Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På de skäl jag nu haft äran anföra, får jag föreslå en kalculerad tillökning af 7000 R:dr b:ko, i det förut beviljade anslaget, så alt Akademien erhölle en årlig tillgång af 10,000 R:dr b:ko, 74 Den 23 December e. i\i. livaraf dock komme att afräknas 1000 R:dr b:ko i händelse Akademien inrymdes i något Kronans hus. Vunnes denna tillökning, hoppas jag att Akademien skulle för alltid vara hulpen, och de lyckligaste resultater deraf blifva en följd. Då R. St. för några år sedan så frikostigt begåfvade de Fria Konslernes Akademi med anslag till dess byggnads utvidgande, utom andra förmåner, hvaraf den Akademien är i åtnjutande, vågar jag hoppas, att den Musikaliska konstens befordran af utveckling här i landet, i enlighet med hvad nutidens större fordringar kräfva, icke skall af R. St. åsidosättas. Jag anhåller om remiss till vederbörligt Utsk. af hvad jag nu haft äran föreslå. Remitterades lill StatsUtsk. HrafGeyerstam, Carl, upläste en motion af följande innehåll: R. St. hafva, sedan år 1818, vid hvarje Riksdag medgifvit JernKont. ett kreditiv på R. St:rs Bank, stort Sexhundra tusen R:dr, mot tre proc. ränta, under vilkor, dels att en större summa häraf årligen användes till bispringande af Jern-industrien vid någon af de större jernmarknaderne i riket, dels ock, att all den afkomst, kreditivets begagnande lämnar kreditivtagaren, skall användas lill rön och försök samt hvad mera till Jern-industriens framgång och förkofran kan lända. Genom den Fullmägtig i R. St:rs Bank, som årligen deltager i Revisionen öfver förvaltningen af detta kreditiv, äro R. St. i tillfälle att förvissa sig derom, att de föreskrifne vilkoren upfyllas; och då det fortfarande visat sig att kreditivet är af verklig nytta så väl för Jernhandteringen i riket, som ock för R. Stms Bank genom den ränteinkomst det lemnar, så får jag .vördsamt föreslå:
Hvarföre skal) då ett sådant motiv genast å Rikets Ständers sida tillskrifvas de förvaltande Verken? Äger då ej ett ädlare motiv rum? Det nemligen, att man har skiljaktiga åsigter, att man är öfvertygad, att allt ej ärså föreskrifvit, som det borde vara. I denna skiljaktiga öfvertygelse 248 Den 5 Mars f. m. ligger ej någon missaktning. Det vore den olyckligaste sinnesstämning, som kunde existera, om den ena Slalsmaglen ej aktade den andra. I afseende på den sjelfförpantningscur, som Herr von Hartmansdorff föreslagit, för att förekomma ytterligare dispositioner, så kan jag ej deruti instämma. Jag tror ej, att den värde ledamotens afsigt var, att gifva åt Revisorerne eller Fullmägtige i RiksgäldsContoiret någon ökad magt; men emedlertid måtte Ridderskapet och Adeln medgifva, att, om det skulle på dem ensamt bero att bestämma beloppet af Statsbristsumraan, blefvo Rikets Ständer och ConstitutionsUtskoltet öfverflödige. De skulle då kunna afgöra allt hvad som är åt Rikets Ständer uppdragit. Här har blifvit taladt om Bartlielemyfonden, och om den fordran, som tredje Hufvudtiteln nu äger för FriCadetter. Om, på sätt StatsUtskottet föreslår, detta anslag kommer att upphöra, har visserligen icke Barthelemy-fonden något deremot att invända, utan tvärtom är det en förmån för densamma. De penningar, sorn för det omtalade ändamålet ankommit från StatsContoiret, hafva med den ena handen blifvit emottagna och med den andra lemnade till KrigsAkademien. Anledningen, hvarföre de ej blifvit ersatte, är den förändrade Den 5 Mars f, m. , 249 ställning, hvaruti Colonien sig befunnit'. Hade den ej ägt rum, hade denna sak ej kommit att öka Rikets Ständers göromål. Det har gifvits tider, då Barthelemyfonden lemnat till nyttiga inrättningar inom Sverige ganska betydliga bidrag.
Ständer, att hos Kongl, Maj;t i underdånighet anhålla om Hess Nådiga åtgärd till befordrande ^2 7 6 Stats-TJtskottets Betänk anden'. af en sadan närmare tillsyn och vård vid Stuteri-Inrättningen, att densamma måtte uppfylla ändamålet och i detta hänseende låta anstalta 2:ne Besigtningar hvarje år till utrönande a£ förhållandet; Men en beräkning i ziffran af den minskning i afkastningen, sotn genom Hästar* nes afgång uppkommit, ansåg Utskottet icke kunna med tillförlitlig säkerhet uppgöras, emedan Stuteri-Inrättningen, hvartill denne Kungsgårds revenuer äro anslagne, synes ej kunna gifva en mot Hö- och Spannernåls - tillgången i penningar beräknad, svarande inkomst genom Hästföl säljning, enär Stuteriets vidmakthållande för dess hufvudsaktiga ändamål att befordra god Häst-nfvei i kringliggande orter, för att spridas inom den öfriga delen af Riket, fordrar att de gamle och oduglige Hästarne årligen utmönstras och afyttras, hvarefter de, som återstå att aflåta och för hvilka någon inkomst egenteligen Iean påräknas, icke kunna vid antagandet af det högsta inöjtiga pris gifva en afkastning i penningar, som uppgår mot Stuteriets revenuer. Uti någon närmare Undersökning om orsafcerne till det ofördelaktiga Resultatet af Stuteri Skjötseln eller den sig visade större afgång på Hästar vid Strömsholm under den senast förflutne tiden, har Utskottet hvarken kunnat eller bordt sig Inlåta och följaktligen ej eller i något bedömande om Styresmannen för Stuteriet tnä höra ombytas; hvilket på Kongl. Majus Nådiga bepröfvande ankommer, men likmätigt go §. i Recerings - Formen icke tillhörer Riksens Ständers åtgärd* StatsUtskottets Betänk anden.
Då hon vaknade om morgonen, stod bredvid henne en kaffebricka, som lyste af silfver och gammalt ostindiskt porslin. Och hvarje morgon borrade hon sina små, hvita tänder djupt in i fint, hvitt hvetebröd och härlig mandelbakelse. Hvarje dag klädde hon sig i en lätt musslinsklädning med bakknuten fichu. Hennes hår blef högt uppsatt i nacken, men rundt om pannan hade hon en krans af tunna korkskrufslockar. På väggen mellan fönstren hade hon en spegel med smalt glas och bred ram, där hon kunde se på sig själf och nicka åt bilden och fråga: – Är det du, är det verkligen du? Hur har du kommit hit? Om dagarna, då Ingrid lämnat rummet med himmelssängen, brukade hon sitta i den fina salongen och sy tambursöm eller måla på siden, och då hon tröttnade på detta, knäppte hon på gitarr och sjöng små visor, samt språkade med bergsrådinnan, som lärde henne tala franska och gjorde sig ett nöje af att uppfostra henne till en fin dam. Men ett förtrolladt slott var det hon kommit till. Det hade hon svårt för att komma ifrån. Hon hade tyckt så från första stund, och det kom alltid tillbaka till henne. Ingen människa kom dit, och ingen for därifrån. I det stora huset höllos endast ett par rum vid makt. I de andra kom ingen. Ingen gick ut i trädgården, ingen skötte den. På gården funnos bara en dräng och en gammal gubbe, som högg ved. Och jungfru Stafva hade endast två pigor, som hjälpte henne i köket och ladugården. Men det var alltid fin mat på bordet, och hennes nåd och Ingrid blefvo alltid uppassade och klädda som fina och förnäma damer. Var det nu intet annat, som frodades på den gamla gården, nog var den en plats med god jordmån för drömmar. Och blefvo inga andra växter vårdade där, så nog var Ingrid den, som skötte om sina drömrosor. De växte omkring henne, så snart hon hade en ensam stund. Då tyckte hon, att röda drömrosor bildade en tronhimmel öfver henne. Rundt om ön, där träden lutade ned mot vattnet och sände långa grenar utåt vassen och där buskar och höga träd frodades, fanns en stig, där Ingrid brukade gå.
Den, som ej har blick för hvad den nya tiden tillkämpat sig, anses med rätta för en medelmåttig ande — och af en sådan blir ingen god skald. För skalden som för hvarje annan gälla Longfellows ord: Not enjoyment, and not sorrow, Is our destined end or way; But to act, that each to-morrow / Find us farther than to-day. A. Haraldson. Emile Zolas författarskap. Med särskild anledning af ” Bättre slödder ”. Då detta författarskap ostridigt är en af den samtida literaturens händelser, och då fiere arbeten af denne författare, äfven från hans senaste utvecklingsskede, äro i öf-versältning tillgängliga för den svenska allmänheten, torde det vara lämpligt att här meddela nedanstående från franska tidningsverlden hemtade uppsats, undertecknad med ett namn, Albert Wolff, som eger mycket god klang i den franska, ja, europeiska konstoch literaturkritiken. De vågade uttryck, som möta i denna uppsats, äro en svag antydan blott af hvad man träffar i Zolas senaste roman Pot-Bouille, i svensk öfversättning spridd under namnet “ Bättre Slödder “. Dessa uttryck, om än de icke sårat den finbildade pariser-societetens öron, öfverskrida måhända gränsen af hvad ett granntyckt pryderi kan anse tillständigt i svenskt tryck, men de finna sitt berättigande i omöjligheten för kritikern att dem förutan ransaka ett skriftställeri af den art som det ifrågavarande. Och när man insett, att äfven det orena " och det osedliga kan offentligt behandlas utan brott mot * Då vi samtidigt erhållit till införande denna och den föregående uppsatsen, är detta en händelse som nästan ser ut som en tanke. 1 ena som i andra fallet tyckes oss kritikern hafva med obestridlig talang visat, huruledes ifrågavarande riktning — den ensidigt idealistiska eller den ensidigt realistiska — icke är hållbar inför en sund uppfattning. Hed. anständighetens lag, om blott det sker i sedligt intresse och på tjenligt sätt, torde man hafva rätt tydt det gamla ordet: castis omnia casta. Ja, jag vet nog, hvad ni än en gång skall säga mig.
Majrts och Rikets Commerce-Collegium ställde fonder och medel; och sagde handlingar då lill Yällofl. Borgare-Ståndet öfverlemnat, beslöt, sedan Rikets Ständers Utskott nu organiserade blifvit, förenämnde Revisions Berättelser till Ilöglofl. Stats-Utskottet remittera. S, D. Rikets Ständers åren 1835, 1837 och 1839 församla de Revisorers Berättelser om förrättad granskning och öfversigt af Bankens afslutade Räkenskaper för åren 1832—-1837 och Tumba Bruks Räkenskaper för åren 1833—1838, äfvensom styrelsen och förvaltningen vid dessa Verk samt Banko-Verkets befunna tillstånd, hvilka till Ståndet ingått, beslöt Ståndet nu att till Höglofl. Banco-Utskottet remittera. S. D. Upplästes ett från Höglofl. Stats-Utskottet ingånget memorial N:o 1, af den 3 dennes, med hemställan, huruvida, i anseende till mängden och beskaffenheten af de till Utskottets handläggning hörande mål, det icke må Utskottet tillåtas, att, för göromålens skyndsamma och behöriga behandling, utöfver den i 24 §. Riksdags-Ordningen bestämda Canzli-personal, ytterligare antaga en Secreterare för Riksgälds-Verkets ärenden, en Kamrerare, samt till en början två Notarier. Ståndet lemnade härtill bifall. S. D. Beslöt Ståndet anmoda Expeditions-Utskottet att ombesörja tryckningen af Bibanget till Riks-Ståndens Protocoll för innevarande Riksdag, samt att med förslag för verkställigheten deraf på ändamålsenligaste sätt, så att både besparing i kostnad och skyndsamhet i tid derigenom vinnes, fordersammeligen inkomma. Från Vä Ilo fl. Borgare-Ståndet. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades en af Herr Thore Petré väckt motion, angående de hufvudsakligaste ämnen, hvilkas pröfning motionären anser böra föregå bestämmandet af Fjerde Hudvud-Titelns anslag. Trot.
S. D. föredrogos ä nyo och biföllos, Allmänna Besvärs, och Oeconomiä-Ukstottets den 3 sistlebne Julli pä bordet lagde memorialer: i:o. Angäende en otwungen kohlhandel. 2:0. Angående Ekskogars anwändande med mera. g:o. Angäende ändring i Kongl. Förordningen den 9 Febr. 1822 om stängsel skyldighet. 4:0. Angäende ändring uti Auctions-Kammar ordningen för Stockholms Stad. 5:0. Angäende de indelta Regementernas beklädnads sätt. S. D. Föredrogs och bifölls Banco-Utskottets den z Julli pä bordet lagde Memorial angäende sättet huru med styrelsen af Bancooch Riksgälds rverken bör förhällas, enär Riksdag inträffar ä annat ställe än i hufwudstaden. S. D. Föredrogos ä nyo och Biföllos Stats Utskottets den z sistledne pä bordet lagde betänkande n. r:o. Angäende Niksgälds-Contorets Dispositions rättighet öfwer de frän Kongl. Krigs kollegium till Contvrek aflemnade behällningar af Arinöens organisations, allmänna hingst medels, Artilleri Excerria medels samt Skånska hingst prämie Castor. 2:0. Stats-Urstolt.ets bsräktelse och betänkande - Den 6 Julii. 9- de rörande Riksgälds-werket jämte bilagan Litt. D. innehätlande Stats-Ulffokkets betänkande rörande afskrifning af ätstillige summor, hwilka af Riksgälds - Contorets medel bliswit anticiperade och till ersättning ännu balanceras. z:o. Angående f. d. Regements Qwartermästaren wid f. d. Swensta Gardes Regementet, Of. wer>Adjutanten och Majoren Herr lä. k'.
— Barn, hvilka af en lärare, ofta under upprörd sinnesstämning och hotande miner, tillfrågas om kamraters fel, hvilkas verklighet läraren är på förhand benägen antaga, kunna dels af partiskhet, stundom af hat och hämdlystnad, dels af fruktan, dels af begär att behaga läraren, dels ock af brist på sanningskärlek lätt förledas att vittna falskt mot kamrater; och hvart eller till hvem skall dä det förföljda, värnlösa barnet fly? Ransakning, dom och exsekution följa ögonblickligt samt verkställas, ej såsom i det större ordnade samhället ansetts nödigt, af olika, utan af en enda person, som ofta sjelf är part, förvillad af sjudande känslor och en missledande tanka om nödvändigheten att i lärjungarnas ögon vara konsequent och alltid synas hafva rätt. Att se en sådan splid, värnlös varelse, örn hvilkens oskuld i det, hvarom fråga är, flera kunna vara förvissade, hemfallen under en uppretad lärares misshandling, ryckas, piskas, kastas till golfvet såsom ett Möst ting, och åter upptagas för att, till dess ilen uppretade mannens känslor sent omsider svalnat, ytterligare misshandlas, utan att den värnlösa har rätt att ens fly från sin plågare, mäste verka ej blott förhärdande, utan ock i flera afseenden skadligt på de öfrigas rättsoch barmhertighetskänslor, sorn deraf väl i början svårt uppröras, men omsider, genom vanan vid de ofta förnyade exsekutionerna, döfvas och förslöas. Skall icke häraf hos barnen alstras de för Staten högst skadliga begreppen, att vissa individer äro rättslösa, och att rättslösheten äro nästan normal i vissa läll? Och hvad aktning för lag och rätt skall väl häraf uppkomma hos de uppvexande medborgarne?
Emot förslaget om upphäfvande af hittills gällande föreskrift om bränvinsbrännings-redskapens försegling under de månader af året, densamma vanligen icke får lill brän vinsbränning användas, får jag äfven anmäla min reservation.” Bsv.-, Lag-, samt Allm. Besv.- och E kon.-U Iskol tens Betänkande, N:o i. 13 Häruti instämde Herr Grefve Mörner, C. G. Af Herr Grefve Posse, Fredric: ”Då uti flera puncter af det Betänkande, de förenade Utskotten afgifvit, mina åsigter varit stridige mot de beslut, Utskotten fattat, anhåller jag mot dessa 1'å anmäla min reservation: l:o. Jag instämmer uti det förslag, Friherre Hamilton uppgifvit, alt nemligen beskattningen för den större bränvinstillverkningen (af Utskottet benämnd salubränning) bordt ske efter cubikinneliållet af de mäskekar, som begagnas och ej efter pannerymden. Det enda säkra sätt alt bedöma den tillverkning, som sker, är troligen den rymd, mäskefcaren innehafva, och all annan är efter min öfvertygelse endast grundad på mer och mindre osäkra beräkningar, samt underkasLade uppfinningsgåfvans, konstens och industriens större eller mindre framsteg, att föröka eller förskynda en production, för hvars fullkomnande jag ännu ej tror gränsen vara upphunnen. Möjligen och troligen återslå ännu uppfinningar, som i betydlig nion kunna påskynda och förmera afverkningen, och i sådant fall, (om jag äfven antager de beräkningar för afverknings-förmåga, sorn nu af de förenade Utskotten äro gjorda, varit correcte, då de skedde), blifva dock desse genom en förändrad eller förbättrad tiilverknings-apparat kringgångne och ej mer uppfyllande hvad man åsyftat; 2:o.
Jag tror oredan ökes, om strafflagarne lamt eller vårdslöst behandlas. Jag tror det således vara farligt, att öka de Domares göromål, som redan hafva mer att göra, än de kunna medhinna. Jag tror äfven, att en sådan oreda kan uppkomma, om man vill för långt utsträcka rättsprincipen, utan att det tillika pröfvas af erfarenheten, om man, för en sådan princips skull, går emot hvad allmänna nyttan bju - 220 Den 22 December e. m. der. Jag har icke enskildt intresse i denna fråga, ty sällan har jag haft mål vid BergsDomstol; men jag känner att nu hafva Bergsmanna-classerne en aktning för Bergmästaren för det han är Domare; om man fråntager honom denna befattning , skall han äfven förlora sitt inflytande uti den qvarlemnade BergsEkonomien; ty den som behöfver tillrättavisas, skall missakta honom, under hopp att gå strafflös vid en Domstol, der Domaren icke förstår de saker, om hvilka han skall döma. Jag har nu uttalat min öfvertygelse. Jag har sökt utveckla åsigterne i min Motion. Jag öfverlemnar bedömandet deraf åt det Utskott, som skall handlägga frågan, och åt Rikets Ständer, som skola afgöra den. Min enda önskan är, att Utskottet mätte afse de rättsökandes nytta. Min sjelfkärlek skall icke såras deraf, att beslutet blir emot min önskan, blott det länder till gagn för mina likar och medborgare. Grefve Frölich har uti sitt anförande behagat taga mig till Thema, för att, under betragtelser af åsigter, som han tillagt mig, och genom personali teter om mina förhållanden, till och med för det jag haft den äran att blifva kallad till deltagande i Talmans-conclaven, söka under variationer af anfall nedsätta mig i allmänna omdömet. Om han vinner den segren, må Den 11 December e. m. 221 det vara lionom unnadt, ty jag önskar ingen annan lön, än den mina gerningar förtjena. Må föraktet hvila öfver mig; må medborgarnes ovilja drabba mig, om jag kan beträdas med ensidiga afsigter. I motsatt förhållande skall icke Grefve
M. nu fattat sitt beslut, icke återvinnas hvarken för Rikets nu församlade eller härnäst sammanträdande Ständer. Huru jag än betraktar saken, kan jag således icke finna något praktiskt ändamål med att till K. M. aflåta en sådan skrifvelse, som den Ekon.-Utsk:t föreslagit. Men utom det att en sådan skrifvelse, efter min uppfattning, är helt och hållet obehöflig, vågar jag äfven motsätta mig densamma på den grund, att då K. M. genom sitt i ärendet fattade beslut fullkomligt tillmötesgått R. St:rs vid förra riksdagen uttryckta önskan, det icke synes mig vara lämpligt att ens i Utsk:ts moderata form till hälften ogilla ett beslut, som man sjelf nyss fått diktera. Denna min uppfattning af bufvudfrågans ståndpunkt torde dock erfordra min närmare förklaring, eftersom jag härutinnan så väsendtligt skiljer mig från så väl Utsk:t, som den motionär, hvilken (öranledt Utsk:ts propos. Uti underd. skrifvelse af d. 11 Augusti 1860 anhöllo Rikets då församlade Ständer, det K. M. täcktes, »så snart sig göra låter, vidtaga sådana förändringar i organisationen af krigsskolan på Carlberg, att inträdet derstädes icke måtte ske vid så tidig ålder som hittills, äfvensom att läroverket kan blifva en allmän tillämpningsskola för bildande af officerare vid arméen, så att behofvet af enskilda läroanstalter för detta ändamål må upphöra. » Genom nådigt bref af den 14 Oktober 1862 har K. M., i full öfverensstämmelse med denna R. St:rs önskan, fastställt grunderna för Krigsakademiens ombildning, och anbefallt denna till verkställighet redan från och med innevarande års början.
Jag måste veta, om han är någon farlig person. (högt) Ja, vi ha bara en måne att titta efter vi ... tacka vill jag planeten Jupiter, han har fyra stycken; det kan något vara; det är ju gentilt, elegant, briljant, charmant ... á la rose ... eller hur, min herre VON SCHÖNLEBEN. KEXÉL. Jag ser inte efter månen. Inte det! Jag? Min herre,... ni tyckes undfly mig? VON SCHÖNLEBEN. (för sig) Han misstänker mig. KEXÉL. Visst inte. Ni kan vara fullkomligt lugn. Det tyckes mig som vore ni rädd för mig; men dertill har ni intet skäl; jag är sjelf en stackars förföljd poet, som tagit min tillflykt hit i Humlegården, och fruktar hvarje ögonblick att bli igenkänd och återförd i mitt fängelse. VON SCHÖNLEBEN. Ni är förföljd? Ni fruktar att bli igenkänd! Hvilket märkvärdigt men lyckligt sammanträffande; om vi derföre byta kläder, så kunna vi kanske lättare undkomma våra förföljare ... Rocken, min herre KEXÉL. Om ni visste hur klokt ni gör i att begagna singularis bestämda former ... ni skall få rocken ... jag har blott en rock och en Gud, men många gudinnor Manchetterna äro, som ni ser, mycket fina och propra, ty elegant skall man vara till sista stunden ... Var god och se inte på ma chemise; den är kanske inte så superfin; men det syns inte. SCHÖNLEBEN. KEXÉL. Jag tackar er, min okände vän. Inte mycket att tacka för ... det är jag tvärtom som vinner på bytet. Tycker inte herrn att vi kunde berätta hvarann våra olycksöden så länge ... notabene, om ni vill hålla mig sällskap längre? Jag kan inte aflägsna mig långt från den här platsen, ty jag har här satt ut möte med en vän. VON SCHÖNLEBEN. Och jag har här ett rendez-vous med en ung skön qvinna. KEXÉL. En älskarinna? VON SCHÖNLEBEN.
Den som af sin nästa begabbad varder, han må åkalla Gud, han varder honom hörandes: Den rättfärdige och fromme måste varda begabbad; Och är dem rikom såsom en lampa, föraktad i deras hjerta, dock tillredd, att de skola deruppå stöta fötterna. Röfvarenas hyddor hafva nog, och de rasa dristeliga emot Gud; ändå att Gud hafver gifvit dem det i deras händer. Fråga dock djuren, de skola lärat dig, och foglarna under himmelen, de skola sägat dig; Eller tala med jordene, och hon skall lärat dig, och fiskarna i hafvet skola förkunnat dig. Ho är den som allt sådant icke vet, att Herrans hand hafver det gjort; Att i hans hand är alles dess själ, som lefvandes är, och alla menniskors kötts ande? Profvar icke örat talet, och munnen smakar maten? Ja, när fäderna är vishet, och förstånd när de gamla. När honom är vishet och magt, råd och förstånd. Si, när han bryter neder, så hjelper intet bygga; när han någon innelycker, så kan ingen utsläppa. Si, när han förhåller vattnet, så torkas allt, och när han släpper det löst, så omstörter det landet. Han är stark, och går det igenom; hans är den som villo far; så ock den som förförer. Han förer de kloka såsom ett rof, och gör domarena galna. Han förlossar utu Konungars tvång, och binder med ett bälte deras länder. Presterna förer han såsom ett rof, och de fasta låter han fela. Han bortvänder de sannfärdigas läppar, och de gamlas seder tager han bort. Han utgjuter föraktelse på Förstarna, och gör de mägtigas förbund löst. Han öppnar de mörka grund, och förer mörkret ut i ljuset. Han gör somliga till stort folk, och gör dem åter till intet; han utsprider ett folk, och fördrifver det åter. Han förvänder hjertat i öfverstarna för folket i landena, och låter dem fara ville i vildmarkene, der ingen väg är; Att de famla i mörkret utan ljus, och förvillar dem såsom de druckna.