Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ännu tio minuters rodd och Aspinge skymtades ur dunklet i söder. Det lyste icke ur ett enda fönster, och detta ogästvänliga mörker skrämde honom. Han blef rädd för de timmar, han ännu skulle behöfva vaka där, ensam, innestängd i sitt rum, och plötsligt förändrade han kurs och styrde in emot stranden på andra sidan den lilla viken. Han sprang i land och gick upp i skogen. Där sjönk han slutligen ner på en mossklädd sten. Han stirrade ut öfver sjön; mellan honom och stranden slingrade sig en gångstig förbi. Han kände platsen; han hade varit här ofta förr. Han satt och tänkte på henne; och så såg han henne komma på stigen. Hjärtat klappade så häftigt, som skulle han kväfvas. Han kunde icke resa sig och gå fram till henne; hon skulle bli skrämd om han helt plötsligt gjorde buller och uppenbarade sig vid hennes sida, därför satt han tyst och vågade knappast andas. Hela hans varelse var i en nervös spänning — som när man en sommarmorgon sitter gömd bakom en buske och ser en hind komma fram ur skogen för att dricka ur en källa; en enda oförsiktig rörelse och den vackra synen skall försvinna. Men han hade också en förnimmelse af, att hon kommit hit ut i naturen för att söka ro i dess djupa stillhet. Det skulle vara helgerån att störa hennes ensamhet. Han hyste en religiös vördnad för ensamheten: i ensamheten var det, själen tvådde sig ren från slagget, som fastnat vid den under det dagliga umgänget med människor; i ensamheten var det, man kom till rätta med sitt eget Jag; ensamheten var helig, i ensamheten bodde Gud; i ensamheten fanns lugn för upprörda känslor, hvila för ett sorgset sinne — och hon behöfde den säkert i dag. Hon hade stannat på krönet af den lilla backen, som höjde sig just framför platsen, där Eric sjunkit ned. På hennes hufvud satt månen som ett jätte-diadem, och det glittrande vattnet bildade en bakgrund af ljus åt hennes spensliga gestalt, som aftecknade sig skarpt däremot; och sådan hon stod där, framåtlutad, lyssnande, tycktes hon just vara ett förkroppsligande af denna sensommarnatts poesi. För hans inbillning smälte hon samman med det månglittrande vattnet och den mörka skogen, och ändå var det som om hon behållit sin dominerande ställning midt i allt detta.
N:o 30. jordmon ämnad till Sveriges Kornbod, nu ar fattig och i förlägenhet stadd, ej blott som följd af 3826 års olyckliga missväxt, men ock hufvudsakligen af ett svagt behandladt och derföre i allmänhet mindre lönande jordbruk, hvarom Utskotten, som haft tillgång till de upplysningar om hvarje hemman och lägenhet inom Länet, som af Konungens Befallningshafvande blifvit samlade, trott sig finna en ytterligare bevisning i den omständighet, att uti de delar af Skara och Leckö Fögderier af nämnde Län, sorn äro slättbygd, finnas ungefärligen 40,932 Tunnland åker, som kallas hemjord, och hvilken skötes någorlunda val, men tillika 65,123 Tunnland så kallad Hafrejord, som, ehuru bestående tiri det mesta af lera samt leroch svartmylla, och således till sin naturliga beskaffenhet lika god med hemjorden, likväl, i anseende till dess utmagrade tillstånd, begagnas endast till hafre-utsäde, hvaraf man aldrig påräknar mer än 3idje-korneis afkastning, men oftast skördar blott halmen, som ock utgör nästan enda foderiillgången i den;' na ort. Uppå alla dessa skäl, och då det äf K:gl. Maju med Dess Nådiga Proposition åsyftade ändamål icke endast är att upphjelpa jordbruket inom Skaraborgs Län, utan äfven alt understödja och befordra egoskiftens verkställande i Rikets alla Pxovincer, finna Utskot - Statssamt Allm. Besv. o. Oec.-Utsk. Uti.
Såsom skäl för afstyrkandet af den af mig väckta motion har Utsk. framhållit, ”att det vore betänkligt, att lill förmån för en eller annan klass, ett undantag från nu gällande föreskrifter i detta afseende göres, hvilken bana, en gång beträdd, skulle, om den fullföljdes, komma att medföra en betydlig tillökning i Stats-utgifterna”. Jag anser detta skäl icke vara tillämpligt på ifrågavande förhållande, ty R. o. Ad. har sig nogsamt bekant, huru snart sagdt alla öfriga embetsoch tjenstemän, då de upnål t en så hög ålder, att de icke kunna förrätta sina åligganden, erhålla tjenstledighet och tjensten förrättas af vikarier till dess de upnått pensionsåldern. Så förhåller det sig icke med Justitiae-Råden, ty de kunna icke erhålla en så beskaffad tjenstledighet, att, under densamma, tjensten genom en vikarie uppehälles, utan om ett Justitiae-Råd genom sjuklighet eller ålder blifver så försvagad att han icke kan sin tjenst sköta, nödgas han ändock bibehålla den, för att icke sältas på bar backe, samt tjensten blifver emellertid af hans kamrater uppehållen. Vidare säger Utsk.: ”för öfrigt, derest någon af Högsta Domstolens ledamöter före upnådd pensionsålder blefve för sjuklighet urståndsatt att sin tjenstgöringsskyldighet fullgöra, enahanda utväg, som tillförene i dylika fall begagnats, torde äfven hädanefter kunna vidtagas, att serskild Nåd. Propos. örn dennes förflyttande å indragnings-stat (ill R. St:r aflätes”. Det må väl vara sannt att sä kan ske, men jag hemställer likväl till Ståndet den omständigheten, att om ett Justiae-Råd straxt efter en Riksdags afslutande skulle blifva till den grad skjuklig, att han icke kunde sin tjenst behålla, sä skulle åtgå 2 å 3 år innan någon propos. i ämnet kunde till R. St:r aflåtas.
gamla flyttade ut till sitt landtställe, kvarlemnat ett gammalt klaver uppe hos barnbarnen; när det så spelades nere i våningen på föräldrarnes nya piano, lade den fyra år gamla Agathe örat till golfvet för att uppfånga melodierna, som hon sedan försökte taga ut på sitt eget instrument. Fadern kom regelbundet upp till barnen i skymningen efter middagen, fantiserade för dem på klaveret och berättade sagor och äfventyr. En af dessa historier gaf anledning till den då femåriga Agathes första komposition; därmed var det musikaliska tungbandet löst, och från denna dag salt hon beständigt vid instrumentet, spelade, utan att förstå noter, hvad helst hon hade hört, och gälde för ett underbarn. Föräldrarne gjorde dock ej stort väsen af hennes talang, och släkt och vänner voro ju redan så vana att möta stor musikalisk begåfning inom familjen. Ar 1856 flyttade föräldrarne till Kristiania, och nu vidtog dotterns musikaliska utbildning under de förnämsta lärares ledning. Efter några års studier för Otto Winter-Hjelm togs hon till elev af Kjerulf, som visserligen var så öfverlupen af arbete, att han hade för princip att ej mottaga barn, men som gjorde elt undantag för denna ovanliga lärjunge, hvars begåfning och kompositionstalang på det varmaste intresserade honom. Vid 16 års ålder blef hon, på Kjerulfs tillskynclelse, sänd till Berlin, hvars musikaliska akademi den tiden stod på höjden af ryktbarhet. Bedan året därefter gaf hon, på besök i hemmet i Kristiania, sin första offentliga konsert, vid hvilken det granneligen visade sig, till hvilken konstnärligt hög utveckling redan nu en ulmärkt ledning fört de rika anlagen. Vid samma tillfälle trädde hon ock för första gången offentligen fram med en komposition: Andante för piano och orkester. Sedan studierna i Berlin afslutats, uppehöll sig Agathe Backer ett par år i lugn och ro hemma i Kristiania, gaf konserter, komponerade, undervisade och assisterade vid konstnärskamraters och musiksällskapens konserter.
Den origtiga föreställning om sedelmyntets betydelse, som lörorsakades deraf, att under en följd af år sedelmynt utan motsvarande metallisk valuta utgjorde landets enda rörelsemedel, torde numera, älven hos den del af allmänheten, som örn penningelöi håliandena i allmänhet kan ega endast eli mera ytlig kännedom, hafva lemnat rum för en rigtigare uppfattning, sedan den genom bankens återöppnande till silfverutvexling vunna stadga och säkerhet i penningeställningen nu under snart 30 är hunnit, sprida sina verkningar till alja delar af samhället, och sedan, i följd deraf, silfvermynt å smärre valöicr älven under en längre tid varit i allmänna rörelsen utelöpande. 16 Banko-Utskottet» Memorial ,JV? ‘27. Den beqvämlighet för rörelsen, som begagnandet af sedelmynt medför, synes deremot tala för bibehållande af äfven en sä lag sedelvalör, som å 1 R:dr lt:mt. Denna beqvämlighet utgör ett af de hufvudsakliga syftemålen med införande af sedelmynt i allmänhet; och för så vidt en inskränkning i tillgodogörandet af denna beqvämlighet icke föranledes af andra i afseende på penningecirkulationen vigtiga omständigheter, torde bestämmandet af den lägsta valör, hvarå sedlar böra utgifvas, bero pä afgörandet af frågan, hvilken valör, som för beqvämlighet i rörelsen erfordras. Den gräns, som härigenom bestämmes, blifver naturligen olika för särskilda länder med skiljaktiga fömållanden; och synes denna gräns böra sättas ganska lågt, hvad beträffar värt land.
Majit, som i Noder welat nictdela Riksens Ständer, hwad Kongs. Mant i förewarande ämne ansett nyttigt och tjenstgt, öswerlemnar emedlertid ac Riksens Ständer, att pröfwa, huruwida för den erfvrderlige summans ofelbara utgörande an - Den iz Majk. 271 andra medel ma utfinnas, som med en större lättnad för Swensta Folket, kunde förena en lika sa Ann för, delning af dest bördor, som den, hwilken genom Tullafgifter rvinnes. Angelägenheten att, till fortvarande af Stations rätt, samt för Swensta stöjdernes och näringar nes bestånd och förkofran hämma Tullförsnillningar och Lurendragerier, och den lika wigtiga omsorgen att genom en billig konsumtions bestattning underhjelpa de allmänna Stats-behofwens fyllande, äro de hufwudsakeliga föremål, som Kongl. Majit härwid asystat, och hwara Kongl. Majit ästat Riksens Ständers förenade uppmärksamhet; förwäntade Kongl, o Mast om allt detta Riksens Ständers underdåniga yttrande, samt, i den del, som angar grunderne för ej mindre Sjö-Tulls än LandTulls, afgifternes bestämmande, Riksens Ständers bestut. Kongl. Majit förblifwer Riksens Ständer med all Kongl. Nåd och Annest wälbewagen. 6. k. 27- Den iz Ma/k. Utörag af Protokollet öfwer handelsoch Linance-Ärenden, hällit pä Orebro Slott den iz Mast 1812. Inför 6ans Maj:t Rsnungen i Stats-Nadet. Närwarande: Deras Excellencer, Justitie-Stats-Ministern Herr Grefwe Gyllenborg, och Stats-Ministern för Utrikes Ärenderna Herr Friherre von Engeström.
December, för att på antagligt sätt undanrödja åtskillige af Fiscals-Embetet vid de ingifne handlingarne framstälde anmärkningar; dels ock, efter det, i sådant afseende, åtskillige ytterligare handlingar blifvit utaf Åhman företedde, men Fiscals-Embetet, som funnit att, vid sträng juridisk pröfning, Åhman icke kunde anses hafva lagligen styrkt, det trenne af de faststälde fordringarne voro i behörig ordning liqviderade, till följd deraf, yrkat Åbmans skiljande från sin Bokhållare-Syssla i Banken, genom beslut af den 27 i sistnämnde December månad, med förklarande, att de gjorde anmärkningarne icke voro abden betydenhet, allde borde leda till den af Fiscals-Embetet yrkade påföljd, medgifvit att Åhman linge i Bankens tjenst åter inträda. 1 anledning af Banco-Fullmägtiges berörde åtgärder och beslut, hafva Revisorerne gifvit Banco-Fullmägtige tillkänna, att då uti §. 74 af Banco-Reglementet den 26
Sjöfarten, bestående hufvudsakligen i fraktning af ved och virke till hufvudstaden, har bedrifvits år 1838 med 26 öppna jagtbåtar om 379 läster, 99 1839 38 d:o 462 d:o 99 1840 37 d:o 476 d:o 99 1841 39 d:o 496 d:o 99 1842 32 d:o 407 d:o Fiske idkas fortfarande såsom hufvudnäring, men har lidit genom flera tillstötande omständigheter. Under ifrågavarande år hafva inga medel blifvit indrifna genom utmätning. Stockholm å Landskansliet den 31 Maj 1844. C. F. HORN. G. M. Gyllenhoff. G. Östberg. ROUGE... HUMMUS BEFALLNIAGSHAFV ANDES UTI Skaraborgs Lån TILL EOMGL. MAJIT i underdånighet afgifne FEMÅRSBERÄTTELSE för Åren 1838, 1839, 1840, 1841 och 1842. STOCKHOLM, 1844. TRYCKT HOS F. A, NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. Underdånig Berättelse om tillståndet i Statistiskt och Ekonomiskt hänseende inom Skaraborgs I astan det skulle synas vara öfverflödigt, att här upprepa hvad föregående Fernårs-berältelser innehålla, kan likväl sådant icke alldeles undvikas, så vida en någorlunda fullständig öfversigt af det hela skall vinnas. Länets allmänna beskaffenhet. Enligt hvad uti förra Berättelserna anmärkt blifvit, begränsas Länet i Öster af sjön Wettern, i norr af en bergås, kallad Tiveden, i vester af sjön Wenern och i söder af Elfsborgs
Detta är det öde, som, efter min förmodan, kommer att drabba Banken genom en dylik föreskrift. Men, torde man säga, det vore särdeles beqvämligt om man öfverflyttade denna låneanstalt till Riksg.cont., ty då kunde lånen liqvideras på samma gång som bevillningen inbetalades, och det ena gå i det andra. Jag befarar, att det ginge så mycket i hvartannat, att möjligen bevillningsmedel hellre användes till utlåning på fastigheter än till Rikets utgifter. Detta vore att fä tvångslån af värsta slaget. Hvarje medborgare, som icke vore sä lycklig, att äga fastigheter, men måste deltaga i bevillningen, torde då få aflemna en del af densamma till län åt fastighetsägare. När Riksg.cont. har öfverskott, säger man, hvarföre skola de ligga räntelösa? Det är ju en dumhet? Utlåna dessa medel, och hvar finnes bättre pant än fastigheter. Men om medlen skola utlånas, hvarföre må icke Banken behålla och dertill använda dem? Hvarföre är det så angeläget alt öfverflytta fastighetsbelåningen till Riksg.cont.? Jo, säga de värde ledamöterne, derföre att Banken skulle få lätt realisabla papper, bestående i de obligationer, han af Riksg.cont. erhölle. Dessa kunde belånas eller försäljas när Bankens metalliska cassa behöfde förstärkning; men efter hvad jag i går e. m. hörde yttras, vore det ju obetänksamt att begagna denna utväg? Ty när jag och andra ledamöter yrkade, att Riksg.- cont. skulle för den bancovinst, som dillemnades, afgifva obligationer; så förklarade mina värde motståndare, alt sådane förskrifningars användande för att skaffa penningar, vore oklokhet, alldenstund Banken mycket lättare finge penningar om lian lånade directe. Således hvad samma ledamöter funno onyttigt i går, det finna de nyttigt i dag. De allmänna fraserna äro således vid denna riksdag lika användbara, då fråga nu är om Banken, som då fråga förut varit om grundlagsändringsförslag.
Så framstrimmar den, ehuru flygtigt, i sjelfva ”Ack, du min Moder! säg, hvem dig sände”, då rännstens-gästen sjunger vid morgonbräckningen: – ”krogdörrn öppnas, luckorna skrufvas; Ingen i staden klädd. Stjernan af morgonrodnan liksom kufvas Ned i molnens bädd. Solstrålar strimma, Kyrktornen glimma, Luften blir så ljum”; ehuru han vid anblicken af den dagning, som borde vara honom sinnebild af ljusningen från en bättre verld, behjertar endast synen af den öppnade krogdörren. Starkare, och på flera ställen, lyser den fram i det skepparstycke om ”Sophia på Lokatten”, der framför värdshuset af detta namn snauskeppet Jungfru Maria ligger på redden i en månklar men stormig natt, med fladdrande vimpel, röd flagga, knarrande mast, gungande reling och en birfilare, som likafullt sitter der i skuggan af seglet och spelar. Begynnelsen företer ett af de talrika exemplen på de egna vändningar, genom hvilka det romantiska i dessa genre-taflor sammansmältes med deras öfriga burleska innehåll: ”Klang, mina flickor! Se, skyarna glimma, Stjernorna försilfra båd’ vatten och land, Månan i molnet sin guldgula dimma Kastar öfver klappträn och såar vid strand; Lokatten lyser med tassar och klor, Skylten på stången, den knarkar och hviner, – Och guldgramanen uppå Krögarmor Glittrar kring mössan och skiner.” Med en romantisk anklang lyktar den tjusglada själsstämningen i ”Movitz blåste en concert”; med en sådan, men starkare betonad, uppmanas Movitz att ”vika mössan högt öfver öra” och glänta på sitt hvita tält, för att öfverskåda vapenöfningarna och folkhvimlet inom den aftonsköna landskapsram, vid hvars bryn Ulla framljungar i sin chäs efter en vådligt yster fåle.
Dä riket efter Konung Larl den Tolftes förödande krig befantS, i anseende till jordbrukets sörfall i en hög grad wanmagrigt, ansäg man ännu 1716 det wara angeläget, sä förse Kongl. Hof-Rättcrne, att de uran hinder och bekymmer af andra omsorger , knnde npfylla deras kall, och jemte det man aterställe dem uti åtnjutande af Häradöhäfdingc och Lagmans rantorne, som frän äldsta tider warit anstagne till deras och nnderlndande domares aflöning, ökades, medelst Kongl. B> cfwet den 24 Mars 1718 deras förmäner genom aisk-llige andre inkomster, hwarwid de bibehöllos till 1778 ars stgtSreglcring, dä alt detta, oaktadt hwad 1752 och 175Z arens författningar samt 1772 ärs Regeringsform Utstakade, till -Kronan indrogs emot wiste fast - Den 28 Naji. faststälte pemnnge löner, hwilka, med förändring i mynters och warors warde förminskades, och sorn churn w>d sista Riksdagar tillökte med ZZ ^ procent, likwäl pä långt när, icke swaxade emot aflöning en före 1778, eller ens när den 1789 och 1790 samt någre päföljande gr upbars iRtks.jälvssedlar, än mindöe, hwad ds» borde wara efter 1691; ars star. dg en vice President, om han finge upbärg stil spaunemäl vä samma salt joni Landshöfdingar och andre embeksmän med indelte löner , inuewarande är, efter 6 Rtdr kunnan för 666 A tunna, ägt 4O04 Rtdr. En äldre ledamot, eller nu kallad, HosUätlS^Rad med 444 tunnor 2664 R:dr. En Astessor med gyo tunnor 2400 R'.dp alt Banco och sä widare.
Pe flaPganPen, font af omftanPigljeterne påfalla& 52. 0ePan ^iBi feeftutit en för IjanPeln od) Pen (torre rorelfen på upplåning grtmPaP ©ifcontering i $3anfen, påfve 313 åt <2Båre §ullmågtige i 3tif£* gälPé#€ontoiret uppPragit, att, få viPt (Fe fan, i Q3anfrn» fDifcont förränta bepållningartte af Pe till ejrtra 0tatéregleringen (joranPc tnePel, på fått för långifvare af oflmånbeten varPer be|fåmPt. {• 5?- ^tll ttoPig befunnen råttelfe i Pe reglementarijFa forfatfningarne^ om oP# lmg£lån, fiafme 38» ofverenSFommit ocf> be)Iutit en få bejFaffaP fcrånPrtng 7t uti bet, mib 182? år# fRifobag, faflftållba od), genom kongl. tDTajd# 9Hbfg<i kungérelfe af ben 20 3fanuaw 1824, till allman efterråttelfe utfårbabe SRegIe* mente, angåenbe oblihg#lån, att 3. 2lrt. 2. §. 2. morn. erhåller foljanbe lo? belfe: ”©elle &5fte#mån# meberljåffigljet beffprfe# af konungen# befallnings Ijafmanbe ellet ©omaren i orten, bmarjemte egmfjånbigfjeten af få mål ©ål*» benåren# forn Solmannen# unberffrifter, bor, få framt be ej tecfna# inför konungen#
Rotehållare frånkännas deras anspråk på de räntor som vid IndelningsVerkets upprättande anslogos till Beklädnadshjelp för Rotar af det inom Nerike förlagda Kongl. Nerikes Regemente; då jag ej i min motion kunnat öfvertyga om denna rättmätiga fordran, så nödgas jag öfvergifva hoppet att i detta afseende nu blifva lyckligare. Deremot hyser jag den öfvertygelsen, att hos Riksens Ständer finnes så mycken Ömtålighet för helgden af gifne löften, att hvad som efter deras beslut åsyftat en lättnad, men uti tillämpningen blifvit en partielt ökad tunga, ej kan med känslolös liknöjdhet få fortfara utan rättelse, sedan anmälan derom blifvit gjord. När således anmäldt blifvit, huru den vid sista Riksdagen vidtagne åtgärden med förändringen i beklädnadens utgörande för indeldta Arméen, för Nerikes". Regementets Rotehållare haft den menliga verkan att bidragen till beklädnaden, derigenom betydligen ökats i stället för att Riksens Ständer genom dess sednaste Beslut härutinnan funnit nödigt och billigt lätta Rotehållare i den tunga, som tidens ändrade skick och Soldatens derefter lämpade kostsamma beklädnad, gjort mera tryckand-e för Jordbrukaren, så anser jag för min del, i stöd af det tydliga förbehåll, som 1818 års Ständer gjordt, att vid denna Riksdag skulle erhållas en fullständig berättelse om för - Den 5 Augusti'f, m. hållandet, på det Ständerna skulle komma i tillfälle att utlåta sig, huruvida några förändringar i detta beklädnadssätt kunna anses nödiga; att StatsUtskottet hade bordt elier åtmindstone kunnät med fullanledning till Riksens Ständer inberätta den ökade pålaga, sorn genom den vidtagna förändringen drabbat Nerikes Province, då deremot de fleste öfrige proyincer verkeligen tillgodonjutit den lindring, som Riksens Ständer åsyftat.
Således torde Hr Coijet eller hvilken annan ledamot som helst kunna påyrka, alt få sitt förslag upptaget såsom kontrapropos. Hr Munck af Rosenschöld: Jag har begärt ordet endast för alt i anledn. af Hr Gr. o. Landtnns yttrande anhålla, det Hr Coijets förslag lill redaktion af den ifrågakomne und. skrifvelsen, måtte blifva kontrapropos. 218 Den 11 Mars e. m. Upplästes till justering och godkändes följande voteringspropos. : Den, som bifaller hvad SlatsUtsk. i inledningen lill utlåt. N:o 74, i afseende på planen för sjöförsvaret, föreslagit, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses R. o. Ad. hafva, med anledning af förenämnde plan, beslutat, all R. St. böra till K. M. i und. yttra: Alt enär Sveriges tillgångar icke medgifva ett sjöförsvar, grundadt på linieskepp, vare sig med användandet af ångkraften till desammas framdrifvande antingen såsom auxiliärt eller hufvudsakligt medel eller på gamla viset, utan denna krafts biträde, de beståndsdelar, hvaraf detta försvar isynnerhet synes böra utgöras och hvartill de af R. St. anslagne medel böra användas, deremot, af många skäl, förnämligast måste grunda sig på en talrik väl sammansatt, väl utrustad och öfvad skärgårdsflotta, försedd med tillräckligt antal passande bogseringsångfarlyg och sedan, så långt tillgångarne medgifva, ett lämpligt antal sjögående segeloch ångfartyg, de förra dock icke öfver fregatts och de sednare icke öfver korvetts storlek. Medan denna voteringspropos. utskrefs för alt blifva anslagen, anmälde sig och yttrade: Hr Munck af Rosenschöld: Då votering är begärd, torde den i enlighet med grundlagens föreskrift böra genast företagas. Jag anhåller derföre att den nu måtte få börjas. Sedan voteringspropos:n hunnit utskrifvas och anslås, företogs voteringen och vid dess slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 64. Nej — 26.
Riksdags-Ordningen, angående förändrade grunder för bildandet af sammansatta Utskott. Grundlagsändrings-förslag, vid denna riksdag framställde. — till tillägg i '28 §. Regeriugs-Formen, i fråga om naturalisation af utländsk man. E. 47. — lill tillägg i 59 §. Regerings-Formen och 27 §. 1 morn. Riksdags-Ordningen rörande propositionen om Statsverkets tillstånd och behof. VIII. R. 38, 110, 118. A. 128. IX. U. 43. — lill ändring i 68 §. Riksdags-Ordningen, angående tiden för Revisionerne af Statsverkets, Bankens och Riksgälds-Kontorets styrelse och förvaltning. A. 299. — till tillägg i 98 §. Regerings-Formen och 63 §. 4 moni. Riksdags Ordningen, angående Suppleant för Rikets Ständers JusliliaeOmbudsman. VIII. B. 38, 110, 113. A. 128. — till ändring af åtskilliga stadganden i Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen i afseende på behandlingen af en del regeringsärenden. A. 299. XIV. E. 47. A. 49. — till ändring i 28 §. Regerings-Formen, i fråga om rättighet för Konungen att till vissa embeten och tjensler kalla och nämna äfven utländske män. Regerings-Formen och 24 §. Riksdagsordningen, angående tillförordnandet af Bonde-Ståndets Sekreterare. U. A. 148. U. 243. A. 281. XIII. Riksdagsordningen angående förrättande af Riksdagsmannaval för Bonde-Ståndet. IX. B. 43, 125. A. 254. — till ändring i 39 §. Riksdags-Ordningen, angående val af Ordförande i Utskott och andra Rikets Ständers delegationer. 202. A. 299. — till ändring i 69 §. Regerings-Formen angående behandlingen af Stais-Utskottets Betänkanden i vissa fiagor.