Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungens Ombud beviste ej Fullmäktiges Sammankomster oftare, än, på sätt 67 £. i Regeringsformen stadgar, Fullmäktige åstunda att med honom öfverlägga. i3o. Till Ordinarie Sessioner anses Fullmäktige sjelfkallade de dagar och på den tid, hvarom Fullmäktige sjelfve öfverenskomma; men till Extra Sammankomster, hvilka, vid ett föregående Sammanträde, icke serskildt blifvit utsatte, låter Ordföranden skriftliga kallelser utfärda. Och, derest någon ibland Fullmäktige icke varit tillstädes, då en Extra Sammankomst blifvit beslutad, bör han serskildt derom underrättas, så framt han vistas i Staden och icke äger redan kändt laga förfall. 1 händelse af eldsvåda inom Stadens broar, vare Fullmäktige sjelfkallade att sig i Contoiret infinna, §. 131. Förmärkes något å förde vara, som skulle leda till Contoirets skada och förfång, eller sådana oordentligheter förspörjas inom Verket, hvilka fordra den skyndsammaste åtgärd och handläggning, anmäles det genast hos Ordföranden, på hvars pröfning det må ankomma, huruvida Fullmäktige genast böra sammankallas, eller om med sakens anmälan må anstå till först infallande sessionsdag. ( 75 ) §. 132. Då vanlige Ordföranden är frånvarande, föres ordet af den, sorn är närmast i ordning. £. 133. När vanliga sessionstimman är inne samt föredragningen, uppå Ordförandens tillsägelse, blifvit påbegynd, skall uti Protocollet antecknas, då någon Fullmäktig derefter uppkommer; hvilket äfven iakttages, då någon Fullmäktig bortgår, innan Ordföranden tillkännagifvit, att Sessionen upphört, §. i34. Skulle Fullmäktig, ehuru vistande i Staden, antingen af opasslighet, eller af enskilda angelägenheter, vara hindrad att bivista Fullmäktiges vanliga Sessioner, eller ock de extra Sammankomster, hvilka blifvit honom kungjorde, bör han sitt förfall hvarje gång serskildt tillkännagifva, s. 135. När, på sätt i §.
Ständer framställa dessa, från en oväldig undersökning härledda omdömen, bör dock i sammanhang dermed ej lemna obemäldt, hvad de till Byggnadsarbetet hörande Räkningar och Verificationer beträffar, dem Utskottet med sorgfällig noggranhet genomgått, att desse befunnits ordentlige och redige, med attestata öfver rigtigheten, samt med vederbörandes qvittencer försedde; att priserne efter de upplysningar Utskottet från åtskilige mästare härstädes införskaffat, för det mesta, ej varit högre, någon gång till och med lägre, än de gångbara; och att ej obetydliga af. prutningar, enligt påskrift å-en del räkningar blifvit iäkttagne; så att Utskottet, hvad redovisningen till zilfran beträffar, icke funnit anledning till någon så beskaffad erinran, i följd hvaraf frå^ ga oin tilltal, ansvar, eller godtgörande af de för Banco TJttkottets Bitankanden. 589 Banquen åtgångne dryga kostnader, rimligen skulle kunna med hopp om framgång med endler flere af nämnde Personer väckas Då Utskottets granskning i denna de! emedlertid ej sträckt sig längre, än till zifTYan och ej kunnat omfatta alla detailler, uti hvad sorn rörer arbetets utförande, har Utskottet fun. rilt sig böra till Herrar Fullmägtige särskildt öfverlemna, att i hänilelse vid anställande besigtning, arbetet skulle befinnas i en eller flere delar vårdslösadt, de i slikt fall ej underlåta att tillse det Banquens rätt och talan i afseende, på laga ersättning göras i behörig Ordning gällande, mot den eller dem, sorn till slikt ofog kunde finnas, i en eller annan '.tättö hafva varit vållande. Det återstår nu för Banco - Utskottet att hos Rikets Höglo!]. Ständer anmäla de anstalter, Utskottet i anseende til! årstidens framskridande, funnit sig böra vidtaga för fortsättning af Byggnaden, hvilken enligt Herrar Fullinägtigfcs förordnande, vid början af innevarande är blifvit instäld.
Jag hemställer derföre till Hr Stjernsvärd att han måtte afstå från vidare samtal med Hr Landtm, om denna sak, och låta oss få komma till någon annan. Frih. Raab: Jag skulle nästan vara böjd för att påstå att Hr Bråkenhjelm vill bråka bort denna sak, ty motionen gick derpå ut, att R. o. Ad. skulle discutera och afgöra några grunder för sin valrätt, men Hr Stjernsvärd yrkade äfven att för detta ärendes behandling ett serskildt plenum skulle utsättas; det ena var motionen, det andra sättet huru frågan skulle behandlas. I detta afseende tror jag att, om man icke vill blott hålla sig vid orden utan vid sjelfva saken, som verkligen är af vigt, den skulle kunna mycket väl utredas på det sätt, att man begärde att Riddarh.Utsk. ville till R. o. Ad. inkomma med de ifrågavande grunderna, och B. o. Ad. sedan ville till ett eftermiddags-plenum sammanträda för att deröfver discutera och afgöra. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Nekas kan icke, att det är olägligt att vi icke hafva en vallag upgjord nu då det hvilande representationsförslaget skall till afgörande förekomma. Meningen med Hr Stjernsvärds motion har jag upfattat så, att det vore hans önskan att Ståndet på något sätt skulle kunna komma öfverens om grunderna för ett sådant förslag, och i denna önskan förenar jag mig helt och hållet. Jag tror det vara af vigt för saken att vi hafva sådana grunder upgjorda, men huru sådant skulle på dessa åtta dagar medhinnas, derom är nu just frågan. Jag skulle i likhet med Frih. Raab tro att sådant vore möjligt om Hr Stjernsvärds motion nu finge till Riddarh.Utsk. remitteras. Här har visserligen blifvit sagdt att Hr Stjernsvärds motion hufvudsakligen innehåller en anhållan att R.
Enligt Kongl. Brefvet till Krigs-Coliegium af den i4 Novemlaer 1842, har Södra Bataljonen af Bohus Läns Regemente blifvit på tio års tid förändrad till Infanteri, med befrielse från hästvacance-afgift; i följd hvaraf, vid ifrågavarande inkomst beräknande, de 2000 tunnor spanmål böra afgå, hvilka såsom vacance-afgift vid nämnde Bataljon erlagts. Deremot och enär, jemlikt Kongl. Maj:ts till StatsUtskoltet aflåtna Nådiga Skrifvelse af den 2 innevarande månad, de emellan Kronan samt Rusthållarne vid f. d. Östgötha och Yestgötha Cavalleri-Regementen afslutade contract, blifvit, i enlighet med Rikets Ständers medgifvande, på ytterligare 3o års tid, räknad från och med år i84i, förlängde, samt de contract åter, hvilka med rusthållarne vid Lif-Regementet och f. d. Smålands Cavallen blifvit ingångne, fortfarande gälla 1 till och med år 1871, lärer någon vidare förändring i afseende på denna inkomsttitel nu icke ifrågakomma. I följd häraf utföras 22,25o tunnor spanmål, efter ett värde af 6 R:dr tunnan tdl i5:o Ständiga Rote-vacance-afgijler vid Skånska Infanteri-Regementena, utgörande 2310 tunnor spannmål, upptagas å 6 R:dr per tunna, till 1,700. 4o,ooo. 133,5oo. 13,86o. 8 Stats-Uf skoth ts Utlåtande, Nio 33. 16:0 Tillfälliga Role-vacanceoch Möles-afgifter torde, i likhet med hvad den Kongl. Propositionen innehåller, kunna bibehållas vid förra beräkningen, eller 17:0 Rotefrihets-afgift af oroterad, men ordinarie rotering underkastad jord.
Hon gaf honom aldrig sjelfmant en smekning men öfverlemnade sig viljelöst åt det lilla behag hon kände då han tog dem. Han skämtade ofta öfver hennes kyla, kallade henne för sitt lilla isblock, sin snömamsell m.m. Hon skrattade och upprepade hvad hon sagt så ofta förr: »Jag håller inte af dig». Men det var just detta som drog honom. Han drömde om att smälta detta isblock, att värma hennes ljumhet, att få henne att älska fullt och helt. »Det kommer jag aldrig att göra», sade hon. »Inte dig.» Han talade med henne om allt, öppet och fritt som en intelligent man kan tala till en intelligent kvinna utan att det blir stötande eller ofint. Han ville göra henne till en fullt medveten varelse »till själsaristokrat», sade han. »Se klart och tänka nobelt det är hufvudsaken. Du skall inte vandra i blinde genom verlden, du skall stå så högt att utsigten är fri och att det smutsiga och låga inte kan nå dig.» Hon tycktes vara med på det programmet; hon var i det hela taget med på allt. Hon öfverlemnade sig viljelöst åt hans andliga öfverlägsenhet liksom hon fysiskt öfverlemnade sig åt hans smekningar. Det var för öfrigt något som tilltalade hennes lilla jakobin-natur i det, att spela själsaristokrat tillsammans med en så pass modernt anlagd ung man som William och ibland, när han sagt något, som ute i verlden skulle ansetts mycket opassande, skrattade de med ett uttryck af ömsesidigt förstående när William plötsligt böjde sig fram emot henne och frågade: »Hvad tror du moster Beate skulle ha sagt om det?» »Moster Beate» var för dem båda personifikationen af all kälkborgerlighet. Men William grundade ständigt på hvad orsaken kunde vara till hennes kyla. »Har du aldrig känt något begär efter mig som man?» frågade han en gång. »Nej.» Han var öfvertygad om att hon ljög. Allteftersom de blefvo mer och mer bekanta och deras samlif intimare och intimare kunde han ibland få se ett uttryck i hennes ögon, som dref honom framåt, en och annan liten glimt, icke af lidelse men af en stilla, innerlig värme och denna lilla glimt var nog att fylla honom med glädje och segerjubel.
För öfrigt och hvad angick frågan om controll derå, att de pass, hvarmed lumpsamlare förses, icke må kunna begagnas af eller tjena till skydd för andre personer, så har det upplysts, alt, enligt K. kungör, af d. 2 Febr. 1824, som är den egentliga cardinalförfattningen i detta ämne, passet bör vara släldt på en enda person, hvilken föreskrift, noggrant handhafd, bort för det åsyftade ändamålet vara tillfyllestgörande. I följd af allt detta ansågs den gjorde fr; inställningen icke böra föranleda någon vidsträcktare åtgärd, än alt Konungens Befdnde blefvo genom ett circulär af d. 4 Apr. 1842 erinrade om tillsyn derå, att behörig noggrannhet vid handhafvande af författningarne i ämnet mätte af vederbör, iakttagas. Jag har icke försport, att, sedan den tid dä detta K. circ. ulfädades, några missbruk varit öfverklagade. Möjligen hafva sådane likväl ägt rum och jag vill derför icke motsätta mig, att en ny framställning göres i ämnet, hvaraf ytterligare undersökning om förhållandena kan blifva föranledd. Jag har således icke något att erinra emot återremiss af betänk.; men jag anhåller för sådant fall, att Utsk. måtte fästa uppmärksamhet vid de moliver som det af mig åberopade K. circ. innehåller. Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk. N;o 28 blef, uppå härefter gjord propos., af R. o. Ad. återremilteradt. Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 5 dennes på bordet lagda beiänk. N;o 29, i anledn. af väckt motion, att fullmakter å namn, heder och värdighet, utan verklig tjenstbefattning, icke mätte meddelas. Frih. Cederström, Thure Fredr.: Som jag erfarit, att R. o. Ad. återremitterat LagUlsk:s betänk.
JQufroubbot reha» rotfeé; broaremot ad ben beroidning, forntid Uppbbrbéroerfet i ©tocfbolniS ©tab tnftpter, (foll, utan afbrag, til 9tifégälbö»kontoret lefroereratf. §- *43> SDe ^pebttfoner, forn ifrdn §>t6fning£»£ommitteen tilt roeberbbranbe utgifroa£„ erbdllaö fojlnabéftitL (Dm eögdng roib Cajrettiigar* S*44" JDrbforanbe meb råfTrdttigbet ocb SebamSfer, fä t 23erebningtf* forn Saperingtfocb ^r5fning3. Commitee fiola, bd be förgå gdngen tilltrdba utöfning af be g oro indi, bern i benna Beroillning&@tabg,a dläggaSaflägga ffiljanbe <£b: *’^ag 9?. 9?v lofroar ocb frode roib ©ub ocb $an£ heliga (FPange. littm, att jag forn: Crtforanbe (Sebamot) i (2>e r e b n ing £*),.( Säre r m g^), (^cbfntngf*.) €cmm.ittee galt påföra broome foretommanbe gattjfplbig per* 2trf. lil. 5. 5- 145—146. 77 fon ben befattning, forn §an bor mibfdnnaS, fd att, unhcr ett noga inff» tagaganbe af foreffrifterne t nu gdllanbe S3emillningS• ©tabga, ^irarfen bronan elfer ben ©fattfFpIbige férndrmas i beras fiilfidnbiga rdtf. ©enna férbinbelfe
Dessa skäl emot småsedlarnes indragning torde kunna sammanfattas i följ:de punkter, nemi.: l:o den beqvämlighet, som desamma vid smärre liqvider anses lemna, och särdeles vid penningars afsändning med posten. Men häremot kan invändas, att de många tal, som förekomma vid liqvider, varande dels under 1 rdr, dels deremellan och 2 rdr, måste ju ändock på annat sätt än medelst sedel betalas, hvadan således denna remiss-lättnad genom 1-rdrs-sedeln är af alltför underordnad vigt, för att böra tagas i betraktande vid en i öfrigt medgifven nyttig förändring, helst ett mer allmänt bruk af mindre postremiss-vexlar, postkontoren emellan, å högst 5 rdr, på ett fullkomligare sätt ersätter det inskränktare behofvet af 1-rdrs-sedlar vid penningeafsändningar; 2:o att silfver är alltför obeqvämt emot sedlar att vid dagliga smärre liqvider medföras. Denna invändning gjordes äfven vid skillings-sedlarnes ifrågasatta indragning, med tillägg dervid, att silfver ej kunde i den vanliga plånboken förvaras, utan måste i särskild börs medtagas. Om nu denna särskilda börs måst för sillvermynt under ■"1 Den 4 Mars f. m. 33 linder l rdrs värde tillitas, så är ju i den mindre dagliga rörel sen långt beqvämare att derjemte äfven inlägga 1-rdrs-stycken, hvarigenom man kan lättare helt och hållet undvika att medtaga sedelboken. Den som känner huru i utlandet allmänheten högst sällan begagnar annat än hårdt mynt i den dagliga rörelsen, vet ock, att hvarken han sjelf deraf funnit någon obeqvämlighet eller försport att andra deröfver beklagat sig; 3:o den förlust, som skulle drabba Staten, såväl genom silfvermyntets nötning, som derigenom att detsamma någon gång kan gå helt och hållet förloradt, hvaremot förlorade sedlar tvertom utgjorde en vinst för banken.
Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att han, ined anledning af hvad Hr von Ehrenheim yttrat i afs. å den i sednare delen af Utlåt:t föreslagna nya 21:sta §:n af Riddarh.-Ordn., ansåge sig böra meddela den upplysning, att, enligt hvad Ulskits Ordf:de för Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, det i §:ris början förekommande ordet fem genom tryckfel influtit i stället för ordet tre, samt att Hr Ordfiden ämnade göra hemställan om rättelse deraf, då den sednare delen af Utlåtit blelve föremål för R. o. Adis pröfning. Frih. Hermelin, Carl: Visserligen vet jag att man sällan lyckas vinna något genom att framställa förmedlingsförslag. Men icke desto mindre tager jag mig friheten hemställa till R. o. Ad., huruvida det icke kunde ske, på sätt viii några löregide riksdagar varit i fråga, och, såsom jag vill minnas, af Riddarh.-Utskit vid 182S—1830 årens riksdag tillstyrkt, att väl omedelbarligen välja elektorer, men att Ståndet dervid vore fördeladt uti 5 valkretsar eller afdelningar, som hvardera utsåge sina elektorer. I händelse något större antal valkretsar •— dock elter mitt förmenande högst 10 till antalet — anses lämpligare, kunde detta bestämmas. Skulle detta förslag, som al andra tillförene varit frarnstälidt, på något sätt vinna bifall, får jag hemställa om frågans återremitterande, på det Utskit må yttra sig deröfver, enär Ståndet måhända icke finnér sig beredt att pröfva och möjligen gilla framställningen. Likväl vill jag icke yrka derpå, så vida icke mitt förslag af någon annan ledamot utaf Ståndet understödjes. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Bänkmansfrågan är, så att säga, en utnött fråga. Hen har, med undantag af riksdagen 1844, hvarje riksdag sedan 1815 varit föremål för öf - Den 3 December f. m. 263 verläggning.
Till hvad jag förut yttrat anhåller jag endast att få tillägga att, om man vid denna § nedsätter påföljden till förlust på viss tid af medborgerligt förtroende, qvarstår i 17:de kap. 18:de §:n Rättegångsbalken det stadgande, hvarigenom föreskrifves, att den som en gång burit falskt vittnesbörd, sedermera aldrig är vittnesbär. Men om så icke skulle vara förhållandet, synes mig likväl, att man både kan och bör uti Rättegångsbalken införa ett stadgande, att äfven den, som blifvit dömd förlustig medborgerligt förtroende på viss tid, aldrig är vittnesbär, för att dymedelst förekomma att den, som en gång begått mened, skulle kunna begagnas såsom vittne. Hr Carleson: Vi hafva ännu icke kommit till den frå gan, om det åberopade lagrummet skulle upphäfvas eller ej, men det är klart, att om 18:de §:n i 17:de kap. Rättegångsbalken upphäfves, följer deraf, att den af Gr. Sparre förut omnämnda bestämmelse icke är tillämplig. Kommer åter, såsom i promulgationslagen föreslås, denna § att qvarstå i civillagen, fortfar äfven detta stadgande att gälla såsom en qvalifikation hos laggildt vittne, hvilken icke har något sammanhang med strafflagen. För öfrigt är jag förekommen af Hr von Ehrenheim, i hvars yttrande jag instämmer. Hr Den 15 Juli f. m. 481 Hr Ribbing: Uti »Förslag till författning om nya strafflagens införande och hvad i sammanhang dermed iakttagas skall» lyder 3:dje §:n sålunda: »Alla i de öfriga Ralkarna af 1734 års lag eller i särskilta lagar eller författningar gifna straffbestämmelser för brott, å hvilka i nya lagen straff satta äro, varde likaledes genom denna lag upphäfda, med undantag af hvad i 18:de §:n sågs».
– Med Kärlek i denna högsta mening lär man alltså förstå, icke en isärflytande sjelf-löshet, utan en ande, som, sjelf samlad till lefvande personlighet, samlar oss omkring sig i ömsesidigt personliga förhållanden; en kärlek, som kan vredgas, men vill försona; som har makt att dömma, men dcrföre också att förlåta. I försoningen, i förlåtelsen bevisar sig Guds kärlek fullkommen. Så är nu vår kärlek till Honom blott genkärlek; betingad af Hans kärlek och af vissheten om den. Denna visshet, att han först älskat, först älskar oss, kalla vi Tro. Hos Paulus finner man Christendomens historiska konstruktion i dennas rätta mening; det Gamla och Nya Testamentets sammanhang i dettas fulla betydelse. Christendomen vore icke lefvande religion, om den icke hade en positif basis, en historisk genesis: detta är Judendomen. Rationalismen, som vill hafva en abstrakt, ej en lefvande religion, begriper icke detta samband; och Paulus är honom en förargelse. Och likväl behöfver man icke gå längre än till sig sjelf, för att finna, huru dessa två Testamentens nödvändighet uttalar sig äfven i det enskilda. För den, som aldrig kände Lagens förbannelse, har Nåden icke sin rätta betydelse, och är Christus fåfängt död. Att det Gamla Testamentet icke är en falsk inbillning, som genom en abstrakt lära kan upphäfvas, utan en tryckande verklighet, som genom handling och lidande måste försonas och lossas; att det Nya Testamente, som härigenom grundas, icke tillintetgör det Gamla, utan fullkomnar och befriar det, ger sanning åt dess profetior, svar på dess frågor, tillfyllestgörelse åt dess fordringar, – detta (och oändligt mycket mera) står hos Paulus i heliga, lefvande, outtömligt betydelsefulla drag. – Under saknaden af Dig, söker och finner jag en ersättning i åskådandet af ditt Porträtt. – Detta är ju i allmänhet meningen af allt porträtt, att blifva föremål för andaktsfull åskådning, vehikel för skilda personers personliga umgänge; det är en personlig, historisk, religiös betydelse, som trotsar alla idealisters tal om porträtters för myckna verklighet.
Ibland gräsväxter äro Timotej och Klöfver de som hufvudsakligen odlas, och odlingen af dessa växter har allt mer och mer tilltagit med stor nytta för jordbru karne. Försök i mindre skala äro gjorde med odling af Malinia maxima. Festuca Littorea (arundinacea). Kål, Rofvor, Rötter och Humla odlas mindre än som borde ske. Hågen för trädgårdars och trädplanteringars anläggande och bättre vårdande är på spridda ställen i tilltagande. Flere folkskolelärare, men främst ibland dem Fredric August Ekström i Gunnilbo, hafva börjat intressera sig härför, och Konsistorierne i Westerås och Upsala hafva vidtagit åtgärder för att uppmuntra och befordra undervisningen i ämnet vid folkskolans. Bemälde Ekström har utgifvit en handbok i detta ämne för folkskolan, folkskolelärare och allmoge, för hvilket arbete Ekström blifvit belönad med Hushållnings-sällskapets medalj; och Sällskapets Förvaltnings-utskott bereder fri undervisning i vissa delar af trädgårdsskötseln och trädplantering för folkskolelärare-elever vid Seminarium i Westerås. Inom Westerås stad hafva invånarne gjort frivilliga sammanskott för trädplanteringar och utsett en kommitté för att Ombestyra planteringar i staden och på dess område. Att trädplanteringar icke alldeles blifvit försummade utvisas, ibland annat, deraf, att Hushållnings-sällskapet belönat åtskilliga personer för trädplantering. Tillika 15 torde här böra anföras att Herr Kapitenen C. von Post på Frössåker, för att uppmuntra sina underhafvande till trädplantering, åt dem utdelat 84 äkta fruktträd,' och att ägaren af Bengtsbo rusthåll i Haraker E. R. Larsson, en ibland ortens skickligaste landtbrukare, som vid sin egendom infört ett väl ordnadt cirkulationsbruk, har anlagt en trädgårdspark i Engelsk stil med omkring 900 träd och buskar. I fall det lyckas att vid folkskolorne bibringa undervisning uti och håg för trädgårdsskötsel och trädplantering, torde man kunna hoppas betydligare förkofran härutinnan för framtiden. Boskapsskötseln omfattas med stigande intresse.
S. D. Nedannämnde motioner remitterades till Bevillnings-Utskoltet, nemligen: l:o. af Anders Trulsson från Blekinge län, om rätt för de mindre brännerierna att, lika med ångbrännerier, få välja bränningstid, m. m.; 2:o. af Per Persson från Wermlands län, om förändringar i bränvinstillverkningsoch försäljnings-lagstiftningen. S. D. Vid nu skedd föredragning remitterades en af Anders Nilsson från Hallands län väckt motion om bankovinstens användande till förstärkning af fonderne för fastighetslån och allmänna diskonten till Banko-V Iskottet. S. D. Vid förnyad föredragning af Expedilions-Utskoltets Memorial N:o 4, i anledning af framställd fråga om särskild tryckning af alla inom Riks-Stånden väckta motioner, blef i.sta momentet deraf afslaget och 2:dra momentet lagdt till handlingarne. S. D. Vid skedd föredragning remitterades lill Stats-Utskottet motioner af följande ledamöter, nemligen: l:o. Anders Jonsson från Skaraborgs län, derom att | mantal krono Wallen, måtte anslås till boställe åt folkskole-läraren i Otterstads församling; 2:o. Johan Bergström från Kopparbergs län, om upphörande af tackjernstionde och hammarskatt; 5:o. Olof Persson från Gefleborgs län, derom alt fonden för befrämjande af utdikningar och allappningar af sanka trakter och sjöar måtte bestämmas lill minst enahanda belopp, som under innevarande stalsreglerings—period; 4:o. Samme Ledamot, angående underhålls-skyldigheten af 2:ne vägar mellan Helsingland samt provinserna Jemtland och Herjeådalen; jemte vid 2:ne sistnämnde motioner afgifna yttranden; 5:o.
Frih. Tersmeden: Som jag icke har hört några anmärkmr mot den första af de här föredragne punkterne, eller den hvaruti Utsk. tillstyrkt, att det vid sista riksdag beviljade anslag af 5,000 r:dr åt rättareskolor mätte få fortfara, så har jag ingenting att yttra derom. Hvad deremot beträffar den andra punkten, som innehåller ett tillstyrkande, att ytterligare 5,000 r:dr måtte beviljas till rättareskolor, hvaraf 1,000 r:dr till en sådan skola på Gottland, så har här blifvit af den siste värde talaren yttradt, att han ansåg ett anslag af 1,000 r:dr för en rättareskola vara alldeles för litet, för att något nyttigt dermed skulle kunna tillvägabringas. Dessa anslag af 1,000 r:dr för rättareskolor äro likväl naturligtvis endast att anse såsom ett understöd för deras tillvägabringande. Det är gifvet, att ett så ringa anslag icke kan räcka till, utan att de orter, för hvilka detta anslag beviljas, måste, så vidt de skola kunna begagna sig deraf, sjelfve göra tillskott för dessa skolors bildande. Sådant har förhållandet varit med de 5 rättareskolor, hvilka för närvar, äro i gång, och jag förmodar, alt i de andra länen, hvilka kunna komma att anmäla sig till erhållande af dylika anslag, samma förhållande skall inträffa. Om länen icke sjelfve göra sådane tillskott, så kunna de naturligtvis icke begagna sig af det föreslagna anslaget. Sakea 436 Den 30 October e m. är föröfrigt af sä mycken vigt för landtbruket i allmänhet, att jag skulle tro det ingalunda vara skäl att emotsätta sig detta anslag, på den grund som Frih. Cederström uppgifvit. Dessutom måste den siste värde talaren icke hafva rikligt reda på huru redan existerande rältareskolor äro uppställde. Att dömma efter hans yttrande, så har han föreställt sig, att ett större anslag är för dem beviljadt, än det sorn nu lillstyrkes för de nya rättareskolorne. Detta är likväl icke förhållandet.