröfver icke meddela. Hvad som sålunda funnits ofullständigt så väl af Herr Grefve Gyllenborg som mig framställt; har deremot Herr Borgmästaren Holm ganska väl och fullständigt utredt, och jag kan ej neka det jag hade väntat, det Lag-Utskottet skulle å ett ämne, som åtminstone förefaller mig så vig* Den 11 April. tigt, fästat mera uppmärksamhet. Då efter mm tanka ingen orättvisa i Samhället är farligare än den som finnes i Lagarne och grundar sig på dem , anser jag åtminstone det vare mycket angelägnare att tillvägabringa rättelse i sjelfva de Författningar, hvilkas föreskrifter icke kunna sammanstå med rättvisans strängaste fordringar, än att söka förekomma enskildta misstag i tillämpningen af dessa Författningar, hvilka just då de efter Bokstafven tillämpas äro farligast. Sådana verkeligen obilliga stadganden tror jag i synnerhet finnas i de nu gällande Författningarne, angående ansvaret och bestraffningen för tjensteller såkallad försvarslöshet.
Län, att, — då, enligt Kongl. Resolutionen uppå Allmogens besvär den 17 Aug. 176a, Ryttare, Dragoner, Soldater och Båtsmän äro förbundne, att, sedan de i vederbörligt stånd emottagit sine Torp, -dem, utan Rusteller Rotehållarnes betungande, underhålla; men sådant nu mera ickeiakttages, ulan det tvärtom, vid hvart 3:dje år anställande Torp-syner, ålägges Rustoch Rotehållarne, att verkställa alla både större och mindre reparationer å Boställs-Torpen, utan något biträde af Torp-Innehafvarne, hvilka derigenom likasom uppmuntras att låta sina Torp-ställen förfalla, — de hittills brukliga Syner å Soldate-Torpen alltså må upphöra, och; Innehafvarne fÖrpligtas att i fredstid sjelfve hålla deras 12 Besv. och Oecon. Utsk. Bet.-cle. IV.-o 65. Torp i laggildt stånd; dock med förbindelse för Rote-Interessenterne, att på anfordran framföra de nödiga materialierne; äfvensom att, då Soldaten i krig är frånvarande, sköta och vårda hans Torp; hörandes det vara en tillträdande Soldat obetaget, att af sin företrädare utkräfva ersättning folden husröta, som lian under sin åhotid kan hafva sig åsamkat. Uti denna Motion hafva Anders Persson från Östergöthlands och Johannes Andersson från Calmare Län instämt. 3:o Petter Persson från Jönköpings Län, med hvilken sig förenat P. Pettersson och Jonas Johansson från samma Län, att, som de å Hussarsamt Soldate-Torpen hvart 3:dje år anställande
Derjemte förlilarade K^ongl. Naj:t, i enligliet inell Kiliets 8länders lillliännagifne ön8lian, att lien 8ä liallalte reeognitions-afgiften skulle upphöra, 8amt att för n>a Verli eller tillölining i smidet vili rell an inrättade, luiinmar-8liatten 8liulle till8 viliare oell intilldess annorluncla stadgadt varder, erlägga8 me<l ett oell ett halft 8liT 12 ^onA/. 7d/a/.r§ ZVad/K-r ZV.-o d2. kollrundrade, i 8dälled sor 3?vä 8I(T, 80N» alld86(lan är 1803, vid laeviljanded as n^a 8>niden, lalisvid lre8däindd. 6eno>n <Io88L älAärder liar, 8edan ndlardanded as nsvannäinnds I^ädiAa XnnAÖrel86 oell indill 8i8dlided är8 8lnd, ded privilegierade 8>nided vunnid den lrog8d lred^dliga dillväxdsn as oinlrring 83,000 8I(dL, deias 03,000 8KT dillliOinmid, i soljd as den ndi 8an>ina lvnn»nrel8e, pä grund as (len lägre laeräliningen as liolädgängen, Ireviijade d:de>8 ddloliiiingen ndi sorud privilegierade aniiden, oelr lillien 8dänder ladiva i dillsälle add genorn (len dalaellari8lra upp8ad8, 8onr Hongl. M>j:d lädid laisoga denna De88 lXädiga 8!iiisvel8e, ersara isrägavarande vigdigs näring8gren8 progre88iva fraingäende, denade ded Rongl.
Som det blifvit upplyst, alt berörde, af revisorerne anmärkte, förhållande visserligen, egt rum, den, tid revisionen omfattat, vid korreklions-imättningen å Norrmalm här i staden samt vid kor.rektions-inrättningarne i Malmö Norrköping och. Götheborg* men vid; de 3:ne förstnämnde nu mera upphört, sedan Kongl. Majit, på Fång vårds-styrelsens underdåniga hemställan* under den. 26 November 1846, vid fastställande af stater för fångvårds utgiflerne,. beviljat löner för serskilde redogörare vid dessa inrättningar, oell. dylika tjenstemän derefter, blifvit af styrelsen tillförordnade, samt i afseende på korrektions-inrättningen i Götheborg, hvarest föreståndare och redogörarebefattningarne äro förenade hos en tjensteman, förekommer, dels att Fångpersonalen är mindre än. vid de andra korrektionsinrättningarne, dels ock; ätt kontrollen å redogörarens, uppbörd utöfvas utaf en direktion, anser Utskottet revisorcrnes ifrågavarande framställning; icke böra* föranleda till någon Rikets Ständers, åtgärd. § (1847 års Rev. Ber. pag.. 202.. Förkl. pag; 413.) Jemte omnämnande af de spisordningar, hvilka äro upprättade för Norra^ och Södra korreklious-inrättningarne, hafva revisorerne funnit kosthållet 'Siets Vtxköllels Utlåtande, IV:o 206. vid dessa vara hällre, än det, -som den fria, uti andras laröd ej varande, arbetaren, den indelta -soldaten vid lflg och marsch, samt den fattigare delen *af befolkningen i allmänhet äro i tillfälle att erhålla.
Förslaget har emellertid en egendomlig förtjenst, bestående deri, att, under det man i allmänhet på sednare tider vid lagstiftande för banken ingår i de minsta detaljer, har man deremot i detta färslag gatt en annan väg och lemnat vederbörande i fullkomlig okunnighet om hvad dermed afses. En värd talare har visserligen antydt meningen med förslaget, men af Betänk:t kan den icke inhemtas. Det kan för öfrigt vara för mig likgiltigt hvad man afsett, ty jag är fullt och fast besluten att afslå förslaget, men så pass nyfiken tror jag att man med rätta kan vara, att man önskar veta hvad meningen är med förslaget. Förslaget synes mig öppna dörren för intressen, som vid blifvande riksdagar icke lära underlåta att fullfölja den bana, som genom förslagets antagande skulle beträdas, och då bankens förmåga att upprätthålla myntvärdet derigenom äfventyras, kan jag icke annat än, under åberopande af de Betänk:t bifogade reservationerna och bankofullmägtiges infordrade utlåtande, i likhet med reservanten Hr Lindström, yrka, att stadgandet i gamla bankoreglementet måtte bibehållas och Utsk:ts förslag sålunda afslås. Hr Akerman, Fredrik: Pä sätt den siste talaren anmärkte, synes det mig, att den, som genomläst de reservationer, som emot Utskrts förslag äro afgifne, bör uti dem finna tillräckligt talande skäl för att afslå detta förslag. Uti en reservation anmärkes med rätta, att man här föreslår 11. St:r en sak att besluta, och fullmägtige en sak att utföra, hvarom hvarken de förre eller de sednare erhålla någon närmare kännedom. Uti en annan reservation visas temligen tydligt, att banken för närv:de saknar förmåga att fullgöra den föreslagna förbindelsen. Ehuru således enligt min tanke de afgifne reservationerne tillräckligt motivera ett afslsg, anhåller jag dock att dertill få lägga några ord i enahanda syftning. Den som egnat någon uppmärksamhet åt min riksdagsmannaverksamhet, torde hafva funnit, att ingen kun - Den 26 Maj e. m. nät varmare förfäkta jordbrukets fördelar än jag.
Lag stadgade straffsätt, såsom landsförvisning, ärelöshet, i allmän och oinskränkt bemärkelse tagen, afbön inför Rätta och de så kallade skam-straffen i allmänhet, på anförda grunder ansetts icke böra äga rum, äro, vid bestämmande af kroppsstraff, jemväl spö- och ris-straffen alldeles uteslutna; hvaremot bestraffning med fängelse vid vatten och bröd finnes bibehållet med viss inskränkning, i förening med enkelt fängelsestraff; för öfrigt och i allmänhet stadgas så kallade frihetsstraff af tvänne slag: straff-arbete och fängelse. Meningen med denna framställning är redan vördsamt ant3rdd. Hvad Lagstiftande Makten sjelf, med bifall till utmärkta rättslardes förslag, pröfva! och antagit, lemnar tillräckligt stöd åt min enskilda, under mångårig utöfning af DomareEmbetet, vunna erfarenhet om ofullkomligheten och bristerna i vår nu varande BrottmålsLag, hvars tillämpning ofta utgör de Lagskipandes största bekymmer. Det torde då icke kunna bestridas, att denna Lag, företrädesvis, bör tagas i betraktande. Hvarje partiel förändring deri, som kan till vägabringas, utan att otillbörligen störa det hela, så länge det måste äga bestånd, synes-redan vara af vigt, om derigenom det mest olämpliga undanrödjes och en öfvergång till. det nya systemet beredes. Förnämligast i denna syftning äro derföre de anmärkningar, och förslag affattade, hvilka jag nu går att till Rikets Höglofl. Ständers högtupplysta pröfning vördsamt öfverlemna.. Ibland de i vår nu gällande Lag förekommande ämnen, hvilka synas påkalla hufvudsaklig rättelse och* ändring, visar sig oemolsägligen främst, såsom varande af allmännaste inflytelse* Lagens bestämmanden af bötesansvar för brott, och förseelser, samt förvandling af sådant ansvar till motsvarande kroppsplikt. Hvad derom af 1734 års Lagstiftare, stadgades, upp - R. St. Just. Ombuds tn. Em b.-B er. den 14 Jan. 1840.
Jag inser ganska nogsamt, och delar med motionärerne farhågan för den enskilda utländska skuldsättningen, för hvars utveckling och fortgång troligen intet hinder kan sättas, så länge den utöfvas, utan båda statsmakternes förmåga att begränsa dess öfverhandtagande, och kontrollera dess behörighet under de olika förhållanden, hvilka uppstå hotande för realisationens bestånd och fäderneslandets sanna väl, men detta är likväl nu ett ondt, som redan tillkommit, och sålunda måste fördragas, och som ej kan annorlunda afhjelpas än derigenom, att man söker, så mycket möjligt är, att förmildra dess olägenheter och förekomma dess fortgång, ohejdad; det skulle derföre synas, som om motionärernes välmenta afsigt blifvit bättre befordrad, och varit förtjent af en mera pröfvande och forskande uppmärksamhet, om förslaget innefattat ett berättigande för Riksgälds-kontoret, att, mot säkerhet af de öfvertagna hypotheken, utfärda tre procents obligationer, uppsägbar efter samma grund, som låntagares amortissements-liqvider förfalla, eller ock med 2 å 3 års Statsoch Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 21. 17 ä 3 års uppsägning, och ovilkorlig inlösen sednast vid tiden för hypothekslånens slutliqvid, dessa obligationer skulle Riksbanken inlösa med riksmynt till motsvarande belopp i den män som hypothekens lån utgingo, och Riksgälds-kontoret utdela beloppen till låntagare, mot dess, vid hypotheket fogade skuldoch amotissements-förbindelse.
Och efter att hafva med all uppmärksamhet följt den förflutna tidens publicitet, kan jag icke finna annat, än att den offentliga yttrande-rätten varit omsorgsfullt bevarad. Ja, om tillfället nu fordrade ett vidsträcktare yttrande, så skulle jag icke tveka att säga, att, om fel ägt rum i anseende till Tryckfriheten, så har det egentligen bestått deri, att för litet varit indraget, men visserligen icke för mycket. Må man kalla detta obscurantisme; och må man fritt kalla skräckbilder, de farhågor en för långt utsträckt tryckfrihet hos mig ingifverj 384 Den to Julii /. m. men jag, som öfverlefva! en tidopunkt, under hvilken tryck-sjelfsvåldet verkat till skakningar i hela Europa; och sorn hår i Landet, redan någon gång, sett våra angelågnaste begrepp, i allmänt tryck, sönderslitne; skall alltid anse för min heligaste pligt, att, såsom Representant, vidmagthålla banden, sådane de åro. Jag vefc att TidningsUtgifvarens Privilegium utgör hans egendom; men just derföre tror jag, att omsorgen för denna ägande rått åligger honom sjelf i första rummet; och når dertill icke fordras mera, ån måtta och varsamhet i hans penna, så må han också skylla sig sjelf, då han genom brist deri, ådrager sig skadan. Det Allmännas vål år angelägnare ån Individens; och jag vet icke, hvarföre varsamhetens uppfyllande skulle vara mindre pligt hos en Tidningsutgifvare, ån uppmärksamheten år pligt hos den controllerande magten. Till följe af desse tänkesätt anser jag, utur dubbla skål, ifrågavarande anmärkning böra förfalla. I ordningen förekomma nu tvenne anmärk» ningar, om hvilkas råtta beskaffenhet jag tror mig åga en hel annan kännedom, ån den Utskottet lemnar. I frågorne om Baggiska Målet och Ebersteinska Testaments-tvisten, hade jag, lika med hela Allmänheten, låst i allmänt tryck, sådane berättelser, som oroade mig; emedan jag försattes i den tro, att en verklig rubbning i Domaremagtens helgd hade ågt rum till parters lidande.
I ett afseende borde visserligen den nämnda kännedomen hos alla Konungens Rådgifvare ha varit fullständig, emedan den kunde grundas på officiella, till Ständerna vid flera Riksdagar gjorda meddelanden, nemligen i hvad angår den så kallade Barthelemy-fondens verklig» tillstånd, i följd af ön S:t Barthelemy» nu varande förhållande tili Sverige, hvilket förr eller senare, oundvikligen fordrar en närmare bestämmelse;: då det är allmänt bekant, att denna Sveriges Rike tillhöriga coloni, likväl alli ifrån år 1812 är formel igen skiljd från ali gemenskap med Rikets grundlagar, administration och finanser, samt öfverlemnad till Konungens egen åtgärd, och, i denna egenskap, efter att de första åren hafva lemnat så betydliga öfverskott uti inkomster, att 181 5 års Ständer hemburo Konungen sin tacksägelse för det Han deraf låtit komma öfver 3 o o, 000 R:dr till Sveriges omedelbara nytta, likväl sedermera föranledt oupphörligt vexande förluster, hvilka i min tanka bättre öppet utreddes och, såsom Rikets heder synes mig fordra, god tg jördes, än alt förhållandet skulle föranleda så beskaffade anmärkningar, sorn den ifrågavarande.” Af Professor Bolméer-: ”Öfverläggningarne rörande de frågor, sorn utgöra föremålet för närvarande betänkande, har jag såsom Suppleant endast till en ringa del öfver va rit, och vid de då fattade a nm är k 11 i ngsb esl ut e n „ gemenligen tillhörande minoriteten, instämt i de reservationer, sorn tilt Utskottets Piotucoll blifvit afgifna, serdeles af Herr Biskopen Holmström, ©ch till hvilka jag äfven nu får referera mig. Det är blott i afseende pål Cortslitutions-Utshotleta Memorial, N'.o I 3. en encia fråga, vid hvars afgörande bemälte Herr Biskop icke var tillstädes, och Utskottet i öfrigt så fåtaligt, att anmärknings-beslutet fattades nied sex röster emot fyra, som jag tror mig skyldig att lemna en liten redovisning för min, äfven då, i Protocollet nedlagde reservation.
Beylon, biträdd af grannlåtshandlaren Pondret – en i Stockholm bosatt trosförvandt, som höll öppen bod i hörnet af Norra Smedjegatan – och dennes unge son, var sysselsatt att vattna ett blomsterland, då den kungliga vagnen stadnade vid hans dörr. – «Öfvergifven hvarken mig eller de sköna nejglikorna, bröder! jag är straxt tillbaka, när de kunglige farit; och i alla fall hitten j vägen in i min sängkammare, om j tröttnen vid vattnandet innan vi åter blifvit på egen hand,« yttrade Beylon sill sina vänner, då han gick de kungliga bröderne till mötes. Mottagningen och enskildheterna af det långa, lifliga samtalet mellan konungen, hertigen och Schweitzaren fordra ingen särskild beskrifning. Det lyckades nu Beylon, tillgifven riksrådet Fersen, att ur konungens sinne utplåna den ovilja, som denne höll på att fatta mot den stolte aristokraten. Beylon var för djup menniskokännare att ens försöka, under den skeppsbrutna kärlekens första känslosvall, bibringa hertigen några tröstegrunder. Han föreslog i stället en förströelse, hvilken de begge kungliga bröderne med välbehag omfattade. Det beramades nemligen, att prins Fredrik skulle företaga en utrikes resa, och några veckor derefter befann han sig ock verkligen på Tysk botten. 29 – «Fem minuter utber jag mig nådigt tillstånd att få aflägsna mig« – yttrade Beylon, då hans höga främmande tillkännagåfvo sin afsigt att dröja qvar till måltids. – «Vi afslå, utan omsvep, din anhållan, så vida du ämnar med ett enda fat öka din vanliga husmanskost; ty den är, foi de gentilhomme! i alla fall bättre än månget gästabud, det veta vi af gammalt« – svarade konungen. – «Frågan vore äfven att förafskeda ett par vänner, på sätt och vis mina landsmän, som jag hitbjudit, innan jag anade den höga ära, som nu vederfares mig« – återtog Schweitzaren. – «Åh nej!
Då, genom bevis af vederbörande Tjensteman vid Låne-Contoret, är vordet styrkt, att Alsings lån, 4qo R:dr, blifvit af Herr Öfverste Vir - lianeo-Utskottets Utlåtande, N:o 164. 5 gin till Capitalct fullt betaldt, så och med afseende ej mindre å det sätt, på hvilket sökanden råkat i ansvarighet för lånet, än å den omständighet, att sökanden icke förorsakat den med liep viden af meranämnde lån inträffade tidsutdrägt och derunder upplupne ränta, utan alt denna tidsutdrägt varit en följd af de emot Enkan Lenholm anställde rättegångar, före afgörande! af hvilka krafvet emot Herr Öfversten Virgin icke kunnat göras gällande, linner Utskottet sig böra hos Rikets Höglofl. Ständer hemställa, att den å ofvan omförmälda lån upplupne öfverräntan må eftergifvas och afskrifvas. Stockholm den 23 Mars 184 K N:o 164. Ank. till Exp. Utsk. den 26 Mars, kl, 1 e* ni. Utlåtande, i anledning af gjord ansökning om eftergift af upp lupne öfverräntan å aflidne Spanmdls-handlanden G. Lindborgs till capitalet likviderade skuld till Banco-Discont-Verket. Uti en till Utskottet ingifven skrift, har förre Åkaren Anders Andersson, såsom borgesman för ett från Banco-Disconten till numera aflidne Spannmålshandjanden G. Lindborg utgifvet lån å 100 R:dr B:co, anhållit, att, sedan han, genom medmenniskors hjelpsamhet, lyckats liqvidera capital-återstoden å förenämnde lån, samt, efter att tvänne gånger hafva gjort concurs, numera saknade all tillgång och lifnärde sig med dags arbete, honom måtte beviljas eftergift för den å samma lån upplupne öfverränta.
Det är en skyldig tacksamhetsgärd ål alla dem, som hulpo honom den gången; ty det är klart, att då fråga var om Ystad, så fruktade man alt Stång-ån, Arboga eller Köpings-åarne, eller hvad de må heta, icke skolat få något om Ystads-hamnen intet erhållit. Sålunda söker man hjelpa hvarandra. Jag undrar blott på, att Frih. Cederström icke är lika tacksam, eller gjort på samma sätt, som Hr von Troil. Gr. von Rosen har anmärkt, att Köpings hamn bordt anläggas nere vid Mälaren, och icke vid staden. Det kan hända, att hans förslag varit riktigare, ån det andra. Men hvarföre har man icke äfven härom hört Vägoch Vattenbyggnads-styrelsen ? Hvarför har icke Konungens Propos. i ämnet begärts? Man har gått dessa myndigheter förbi. Samma omständigheter torde här yppas, som med hamoarne vid Christinehamn och Hult. Det påstods i begynnelsen att Hult hade en förträfflig hamn. Men nu har erfarenheten visat, all rnan icke kan för grundt valten der inlöpa. Sådan blifver följden när man gär sakkunniga vederbör:de förbi. För min del skulle jag tro, alt då R. o. Ad. beviljat anslag lill å-rensningar vid Lin köping och Arboga, vore det obilligt, att ej lika obesedt bevilja medel ål Köping och alla de öfriga, som komma efter. Motsatsen skulle vara att detta Stånd utöfvade samma godtycke, som Stats Utsk. gjort, än för, än emot den ena eller andra staden. Frih. Cederström, Rud., som här reserverat sig, har, ehuru Ordf:de i Exped:sUtsk. icke fästat sig vid förslagets ordalag. Men jag hoppas att han gör det, när saken bifallits och kommer till Exped:sUtsk. Här står nemi. ”iståndsättande af vattendrag.” Jag tror icke alt något sådant kan sättas i stånd; ty det tager sin våg efter markens beskaffenhet, och när någon fördjupning eller damm blifver full, så rinner vattnet öfver. Följaktligen kan det icke komma i fråga att iståndsätta ett vattendrag, såsom en kanal eller något dylikt. Gr. von Rosen:
Likaså är förhållandet med ett mynt, som här framlägges från Folkungaätlen. Ett tredje från Unionstiden är väl större, men nära nog lika tunni som begge de sistnämnde och i förhållande till nuvarande fordringar alltför litet. Om så långt tillbaka i forntiden man kunnat begagna så små mynt, då silfret hade mera värde än nu, så måtte väl äfven vi kunna antaga ett så litel mynt som det Utsk. föreslagit. Jag tillstyrker således vördsamt, att R. o. Ad. måtte bifalla betänk. Hr von Kr® mer, And. Robert: Gr. Lagerbjelke och Hr von Hartmansdorff hafva redan så fullständigt ulredt saken att för mig nästan intet återstår alt tillägga. Jag skulle också ej begärt ordet, om jag ej händelsevis vore i tillfälle alt af egeu erfarenhet vitsorda beqvärnligheten af att äga ett litel silfver-skiljemynt. Jag tillbragte år 1848 en längre tid, — och detta på sjelfva landsbygden — i ett land, der ett sådant mindre silfvermynl finnes, — nemi. i Danmark med det Regemente, hvartill jag hörer. Jag hade då tillfälle, alt dagligen erfara, huru beqvämt det är, alt, vid alla de på landet stundeligen förefallande sraåliqvider, äga att tillgå ett sådant litet mynt, som man alltid kan hafva tillhands, och i tillräcklig mängd medföra. Aldrig hörde jag heller, under denna tid, någon af allmogen klaga öfver, att myntet var för litet, eller alt det mer än nugot annat borttappades. De skäl man emot antagandet af det föreslagna myntet anfört tyckes mig ej heller hafva varit af serdeles kraft. En talare har t. ex. sagt att silfvermyntet blefve sä litet, att det kunde borttappas genom det minsta hål på västfickan. Delta synes mig snarare vara en förtjenst än eli fel; ty det tvingar folket att laga sina kläder medan hälen äro sina, och ali ej vänta dermed till dess de blifva så stora att de nuvarande koppar 6-skillings-slyckena slippa igenom, ty dä är det nästan för sent!