Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Vi göra det inte för att få tack af dig, utan för att det ärliga Petternamnet ej skall komma i vanrykte,» sade den, som hette Rulle-Petter och som var lång och vresig. »Jaså, det namnet är så högt aktadt,» sade Petter Nord försmädligt. »Ja, och det är kitsligt, att de nu börja prata om allestädes på krogarna, att du väl ämnat stjäla femtikronan, eftersom du ej vill ha köpmannen straffad.» Det ordet bet djupt. Petter Nord rusade upp och sade, att nu ville han gå och piska upp köpmannen. »Ja, vi följa väl med och hjälpa till,» sade sjåarna. Och så drogo de, fyra man högt, upp till småstaden. I början var Petter Nord butter och oblid samt mycket mer ond på sina vänner än på sin fiende. Men när han kom på älfbron och såg staden, blef han alldeles förvandlad. Det var som om han där mött en liten gråtande flykting och krupit in i denne. Och allt som han blef hemmastadd i den gamle Petter Nord, märkte han hvilken blodig oförrätt köpmannen gjort honom. Icke nog därmed att han velat fresta honom och fördärfva honom, utan det värsta var, att han drifvit honom bort ur denna stad, där Petter Nord skulle fått förbli Petter Nord i alla sina lifsdagar. Å, så roligt han haft i de dagarna, hvad han varit glad och lustig, hvad hjärtat stått öppet, så vacker världen varit! Herre Gud, om han bara fått fortsätta att lefva här! Och han tänkte på sig själf, sådan han nu var – tystlåten och tråkig, allvarlig och arbetsam – alldeles som på en förlorad människa. Nu blef han sjudande vred på Halfvorson, och i stället för att som förut gå efter kamraterna, sköt han förbi dem. Men sjåarna, som voro komna inte bara för att straffa Halfvorson, utan för att lössläppa sin vrede, visste knappt hvad de skulle taga sig till. Här var ingenting att göra för en retad man. Inte en hund fanns det att jaga, inte en gatsopare att börja gräl med, inte en fin herre att kasta ett glåpord åt.
I ’’Så snart under förloppet af året ingått i afbetalning å Discont - Skulderne ett större belopp än som svarar emot hvad för samma år de enskilde Fordrings-ägarne tillkommer, skall Öfverskottet uti Discontväg åter utlånas: och det ansigen betalningarne skedt uti Contante Penningar eller i Obligationer; då i senare fallet det Öfverskottet motsvarande beloppet af Banken anticiperas, på det att Riksens Stan* elers beslut i denne del må blifva i orubblig kraft och verkställighet. Och kommer denna Statsoch Banko Utskottens Betänkanden. 1981 serskilda utlåning att, genom Banco-Discontens försorg, ledas till de orter, derifrån inbetalninga me ingått, i förhållande till liqvidation för hvarje ort; och” ”/ 11 .fe Momentet.” "De nuvarande Gäldenärerne uti FilialDisconterne skola hafva företräde till desse nya Fån , enär de nöjaktig säkerhet prestera: Och Discont-Utrednings Contoiren i Götheborg oell Malmö vara skyldige, att af deni sådane LaneHandlingar emottaga samt omknmstnadsfntt för Gäldenärerne till Eanco-Disconten insända jemte deras Utlåtande deröfver; och hvarefter, da Dån beviljas, penningarne remitteras till Utred* nings-Contoiren, att till Dåntagare Öfverlemnas; nien i vidrigt fall återsändas Dåne-Handlingarne, Öfver desse Remisser föras serskildte Böcker, och Dåntagare qvittera in margine deraf antingen Penningarne eller de återställde Documenterne. ''5 ^Ränte-Biqvlden beräknas till den dag inbetalning sker vid Utrednings - Contoiret och från den dag nytt Dån vid samma Contoir lyftes. 5’För öfrigt har jag, såsom väsendteligt för Redogörelsen, i 4 Momentet tillstyrkt, att
Jag anhåller att få veta huru de öfriga Stånden beslutat i denna fråga. Undert. R i d d. Secr e t.: Ingen underrättelse är ännu från de öfriga Stånden ankommen huru de i detta ämne beslutat. Frih. Leijonhufvud: Jag kan icke biträda de skäl, som Hr Frih. Cederström anfört. Vid hvarje reform möter den omständigheten, att skäl finnas, som tala å ena sidan för bifall och å den andra för afslag. Frågan är då på hvilkendera sidan skälen äro öfvervägande. Motionen afser lindring uti de skjutsskyIdiges besvär. Jag tror att det skulle ökas i stället för att lindras, om Konungen ville nedlåta sig lill sådana detaljer, som att lemna föreskrift om hvad slags åkdon de skjutsande skola begagna. Det måtte få bero af de enskildes ekonomiska ställning att inrätta sina fordon efter hvars och ens beqvämlighet. Jag tror ej att statsmakterne äga öka skjutsningsbesvär genom att meddela ritningar för åkdonets construction. Motionärerne hafva afsett att få personalen, sorn får åka efter hvarje häst, förminskad i enlighet med allmänna skjutsningsskyldigheten. Mer än en herreman får icke åka på eliasen, och då bör icke heller mer än en fånge få åka efter en häst, enär den skjutsande måste vara med. Jag tror att belänk., sådant det är uppstäldt, kommer billigheten och rättvisan så nära som möjligt, och skulle derföre önska att R. o. Ad. ville godkänna detsamma. Frih. Cederström: Den siste värde talaren har helt och hållet missförstått mig, då han trott min mening hafva varit, att föreskrifter skulle lemnäs huru de skjutsningsskyldige skulle inrätta sina vagnar; ty min mening var att Staten skulle bekosta och underhålla de fångvagnar, hvilka borde inrättas efter en lämplig och fastställd modell. Uti det circulärbref, som K.
En likhet för anslag af enahanda beskaffenhet bör altid ega rum, och denna brist kan ofta uppgå till en så betydlig summa, att densamma, utan att andre angelägne Statsbehof åsidosättas, icke af besparingarne kan fyllas. Af alla dessa skäl förblifver jag vid min uti Utskottet yttrade öfvertygelse, att den summa Utskottet föreslagit till four ager ingskostnaden för värfvade Cavalleriels och Artilleriets hästar bör ä Tredje HufvudTiteln upptagas j men att den brist som genom förhöj - 168 Stats-Utsk. Bet. JNT:o alg. ning i priset a four ager ingsp er sedlar angot ar katt uppkomma bor fyllas och anvisas att utgå af ifver* skotten på SlatsVcrkels Inkomsteremot det> att den besparingj som genom låga pris ett annat år kati ego. rum j skall ingå till Iiiksgä/dsContoiret vid liquiden om bfverskotten på StatsVerkets Inkomster. Häruti hafva instämdt Hr Ståhle samt RiksdagsFullmäktige Eric Andersson från Westmanlands Län, Pehr Pehrsson från Örebro Län och Anders Nilsson från Malmöhus Län. Vid 2 6:te Puncteiij ang:de Lif Munderingen för Indelta Infanteriet. Af Riksdags-Fullmäktigen Anders Nilsson från Wermlands Län: Som flere Motioner inom Respective RiksStånden blifvit väckte rörande BeklädnadsPassevolancen, kan jag nu icke förena mig i det beslut R. H. St:rs Statsutskott fattat, utan får åberopa hvad Friherre Ankarsvärds, Grefve Horns, Casper Wijkmans med fleres Anföranden innehålla, jemte min egen i ämnet väckta motion om tidens förändrande i Beklädnadssättet från 3 till 5 å 6 år.
Det skulle bli visitation i Bostad. Biskopen var sjuk eller hvad han nu hade fått för ett förhinder, jag minns icke längre så noga, och då hade han förordnat prosten Thunelius i Orrtuna att förrätta visitationen. Hade icke biskopen så nyligen kommit till stiftet, skulle han helt visst icke hafva utsett prosten Thunelius till sin ställföreträdare, ty då hade det säkert varit honom bekant, att denne och kyrkoherden Åkerlind sämdes med hvarandra ungefär lika bra som olja och vatten. Bra gubbar båda två, ingen förnekade det, men alla ha vi ju våra svagheter och egendomligheter, och medan prosten Thunelius var hierarkiskt-aristokratiskt anlagd, hade den ett par tiotal år yngre kyrkoherden Åkerlind i icke ringa grad låtit sig påverkas af de vindar, som skakade gamla Europa åren 1830 och 1848. o o Om själfva visitationen är ej mycket att säga — den försiggick på vanligt sätt. Endast ett par scener från kyrkan må omnämnas. Frosten Thunelius och hans assistenter gingo omkring bland den församlade menigheten och förhörde dem i deras kristendomskunskap. Att prosten skulle examinera de främsta bänkarna på karlsidan, hade Erik tagit för afgjordt, och han hade tagit sina mått och steg därefter. Innan det ringde samman, hade han gått omkring på kyrkvallen, och hvarest han hade sett ett främmande ansikte, hade han uppmanat dess ägare att gå in i kyrkan och taga plats i främsta bänken. De första han fick fatt i var en tysk profryttare och dennes körsven, och han lagade att dessa kommo att sitta närmast midtelgången; för öfrigt fylldes de tre första bänkarna af utsocknes allmoge. Nu kom prosten. » Hvad är Gud? » frågade han och pekade på profryttaren. » Han ä ' tysk, herr pastor, » upplyste körsvennen välvilligt. Gubbarna i närheten kunde icke låta bli att smått draga på smilbandet. Prosten fortsatte med sina frågor utefter första bänken, men svaren voro i allmänhet mer än skäligt klena. Slutligen tillsade han en yngling på sjutton år eller så att i det Nya testamente han räckte honom läsa 18:e kapitlet af Mattei evangelium. Ynglingen kunde endast med svå- righet stafva sig fram.
Tågordningen den i5 September 1791 § irsta bibehållet på skäl, att, som tågande till fots medtager mycken tid och kostnad, skall, enär något hinder för marche force'e icke är, detta march-sätt brukas. Uti ännu gällande K. Interims-tågordningen den 24 Sept. 1809 mom. i2:te påbjudes, att sjöfolk, båtsmän med flera, som från flottorna hemförlofvas, komma, i anseende till den större utredning de äga, och hvilken af dem icke kan bäras, att färdas med marche force'e, hvarunder de njuta hästar och underhåll lika med infanteriet enligt vidfogad stat, eller en half häst för hvarje man; och kunna, i afseende på Landshöfdingarnes åtgärd, härmed jemföras K. Kungörelsen den 9 Mars 1813 samt K. Och slut - Den ig Febr itaii c. m. ligen liar E. K. M., uppå Riksd.fullmäktiges från blekinge län vid 1823 års riksmöte, gjorde tind. framställningar, i meddelad Resolution den 10 Februari i8?4j ' nåd. förklarat: alt sorn några klagomål deröfver, alt båtsmännen medföra för många saker, ingenstädes sports, ulan IverlOin de uti deras skrin eller säckar förvarade saker voro till tyngd vida mindre, ari hvad Riksd.fullmäktige projecterat och att den af dem föreslagna anstalt, hvarigenom en del af folket kunde sällas i belägenhet alt, såsom gående, linder en längre marsch blifva efter de åkande, ingalunda vore lämplig, emedan, när båtsmannen skiljdes från sitt befäl, oordningar och uppehåll deraf blefve en följd, det något nytt eller förändradt stadgande, i afseende på skjutsningsSättet, icke vore af omständigheterna påkalladt elier i nåd. kunde bifallas. Dessa äro de äldre eller nyare författningar, som egentligen röra foi tskaffningen af båtsmännen.
# ~ (En af våra yngre, mest begåfvade skulptörer, hr Augustinus Wallenberg, exponerade för någon tid sedan här hufvudstaden en förtjusande Hten byst, » Mammas älskling » benämd, hvilken såväl från den stora publiken som af den ofta mera kinkiga tidningskritiken rönte varmt erkännande. Nedan stående lilla poem ansluter sig till hr Wallenbergs vackra arbete; konstnären har sjelf tecknat vignetten, der våra läsarinnor återfinna en skiss af » Mammas älskling ». ) ^ i gmgo i konstsalongen - det var en öppnings - dag — förnumstige recensenter och » hela staden » — och jag. Får g bj er t a jättedukar i dämpadt middagsljus, och rundt om sorlande skaror och dryftande tungors brus. Mitt gamla vana öga var redan genomtrött: det gamla vanliga nonsens den nya ledan födt. Just då i ett hörn af salen, af mängden förbisedt, jag fann i dracenans skugg en enkel statyett. emellan fyra väggar — hur låga och kära dock ser dina blåa ögon och ser din gula lock I gråa leran formad en pyssling, ur vaggan väckt, leker med späda fingrar i naken oskuldsdrägt ... och dina hvita händer så ömt och samvetsgrant svepa varma täcket om liten kärlekspant. Jag vet ej, hur det begaf sig: mig blef så varmt i håg, och strax mitt klarnande sinne en annan tafla Mig blir så brådt att skynda; hur vägen jemnar sig till mamma och » mammas älskling ?. som hemma vänta mig T Johan Nordling. CM Idun utkommer I hufvudstaden hvarle helgfri freda » och kostar for ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — En kinkig » qvinnofråga ». e t f f w l fins väl knapt någon kinkigare qvinSSM nofråga än den om kläderna. Någon har yttrat, att, om vi gifva akt på, hur en man betraktar penningar och handhafver dem, så kunna vi läsa hela ha^s karaktär, och vi tro det vara lika sant, att om vi få reda på, hur en qvinna eller flicka känner och handlar beträffande kläder, så skola vi hafva en förträfflig nyckel till hennes natur och historia.
Bankens Vexlings och Cassarörelse. A. Bankens utoch invexling af Silfver och Guld samt förändringarne med dess metalliska Cassa. 8 Förändringarne med Bankens Silfvertillgång äro i Fullmägtiges ofvanberörde till Utskottet ingifne Berättelse af år 1840 (pag. 18) redovisade till 1839 års slut. Af nämnde Berättelse inhemtas, att ifrån Silfver-utvexlingens början till slutet af sistnämnde år blifvit till allmänheten, genom Special-Cassorne, utvexlade Silfver Specie Riksdaler 1,879,212: 21. samt att Cassans totala förminskning under samma tid utgjort Silfver Specie Riksdaler 724,151: 24: 1. Under den sedermera förflutna tiden har förhållandet härmed varit Special-Cassorne hafva utgifvit till Allmänheten : Silfverin ynt. R:dr 1,125,474 12 11 visar totalbeloppet af Bankens då egande metalliska fond i Silfver R-dr 6,613,222 38 — Det 9 Det starka anlitande af Bankens metalliska Cassa, sorn egt rum under innevarande år, skall, efter hvad Fullmägtige anmält, härleda sig derifrån, att en mängd sedlar, förnämligast af skillings-valeurerne från Finland blifvit till förväxling mot silfver till Banken insände. De inträffade förändringarne med Bankens Guld-tillgång äro likaledes i Fullmägtiges Berättelse af år 1840 (pag. 19) uptagne tili och med den 31 December 1839. Cassan i Guld, som sistnämnde dag innehöll Ducater 231,702^, har under den sedermera förflutna tiden undergått följande förändringar. 1840 till och med Mars 28:de „ „ Junii 30:de „ „ Sept. 26: te „ „ Decemb. 3l:sta Utgångne. J Ingångne. Minskning. Ökning. Ducater.
Hvad nu först angår frågan om de oberedda hudarne, så förekommer i afseende derå anmärkningsvärd!, att i äldre tulltaxor, såsom den af år 1830, införselstullen härstädes var bestämd till endast 8 rist. för torra och till 6 rist. för saltade hudar, under hvilken sednare benämning då likväl icke förstodos lie först på sista åren i handeln förekommande och nu mera för sin godhet mest värderade, ehuru, i förhållande till läderämnet, emot de förra nära dubbelt tunga våtsaltade hudarne. I 1833 och 1841 årens tulltaxor stadgades å de torra osaltade hudarne 1 sk. och å de saltade fortfarande 6 rist. införselstull. Och del var slutligen vid 1844 — 1843 årens riksdag, som Ständerne, synnerligast i ändamål att bereda inhemska boskapsskötseln ett högre skydd, på en gång fördubblade sistnämnde tullafgifter, h vi Ika derefter, endast med intagande af en särskild rubrik och tullsats för våtsaltade hudar, blifvit hufvudsakligen bibehållne. Sålunda bar man för en artikel, hvars ytterliga behöflighet i (lera andra länder tillvunnit sig det erkännande, att fullkomlig afgiftsfrihet medgifvils, härstädes tid efter annan förhöjt afgiften, så att lionjl. Maj-ls Nåd. /'rop. .1? SI. 13 den slutligen, ifrån sitt al behofvet opåkalla le ändamål alt utgöra skydd för den naturligaste af landets alla näringar, blifvit en så väsendtlig inkomstkälla för statsverket, att man fördenskull nu icke kan utan stor betänksamhet återgå från den till sitt ursprungligen liufvudsakliga syfte nu mera ulan gensägelse förkastliga afgiften.
Delande motionärens tanke om olägenheterna deraf, att de offentliga handlingar, som beröra förhållanden inom Jemtland under den tid denna provins var med Wester-N orri and till ett län förenad, icke finnas i Jemtlands läns arkiv att tillgå, utan mäste, då behof deraf göres, sökas i arkivet för Wester-Norrlands län, har Utskottet icke kunnat annat än finna det önskvärdt, att åtgärder vidtagas för sådana handlingars afskiljande från sistnämnde arkiv för att till länsarkivet inom Jemtland öfverflyttas. Men då frågan om sättet för verkställande af detta arbete, — hvilket till följd af sin natur är af den beskaffenhet, att det påkallar en synnerlig urskiljning och noggranhet, om de dermed åsyftade fördelar för Jemtlands län skola vinnas, utan att å andra sidan Wester-Norrlands läns arkiv beröfvas handlingar, som kunna för detta län vara af vigt — icke utgjort föremål för den pröfning af vederbörande em bets myndigheter, som, enligt Utskottets tanke, är nödig ej mindre för ett tillräckligen noggrant bestämmande af arbetets omfattning i särskilda delar, än äfven för att kunna tillförlitligen bedöma, till hvad belopp medel behöfva för arbetets verkställande anvisas; har Utskottet funnit sig icke kunna pä annat sätt förorda ifrågavarande motion, än medelst den hemställan, att Rikets Ständer, jemte anmälan om hvad hos dem i detta ämne förekommit, mätte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, efter vederbörandes hörande, taga i nådigt öfvervägande, på hvad sätt det med ofvanberörda framställning afsedda ändamål må lämpligast bringas till verkställighet, samt derefter till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition, angående bestridandet af de kostnader, som deraf torde föranledas. Stockholm den 24 Augusti 1860. STOCKHOLM, typogiiaftska föreningens boktryckeri, 1860. Ståts-Utskottets Utlåtande M 171. i N:o 171. Ank. till Exp.-Utak. dea 28 Augusti 1860, kl. 12 midd.
Rikets Ständers Revisorer hafva ock vid flera föregående tillfällen, med afseende å då befunna brister, fästat uppmärksamhet å olämpligheten deraf, att dessa förhållanden år efter annat fortfore, utan att någon förändring derutinnan egde rum samt hemställt,.att berörde anslag måtte upptagas till sådana be2 - lopp, att desamma i möjligaste mån komme att motsvara de utgifter, som dermed borde bestridas. Afven nu församlade Revisorer anse sig böra förnya berörde hemställan, helst i annat fall och om tillökning icke beviljas åtminstone i de betydligare förslagsanslagen, hädanefter, likasom hittills, kommer att inträffa, att, vid riks-statens reglerande, en större tillgång för nya anvisningar synes, än som i verkligheten förefinnes. § 5. Vid sistlidne riksdag anvisade Rikets Ständer vissa belopp för gömmålens gång såväl inom kopistoch kanslist-graderna af Konungens Kansli, som vid åtskilliga andra verk och inrättningar, der Kanslister funnos anställda, hvilka medel derefter, uppå reqvisition, blifvit af Kongl. Stats-kontoret utbetalte till disposition af vederbörande Chefer. Af de medel, hvilka för sådant ändamål skolat användas inom Justitie-stats-expeditionen, Justitie-revisions-expeditionen och Kongl. Ecklesiastik-departementets Expedition äfvensom för Kongl. Svea Hofrätt, hafva emellertid Cheferne för beraälde embetsverk disponerat beloppen på Registratorerne, som å Kongl. Stats-kontorets å beloppet utfärdade anordning tecknat sitt qvittens. Utan att i ringaste mån betvifla, det icke hvar och en tjensteman sedermera erhållit sin tillständiga rätt. anse likväl Revisorerne ett dylikt sätt för redovisning af Statens medel vara mindre formenlig!, då möjligheten för granskning af desammas användande för sina ändamål derigenom tillintetgores, samt att vid ifrågavarande embetsverk bordt iakttagas enahanda ordning, som följts inom Civiloch Finans-departementen samt flera andra verk, hvilka fått sig dylika medel anslagne, och der särskild förteckning öfver de personer, hvilka skolat lyfta medlen, blifvit uppgjord och anordningen åtföljt, behörigen försedd med vederbörandes qvittenser. § 6.
De skäl, sorn kunna ligga till grund för det i äldre tider fattade beslut om förpligtelse för Hernösands Stift, att till Upsala Domkyrkas underhåll årligen bidraga med 124 tunnor spanmål, synas numera böra vara håfne vid det uppgifna och kända förhållande, att kyrkan i Hernösand , som redan år i835' var så bristfällig, att tvifvelsmål då uppstått, huruvida en reparation derå ändamålsenligen kunde företagas-,.numera befinnes till den grad förfallen, att den, efter sakkunnige mäns yttrande, mäste raseras och å nyo uppbyggas, såsom följd hvaraf den, för församlingens begagnande, ansetts vådlig och; måst tillslutas. — Med billighet och rättvisa är ingalunda förenligt, att-det samhälle, hvars medlemmar sjelfve, i saknad af kyrka, äro blottställde på tjenligt utrymme till Gudsljensts utöfvande, skall till annat samhälle, derinom kyrkan, så till grund sorn beskaffenhet i öfrigt finnes bevaradlemna bidrag att användas for-'denna sednares framtida bestånd. På dessa grunder, och då det lägervall, hvaruti Hernösands kyrkobyggnad blifvit försatt, sannolikt är en> följd deraf, att Stiftet alltjemt varit i mistning af de 124! tunnor spanmål, sorn derifrån utgått till Upsala Domkyrka, hvars anspråk på nämnde inkomsts bibehållande synes med billigheten mindre öfverensstämmande, enär Hernösands Stift icke i’ något hänseende numera är beroende af Erke-Stiftet,. samt dertill kommer, att Hernösands kyrka för närvarande finnes i ännu högre grad förfallen, än den var vid den tid, då Kongl. Majtt i nåder fann för godt att afslå Rikets senast församlade Ständers gjorda hemställan om rättigheten för Hernösands Stift att berörde spanmål få tillgodonjuta, anser Utskottet sig ega full anledning att tillstyrka Rikets Högloft.
En af Malmö Lån-Contors Revisorer, i sammanhang med verkställd granskning af i83o års räkenskaper och förvaltning, gjord hemställan, att ContoretsRegistrator, Gullander, hvilken, såsom ansva - Berättelse af B unoo-Ful lin äg tig e. 63 rig inlemnare af a:ne sedermera falska befunna Lån-documenter, blifvit ålpgd att till Contoret gälda en summa af R:dr 862: 17. 8. i Capital, kunde, med erläggandet af den straff-ränta, som för det oliqvide, rade ena Lånets capital-belopp (från början utgörande R:dr 1,000 13:coj, upplupit och vidare komme att upplöpa till betalningsdagarne, erhålla anstånd till en blifvande Riksdag, på det lian måtte ega tillfälle att få sin anhållan om dess afskrifning af Piikets Höglofl. Ständer pröfvad; hvilken hemställan Banco-Fullmägtige ad interim bifallit; i83%j den 8 Mars. En af Bankens Commissariat gjord framställning, att, i likhet med hvad Banco-Fullmägtige den 26 Januarii 1831 bestämt, i och för afslutandet af i83o års General-Hufvudbok, de vid utmyntning af Bankens silfver under året 1831 uppstådda differencer komme att sammanföras å en serskild räkning, och denna räknings Saldo balanceras inom linien, intilldess det vid en kommande Riksdag kunde anmälas till afskrifning. Hvarom Banco-Fullmägtige beslutat att till kommande Banco-Utskott afgifva yttrande; — den iy Maji. En, af Malmö Lån-Contors Revisorer, i sammanhang med verkställd granskning af i83i års räkenskaper och förvaltning, gjord hemställan, att Contorets Ombudsman, Auditeuren G.
Inrättningen sjelf håller större contant cassa än t. ex. i5o,ooo R;dr för desse sedlars infriande vid anfordran, utan, vid förekommande behof, drager å sitt Creditiv, synes dermed ganska väl kunna bära sig, att samma Inrättning .en eller annan gång på kortare tid betalar 5i procent för 20 å 3o,ooo R:dr, somvid påkommande behof begagnas. Alt åter Utskottet icke föreslagit räntan å desse Creditiv lägre än som skett, häi leder sig derifrån, att Utskottet velat så bestämma vilkoret för Csssa-crediti veu, att de ej skulle komma att utgöra ett stående förlag, genom hvars blotta lyfiande och utlånande en läntevinst för credittagaren bereddes.