Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror nemi. att det är af vigt, att alla ledamöterne i StatsUtsk. måtte komma i tillfälle att inhemta de grundliga skäl, som blifvit af flere talare så förtjenstfullt utvecklade och derföre tror jag ock, att alla de, som yrkat bifall till den K. Proposm, snarare och på ett ändamålsenligare sätt komma til! IV. H. 2 18 Den 4 Mars f. m. målet genom en återremiss än genom ett rent bifall till den K. Proposm med afslag å Utsk:s Betänk. På grund häraf anhåller jag om återremiss af Betänk, i dess helhet. Brih. Sprengtporten, Ja k. Wilh.: Jag bör erkänna, att jag vid sista Kiksdagen röstade emot det förslag, som innefattas i den K. Proposm, hufvudsakligen af det skäl Hr Bildt under discussionen framställt. Pörhållandet är numera betydligt förändradt, enär man kan taga för gifvet, att ett frihandelssystem för Sverige kommer att införas. Serskildt har jag fästat mig vid ett yttrande, afgifvet af en Konungens rådgifvare, nemi. att näringar, underkastade konkurrens böra icke beskattas mera än nödigt är eller åtminstone icke beläggas med serskild skatt, såvida man vill, att de skola motstå en sådan konkurrens, och då samma förhållande gör sig gällande, då på detta rum fråga blifver om lindring i jordbrukets skatter, finner jag mig föranlåten att tillstyrka icke en återremiss af StatsUtsfcs förslag utan ett obetingadt bifall till K. M:s Propos. med det tillägg, att 2 § i 1846 års Pörordn. varder uphäfd.
Det lörsta af dessa alternativ ansåg dock Prolessoren Erdmann icke böra ifrågakomma, emedan kartorna, med begagnande deraf, i anseende till den hårdt utpreglade schatteringen, som redan vore anbragt pä den graverade militärkartan, ej kunde blifva i färgorna nog tydliga; hvaremot det vore högeligen önskvärdl, alt det andra alternativet blefve antaget, dä vid tryckningen kunde användas samma skala, hvari undersökningsarbetet på fältet försiggått, äfvensom kartan i detta läll kunde upptaga alla enskildheter i färgväg eller leckenväg, som möjligen ifrågakomme, utan att ändock synas ölverlaslad eller förlora i tydlighet och prydlighet. Då emellertid kostnaden för gravering och tryckning af geologiska kartor i en lemtiotusendedels skala för hela det område, hvaröfver kartor uti samma skala snart funnos af Topografiska korpsen fullständigt upprättade, nemligen: Upsala, Westmanlands, Södermanlands, Christianstads och Malmöhus län, större delen af Calmar län samt en mindre del af Stockholms län, uppginge för omkring 80 kartblad till en summa af 72,000
Direktionen får fördenskull till en början i djupaste underdånighet meddela, att den, i anledning af anmärkningen i § 1, förständigat de Läroverks-kollegier, som icke uppgjort räkenskaperna efter meddelade föreskrifter, att desamma hädanefter följa. Beträffande dernäst de i § 2 omförmälda 3 R:dr, hvarmed redogörarens fordran öfverstiger det i räkenskaperne upptagna belopp, har denna post ingen gemenskap med Aleniska fonden, hvilken är alldeles afskiljd från öfrige räkenskaperne, utan rörer allmänna fonden, och har redan rättelse i detta afseende iakttagits, på sätt Sekreterarens förklaring af den 11 December 1860, på af förlidet års Herrar Revisorer deröfver gjord anmärkning, upplyser. 52 nsb . Vidkommande ytterligare mot Aleniska fonden gjorda anmärkning, får Direktionen i underdånighet upplysa, att dessa räkenskaper ända från fondens stiftelse år 1822 blifvit förda helt enkelt, på det sätt, att uti ingående balansen för året upptogos endast de utlånade medlens kapitalbelopp samt kassabehållningen, men sedan Direktionen beslutat, att nämnde fonds räkenskaper skulle behandlas i likhet med andra det allmänna rörande fonder och öfverlemnas i vederbörlig ordning till granskning af Kongl. Kammar-rätten, måste räkenskaperne från och med år 1859 uppställas i öfverensstämmelse med Kongl, brefvet af den 17 September 1856. Till följd deraf tillädes i ingående balansen för år 1859 räntefordringar till det omnämnda beloppet af 1,050 R;dr 13 öre, såsom bilagan N:r 1 till räkenskaperne specifikt upptager. Af samma anledning måste i ingående balansen såsom skuld upptagas det omnämnda beloppet af 332 R:dr 81 öre R:mt, emedan denna summa motsvarade pensionstagarnes 4:de qvartal för år 1858, hvilken utbetalning blef, i anseende till aflöningsstatens reglering, fördröjd till år 1859.
En gång i veckan, merendels på lördagen, blir festmåltid: då hämtas nämligen en helportion middagsmat från ångköket, eller folkköket, som det mera allmänt kallas, af hvilken portion dock hälften gömmes till söndagens middag och då uppvärmes. Dessa tillfällen äro de enda, då fläsk eller kött och supanmat förekomma. Sedan jag ätit middag kl. 1 eller något senare, dricker jag mitt cikoriakaffe kl. 5 utan dopp, och sedan äro matbestyren slut för dagen, ty någon aftonvard eller kvällsvard tillåta ej finanserna. Se här en tablå öfver utgifterna under en vecka: En veckas hyra kr 1: 25 1 och ' / Î liter rysk fotogen à 12 öre —: 18 7 kakor rågbröd il 5 öre - —: 35 Rysk cikoria —: 5 1 hektogram socker —: 8 En folkköksmiddag, hel portion —: 20 3 liter potatis å •£ öre —: 12 En stor sill —: 10 En bundt tändstickor och en tvål à 5 öre —: 6 De löpande utgifterna f. veckan bli alltså kr. 2: 39 Återstå alltså _ kr. —: 50 hvilka läggas till » reservfonden »; som skall bestrida tvätt, inköp af sytråd, salt och dylika små- artiklar. De veckor, då jag genom för lågt arbetspris eller af någon annan orsak ej lyckats bringa full harmoni mellan debet och kredit, har jag genom försäljning eller pantsättning af någon af mina tillhörigheter dock lyckats återställa jämnvikten. Det faller af sig själf, att det aldrig varit min tanke att i längden kunna existera på så ytterligt inskränkta villkor, utan att det endast kan gå under en mellantid, till dess något mera lönande arbete yppar sig; ty äfven om hälsa och krafter i längden skulle kunna stå bi med ofvan anförda knappa diet (hvilket jag dock redan tydligen märker vara otänkbart), så skola dock aldrig några medel blifva öfver till inköp eller reparation af kläder och skodon och min ställning inom kort blifva i bokstafligaste mening ohållbar. Att hvarje detalj i ofvanstående uppgifter är fullkomligt sanningsenlig, vore jag villig att om så fordrades med ed bekräfta.
Utskottet meddelade, utgjort per medium 303,>34 R:dr årligen; och Konungariket Norriges bidrag utgör för närvarande 15,000 Species eller i Svenskt B:co 37,083 R:dr 16 sk; men vid bestämmande af det belopp, hvilket bör bland Stats-Verkets inkomster uppföras, bör emedlertid, på sätt Utskottet här förut yttrat, a(VIrågås de 14,720 R:dr, hvilka redan äro, under titel ersättningar, bland Stats-Verkets inkomster beräknade, men, eller nu föreslagne förändring, icke vidare komma att dit ingå; och har Utskottet således ansett sig böra hemställa, att uli den blifvande Riks-Stalen må bland Siats-Verkets inkomster, under titel: Algifter till Handelns och Sjöfartens skyddande, inberäknadt Konungariket Norriges bidrag lill samma ändamål, uppföras i rundt tal 326,000 R dr. Niir ifrån denna summa af R:dr 326,000: — de af Utskottet här ofvan tillstyrkte utgifts-posLer, nemligen: Till aflöning och expencer för det blifvande nya Embets verkel 6,000: — För fredsverket med Barbaresk-Staterua och trac tamenten till Consuler på Barbaresk-kusten . 90,000: — Transport 96,000: — 326,000: — 22 Slats -Utskottets Utlåtande , N:o 338. — Öfriga utgifter för de förenade Rikenas diplomatiska och handels-förhållanden . 67,600: — För Sjö-expeditioner 45,000: — Till Quaranlains-Inrättningen vid Känsö 2,000: — samt på Indragnings-staten öfverflyttade expec tance-löner och pensioner 7,641:32. och Assurance-praemier 283:24.
Men jag gör det nu. Jag känner Åh, det skadar inte! Pappa och mamma förstodo vänner till honom från den tiden, och jag har läst böcker, som de läste. Det fins mycket sorgligt i dem, men när bättre. Först ryste jag tillbaka, ville söka sällskap och då är det mycket, man upptäcker. inte lifvet för en själf blifvit så gladt, så förstår man det slå bort det. Men man vänjer sig så småningom, och VÄRFLOD PASTORN. Vet ni om det är sanning allt, som står i böckerna? SIGRID. jag förut inte viste, om de voro goda eller onda. Och jag slipper göra frågor, som ingen vill svara på. PASTORN. Jag känner igen och kan själf bedöma saker, som få svar på. Det fins frågor, fröken, som unga flickor inte böra SIGRID, tvärt. berömda, gömma vi oss med våra väninnor och skratta i smyg. Men när vi läsa de nya, gömma vi oss i enrum och gråta. Hvilket är bäst? PASTORN. Därför läsa vi romaner också! När vi läsa de gamla Er bror, fröken? SIGRID. här och sydde åt mamma. Hon var vacker och liflig Ja... Han förälskade sig i en flicka, som ofta var och hade godt hufvud. Sådan Kristofer var, gjorde kärstod på så mycket lägre bildningsgrad än han, det tog tviflade. Mamma ville att hon strax skulle bort, men leken honom öfvermodig, och att han älskade henne, som han för fördomsfrihet. Pappa och mamma blefvo förvåld hade naturligtvis gjort alltsammans värre. Då hittade pappa på ett fult knep. Han antydde för Kristofer, att sådana der ensamma flickor ofta... Ja, ni förstår... PASTORN. Dessvärre. Vi ha sorgliga bevis till hands. FÖRSTA AKTEN SIGRID. eftermiddag vid kaffet, när vi sutto här allesammans, började pappa skämta med henne för hennes vackra ögon och små fötter... PASTORN, hostar. SIGRID. Kristofer försvarade henne, det är klart. Men så en Hvad? PASTORN. Nej... jag... vill skratta. SIGRID, pappa var närgången. Mamma blef orolig, och jag förstod ingenting.
I Häftet ii. Bil. till Banco-Utskottets Memorial N:o Qo. till följd af Rikets Ständers beslut, lemnat Fullraägtige del af åtskilliga förslag, väck" ta inom Riks-Stånden , rörande förändringar med Bankens Sedlar till text, format, valeur och beskaffenhet, med anmodan att vid nästa Riksdag utlåta sig öfver antagligheten deraf, i sammanhang med pröfriingen af de project, som emedlertid kunde inkomma i afseende på arbets-methodernes och bokförings-sättets förenklande; bade Fullmägtige, den i3 Äng. i8a3, och i slutet af samma år anmodat en deras Ledamot Friherre Ehrenheim, såsom egande inseendet öfver Bankens Pappers-bruk, att i detta afseende vidtaga nödiga åtgärder, hyarefter Friherren den 29 Julii 1824 anmält: att han derom öppnat Correspondance med Kongl Svenska Ministrarne i Petersburg och Köpenhamn, hvilka väl med benägenhet, men utan synnerlig framgång, sökt verka för ändamålet. Ryska Regeringen hade afslagit allt meddelande af underrättelser örn tillverknings-sättet af Ryska Bankens Sedel-papper. Den Fabrikant åter, som tillverkade Danska Bankens Sedelpapper, ville väl, emot vissa vilkor, aflemna formar och lemna anvisning förderas begagnande; men dels voro dessa vilkor alltför öfverdrifna, dels ansägo Fullmägtige, det Danska Sedel-papperet icke Bil. lill Banco-Utskottets Memorial N.o f)0. i Vöre af sådan fullkomlighet, att det kunde anses svara emot ändamålet» 1 Sedan äfven de, genom allmänna Tidningarna , flera gånger gjorda anbud, att på Bankens bekostnad understödja någon skicklig person , som vore hugad att utomlands förvärfva insigt och färdighet i Pappers-tillverkningen, blifvit lemnade utan afseende, befarade Fuilmägtige, att någon framgång i deras bemödanden föga var alt hoppas,’och att det blott återstod att söka anskaffa för Tumba Bruk en så skicklig inhemsk Pappers-mästare, sorn kunde inom landet erhållas.
– Den der tullagitationen är något af det orättfärdigaste man kan tänka sig – den har bara sin make i den berömda petitionen om s. k. “osedlig“ literatur. Om det der systemet skall fortfaras med, så blir Sverige snart lilla Ryssland – tull på bröd, tull på ord, tull på tankar. – Jag för min del, kapten Saxe lutade sig tillbaka – han hade dubbelhaka och hängande ljusa mustascher – och trummade lätt med fingrarne på duken jag finner det alldeles i sin ordning, att de, som har bättre vett och högre begrepp om religion och sedlighet (två unga herrar i närheten utbytte en blick, den ene fick hosta) att de i kraft af sin auktoritet söker stäfja några unga vildhjernor, som bara vilja vända upp och ned på allting. Jag för min del är visst villig att skrifva under, när det så skall vara – Ja, bevars, ironiserade Brandt, låt oss bara rigtigt till gagns bygga en kinesisk mur om vår lilla arktiska vrå häruppe. Vi börja så smått med tull och censur, se’n kommer pass och allt det andra – det hänger ju ändå ihop alltsamman som ler och långhalm. — Men jag skall säga dig, for han häftigt ut, att det är vi, som behöfver Europa, och inte Europa, som behöfver oss. Det kan mycket väl reda sig oss förutan. – Skål, Ludvig lille! Fru v. Saxe smålog medlande öfver glaset. Sverige är ett gammalt präktigt land! – Det är så fan heller, ifrade hennes bror. Alice såg “shocked“ ut och gjorde tecken till Georg, att han skulle börja slå i portvin. Nåja, skål, Laura! — Men skall vi nu sättas i tvångströja här till höger och venster, så – Så komma vi i biskoparnes och protektionisternas och allt “hyggligt“ folks tusenåriga rike, det evigt beståendes paradis, inföll Georg skämtande. Och vi bli normalt dumma allihop. – Hvad menar du med det? Anna Saxe satte ett par mycket allvarliga ögon i honom. – Jag menar, svarade han lätt, att allt folk kan delas i två klasser: de normalt dumma och de abnormt dumma. De normalt dumma – det – ja, det är de normala menniskorna, de abnormt dumma, det är idioterna och – genierna.
Vid de debatter som förefallit, rörande tillskottet för Gotha Canal, hafva de anmärkningar som blifvit gjorde, emot utgåendet af detta tillskott, liufvudsakeligen fäst sig vid nödvändigheten, att först hafva ulredt, huruvida öfrige nödige Statstillskolt, kunna medgifva ett vidare fortfarande af Canal-arbetet, men då utaf de anföranden, som i denna egenskap blifvit afgifne, ingen kunnat motsäga hvad CanalDirectionen till skäl för tillskottets utgående anfört, nemligen att sistlidit års, eller det ofärdiga arbetet skulle förfalla och förlora sig; så tror jag mig böra föreslå, att det begärdte tillskottet af 100,000 R:dr bör utgå på följande vilkor: 1:0 CanalDirectiön erhåller detta tillskott såsom lån emot pantsättning af dess materialier, som böra kunna till betalning disponeras, om icke vidare tillskott för Canal-arbetet kommer att utgå. 2:0 Förpligtas CanalDirectiön att endast Och allenast använda så stor del, som fordras af detta lånetiljskott, i och för upprätthållandet af det påbörjade ofullbordade arbetet, utan något nytt företag, samt af de 100,000 R:dr bålla Staten tillhanda, hvad som af detta lån icke till förenämnde ändamål kan blifva erforderligt. 43* 1S0 Den i3 April. Ooh får jäg, jemte dessa mina tankar, ödmjukeligen tillstyrka bifall till det begärdte förskottet. Friherre Anckarsvärd , Carl Henrik: Då andra akten af Götha CanalRepresentation nu framställer en sådan likhet med den första, skall det måhända anses öfverflödigt, att här åter upprepa, hvad som här förra gången blef omständeligen yttradt. För mig liar detta ämne ett ytterligare obehag, då jag derutinnan nödgats skilja mig från en person, med hvilken jag så ofta och uteslutande delar åsigter öfver de allmänna ärenderne; men jag anser mig icke kunna undandraga mig att framställa de förhållanden, som synas betänkliga i afseende på behandlingen af denna fråga.
Att nu återkomma till hufvudpersonen i min teckning så undrade jag mer än en gång, då han liksom förr ibland besökte oss och satt tillbakalutad i gungstolen med blicken liksom vänd inåt, om han ej erfor ett hemligt lidande. Men då jag tilltalade honom röjde ingenting den minsta distraktion och han talade som vanligt i litteratur och politik, hans favoritämnen. Det var vid den tiden, 1846, som jag kom fram med den der anhållan ifrån Thomson – Lindeberg och han hade längesedan glömt det gamla grollet – om ett bidrag till Nya svenska parnassen och som han skref sin historiska roman Junker Carl, hvars innehåll jag nu icke minnes. Deremot minnes jag att en af medlemmarne i den författaresammankomst, som tecknades i förra skizzen, citerade Almqvists satir i Jönköpingsbladet, der det var påpekadt att Lindeberg skulle blifvit något stort i svenska folkets minne, om hans dödsdom kommit till verkställighet. Men för min del tror jag, att Lindeberg var vida större nu, då han med så mycken sann värdighet bar sin olycka, än då han med fäderneslandets entusiasm till belöning visade hela kraften af sin själs manlighet. Nu väckte han ingen entusiasm – nu hette det: »Jaså, Lindeberg, ja, stackars karl, han var en fantast, han fick visserligen sin vilja fram, men det gick som hvarje klok menniska kunde sagt honom på förhand. Huru lefver han nu för tiden? Man säger att han skall vara sig lik. Det vore väl ändå besynnerligt, men det finnes naturer på hvilka ingenting biter ... Det måtte väl ändå bita på honom när han någon afton går förbi sin forna teater, och ser den under Torslows och Stjernströms hägn samla om aftnarne massor af folkskaror som korsas med vagnarne. Jo, jo, så går det till i verlden, den ene sår, den andre skördar!» Ack, du lumpna vishetsverld! I fall den som ditt hån här gälde hade hört dig, skulle han endast smålett och dragit på axlarne. Verlden var ju endast inne i sin rättighet, då den tog till skottafla samma föremål som den en gång icke nog kunnat höja mot skyn. En samtida5 skrifver om honom:
Den 9 Juni. 21 behanlade, som för närvar, är förhållandet, så, att de nu måste, för attt, pä ålderdomen efter afskedstagande!, kunna påräkna understöd i form af pension, vidkännas sä betydliga afdrag af sin knappa lön, att de icke hafva mer än |:delar deraf i behållning; åtminstone gäller detta tillfullo hvad den lägsta officersgraden beträffar, der återstoden knappast uppgår lill 160 å 110 r:dr; ett förhållande redan i sig sjelf obilligt, och sorn skulle blifva det i högsta grad, om något vidare bidrag af lönen skulle erfordras för att garantera de nuvar. pensionerne. StalsUlsk. har väl ej kunnat underkänna detta, men säger, det statsverket har för det närvar, så många andra maktpåliggande och mera nödvändiga utgifter, som taga statsmedlen i anspråk, att det icke har råd till den nu ifrågavar. För min del kan jag icke inse att andra utgifter äro mera nödvändiga än dem, sorn erfordras för statens upprätthållande; och bland dem räknar jag som jag förut redan nämndt utgifterne för arméen. Men för att kunna hafva en armée i tjenstbart skick, är det nödvändigt att krigaren erhåller garanti för att på ålderdomen icke lida nöd. Ingen stat har dock så köpslagit om tjenstgöring för dess räkning, som den Svenska gjort med de militäre tjenstemännen. Ty icke nog med att den lemuar ytterst knappa löner, tvingar den också militären, att af desamma utgöra bidrag till de äldres pensionering. Men om detta äfven skulle anses billigt, så bör väl staten åtminstone uppfylla de förbindelser den ingick, då arméens pensionskassa är 1757, emot erhållande af | utaf Wadstena krigsmanshuskassas inkomster, åtog sig alt dädanefter utgöra befälets pensionering. Dessa -|:delar hafva betydligen förminskats genom Finlands och Pommerns förlust. Arméens krigsbefäl har dock icke derföre erhållit någon ersättning. Men om nu 1757 års förbindelse blefve till fullo utkräfd, skulle, blotta räntan, beräknad efter 5 procent af det kapitalbelopp, staten till följe deraf skulle nödgas erlägga, betydligt öfverstiga den summa, man nu äskat.
»I^emte 6et IVlotionären, uti vkvannämnäo memorial, sökt viss att besättning vore icke allenast 8n6amalsstri6an6s utan oek, i anseenäe till cless köljöer, innebäran6e en vmenskligbet, okörenlig me6 6en liberalitet, ät bvilken närvaranclo till sträkvaäe, liar motionären kramställt l»uru kribet i transaetioner meclborgare emellan vore alven en ak tilleus koröringar; buru kribet i räntas taganöe oell gikvanöe vöre, 6a besättning uppböröe, ieko allenast en sällan koläran, utan oell en nöövänöiglietoell liuru ereöiten öerigenom skulle consoliöeras samt sekret säkrast oell kraktigast motarbetas, meö cle liers skäl motionären ansett ligga till grunö kör en fri ränteberäkning; öerviö likväl meögikvits att i 2tne kall, 6et ena, clä Ian lemnaöes ak publilpie IVerk, oell clet anilra, 6a räntan ieke vöre t^äligt utkast, utan skulle till beloppet ak Domaren utsättas, räntan boröe genom lag bestämmas. verkörutan IVlotionären trott att emot 6e missbruk, bvilka L läntagare? si6a skulls korst kunna uppsta, 6et voro ett eorreetiv, om körkattningen till en början balle akseencle enclast pa 6e län som bäöanekter upptagas, men öeremot ekler viss till, bögst L ar, blelve retroactivt gällanäc kör alla Ian. 20 274 Ltnts-, Råneoocb bag-Dtskottens I Inledning sk bvilken motion Iler»- L/erta^ 6«- uti ett tilt
Ett hemlighetsfullt tecken, som mamsell Debora gjorde bakom Blenda, föranledde den värda tanten att icke längre fortsätta förhöret. ”Gå då, barn!” hette det. ”Jag skall sjelf sedan titta på den der luntan.” Blenda var ej sen att efterkomma tillsägelsen. Hon brann af längtan att ännu en stund få sysselsätta sig med lord Leicester, den sköna Amy Robsart och intrigerna vid drottning Elisabeths hof. ”Hvad står Debora och grimaserar för, när jag examinerar systerdotter min?” frågade matmodern, då hon med sin husoch sällskapsmamsell inkommit i sängkammaren. ”Jo, jag hade nog min goda mening, och det var denna: frun borde låta henne sitta och bäst hon ville försänka sig i sina historier.” ”Är Debora tokig?” ”Så länge hon har ögonen i boken, ser hon ingenting annat.” ”Aha”, utbrast tant Regine Sofie, ”krypskyttarna ha kanske kommit på spåret?” ”Det är icke så utan det, men bara en, ehuru det visst kan vara alldeles tillräckligt.” ”Hvilkendera?” ”Han som ingen biljett har lemnat.” ”Hvar har han synts?” ”Jag har två eller tre aftnar – fast jag aldrig begrep att det skulle betyda något – hört att någon spatserat på andra sidan planket, men då det är så högt att man icke kan se öfver det, har jag icke ens tänkt ditåt.” ”Nå?” ”Jo, i afton blef jag uppmärksam, ty bäst som hon, den lilla beskedliga varelsen – sedan hon gjort några slag upp och ned – satt sig tillrätta i bersåen med boken i hand, och jag gått en bit åt sidan, började det knacka på planket ”Skönt – jag ville bara att det hade varit jag!” ”Den som stod på andra sidan, inbillade sig väl att jag var ett godt stycke ur vägen, ty när fröken fortfor att läsa utan att ge akt på något, förnyades knackningen starkare och den gången åtföljd af sakta hostningar. Men då gick jag hastigt fram, tittade genom springan och kände igen mannen, som också kände igen mig.” ”Nå, hvad gjorde han då?” ”Han dröp af så fort han kunde.” ”Flickan är vacker som en dager och utsatt för stora frestelser!
Stockholm den 23 September 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 6 Sept. 1854. Presle-Ståndet den 6 Borgare-Ståndet den 6 Bonde-Ståndet den 9 Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående upplåtelse åt Serafimer-Or dens-Lasarettet af plats för tvättinrättning från en Kronans angränsande egendom. (Stats-Utsk:s Uthden N:ris 148 och 233.) S. A. K. Sedan, med anledning af det för Serafimer-Ordens-Jasarettet, genom dess erhållna utvidgning, orsakade behof af en motsvarande ändamålsenligt inrättad tvättanstalt, och då en härför fullt användbar plats saknades å lasarettets till Clara sjö gränsande strand, men vore att tillgå inom E. K. M:ts och Kronans åt Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet upplåtna och å Kungsholmen vid Mälaren belägna egendom N:ris 1 och 2 i qvarteret Glasbruket, lasarettets Styrelse i underdånighet sökt, att en förut såsom lastage-plats begagnad del af samma egendom, upptagande en areal af 2,949 qvadralalnar, med en derå uppförd smedja, måtte för nämnda ändamål åt lasarettet öfverlålas, hvilken begäran K. M:t, jemlikt Nådigt Bref af den 20 Januari 1837, sålunda bifallit, att den ifrågakomna platsen icke för alltid, hvartill Rikets Ständers bifall erfordrades, utan endast på 50 års tid och emot en årlig hyra af 200 R:dr till lasarettet upplåts; hvarefter å densamma blifvit uppfördt ett dyrbart tvätthus, i brandförsäkrings-värde uppskattadt till 6,666 R:dr 32 sk. ; så och enär sålunda nyttjande-rätlen icke för alltid vore åt lasarettet betryggad, och detta, i anseende till de vid öfverlåtelsen fästade vilkor, icke ens med säkerhet kunde påräkna att vid besitlnings-rältens upphörande erhålla ersättning för nedlagda kostnader, samt lasarettets