Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag riktigt upfaltade Hr Gripensledts anförande; påstod han, att elementar-läroverken hufvudsakligen begagnas af de rikare klasserna, och alt de upoffringar, som desse göra, komma de lägre klasserne tillgodo. Möjligen kan detta blifva förhållandet, om man genom afgifter förhindrar de fattige att begagna dessa läroverk. Men så var icke förhållandet den tid Svenska skolan intog en förtjent plats bland Europas undervisningsverk, eller, då denna skola från kojan frambragte så många män, hvilka gjort ära åt våra häfder. Då besöktes skolan af den stora majoriteten af folket, som tillhörde de fattigare klasserna, till hvilka jag räknar icke endast utfattige, utan, såsom en föregående talare redan visat, äfven dem, för hvilka smärre upoffringar äro ganska kännbara. Hr Bråkenhjelm: Jag vill blott bemöta ett af Hr Silfverstolpe upgifvet skäl, nemi. att då till Folkskolan lärjungarne erlägga afgifter, borde sådana äfven ega rum inom lärdomsskolan. Härtill får jag genmäla, att Folkskolan underhålles af komunerna och de böra och kunna således ålägga sådana afgifter. Lärdomskolan deremot bekostas af Staten och undervisningen bör derföre der vara kostnadsfri. Det måste vara enahanda, om till Folksolan föräldrarne antingen låta barnen föra med sig dessa afgifter, eller om de derföre låta debitera sig, under namn: skolafgifter; men så är förhållandet icke inom Lärdomskolan, ty der bör lärjungen likasom vid Universiteten, hvilkas underhåll bestrides af Staten, få afhöra föreläsningar ulan den afgift. Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemslällde om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. uti förevar, punkt tillstyrkt, ropades starka nej, blandade med ja; hvarefter II. Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande. Frih. Cederström begärde votering. Den 26 April f. m. 171 Hr Rosenblad:
Emedlertid dog advokat-fiskalen; och förklarade derefter befälhafvande amiralen, i resolution af den 17 Oktober 1834, att någon talan för försummelse i afseende på den underlåtna borgensförnyelsen då mera icke kunde väckas emot någon af flottans tjenstemän, så mycket mindre, som, om än skäl till sådan anmärkning möjligen funnits, densamma likväl numera icke kunde medföra någon verkan i ersättningsväg, enär alla de personer, som med ifrågavarande mål haft någon befattning, nemligen sjömilitie-kommissarien Nyström och advokatfiscalen Nauckhoff voro med döden afgångna, och deras efterlefvande arfvingar, emot för» fallningarne, icke kunde tilltalas för de embetsfel, de aflidne i lifstiden möjligen kunde hafva begått och hvaröfver de ej varit hörda och fått sig förklara, af hvilka alla], med flera skäl, befälhafvande amiralen förordnade, att kronans fordran skulle ur räkenskaperna afskrifvas. I anledning af denna resolution, som, enligt 7 §. i Kongl. Kungörelsen den 11 December 1830, underställdes Eders Kongl. Maj:t Kammar-rätts pröfning, väckte nämnde rätts; advokatfiskal ersättningstalan emot befälhafvande amiralerna, friherrarne Lagerstråle och Lagerbjelkej under förmenande, att det, i grund af Eders Kongl. Maj:ts Krigsoch Kammarkollegiers kungörelse 6 Kongl. Maj;ts Nåd. Skrifvelse j N:0 27. af den 26 Februari 1817, hade ålegat befälhafvande amiralen att om borgensförnyelsen påminna Eders Kongl. Majtts befallningshafvande; men Kammerrätten frikallade nämnde amiraler från ersättningskrafvet, hufvudsakligen på den grund, att påminnelseskyldieheten vore befälhafvande amirals-embetet ålagd, först efter det den af Jon Ohlsson presterade borgen utlupit, elier genom Eders Kongl.
Lån, till hvars gäldande det ej äger annan tillgång än sitt färdiga Car.al-arbete; sä brister det uti uppfyllande af sina skyldigheter och har till den grad öfverskrida sina rättigheter, att dessa möjligen kunna förvandlas uti 3*8 Den 13 Ftbruarii. ansvar; och Bolaget lon vid sådana förhål landen, i min tanka, Lagligen fråndömmas badö Disconträttighet och Canal, i stället alt, som det kallas ä rättvisa och Statsklokhet kunna fota sina anspråk på en Laglig vinst, som för mina ögon ej visar sig kunna uppstå af annat än Discont rörelsen , eller af Canalens afkastningi Hvad hopp om bitiäde kan väl Bolaget äga rättighet att göra sig, då det ej ännu inbetalt sitt tecknade Actie-Capital, ehuru Staten redan lemnat så betydeligä bidrag utöfver sina år l8io gifne löften. Anmärkningsvis må nämnas, att Sodertelje Bolag inbetalt 248 proCenf. Jag utbreder mig ej vidlöftigt öfver den framställning att Actie-Ägate borde försäkras orri en evärdelig ränta, men utbeder mig deremot få erhindra, det jag ej tror att närvarande Generation kan ansvara för en kommande, att belasta den med flere grundräntor; hvadan jag i detta Förslag för min del alldeles icke kan ingå. Det Säges vist o i Herr Grefve von Flåtens Dictamen vara fullkomligen bevist, att Discontens obestånd ej härledde sig från något fel innom Verket eller dermed gemenskap ägande Directionet. Hvilka äro då de brottslige, sorti i sitt fall dragit med sig Sveriges Allmänna CreditSystéme? Är det Malmö Discont-Direction ? Så medgifver jag att jag ej förstår, att den kunnat äga ett sä magtigt inflytande på Götha Cänal-Discont; men nödgas tillika tillstå att jag närmare upplyses af Herr O. Fred. Påhlmans Yttrande uti yde Delen af Ridderskapets och Adelns Protocoller för igrJ sid. 1547, hvarigenom jag äfven på det högsta stärkes emot far - Den 13 Februarii.
R:dr 94,317: 53. och under de trenne första qvartalen af innevarande år » 2,219,859: 71. eller tillsammans R:dr 2,314,177: 24. hvilket belopp alltså öfverstiger den vid 1856—1858 års riksdag beräknade summa » 2,000,000: — med R:dr 314,177: 24. Sedan det uti sednaste revisions-berättelse sid. 52 omfönnälda, af Landshöfdingeembetet i Östergöthlands län den 11 Maj 1859 meddelade Utslag, i fråga om afskrifning af återstående beloppet utaf numera aflidne förre Landträntmästaren A. M. Tollins proprie-balans, utgörande 10.880 R:dr 2 öre, hvaraf 2,767 R:dr 75 öre riksgälds-medel, blifvit af Kongl. Kammar-rätten faststäldt samt vunnit laga kraft, har berörde balans-belopp blifvit ur räkenskaperna utskrifvet. A aflidne Landträntmästaren i Wester-Norrlands län E. G. Harlins propriebalans af riksgälds-medel har under år 1859 icke något influtit, utan upptages densamma fortfarande till det uti sednaste revisions-berättelse uppgifna belopp af 13,276 R:dr — 49 — 78 öre. Deremot har, såsom afbetalning å sistbemälde Räntmästares proprie-balans utaf medel, tillhörande pensions-kassan för blesseradt bevärings-manskap och afskedade båtsmän inom Wester-Norrlands län, ett belopp af 481 R:dr 75 öre R:mt under sistlidet år blifvit, på grund af stadgandet i 115 § af 1851 års reglemente för Riksgälds-kontoret, till nämnde verk levereradt.
Mej belwara näaon framställd fraga under hwad form som häldst." Hwilkel Herr Bissopen anhöll mätte, såsom tillägg till dek förut i ämnet yttrade mening, Utskottets Betänkande åtfölja. Igt suxrs. Lx krotocollo, wördsamt Memorial! Ea wä! i anledning af hwad wid denna Riksdag förefallit, enär fraga hos Riksens Ständer uppffätt, rörande sranssning af Riksens Ständers Justitie Om - r68«s Den r4 Julik. Ombudsmans Diarier, som i sammanhang med hoS Constitulions Utstottet wäckt fräga, rörande Justitie Ombudmans Embetsnvtta och ändamål, har Constitulions-Utstottet funnit sig föranlätit att till Riksens Högloft. Ständers pröfning och afgörande, genast wid denna Riksdag förestå ett tillägg i 14 L:n af berörde EmbersmanS Instruktion. Wid pröfning af den frägan huruwida någon inrättning borde finnas, till dedömmande af Riksens Ständ. Justit. Ombudsmans åtgärder, i mseende pä Lagstipningcn i Lander, har Constitutions-Utikottel ej kunnat annat än medgifwa att, da Riksens Sränder wid hwarje Riksdag, genom nytt wal äga bortskän. ka sitt förtroende, det för dem äswen bör finnas en anledning att weta huruwida den, pä hwilkcn det en gang fallit, i alla afseenden gjort sig deraf förtjent. Utstottet har äfwen bo>dt erkänna de stais vigtighet, hwilka Lag-Utskottet anfört att ej kunna gransta Justitie OmbudSmannenS Diarier, sa mycket mer, som den granskning, berörde Utskott kunde anställa, blott inginge i Jurid> ä undersökningar och förde till sä individuella Utstag, all de för Riksens Ständers omdöme ei kunde gifwa någon fullständig ledning.
Dessutom föder den oinskränkta Nederlagsfriheten så mycket större frestelse a't insmyga lnrbudna varor i Landet, som, när sådana upptäckas före utlastningen på ankommande fartyg, Nederlagsfriheten bbr en säker undskyllan till räddning från Confiscation. Den 4 April 37 De uppgifter Herr Grefve Rosens Dictamen innehåller, om åtskilliga ytterligare sätt som blifvit öfvade till lurendrägeri och tullförsnillning i trakten af Götheborg, fästa ytterligare min förut i detta ämne yttrade tanke, emedan de visa, att sjelfva den lagligt förunnade Nederlagsfriheten derstädes lockat både utländningar och inhemske att till allrahögsta grad öfversvämma detta Land med importvaror, älven med undandragande af de små afgifter , som åtföljde en sådan tillåtelse ; men det säkraste bevis för sanningen af hvad jag yttrat, angåeude missbruk vid nederlagsfrihetens begagnandei Götheborg, är högsta Tullstyrelsens eget uttryckliga utlåtande af den e Februari 1S04, om omöjligheten af tillräcklig bevakning derstädes för en vidsträcktare Transito rörelse, vid saknad af dertill lämplig större Magazinsbyggnad. Svenska Allmänheten emottager säkerligen med fägnad den underrättelse Herr Landshöfdingen Grefve Rosen meddelat, att omsider några anstalter blifvit träffade af de handlande i Götheborg, till mera tillbörlig förvaring än hittills af Nederlagsvaror. Ännu större förnöjelse skall den underrättelse gifva, att dessa anstalter verkligen blifvit fullbordade, och behörigen tillämpade, såsom både mera angelägna och mindre kostsamma, än den nya Börsoch Assemblée-byggnaden derstädes, enligt hvad redan långt för detta hos Tullstyrelsen skall hafva blifvit anmärkt.
Då riksdagen nu snart lärer nalkas sitt slut, anhåller jag få fästa R. o. Ad:s upp - Den aB April c. m. >9i tnärksamhet på en omständighet, hvilken vanligen under de sista dagarna af föregående riksdagar varit föremål för ett heslut af RiksStm. Då emellan riksdagarna samtliga Ulskms, utom Statsoch BancoUtsk:ns, handlingar hittills förvarats uti Rädd. archi vet, hafva nemi. R. St. vid hvarje riksdag beslutat, att Utsk:ns secreterare ej skulle få uppbära sista utbetalningen af deras riksdagsarfvoden, förrän de kunde förete bevis från Ridd.secreteraren, att del Utsk:s handf:r, vid hvilket de tjenstgjort, blifvit till Ridd archivet afleninade. Då emedlertid den förändring sedan sisth riksdag inträffat, att samtliga Utsktn erhållit egna ät dem för beständigt anvisade rum, och då dessutom, genom riksdagshandknas vidlyftighet i sednare tider, ganska snart utrymme inom Riddarhuset saknas till lämpligt förvar af alla dessa handkr, vågar jag vördsamt hemställa, om det icke skulle finnas lämpligt, att Utsk:ns handkr ej allenast för denna och kommande riksdagar, utan äfven fr. o. m. 180g års riksdag, förvarades uti Utsk:ns rum. Der borde då äfven förvaras åtminstone ett exemplar af bihanget till RiksSttns prot , hvaraf vid hvarje riksdag vissa exemplar för den föregående tilldelas Utskrn, så att i tidens längd en coraplett samling deraf, icke sällan ganska angelägen för Utsk:n att tillgå, derstädes kunde finnas. Då, enligt hvad jag förmodar, i sådant fal! äfven de inventariipersedlar, som under riksdagens lopp blifvit för Utsk:n uppköpta, såsom bläckhorn, sanddosor, ljusstakar, ljussaxar m. in., borde i utsk:srummen förvaras, för att vid kommande riksdagar begagnas, skulle äfven en, ehuru visserligen ringa, utgift för framtiden Riksg.-* cont. derigenom besparas.
Värd och gäster böra visa fryntlighet, glädtighet och godt lynne; de måste hafva interesse för allt, som göres eller säges, och karlarne i synnerhet draga försorg, att fruntimrens önskningar städse förekommas. Man vare språksam i sällskap; men akte sig att ställa någon viss i för mycket ljus, enär man derigenom kunde omärkligt kasta skugga på de öfrige. Man tillskynde ingen den förtret, att se sig fördunklad eller tillbakasatt i ting, hvari han tror sig ega företräden, äfven om dessa icke hade något egentligt värde, eller vore nog grundade. I fruntimmerssällskap tale man aldrig eller högst sällan och högst försigtigt om skönhet och fulhet hos personer af andra könet. Man söke att utmärka sig mer genom artighet, än att glänsa med kunskaper och förstånd. Man gifve hellre andra tillfälle att tala, än att man talar sjelf, och undvike särdeles att visa sig som granskare och menniskokännare. Man måste se på den, med hvilken man vexlar ord, och af höflighet visa sjelfve pratmakaren uppmärksamhet. Man tale ej om frånvarande, såframt man ej kan säga godt om dem; men väl tage man frånvarande personer, då ovänliga omdömen om dem fällas, så mycket i försvar, som står tillsammans med sanningen och med umgängets reglor, hvilka förbjuder stark och lång motsägelse. Äfven berömme man dem ej öfverdrifvet, emedan sådant kunde förolämpa sällskapet. Man vise vid allt hvad som säges uppmärksamhet; men särdeles när man talar med vissa personer, och mest då, när andra undandraga någon en i början visad uppmärksamhet. Också förgäte man icke, att i samqväm är själsnärvaro en oundgänglig egenskap, på det man ej må råka i den högst obehagliga förlägenheten, att vid svar, som måste gifvas, blifva villrådig, begå misstag, eller göra sig löjlig. Talar man till hela sällskapet, så fästar man icke blickarne på någon viss person, utan man vexlar med dem; längst kan man dermed dröja vid hufvudpersonen, eller den, som föranledt samtalet.
För alla fem åren tillsammans . 178,377 58,308 822,583 88,621 151 16,622 eller i medeltal för hvarje år (hråken ulelemnade) . 35,675 11,661 164,516 17,724 30 3,324 | 30 Dessa Tabeller äro sammandragne af de uppgifter, sora infordrats från Sjölullskamrarne i Calmar och Westervik samt under dera lydande Tullinspektioner i köpingarne. Med all sannolikhet kan antagas, alt icke så obetydliga qvantiteter ved och andra skogsprodukter håde landoch sjöväg från detta Län afförts lill angränsande trakter af andra Län, utan tullförpassningar och således utan att vara inbegripne i nu angifne beloppen. Emedlertid och om man icke afser denna omständighet, så visa ofvanstående Tabeller, att Länets export af skogseffekler till inoch utrikes orter under ifrågavarande quinquennium i det alldra minsta uppgått till följande belopp med utförde approximativt antagne penningevärden, nemligen: 8io,853 tolfler Plankor och Bräder, värde å 3 R:dr B:ko 2,432,559: 218,815 st.
Hr Gr. bar sedermera irånträdt detta påstående och förklarat, att han med uttrycket rote och led menade, att Svensken egentligen endast uppfyllde sin plats på stridsfältet, då han tillhörde militärståndet, då han ingått i armeens rullor; och ytterligare har Hr Gr. sagt, att i Frankrike var guillotinen den förnämste värfvaren. Jag vill icke bestrida, att utskrifningarna någon gång skedde under detta stränga äfventyr; men guillotinen gaf dock icke model och bestämde aldrig sjelfuppoifringarna. Dessa voro en villig följd af den värma i känslan för fosterlandet, som alltid så företrädesvis uttrycker sig hos ungdomen, och uti hvilken jag är viss, att äfven vi skola kunna påräkna ett säkert försvar. Det är redan anmärkt, huru Frankrike oaflåtligen segrade, så länge det endast möttes af stående härar; och den tankan, att Svensken är fullständig soldat endast då han tillhör krigsståndet, upprycker hela ideen af ett beväringssystem och vore för vår sjelfständighet den mest olyckliga tanka, som kunde finnas, om den lyckades att vinna insteg hos allmänheten. Jag tror, att Hr Gr. hyser något förvilladt begrepp om hvad som menas med en frivillig krigare, om han sätter denne i samma kategori som en värfvad soldat. Jag tror nemi., att man harvid bör gå något längre tillbaka än till det ögonblick, då muskötten tages på ryggen, och jag går till det, då Svenska folket åtog sig skyldigheten att låta sina söner under vissa år stå färdiga att lyda krigskallelsen; jag skulle 7 H. i3 t ()8 Dea 24 M a j. tro, att hvarje yngling, sorn utgår enligt 18(2 års beväringslagar, äger rättighet att kallas frivillig, och jag hoppas, att lian äfven på det sättet af befälet ma anses. Jag önskar, att återreraiss icke må vägras, och jag skulle så mycket hellre se, att bifall till betänk, numera icke komrae att beslutas. sorn detta blifvit påyrkad t under utveckling afsådana satser, som förr torde förtjena att härledas från skråandans fördomar, än från den esprit, som jag förmodar äga rum inom detta Stånd. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Om icke det hinder hade varit, som den siste ledamoten anfört, så skulle jag förenat mig uti Hr Dalmans begäran, att motionen måtte blifva bordlagd, men tror nu, att ordningen fordrar, att den först skriftligen afgifves: och då nu Hr Frih o. Landtm, för sin del — hvilket jag anser ganska riktigt — förklarat, att intet hinder möter, att göra en sådan motion; så kan jag ej inse, att det kan gå annorlunda till, än att Hr Dalmans motion, då den skriftligen aflemnas, blifver hos R. o. Ad. bordlagd, enär jag anser såsom fullkomligt lagligt hvad beslut Hr Frih. o. Landtm, i en sådan fråga behagar fatta. Hr Dalman: Ehuru den frågan är af ringa vigt, om motionen bör bordläggas nu eller i nästa plenum, vill jag likväl fästa uppmärksamheten derpå, att vid flera tillfällen, då motioner blifvit muntligen väckta, de, från och med det plenum då de framställts, ansetts hvilande på bordet, utan afseende derpå, att de vid tillfället icke varit skriftligen författade. För öfrigt är det mig alldeles likgilltigt hvad beslut Hr Frih. o. Landtm, i denna fråga behagar fatta. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då den af Hr Dalman väckta fråga blifvit begärd på bordet, den komme att blifva hvilande till nästa föredragning. Föredrogs ånyo K. M:s den 11 dennes e. m. på bordet lagda nåd. skrifvelse till R. St., ang:de stångjernssmidet och den gröfre jernförädlingen i Riket. Remitterades till Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.- Utskottet.
En lätt rörelse i rummet kom henne att vända sig om; hon var ej längre ensam. Hon så stannade blek, ren att som förlamad och blef först den unge mannen innanför hastigt skyndade till som i dörafsikt att stödja henne, men blodet kom hastigt tillbaka i sjudande vågor och öfvergöt hennes kinder med brännande rodnad. » Fröken Margit, skrämde er — kan ni förlåta känner ni igen det träffades. och — • jag mig? » » Om jag känner igen er, doktor » Ja, Borg! » är nu öfver två år sedan vi sist Jag har varit utomlands sedan dess, ni — ni har gått igenom mycket under den tiden. » Han såg medlidsam Åter henne in i ögonen med en varm, blick. lugn och behärskad kunde hon nu svara honom utan en darrning på rösten. » Ja, det har inträffat stora förändringar för mig — smärtsamma förluster. Min far. jag har mistat honom. » » Och jag visste ingenting därom, förrän jag kom tillbaka från min resa sedan. Första aftonen jag för ett par dagar var hemma sammanträffade jag här med er syster och fick då af min tant reda på edra förändrade omständigheter. » » Hvad, vaf det således ni som — » » Ja, Margit, det var jag, som » — han gick henne ett steg närmare — » som förstörde ert halsband, och som nu bönfaller om att för andra få gåDgen gång med ett lämna det ät er, men denna förbehåll. » » Med ett förbehåll » — hon upprepade hans ord mekaniskt. » Att själf få sätta det på er. » Hon böjde lydigt sitt hufvud, och med darrande händer fastade han de röda pärlorna om hennes hals. » Och nu beror det p å er, om ni anser denna länk vara nog stark att blifva ett band, som den förenar kärlek oss som, för alltid — under — en symbol af de år jag varit frånvarande, alltmera vuxit till — pärla vid pärla och nu helt och hållet omsluter er. Vill ni lösa eller binda? » Hon brasan En hade och sjunkit ned gömt i länstolen framför sitt ansikte mot det mjuka god kopp Gud fanns öfverflöd. sett nt i det rika hem, tillbringade stod lutad » Jag att börja med af att stirra in men i han Så låg en stund, utan att öfver binder, » för e r handen, portieren henne, och hennes ögon af tårar.
I n ii r v a r o af: Hans Excellent, Herr Juslilie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern lör Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Stats-räden: IVallensleen, Gripenstedt, Ehnemark, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. * Hans Excellens Herr Justilie-Statsministeru anmälde i underdånighet: alt, sedan Borgare-Ståndets underdåniga skrifvelse den 3 Mars 1858, innefattande anhållan, alt Kongl. Maj:t täcktes till Rikets näst derefter sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om räntans Ingifvande i allmänhet och till den utsträckning, som funnes med landets bästa mest öfverensstämmande, blifvit till den af Kongl. Maj:t i nåder tillsatta Finans-kommitté öfverlemnade för att tagas i öfvervägande vid utarbetandet af det underdåniga Betänkande, hvilket Kommitterade fält sig uppdraget att afgifva, angående de förändringar, som kunde anses behöfliga, så väl i organisationen och sammanhanget af de anstalter, hvilka med penningeoch kredit-väsendet hafva gemenskap, som i de lagar, hvilka dermed stå i förbindelse, så hade Kommitterade under den 8 Oktober nästliclne år till Kongl. Maj:t inkommit med en underdånig skrifvelse, deruti de på anförda skäl tillstyrkt ej mindre räntans digifvande under vissa vilkor, än ock andra stadganden, åsyftande förändring i nu gällande kreditlagar. Efter det Hans Excellens redogjort för innehållet af omförmälda, detta protokoll bilagda skrivelser, tillika med de af två bland Kommitterade afgifna särskilda meningar, yttrade Hans Excellens vidare: Kongl. Maj.ls Nåd. Proposition N:o 105.
RiksPröfningsComitens Utslag utfärdas enligt flesta rösterna, och blifva genast derefter offentligen kungjorda, samt gälla sedermera till nästa Riksdag, såsom förklaringar af Bevillningsförordningen. Är derigenom någon anmärkning öfver förra årets BevillningsTaxering gillad, blifve sådant kungjordt för vederbörande skattskyldige , och restlängd inskrifven , sä fort sig göra låter. Jag anhåller om remiss af detta mitt Memorial till BevillningsUtskottet, samt om communication med respective MedStånden. Lades på bordet. Grefve Spens, Carl Gustaf, hade inlemnat följande, som upplästes: Vid Ben \5 December e. m. 385 Vid ett så vidlyftigt och inkrånglad t uppbördssätt, sorn det Svenska, är det omöjligt, att de skattdragandes pluralitet skall kunna controllera, om utlemnade Debetsedlar äro rigtiga. Misskrifningar äro likaledes vid en så vidlyftig expedition, sorn en Häradsskrifvares, ostridigt möjliga. Lika gerna medger jag, att den enskifta landtboen icke har enligt närvarande författningar något egentligt klagoskäl; så snart han inärker och anmäler en origtighet, får han den rättad, och stundom hör man lalas om ransakningar i fögderier, när betydligare ■underslef upptäckas. Allt detta medgifves.