Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser således det gamla anslaget af 1800 R:dr vara ganska tillräckligt, särdeles som tillgångarne ej medgifva så många förhöjningar, och förenar mig med Heri\ Rosenqvist i begäran om afslag; men jag skall visserligen icke för min del forcera saken till votering, utan hemställer till och med till den värda Ledamoten, om icke han äfven vill derifrån afstå, enär säkerligen ingenting derigenom vinnes. Friherre Silf ver skjöld, Carl'. Grefve Horn och Herr Rosenqvist hafva åter upp - 56 Den 2 Octo ber f. ra. tagit de förra anmärkuingarne, 1 afseende på anslaget föi; ArtilleriStaben; men de hafva denna gång mindre bestridt nyttan och nödvändigheten af en Artilleri-Stab, än yrkat det förhöjda anslagets öfverflödighet.. Jag får i anledning deraf upplysa» dels att Stabens personal nu icke är större, än för 20 år sedan; ty år idog under GeneralFältTygmästaren Hellvigs tid utgjordes den af g personer; år 1816 under General Cardells af 8* och uu åter af g; och dels att. fråga bär icke är om något nytt anslag» utan blott om uppförande å Stat af ett anslag» som redan förut utgått. Redan år 1821 förökades det gamla anslaget med 533 R:dr 16 sk. och 1826 ytterligare med 40<> R:dr, till följd af ett Kongl. Bref, som stadgade, att ArtilleriStabens personal skulle ökas med 2 personer, i ändamål att, som Kongl. Brefvet lyder, "bereda en ökad ”omsorg och uppmärksamhet vid materieren, och begagnas vid vigtigare arbetens ”förfärdigande, och för möjligheten att af ”ArtilleriStaben bilda en orden tei ig och ”scientiåque Corps med större och vig ti ga”re verkningskrets.”
Då jag, såsom medlem af särskildta Utsk:t vid 1823 års riksdag, tagit be*, tydlig del i behandlingen af den då förehafda frågan om Styrelseverkens organisation, så torde ingen af R. o. Ad. undra på, om jag nitälskar derför, att ändtligen få upplefva någon bland de förbättringar i vårt samhällsskick, hvil* ka jag då föreslog. Till vinnande af detta ändamål, anhåller jag, att. om handläggningen af förevar, ämne, få underställa R. o. Ad:s pröfning det sätt, sora jag, för min del, anser lämpligast. Jag har hört, att meningarne derom 3ro delade, och vill derföre söka visa, på hvilkendera sidan den Öfvervägande fördelen ligger. Någre lära anse betänk, böra ostyckadt föredragas och i en omröstning afgöras. Detta har intet bestämdt lagstadgande för sig; men bruket vid föregående riksdagar emot sig. För dem, som hufvudsaklig Den 22 Februari f. m. 269 gen önska den föreslagna förändringen, men möjligen ogilla vissa mindre väsendlliga tillägg, är det tungt att ej få antaga hufvudsaken, utan att påtvingas andra stadganden, sorn kunna afsöndra?, och dem man icke godkänner. Nu händer det nemi., att den ena af R. o. Ad. är missnöjd med §:ri A., en annan med §:n B., den tredje med §:n C.; men deremot nöjd med alla de öfriga §§:na. Andra ledamöter åter ogilla 55:11a D. E. F., &c., men godkänna de öfriga. Summerar man ihop olla dessa partiella missnöjen, så får man, här liela förslaget skall på en gång företagas, su många nej deremot, att det måhända förkastas, ehuru en öfvervägande pluralitet måhända varit gifven 0111 5§:ne förekommit hvar för sig.
St:r, som genom 1858 års reglering åt bemälda tjenstemän gåfvo fullkomlig likställighet i afseende på aflöningen, men jag har ansett mig böra upplysa derom, för att bevisa, luiru stor vigt Coll. fästar vid kontorstjensterna, och huru betänkligt det skulle vara att nu bestämma lönerna för kamrnarförvandterna till lägre belopp än för notarierna. Jag hoppas att R. o. Ad. inser rättvisan af det utaf Frih. af Ugglas framställda yrkande och till detsamma lemnar bifall. 206 Den 10 Mars f. m. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landm. yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utskits hemställan oförändrad och dels af Frih. af Ugglas m. fl. bifall till samma hemställan med den förändring, att en löneförhöjning af 600 rdr beviljades åt hvardera af de två äldre kammarlörvandterne i K. Kammar-Coll.; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan utan förändring, hvartill svarades många nej jemte åtskilliga ja, och sedermera propos. på bifall dertill med den utaf Frih. af Ugglas yrkade förändring, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig nu hafva funnit ja öfvervägande. 3:dje, 4:de och 5:te punkterna. Utsk:ts hemställanden biföllos. 6:te punkten. mom. a. Hr Edelsvärd, Adolf Wilhelm: Då jag vid 2:ne före g:de riksdagar väckt motioner i syftning att bereda förbättringar inom byggnadsväsendet, särskildt genom anställandet af Länsarkitekter, hvilka motioner dock icke föranledde till någon R. Stms åtgärd, är det med särdeles glädje jag sett, att K. M:t vid dennariksdag aflåtit Nådig Propos., dels om löneförbättringar åt en del tjenstemän vid K. Öfver-lntendents-embetet, dels om anställandet af Läns-arkitekter.
Rdr 10 sk., såsom ersättning för utgifna förskott, dels till bestridande af kostnaderna för verkställd reparation af den Norska barkskeppet Fortuna, den 18 Juni berörde år, genom fregatten Eugenies påsegling, tillfogade skada och dels till godtgörande af den Skepparen å det Norska fartyget genom nämnde händelse tillskyndade tidsförlust, Kommissariatet samma summa i sin räkenskap afTört, i stället att den, enligt Revisorernes förmenande, bordt, enär högstberörde nådiga bref tillika innehöll, att laglig undersökning vid domstol komme att äga rum, huruvida någon ombord å fregatten till den inträffade påseglingen varit vållande samt möjligen kunde kännas skyldig att de Kronan derigenom åbragta kostnader ersätta, i räkenskaperna balanseras, intill dess denna undersökning ägt rum. — 201 — Då Eders Kongl. Maj:t, i merberörde nådiga bref, anbefallt Konvoj-kommissariatef, icke att den ifrågavarande ersättningen förskjuta, men att den utbetala lill Förvaltningen af sjö-ärenderna, som således skulle redovisa summan, utan föreskrift för Konvoj-kommissariatet att vidtaga några åtgärder för eiler bevaka rättegången om ansvaret för den eller dem, som kunde lill skadan anses vållande; ansåg sig Konvoj-kommissariatet ej hafva något att i detta afseende iakttaga. Enligt hvad Konvoj-kommissariatet emellertid erfarit, har ifrågavarande rättegång, redan den 15 Mars 1849 och således långt före Revisorernes sednaste sammanträde, blifvit, genom Krigs-hof-rättens laga kraftvunna dom af nämnde dag, afgjord så, att all fråga om ansvar och ersättning förfallit; hvarigenom således äfven frågan om balanseringen torde af sig sjelf förfalla. Revisorerne tillkännagifva härefter (§ 2), att säkerhetshandlingarne för de utlånta medlen blifvit, vid verkställd inventering, i behörig ordning befunna; hvarvid något vilande af Konvoj-kommissariatet icke lärer erfordras.
Den 7 Octo b er. helt enkelt lemna tillstånd till silfverupphandlingen, om ock den kostade mera än 128 sk. per r:dr, samt då besluta de reglementariska stadganden, som sedermera kunna blifva en följd af sådant silfverköp. Jag förstår icke hvad det vill säga, att inskränka en sådan upphandling till 500,000 r:dr, icke eller att inskränka den endast till Hamburg eller London; ty orten måste vara likgilllig, blott Svenska Banken kan äga visshet och säkerhet om, att den deposition, som är gjord för hennes räkning, också är i säkerhet, hvilket den först blir när silfret är i Bankens egna eller annan säker Banks hvalf. Vår Bauk må ingalunda vara utsatt för möjligheten af sin cassas förskingring; men må Banken eljest hafva sin cassa i Hamburgs, Londons, eller uti hvilken annan enligt den allmänna öfvertygelsen som säker känd banks förvar, så alt ingen fråga om förskingring ens kan uppslå, men alldeles icke må Bankens metalliska cassa vara nedsatt hos köpmän, här eller annorstädes. Jag tillstyrker alltså att, med återremitterande af betänk., R. o. Ad. ville för sin del besluta, att Bancofullm. af BancoUtsk. förständigas alt afsluta köp om silfver till obegränsadt belopp, hvarhelst del låter sig göra efter 128 sk. per r:dr sp., och besörja dess deponerande som ofvan nämndt är eller hemförande. Beträffande hvad som enligt förenämnde 110 § utgör Bankens metalliska cassa och att det silfver eller guld som icke ligger i Bankens hvalf, men möjligen finnes för dess räkning annorstädes deponeradt, ej får i den metalliska cassan inberäknas; så följer af sig sjelf alt, då Ständerne, hvilka äro för Bankens bestånd ansvarige, finnas tillstädes, icke ringaste tvifvel derom kan uppstå att ju hvad Ständerne besluta om silfverupphandling och denna varas hemförande eller deponerande i utländsk säker Bank är lagenligt.
Jag får då säga att sedan Utsk:n förklarat den grundsatsen att enheterna för ytmåttet skulle blifva qvadraterne på längdmåttsenheterne och enheterne för rymdmåtten kuberna för längdmåttsenheterna, så hade upräkningen af alla dessa enheter egentligen varit öfverflödig, enär namnet på hvar och en af dem faller af sig sjelf efter den antagna principen nemi. att kuben på hvarje längdmåttsenhet skulle hafva ett emot densamma svarande namn. Det har således endast varit för tydlighets skull som man här upräknat dem alla och härtill har funnits ett ytterligare skäl deruti att man velat bibehålla en rymdmåttsenhet, som icke sjelf är kuben på någon längdemåttsenhet och derföre måste hafva elt, till systemet icke egentligen hörande namn, nemi. kannan. Jag medgifver visserligen att kub.-linien skulle vara öfverflödig, och vet ganska väl att en rymd kan med tillhjelp af decimaler af kubikfoten uttryckas till hvilken grad af noggranhet som helst, utan alt man behöfver tala om kub.-linierna. Men då linien har blifvit uptagen ibland längdmåttsenheterne, så har Ulsk:n ansett det vara konsequent att äfven upräkna kubiklinien ibland rymdmåtten. Propos. till bifall å Utsk:ns förevar:de förslag blef härefter framstäld och besvarad med starka Ja jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Då nu Utsk:ns förslag rör:de enheten och indelningen f ör viglen förekom, yttrade Gr. Mörner: Ehuruväl det måhända är förgäfves alt vid någon punkt af detta Betänk, göra någon erinran, så må det dock ursäktas mig vid detta tillfälle, dä Utsk:n visat sig vara mera vetenskapliga än sjelfva Vet.-Akademien. Så vidt jag kunnat förstå Akademiens förslag, sä uptager det ickeatt högre vigter än en Centner och nödiga multiplar deraf, samt vigter pä 50, 30, 20 och 10 U skulle förfärdigas.
" Jag f6rst&amp;rn, sade hon, " att ni tycker jag a r besynnedig. Det %an ju handa; att mina kansler och tankar &amp; ro okvinliga det vet a g inte Se, det a r s&amp; med mig att jag vet ingenting varre an ensamhet. Jag har varit SA mycket ensam, isynnerhet ' se ' n jag kom till Stockholm i sallskapslifvet. Och jag her alltid t h k t a t t om jag migon g&amp;ng skulle Ilska, s&amp; ville jag inte vara ensam i en enda vr8, af ' mitt bjarta. Jag trodde just det var karlek att anan hade sallskap jgrnt, att man hade alla tankar och klnslor ihop. ' Emil afbröt henne: " Nej, nej, froken, nu ar ni alldeles för abstrakt igen, ni föralandar vanskap och karlek. " " Ja, d&amp; förstAr jag mig inte ps k&amp;rlek.n ' Hon sade detta tvart och afvisande, det var tydligt att hon hall p&amp; att frysa till. " Med mina vanner talar ' jag om mina intressen, men med er - det bar alltid förefallit mig, som om ni stod högt 6fver allt det der, nhgonting helt, helt annat. Skulle jag tala geologi med erf4 " Och si undfaguar ni mig med samma balfraser, soin jag har fAtt till lifs af alla sprattar. " - Dagny. " Ja, jag medger att jag nog oftls har brustit i konversation; Blan blir dum, nar man hr kar - det kommer ni aldrig att erfarta. ". " Nej, nej, ni förstar mig inten - Hedvigs ansigte drogs ihop,. som af kroppslig smarta, hon kn8t har&amp; ihop handerna, ngstan utom sig af det pinsamma i allt detta, isynnerhet som hon kande att han allt mer och mer fick öhertag, under det hon endast kom med lbjliga ansprhk.
Resolutionen på Allmogens Besvär den 13 D cember 1672, sedan långliga tider tillbaka, egt ruin, och lör liv il ket en ytterligaie I Tja" samtAllm. fiesv. och Fiken,-TJiskoHens Betänkande j No i[). grund förefinnes i 12 § af Kougl. Po. ord ningen den 16 Oclober 1723, angående Skånska prestersksipets rättigheter, m. w„ hvarest stadgas, att 'prest egärdar ne frikallas ifrån de hitintills vanlige Kronoutlagor och ^besvär, skolandes Kyrkoherdarne dem sjelfve bygga och underhållaJ icke hora i någon måtto inverka pä de prestei ska pel t olnge delar af Riket, genom lag och privilegier beviljade formonn, helst presterne i Skåne åtnjuta flera fördelar, som icke tillkomma det öfriga presterskapet, och hvilka kunna anses utgöra ersättning för det ifrågaställa åliggandei. 1’ä grund al hvad sålunda hlifvit anfordt, få Utskotten vördsamt til 1— stvi ka, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Hvad åter beträffar den af Anders Nilsson yrkade förklaring öfver 2:dra § i 26 Cap. Byggninga-Balken; så, ehuru Utskotten äro öfvertygade, att med det. förhållande af förtroende, välvilja och samdrägt, som i äldre* tider gjort sig gällande och ännu i allmänhet lortfar att vara rådande ernelian lörsamlingarne och deras Kyrkoherdar, frågor om byggnadsoch underhållsskyldigheten af prestgårdarne på de flesta ställen i godo biläggs och uppgöras, måste dock medgifvas, alt de enkla föreskrifter vår la« innehåller om Kyrkoherdes och socknemäns skyldigheter i fråga om prest °årdstySgiwdenies vidmagthållunde och bättrande, och hvilka voro fullt tillräckliga för den tid, då de gåfvos, numera icke äro nog fullständiga för att vid tvistig» fall gifva en säker ledning för omdömet.
Då jag kom ned, var våningen redan fyld af folk, ett sorl af röster och skratt slog emot mig och gjorde mig rigtigt yr i hufvudet. Jag helsade emellertid på värden och värdinnan, hvilka togo emot mig med samma vänliga leende, som de hade för alla sina gäster, uppsökte mina bekanta och var inom kort sjelf inne i pratet och skrattet. Gästerna samlades i hörnsalongen, ett stort, präktigt rum, möbleradt – liksom hela slottet – i antik stil med förgylda stolar i rödt siden, sedan Sofia Albertinas tid, venetianska speglar, gobeliner, glaskronor, och kinesiska krukor i alla vinklar och vrår. Egaren hade antiqvitetsvurm; han besatt ett ovanligt väderkorn för gamla halftrasiga skåp och chiffonierer, och i öfre våningen hade han ett helt rum fullt med vapen och smycken och rostiga jernbitar från hedenhös. Då middagen var serverad, tågade gästerna parvis och vid tonerna af en festmarsch ut ur salongen, genom ett långt smalt rum, tafvelgalleriet kalladt och med en mängd gamla porträtt på vägggarna, in i salen, der bordet stod dukadt, och hvar och en intog sin bestämda plats. Galleriets fönster, som vette åt den terrassformiga parken, stodo öppna, och på öfre terrassen var regementsmusiken placerad, så att tonerna litet dämpade kommo fram till middagsbordet, och genom det lifliga samtalet man der förde blott förnummos som stundom sprittande, stundom melankoliska stämningar, allt efter de melodier som utfördes. Det blef en mycket rolig middag. Vinet flödade, tal och skålar aflöste hvarandra, verser upplästes, hurrarop höjdes och fanfarer klingade till festföremålets ära, – ända tills man slutligen kom in i denna lyckliga, sorglösa sinnesstämning, som vanligtvis griper en under en glad middag. Icke en skymt af guvernanten hade jag sett på hela tiden; jag visste icke ens om hon satt vid bordet eller ej. Jag var uteslutande upptagen af mitt eget nöje.
Första och andra yttrandena, sidan 14 i Utlåtandet, angående § 7, punkten 1, mom. litt. a, b, c och d, gillades. Den första hemställan, sidan 15 i Utlåtandet, afslogs, men hvad i öfrigt tillstyrktes, å samma sida äfvensom å sidan 16 i Utlåtandet, bifölls. Första yttrandet eller Förslaget, sidan 10 i Utlåtandet. Hvad angår första momentét eller perioden, antogs följande lydelse: rBevillning för inkomst af kapital eller arbete eger icke rum, näf alla de af kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade, icke uppgå till Fyrahundrade Riksdaler. När alla de af kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga Ett-tusen Åttahundrade Riksdaler, äro Trehundrade Riksdaler deraf fria från bevillning.” Beträffande det sednare momentet, eller det, som afser skattskyldigs befrielse, för hvarje hemmavarande äkta barn under tolf års ålder, från bevillning för 50 R:dr af den taxerade inkomsten, blef detta moment afslage/. Det sednare yttrandet, å samma sida, i anledning af ett beslut af BondeStåndet och en återremiss af Ridderskapet och Adeln, Indes till handlingarne. Biföllos. §§ 6, 9 och 10 i Förlättnings-förslaget gillades, äfvensom dels § 7 godkändes. med uteslutande af detta moment: ”Näringsidkares inkomst för löpande året får dock icke, äfven om han under näs t föregå ngn a året gjort förluster, beräknas till lägre belopp, än hvad en sådan rörelse, som den lian drifver, i medeltal anses afkasta, ” dels § 8 gillades, med dea förändring, hvilken öfverensslämmer med beslutet olver första yttrandet eller förslaget pag. 18 i Utlåtandet. 648 Prot.-Utdrag den 22 och 25 Augusti 1860. Art. A) Bevillning af Frälse-egendomar. Vid Utskottets lörsta hemställan, sidan 21 i Utlåtandet, lät Ståndet bero, och den sednare hemställan å samma sida bifölls.
Dock vare dessa enskilda Fatligvärds-anstalter under uppsigt af församlingens Pastor och Styrelsen för dess allmänna Fattigvård, enligt Kyrko-Lag och Författningarne. Besv. och Oecon.-Vtskotnns Betänkande N:o 54. 7 Häruti hafva instämt Herr Doctor Hvasser, Herr Doctor Morén och Herr Prosten Hallström, den sistnämnde under yrkande: att icke blott egare af Bergverk och Bruk, utan äfven af andra inrättningar, som ej tillhöra landtmanna-jrket, borde förbindas att till församlingens Fattigvård bidraga 6:0 af Herr Prosten Rosen, sorn., medelst anförande af tvä händelser, då det genom Utslag blifvit ålagdt, dels en församling, att till försörjning emottaga en honde, som många år förut försålt sitt inom församlingen belägna hemman, dels en för arbetsamhet och oklanderlig vandel känd mansperson, som inom annan församling gift sig med en enka, hvilken egde ett hus, att från sin hustru bortflytta, ledt sig till den slutföljd, alt 1788 års Författning, som i tillämpningen lemnade sådana resultat, vore ändamåls-vidrig och otvifvelaktig! tarfvade omarbetning och förbättring , dervid borde iakttagas, alt orden: den socken, eler fattighjonet haft eget hemman, skulle förändras till följande uttjyck: den socken, der fattighjonet inom de tre sistförflutne åren haft eget hemman, och att i senare afdelningen af nämnde Förordning borde tilläggas denna mening: likväl må äkta makar, som lefva christell gen och väl tillsammans, ej förmenas att skrifvas och bo, der den ena af dem bostad eger. I anledning af detta Memorial hafva sig utlåtit: Herr Kyrkoherden Bergvall: alt, då det ofta vore tvist underkastadf, hvarest ett fattighjon sist varit mantalsskrifvet, serdeles i lmfvudsladen, der anmälan till skattskrifning ofta underläts, vore det både lämpligt och billigt, att den församling, inom hvilken den fattige uppoffrat sina bästa krafter, borde vidkännas hans underhåll:
Ju lägre qvinnans äktenskapsålder, desto barnsligare och mera outvecklad förblir Iion sjelf och desto lättare förtryckt af mannen; desto svagare blir också hennes afkomma och desto 15grc den standpunkt hela nationen intager på odlingens trappsteg. Förf: n vill derjemte visa huru den tidiga äktenskapsåldern orsakar qvinnornas öfvertalighet, samt den deraf uppstående konkurensen mellan män och qvinnor i kampen för tillvaron, hvilken konkurens, enl. förf: n, 2r qvinnofrågans A och O. Äfven om man ej i alla punkter delar förf: ris iiskådningssätt, läser nian hans bok nied spändt intresse och har af den en rik behållning. Det är att hoppas att Dagny kan egna den en utförligare granskning, men under afvaktan derpå, ha vi här velat ge en antydning 01x1 dess innelilill och anbefalla den till våra läsare siisom ett liögst värdefullt och tankeväckande inlägg i den hos oss bedröfiigt fattiga literaturen i cpinnofrågan. Fröken Ellen Keys föredrag i Helsingfors om gift qvirinas eganderätt, har utkommit i bokforin och innehåller en synnerligen god historik af frågans utveckling i Sverige, franistäld i ett lätt och tilltalande spri ' &amp;, som i slutorden höjer sig till verklig vältaligliet - en förtjenst som är ytterst sällsynt hos afhandlingar i detta ämne. Ett par goda inlägg i cpinnofrågan från finsk sida hafva vi äfven att omnämna: ' Om clt~iiz ?zoLcpp~osttrni2 ' &lt; af L u c i n a Nagrnaiz, skrifven på uppfordran af Finsk qvinnoförening, samt en skrift om yvinnan på de praktiska arbetsområdena af T e r n Hjelt. Båda äro goda arbeten i frisinnad anda och praktiskt syftn, och skola nog i sin mån bidraga till lösningen af de vigtiga frågor de afhandla. ' Aterstår att nämna ett arbete, som kan räknas till verldsliteraturen i den sociala frigan.
Direktionen bifogat utdrag af bolagets reviderade räkenskaper, utvisande att den kostnad, som bolaget dels med de af Staten beviljade lån, för hvilka bolaget stod i betalningsskyldighet, dels ock genom kontanta tillskott bestrida skall uppgått till 552,821 R:dr. Utom den uppoffring bolaget sålunda utöfver gjorda beräkningar måst vidkännas, hade bolaget, i afseende å påräknade inkomster eller det jernvägen är 1856 blifvit för trafiken öppnad, drabbats af förluster derigenom att, i anseende till åtskilliga af bolaget icke beroende omständigheter, någon betydligare transportrörelse å Strömsholms kanal för malm icke förr än efter år 1860 varit att påräkna. 1 följd häraf och sedan med 1859 års ingång jernvägsbolagets skyldighet att betala ränta och verkställa amortering å begge de erhållna lånen vidtagit, bade trafikinkomsterna under nämnda år 1860, ehuru öfversligande dem för de föregående åren, likväl icke, efter afdrag för utgifterna vid trafikens bedrifvande, uppgått till eli belopp motsvarande hvad bolaget i ränta och amortering å statslånen utbetalt. Då det emellertid sedermera visat sig, att trafiken på jernvägen och i bredd dermed jemväl inkomsterna år frän år tilltagit, skulle bolaget hafva egt godt hopp att för framtiden, utan vidare uppoffringar, än förlusten af räntan på det af delegarne tillskjutna kapital, kunna till allmän båtnad underhålla jernvägen i fullständigt skick, derest icke vid jernvägens anläggning blifvit begånget ett fel, beslående deri, all de af del äldre bolaget inköpta, endast för begagnande af hästbana afsedda, lättare rails af endast 8 skålpunds vigt per löpande fot blifvit, äfven sedan beslut fattats att banan skulle byggas för lokomotiv, begagnade på en sträcka af 44.260 fot utaf den 58,260 fot långa banan.