Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande den lindring i införselsafgiften för varor från transatlantiska hamnar, som uti 30, men nu blifvande 24:de § är medgifven, synas föreskrifterna derom väl höra i allmänhet tills vidare bibehållas, dock enär afsigten med sagda förmån, nemligen att bereda uppmuntran åt svenska sjöfarten på aflägsnare orter, till stor del förfelats, sedan genom särskilta afhandlingar främmande nationers fartyg blifvit af samma förmån delaktiga, så, och för att derigenom jemväl befordra direkt utförsel till dessa hamnar af svenska produkter, föreslås härvid den modifikation, att berörda lindring i afgifterna vid införsel af varor från aflägsna re länder utom Europa icke må i något fall tillgodokomma andra fartyg än dem, som sist inom de tre nästföregångna åren bevisligen från svensk till transatlantisk hamn afgått med minst half last af svenska produkter, i öfverensstämmelse hvarmed paragrafen bör gifvas förändrad lydelse, och hvarvid, samt enär den förmån, som varit för siden-, halfsidenoch bomullsväfnader medgifven, att de kunnat införas direkte från Ostindien mot nedsatt tull af 10 procent, hädanefter torde böra upphöra, och undantaget för dem från tillgodonjutande af lindring alltså icke heller böra fortfara, föreskriften derom lärer få ur paragrafen uteslutas. Ett ämne, som med tullregleringen nära sammanhänger, är frågan om så kallad tara för inkommande utländska varor, eller bestämmandet af den procent, som för sådane varuartiklar, hvilkas förtullning grundar sig på beräkningen af deras neltovigt, anses böra från bruttovigten vid tullberäkningarna afdragas, i förhållande till brukliga karls eller omslags olika beskaffenhet.
•— Nio 200. i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition om understöd af allmänna medel till Tull-statens Pensions-inrätlning. - XV. 208. ( 71 ) Expeditioner lill Kongl. Maj:t, Rikets Ständers. — N:o 201. angående förändring i lagstiftningen om preskriplion af fordringar. XV. 208. — N:o 202. angående förklaring af Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1845 i fråga om lifsfarligt vapens begagnande i oträngt mål. XV. 208. — N:o 203. angående vilkoren för Bränvins-försäljning, jemte förslag lill Förordning angående vilkoren för Bränvins-försäljning. XV. 213. A. 220. — N:o 204. angående ändringar i lagstiftningen rörande straffet för skogs-åverkan. XV. 213. — N:o 205. angående för jernvägsanläggningar så väl redan afsedde sorn framdeles ifrågakommande allmänna medels uplånande genom lifgifvande af fonderade Stats-Obligalioner. XV* 228. — N:o 206. angående pension ål Ofverste-Löjtnanten Grefve A. E. von Rosen. XV. 228. — N:o 207. angående ändring i nu gällande föreskrift rörande Patent-rätt. XV, 228. — N:o 208. oin allmänt stadgande i fråga om en för obotlig ansedd sinnessvag, lam eller blind tjenstemans skiljande från ordinarie beställning. XV. 228. — N:o 209. angående byggnadslån åt staden Jönköping, samt anslag och lån för ny tomt-reglering derstädes. XV. 228. — N:o 210. rörande ändring i föreskriften om fattigvården. XV. 228.
Kollegium anbefalltes att, i anledning deraf, utfärda Kungörelse; och Kongl. Maj:t förordnade i Nåder, alt Dess i målet fattade Nådiga Beslut dessutom skulle, genom Statstidningen, allmänheten meddelas. Genom denna ur Statsråds-Piotokoilet hemtade öfversigt af Ärendets beha ndling och afgörande, anser Konstitutions-Utskottet vara ådagalagdt, alt Regeringen icke asidosatt angelägenheten att, så vidt möjligt varit, mot främmande medtäflan i kustfarten skydda de för landet vigtiga inhemska skeppsbyggerioch sjöfarts-näringarna, äfvensom att det öfverklagade ytterligare uppskofvet till innevarande års slut med Finska och Åländska fartygs fullkomliga uteslutande från deltagande i fraktfarten mellan Norrländska och andra Svenska hamnar medgifvits, icke för att bereda en serskild fördel åt ett främmande lands skeppsredare och sjöfarande, utan för att afhjelpa ett ännu oundgängligt behof till befrämjande af inhemska skogsprodukters afsättning och utförseln af Rikets betydligare exportalster, hvilka näringsinteressen, af ej mindre vigt ände först omförmälda, med allt skäl fordrade att icke eller lemnäs ur sigte. —• Under sådane förhållanden, och då i öfrigt, för att på ändamålsenligt sätt lätta de Svenska kustfartygens konkurrens med de Finska och Åländska, dessa främmande fartyg fortfarande underkastats ej obetydliga umgälder, som för de Svenska dels alldeles icke, dels i iinga man, äga rum, linner Utskottet något i denna sak ej kunna läggas Konungens Rådgifvare till last, och följaktligen skäl icke förekomma att Riksdagsfullmägtigen Matts Pehrssons till Utskottet remitterade anmärknings-anledning till åsyftad påföljd godkänna. Stockholm den 8 November 1844- Bih. till B. Sl, Prot. 3 Sami. S Haft. 26 Konstilutions-Uiskollets Memorial, N\o 16. Alik. till Exp.-Utsk. d. 12 Nov.„ kl. 1 c. ra.
Adelsfanan att uppsitta och rusttjensten således inträdde in natura, så afkorlades icke mera än hälften af rusttjenslniarkerna. Men deremot om rusttjensten icke utgöres, utan ränteägaren sådant försummar, så förlorar ränteägaren hela frälseräntan och jordägaren frälsenaturen på sin jord, som förvandlas till kronoskatte. Det går icke an, att uti en lagstiftningsfråga, som icke tillhörer Bevilln.Utsk:s behandling, Utsk. ger sig att berätta huru det är Den 30 November e. m. 577 är, utan att göra det rätt, och således kan jag ej annat än ogilla hvad Utsk. i anledn. af M. Månssons motion yttrat. Bien jag kan å andra sidan icke neka, att det ju är ganska rätt alt i § förbyta ordet jordägare till ränteägare, emedan det verkligen är denne sistnämnde, som utgör rusttjenstmarkerne; men alt från detta stadgande i hevilla.förordningen hemta anleda, dertill att sjelfva rusttjensteu eller uppsättning af rustningen skall ensamt tillhöra räuteägaren går ej an, ty begge, jordoch ränteägare, äro underkastade förlust, i händelse af försummelse dervid, dea förre af sin jord, den sednare af sin ränta. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag anser, alt uttryc ket i den förra författningen, der det står ”jordägaren”, var bättre än det nu föreslagna. Hvem som ansvarar för rusttjensten, det beror på det contract, som vid försäljningen ägt rum, då räuteägaren öfverlemnade hemmanet lill en annan och förbehöll sig räntan. Jag skulle tro, ali det är åtskillige räntor, som utgå utan förvandling, och der contracten varit olika vid försäljningen än de varit vid de hemman, der räntan utgår efter förvandling; att således det finnes undantag, der rusttjensten ligger på hemmanen och icke bör utgöras af ränteägaren.
Bifölls; N:o 179, i anledning af Kongl Maj:ts nådiga skrifvelse, angående upplåtelse af en, förre skogvaktare-bostället Fridened Brogården tillhörande, jordrymd till plats för skolhus åt Frideneds församling inom Skaraborgs län. Bifölls; N:o 180, i fråga om det rotehållarne vid Vesterbottens f. d. regementente tillerkända understöds utgående för åren 1845 och 1846. Bifölls; N:o 181, i anledning af sökt understöd för enkeoch pupillkassan vid riksgälds-kontoret. Bifölls; N:o 182, angående inlécknings-säkerheten för ett regements-skrifvaren vid Kronobergs regemente, kapitenen F. G. Klingström meddeladt, byggnadslån. Bifölls; N:o 183, i anledning af återremiss å en punkt i memorialet, N:o 126, angående aflöningen för riks-ståndens och Utskottens kanslier och vakt-betjening. Lades till handlingarna. S. D. Föredrogos ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens betänkanden: N:o 11, i anledning af serskilda motioner, i fråga om kostnadernas bestridande för ekonomiska besigtningar å kyrkoherdeoch kapellansbord. Af slogs; N:o 13, i anledning af väckt fråga om upphörande af s. k. jura patronatus. Bifölls; N:o 14, i anledning af väckta frågor om ändring i sättet för kungörelsers publicerande i kyrkorna. Bifölls; N:o 15, i auledning af väckt fråga om ändring i nu gällande stadgande, rörande tiden, då damlucka skall vara öppnad. Bifölls; Prot.-utdrag den 31 Maj 1848. 411 N:o 16, i anledning af väckl fråga om ändring af de lagrum och författningar, som föreskrifva undersöknings hållande af härads-rätt i åtskilliga ekonomi-mål. Bifölls; N:o 17, i anledning väckt fråga om prygelstraffets upphörande.
4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 15 Haft. 1 2 Stats Utskottets Utlåtande M 96. inrättas, så, enär en dylik läro-anstalt redan funnes i mellersta delen af riket, syntes allt skäl vara för handen att förlägga det nya Institutet i södra delen af landet, der både jordmån och klimatiska förhållanden vore väsentligen olika de mera nordligt belägna landskapen. Då emellertid grunderna för landtbruket öfver hufvud taget vore lika i Skåne, Blekinge, Småland och större delen af Westergötland, kunde det, ur denna synpunkt betraktadt, vara likgiltigt, i hvilken af dessa provinser Institutet förlädes, men Skånes företräde i detta afseende vore likväl temligen allmänt erkändt. De embetsmyndigheter, som i frågan sig utlåtit, hade delat denna åsigt, ty af handlingarne inhemtades, att, sedan dels sednaste Landlbruksmölet hos Kongl. Maj:t underdånigst anhållit om anläggande af ett Landlbruks-läroverk i södra Sverige, dels ock Landtbruks-akademien yttrat sig i samma syfte, Kongl. Maj:t infordrat förslag häröfver från Landshöfdinge-embetena i Malmöhus och Christianstads län, hvilka, efter anställda undersökningar och efter det bemälde Akademi och Kongl. Kammar-kollegium, i ämnet hörde, tillstyrkt att detsamma borde förläggas i Skåne, föreslagit, att Alnarps kungsgård måtte härtill få användas. Alnarp egde många företräden framför de uppgifne kungsgårdarne Flyinge och Dalby; och man borde dessutom ihågkomma att frågan om förläggande af ett högre Landtbruks-Iäroverk vid någondera af dessa egendomar redan blifvit af Kongl. Maj:t pröfvad och afslagen. Vid Alnarp funnes ganska omvexlande jordmån, både leroch sandjord, samt tillfälle till skogsplantering, och vid flere närbelägne större egendomar kunde eleverne lätt få inhemta nödig kunskap i skogsskötsel. För öfrigt och dä detta ställe läge nära intill den mellan Malmö och Lund gående jernvägen, vöre det möjligt alt för billigt pris bland Akademiens yngre lärarepersonal erhålla lärare för Institutet, då desse icke behöfde vara boende på stället, utan kunde på omkring
N:o 21, hvilket äfvenväl under discussionen var begärdt. R. o. Ad. behagade finna, att ingen mening derigenom blefve undertryckt, såvida icke R. o. Ad. ansåge det beslut, som denna contra-propos. innefattade, vara det som i saken borde fattas, i hvilket fall väl minoritetens mening blefve af majoriteten undertryckt genom sjelfva beslutet, men ej genom kringgåendet af någon form. R. o. Ad. behagade finna, att alla de som önska att förbud skall qvarstå för sädesbrännvin, alla andra slag, äga frihet att icke instämma i gillande af förslaget uti N:o 21, och att aliade sorn önska 18 H. 26 302 Den 9 December e. ni. något annat, än detta förslag innehåller, borde votera emot detsamma, då de hade i formerna sin rätt öppen att göra sina meningar gällande; men R. o. Ad. behagade äfven finna, att här vore fråga om ännu en annan conlra-propos., den mening nemi., som yrkat att tullen för genievre, Holländsk, af till och med 12 graders styrka, måtte bestämmas till a4 sk. kannan. Hr Landtm, hemställde nu först, om R. o. Ad. behagade till contra-propos. antaga förslaget i betänk. Ropades starka nej, blandade med ja. Då Hr Landtm, förklarade, det han funnit nej hafva öfverröstat ja, begärdes votering. Hr Frih. o. Landtm, föreslog, att votei:s-proposm måtte blifva sådan, att den som till contra-propos. yrkade bifall till förslaget i betänk. N:o 21, voterade ja, och att om nej vunne, komme införselstullens bestämmande till 24 sk. att antagas såsom contra-proposition. Bifölls. Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposition: Den som till contra-propos. antager Bevilln.Utskts i betänk.
Majit icke medgifver Tullmedlens ”aflefverering till RiksgäldsContoiret, såsom ”en i dess administrerande myndighet ingripande och för öfrigt till onödig omgång ”ledande åtgärd/’ — föreställer jag mig, att Riksens Ständers Statsutskott svårligen torde kunna handlägga denna af Motionairen väckte fråga, hvilken, då den ty deligen åsyftar en förändring eller förklaring 160 Den 29 December e. m. af Grundlagarne, har uti samma Grundlagar sig väg utvisad till ConstitutionsUtskottet. Af samma beskaffenhet är efter min öfvertygelse den af Motionairen väckte fråga, om vissa föreskrifter för begagnandet af Creditiven, enär, i anledning af ett i detta ämne af Riksens Ständer fattadt beslut» Kongl. Maj:t, genom förrberörde Nådiga Bref af den 4 Dec. i8a3 förklarat: ”att ”Kongl. Maj:t, i afseende på Creditivernes ”begagnande och redogörelsen derföre, skall ”noga iakttaga hvad 63 och 64 §§. Regeringsformen samt 3o och 68 §§. Riksdagsordningen i detta afseende föreskrifva, ”utan medgifvande af sådane vilkor och fö”skrifter, som deremot kunna vara stridande.” Mig synes i följd häraf endast af förevarande motion återstå till handläggning inom StatsUtskottet hvad som rörer bestämmandet af det mindre Creditivets belopp, enl. 3o §. 2 mom. Riksdagsordningen. Herr Tham, Wolrath: I afseende på Friherre Anckarswärds motion skall jag inskränka mig till yttrande om hvad angår det som kallas bevillning i 60 §. RegeringsFormen. Deribland upptages äfven Tull-, ChartasSigillatas-och Post-medlen. Då Rikets Ständer år 1809 författade denna Reg.Form, hafva de förmodligen gjort sig reda för hvad med Bevillning förstods, och då de i 60 §. Rcg.Formen kallade Tull-, ChartaeSigillatae-, Postmedlen &c., för bevillning, lära de Den 29 Dece.mber e. m.
Jag vill nu icke längre för denna gången upptaga R. o. Ad:s tid, helst jag förmodar, att flera anmärkningar komma att göras af andra ledamöter, med hvilka jag antingen får tillfälle att instämma, eller i anledning Lvaraf jag vidare kan utveckla mina tankar. Jag slutar altså med begäran om återremiss af Utsk:s betänk. Frih. Cederström, Jac.: Jag instämmer hufvudsakligen med Gr. Posse och anser alla varor böra vara tillåtna till införsel. Det är af vigt, att R. St. häruti ej afvika från sin en gång uttalade grundsats; ty om man vid den ena riksdagen yrkar förbud och vid den andra ett fritt system, blir det aldrig någon säkerhet, ' Men här har äfven blifvit sagdt, att opinionen skulle verka till efterlefnad af tullförfattningarna, och deri kan jag ej instämma; ty jag tror, att det enskilda interesset i detta afseende ensamt verkar, så framt man ej vill antaga, att moraliteten skulle öfverväga interesset, hvilket icke såsom allmän regel är tänkbart. Om således den riktiga grundsatsen följes, att tullagarna böra vara sådana, att det egna interesset fordrar laglydighet, måste man vara betänkt på en successiv nedsättning i tullafgifterna derhän, att kostnaderna för att undgå tullbevakningen blifva drygare, än tullafgifterna; ty endast på detta sätt må man hoppas att kunna förekomma tullförsnillning. Utsk. har företagit sig att aftrycka hela tulltaxan med alla sina artiklar, ifrån Agath ända till Zinnober, ulan undantag för dem, som förbi i fvi t oförändrade. Jag skulle likväl tro, att Utsk., för alt göra sitt arbete åskådligare, bort upptaga endast de föreslagna förändringarna i nu gällande taxa, jemte »56 Den 18 O c 10 b e r. motiverna dertill, då det för RiksSCn varit lättare att jemnföra och bedöma Utsk:s arbete, vid hvilket Utsk. ej heller bort förbise sin pligt att upptaga, hvad Tuilcommitle'en föreslagit, på det man äfven kunnat jemnföra de hegge förslagen sins emellan. Med en sådan uppfattning af ämnet skulle öfverläggningen derom i RiksStm blifva ganska lätt.
Med anmälan om detta Beslut, och un” beropande således af hvad de underdåniga Ak'.’. ^ velserne innefatta ora Förvaltnings • grunderrie för ifrågavarande Inrättningar , anhålla Riksén» Ständer hos Eder Kongl. Majit i underdånighet, att samma grunder måtte tillämpas vid användandet af de anslagna medlen samt uti det Re* glemente för Magazins-Inrättningens Styrelse, som Eder Kongl. Maj-.t, i anledning af Riksén* 71 6 Underdåniga Skrif velien Ständers underdåniga begäran, i Nåder täcke» låta upprätta. Riksens Svea Rikes Ständers Beslut, gjordt, samtyckt och förafskedadt pä Allmänna Urtima Riksdagen i Stockholm, som sluttades den 21 jFuli 1818. Wi efterskrifne Svea Rikes Ständer, Grefvar, Eriherrar, Biskopar, Ridderskap och Adel, Presterskap, Borgerskap och Menige Allmögn, som, för Oss sjelfve eller af hemmavarande Medbroder lagligen valde och befullmäktigade, å allmänt nu till ända skridet Urtima Riksmöte i Stockholm församlade varit, gore veterligt: Alt, sedan genom öppetNådigtBref ochPåbud di October 1817, Vårda varande AlJernådigste, nu hos Gud Högstsalige, Konung Carl den XIII behagar, i anseende till den inträffade bekymmersamma ställning för en del af de i Riket inrättade Diskont-Verk, Oss bjuda och befalla att till Allmän Urtima Riksdag sammankomma, haf - Riisdags-Beslutetl 717 ve VI, till underdånig åtlydnad af Hagstberörda Nådiga Påbud, den 20 November samma år här i Stockholm Oss infunnit och, efter föregångne öfverläggnir.gar om de vigtiga ämnen, hvilka blifvit dels genom Nådiga Propositioner Oss meddelade och dels inom Riks-Stånden i laglig ords ning väckta, stannat uti följande Peslut. §• »• Sedan Vi åkallat den Högstes beskydd och välsignelse öfver Våra företag, håfve Vi den 27 November sistlidet år emottagit Kongl.
Att likväl denna , ersättning, som, utan äfventyrande af regementernas tjenstbarhet, lämpligen icke lärer kunnat beredas genom det i 1830 års Kongl, bref antydda medel, eller vakansers hållande, blifvit i första rummet godtgjord med behållningar, som på andra anslagets titlar varit att påräkna, ådagalägges af Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref den 15 Juni 1852, den 19 Maj och ber 1853 samt den 29 December 1855, innefattande anvisningar å Svea artilleri-regementes skoningsoch lysnings-anslag för betäckande af brister å medikaments-anslaget samt å Götha artilleri-regementes remonterings-, medikamentsoch lysnings-anslag för godtgörande af befarad brist å skonings-anslaget; men beträffande den af Revisorerne uppgifna omständighet, att Svea artilleri-regementes remonterings-anslag skall hafva lemnat öfverskott till fyllande af bristerna å medikaments-anslaget, så enär detta öfverskott icke uppkommit genom besparing å anslaget för de begge revisionsåren, utan bestått af en sedan liera föregående år reserverad behållning, som likväl årligen förminskats i följd af ökade remonterings-kostnader, samt nämnde öfverskott för sitt egentliga ändamål otvifvelaktig! tagits i anspråk, om regementet fått uppbrottsordres, kan Kollegium ej instämma i Revisorernes antydda mening, att bristerna å medikaments-anslaget bordt med samma öfverskott fyllas.
Jag kan icke annat än till större delen biträda den mening, som gjort sig gällande uti Utskts betänk., d. v. s., att det tvång, som hittills existerat i afseende på skjutsen, matie blifva upphäfvet, oell alt det komme att hvila på frivilligt åtagande. Ändamålet vinnes likväl i min tanke icke fullständigt genom de åtgärder, Utsk. föreslagit, ty de entreprenader, som enligt dessa stadgar skulle komma att uppstå, blifva i sjelfva verket endast nominella, med gästgifvaren som den synlige entreprenören, och skjutsen kommer att fortfara såsom hittills, fastän med förhöjd skjutslega. Detta bar nog det Hederv. BundeSt. insett och derför äfven skyndat att bifalla förslaget. På sådant sätt qvarstår alla de menliga inverkningar på moraliteten och landtbruket, som man velat förekomma, och det blir omöjligt eller åtminstone betydligen försvåradt att hädanefter åstadkomma en reform, sådan man egentligen har åsyftat. För att åstadkomma en sådan, tror jag, alt Utsk. icke bort lemna å sido den åsigt, som var uttryckt i K. M:s nåd. propos., nemi. att de hästar, som entreprenören behöfver af skjutslagen, skulle finnas på en fjerdingsvägs afstånd från stationen. Jag tror, alt detta stadgande är högst nödvändigt, och om man anser afståndets bestämmande medföra svårigheter och chicaner, så må man i stället bestämma en viss tid, inom hvilken de böra kunna vara till hands med sina hästar på gästgifvaregården. Det blir visserligen svårare att få entreprenörer på detta villkor, emedan de då måste hålla ett större antal hästar sjelfva; men om icke 24 sk. b:co äro tillräckliga för alt framkalla äfven sådana entreprenader, så tror jag, att de, som derigenom blefve befriade från det nuvar. besväret, gerna torde tillskjuta öfverskotten. Om de icke kunna förmås dertill, så bevisar det, att skjutsningsbesväret icke heller befinnes vara så förfärligt tryckande, som man föregifvit. Jag tror dessutom, alt detta tycke är mycket relativt, så att det på somliga ställen verkligen är ganska betungande, på andra deremot icke. Detta beror på hvad systeiue man följer för sitt landtbruk.
Ständer äfven underställda förslaget till ny organisation af härvarande Rank, så och enär StatsUtskottet sedermera, utan åsidosättande af andra Utskottet tillhörande ärendens vederbörliga behandling, icke kunnat verkställa de förändringar i både det ena och det andra af ofvannätnnde organisations-förslag, hvilka erfordras, på det att de af Rikets Ständer vid reorganisationen af Ranko-verket tillämpade grundsatser jemväl måtte varda iakttagna vid Riksgälds-kontorets reorganiserande samt dervarande förvaltningsoch tjenstebestyrs reglering, torde förevarande organisations-frågas afgörande böra uppskjutas till Rikets Ständers nästa sammankomst. Dock synas Fullmäktige böra få sig uppdraget att, utan hinder af derom förut meddelade beslut eller föreskrifter, under mellantiden intill nästkommande riksdag, vidtaga och till verkställighet befordra sådana förändringar i afseende på sättet och ordningen för göromålens bestridande vid Riksgälds-kontoret, hvarigenom, så vidt utan nödiga kontrollers åsido - Stats-L’lskotlcts Memorial, JV? 378. 5 sällande sig göra låter, enkelhet och skyndsamhet vid ärendenas behandling samt minskning i tjenstemännens antal åstadkommas. Under förutsättning, att Utskottets nu yttrade åsigter af Rikets Ständer godkännas, har Utskottet ansett sig böra föreslå de stadganden, den å bilagde reglements-förslag upptagne 241 § innefattar; hvilken § motsvarar 208 § af 1881 års reglemente och äfven innehåller enahanda föreskrifter, rörande lediga tjensters återbesättande endast tills vidare samt Fullmäktiges rättighet att, under tiden, lill erforderliga löneförbättringar eller vedergällning lör nya tjenstebestyr använda härtill disponibla aflönings-tillgångar.
— Jag antager att ett jernvägslån på 20 millioner indrages; —jag antager att dess 20 millioner i silfverplantsar ett tu tre hinna utpraglas till mynt; — jag antager att jernvägens hrr tjenstemän anbefallas, att vid hvarje reqvisition af några hundratusen riksdaler, för arbetets bedrifvande, uttaga silfvermynt och med särskild upbådad skjuts fortskaffa detta mynt till behörig ort; — jag antager äfven att arbetslönerna och alla andra utbetalningar verkställas med sagde mynt. Nu har jag följt Hr Frilnrn så långt mig är möjligt, ty jag kan icke autaga, att leverantörerna, som för levererade effekter och ätbara varor i sista hand samlat åt sig alla dessa millioner, skola hafva samma hängifvenhet för det visserligen välmenande förslaget, att dessa hrr å deras sida skola i deras större liqvider röra sig med ett så tungt och ovigt mynt som silfver, utan måste detta mynt förr eller senare återgå till Banken, för att utbytas mot sedlar. Häraf synes klart, att om ock jag i första hand lyckas sprida de omtalade millionerna silfver i landet, så skola de dock återgå till Banken, och en ny sedelemission blifva följden. Silfret, en gång återkommet i Bankens hvalf, blir sedan ett begärligt medel för att gifva ny fart åt den saliggörande importhandeln. Om Frih. Schwerin kunde lyckas genomdrifva exportförbud Den ti) November f. m. 211 på silfver, eller något ändå kraftigare hinder för spolieringen af Bankens mettalliska valuta, så skulle Hr Frihms förslag om ett nytt låns indragande och dess öfverlemnande åt Riksbanken göra obestridlig nytta; men så länge frihandels-febern och dess ristningar med Bankens silfverpåsar ännu icke är håfven, så skulle ett sådant förslag visserligen för det närvide häfva förlägenheten i penningemarknaden, men inom ganska kort tid åter öka oredan och detta i allt högre grad, ju mera palliativet af utländska lån anlitas.