Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Rikets Ständer, uti skrifvelse af den April sistl. år, hemställt om en .sådan förändrad lydelse af 11 §. i g Cap. Handels-Balken: ”Fordrar någon den gäld han vet gulden vara, eller nekar någon hos Domaren eller Konungens Befallningshafvande sin underskrift å skulde-bref eliel' annat ford rings-be vis, bote hälften af den sålunda emot bättre vetande fordrade eller förnekade summa , måls-egandens ensak;” oell Kongl. Majit, ,u ti Svar å Riks-Salen den 21 sisth Mars, g i t v i t Rikets Ständer tillkänna de skä], sorn hindrat Kongl, Majit att lemna bifall till Rikets Ständers berörde förslag; har Kongl, Majit, sorn, lika med Rikets Ständer, ansett ett tillägg böra göras uti o inför malde hvarmedelst det bedrägeri, att neka sin band och förskrifning, blifver belagdt med böter, efter samma beräknings grund, sorn §:n stadgar för den, som fordrar hvad lian vet guldet vara, genom Nådig Proposition af sistnämnde dag, lill Rikets Ständers öfvervägande och antagande, föreslagit en sådan förändrad redaclion af ifrågavarande ”Fordrar .någon ilen gäld han vet gulden vara, eller ne kar skuldenär sin hand och förskrifning, och varder funnen med osanning, bote hälften af det han fordrat eller vägrat att gälda, måls-egandens ensak.” Då denna., af samtlige Riks-Slånden till Lag-Utskottet remitterade Proposition, i hufvudsaken instämmer med hvad Utskottet förut ti list vik t och Rikets Ständer för deras del beslutat, samt Utskottet vid den nu föreslagna redactionsförändringen icke tinner någon anmärkning förekomma, hemställer Utskottet vördsamt, att Kongl. Majits ifrågavarande Nådiga Proposition må varda af Rikets Ständer antagen. Stockholm den 3 April 1835. N:o lag-Utskottets Memorial N’,o iSa. » N:o 183.
Jag betviflar att samma vitsord den värde talaren tilldelat de legde, kommer att tilldelas dessa personer af Bevärings-Regementets officerare. I öfrigt vädjar jag till alla härstädes befintliga indeldta officerare, som exercerat beväringsmanskap, huruvida förhållandet icke är hvad jag upgifvit, nemi. att legokarlarne nästan alltid visa sig oduglige för tjensten, hvarföre de uteslutande användas till handräckningsmanskap, kockar, tältvakter m. m. Slutligen har här yttrats, att karl som tagit lega, icke har rätt att derefter taga värfning. Detta är ett misstag, ty legokarlen har samma rätt som beväringsynglingen att ingå i tjenst och derigenom blifva befriad från beväringsskyldigheten. Såsom industriknep begagna de legde derföre ofta denna rättighet. De låta först lega sig, samt taga derefter ånyo värfning — i händelse sådant för dem kan lyckas. Hr von Knorring: Endast med några få ord vill jag ytterligare uptaga R. o. Ad:s tid. Hr Stjernsvärd har redan visat oriktigheten af en annan talares förmodan, att sjömän äro underkastade beväringsskyldighet. De äro derifrån befriade, likasom lotsar, postförare m. fl. Jag förbigår således detta, likasom jag icke ämnar inlåta mig i svaromål å de nästan på personlighet stötande undersökningar, ang:de hvilka bäst må anses förstå detta ämne. Icke heller vill jag uptaga Gr. Liljencrantz’s yttrande, ang:de förhållandet i Stockholms län, som måhända företer någon olikhet med de andra, och hvad serskildt beträffar den anteckning, som i nämnde län göres å legokarlars prestbevis, tror jag densamma icke vara i bruk å andra delar af riket. Men jag ber deremot att få fästa mig vid ett yttrande, hvilket på det högsta smärtat mig att höra. Under öfverläggningen ang:de Frih. Raahs.motion yttrades, alt man betraktat frågan ur en ensidigt industriel synpunkt och förbisett den militära sidan af saken. Nu får man upbära förebråelser för det man afser endast det militära och icke det sociala i ämnet. Jag får bekänna, det jag
Efter en stund släpptes jag af de händer, som burit mig, och föll ned, som en liflös kropp; – men icke på jorden. Några ögonblick derefter befann jag mig på en vagn, och af några uttryck förstod jag, att jag råkat i händerna på två sådana tjufvar, som lefva af stöld ifrån grafvarne och sälja sitt byte. En af dessa uslingar sjöng oanständiga visor, under det vagnen rullade utåt gatan. När den stannade, lyftades jag af och bars in i ett rum, hvilket jag gissade af temperaturens förändring. Sedan man klädt af mig, lades jag der på ett bord. Genom båda tjufvarnes samtal med en annan person, som fört in dem, erfor jag, att jag samma natt skulle dissekeras. Ännu voro mina ögon tillslutna; jag såg ingenting. Men snart hörde jag att herrar medicine studiosi voro samlade. Några af dem gingo fram till bordet och undersökte mig med uppmärksamhet. De voro förtjusta öfver att man skaffat dem ett så förträffligt subjekt. Slutligen kom äfven läraren. Innan dissektionen börjades, föreslog han att göra några galvaniska försök på mig, och apparaten sattes i verksamhet. Den första stöten kom alla mina nerver att bäfva, som strängarne på en harpa. Studenterna beundrade denna konvulsiviska rörelse. Den andra stöten öppnade ögonen på mig, och den första jag såg var läkaren, som skött mig; men ännu var jag såsom död. Emellertid kunde jag snart ibland studenterna igenkänna flera ansigten, som voro mig bekanta; några nämnde mig vid namn och beklagade att det ej var liket af en obekant person. Nöjd med de galvaniska fenomenerna, tog nu läkaren till knifven och satte spetsen af den i hjertgropen. Jag kände ett förskräckligt söndersargande af huden; en konvulsivisk rysning blef följden deraf, och ett rop af förskräckelse uppstod i salen. Dödens isskorpa hade brustit; min dödssömn var slutad. All möjlig omsorg användes till mitt vederfående, och efter en timmas förlopp återkom jag till mina sinnens bruk.“ Bemärkelsedagar. Blifver himmelen den 1 Januari röd om morgonen, det bådar sorg i landet, krig eller stort oväder. Gifver man ut pengar, då får man dryga utgifter och många ledsamheter under året.
Vid följande förändringar bör, för hvarje jordsorts gradering och specificering del af dess godhet minskas särskildt för hvarje händelse, nemligen för hvarje tum, mindra än 10 tum till alfven (t. ex. 9 tum igo6 Besv. och Rhon. Utsk. Betänkanden, och så vidare 10 graders jord blifva 9 T0J grad.) 4:0 Läge fran Solen i Norr och Ostar. 5:0 Då alfven är lös. 6:0 Höjden öfver hafvet, hvarvid bästa proportionen anses vinnas, när inom den kända latituden sökes höjden, sorn är nödig för att behålla den eviga snöväggen, hvilken fördelas i så mångå grader, som man känner förändringar i växtriket; och bör för hvarje grad i latitud utöfver Falsterbo, som är sydligaste delen af Sverige, hela egendomens värde minskas med del. § 6, Som jordens beskattning kommer att blifva så billigt upptagen som möjligt, torde man icke göra afseende på jordbrukarens behof af bränsle, sädens förmälning m. m, § 7- Under namn af herrlighet inbegripas vattenqvarnar och sågar, skog, bränntorfsmossar, tång-, ler-, sandoch märgeltägter, samt erkända fiskrika vattendrag. Andra befintliga förmåner öfverflyttas från jordbrukarens verkningskrets till industriens, och böra beskattas efter de grunder, som i sådant afseeude uppgöras. fiesv. och Ekon■ Utsk. Betänkanden. §. 8. Det arrende, sorn för uppskattadt tunneland kan erläggas, anses vara 4 procent af capitalvärdet, och kan vid inteckningar tjena till säker grund. § 9- I händelse af ovanlig onerering genom rustning, ni. m., bör ändock den i orten allmänt kända omkostnaden dragas ifrån arrendebeloppet, då resten utgör det verkliga arrende, som kan erläggas, § to. Det skygd, som berg och skogar låna åkerbrukaren mot skadliga vindar, bör beräknas, äfvensom den skada moråsen och va ttendragsfr ostnästen kunna åstadkomma.
Stats-Kontoret af 10,801 R:dr 1 sk. 11 rst., utgörande värdet af från Kronans förråder, under åren 1835 till och med 1843, utlemnadt bröd till arbetsoch betäcknings-kommenderingar å Karlstens fästning. Sedan häraf blifvit år 1845 afbelalda 4,000 R:dr, återstodo vid samma års slut oliqviderade 6,801 R:dr 1 sk. 11 rst., till afbetalning hvarå 3,000 R:dr äro anvisade å 1846 års stat. Enär denna skuld ej förr än år 1845 varit i räkenskapen synlig, och svårigheter möta att efter så lång tids förlopp kunna kontrollera liqvidens riktighet, anse Revisorerne sig böra å det mindre formenliga härutinnan fästa uppmärksamhet. §. 4. Vid åtskilliga fästningsorter hafva upphandlingar och reparationer till en del blifvit verkställda utan föregångna entreprenad-auktioner. Sålunda hafva, exempelvis, enligt 1844 års hufvudbok, lefvererats till Landskrona Fortifikations-förråd diverse materialier för ett belopp af 340 R:dr 19 sk. 7 rst., och reparation å en stallbyggnad i Helsingborg blifvit verkställd för 500 R:dr; hvarjemte förekommer, att, enligt 1845 års hufvudbok, byggnadsmaterialier upphandlats vid Ny Elfsborgs fästning för 259 R:dr 36 sk. 8 rst. §. 5. — 105 — §. 5. Uti 1845 års hufvudbok debiteras afvikne förre FortifikationsRedogöraren å Carlsborg, Kamreraren K. N. Hallströms proprie balans å de till detta anslag börande medel med ett, genom Kongl. KrigsKollegii Fortifikations-afdelnings utslag den 28 December 1846, faststäldt belopp af 1,741 R:dr 39 sk. 8 r:st, som jemväl vid årets slut var utestående.
Tio minuter senare hade ett kompani turkiska soldater ställt upp sig utanför serbiska konsulatet med påskrufvade bajonetter. Upphetsningen växte dock med hvar timme. Ett folk som lidit ett nederlag för en föraktfullt lyftad promenadkäpp, måste i sin själs innersta brinna af osläcklig längtan efter grym hämd. Lärde från bokbazaren och högt uppburne muslimaner af alla samhällsklasser samlades vid mörkrets inbrott i Emins hus. Natten var stjernklar och stilla, nu som alltid. Späd och utan att ännu kasta något sken satt nymånen på balkongen af den stora hufvudmoskéns jesusminaret. Den glänste genom balustradens gallerverk som en blank krokknif, halad upp i ett nät. Minaretet såg ut som en menniska i topplufva, en mot natthimmelen mörkt aftecknad fiskare i jättegestalt, hvilken kastat nätet med den intrasslade krokknifven om axlar och höfter för att på så sätt bära det med sig hem. Det var som om halfmånen, Islams leende symbol, just tagit plats på detta minaret för att i nattens stillhet smycka den kristna troslärans stiftares vackra sandstensmonument. Det var som om halfmånen hade sagt: Han, profeten från Nazareths ljufva fruktträdgårdar, han, österländingen, skulle, om han nu stode der jag står, försvara sin hembygds olyckliga folk mot det osköna, af stenkolsrök svärtade ansigte, som likt ett Medusahufvud slår allt med skräck och vanmakt, hvar det visar sig. I kolonnaden mellan gårdarne i Emins hus hängde en hornlykta, hvars gulaktiga sken kom de rynkade och bistra arabansigtena att likna mumiers. Hade Emins nattgäster varit vesterländingar, skulle de vandrat ängsligt af och an, gruppvis och i ifrigt samtal. Slutligen skulle en af dem knackat i bordet och tvungit de andra till en gemensam, planmessig rådplägning, under hvilken hvar och en, som ville yttra sig, först måste begära ordet. På det sättet skulle de ha kommit till ett beslut, som representerat summan af alla de närvarandes klokhet.
Men Ruffen har gått och rakat sig all den vänlighet och tillmötesgående, som bevisats oss hvarhälst vi dragit fram, tack och herr Lycko — —? Ja, dels är han j u inte kvar, och så — vare våra armbindlar m e d det röda korset. Nog såg han utmärkt hygglig ut, men det Och detta icke minst ifrån allra högsta ort! är inte alla hyggliga karlar som passar sig Konungen och drottningen, som båda beatt ta i famn! Gud, hvad j a g redan saknar sökt vår ambulans, ha särskildt uttryckt sin Willy, Willy Bogren, så godt som vår son. belåtenhet m e d de svenska sköterskorna. Patienterna äro också så rara och vänVore han bara här så. Men han är borta Våra och gifter sig och är inte ens litteratör längre. liga, fastän vi ej förstå hvarandra. Om jag begriper hvar min nya lamaschal lärospån i det grekiska språket äro obetydliga, men när mimik och teckenspråk å ömse kan vara! sidor tagas till hjälp, reder det sig dock. Tio minuter senare. Vår vistelse här är beräknad till ungefär Nu vet j a g hvar schalenär! Den är taptvå månader, så vida fientligheterna nu pad, när kusin Johan ropade sitt: » ptroo! » Inte kunde det falla det geniet in att ta upphöra. — upp den själf, tycker nå ' n det. Skyller på att kusken inte stannade. Liksom en kusk inte alltid stannar, när man säger åt hon o m! Jag börjar frukta att Johan är den mest utvecklade af hela sin stora lamsläkt! Men j a g glömmer allt, när jag lutar m i g djupt ut genom fönstret, ty då ser j a g nå- got luftigt och ljust sträfva mot skyn. J~Jvad j a g minns om Det är bestämdt utställningen! Vore jag där! J ^ u n g O s c a r " * T \ en framställning vi under denna rubrik i n:r 18 af Idun gjorde till vår läsekrets — att vara oss behjälplig vid samlandet till konung Oscars förestående jubileum af en minnes-skatt från hans personliga umgänge med sitt folk — synes glädjande att omtala ha väckt allmänt intresse och bidrag ha redan börjat inflyta.
farligt, bon och Slå velspetsar och sig, nedslås, för är icke hellre för sina flyger att väl och far. de smutsa dock ej så sen och klaga öfver under takskyggen, gafannorstädes, upp små brädlister, fäste der Dermed kom flugorna. hvad der det lämpar som erbjuda svalorna åbyggnader. Vi ha i år på vårt sommarnöje gjort vidlyftiga arrangement i den vägen, och allt tyder på, att vi åtminstone Redaktionen. torde få gå för sjuka. jswm / [id tillredandet af sjuksoppor har man åtskilliga KjjKp att iakttaga. Konvalescenten med nedsatta krafter bör ha andra soppor än exempelvis den febereller magsjuke, och under det vi gifva den förstnämde kraftsoppor, ombestyr vi åt den senare simmig och mild föda, just ofta i form af soppor, hvilka på beqvämaste sätt kunna tillföra den utmattade kroppen nödig näring. Låt oss alltså först tala om simmiga soppor och bland dem såsom den förnämsta soppa på hafregryn. Enligt min åsigt kan aldrig det så högt prisade preparerade hafremjölet ersätta den på sjelfva grynen ordentligt tillredda soppan. Man tager till en liter soppa sex ä åtta fulla matskedar hafregryn, hvilka först sköljas i kallt och så flere gånger sjudas öfver med kokande vatten, hvarpå de i lereller porslinkärl (på intet vilkor i jerngryta, då soppan blir blå, hvilket är att iakttaga äfven för risoch gröpesoppor),. med minst två liter vatten ställas att koka i ungefär en timme. Vill man endast hafva den simmiga extrakten, slås denna nu af från grynen; men till vanlig soppa passeras ytterligare grynen genom hårsikt, hvarpå den kryddas efter smak eller läkarens föreskrift. Lider den sjuke af svaghet i matsmältningsorganen eller af diarhe, så må man i soppan koka en liten bit ingefära, tillsätta ett ägg, något färskt smör samt salt och socker efter behag, törhända äfven i den saltade soppan litet rifven muskotnöt.
Äfven frå forna angående de för jernvägen nödiga expropriationer hade, genom Kongl. Maj:t iefallningshafvandes i länet försorg, Blifvit på förhand afgjorda, och hade jorden erhållits till det billiga priset af 300 R:dr per tunnland. Borgerskapet i städerna Malmö och Lund hade visat en serdeles beredvillighet och välvilja för jernvägs - — 143 — byggnaden och, bland annat, för både banan och nödiga bangårdar utan kostnad för Staten lemnat erforderligt jordområde. För att åt banans ändpunkt vid Malmö gifva det bästa läget, måste utrymme för bangården beredas i närheten af hamnen, ehuru icke obetydlig kostnad dermed var förenad. Terrasserings-arbetena emellan Malmö och Lund hade, med undantag af öppningarne för viadukten öfver Höje å och på ett par andra ställen, blifvit fullbordade på hela längden, eller nära en och en half mil, hvaraf 5,895 fot närmast Malmö voro utlagde för dubbel bana. Utom denna terrassering emellan de båda städerna voro 4,810 fot i längd fullbordade norr om Lund, så att hela sträckan fullbordad bank utgjorde en mil och 22,040 fot. Den största bro eller viadukt, som förekommer å de undersökta delarne af södra och vestra stambanorna, är den öfver Höje å nära Lund. Denna viadukt är mera än 300 fot lång och omkring 40 fot hög, fördelad på 3—100 fots spann, uppburne af 3 stycken 8 fot höga flancher af valsadt jern på fyra stenpelare. Tjenstemännen under år 1855 hafva varit följande: En stations-chef och 2 stations-ingeniörer, 1 byrå-ingeniör, 2 nivellörer, 2 elever, 1 ritare, 1 material-förvaltare, 1 kassör, 1 material-skrifvare, 1 arbets-bokhållare samt 1 läkare, hvilka i aflöning tillsammans uppburit 14,000 R:dr, inqvartering deri inbegripen, eller omkring 6 procent af arbetskostnaden. Utgifterna vid södra stambanan äro, enligt räkenskaperna, på följande sätt redovisade: Debet. Tillgångar: Credit. Utgifter, enligt general-konto: Föråds-underhåll
Brefvet den 8 Augusti 1844, stadgades, att oftanämnde författnings-sammandrag borde vara fullbordadt redan till slutet af år 1846, synes det icke antagligt, alt Herr Stjernsvärd kunnat vara alldeles oberedd derpå, att det honom lemnade uppdrag kunde komma alt återkallas, helst tiden derför sedermera ytterligare utsträcktes till slutet af år 1849, utan att mera än hälften af arbetet under denna tid hunnit fullbordas; och då dertill kom mer att, förutom den aflöning Herr Stjernsvärd af allmänna medel uppburit, staten af honom inlöst icke allenast 400 exemplar af de utkomna 5 titlarne utaf »Handbok för Militärer», utan äfven de under arbetet med författnings-sam!ingen intill Maj månad innevarande år samlade och ordnade materialier, anser Utskottet, att Herr Stjernsvärd af Staten redan erhållit all den ersättning för sin härå nedlagda möda, som han skäligen kunnat påräkna; — och får Utskottet, till följd här af, hemställa, att förevarande motion ej må till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda. Stockholm den 17 December 1857. Reservationer: af Herr Björnstjerna, J. M., som yttrade: »Som Major Stjernsvärd ej kan komma i åtnjutande af honom genom kontrakt tillförsäkrade 1,000 exemplar af det ifrågavarande arbetet, har jag ansett Utskottet bort tillstyrka eu underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med begäran, att sådane åtgärder mätte vidtagas, som lända till skyndsam fortsättning och utgifvaude af de till arbetet vidare hörande titlar.» Häruti instämde Herr Bildt, D. G; af Herr Henschen, som ansåg att orden, »helst i förevarande fall den tillämpning motionären påyrkat, enligt Utskottets tanke, ej vinner stöd af den Nådiga domens ofvan anförda innehåll», borde ur betänkandet utgå; af Herr Björck, i afseende å de af Utskottet begagnade motiver. Ank. till Exp.-Utsk. d. 21 Dec. 18S7, kl. 8 e. m.
Nå, får ni Juanna att lemna Byborg, tror ni?” ”Då jag arrangerat min stora egendom, der allt, särdeles inomhus, är fullkomligt förfallet, med ett ord, när värdinnan behöfs, kommer hon nog.” ”Hon har då lofvat?” ”Nej, men ni vet att hon strikte håller sig vid pligten, och qvinnan skall följa mannen.” ”Ja, nog är hon samvetsgrann till ytterlighet; ändock tviflar jag på att hon lemnar det här stället.” ”Fru pastorskan tviflar alltid på min makt, derföre att hon sjelf motstått den. Hvad jag skulle varit högfärdig, om jag en enda gång lyckats att göra den hedervärde herr Sune någon liten oro!” ”Jag tar mig dristigheten erinra er att ni talar om min man, som heder är värd i en mening hvilken ni ensam tycks förstå!” Konkordia hade satt på sig sin stora matrone-air och såg icke ut som om det lönat sig att komma igen med flera qvickheter. I denna stund inträdde lyckligtvis Juanna. ”Nå, min ömma vän, det var en makalös godhet ... och drägterna tyckas vara ännu makalösare.” ”Jag trodde att de voro för små – derföre tog jag blott en drägt, men jag går genast tillbaka, ty med ljuset i hand och kläderna på armen kunde jag ej stänga dörren.” ”Åh, de bli förträffliga ... Men låt mig hjelpa dig!” ”Nej, tack!” Juanna var åter borta. ”Nå”, utbrast ryttmästaren stoltserande, ”säg nu att min hustru icke är älskvärd af annat än blott pligt – står det i hela vigselformuläret ett ord, som tyder på skyldigheten att skaffa maskradkläder? Det är klart att min förestående resa mjukat upp henne. Man skall, parole d’honneur, se att, då jag återkommer, hon blir som lärkan i skyn.”
D e voro båda m y c k e t unga, då h o n måste lämna h o n o m; ett tiotal af år hade gått sedan d e s s; det dröjde d o c k en stund, innan han åter k u n d e vända blicken b o r t från hennes drag. Där ute i salen stod Kristin m e d ett fat i hvarje hand, färdig att bära ut d e m i köket i g e n; min o c h ställning utvisade indignation. H e n n e s husbondes glädtiga ursäkt framkallar d o c k ett leende, vittnande o m godhetsfullt öfverseende. Hon drar sig tillbaka till köket, fortsättande sina reflexioner öfver folks sätt att skrifva, när d e b o r d e sofva, samt svälta, när d e ha rar mat på bordet. H o n läser också ett tyst anathema öfver detta okända, s o m lockar människan bort från förnuftets stig. Det var samma dags förmiddag. Kristin h a d e lugnat sig efter d e n lidna oförrätten, dock sedan hon först s o m h ä m d fått ställa till en grundlig rengöring i salen. Det ringde på dörren, bestämdt o c h p o c k a n d e på ögonblickligt ö p p n a n d e, o c h Kristin tog sig i häpenheten för att genast åtlyda kallelsen, ännu iklädd sitt våta skurförkläde. M e n det skulle h o n ej ha gjort, ty då dörren gick u p p, möttes hennes blickar af ett så i m p o n e r a n d e virrvarr plymer, pälsverk och plysch, att h o n öfverfölls af en ringhetskänsla, likaså n y s o m obehaglig. Med ett rent o c h stärkt förkläde hade denna känsla n o g ej varit så stark. " Korkmattor, genomgjut1a, enfärgade och tryckta, finnas i första urval och tillhandahållas irofver samt kostnadsförslag på legäran hos F. Uhnér &amp; C:o, Fredslatan 2 2. Landtmanna&amp; Kreditkassan Stockholm. 5 % 5 % kan lyftas intill uppsägning. D o k t o r Carl HOFLEVERANTÖR. 4 s E HYACINTHE, HELIOTROPE, SYREN M.
Jag anser mig böra till besvarande upptaga Herr von Hartmansdorffs fråga, om Götha HofRält skulle kunna medhinna att handlägga äfven de ifrån Wermland kommande mål. Det är nästan ej möjligt för mig eller någon annan, att härom gifva ett bestämdt utlåtande. Detta beror dels på förhållanden i HofRättens organisation, dels ock på mängden och beskaffenheten af de ärender, som kunde dragas under HofRättens pröfning, Jag tror visserligen, att, om HofRätten formeras på 4 Divisioner, med sex Ledamöter för hvarje Division, en stor del af desse mål skulle kunna medhinnas; men oaktadt ansträngt arbete, uppgår nu målens årliga balance i Götha HofRätt till öfver joo, och skulle kanske, genom Vermlands tillkomst, ökas med ungefärligen 5o. För öfrigt får jag förklara, det jag ej inser huruvida det kan vara behöfligt eller nyttigt, att till det gamla återföra en Institution, sorni 12 år bestått. Jag har hvarken i Götha eller Svea HofRätt hört, att en sådan förändring är af behofvet påkallad. Skulle emedlertid Kongl. Maj:t anse den nödig; skall Götha HolRätt visserligen rättfärdiga della förtroende. 234 Den 17 December c. tn. Grefve Posse: En värd Ledamot bar vid det yttrande jag nyss afgifvit tillämpat ordspråket: att tonen bestämmer visarij och det må derföre icke synas underligt, att jag Besvarar den anmärkning, som deruti innefattas med ett annat ordspråk, nemligen: sorn man ropar i skogen, sä får man svar. Jag har dock icke så svarat, som i Motionen blifvit ropadt. Icke vill jag bestrida, alt under det jag nyss talade, blodet flöt häftigare än vanligt, att jag i följd deraf uttryckte mig med värma och hög röst, hvilket härrörde af förhållanden, dem jag anser mig icke här böra uppgifva; men sådant får icke räknas mig till last, då jag med största omsorg undvikit att yttra något, som i ringaste måtto kunde vara sårande. I afseende på tillökning i anslaget för H. K. IL Prinsessan Sophia Albertina, har jag icke velat betaga någon dess pröfningsrätt.