Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anspråket derpå har ock sedermera af både Regering och Ständer befunnits billigt och frågans bringande till slut har berott på den allmänna läroverks-regleringen och ifrågasättande af läget för läroverket. Slals-Ulsholtels Utlåtande M 148. (Fortsättn.) SD De underdåniga utlåtanden, som vederbörande, hvilka blifvit i frågan hörde, vid ofvannämnde tid afgåfvo, synas väl tillstyrka läroverkets förläggande i Piteå, hufvudsakligen på de skäl, att Piteå vore länets residensstad; att der redan funnes en skola med flere lärare, än i någon af länets öfriga stader; samt slutligen, att man till Piteå kunde påräkna lärjungar från den i Westerbottens län belägna staden Skellefteå. Med ogillande af nämnde skäl, har Utskottets afdelning föreslagit ifrågavarande läroverks förläggande till Luleå, men innan frågan förekom i Utskottets plenum, hade någon, som särdeles intresserat sig för Piteå stads intresse, författat, låtit trycka och till hvar och en af Utskottets ledamöter utdela en slags promemoria, hvarigenom man söker dels vederlägga de skäl, som åberopats till grund för den föreslagna flyttningen, dels ock framhålla Piteå såsom rätta stället för det ifrågavarande läroverket. Det lyckades ock, att genom denna, sannolikt af Piteå stads, i och för denna fråga hit till staden utskickade, Borgmästare författade samt af Stiftets Biskop och Doktor Nordlander undertecknade promemoria få afdelningens förslag undanröjdt och med stor pluralitet i Utskottet beslutadt, att läroverket skall förläggas i Piteå. Ett gammalt ordspråk säger, att man, såvidt möjligt är, »hör söka ställa kyrkan midt i byn» och jag har ansett detta ordspråk har böra tillämpas samt Rikets Ständers ovilkorliga åliggande vara att tillse, det innevånarne i Norrbottens län mätte i denna för dem högst vigtiga fråga vederfaras den rättvisa, som de af en upplyst riksförsamling skäligen böra kunna påräkna. Ulan att nu ingå uti någon speciel granskning af hvad den ofvannämnda promemorian innehåller, vill jag här endast, till vederläggning af densamma, fästa uppmärksamheten på nedannämnda omständigheter. Kongl.
Maj;ts åt Sveriges Borgerskap gifna Nådiga För. sakran den 23 Februarii 178g, blifvit bekräftadt, under helgd af Privilegier, att tjena till efterrättelse, då Piket af krig icke är oroadt eller andra särskilda orsaker till Product-Placatets hvilande ej föranleda, hvilka orsaker, i Collegii tanka, icke skulle i afseende på Norrige inträffa;, dels ock att, vid jemnförelse ej mindre af de Författningar, som bestämma bägge Nationernas ömsesidiga handela-förmåner, än äfven af mängden utaf de varor, sorn i flere år blifvit från ena till andra Riket inoch utförde,' något tvifvelsmål ej borde uppstå, att de från Sveriges sida, tili fördel för Norrige, redan medgifne modificationer af HandelsSjöfartsoch Tull-författningar äro af vida större vigt för Norrska Sjöfarten, än de förmåner, Svenska Nationen åtnjuter i Norrige; och har Collegium, på dessa grunder ansett sig icke kunna tillstyrka, att Norrska Regeringens ofvanberörde underdåniga hemställan måtte i Nåder bifallas. Riksens Ständer, som tagit kännedom af da uti Sverige och Norrige, tid efter annan, utfar* dadé Författningar, rörande handel och sjöfart i allmänhet samt hvad i afseende på dylika Und«rdäniga. Siirifselster. S13 förhållanden ®ti ena och audra B i i »t särskildt förordnidt blifvit, hafs», vid Öfvervägande af hvad i detta ämne förekommit, icke kunnat dela den af Cornmerce-Collegium yttrade farhåga för olägenheter, som skulle kunna uppkomma deraf, att Norrska sjöfarten blefve lika gynnod med den Svenska.
SJteb unbantag af ffattffplbigd f>ufiru od) Ijemntamaranbe barn fantt anbra titt f)and l)iiöf)å(l l)örattbe eder l)od fjonont jfattjfrifna od) på f)aitö bebetfebet upps tagna perfoner, font tcfe [fola utgöra bemiduing efter benna @tabgab 2:bra 5frti JDebetfeblarne faminanfattad od) ntfärbad meb anfmav för beråd riftigfjet, på lanbet af öfpärabsffrifmaren od) i fiab af meberböranbe uppbörbdmait; böraitbe befje tjenftemän aflemna bebetfeblarne få tibigf, att be febnaft fjorton bagar före uppbörbötibené början funna be ffattffplbige tiflf)anbaf)å(tad. SRebelft beröm af meberböranbe SWagijirat eder ^ärabéffrifmare utfärbab fungöretfe unberrättaé be ffattffplbige ont tiben när od) ftädet fmareft inom förfatitlingen bebetfeblarne få af bein affyemtad, od) om ben per fou, genom l)mi(feit be matha ntlemuabe; ma
1824 års författning, hvilken, till följe af 1830 års banklag, är gällande lag, innehåller, att bankbolag hafva rättighet till samma ränta, som för Ranko-Diskonten är stadgad. Utsk:n hafva föreslagit ”att ränta skall betalas efter en half för hundradet i månaden”; men då jag icke inser något skäl, hvarföre den ränta, sorn under 4* 52 Den 10 September e. m. förfallotiden betalas, skall uti enskilda banker vara olik den, som uti R. Sits bank erlägges och af R. St. blifvit bestämd, så hemställer jag om R. o. Ad. icke skulle finna för godt att bibehålla det gamla stadgandet i delta hänseende. Frih. Tersmeden: Som numera, eill. hvad jag vill påminna mig, den öfverränla, som Banko-Diskonten erhåller, icke utgör mer än hvad som bär är föreslaget, nemi. 6 för 100 om året eller | för 100 i månaden, synes mig Utsk:ns förslag öfverensstämma med hvad för Banko-Diskonten är föreskrifvet. Dessutom hafva Utskm föreslagit följande tillägg: ”Vid fordringars utsökande njute enskild bank samma rätt till handräckning, som för R. Sl:s Diskontverk nu är eller framdeles varder beviljad.” Kunna icke några andra skäl, än dem Frih. Palmstjerna anfört, framdragas för bibehållandet af 1846 års författning, kan jag icke inse, hvarföre man skulle afslå förevaride 12 §. Frih. Palmstjerna: Det af Frih. Tersmeden uplästa sista mom. af förevaride § finnes äfven inlaget i 1846 års författning och är således redan stadgadt. Om R. St. finna för godt att än dra den öfverränta, som för Banko-Diskonten är bestämd, samt nedsätta den till 5 proc., så skulle enl. förslaget likväl de enskilda bankerna hafva rättighet att upbära £ proc. i månaden, hvilket icke vore billigt, utan de böra enl. min tanke dela lika rätt med BankoDiskonten. Skulle åter igen R. St. anse att räntan borde höjas, synes mig, att sådant äfven bör på enskilda banker tillämpas.
Blir det svårt att få något rim, tillgripes ett dialekt-uttal, t. ex. vana och stana (i st. f. stanna). Sällan rimmar han in uti versen. Det sker dock i några af hans sångbara visor. I alexandrinerna hafva vi funnit det blott på ett enda ställe. Någon gång försöker han sig på en sydländsk och konstfull versform, t. ex. ett språkexperiment från Upsala, kalladt »Svijklige världens oundvijklige öd'-dödligheetz sorg-tröstande lijk-sång». Ibland lyckas han der rätt bra, t. ex.: »Alt är, hvad som här kan finnas Ok besinnas, Hvad som någon någ'nsin veet, Obeståndigt: mans bedriffter, Skriffter, griffter. Stadig är ostadigheet.» Men ibland tager sig detta rimsökande i svenskan löjligt ut, åtminstone för vår tids ögon, t. ex.: »Trägåls-trän the bära frukter, Blomster lukter. Gräset växer, vijsnar bort: Theras them infödde maskar Fnaskar, naskar, In til trät ok blomstret tort.» Och han har ej heller gått i land med hela stycket. Vi sågo redan i dess konstiga öfverskrift denna lek med ord, som tidehvarfvet tyckte så mycket om, men som förefaller oss så osmaklig. Han kan sålunda ej undvara att vid vännen Carlbergs förestående bröllop önska honom »en hoop karlkullar». Hit höra äfven de språkgrannlåter i versen, som närmast äro att förlikna med krumilurerna i vissa gamla boktryck. Så förekommer i en med sentenser späckad visa som börjar »Hvarföre skal iag mig med sorger qvälia?», troligen äfven den ett språkexperiment från Upsala, följande vers: »Stånd, rijkdom, skönhet, styrkia, världsig klookheet Är fåfeng, intet, glas, fnas, as ok tokhet. Vij varda allesammans, arm ock rijke, Kung, bond, dvärg, rees, stygg, snygg, took, klook, an'n lijke.» En gång skrifver han:
Ständers, genom dess förstärkta Stats-Utskott, fattade beslut afgjordt; tro sig likväl kunna tillägga, att någre anmärkningar sannolikt torde vid en närmare granskning af sig sjelfve förfalla, och att andre åter icke syntes till alla delar grundade; då det t. ex. var en med Borgare-rätten åtföljande skyldighet, att vid värderingen biträda. §• io. Någon anledning till ändring af det här förekommande stadgande, huru förfaras bör med varor, införskrifne för antingen i Sverige varande fremmande Sändebud, eller Kongl. Maj:ts egen räkning, hemta Utskotten ej af hvad en värd Ledamot deremot yttrat, eller att dermed förfaras måtte på sätt Kongl. Maj:t täckes i Nåder förordna, så vida Utskottens Förslag i förra afseendet endast är ett förtydligande af hvad i nu gällande Författningar föreskrifves, och i det sednare icke någre hinder blifvit lagde i vägen för Kongl. Maj:t, att efter godtfinnande införskrifva fremmande varor, utan blott redighets vinnande i Räkenskaperne åsyftad. §. 16. Det ur så väl sista Tull-Taxan, som de föregående af Utskotten i afseende på det för - Betänkanden. råd af lifsmedel, som oförtulladt får införas, lånade uttryck: ”Hvarje Skeppare bestås ”ett Lispund Caffe m. m.,” liar en värd Ledamot funnit otydligt och böra utbytas mot denna mening: hvarje Skeppare ”tillätes medföra, ” och som Utskotten jemnväl häri instämt, så föreslås vördsamligen, att de sednare uttrycken må i Författningen å uppgifne ställen inflyta.
Comp. samt åtskillige homullsväfnadsoch sidenfahriksidkare i Stockholm i underdånighet anfört, att, sedan under de sista åren det tilltagande bruket här i landet af half-ylleväfnader och införseln deraf från utrikes orter, hvilka förhållanden otvifvelaktigt hufvudsakligen befrämjats genom den å samma väfnader gällande ytterst låga import-tull till högst kännbar förlust för de inhemska bomullsväfnads-fabrikerna och den till afsalu idkade hem väfnads-slöjden, i ganska betydlig mån utträngt begagnandet af bomulls väfnader, så hade, i följd af dessa omständigheter, härvarande fakrikanter af sistnämnde väfnadsslag funnit sig föranlåtne att rigta sin verksamhet på förfärdigandet af half-ylletyger, hvilket företag ock, hvad varans utseende och qvalitet anginge, icke saknat framgång. För utöfningen af sistberörde väfnadsslöjd möter likväl ett väsendtligt hinder i det förhållande, att, enligt 1841 års nu gällande tulltaxa, införsels-afgiften å tvinnadt bomullsgarn blifvit bestämd till lika belopp med import-afgiften å bomullstråd, eller till 16 sk. per skålpund, utan att härvid någon skillnad egde rum emellan dubbleradt garn eller det garn af lösare tvinning, hvilket i handeln förekommer i härfvor och uti väfverierna, serdeles till varp eller ränning i halfylleoch hallsidenväfnader, användes, samt det garn af hårdare och starkare tvinning eller egentlig tråd, hvilken i handeln vanligast förekommer uppvindadt i nystan, och som begagnas till sömnader och dylika behof, dervid större styrka hos garnet erfordras, och hvartill det dubblerade garnet icke kan med fördel nyttjas.
till » Tjufpojkstreck » och » Bill Nye. Med 7 illustrationer. FARVÄL 46 Öfversättning från italienskan af E. af D. 110 sid. Pris: 75 öre. synnerligen lämplig present vänner och väninnor emellan. Efter till Bedaktionen af Idun ingången reqvisition sändes årgången mot efterkraf med tillagdt porto. [263] stort % % Proflager Cachemirschalar Bakom Kulisserna. s.r. • J .&gt; " ' ' " _ realiseras Minnen och anteckningar från Teatern af Magnus Ringh. 223 sid. Pris: 1 kr. U n-j. Lundberg &amp; U " 56 Drottninggatan56 hos f264] _ SKRIFTER års årgång af fr. o. m. n:r 11 t. o. m. n:r 52 eller mer än tre qvartal (Obs! I n:r 11 börjar den längre följetongen, hvadan intet af den samma går bort.) säljes oinb. för I kr. 50 öre, med lösa permar för 2 kr. 50 Öre samt kan användas som en Malmskilnadsgatan Ett K O M E B I A N T E N Skildringar ur Teaterlifvet af Magnus Ringh, förf. till » Bakom Kulisserna ». 198 sid. Pris: 1 kr. Valda Humoristiska och Poetiska I D U N [241] Snabbtvättmaskin. är nu utkommen och tillsändes franko. Helsingborg i september 1888. andra D u b b e l t porto torde medsändas. o c h för uppdrag åt A l l a saker skickas m o t efterkraf och få returneras af Lorenzo Hammarsköld. Med lefnadsteckning och porträtt utgifna af Börje Norling. 350 sid. Pris: 1 kr. Novell af Iwan öfversättning af 104 sid. Tnrgénjew, E — s. Pris: 50 öre. Tvlaloixibra En ung qvlnnas iefnadssaga Roman af A n t. till » Daniel Cortis ». Autoriserad öfversättning fr. Italienska originalets tredje upplaga af E. af ' D. 523 sid. Pris: 2 kr.
Cronhjelms motion, med det amendement Hr Aminoff dertill föreslagit, sådant detta är uppfattadt i Utsk:s betänk., icke med något tillägg i afseende på kamereraren, och jag måste således tillstyrka afslag å Ridd.Ulsk:s mern. Frih. Hamilton, Hugo: Afven jag kan, på sätt flere värde talare förut yttrat, icke finna det förskräckliga i Gr. Cronhjelms förslag. I sin enkelhet sedt, är ju detta förslag ingenting annat än en önskan, att Ståndet måtte tänka på hvad som dock en gång måtte komma att inträffa. Huruvida den ena eller andra önskar en representationsförändring, är en fråga, som icke hörer hit, men alt en sådan är ifrågasatt och på allvar bearbetas, lärer väl ingen vilja neka. Under sådant förhållande har Gr. Cronhjelm önskat, att R. o. Ad., då nu ett tillfälle dertill är förhanden, skulle ställa så till, att R. o. Ad. har händerna fria att framdeles besluta i förevar, fråga, efter de omständigheter, som då inträffa. Detta är hvad en vanlig klokhet tyckes bjuda. Gr. Cronhjelm bar icke bestämdt yrkat, att Ridd.secret.lönen ovillkorligen i en framtid skall nedsättas, och om också Grefven hade gjort det, så följer sådant icke ovillkorligt af ett bifall till Grefvens motion. Deraf följer blott frihet alt kunna göra det, i händelse R. o. Ad. skulle anse, alt en minskning vore lämplig. Det är sagdt, att genom en sadan 150 Den 9 November f. m. åtgärd skulle en dubbel osäkerhet uppkomma för den tjensteman, som är i fråga, nemi. fiirst den, alt han skulle genom fl. o. Ad:s beslut kunna afsättas. Detta är likväl någonting, som existerat i alla tider, och som väl tyckes vara både billigt och riktigt, emedan det beror på honom sjelf att göra ett sådant beslut omöjligt. Den andra osäkerheten skulle först inträda då nuvar. representationssätt upphäfdes.
All bränvinshandel med vildarne lär för öfrigt på amerikanska sidan vara ej allenast förbjuden, utan förbjuden på ett sätt, att lagen efterlefves. Under vistelsen hos tschuktscherna var min tillgång på lämpliga bytesmedel mycket ringa. Ända till timmen före afseglingen rådde nämligen ovisshet, när vi skulle komma loss, och jag måste derför spara på förråden. Ofta hade jag för den skull svårt nog att förmå en tschuktsch att afstå de saker jag önskade förvärfva. Här deremot var jag en förmögen man, tack vare det myckna som blifvit öfver af vår rikliga vinterutrustning, hvilken naturligtvis i de varma luftstrecken skulle blifva endast till last. Jag begagnade mig af min rikedom för att lik en gårdfarihandlande göra besök i tältbyarna med säckar fulla af filtar, tjocka täcken, strumpor, ammunition o.s.v., för hvilka varor jag tillbytte mig en vacker och utvald samling af etnografiska föremål. Bland dessa må nämnas vackra benristningar och bensniderier samt åtskilliga pilspetsar och andra redskap af en nefritart94, som är så förvillande lik den bekanta nefriten från Högasien, att jag vore benägen att tro, det materialet verkligen härstammar derifrån. I så fall vore nefritförekomsten vid Beringssund af betydelse, emedan den ej kunde förklaras på annat sätt, än att antingen de här boende folken fört mineralet med sig från sina urhem i Högasien, eller ock att redan under Högasiens stenålderEskimåiska bensniderier m. m. 1–5. Knappar till bärremmar, föreställande isbjörnshufvuden, sälar m.m., skurna af hvalrosstand ½. 6. Bärrem med en dylik knapp, utskuren i form af en säl 1/3. 7. Stenmejsel ½. 8. Knappar af ben, glas eller sten att insätta i hål uti läpparne 1/1. 10. Diadem af elfenben 2/3. en lika utsträckt handelsförbindelse egt rum emellan de vilda folken som den, hvilken ännu eger, eller åtminstone för några årtionden tillbaka egde rum längs norra delen af Asien och Amerika. På norra sidan om hamnen fans ett gammalt europeiskt eller amerikanskt trankokeri.
Malms församl(ing) som andre wederbörande warder till sin upplysning inhämtande; såsom jag ock Ericsbergs Possessor gemensamt med Pastor i St. Malms (församl(ing) och denna Sochns fattigcassas föreståndare updrager och förbinder, att med all oförtrutan omsorg waka och tillse, det understödet till det belopp, som här nedanföre stadgas, årligen, så lenge något af det gifne Capitalet är öfrigt, riktigt utgår och kommer till hända åt de personer, hwilka årligen utnämnas att blifwa delaktige af samma understöd, deruti de undfå hwardera en efter hwars och ens omstendigheter, nöd och belägenhet, som Ericsbergs Possessor ensamt äger at pröfwa, proportionerad andel, som dock för någon må ej öfwerstiga eller blifwa store än en Femte del /iVs:/ och icke eller för någon blifwa mindre än en Tjugondedel /:V2o:/ af det som i detta ändamål nu här nedanföre warder årligen disponerat och förordnat att hwarje år utbetalas så wäl af ålöpande räntan som Capitalet. Efter den 1 sta Maij nästk(omman)de år 1796 kommer den första utdelningen att skje och sedermera hwarje år wid samma tid att verkställas. För hwarje år stadgas härmedelst utdelningssumman att blifwa Ett Hundrade /:100:/ R(iks)-d(ale)r Riksgäldssedlar; och som räntan å Capitalet till denna årliga utdelnings summa ej förslår, Kommer bristen att tagas af sjelfwa Capitalet, hwilket således hwarje år alt mera och mera förminskas och sluteligen efter 20, 21 eller alrasist 22 års förlopp aldeles förswinner, då hela denna inrättning af sig sjelf uphör och ingen widare fond till utdelning mera gifwes, hwilket destomera med min afsikt och beslut är enligt, som jag funnit nyttigare hestämma häldre en wiss tid, innom hvilken med något rundeligare utdelning jag tror mig kunna äga säker anledning hoppas orubbad
Huru i sådan händelse förekomma att icke den dömmande Magten blefve, i fall af missbruk, endast organ af den verkställande? Och vore väl altid Domaren derföre säkrare om ett opartiskt bedömmande? Hvem svarar före, att icke en lömsk förtalare kunde i tysthet hos Regenten förklena dess tänkesätt, när den icke kunde angripa dess gerningar, och huru, i fall en sådan vunne förtroende, kunna förvara sig? Lagar åter göras icke blott för goda menniskor och förträffeliga Regenter, men för de elaka, för dem, som svaghet eller egenvilja skulle förleda till afvägar. Man torde härvid invända, att det är just den närvarande Lagens olämplighet till en Nation, hvilken icke synes hafva tillräcklig dygd eller mognad för dess utöfning, hvilken ofta småagtig i sina vuer och afvundsfull i sina omdömen, är mera fallen till ovilja, än till ett rättvist bedömmande af de högt upsatte Embetsmännen, att det är denna sinnenas benägenhet, som fordrar Lagens afskafliande. Men jag frågar, äro ännu de olägenheter man rönt, så betydliga, att de öfverväga dem, som ett förändradt förhållande kunde i en framtid medföra? Det har händt, vid en förfluten Riksdag, det har icke händt vid denna, att en minoritet af Nej kastat tvifvelsmål på Nationens förtroende till sina högsta Domare. Hvad bevisar detta annat, än att man nu lärt att visare begagna en rättighet, vid hvilken man första gången var mindre försigtig, och för öfrigt, hvem har afgjort, att denna minoritet verkat på Nationens omdöme? Just derföre att dessa Ständernas Electorer äro menniskor som alla andra, underkastade misstag och passioner; just derföre är det icke efter någras, men pluralitetens beslut, som man velat att Nämndens Utslag skulle anses äga någon kraft, just derföre har man äfven fordrat ett sammanstämmande af två tredjedelar af de röstande, innan någon Domstolens Ledamot kunde ifrån sin plats entledigas.
( 155 ) Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottens Memorialer, Belänkanden och Utlåtanden: — N:o 71. i anledning, af väckt förslag att hvarje moderkyrka och annex i riket må förpligtas inlösa el t exemplar af den Psalmhistoria, som af Comminister!! Johan Wilhelm Beckman utgifves, under titel, ”Den nya Svenska Psalmboken, framställd uti försök lill Svensk Psalmhistoria”. — N:o 72. i anledning af väckt fråga om rättighet för åboer å såväl annexoch mensalsom stomhemman att fä lösa desamma till skatte. VIII. — N:o 73. i anledning af väckt fråga, angående tillsynen å Quarantaines-bevakningen vid rikets kuster och gränser samt dess bekostande af Statens medel. VIII. B. 270. A. 27 5. — N:o 74. i anledning af väckt fråga om utdelning åt församlingarne i riket af 2;ne exemplar utaf Svensk författningssamling. VIII. B. 270. A. 276. — N:o 75. i anledning af väckt fråga om rättighet för magislratspersoner och borgare att erhålla daglractameule, då de biträda vid syner och förrättningar för kronans räkning, äfven om sådane räcka blott en dag ra. m. VIII. B. 270. A. 276. — N:o 76. i anledning af väckt fråga om nedsättning i räntan för äldre qvarnar, som genom nya qvarnars anläggande lidit eller lida minskning i mäld-afkaslning. — N:o 77. med förslag till sammanjemkning eller voteringsproposilioner, i anledning af Riks-Ständens skiljaktiga beslut, rörande den, utsockne Frälsehemmanen i Halland påförda, rotering; ra. m. VIII. B. 287. A. 291.
Den vid sistlidne riksdag beslutade stambanan emellan Stockholm och Upsala antyder ofelbart den rigtning en jernvägsförbindelse med Norrland bör följa, och anläggningen af en stambana i denna rigtning var äfven af den år 1856 tillsatta jernvägskomitéen föreslagen. Deremot måste försöket att uppdraga en jernvägslinie, som vore ämnad att på en gång betjena både Norrland och Dalarne ofelbart misslyckas, emedan ett sådant försök aldrig skall, med den utsträckning dessa landsdelar ega, förmå nöjaktigt tillfredsställa någonderas välförstådda intresse. Det är nemligen uppenbart att om Norrland och Dalarne hänvisas till en och samma bana för sina varutransporter till Mälaren och hufvudstaden, så måste lika afseende fästas på båda provinsernas rätt, och banans rigtning med hänsyn dertill bestämmas. Antages nu att 1859 års jernvägsundersökningskomité har uti jernvägsstationen Robertsholm, belägen på Gefle—Dala-banan med ungefär lika långt afstånd ifrån hafvet vid Gefle och insjön i Dalarne, rättvist träffat den rätta punkten der den gemensamma norra stambanan ansåges böra anknytas till Gefle—Dala jernväg, så må man med skäl fråga om det norrländska intresset på allvar må anses tillfredsstäldt med en sådan kommunikation, sorn. då raka vägen från Gefle öfver Upsala till hufvudstaden utgör omkring 15 mil. men linien Gefle—Robertsholm—Sala—Stockholm omkring 25 mil, skulle komma att tynga varutransporterna med ytterligare 10 mils frakt. En sådan jernvägskommunikation vore i sanning icke mycket att tacka för. Förlägges åter sagda stambanas föreningspunkt med Gefle—Dal; tanan närmare Gefle, så komme Dalarnas rätt att i samma mån lida. Då söder om Mälaren och Hjelmaren förläggas t i stambanor, den ena på vestra och den andra på östra sidan om Wettern, och hv ;a banor komma att närma sig hvarandra på mindre än 7 mils afstånd, så kan det icke vara billigt eller ens klokt Motioner i B or g are-Stå,nå et 1865.