Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det gläder oss att kunna vitsorda, det vår passa en bisvärm från en gren in i bikupan och att förut uttalade misstro gent emot lämpligheten sedan ur en modern sådan uttaga en med honung af någon poetisk tåflan denna gång visat sig fylld kaka, tömma den på honungen och åter insätta öfverftödig, då de inkomna bidragen i allden, i stället för att man förr först dödade bien och sönderbräckte vaxkakan för att kunna utpressa homänhet betydligt höjt sig öfver, hvad vid förenungen? Så väl som qvinnohänder skicka sig vid gående tillfällen presterats, och då till och exempelvis sjukvård, så skulle de ock vara lämpliga med flere af de insända dikterna synts oss till biens skötsel, bien, som låta göra med sig nästan hvad som helst, endast man handterar dem på rätta ega verkligt erkånnansvårda förtjensler. sättet, med lampor och med varsamhet. Hvad biens Efter moget öfvervågande har det utfösta stingande angår, har man om den saken gemenligen priset 15 tillerkänts signaturen en mycket falsk uppfattning. Många tro, att ett bi Verna för dikten » En blick f r a m å t », hvilbeständigt gör det fiendtligaste bruk af sin gadd, och ken återfinnes på annat ställe i dagens numdock stingas bien endast då, när de klämmas eller tro sin bidrottning och sina förråd vara i fara. Hur mer. Hedersamt omnämnandejemte ofta ha ej mitt ansigte, min nakna arm och hand rättighet att under nästkommande år (1890) varit öfversållade af bin, och dock faller det ej ett. erhålla Idun gratis ha vi beslutit tilldela enda in att stingas, om jag endast iemnar dem i fred. märkena Gerda, John Hopper, Multa Detta är också helt naturligt: instinkten bevarar bien från ett allt för lättsinnigt bruk af gadden, då för passa, E. W. och N. för resp. poemen hvarje stygn gadden ryckes af ocb dennas förlust » S t u d i e », » F o g e l - l i l l », » Min b a r n d o m s t r o », medför döden.
N:o 444 skulle ställas främst på listan lill nästa plenum näst efter Bevilln.- Utsk:s mern. N:o 4»- Hr Mannerskantz, Carl Axel: Långt fram på föredrngn.listan befinner sig ett BancoUtskts betänk, såsom svar på Hr Nordenanckar motion. Jag anser angeläget att l5 7 Den 3 April e. m. detta mål framflyttas, emedan det innehåller saker, hvarför jag skulle önska återremiss, och om ej det föredrages förrän i den ordning det står på listan, samt i händelse återremiss beviljas och förrän den blifvit uppsatt, utskrifven och till BancoUtsk. afsänd, samt innan BancoUtsk:s svar åter inkommit, blifvit bordlagdt, föredraget och afgjordt, kunna flera månader vara förflutna. Jag begär derföre att delta BancoUlsk:s betänk, måtte komma att föredragas näst efter det af Hr Cedercrona omnämnda betänkande. Hr Frih. o. Landtm, hemställde till Hr Mannerskantz, om icke lämpligast vore att uppskjuta med beslut om den åtgärd han föreslagit tills det längre fram på aftonen visade sig om man icke redan i dag kunde hinna till pröfningen af DancoUtskls ifrågavar. mern., då, ifall det ånyo bordlädes, den åtgärd kunde vidtagas, som Hr Mannerskantz föreslagit. Hr Mannerskantz: Jag är alldeles öfverens med hvad Hr Frih. o. Landtm, behagat yttra. Föredrogos och lades ånyo på bordet, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug. , och Frih. Cederström, Jacob, StatsUtsk:s den i5 sist). Mars på bordet lagda utlåtanden: N:o 45z, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse ang:de ett särskildt anslag för K. theatern, motsvarande de för denna inrättning i stat uppförda summor, hvilka R. St. förklarat böra med 1840 års slut upphöra ; N:o 453, i anledn. af K. M:s nåd. propos. ang:de anslag till arfvoden för adjungerade ledamöter i Svea och Götha Hofrätter.
Då jag af SeraphimerOrdens Gillet varit uppdragen att undersöka desse förhållanden, har jag ansett mig skyldig att nu härom upplysa. I öfrigt förenar jag mig med Hr af Billbergs framställning i ämnet. Herr af Billbergh: Ilr Rosenblad och Herr af Ekenstam hafva fullständigt besvarat Herr Hjertås anmärkningar, som åsyfta klander å SeraphimerGillets administration; men då jag har anledning tro, att det just är den ziffran jag nämnde, som Hr Hjerta fästat sig vid, och som gifvit Herr Hjerta anledning tro, att Ilospitalerne hafva sasin - Den i5 Fe brita rii f. m. ra öfverskott, att de borde kunna uträtta underverk, får jag upplysa, att, enligt den Kongl. Propositionen, var följden af utbetalningarne till Lazaretterne af Hospitalsfonden, att den sjunkit från 202,091 R:dr lill 82,602 R:dr. Detta resultat blef af nödvändigheten påkalladt, då LänsLazaretternas behof icke svarade emot deras tillgångar, och då Rikets Ständers beslut af år 1^65 ännu ej var satt i verkställighet. Det var detta förhållande, hvilket bestämde nödvändigheten att skilja de båda fonderne, ty eljest hade Lazaretterne ätit upp Hospitalsfonden, och båda hade gått under. Detta torde således bevisa, mera än tillräckligt, att det icke varit någon tillfällighet, eller för att åtkomma större inkomster, som Hospitalsfonden upphört att lemna försträckningar åt LänsLazaretterna, utan att sådant uppkommit af nödvändigheten, och i öfverensstämmelse med behörigen fattade beslut. Hvad åter misshushållningen angår, så anser jag det i allmänhet mindre riktigt att debitera någon för misshushållning, då man ej kan bevisa det. Jag får upplysa, att Gillets räkenskaper för alla år äro granskade af KammarRätten. Der tror jag att skyldig uppmärksamhet lemnäs åt administrationens förhållande, och då ej några anmärkningar försports derifrån, tror jag ej att man med skäl kan debitera SeraphimerGillet för misshushållning.
LarLÄären ffyddar ej: den andra hufwud-pri»cipciu ar at Bewillning bör erläggas efter behållen inkomst och förtjenst: (^raötören ger ingendera. I detza principer igenfinnes sä» ledes ingen grund til en sadan afgifts aläggande, hwarföre jag tilstyrker afstag pa der slcern-aiv hwaruri densamma förestås. Herr Zengerlein upläste til krotoLollet föst jandr: Dä det icke aktiv star uti Konungens eller Dest Styrelse-Magters förmåga, at genom mera werke» lige belöningar lugna den som utmärkt sig i Fäderneslandets tjenst eller nagra andra Staten gagnande handlingar, torde (iar? Äcrer8 utdelande wara en lika nyttig som nödwandig åtgärd. Pa detza grunder kan jag lika litet finna, ar Bewillning för LLrgÄerer blott wore tjenlig at straffa eiler återhålla fåfängan, som jag kan medgifwa, at Scanderne ägde rätt indränka eller motarbeta Konungens magt uti för Staten gagnande åtgärder. Företrädesrättigheter med eller utan werkelig dithörande befattning anser jag utgöra en del af Samhälls-Ordningen, och tror, ar om hwar Medborgare bör statia til Staten för personligt beffyvd , bör 446 Den 9 Mats. boo hatt afwen stakka för det heders-rum han innehafwer, de företräden, de förmoner, de befordring Lar der i manga fall medförer. At frikänna LarsÄLrsr fran den Bewillning, wore efter min tanka, at nevjana warder af LarEerer, at betaga styrelsen den dubbelt nyttiga magt, at pa en gang belöna förljensten och öka Starens pennings-tilgangar. Skulle afwen (genom mitztag, vfränstiljaktiga alla menstliga företag) en person af ingen förtjenst, eller blott den af rikedom erhållit LaiEer, sa ar likwal den statt han derföre hembär Staten en förtjmst.
Hans släg-ting, den bekante uppfinnaren Sparre, hade aflidit i Paris ochvår Sparre skyndade dit för att till slägtens fromma taga hand om kvarlåtenskapen. Han satt der försänkt i tankar en Tyko Brahé-dag i den dödes rum i en gungstol; denna kom i fart, och innan Sparre visste ordet af, hade han med sin fot snuddat mot och förstört den officiella förseglingen å en sekretär eller dylikt. Denna malheur hade kunnat stå honom dyrt, liksom det ju höll på att gå med diplomaten i Niniche. Hvad Niniche utverkade med en kyss, det lyckades vår beskickning först efter mycket trägna bemödanden. Till råga på förargelsen lär slägtingen icke lemnat något vidare efter sig. Att Sparre icke förglömde sin tacksamhetsskuld till svenska diplomatien, visar det nit hvarmed han alltid sedan tog dess försvar mot sina kammarkamrater. Onekligen lemnar grefve Sparres bortgång ett betydelsefullt tomrum i spanmålstullarméns befälskadrer, och dfcss rekryter i Andra kammaren kunna ej mera af hans » bjällermusik » uppeldas till stormlöpning. Men liksom protektionistcheferna i själ och hjerta torde med jämnmod fördragit om den hetsige och sig förlöpande Burén icke nu slunkit in i Första kammaren, pch liksom de tänkte på att låta den obekväme frih. Klinckowström falla, så bör det kännas som en viss lättnad för dem att icke längre behöfva blygas för och lida skada af grefve Erik Sparres stridssätt, hvilket ofta lät äfven hans medkämpars handlingssätt och bevekelse-grunder framstå i en annan dager än flera af dem förtjenade. När » spolia opima. » en gång kommit att delas, skulle han nog förstått bevaka sina intressen, men i en ministär hade han säkerligen i mer än ett hänseende varit ytterst obekväm att ha med sig. Jag har nu slutat min parentation öfver salig grefven. Den är icke fullständig hvarken i afseende på hans fel ellerförtjenster. Men för det nyttiga och god^ han uträttat har han förut och af andra både fått och tagit sig erkännande.
Till Utskottet hafva från hedervärda Bonde-ståndet blifvit remitterade tvenne, af Riksdags-fullmäktige Petter Pettersson från Jönköpings och Gustaf Pettersson från Östergöthlands län, väckta motioner, deruti föreslås, af den förre: Bill. till B. St:s Erot. 1850 & 1851. 8 Sami. 10 Haft. 3 18 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 56. 1:o alt en författning måtte utfärdas till gemensam efterrättelse för postmästare och korrespondenter, hvaruti deras ömsesidiga rättigheter och skyldigheter bestämmes; 2:o att postmästare måtte fullt och tillräckligt lönas af staten; 3:o att postmästare må förståndigas att aflägga alla till personer, i de serskilda församlingarne, adresserade bref, och dem, i församlingarnes väskor, mottagarne kostnadsfritt tillsända, äfven om ej serskild anhållan af dem derom gjordes; samt af den senare, eller Gustaf Pellersson, att postförvaltare må tillförbindas att kostnadsfritt afsända alla lösbref, annonser och tidningar de vägar, hvarest posten passerar, till ett af hvarje pastorat, socken eller distrikt bestämdt ställe, der en dertill utsedd person, liksom postiljon eller postförare, skulle vara förpligtad bref till postkontoren mottaga, då postpenningar medföljde, och har, till stöd för dessa förslag, blifvit åberopadt, att ingen författning skulle finnas, som bestämde postmästares och korrespondenters ömsesidiga skyldigheter och rättigheter, utan att postmästare skulle ega handla efter godtycke och kunna taxera korrespondenterne efter behag; att bref, adresserade till personer å landet, ofta finge qvarligga å postkontoren, utan att egarnc lill brefven ens derom finge kunskap, hvarigenom en oberäknelig skada kunde inträffa, och att, då postförvaltaren lönades af staten, honom ock borde åligga, att, utan serskild vedergällning, i omförmälda hänseende gå allmänheten tillhanda.
Men ulorn det detta förslag grnndar sig på den olli 11 iga princip, att den Låntagare, sorn icke löser siri pant på jemn 3 /nånaders förfallodag, skall under den tid, soln förflyter emellan iidösningsdagen och nasta förfallodag, betungas med ränta och provision för det Lån, som han sålunda redan betalt, förekommer härvid, alt utiåkningen och uppbörden af denna ränta och provision samt Controllen derå, skulle medtaga mycken tid, enär det är att förmoda, att vid denna, såsom vid andra Lån-Inrältningar, Låntagaren begagnar den längsta möjliga tid, innan Lånet återbetalas; äfvensom det vöre en förlust för Verket, i så målto, att icke hela räntan afdrages, vid Lånets meddelande, samt alt Conloiret således kunde för inånga Lån få ränta på ränta i g månader, under hvilken lid Räntebeloppet lage ofruktbart, i stället för att blifva ett Räntegifvande Capital, om det vid Lånets meddelande innehålles, hvilket åter, hvad års-lånen beträffar, skulle alltförmycket nedsätta sjelfva Låne-Summan. Fråga bar äfven förevarit, att bestämma minsta Låne-Snmman från 4° lill i R:dr 16 sk., och den högsta, med undantag för Guld, Silfver och Prastiosa, till Stats -U tskoltets B e t ä n k a n cl e n. Ö^g 3oo R:dr. Det förra anser likväl Utskottet innebära en orättvisa emot den mest nodsta ide, sorn skulle lemnäs ulan hjelp, om den erbjudna panten icke funnes ega det erforderliga högre beläningsvärdel. Det sednare åter synes medföra en förlust för Conloiret, emedan, om panten ar af större värde, och i förhållande derefter belånas, en högre Ränte-inkomst ulan ökade göromål bert des.
Allmänna Barnhusets d:o 5,227: 14. Registratorns upp bördsprovision 1,385: 62. Härvid förekommer emellertid att uti ofvanstående utgifts-summa ingå andelar till icke obetydliga belopp af sådana böter, hvilka, oberoende af den nya Straff-lagen, fortfarande ådömas och fördelas enligt förut gällande stadganden. Hit höra exempelvis böter och vitén för öfverträdelse af rättegångsordningen samt böter för oloflig tillverkning, utminutering och utskänknig af bränvin m. m. Då härtill lägges, att ersättning för målsegares och angifvares mistade bötesandelar ej bör ifrågakomma samt en del tjenstemän ej heller lära vara berättigade till dylik ersättning, kan antagas, att det erforderliga ersättningsbeloppet kommer att betydligt understiga ofvan omförmälta summa, och hemställer Statskontoret i underdånighet, att det förslagsanslag, som för sagde ändamål må äskas, i nåder föreslås lill belopp af 250,000 R:dr R:mt. Och har derefter Justitie-kanslers embetet, uti infordradt underdånigt utlåtande, afgifvit ett så lydande yttrande: På Justitie-Statsministerns, af Statsrådets öfrige Ledamöter biträdda, hemställan, täcktes Kongl. Maj:t i nåder besluta, dels att Kungörelse skulle utfärdas af det innehåll bilagan till detta Protokoll utvisar, och dels att då förslag till slutlig reglering af denna ersättningsfråga, som af Rikets Ständer blifvit begärdt, icke kunde uppgöras förr än utredning vunnits om de belopp, hvartill ifrågavarande bötesandelar uppgått, men sådan utredning icke kunnat till nu instundande Riksdag medhinnas, helst
Att det ändamål, motionären med detta förslag åsyftat är af synnerlig vigt, kan desto mindre bestridas, som allmänna uppmärksamheten länge varit fästad vid de af honom nu anförda förhållanden; — och har vid flera tillfällen den förhoppning alltmer gjort sig gällande, likasom den redan synes vara i viss mån bekräftad af den sednare tidens erfarenhet, att rikets norra provinser, fastän mindre gynsamma naturförhållanden länge tillbakahållit deras utveckling, dock hafva att emotse en lofvande framtid och måhända en gång skola i kultur och välmåga täfla med de flesta öfriga delar af riket. För vinnandet af detta mål erfordras emedlertid långvariga och trägna bemödanden af den enskilda företagsamheten, på hvilken, såsom motionären jemväl erinrat, odlingsarbetets fortgång måste hufvudsakligen bero. Att likväl äfven Staten bör i möjligaste mån understödja och befrämja dessa sträfvanden, lider icke något tvifvel; och är angelägenheten häraf erkänd genom de betydliga anslagssummor, som under en följd af år blifvit af Rikets Ständer beviljade, bland annat, för fortgången af afvittringsarbetena uti de norra länen, hvilka arbetens afslutande torde vara ett oundgängligt vilkor för åvägabringandet af större odlings-företag. För detta ändamål har Kongl. Maj:t nu föreslagit och Utskottet äfven tillstyrkt anvisandet af större belopp för nästkommande statsreglerings-period än hitintills blifvit dertill anslagna; och, enligt hvad Kongl. Maj:t i nåder förordnat, äro under nästlidna och innevarande år de för sockenkarteverket eller rikets ekonomiska karteverk anvisade medel till halfva beloppet använda för Norrbottens län, hvilket förhållande torde fortfarande komma att ega rum, åtminstone under de år nu skeende statsreglering blifver gällande.
Gud har krönt striden med seger, och detta, som I här sen, är tecknet, att ej Antikrist skall blifva dyrkad på Capitolium. Ty på det att ej sibyllans ord skulle blifva ofullbordade, har Gud sändt denna falska bild af Kristus, som för Antikrists ord i sin krona, och han har låtit oss dyrka och tillbedja honom, som om han varit den store undergöraren. Men nu kunna vi hvila i glädje och ro, ty sibyllans dunkla tal är uppfylldt, och Antikrist har blifvit tillbedd här. Stor är Gud, den Allsmäktige, som låtit vår grymma fruktan förintas och som fört sin vilja igenom, utan att världen behöft skåda människosonens vrångbild. Lyckligt är Aracœlis kloster, som hvilar i Guds hägn, och gör hans vilja och är välsignadt med hans öfverflödande nåd.» Då priorn sagt dessa ord, tog han den falska bilden i sina händer, gick ned genom kyrkan och öppnade den stora hufvudportalen. Där steg han ut på platformen. Nedanför honom låg den höga och breda trappan med ett hundra nitton marmortrappsteg, som leder ned från Capitolium såsom i en afgrund. Och han höjde bilden öfver sitt hufvud och ropade högt: »Anatema Antikristo», och slungade honom från Capitoliums höjd ned i världen. På barrikaden. Då den rika engelskan vaknade på morgonen, saknade hon bilden och undrade hvar hon skulle söka honom. Hon trodde då, att ingen annan än Aracœlis munkar kunde hafva tagit honom. Och hon gick skyndsamt hän mot Capitolium för att speja och spana. Så kom hon till den stora marmortrappan, som leder upp till Aracœlis basilika. Och hennes hjärta slog vildt af fröjd, ty på nedersta trappsteget låg just den hon sökte. Hon grep bilden, slog kappan om honom och skyndade hem. Och hon ställde åter upp honom i sin högtidssal. Men då hon nu försjönk i åskådandet af hans skönhet, fann hon, att kronan hade fått en buckla. Hon lyfte den af bilden för att se hur stor skadan var, och i detsamma föllo hennes ögon på inskriften, som hon själf hade inristat: »Mitt rike är endast af denna världen».
Då vi se, alt kostnaderne för fångars skjuts o.ch tractamente med hvarje år i betydlig mån stiga, och då vi måste befara, att den utredning Rikets Ständer vid sista Riksdag begärt, huruvida den ersättning, som utgår för fångtransporter antingen på de stora vägarne, eller på de mindre sidovägarne, utgör den drygare delen, för att deruti finna en ledning för omdömet om de bästa medlen för fångars transporterande, icke vid denne Riksdag lärer kunna förväntas, emedan vi ännu Den 16 Februarii f. m. icke fått se den; så förenar jag mig med Friherre Cederström i dess hos Utskottet yttrade serskildta mening, att frågan bör af Ekonomiutskottet samfäldt med StatsUtskottet behandlas. Jag anser det äfven vara af stor vigt, att uppmärksamhet fästes vid den andra uti Utskottet af Grefve Hamilton afgifne reservationen, emedan jag är fullkomligt öfvertygad, att fångars transporterande till fots här i landet på många ställen kan verkställas lika väl, sorn i flere andra länder; äfvensom att den kostnad, sora härigenom skulle uppkomma för tätare fängelser, icke på långt när motsvarar kostnaden för fångarnes forslande med hästar. Jag anhåller derföre om återremiss till Statsoch EkonomiUtskotten, Grefve Posse, Arvid: I anledning af Herr Hjertås yttrande, att frågan bordt behandlas af Statsoch Ekonomi-Utskotten gemensamt, tror jag mig böra upplysa, alt Ekonomiutskottet icke föreslagit något nytt Statsanslag, utan endast tillstyrkt inrättningen af serskildta fångvagnar, ,i den händelse anslaget dertill skulle lemna tillgångar, och att Utskottet af sådan anledning icke ansett någon communication med StatsUtskottet behöflig. Hvad förslaget, om fångarnes transporterande till fots, beträffar, så hemställer jag, om det kan öfverensstämma med rättskänsla och närvarande tids begrepp om mcnniskovärde, alt hoptals drif.
Af kurdullgarn hafva sisth år endast införts 101 i f?, hvilket utvisar att den närvarande tullen utgjort detsamma, sorn förbud ä en artikel, som dock för så många fall kunde behöfva användas af enskilda för hemväfnader. Att en förändring häruti är af behofvet påkallad, röjes också deraf att ingenstädes i handeln finnes några ständiga, än mindre några sorterade lager af ullgarn, då man nemi. icke diträknar sephirgarn eller andra af sådant slag, som nyttjas till broderieller tapisseriarbeten, under det deremot bomullsgarn utgör en af de större handelsartiklarne. Linnegarn ofärgadt, synes vara i ännu större behof af nedsättning i tullafgiften från det nuvarande orimliga beloppet af 24 skir biko per U. "Med detta är samma förhållande, som med ullgarn, att det icke är föremål för någon större sorterad handel men sannolikt kunde blifva det om tullen nedsattes åtminstone till hälften eller 12 skir, hvilket jag sålunda vågar föreslå. En sådan nedsättning är icke så betydlig, att den kunde i någon väsendtlig mån inverka till skada för den inhemska spånadsindustrien, men deremot skulle tillfället att genom handeln förse sig med mera sorterade qvaliteter af linnegarn än nu står att erhålla, otvifvelaktig! befordra de inhemska linneväfnaderna, och i fall man vid denna Riksdag är sinnad, att göra någon förändring i tullsystemet i afseende på väfnader af linne, så blir det så mycket mera nödvändigt att tillse det icke en förbudsafgift å garn bibehålles. Sisth år infördes af linnegarn endast 1414 itGenom tullafgiflens nedsättning till hälften torde vara beräknelig! att införseln af denna vara skulle upgå lill åtminstone 6 gånger så mycket, i hvilket fall Staten ändock skulle erhålla en mer än dubbel inkomst emot den närvarande. Tullen å färgadi garn borde i förhållande nedsättas till 18 skir biko Någon fara för färgerierna härstädes komme deraf icke alt upsla, emedan det mästa linne väfves af ofärgadt Den 29 December. 201 garn och för öfrigt färgningen af sådant garn sker för det mesta i små partier, efter serskilda beställningar och olika smak.
På detta sätt kan aldrig allmänheten taga miste om sedlarnes valörer, eller om den sedelbank, som är utgifvaren deraf. Anliålles vördsamt om remiss till vederbörligt Utsk. Remitterades till BankoUtsk:t. 4:o. Det är Eder bekant huruledes Statsverket årligen uphemtar ett stort biträde af den s. k. bankovinsten. — Denna bankovinst kan med lätthet ökas derigenom, att RiksBanken autoriseras att åt hvarje PrivatsedelBank, såsom delegare i densamme, utlåna ifrån Vj ända till 1 mill. rdr rmt, hvaraf följden blir, att då desse PrivatBanker skörda årligen ifrån 15 % ända till öfver 20 % af deras insatte kapitaler, så blifver RiksBanken deraf i lika mått delaktig. RiksBanken borde endast uti mindre sedlar, såsom 1 rdr och 3 rdrs-sedlar, förse PrivatBankerne med det nödiga skiljemyntet. Denna sedelemission komprometterar på intet vis RiksBankens soliditet, då sådane småsedlar aldrig presenteras till inlösen. Jag anhåller vördsamt om remiss till vederbörligt Utsk. Remitterades till BankoUtsk:t. Hr Stjernspets, Per Arvid, upläste följande motion: Till stort mehn för landet och enskilde personer hafva, särdeles under loppet af de sednare åren, ett icke ringa antal skogs - 442 O e n 26 November e. in. eldar upkommit. Utaf de derom haline undersökningar har blifvit ådagalagdt, att flertalet af desamma åstadkommits genom vårdslöshet vid antända svedjor, särdeles vid moss-odlingar. Sverige har visserligen ännu vidsträckta skogar, men genom desammas minskning allt mer och mer hotas landet att i en, kanske icke aflägsen framtid blifva skoglöst. Erfarenheten har visat, att de nuvarande lagstadganden, angide straffbestämmelser för underlätet iakttagande af föreskrifne försigtighetsmått mot skogseldar, icke upfyllt sitt ändamål.