Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under utförandet af detta åtal har Lagmannen Leander med döden algått; hvarefter Advokatfiskalsembetet den 4 Nov. 1846 hos Kongl. Hofrätten hemställt, om icke åtalet emot honom kunde förfalla och endast emot Herr Landshöfdingen Grefve Mörner detsamma fullföljt; och sedan vidare skriftvexling samt vittnesförhör i målet föregått, derunder åtskillige bland klaganderna nedlagt sin talan; har Kongl. Hofrätten uppå Advokatfiskalsembetets hemställan anmodat Konungens Befallningshafvande att inför Kongl. Hofrätten utreda, om och på hvad sätt kronobrefbäringen i länet då mera blifvit slutligen reglerad; i anledning hvaraf Konungens Befallningshafvande i utlåtande den 27 Oktober 1848 gifvit tillkänna, alt sedan, till följd af den i länet utfärdade allmänna kungörelsen den 20 December 1830 Kronofogdarne inkommit med rapporter om brefbäringens ordnande i sådant skick, att imellan fogdekontoren, länsmännen och kyrkorna posten endast en gång fram och en gång åter i hvarje vecka expedierades, med bestämda dagar så väl för dess afhämtning å fogdekontoren som för dess återkomst, samt de brefbäringsskyldige icke inkommit med klagan öfver någon härvid skedd afvikelse från de offentliggjorda föreskrifterna i 1830 års Kongl. Bref; ärendets vidare handläggning af Konungens Befallningshafvande icke blifvit ansedd erforderlig, än den som sedermera varit föranledd af åtskilliga brefbäringsskyldiges tid efter annan framställde ansökningar om befrielse eller lin - dring i detta onus genom detsammas förflyttning å andra hemman eller sjelfva postgångens reglering i annan rigtning, derom, till följd af sjelfva sakens natur, frågor ofta måste uppstå efter inträffade förändringar i Kronobetjeningens bostadsorter, ombyte af fjerdingsman med mera, och hvilka frågor då blifvit i vanlig ordning afgjorda med rätt för den dermed missnöjde alt å ort som vederborde i Konungens Befallningshafvandes beslut söka ändring och rättelse.
Han pröfwar leda till wäckande, lifwande och underhällande af hederskänsla hos den lydande, utan att minsta fällts styrka, till ordning och ntdig krigstukt; sifwert» som att Befälets skyldigheter wid manskapets wärd, för.- skrjning och seder, mätte noggrant förcstrifwas och uppfyllas ; nödiga magazin, lasarett m. m. anstaffas och in» rät - Den 11 April. rättas; med ett ord: allt i nader beredas, som kan bidra^ ga till KrigsmanmnS conservation, tnfnad och förädling. Den ädla pligten att förswara Fäderneslandet, skal! derigenom wisa sig mindre tung för ynglingen, och äfwerr ömma föräldrar stola med mindre bekymmer sefina barn gä att dem uppfylla Alla de omständigheter, som tillhöra detta ärendes werkställighet och öfwer hwilka Rikets Ständer icke finna lämpligt att uttryckelig en besluta, böra till Kongl. Majus egen höga pröfning pch afgörande hanwisas, med förbe» häll, att de här utstakade hufwudgrunder orubbligen blifr ma iakttagne Sluteligen fär Ulstottet, i anledning af derom hoS Högloft. Ridderffapct och Adeln wäckt motion, wördsam» ligen förcflä, att en underdånig orrhällan hos Kongl. Maju mätte göras, att Kongl. Mant i Räder täcktes genom Dest Befallningshafwandc i Länen, höra Rust - och Rotchällarne i Riket, öfwer de ändringar och förbättring gar som wid det redan »varande Zndclningswerket kunna finnas nödige, samt att deröfwer i nädcr täta upprätta en sädan plan, som till Rikets Högloft. Ständer wid nästa Riksdag öfwerlemnas, för att dermed enligt 82 §. Regeringsformen fortfara Hwilkct allt, jemte en Ledamots pä pttrpcklig begäran derom medföljande särskilta tanka, till Rikets Högloft.
Till Hr af Billbergh får jag öfverlemna, om han verkligen sjelf skulle vilja ingå i en sådan alfar, der han slutligen kunde komma att, i stället för ränta och capital, få hetalt i mer eller mindre dåliga inteckningar, fördelade på en yta af circa 6000 qvadratmil. Jag skulle åtminstone ej vilja detta. Men hvar och en har sin smak.— Man säger: staten har ju garanterat. Ja, visserligen, — men utan anslag både till ränta och amortissement. Således, om en hvpotheksförening manquerade, niåste ju riksdag sammankallas etc. Emedlertid linge långifvarne vänta på sina penningar, och hvem vet, om icke R. St. derefter förklarade, att betalningen icke erhölles i annan ordning, än hypotheksföreningsconcursen kunde utredas. Slutligen hemställer jag, om det är R. St. värdigt att, sedan de uti denna vigtiga nationalangelägenhet vid trenne föregående tillfällen fattat sitt af den allmänna opinionen högt hyllade beslut, nu, på en blott vink af Regeringen, stå färdiga att i underd. förändra detsamma. Jag anhåller ont propos. till bifall af betänk. Hr Hjerta, Lars Joh.: Mig synes, som denna fråga helt och hållet bör stadna utom det politiska stridsfält, hvarinom man tyckes hafva förirrat sig. Ingen fråga Ur, alt ju det skuldsatta jordbruket skulle hafva fördel af ifråga var. lån, elier samma fördel som enskilda, hvilka, i stället för flera smärre lån, få tillfälle att erhålla sin skuld på en hand; men en annan fråga är, om statens fördel härmed står tillsammans, och denna fråga har redan fullständigt blifvit utredd af Frih. Rantzou och Hr Stuart. Jag vill blott tillägga en hemställan, om väl i något land finnes en sådan institution, som nu är i fråga?
Hofrätten, på sätt ofvan blifvit nämndt, ålagt Rosenschöld att för hans forslande under December månad 1854 hålla Kongl. Majit och Kronan skadeslös, samt den föreburna omständighet, att hämtningen skulle hafva skett i förtid, tydligen vederlädes, dels af sjelfva beslutet den 2 December 1854, hvari tryckfrihetsmålet utstäldes till den 9 Januari 1855, eller, i händelse Munck af Rosenschöld dessförinnan kunde forslas till Lund, den dag, som i sådant fall blefve af Rådstufvurätten bestämd, dels ock derigenom att, sedan Munck af Rosenschöld den 23 December 1854 med fångtrarsport till Lund ankommit, målet samma dag företagits af Rådstufvurätten till ytterligare handläggning, ansågs hvad Munck af Rosenschöld sålunda till beifran anmält, ej vara förtjent af vidare uppmärksamhet. Deremot hade Advokatfiskals-Embetet funnit det förhållande anmärkningsvärd!, att oaktadt Munck af Rosenschöld sådant bestridt, Rådstufvurätten beslutat den 23 December 1854, dels att det af Rosenschöld under den 3 November föregående året inlemnade konvolut, som innefattat namnsedel, skulle öppnas, dels ock, sedan detta skett, skilt Skantz från målet och förklarat Rosenschöld skyldig att stå förlättare-ansvar, allt på sådana skäl, hvilka härofvan äro omförmälda. Advokatfiskals-Embetet hade nemligen funnit beslutet, att den ifrågavarande förseglade handlingen skulle öppnas, innebära en kränkning, ett förnärmande utaf Munck af Rosenscbölds rätt, enär handlingen var hans egendom, af honom sjelf inlemnad för att freda sig sjelf från ansvar, derest detta möjligen kunde ifrågaställas; hvaremot den af honom i nämnda ändamål företedda handling nu blef af Rådstufvurätten, med förbiseende af en laga rättegångsordning, begagnad såsom bevisande emot Munck af Ro - 28 senschöld och för Skantz, ehuru derigenom ingalunda kunde styrkas, att Skantz tili åtatalade uppsatsen ej var den verklige författaren.
— Men nu blef ej tid att tänka på själfva skadan, ty » farfars » hela uppmärksamhet togs i anspråk af att söka trösta lillan själf, som började få nysning på nysning, bara af doften! När efter en mild och gynnsam vecka det åter blef » rusk » ute — man må nu kalla det » löfkyla » eller » kråknedan » eller hvad man vill; namnet gör föga till saken, ty kylan är lika intensiv ändå! — och de små inte kunde få gå ut, utan små vagnar och kärror slamrande drogos genom alla rummen istället ja, när då kaptenen en dag utbrast: » Det blir ingen vår i år! » — då betraktade lille Karl Jakob honom med ett par stora, förvånade, hälft förebrående ögon och sade: » Ja, men det a vår, för det har mamma sagt! » Och inte kunde väl då » farfar », som själf. snart sett sina sjuttio vårar, vilja söka att komma barnatron på skam! Tvärtom var det han själf, som blef öfvertygad! En dag hade han med fru Aina, som stundom åtföljde honom, gått på sin morgonpromenad kring ägorna. Det var ännu något kyligt, då de gingo ut, men de hade gått långt, ända in genom skogen och bortåt torpen; och undertiden hade det, fram på förmiddagen, blifvit mycket varmare. Luften var tydligen en annan. Själfva solglansen var än annan. Den låg inte bara i fru Ainas ungdomliga anlete, — fast den låg där också, — utan backar och gärden riktigt lågo och gassade sig; och nu spelade verkligen lärkorna från alla håll, och taltrasten jollrade från skogsdungen — och bäst det var så gol göken! Gubben tyckte, att gräset bestämdt blifvit grönare och rågen längre sedan i går. Och björkbacken skiftade tydligen i ljusgrönt. När de kommo in genom gårdsgrinden igen, då kommo där två små rödkindade, muntra bytingar emot dem, med händerna fulla af hvitsippor, hvaribland till och med en och annan gullvifva insmugit sig. Gamle kaptenen stannade och betraktade hela scenen framför sig, medan han torkade svetten från pannan.
Under en lång tid af år hade en beständig strid ägt rum emellan personalen, och synnerligen det högsta befälet vid de begge flottorna, och en jalousie dem emellan fortfor utan afbrott. För att på bästa vis söka förekomma ett för fäderneslandets försvar möjligen blifvande så menligt förhållande, trodde man sig böra sammanslå begge flottorna. Ändamålet var visserligen vackert; men jag fruktar, att det i någon mån förfelades. Utom andra svårigheter uppstod äfven den väsendtliga, att som all personalen egentligen hör till Carlskrona station, och största delen Ufven blef dit anslagen, måste alltid, då en hastig rustning vid de andra stationerna påkommer, staten betala skjuts för transporten af officerare, underbefäl och timmermän från Carlskrona till de andra stationerna. Striderna Uro icke heller ännu förbi, och i detta afseende är det lyckligt för flottan att vara under det höga befäl, som jemnkar rättvist emellan de olika partierna. Men äfven detta har sin olägenhet, emedan det försvårar möjligheten för den högsta administrationen af flottan att följa ett uteslutande visst system, hvilket jag för min ringa del tror skulle för sjöförsvaret vara vida nyttigare. Nu återigen jemnkas det emellan båda, och den gamla oenighetselden ligger ändock qvar under askan för att, om möjligt, snart utbryta. Om derföre begge vapnen, i fall båda skola finnas, återfinge hvar sitt befäl, skulle deraf troli gen blifva en god verkan. Men detta Ur en sak, som egentligen icke hör till det ämne, sorn nu är före, och jag skulle icke nämnt det, om icke en annan talare dertill gifvit mig anledning. Jag anhåller ånyo, att StatsUtsk. ville söka att utfinna de medel, som såväl behöfvas för flottans öfning, antingen dessa medel kunna tagas af redan varande tillgångar på denna hufvudtitel, eller genom nya anslag.
Jag har tänkt mig ett, som jag anser vara gagnande. Jag har nemi. föreställt mig, att om Riksg:sKont., som har ett kreditiv på Banken af 1 mill. Bdr, hade rättighet att utgifva obligationer på detta kreditiv till 2 å 3 gånger detta belopp, så skulle obligationer snart vara i omlopp uti rörelsen. Min afsigt har icke varit, såsom Gr. Liljencrantz antydt, att dessa obligationer skulle inlösas vid anfordran, utan de skulle vara ställde på viss upsägningstid eller också vara betalbara såsom i Frankrike, der Staten inlöser sina obligationer, då de falla, men utsläpper dem, när de stiga i pris. Om vi då tänka oss, att detta belopp af 2 å 3 mill. Kdr icke betyder mycket i rörelsen, men vi conseqvent framgå i denna utveckling, och få dessutom 1 mill. Bdr af Bankens behållningar, hvilka böra till Riksg:sKont. öfverlemnas, så skulle man småningom komma till ett sådant system af statsobligationer, som jag anser för Sverige alldeles nödvändigt, och hvarmed man haft så svårt att komma i gång. Utsk. har i Betänk, anmärkt, att dessa inhemska obligationer icke velat cirkulera i rörelsen. Härtill svarar jag, att StatsUtsk. varit för njuggt i fråga om räntefoten. Att erhålla lån inom landet emot 4 proc:s ränta, anser jag omöjligt, och tänker man sig, att utom landet lån erhållas endast mot 5, 6 å 6-^ proc., hemställer jag om det icke varit klokare att höja räntan till detta normalbelopp, hvarigenom Statsverket vunnit mycket mera än genom utländska lån. Jag har alltid i Ira t emot utländskt statsskulds-system. Det skall enl. min åsigt utmatta den stat, sorn deraf sig begagnar. Genom ett sådant skuld-system tär man på det lands välgång man vill befordra. Jag har äfven tänkt mig. möjligheten att undgå det s. k. skuld-systemet för anskaffande af de för jernvägsanläggningar bevil - D en 18 J uni f. m. 2K1 jade 18 mill.
Till justering upplästes och godkändes Exped.Utskts förslag Nto 42l> ^tis underd, skrifvelse till K. M., angtde anslag för reparation af f. d. Nummerlotteriets hus, samt till arfvoden åt tjenstemän och biträden vid Riksarchivet. D c 11 15 Juni e. ra. Upplästes till justering och godkändes Exped.Ulskts förslug till nedanniimnda actie §§ i riksdagsbeslutet, nemi.: iVco 84, ronde särskilda bevillningsfrågor; Nco 8u, angtde exlra-stutsregleringen. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, till följe af 82 §Cn Riksd.Ordn., det vore 11. o. Äd:s skyldighet att, innan Ståndet i morgon åtskiljes, genom deputationer göra underd. afskedsuppvaklningar hos H. M. Konungen oell del Kongl. Huset. Det hade varit vanligt att dessa deputationer hade utgjorts af 48 ledamöter, och understundom hade äfven flere ledamöter af R. o. Ad. deruti deltagit; Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade besluta, att minst 48 ledamöter skulle i nämnda deputation deltaga. Ropades ja. Hr Landtm, anmodade, i anledn häraf, dem af R. o. Ad:s ledamöter, som önskade i deputationen deltaga, att låta anteckna sig hos Ridd.fiscalen. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Då det icke är likgiiltigt, huru de tal, hvilka hållas i Ståndets namn vid de nu skeende afskedsuppvaktningarna, äro beskaffade, så torde jag få anhålla att fusta Ståndets uppmärksamhet på, huruvida icke Ståndet skulle anse lämpligt att begära, det vi fingo afhöra de tal, som Hr Frih. o. Landtm, i detta afseende ämnar hålla. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt om han rätt fattat Gr.
Det rika amnet har ikladts en form, sorn gor det dubbelt tilldragande: en liflig ocll behaglig framsttillning, en s&lt;irdeles priiktig utstyrsel och en rik sanding af illnstmtioner, franwisande taflor ur den sida af barnayadden, sorn genonl arbet~stugorna fdr en sA vacker belysning. ' De tdrika iuteriorcrna frin hnfvudstadens och landsortens arbetsstugor, 5tergifna i] instryck, forliina arbetet ett siirskildt intresse. Bokens inledande kapitel behandla p i ett siirdeles intressant satt arbetsstugornas andamu och betydelse. Forf. utg4r frHn den synpimkten, att det 3igger samhlllet att genom Iampliga iitgiirder soka forekomma [let olyckliga inflytande, som nod och dUig uppfostran ntofva pB det uppviixnnde slaktetl De i hog grad sorgliga. missforh&amp;llauden, soin fol: orsnlras a£ ett sysslolost kringdrifvande pK gntorna, barntiggeriets demoraliserande inflytande, m. a. o. de forniinista orsaker, son1 bidraga att befolka vBra flngelser med nnga brottslinger, frarnlaggas vdtnligt och ofvertygande, p&amp; sanima gang s o u nodvandigheten af att forebyggcz det onda genoin att bibringa de unga lriirlelr till arbetet pB det varnlaste beifras. - Sedan foljer 1) erattelsen om arbetsstugornas nppkomst och ntveckling. Vi finnn cliirnf, att stiftarinnan visserligen Hemt; zt sjiilfva i d h frBn ~ B r a grinnlnnd, Norge och Finland, men att densamma i v h t land vnnnit en fnllt sjiilfstiindig r~tveclrling och hos oss niitt en ldngt storre utstriickning an i nfigot af ~7iira grannlaad.
Littorin, för hans å Östanå egendom inom Kristianstads län under anläggning varande fabrik för åstadkommande af papper, 15,000 R:dr, dels Fabriksidkaren J. E. Lundström, för fortsatt drifvande af hans i Jönköping anlagda fabrik för tillverkning af papper och papp, 15,000 R:dr, dels Öf Verums bruksegare, för den vid nämnda bruk varande mekaniska verkstad jemte gjuteri, 35,000 R:dr, dels ock Tapetseraren W. Langemeier, för ändamålsenligt drifvande och utvidgande af hans härstädes inrättade fabrik för åstadkommande af stråmatteväfnader och stoppningsämnen till möbler, 8,000 R:dr. Hvad derefter angår Oll-diskont-fonden, så inhemtas af närlagda kapitalslut, att fonden under år 1863 haft följande inkomster: Ullsorterings-, värderingsoch magasinsafgifter R:dr 4,009: 79. Hyra för lägenheter i ullmagasinshuset i Norrköping -» 714: — Bidrag af manufakturmedleu, enligt Kongl, brefven den 9 November 1836 och den 30 Januari 1857 » 1,800: — Ordinarie räntor 3,078: 53. Summa R:dr 9,703: 53. samt att utgifterna under året utgjorts af: Aflöning till Ull-kontorets tjenstemän och betjening 5,194: — Omkostnader för ullmagasinshuset 520: 25. Ränta till Riksgälds-kontoret för begagnade kreditivm edel 1,510: 43. » 7,429: 59. hvadan fondens vinst under samma år uppgått till FOdr 2,273: 94. Fondens behållning, som vid 1863 års början utgjorde » 17,171: 56. hade således vid årets slut ökats till R:dr 19,445: 50. hvaruti ingingo osäkra fordringar till belopp af 297 R dr 36 öre.
Med åsidosättande af den fråga, huruvida inskränkning af Husbehofs Bränvins-bränningsrättigheten för framtiden må vara tjenlig eller icke, hvilket Höglotl. Ridderskapet och Adeln torde finna skäl att serskildt pröfva, får jag således nu blott, i anseende till Bränvins tillverkningens inställande på någon tid denna vinter, vördsamt yttra, att min oryggeliga öfvertygelse, det högsta nödvändigheten påkallar ett Bränvins-förbud på åtminstone 3:ne månader, oagtadt Riket icke varit hemsökt med krig eller allmän missväxt, är bygd uppå tillförlitlig kunskap derom, att de gamla Sädes-förrådeo äro uttömde, att detta års gröda har särdeles, i anseende till Rågen, varit mindre gifvande, att betydliga fastän partiela olyckor hafva träffat de Norra Provincerne, att Spannmålen är uppstigen nu redan till ett aldeles ovanligt Den <x 7 December, 533 högt pris, att 15 af Rikets Provincer fordra undsättning, hvaraf beloppet kan antagas till omkring 6o,coo Tunnor, att Hufvudstadens be« hofver äro i denna stund ännu ej försedde, och fordra, så vida Directionen skall fortfara med undsättning till Bagarne, minst 30,000 Tunnor, att Directionens öfrige åligganden i afseende på underhållet af värfvade Arméen, Fästningar Garnizoner och Flottorne, utom Stockholm medtager omkring 30,000 Tunnor eller tillsammans 120,000 Tunnor; då ingen Spannmål för Krono-Brännerierna i Hufvudstaden är påräknad: Och ait deremot hela den Qvantitet, som till dessa behof högst ar ait påräkna i dessa afseenden, utgör blott 80,000 Tunnor, samt att officiela Underrättelser och Reqvisitioner på undsättningar, gifva visshet om detta i sanning brydsämma förhållande.
Bland sä mänga gagneliga saker, som dä anfördes, saknade j rg likwäl et af de wigtigaste föremål i närwarance fatt — ja, man kunde säga, det första drifhjulet i den nya Statsmaschinen. Kwarigenom skal Konungen sättas i tilständ at kraftigt och werksamt Lil allmänt wäl utöfwa sin makt? Hwarigenom derwid altid kunna Lil sit biträde päräkna de mognaste insigter, den grundligaste uplysning, det redligaste nit för fäderneslandet? Misttager jag mig, eller är uprättandet af et Råd wid Konungens sida, et af de hufwudsakligaste ämnen, hwilka päkal, la war upmärksamhet wid den nya Stats-för« fattningens utarbetande. Swerige har af gammalt ägt et Räd. Detta Räd har under wista perioder innehaft en högst betydande makt. Men hwad blefwo följdcrne deraf? Willrädighet och Anarki. Dä hwar Rädsherre hade en afgörande röst, och Konungen med blott twä röster mäste följa pluraliteten, sä framt icke händelsewis han med sina röster kunde bringa den pä sin sida, sä led Konungamakten en inskränkning skadlig för dest utöfning, hinderlig, som erfarenheten det wisade, i mänga fall för Rikets wäl. Detta Räd ffulle wara en motwigt mat Konungamakten, men det förswagade den, och hade sjelf ingen eller föga styrka. Detta Räd finnes ej mer. Kan wäl nägon sann Patriot önsta dest uplifwande? Jag L48 Den 17 Maj. Jag tror mig böra förestä et annat. Jag menar et som kunde kallas Stats-Räd,och vrgLni8orL8 i ltkket med hwad i flera l>io»grklffa stater i senare tider är antagit. Detta Stats-Räd borde utgöras af et bestämt antal Ledamöter; jag wille förestä 7 eller ty et ojemnt tal were, enär olikhet i meningar upstär, tjenligast til undwikande af pzi-ia, . votL.
Maj:t i Dess Nådiga Bref hänvist målet att efter 110 § Regerings-Formen behandlas och om förhållandet så olika tankar uppkommit, fordra de lmrförut åberopade §§ en nödig förklaring, och det är den, jag ödmjukeligen vågar till Höglofi. Utskottet öfverlemna. Jag väntar mig häraf kan hända föga båtnad, men jag skall äga den tillfredsställelsen att icke hafva åsidosatt något, som tjenat till mitt försvar och andras varning efter kommande Ständers visa pröfning. Örobro den 20 September 1810. P. Oxelberg P:son. hvilket efter någon stunds öfverläggning lades på Bordet. Herr Assessoren Gahn anmälde skrifteligen ett så lydande anförande: I Regerings-Formens 81 § stadgas: Ej må frågor derom (om Grundlagars ändrande eller upphäfvande) 1 uti Ståndens Plena väcluas, utan anmälas de hos Riksens Ständers vid hvarje Riksdag valda ConstitutionsUtslcott. Och uti 83 §: Ej må någon för framtiden gällande förklaring af Grundlagarne stadgas, utan på det sätt, som enligt föregående tvänne §§ vid ändringar i dem iakttagas bör. Efter deras ordalydelse skola de i hvarje särskildt fall tillämpas. Meningen och ändamålet af desse stadganden kan ej vara annat än att fullkomligen och ovilkorligt förhindra, det några frågor eller förslag, icke allenast rörande Grundlagars ändrande och upphäfvande utan äfven öfver deras förklarande, må i Ståndens Plena kunna föras under någon slags ventilation, innan desamme, i föreskrifven ordning, först undergått Constitutions-Utskottets granskning och sedan, om de af detta Utskott blifvit gillade och till - Bilaga II till Mern. N:o 8. 127 styrkte, hvilat till näst påföljande Riksdag. Det är äfven utan tvifvel af högsta angelägenhet, att ett sådant stadgande af Grundlagen bestämdt föreskrifves.
Derföre borde, i första momentet af 33 §, orden: ”samt 8 öre för tvåbetsoch 4 öre för enbets-åkdon af det i orten brukliga slag. ersättningen för seldons begagnande häruti inbegripen”, utgå, och i stället inflyta följande ord: ersättning för åkdon af det i orten brukliga slag, äfvensom för seldon, häruti inbegripen. Utskottet har ej heller sedermera erhållit anledning att frångå detta sitt yttrande, samt hemställer således fortfarande, att 33:de § må erhålla följande lydelse: I lega, ehvad skjutsning utgöres från stad eller station 4 landet, erlägges i alimänhet per mil 1 R:dr för hvarje häst, ersättning för åkdon af det i orten brukliga slag, äfvensom förseldon, häruti inbegripen. För den händelse, att sädane åkdon af bättre slag, som, enligt hvad ofvan är sagdt. böra vid postvägarne vara att tillgå, skulle af entreprenör vid bipostväg resande, på begäran, tillhandahållas, betalas för samma åkdon lega till lika belopp, sorn vid poststationerne. Beträffande § 34. öm denna g hade Utskottet, i sitt Utlåtande N:o 8, yttrat att de uti densamma föreslagna bestämmelser torde vara väl stränga mot de resande. I fråga om bipostvägarne gälla ej de skäl. hvilka kunna anföras till stöd för de bestämmelser, som i 15 § finnas gjorde, beträffande den tyngd, som å postvägarne må efter hvarje häst läggas, nemligen dels att resande ej böra uppmuntras att heldre begagna extra post än fortskaffändet i förening med den ordinarie post-befordringen, dels att en resande, som ej å extra posten kan medföra all sin packning, eger tillfälle att med ilen ordinarie postbefordringen fä densamma fortskaffa*!. Det vöre således nödigt, att på bipostvägarne bereda de resande tillfälle att medföra någon större tyngd, än hvad ä postvägarne erfordras; och kunde denna tyngd skäligen bestämmas till 120 skålpund, med iakttagande för öfrigt af det i 15 § stadgade beräknings-sätt, Utskottet hemställde således, och förnyar nu denna hemställan, att § 34 må erhålla följande lydelse: