Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om K M. å sin sida, såsom billigt mäste erkännas, städse fästat det största afseende vid R. St:rs åsigter i ämnet, så synes det mig äfven att R. Sl:r å andra sidan böra, af inhemtad kännedom om hvad K. M. i förefallande ärenden af denna natur beslutat, hemta någon ledning för sina tillgöranden. I sådant afseende företer sig nu det förhållande, att, till förmån för ifrå gavar:de kommun och stad Sölvitsborg, harl hos K. M. blifvit sökt ett anstånd med tiden för der påbörjade hamnarbetes fullbordande, hvilket anstånd blifvit af K. M. beviljadt. Nu åberopar man de skäl, som legat till grund för K. M:s Nåd. beslut i denna del, såsom äfven utgörande skäl till ytterligare anstånd med återbetalningen af det beviljade Statslånet; jag får dock för min del förklara, alt jag väl kan finna det de åberopade omständigheterna hafva kunnat verka till ernående af det anstånd, K. M. beviljat, men att jag ingalunda vill medgifva alt de i vidsträcktare mån åberopas. Man har talat om att arbetet har emot förmodan blifvit fördröjdt, att kostnaden ökats med 50 proc. utöfver den beräknade summan o. s. v. Hvad bevisar väl detta annat än en mindre våldsamhet vid kostnadsförslagets upgörande? Sådant bör icke upmuntras; jag tillstyrker derföre återremiss af Retänk, 248 Den 15 Mars e. m. Propos, till bifall å StatsUtsk:s förevar:de Utlåt, blef härefter framställd och besvarad med starka Nej, blandade med Ja, hkärpå Hr Gr. o. L andtm. hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot delta Utlåt, gjorde armärkn:r föranleda till återremiss, och sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 11 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt. M 59, ang:de ett för staden Christianstad begärdt låneunderstöd.
Som likväl en dylik pröfningsrätts utöfvande icke troddes böra vara lagens syftning, då ingen kunde, bättre än den tilltalade sjelf, bedöma ett slikt behof, föreslog Motionairen, att orden: ”prof var Domaren, att han hjelp i rättegången tarfvarmåtte förändras till följande lydelse: ”anser lian sig behöfva hjelp i rättegången.” Denna förändring vore så mycket mera nödvändig, som här i Sverige, åtminstone ibland den obildade hopen, den tankan, tvärt emot hvad i andra civiliserade länder vore antaget, ännu funnes rådande, att, om det just icke vanhedrade, vöre det åtminstone mindre hederligt, att vara fullmägtig i brottmål, oaktadt den händelse lätt kunde inträffa, att en för brott tilltalad person vore alldeles oskyldig. Afsigten och ändamålet med fullmägtig i brottmål vore dessutom icke, att han skulle skydda brottet, utan rättvisan; och detta kall, då det på ett rättskaffens sätt utöfvas, vore alltid aktningsvärdt, äfven om fullmägtigen talade för en brottslig, hvarföre det också icke mera i brottmål, än i tvistemål, borde vara Domaren tillåtet att vägra rättegångs-biträde. 2:a §. i samma Capitel åter, som handlar om hvilka personer måga för andra tala och svara inför Rätta, öfverlemnade både partens rättighet att antaga och begagna fullmägtig, och denne senares rättighet att utöfva fullmägtigskapet, åt de dömandes godtycke, endast med den skilnad, att då 1 §. lemnade godtycket åt Domaren ensam, så tillhörde det, enligt 2§., hela Rätten. Dessutom förekomme i denna §. några mörka, tvätydiga och otydliga ord, hvilka, till betryggande af så väl partens, som fullmägtigens säkerhet, borde annorlunda och rättare uttryckas. Ordet a/lmänneliga kunde tagas i den bemärkelse, att det betydde än offentligen, än i allmänhet. I livilketdera fallet som helst, isynnerhet om en Domare ville blifva qvitt en fullmägtig, som antingen råkat stöta sig med Domaren, eller ock genom sin skicklighet och skarpsinnighet ansåges kunna blifva för
Huru skulle väl E. Stts Revisorer och äfven StatsUfskit fått reda på dessa öfverskott, om icke redogörarne lagt fram dem i dagern? och är det möjligt att utreda dem, så må det äfven vara möjligt att tillse, det sådana olagliga öfverskott sorn de ifrågavaride icke upstå, och de upstå icke, om vederbtde vore beröfvade rättigheten till öfverskott utöfver afskrifningsproctn. Krigs-Colhm har äfven sagt, att en allmän tillämpning af 1841 års reghte för sjöexpedittr i fråga om upbördsmäns rätt till ersättning för öfverskott å proviantoch fourage-persedlar skulle innebära en orättvisa emot upbördsmännen, emedan afskrifningsproctn vid flottans förråder är större än vid kronans öfriga. Det synes äfven billigt, att denna proc. är större vid flottan just till följd af de mindre utportioneringar som dagligen förekomma om bord å fartyg. Sådana utportioneringar förekomma icke vid kronans magasiner å landet, och derföre bör äfven afskrifningsproctn der vara mindre, tnen jag ser intet hinder för en förhöjning af denna afskrifningsproc. vid de förråder, hvarest dagliga utportioneringar äga rum såsom t. ex. vid fängelser o. s. v. Såsom jag redan nämnt, bör man icke upmuntra redogöraren till försnillningar och derföre har StatsUtsktl gillat Revisorernes anmärkn. Likgiltigt är det, om Staten genom den föreslagna förändringen måste vidkännas större eller mindre förlust. Hufvudsaken är, att kronan får hvad henne lagligen tillkommer, och att icke något deraf stannar i upbördsmännens fickor. Hr Printzensköld har sagt, att det vore omöjligt att gifva dessa tjenstemän löneförhöjningar emedan desse skola lämpas efter hvarderas olika göromål. Jag åtminstone kan icke inse någon omöjlighet häruti, ty K. M. kan ju efter göromålens mängd bestämma beloppet af dessa löner, då det sedermera efter K. M:s förslag tillkommer R. St. att anslå medel dertill.
Skulle åter föv creditivets betalande anses för ”förmånlig” äfven en öfver 128 sk. varande curs, och det för öfrigt komme att bero af BancoStyrelsens godtfinnande, huru långt densamma för denna liqvid ville följa med den stigande cursen, så skulle man snart finna sig föranledd att emot vexel-leveranteurerne framställa samma klagan, för hvilken man förut undvikit silfver-leveranteurerne, och styrelsen således sättas i nödvändighet, antingen att betala skulden efter hvad cursen än måtte vara, eller ock att lemna den obetald och göra omsättningar, som kanske lid efter annan måste förnyas, till dess den ej mera kunde hindras, att ikläda sig naturen af stående skuld. Man bör ej förglömma, att vexlar äro en vara, hvars pris bestämmes af tillgång och behof; dock är det icke endast det för handen varande behofvet, som inverkar på priset. Om ett blifvande större behof af någon vara är åskådligt, så håller den, som kan, på henne; hon må för öfrigt bestå i vexlar eller silfver, i spanmål eller bränvin — och efter creditivets begagnande skall Bankens blifvande vexel-behof vara åskådligt. Att göra räkning på att till bättre curs få liqvidera silfret, om det togs på credit, än om det straxt betaides, skulle således i min tanka vara både origtigt och oförsigtigt; men visst vore, att Banken, genom den begagnade crediten, fick göra uppoffringar af räntor, provisioner m. m., som icke stannade inom landet, utan kommo Utlänningen till godo, och i sin mon ökade vexelbeliofvet. 2:0 Rörande Privat-Banker och Hypotheks-Föreningar. Höglofl. Utskottet har yttrat den åsigt, att dessa inrättningar bringa i omlopp en ökad massa af myntrepresentativer, och att derigenom Bankens sedlar till större eller mindre del göras öfverflödiga i allmänna rörelsen.
Han grät, medan han skref, han tänkte sig som en rik hustrus fattige man, och han var olycklig nog för att en gång känna, att han handlade rätt. Han hade kommit hem från balen vid fyratiden, och brefvet med dess omskrifningar och utstrykningar, med dess utrop och halfsagda sanningar och milslånga omsägningar och kloka grymheter och fördolda smek IDUN ningar, det tog sina tre timmar att skrifva. Då det var färdigt, brydde han sig ej om att gå till sängs, utan han tog sig en promenad och bar på samma gång sitt bref på posten. Han var rädd för att sofva, ty han visste ej i hvad lynne han kunde vakna. Ä n n u hade han det bra, ty han ångrade sig ej. Han var rädd för ångern. Hela dagen k o m han nu att gå som i en dvala. Han afhöll sig från allt redigt tänkande. I stället för att besinna hvad han gjort, lät han hjärnan tumla o m med alla möjliga lösa hugskott. Han gick och betraktade dem, som man betraktar städer i molnen eller figurerna, som bildas af falnande glöd. Tänka fick han ej, förr än han friat till den andra och gjort skilsmässan oåterkallelig. Han sof ej? heller nästa natt. Tankar stego upp mot medvetandets tröskel, men rycktes genast ned af andra, som också ville upp. Ingen kunde komma riktigt fram, utan de bara trängdes och trängdes. Han låg och blef trött och uttråkad af det, men han höll det ändå för bättre än att tänka riktigt och ångra. Nästa dag var det julafton. När han drog upp gardinen på morgonen, såg han en stor karl med snöig päls fara fram längs gatan. Han hade sin stora släde högt lastad med varor och öfverst på lasset ett par julgranar. Karlen satt och skrattade, två pigga hästar hade han att köra, bjällror hade han, så det skramlade om honom, och i brusande fart gick det. » Det är julen, » sade herr Leonard små- leende. » Det är den käre fader Jul, som åker rundt med sina gåfvor. Skulle just vilja, veta, o m han för något med åt m i g? » Så undrade han, hvad han för sin del skulle önska sig af julen.
Enär Stamholländeri-Styrelsen ansett sig förpligtad, att, med stöd af vunnen erfarenhet, fortfarande vidtaga sådana åtgärder till boskapsskötselns i riket befrämjande, som synts vara af behofvet påkallade, ingick Styrelsen den 5 Oktober 1859 till Kongl. Maj:t med begäran, att ett anslag af 30,000 K:dr årligen under trenne år måtte hos Rikets Ständer äskas, dels till inrättande af nya stamholländerier och dels till underhåll och förädling af redan befintliga; men som, med hänsigt, till de dryga kostnader, hvarmed inrättandet af nya stamholländerier vore förenadt, Kongl. Majit ansåg åtgärderna under dåvarande förhållanden hufvudsakligen böra inskränkas dertill, att genom införskrifning af utländska racedjur, söka förädla de vid Kronans holländerier förut varande stammar, föreslog Kongl. Majit hos Rikets Ständer, att för detta ändamål samt till inrättandet af nya stamholländerier, i den mån sådant kunde verkställas, ett anslag af 10.000 R:dr måtte beviljas, att årligen under nuvarande statsregleringsperiod utgå, hvilken framställning af Rikets sednast församlade Ständer bifölls. § 3. Jemlikt nådigt bref den 7 December 1859, har, på framställning af hushållningssällskapet i Gottlands län, Kongl. Majit funnit godt befria nämnde sällskap från dess gjorda åtagande, att inom länet underhålla afvelstjurar af Ayrshire-race. § 4; Beträffande stamholländerierna i de län, hvarest sådana äro uppställda, inhemtas af den underdåniga berättelsen följande: Kalmar län.
Åter och åter låter hon händerna hvila, åter och åter lyfter hon ögonen och blickar i mållöst drömmeri genom fönstret ut emot fästet, öfver hvilket de hvita, högtsväfvande molnen draga fram i snabbt tåg, ibland delande sig, så att en leende flik blått glänser fram ur deras ram eller en bred solstråle, likt ett eldband, slingrar sig från himmelen till jorden. Utanför fönstren kvittrar en bofink i den knoppande linden, och oafbrutet ljuder en sakta susning, som sveper öfver huset och rundt om murarne likt en gungande våg. På de klara bofinkdrillarne och till denna susning lyssnar flickan; hon stryker med de skälfvande händerna öfver sina bleka kinder och andas djupt in. ack, o m det vore våren, som hoii hörde susa och nalkas! Det vore på tiden, att han komme, det vete Gud, på tiden. ty det hade varit en sorglig, smärtsam vinter! Då klingar rutan. Flickan ser upp. Var det någon som knackade? Fadern kan det icke vara hon ser honom långt där borta i trädgården, böjd öfver en rabatt. Och utom honom finns ingen människa i närheten! Hvem knackade d å? Det klingade dock så sakta och lätt. ej alls som för en människohand. ungefär som hade en fjäril flugit emot rutan. Men fjärilarne måste j u våren först föra med sig, våren, som ännu alltjämt dröjer. ännu alltjämt. alltjämt. Hvem knackade d å? Flickans läppar börja darra, och m e d en skygg blick lyfter hon sina ögon uppåt. Var det en hälsning där ofvan ifrån. en hälsning från moder och broder? Hennes ögon fuktas, och, försänkt, i vemodiga tankar, mönstrar hon de tomma platserna rundt om bordet. För ett hälft år sedan, då sutto de ännu alla tillsammans! Och nu! Brodern och modern. det hade kommit i en och samma vecka! Och den stackars far hade ensam måst bära det. Hon kunde icke trösta honom, hon låg j u själf i den svåra, smittosamma febern. Och om den kära modern också redan må- ste skiljas hädan. så kunde väl den gode Guden åtminstone ha sparat brodern åt far och i dess ställe tagit systern.
Det har wäl wid Riksdagar stundom bändt, at det ena Ständet ätagit fig en större tillökning i^beivillningen än andre; men om et sädant äta. gande kan wara en följd af egen öfwertvgelse vch fri wilja, bör likwäl rättighet för andre Ständ Den 5 Iunir. Z2.7 rrl Ålägga en sä beskaffad förhöjd Bewlllning icke medgifwas; jag förestår derföre det tillägg tvid 71 §, at dct ma ankomma pa det wägrande Siandets fria wal at antingen underkasta sig det förfarande, fom denna § föreskrifwec, el» ler ock wara förbundit ti! tilöknrng eller minsk» ning i den föregående Bewillningens belopp och fördelning i det förhållande oet deri haft til de tre öfrige Ståndens fammanslagne Be» willning i den proportion de öfrige Ständer» anfett tilökning eller minskning nödig: Och synes detta ärende om bewillningssättet waraas den egenskap, at Ridderskapet och Adeln äger rätt til förenämde förbehåll, utan afseende pä de andre Ständens tankar, hwilka äfwen, lika med Ridderskapet och Adeln äga at hwar för sig ingä i enahanda förbehåll. Jag fär äfwen anmärka, at ibland de sista tillägg til Regeringsformen, influtit den mening, det ifrän tryckning wore undantagne öaagueas och Riksgälds-Lontoirt.-t8 ^rorocoller j ärendkv som böra hemliga hällas, och dä jag tror at werkeliga hemligheter bwarken warit eller kunna förekomma i förwaltningen afetsädant penninawerk som Riksgälds Lontoiret, anser jag för min del det detta uttryck, hwad Riksgälds-Lontoiret angär, bör förswinna.
Maj på bordet lagda Betänkande N:o 27, i anledning af väckt motion om förklaring af Kongl. Förordningen angående ej mindre lifslidsslädja och undantagsaftal än och all annan afhandling om nyttjanderätt till fast egendom å landet den 9 November 1844. S. D. Föredrogos Stäls-Vtskotlels nedannämnde dels den 25 och dels den 30 sistlidne Maj bordlagda Utlåtanden och Memorial, nemligen: N:o 103, angående väckta frågor om ytterligare statsbidrag för reparationsarbeten å Westerås Domkyrka. Bifölls. Prol.-Uldrag den 6 Juni i860. 451 N:o 104, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposilion angående ytterligare anslag lill islåndsätlande af Linköpings Domkyrka. Utskotlets uti första punkten gjorda hemställan blcf på det sått bifallen, alt hela dt ii tillstyrkta summan, 50,000 R:dr, beviljades såsom anslag; och ansågs Ut skottets sednare hemställan till följd häraf hafva förfallit. N:o 106, i anledning af väckt motion om låneunderstöd lill Kyrkobyggnad i Ullerfvads församling al Skara Stift. Bifölls. N:o 107, i anledning af väckt motion om bidrag af allmänna medel til Kyrkobyggnad i Kongsbacka. Bifölls. N:o 108, i anledning af väckt motion om låneunderstöd till skolbyggnad i Luleå. Bifölls. N:o lil, angående det afslutade nya lånet för statens jernvägs-byggnader och det för samma lån erforderliga ränteoch amorterings-anslag. Bifölls. S. D. Föredrogos och biföllos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets den 30 sistlidne
Memorial till Rikets Ständer, i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande det af KonstitutionsUtskottet uti Memorialet M 39 framställda förslag lill ändring af 12, 17, 19, 41 och 79 §§ Riksdags-Ordningen, angående val af Ridderskapet och Adelns Riksdagsmän. Genom meddelade utdrag af Ridderskapet och Adelns protokoll för den 16:de dennes, af Presteoch Borgare-Ståndens för den 16:de sistlidne December, och af Bonde-Ståndets för den 15:de i sistnämnde månad, har Konstitutions-Utskottet inhemtat, att Ridderskapet och Adeln samt P r es te-S tå nd e t förkastat det af Utskottet uti Memorialet JVs 59 framställda förslag till ändring af 12, 17, 19, 41 och 79 §§ Riksdags-Ordningen, angående val af Ridderskapet och Adelns Riksdagsmän, samt alt Borgareoch Bonde-Stånden antagit samma lörslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Med stöd af 81 § Regerings-Formen får Utskottet denna oförenliga skiljaktighet i Riks-Ståndens beslut till samtliga Riks-Ståndens behandlande vördsamt anmäla; med hemställan derjemte till Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, att de ville sig med de tvänne öfriga Riks-Stånden förena och såsom hvilande för grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag antaga Konstitutions-Utskottets ifrågavarande grundlags-ändringsförslag. Tillika har Utskottet, för tidens vinnande, trott sig böra föreslå voteringspropositioner för den omröstning uti Förstärkt Konstitutions-Utskott, hvarigenom, i händelse Riks-Stånden skulle vidblifva sina fattade beslut, skiljaktigheten bör förenas; och Utskottet får af sådan anledning för Rikets Ständer vördsamt framlägga följande förslag till Bih. lill R. St. Konslitutions-Ulskotlels Memorial M 65. VoteiiMgs-Propositioiier:
Herr PLKImun: Jag torde fä underställa Högloft. Riddcrskapet och Adelns upplysta bedömmande, om icke den bästa ukwäg till förening wore, att hwart Ständ utsäge ett wisst antal Ledamöter, hwilka fdrst sökte werkställa denna jämkning, och sedan un«- derstälde Riksens Ständer sina försök till ytterligare antagande. Äfwcn anhäller jag att fä göra en annananmälan. Sedan Riksdags - Ordningen nu punctwis är granskad, har mdjligtwis kunnat hända att §§ blifwit ändrade, utan beräkning af deras inbördes sammanhang, sä att emellan dem till och med-nägon collision kunde äga rum. Jag tror derföre det kunde wara nyttigt, om innan Protocolls - Utdragets justering, förändringarne kunde utskrifwas, och ligga till granskning att tillgä i Riddarhus - Cantzlict. Herr k otk lieb conformcrade sig med Herr käklmsn, han trodde ej att den 72 H föreskrift här kunde anwändas, dels emedan detta är eu grundlag, och derom i samma § icke är nägon fräga, dels emedan Riksdags - Ordningen, säsom ännu icke antagen ej bör kunna gifwas nägon retroactiv werkön: Det wore besynnerligt att gransta och afgöra Riksdags - 4376 Den 2Z October. bags« Ordningen pä ett sätt, som först finnes stadgadi sjelfwa denna Riksdags - Ordning. Herr von 8cdunt2: Det har e) warit min mening att den skulle följas säsom en Lag, men jag ser ej hwad som hindrar att man nu kunde öftverenskomma derom säsom en utwäg. Herr von LnAettröm, ^soksn Naidiss, begärde denna fräga, säsom ny, pä bordet. Herr k adiman:
Herrarna begynte församlas, och den gamla Frölich, som med korslagda händer stönade och snarkade i ett hörn bredvid den sjuke Falkenberg, tvärvaknade. – Vi få lämna kungen hela banken med penningar och patenter, – sade han utan att lyfta de rödsprängda ögonlocken. Då störtade Arvid Horn fram med sådan häftighet, att hans stol föll baklänges i golfvet, och han ropade med armarna höjda mot taket: – Håll han sig till sina himmelska uppenbarelser och sina bönestunder med syster Eva Greta och gör oss inte till tjufvar af pur välmening för kungliga majestät! – Satan, satan! – svarade Falkenberg och knackade med sina färglösa fingrar på stolskarmen. – Här bakadantas och anklagas från dag till dag. Ingen svensk aktar längre den andras heder, men ingen vågar ett rättskaffens ord mot den, som ensamt har hela skulden. Ja, sätt dig inte ned igen, du Horn, för allra mest gör man sig elak öfver din mälarjakt och påstår, att du i krutröken från dina salutkanoner vill eröfra samma galanta älskogsplats hos prinsessan Ulrika Eleonora, som Creutzen hade hos högstsalig prinsessan Hedvig Sofia ... Ja, ja, ja, tala inte mer om kungens person ... Läs i stället hans bref! Gör det! Finns där en enda rad, som är ett olyckligt folks ledare värdig? – Bah! Tala inte heller om brefven! – svarade Horn samt ställde åter sin stol tillrätta och satte sig. – Litet joller för fruntimren, undflykter och likgiltigheter! Begär inte att en person, som aldrig blottar sig i ett samtal, skall sätta sig ned i tältet och utgjuta sitt sinne på en papperslapp! Men väl må jag medgifva, att en gång skall efterräkningen följa på all denna jämmer. – En gång, säger du! – fortfor den sjuka Falkenberg och reste sig på darrande armar. – En gång! Ha då de svenske blifvit krypare och hymlare? Hvarken Kristian Tyrann eller Erik den fjortonde har gjort oss så mycket ondt som denne, och därför hör han fanen till. Sedan våra män stupat i fält, lefva bara käringsjälarna kvar, och det är de som nu börja fortplanta det svenska folket.
Det anstår icke mig, att ingå uti pröfning af hvad Academien kan hafva att använda; jag har endast yttrat den önskan, att en communication emellan Academien och StatsUtsk. i detta ämne mätte äga rum. Det vore af stor nytta, om Academien på ett factiskt sätt kunde bidraga till institutets fördel. Ålin afsigt har varit att tillkännagifva min öfvertygelse, hvilken af mångå delas, att LandtbruksAcademien kunde på ett mera ändamålsenligt sätt än hittills komma jordbruket till biträde. Ehuru jag anser, att den gjort mycket gagn, tror jag, att den är i tillfälle att göra ännu mera. Detta är anledningen till min anmärkning; och jag tror verkligen , att en communication emellan Academien och StatsEtsk. skulle vara af mera nytta än skada. H. Ex. Hr Gr. Mörner: Då jag alldeles icke känt, i hvad form frågan blifvit väckt om understöd för institutet vid Degeberg, har jag icke heller kunnat derefter inrätta de upplysningar jag, hvad LandtbruksAcademien angick, hade att meddela. Jag får nu den äran förklara, att om StatsUtsk. behagar sätta sig i communication med LandtbruksAcademien, skall ett sådant meddelande visserligen med skyldig aktning och beredvillighet emottagas; men att jag tror, att resultatet deraf blir intet annat, än att StatsUtsk., ge - Den } Mir> f. m. i? genom en närmare kännedom af Academiens tillgångar och det sätt, på hvilket de användas, skall linna sig öfvertygadt, att intet vidare understöd derifrån ar att hemta. Dessa trenne yttranden remitterades till StatsUtsk. i sammanhang med Hr Gyllenhaal, Carl, forlidne gårdag till samma Utsk. remitterade motion örn ett årligt anslag af statsmedlen till Landtbruksinstitutet på Degeberg i Skaraborgs Län. Upplästes och lades på bordet K. M:s denna dag ankomna Md.