Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men huru erhålla medel att realisera denna önskan, d. v. s. bilda ett hem, där unga medellösa flickor kunde få insikt i de sysslor, som fordras af en duglig tjänarinna? Denna fråga syntes ej lätt att besvara, men det visade sig då, liksom vid så många andra tillfällen, att när viljan är fast och hängifvenheten för saken orubblig, kan trons bön ännu i dag framkalla bröd i öknen. Fröken Cronius började således, tillsammans med grefvinnan Louise Posse och fru Henrika A l m, f. Bergman, att praktiskt arbeta för saken. I tidningen » Väktaren » infördes ett par artiklar, som påpekade det sorgliga öde, som redan drabbat och säkerligen väntade många af hufvudstadens fattiga flickor, som, okunniga i hushållsgöromål, icke kunna finna lämpliga tjänarinneplatser, samt den däraf uppstående nödvändigheten af en hushållsskola. Man insamlade på listor penningmedel, hvilka så småningom stego till 5,000 kr. Sommaren 1869 gjorde fröken Cronius på egen bekostnad en resa till Göteborg för att taga närmare reda på den därstädes existerande förträffliga hushållsskolan o. s. v. Följden af detta förarbete blef, att man redan den 25 april 1870 kunde inviga Praktiska hushållsskolan i Stockholm, som då började sin verksamhet med att gifva hem, vård, och undervisning åt 6 fattiga flickor. På hösten samma år hade ytterligare medel influtit, så att elevernas antal ökades till 12, och redan tvänne år därefter kunde man, till följd af en af fru Henrika Bergman skänkt gåfva på 3,000 kronor och ett beviljadt lån på 4,000, inköpa den fastighet, Jakoksbergsgatan 1 1, där skolan fortfarande har sin lokal. Den princip hvarpå skolan grundades var, att den skulle underhållas genom eget arbete. Dess arbetsfält har också oupphörligt utvidgats genom butiker för bröd och matvaror, genom inackorderingar, anordnande af bröllop och andra festligheter, som kunna vara inkomstbringande. Så har t. ex. sällskapet Nya Idun allt sedan sin tillkomst haft sina sammanträden där. Under den tid af 21 år, som hushållsskolan egt bestånd, ha öfver 200 elever haft sitt hem där. Med få undantag har fröken Cronius reda på dem alla och följer dem ännu med intresse.
Är icke sådant förordnande af Konungen gifvet, eller är den förordnade Regenten hindrad att styrelsen utöfva, tillträde den till tlironföljden närmast berättigade Prins, som fyllt aderton år, styrelsen som Regent, samt, om han är derifrån hindrad, den närmast efter honom till tlironföljden berättigade Prins, hvilken nämnde ålder uppnått, och så vidare efter arfföljden. Finnes ej Prins, som, efter hvad här ofvan är bestämdt, kan Rikenas styrelse öfvertaga, tillträdes den af Sveriges och Norriges Interims-regering. Regent, som af Konungen är förordnad, afträde styrelsen till Thronföljaren, så snart denne fyllt aderton år, eller det hinder upphört, som vållat, att han ej förut kunnat styrelsen såsom Regent emottaga. Regent, som icke är af Konungen förordnad, afträde styrelsen, då den af någon till tlironföljden närmare berättigad Prins såsom Regent kan öfvertagas. Interims-regering afträde styrelsen, då den af någon till tlironföljden berättigad Prins såsom Regent kan öfvertagas. § 2. 1 stället för de i 7 § Riks-Akten, sådan denna § blifvit antagen i Sverige af Konungen och Rikets Ständer den 8 Maj 1841 samt i Norrige genom Riks-Aktsbestämmelse af den 2 April 1845, befintliga föreskrifter, rörande Sveriges och Norriges Interims-regerings sammansättning och ärendenas behandling af densamma, stadgas: Interims-regeringen skall bestå af åtta ledamöter, nemligen: Från Sverige: Justitie-Stats-Ministern, Stats-Ministern för utrikes ärendena samt två Stats-råd; och Från Norrige: Norrske Stats-Ministern, de två Stats-råd, sorn äro i'Stock holm, samt ytterligare ett antingen ordinarie eller särskildt tillförordnad t Stats-råd. De Stats-råd, som sålunda skola blifva medlemmar af Regeringen, kallas dertill af Konungen, eller i annat fall utväljes i Sverige af Stats-rådet och i Norrige af den der varande Regering. Med så väl Svenska sorn Norrska sakers föregående beredning och granskning förhålles efter de i hvartdera Riket gällande föreskrifter.
M:t måtte taga i nådigt öfvervägande, huruvida icke, i stället för att i hufvudstadens grannskap inrätta ett nytt hospital för sinnessjuka, mera skäl vore att utvidga hospitals-inrättningen i Upsala så mycket, att större delen af de kurativ behandling underkastade sinnessjuke från Stockholm och dess omgifning, hvilka under närvarande förhållanden skola inrymmas på Danviken, kunde finna plats vid inrättningen i Upsala, hvarest tillräckligt utrymme för hospitalets utvidgning skulle vara att tillgå och byggnads-kostnaderne voro ringare än i hufvudstaden, helst hospitals-hjonens underhåll och vård icke torde genom flyttningen blifva för Danviks hospitals fonder kostsammare, än om de sinnessjuke äfven framgent å Danviken vårdades, dock att det mindre antalet af sinnessjuke, eller de obotlige, osnygge och stormande, fortfarande borde der intagas. I fullföljd af dessa i afseende å hospitals-väsendets bättre ordnande vidtagne åtgärder, har E. K. M:t vid innevarande riksdag, under den 17 sistlidne Mars, i samma ämne tillRikets Ständer aflåtit Nådig Proposition, deri, bland annat, omförmäles, att Serafimer-ordens-gillet, i fråga om de anslag, hvilka vid denna riksdag borde ifrågakomma, för fullföljande af den plan, som ofvanbemälde kommitterade till hospitalernes förbättrande uppgjort, i underdånig skrifvelse den 17 November nästlidne år anfört, att, utom Wexiö hospital, hvars uppförande för de af Rikets Ständer dertill anslagna medel nu påginge, nybyggnader jemväl vid öfriga hospitalerne i riket erfordrades, för Expeditions-Utskoltets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o i 09.
Missg.-b:n framdeles skall få den lydelse, som bär är föreslagen, skulle dessa stadganden inflyttas i nya brottmålslagen, och följaktligen, om den bestämmelse, som Frih. Cederström yrkat, här skulle intagas, komme detta att innefatta en verklig tavtologi. Det säger sig sjelft både i gamla och nya lagen, att all skada, som är följd af en våldsamhet, skall våldsverkare!) med sin egendom godtgöra, så långt den räcker, Jag tror således icke alt något särskildt stadgande derom här behöfves. Frih. Vöre nu frågan att antaga det nya lagförslaget ronde Missg.-b:n , så skulle deruti förekomma den §, som Frih. Boye omtalar, och då vore naturligtvis icke fråga om att i särskilda §§ intaga skyldigheten att upprätta skadan, som man vållat; men då denna Den 14 April f. m. lag nu är i fråga alt stiftas, och antagandet af det nya brottmålslagförslaget kan komma att länge dröja , så loide det vara påtagligt och naturligt, att under tiden den ändring i 6 cap. Missg.-b:n, som nu skulle införas, kommer att blifva ofullständig, intilldess nya brottmålslagen blefve anlagen; och det torde vara klart, att om ett lagförslag anloges, der denna skyldighet att ersätta skadan ej vore stadgad , skulle naturligtvis domaren anse alt skade-ersättningen vore inbegripen i det fästningsarbete , hvartill våldsverkaren skulle dömmas, och att denne således vore fri från all annan ersättning; men sådant skulle störande inverka på äganderätten inom samhället, och derföre tror jag det vara nödvändigt att vid slutet af §:n tillägga de orden: ”upprätte ock allan skada.” Hr Palmcrantz: Grunden för det afFrih. Cederström gjorda yrkande om tillägget — ”upprätte skadan,” vid denna §, måste efter min tanke vara det förmenande, att delta lagförslag skulle vara isoleradt för sig och icke hafva något sammanhang med den lag, som för öfrigt är gällande, nemi. den af år 1734* Jag kan icke finna annat, än att del tillägg, sorn Frih.
Det afgifna förslaget har, efter min öfvertygelse, ett sä väsentligt inflytande på riksgäldskonhs inkomster och utgifter, äfvensom å grunderna för dess styrelse och förvaltning att jag icke anser denna propos. kunna på sätt Ilr Printzensköld föreslagit, afslås, utan tror jag den böra bifallas, hvarföre jag äfven anhåller alt Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. till bifall. Hr Stuart: Den siste värde talaren har tydligen ådagalagt, att antagandet af det förslag, som nu är i fråga, skulle inverka på riksg:skont:s inkomster. Jag vill söka visa, alt sådant äfven komme att hafva väsendtligt inflytande på Statsinkomsternas belopp. Genom bifall till den framställning, StatsUtsk. gjordt; skulle nemi. Statskont. komma att under årets lopp uppbära bränvinsbränningsafgiften samt mantalspenningarne, hvilka utskylder sammanlagde uppgå till 1 million r:dr. Således skulle Statsverkets inkomster för nästkommande år 1849 derunder ej mindre summa än innevarande års uppbörd af mantalspenningarne och bränvinsafgiften komme att inflyta, ökas med sagde belopp utöfver den statsinkomst, som med bibehållande af nuvar:de uppbördsformen, är att under nästa års lopp påräkna. Vid sådant förhållande synes man åtminstone icke med skäl kunna bestrida, att det nu ifrågaställa beslutet inverkar på Statsregleringen. Utsträckes beräkningen vidare eller för de 3:ne åren 1849, 1850 och 1851, hvarunder denna riksdags statsreglering troligen kommer alt gälla, så visar det sig, att de redan exempelvis uppgifna statsintraderna eller bränvinsbränningsmedlen att mantalspenningarne för sistnämnde år, hvilka efter nu gällande uppbördssätt, icke skulle 462 Den 25 September. under denna statsregleringsperiod till statsverket inflyta, deremot skulle under samma period blifva att för statsverkets utgifter påräkna, i fall den föreslagna förändringen i uppbördstiden varder antagen. Jag anhåller således äfven om propos. till bifall å hvad Utsk. i afseende på denna frågas afgörande hemställt. Hr von Hartmansdorff:
Mors. stadgade åliggande att granska Irrkomst-Tiilarna,' för att tillse, huruvida alla de i Stat påräknade tillgångar rigtigt influtit, i hvad nian de öfver» stigit det calculerade beloppet, eller ock om brist deruti sig visat, hvilka omständigheter borde i Berättelsen anmärkas; men hvarvid Revisorerna inhämtat, att, utaf de inkomster Riks-Staten på» vaknär, större del ej hlifvit upptagen och redo» visad i Kongl. Stats-Contöirets Räkenskaper, än som Contant inflyter till Kongl. Rente-Karnmaren, emedan det öfriga uppbäres och disponeras dels af särskildta Verk T sam derföre göra redo, dels i Xiandsorterna, hvarest Inkomsterne användas, och hvarföre redovisning sker i Rands-Böckerna. Huru Ståts-Verkets alla Inträder, som 1 Riks» Staten finnas upptagne, utgå och hvad öfverskott derå uppkommer, kan endast inhämtas af det Riks-Bokslut, sorn Kongl. Majit, på Riksens Ständers underdåniga anhållan vid Riksdagen här i Stockholm 1809 och i8io, i Nåder förordnat böra från och med 1810 författas, och enligt afslutade Räkenskaper visa hvad utaf Stats-Vei kets hela Inkomst afkortas, anordnas och levereras. Men detta Riks-Bokslut har för något af de ifrågavarande åren ännu icke blifvit forfattadt. Or», saken dertill har Kongl. Stats-Contoir et förmält vara den, att de General-Stats-Förslag, efter hvil» ka detsamma skall upprättas , oaktadt gifne formulairer och föreskrifter, huru de böra uppgöras, ej blifvit i det skick afgifne, att de för ändamålet kunnat begagnas, helst Kands-Contoiren antingen icke förstått eller velat göra tillämpning deraf uti . de Den 3 Harf. de insända Förslagen, och hvarföre samt 1 anseende till de särskildta förändringarna i hvarjehanda omständigheter, som nästan i hvarje Län förefalla, Kongl.
Falkman, A. B, Motion N:o 26, angående förändrad lydelse af vittneseden. Lag-Utsk. Betänk. N:o 20. Motion N:o 48, om ändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862 angående kommunalstyrelse i stad. Allm. Besv.- och Ekon. Utsk. Betänk. N:o 80 och Mern. N:o 89. R. St, underdån. Skrifv. Falköping, angående uppförande å ordinarie stat af extra läraretjenst vid dess pedagogi. Motion N:o 10. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66 2 10 Falun och Frövi station på Köping—Hultjernbanan, angående jernväg mellan. Se Jernväg. Fastighetsbevillning, örn jemnlik sådan i liela riket. Se Bevillning. Fattigvården i riket, om ändring i 14 § af Kongl. Förordningen den 13 Juni 1853 angående. Motion N:o 182. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. R. St. underdån. Skrifv. Fiskeri-stadgan, örn ändring deraf, i livad angår saltsjöfisket inomskärs. Motion N:o 168. Flickor, om inrättande af lägre elementarläroverk för. Motion N:o 22. StatsUtsk. Utlåt. N:o 66. R. St. underdån. Skrifv. Flottan, om pensionsförhöjning för dess ernhetsoch tjenstemän, hvilka före år 1858 tagit afsked med rätt till pension. Motion N;o 181. Stats-Utsk. Utlåt. Folkskolelärare-seminariet på Gotland, om dess bibehållande. Motion N:o 50. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. R. St. underdån. Skrifv. Folkskolelärare-seminarierna, om anslag för anställande af biträdande underlärare vid. Motion N:o 122. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. angående anslag till läkares anställande dervid. Motion N:o 124. Stats Utsk. Utlåt.
Det är mig i högsta grad påkostande, att i en fråga som denna nödgas upträda mot personer, för hvilka jag hyser den största högaktning och på hvilkas humanitet jag aldrig tviflat. Jag kan dock hvarken af hvad som nu blifvit anfördt eller af Hr von Dranckens reservation kunnat öfvertygas om behofvet eller nyttan af att bibehålla det nuv:de förhållandet mellan hosbonde och tjenare. Jag tror, mine Hrr! att ej något annat land, med undantag af Ryssland, den rättigheten förefinnes att piska sina likar; och om jag ej hade något enda annat skäl, skulle detta för mig vara nog att förmå mig lemna min röst till afhvsande af detta förhållande: Jag har sjelf i nära 50 år varit husbonde för ett betydligt antal tjenare, och ehuru jag måste erkänna att jag i början af denna tid någon gång låtit utöfvandet af den ifrågav:de rättigheten komma mig till last, har jag efteråt verkligen ryst deröfver. Man talar här om måttlig husaga; men huru bestämma gränsen? Likasom aptiten kommer medan man äter, så kommer ock vreden medan man slår. Man har äfven talat om humanitet och brutalitet; men just emedan den humane husbonden icke kan tänka på att begagna sig af rättigheten att utdela husaga, hvilket endast kan inträffa med en brutal person, bör denna afskaffas. Vi måste också ihågkomma att denna rätt kan utöfvas icke allenast af husbonden sjelf utan äfven af den som är satt i hans ställe, af en rå fogde. Ur våra straff-lagar hafva vi borttagit spö- och ris-straffet; skola vi då för det enskilda lifvet bibehålla husagan? Skola vi låta Sverige vara det enda land, som i nittonde seklet nekar att beträda civilisationens bana? Jag anhåller, mine Hrr! att J villen förena Eder med mig om att bifalla Utsk:s Betänk. Frih. Creutz, Stephan: Sedan Gr. Anckarsvärd uttalat sina åsigter i denna fråga, återstår mig endast att till honom frambära min vördnadsfulla tacksägelse för hans värderika föredrag, och att anhålla att få förena mig med honom i begäran om bifall till Betänk. Frih.
Engelska Minister, uti hvilken han förklarade orsaken, hvarföre den Engelska Regeringen icke kunde besvara beskickningen. Jag hade den äran att den tiden vara Kabinettssekreterare. Den 11 Februari e. m. Denna skrifvelse blef K. M:ts Regering meddelad oell jag kunde säl. derom icke sakna kännedom. Det var mig alltså äfven nu ganska vid på förhaud bekant att Engelska Regeringen icke för närv:de iner än då skulle sända en beskickning till svar på den, som blifvit härifrån afifårdad. Detta oaktadt, borde det vara min pligt att i und. föreslå II. M., att icke utesluta Engelska hofvet från samma betygelse om vänskap och aktning, sorn blifvit andra Europeiska hof bevisad. Derföre erhöll General Lovén K. M:s befallning att, sedan han först hos konungen i Haag, ett med K. M. nära besliigtadt hof, utfört sitt updrag att notilicera om Konung Oscars död, till London afresa för samma ändamål. Vid detta tillfälle liksom 1844 besvarades denna sändning af Engelska hofvet på ett sätt, hvaremot jag icke har den ringaste anmärkning att göra; hvarjemte förklarades att någon beskickning tillbaka aldrig plägade afsändas. Detta var sål. icke någon felslagen förhoppning, då resultatet på förhand var kändt; men jag hemställer till Eder, Mine Hrr! om det förhållande, sorn lyckligtvis f. n. är rådande mellan Sverige och England, gjorde möjligt att utesluta detta land från en hedersbevisning, som blifvit andra Europeiska makter egnad. Månne det varit möjligt, varit rätt, varit tillbörligt att en konungens rådgifvare tillstyrkt K. M:t att afhålla sig från afsändandet af en sådan beskickning, ehuru på förhand var kändt att något svar icke skulle komma? För min del hade jag ansett det stridande mot min pligt, om jag tillstyrkte något sådant, och jag vågar säga, att ingen biliigtvis kati förebrå mig hvad i detta afs. blifvit gjordt. Gr. Anckarsvärd: Jag har redan långt för detta Ullkam nagifvit att jag icke ämnat ingå i någon tvist med H.
Sedan Rikets Ständer vid 1828—i83o årens Riksdag beviljat ett anslag af5oR:dr Banco för hvarje Län till Djur-Läkares aflöning, anser Utskottet, för dess del, att det bör på menigheterne sjelfva ankomma, att anvisa de ytterligare bidrag till dylika personers aflönande, som, efter lo cala förhållanden, kunna finnas af behofvet påkallade, hvadan Utskottet icke anser sig kunna till berörde framställningar tillstyrka Rikets Ständers bifall. 12:o Öfver-Intendents-Embetet. Å denna Stat uppföras för närvarande löner för en Kamererare vid Kongl. Museum med tillsammans 400 Rtdr, och för en der likaledes anställd Vaktmästare med i5o R:dr och derunder beräknade \ tunnor spannmål, samt anslag till underhåll af Kongl. Musei Samling af taflor 5oo R:dr. Utskottet har, för dess del, ansett lämpligast att återflytta dessa anslag till 5:te Hufvudtiteln, och vill Utskottet, uti Betänkandet angående berörde titels reglering, yttra sig i anledning af väckt fråga om löneförbättring för nyssnämnde personer. Med den minskning, som genom omförmälde öfverflyttning skulle uppstå, föreslår Utskottet, att återstående anslagsbeloppet för Öfver-Intendents-Embetet må oförändrad! å stat uppföras. 20 Stat s-Utskottets Utlåtande, N.o 40. 13 :o Kongl. Tabell-Commissionen. Uti dess stat, nu utgörande i,52Ö R:dr 36 sk., med derunder beräknade 98 tunnor spanmål, har Kongl. Maj:t, af skäl, sorn i den Nådiga Propositionen och Stals-Rådets Protocoll förden i5 sistlidne Januari omförmäla. ®, dels till löneförbättringar, dels till förhyrande af arbetsrum och archiv, äskat en förhöjning med contant 1,124 R:dr 12 sk., så att Staten lioramc att utgöra 2,65o R:dr utan spanmålsberäkning.
Försvarsverket skulle befinna sig efter 1 millions afdrag på redan nedprutade förnödenheter. Hafva vi förut nog länge undandragit oss att fylla Materielens behof, och derigenom förvållat, att de nu på en gång blifvit så stora; så vore det väl skäl, att icke vidare fortgå på samma förderfliga bana, utan anslå tillräckliga medel. — Den nu ifrågavarande nedsättningen af 70,000 R:dr i de årliga anslagen skulle endast verka derhän, att om förråden nu för en gång fylldes genom de extra anslagen; skulle de snart tömmas genom den årliga förbrukningen, då medel till årlig ersättning saknades; och vi skulle vid en annan Riksdag vara nära samma belägenhet, som nu. Man har mot detta anslag återigen åberopat svårigheterna för allmogen att uthärda med Den 8 Octo b er f. ni. 321 med skattebördorne. Men då man förut med rätta beviljat hvarjehanda nya anslag, som icke komma allmogen så omedelbart till godo, synes det vara desto mera skäl för mina värda motståndare att bevilja det ifrågavarande, som bondens och torparens söner derigenom skulle under Rikets försvarande få kläder på kroppen och vapen i händerna, så länge de voro friska, samt en bädd att ligga på, sedan de blifvit sjuke eller sårade. Genom ett afslag minskar man dessa fördelar just för det folk, hvars förespråkare man påstår sig vara. —- Jag borde icke behöfva upptaga det gjorda inkastet, att man skulle vänta med anslaget, till dess vi fått en KrigsMinister, eller ett bättre försvarssystem blifvit infördt; ty hvem försäkrar oss, att fienden väntar lika länge med sitt anfall? Och månne vi blifva starkare derigenom, att vi under tiden hvarken hafva förråd eller KrigsMinister? Då man klagar öfver bristande försvarssystem, borde man betänka att det bristfälligaste af alla är det, som lemnar oss blottade på försvarsvapen. Jag tillstyrker bifall å de 70,000 R:dr Kongl. Majrt i detta hänseende äskat, men Utskottet afstyrkt. Herr Thanij Wolrath:
— En liten uppriktig miss har dock anförtrott mig, att man — på lediga stunder, förstås — i de engelska flickpensionerna studerar Ouida med ett nit och ett intresse, som söker sin like. Låtom oss hoppas, att de violögda pensionärerna ej bli sämre för det. Ett af de mest oblandadt sympatiska dragen i Ouidas diktning är hennes kärlek till djuren, och i flere af sina arbeten har hon ihärdigt sökt bekämpa vivisektionen såsom varande en gagnlös grymhet. Men icke blott teoretiskt, utan äfven praktiskt har hon tagit sig an sina skyddslingars sak genom befrämjande af djurskyddsföreningar och genom utdelande af rundliga belöningar] åt dem, hvilka på ett mera effektivt sätt gjort sig förtjänta o m djurens väl. I förnäm tillbakadragenhet — som hon numera lefver — från en värld, som endast skänkte henne ryktbarhet, och från en tid, hvars intressen hon aldrig delat, har Ouida gjort den en smula melankoliska sats till sin, hvilken den ridderlige vicomte de Chateaubriand på gamla dagar proklamerade: » Ju mera man lär känna människorna, desto högre lär man sig skatta pudlarne ». Miss de la Ramée dyrkar konsten, icke vetenskapen. För henne är Homeros många gånger större än Newton, Rafael än Linné. Hon har endast ett hånleende åt vår tids skepticism, dess oaflåtliga sträfvan att få fram sanningen på bekostnad af poesien, dikten, legenden. » T y », säger hon, » den är i större fara att hafva orätt, som förkastar allt, än de människor, hvilka äro så dåraktiga som jag, som älska tro på allt, och då de vandra nya vägar, tänka på de gamla sägnerna. » Har väl också Gripsholm vunnit på, att forskningen dragit i tvifvelsmål, huruvida det lilla tornrum vi alla sett verkligen varit bebodt af den fjortonde Erik, eller hafva vi blifvit visare, emedan man upplyst oss, att Vilhelm Tell aldrig lefvat, att kung Artur och hans runda bord endast är en vacker myt och att Ossians Fingal och Temora helt enkelt är skrifven af en kaledonisk lärd, hvilken lefde för ett århundrade sedan? Mari Mihi.
— 292 — Intendentens på Gripsholms lustslott underdåniga förklaring öfver en vid 1857 års stats-revision gjord anmärkning, rörande nämnde lustslotts räkenskap för år 1855. Till Kongl. Riksmarskalks-embetet! Ofver Rikets Högloflige Ständers Herrar Revisorers härhos återgående anmärkning vid detta Kongl, lustslotts räkenkaper för år 1855, i anledning deraf, att till reseoch traktaments-kostnader i och för tillsyn öfver arbeten till förekommande af eldfara funnits, för nämnde år, till Arkitekten Hoffman af stats-anslaget för slottet vara utbetaldt ett belopp af 277 R:dr, hvilken utgift, enligt Herrar Revisorers tanke, rätteligen bordt bestridas af det vid 1853 och 1854 årens riksmöte beviljade extra anslag till dylika arbeten, har Kongl. Riksmarskalks-embetet täckts infordra mitt utlåtande, som jag vördsammast går att afgifva. Då, i följd af Kongl. Riksmarskalks-embetets, uppå min anmälan, aflåtna skrifvelse af den 28 December 1855, den anmärkta ersättningen till Arkitekten Hoffman utbetaldes och af mig å Kongl, slottets medel affördes, skedde sådant icke utan efter noga öfvervägande, huruvida beloppet borde påföras Kongl, slottets egna tillgångar eller de extra anslagne medlen. Då jag likväl fann, att Herr Öfverstelöjtnant Ståls förslag uppå kostnaderna för arbeten till förekommande af eldfara, på hvilket förslag extra anslaget sig grundade, icke upptog serskildt något för tillsynen öfver arbetena, men väl en post under benämning; »Diverse omkostnader och oförutsedda utgifter 476: 32.», och sådana utgifter för flera ej påräknade arbeten redan under loppet af år 1855 inträffat, samt då, vid samma års slut, enär arbetena ej voro fulländade, utan måste fortsättas påföljande året, det ingalunda var gifvet, att extra anslaget skulle blifva för ändamålet tillräckligt; så och innan sådant sig visat, ansåg jag rättast, att då afföra beloppet af Kongl, slottets medel, helst dertill fanns tillo-ång’.