Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derigenom ser sig tyska riket i stånd att med en million man göra front åt hvardera hållet och ändå hafva minst en half million man i reserv dessutom. Det är en ställning, som man ej gerna vågar sig på att angripa. Icke desto mindre söker rikskanslcren oaflåtligt förstärka sin fredsliga genomUpptagandet af makter af andra ordningen, hvilka, fbrut vana att behandlas med sträft förakt, numera röna eft kärvänlig courtoisie. * S&amp;londa anslöt sig farst Rumänien, derefter Spanien, och må * hända har ordningen na kommit äfven till Sverige. England har vi] hittills aktat sig för att inklämma sin öfver jorden famnande yerldspolitik inom de bismarckska rälinierna, men gentemot de ryska lystnaderna i Orienten har det med Österrike och freda-ligan gemensamma intressen. Med ett sådant ryggstöd tycker sig Österrike ej behöfva falla nndan för sin pockande granne i öster, » önskar Ryssland », förklarade vid årets böljan tidningen Presse, » ett godt förhållande mellan de båda staterna, är basen icke Bosnien, utan Ber-lintraktaten ». Men å andra sidan börjar det ockaå känna bero * endet af sitt ryggstöd och det förödmjukande i att ständigt börsamma lystringsorden från Berlin. Vid flere tillfällen har Bis-marek tillrådt eftergifter, hvilka isynnerhet af det ryssfiendtliga partiet i Ungern med stor ovilja upptagits. Medan rikskansleren Kalnoky nära ansluter sig till den tyska politiken, är hanB företrädare, ungraren Andrassy, numera icke längre Bismarcks vän och lär arbeta för att leda Österrikes statskonst in på helt andra banor. Af honom ansägs inspirerad en i slutet af jan. i den engeUka Times införd wienerkorrespondens i sådan anda. » Man är », stod det här att läsa, » i Wien allmänt förvånad öfver, att furst Bismarcks organer, i trots af de pompösa försäk-ringarne om trippelalliansens fredliga välgerningar, föra ett språk, som om freden endast kunde skyddas, om Österrike gör Byss-land eftergifter på Balkanhalfön ».
Detta ökade den sjukas misstanke; hon låg en stund tyst och låtsade sofva, men då hon blifvit ensam, satte hon sig med möda upp i sängen; hennes tinningar bultade o c h hennes tänder skallrade; hon var torr i munnen; hon kunde ej tänka redigt; hon kunde inte riktigt minnas, när och hvar hon sist sett dessa dyra barnaögon, som från det de första gången logo emot henne i hennes armar, varit hennes lust o c h stolthet — hennes lilla flickas ögon — den förstas — det var, som o m de andra båda liksom sammansmält med denna, som o m hon mindes dem alla tre i dennas gestalt; — ett ögonblick tvekade hon, hvilket ansikte af dessa tre var det rätta; dragen af hennes hjärtebarn liksom utplånades ett ögonblick för att nästa sekund se emot henne igen, men nu med de andra barnens blå ögon —; förvirrad kämpade hon med febern, vaggade fram och tillbaka, där hon satt med knäna uppdragna o c h händerna hopknäppta omkring dem, skakande af hetta o c h köid på en gång. Plötsligt stack hon fötterna ut ur sängen, hon ryste till, då de vidrörde golfvet; ett ögonblick stod hon stilla o c h vacklade, med händerna famlande framför sig, därefter trefvade hon sig fram till dörren o c h öppnade denna ljudlöst. Rummet innanför — salen — var tomt; man hade trott, att hon somnat; kyrkoherden satt i sitt rum, försjunken i sorg, och sköterskan, som skulle vaka öfver henne, var ute. Med ögonen vidt uppspärrade, men utan att riktigt uppfatta, hvad hon såg, gick hon som i en dröm genom rummet, alltjämt på bara fötter och trefvande framför sig med händerna. Också nästa rum var tomt — hon såg sin egen bild i den stora spegeln, spöklik i den hvita dräkten o c h med det kortklippta svarta håret.
Slatssanlt Allm. Besv.- och Ekon.-UtsJiottens Betänkande, JS.-O 44- 17 Framställningar, då, på sätt Kongl. Maj:l, genom Dess Nådiga svar derå, täckts förklara, en undersökning vid Domstol om egande-rätten, utan stämning ock ordentlig rättegång, icke varit med lag förenlig; men Utskotten tveka icke att anse det höra till den skyldiga vården om Statens tillhörigheter, att en sådan rättegång anställes, om också Statens rätt icke bör antydas annorlunda, än såsom förmodadj intilldess kyrkorne och presterskapet i laglig ordning från vunnits den besittning, de innehafva, helst sedan deras rätt till en sådan besittning blifvit till och med af Konungamagten, genom ett administrativt beslut, erkänd, ehuru alldeles motsatta åsigter kort förut hos administrationen gjort sig gällande. Det är likväl icke ensamt för att befordra Statens fördel, som domaremagtens pröfning här måste påkallas. Åboerne å hemmanen hafva i detta afseende ett anspråk på Staten, som icke utan rättvisans kränkning kan afvisas , då deras rätt och välfärd beror af den rätt, som Staten eger, utan att de annorlunda, än genom Statens mellankomst, kunna få denna rätt lagligen pröfvad, då de sjelfve icke äro behörige att derom hos Domstolen anställa talan. Således, då Kongl. Maj:t, i anledning af Rikets Ständers förut gjorda underdåniga framställningar, vägrat att rubba de i detta ämne fattade administrativa beslut, och Utskotten derföre icke kunna tillstyrka en ytterligare framställning derom, på sätt motionären föreslagit, få Utskotten hemställa, att Rikets Höglofl.
Den lux-artikel som man enligt gällande Författningar eller lagligen redan äger, den kan icke med billighet blifva belagd med afgift till Staten, om icke samhället tillika lernnar innehafvaren options-rätt att kunna till Staten för det verkliga värdet återsälja eller afsäga sig den beskattade artikeln. Så är det med r Deli 12 Maji j. ut, 2i5 «le CaractersFulhnakter, som redan äro utdelade och så är det ock med de vagnar, fjädrar, perlor och juveler, sorn redan äro inköpte, Så snart det erkännes, att en bevillning, den må vara aldrig så lindrig, kan å dylikt fastställas, så är gränsen uppgifven, och denna bevillning kan då utsträckas derhän, att det blir en omöjlighet för den beskattade, att bibehålla beskattningens föremål. Jag hemställer huruvida detta kan vara med rättsgrunder förenligt. För öfrigt och då jag icke längre vill upptaga Ridderskapets och Adelns tid, utber jag mig nu endast att få instämma i hvad Herr Tham, beträffande förevarande fråga, så väl och grundligt yttrat. Grefve Lagerbjelke , Axel: I anledning af den nu gjorde anmärkningen rörande dröjsmålet med Bevillnings-grundernes framställande för Riksens Höglofl. Ständer, får jag vördsamt nämna, att till BevillningsUtskottet hafva ett stort antal motioner blifvit remitterade, hvaraf de siste icke inkommit förrän i April månad.
Jag förenar mig derföre med hvad en vård Ledamot tillstyrkt, att man nu må antaga Minimi-tabellen ; men att under tiden bör företagas en allmän ‘undersökning om de jorden vidlådande onera, på det att vid en kommande Riksdag dessa mera må kunna närmare bestämmas och fördelas. Hår år vidare mycket yttradt om uttrycket bevislig skuld och om meningen dermed. Jag bör i anledning deraf upplysa, att bevislig skuld3 år den gäld, hvartill Långifvaren medger ätt han försträckt penningarne. Genom hans erkännande år skulden tillräckligen styrkt, och genom detsamma kommer också Staten ej i mistning af den per mille afgift, sorn den påräknat; ty afskrifningen af egendommens skuld fylles genom det bevis Långifvaren lemnat sin skuldenär. Vidkommande åter den af Utskottet föreslagne bevillning af fromma Stiftelser med flere dylika Cassör, så har Utskottet dervid följt den i allmänhet antagne princip, att alla böra i nion af sina tillgångar betala till Staten. Jag har dock för min enskildta del trott att mindre summor af 5oo eller högst 1,000 R;dr tillhörige egentliga FattigCassor, bordt vara från Bevillning undantagn^. Men Utskottet har ansett hvarje inrättning, som njuter ränta å sitt Capital, böra vara till bevillnings erlåg - Pen 11 Maji J. mi gande förbunden, och trott det vara en orätt» visa, att vissa ofta ganska rika Cassör skulle vara befriade ifrån berörde afgift Om det nu båndt, att en fattig Låntagare haft lån uti en from stiftelse, har han fått bidraga till förökandet af dess fond, med den be. villning, som Staten bordt af capitalet uppbära, men hvilken låntagaren nu fått i dubbelt mått gälda, I anledning häraf hemställer jag om icke Ridderskapet och Adeln instämmer i Bevillningsutskottets åsigt, att hvar och en bör i mon af sin förmåga bidraga till staten. Jag tror, att denna princip icke är så ogalen, och anhåller, i händelse af Betänkandets återremiss, ätt då jag förklarat mig emot de i detta afseende gjorda anmärkningar, mitt yttrande må få återremissen åtfölja.
Då likväl silfvermyntningen allt sedermera varit inställd, och Kongl. Stats-Kontorel, uppå Fullmäktiges framställning om densammas skyndsamma företagande, under den 3 sisth Juli förmält, att leverering af silfvermynt från Kongl. Myntet till Banken ännu på någon lid icke kunde åstadkommas, anhöilo Fullmäktige, att Kongl. Stats-Kontoret måtte meddela i möjligaste måtto bestämd uppgift om tiden, då dylik myntning kunde å Kongl. Myntet åter vidtaga; och har Kongl. Stats Kontoret, i anledning häraf, under den 24 i sistnämnde månad gifvit vid banden, att silfvermyntning i de nya verksiäderne å nuvarande myntlomten beräknades kunna ega rum under innevarande års höst eller sednast inom årets slut. §. 28. Från Kongl. Myntverket äro såväl för hvarje qvartal, som efter 1847 och 1848 årens utgång till Fullmäktige afgifna räkningar öfver de guldoch silfverposter, sorn Kongl. Myntverket från Banken eller för dess räkning emottagil till myntning, hvilka räkningar, vid anställd jemförelse med Bankens räkenskaper, befunnits dermed öfverensstämma. §. 29. Genom utsedde Deputerade hafva Fullmäktige, i öfverensstämmelse med föreskriften i Banko-Reglementets 129 §., deltagit i de årliga inventeringarne å Kongl. Myntverket, hvarvid, i hvad Ban ken rörer, någon anmärkning icke förekommit. §. 30. Sedan Kongl. Majit, genom Nådig Kungörelse den 8 December nästl. år, med bifall lill Rikets Ständers derom gjorda underdåniga 27 anhållan, funnit godt förordna, att ett nytt Kopparmynt å 4 sk. skulle präglas och, i den mån sådant medhunnes, sättas i omlopp, samt fråga blifvit hos Fullmäktige väckt om bestämmande af det belopp utaf nämnde myntsort, sorn inom Banken borde vara att tillgå, hafva Fullmäktige, hvilka ansett en bestämmelse härutinnan bö- ~ ra meddelas i likhet med hvad angående de öfriga kopparskiljemynten är vordet stadgadt, under den 14 sisth Juni, beslutat, att
Riksens Ständer anse för en bland Nationens gladaste pligter, att gifva ett varaktigt vedermäle af dess et känsla åt dem, sorn egt det dyrbara fortroende att vårda , undervisa och bilda Hans Kongl. Höghet Kronprinsen för det höga kall, hvaruti H. K. H. skall bereda Rikets sällhet; Och, då Regerings-Rådet och Riddaren af E. K. M:s Nordstjérne Orden Le Moine samt Kansli-Rådet och Riddaren af Tannström, i egenskap af Hans Kongl. Höghets Informatorer, egnat sin tid och omsorg odelade åt detta vigtiga uppdrag, hafva Riksens Ständer beslutit att tillägga dem hvardera en årlig Pension af Ett Tusen Femhundra R:dr Banko ifrån och med innevarande års början, sålunda, att RegeringsRådet Le Moine må, ehvad han vistas inom eller utom Riket, uppbära densamma oafkortad , likväl äfven i sednare fallet beräknad till nämnda belopp i Rikets mynt eller Svenskt Banko, och att, om Kansli-Rådet af Tannström befordras till något Embete med Lön på Rikets Stat, 2 14 Underdånigt! Skrifvelse!;. Pensionen icke desto mindre pia fortfarande Itömma honom i dess lifstid till godo utan afseende pä Lönen. Vitl underdånig anmälan om detta Sitt Beslut, böra Riksens Ständer ej underläta det förklarande, att de jeru väl anse Dom-Prosten och Ledamoten af Kong]. Nordstjerne-Orden Doctor Wallin, sorn varit H, K,. H. Kronprinsens Lärare i Religionen, högst förtjent af Nationens tacksamhet och välvilja, men äro öfvertygade , att Doctor Wallin, genom det Embete lian innehar, finner sig i sä lycklig ställning, att lian icke lärer vänta någon annan än den ypperliga belöning, han redan njuter i hugkomsten af förtroendet, som han egt, och framgången af sitt bemödande, samt uti det fullkomliga bifall, han af EK. M, och af hela Nationen fatt uppbära. ' ■ Riksens Ständer framhärda &c. IVr i o3.
Härifrån bör afdragas af Kommitterade beräknad tullminskning å inoch utförselvaror, för hvilka af dem föreslagen tullfrihet ej medgafs, tillhopa 204,755: — hvarefter återstå 824,576: — R:dr R:mt. Genom Kongl. Maj:ts nådiga Proposition föreslogos ock några förändringar, ledande till ytterligare minskning i kalkylen, som dock bär förbigås, enär den hufvudsakligen afsåg tullfrihet för sall, hvilken icke af Rikets Ständer beviljades. Med antagande af alldeles lika inoch utförseitrafik efter nya tulltaxan, som den i medeltal för åren 1853—1855 tullbehandlade, är således medelbeloppet af dessa årens tullinkomst R:mt R:dr 9,527,700: underkastadt en minskning af ofvanstående „ , 824,576: hvadan samma trafik, om ingen tolagsreglering egt rum, skulle i tull, utom tilläggsafgifterna, gifvit endast ... „ „ 8,703,124: Enär denna tullsumma och det under åren 1853—1855 för enahanda trafik i medeltal uppburna tolagsbeloppet 815,730 R:dr, sammanräknade, icke uppgå till den vid regleringen antagna nornialuppbörden 9,527,700 R:dr, visar sig häraf klart, att sistnämnde summa jemväl innesluter berörde såsom tolagsersättning fastställda 815.730 R:dr och att följaktligen påståendet, att den anvisade 5-procentgodtgörelsen på öfverskjulande tullinkomst utgör “tolag på tolag11 är origtigt. På nämnde 8,703,124
Utsk:s der gjorda hemställan förhöja den af R. St:r förre LänsNotarien, Landssekreteraren O. H. Förberg tillagda lifstids-pension frän 300 till 430 Rdr Rint. Frih. Cederström, Rud.: R. o. Ad. har i allmänhet visligen afslagit gjorda inbjudningar, men likväl i särskilda fall bifallit en och annan. Då R. o. Ad. afiåter inbjudningar till MedSt:n, kan det icke vara billigt, att R. o. Ad. icke efter sig företeende omständigheter tager i betraktande, huruvida MedSUns inbjudningar till oss må i ett eller annat afside bjuda skäl för sig, i hvilket fall jag tager för gifvet, att den nu gjorda inbjudningen I förevide casus är fråga om, huruvida R. St:r må bevilja Hr Förberg, som redan åtnjuter en pension af R. Sl:r, en förhöjning till 300 Rdr. Handlingarna i målet visa nogsamt, att han är förtjent af R. Stirs välvilja. Förhållandet är nemi. att han i egenskap af LänsNotarie emoltog förordnande att under dåvide LandsSekreterarens sjukdom sköta dennes tjenst utan biträde af LänsNotarie, och i utöfning af denna tjenst ådrog han sig den s. k. skrifvaresjukan, hvaraf han ännu lider och är följaktligen oförmögen af något skrifarbete. Af alla inom länet bosatte och hvilka tagit kännedom om det sätt, hvarpå han skötte LandsSekrelerare-tjensten, skall man erhålla det omdöme, att han ådagalagt mycken flit och skicklighet, och då synes mig det vara R. St:r värdigt att bevilja den begärda obetydliga förhöjningen i hans pension. Presteoch BorgareStin hafva redan gått in derpå och om R. o. Ad. afslår inbjudningen, måste votering ske i förstärkt StatsUtsk. och till undvikande häraf anhåller jag, att R. o. Ad. måtte antaga den gjorda inbjudningen. Adolf Oscar:
Något öfverskott kan alltså ej anses vara befintligt. — 327 — Revisorerne hafva slutligen anfört, att erfarenheten redan länge ådagalagt behofvet af väsentliga förbättringar i post-anstalternas ordnande; hvadan och då Post-verket egde en betydlig behållning, föranledd deraf, att Post-verket numera ej lemnade något bidrag till stats-verket, Revisorerne framställt den önskan, att Poststyrelsen måtte med all skyndsamhet vidtaga de åtgärder, som i omförmälda hänseende må finnas lämplige; hvarvid i främsta rummet torde böra tillses, att hädanefter såväl bref som tidningar måtte, när helst sådant ske kan, befordras med ångfartygs-lägenhet eller på jernväg. Greneral-post-styrelsen, som, efter bästa förmåga och i hvad på den ankommit, sökt och städse söker befordra postkommunikations-anstalternas förbättring och utveckling, kan likväl härvid ej hemta någon ledning från Revisorernes framställning i ämnet, eftersom deruti icke på något sätt antydes hvaruti de önskade förbättringarne skulle bestå. Förr än en genomgripande reform i afseende å postskjutsväsendet eger rum och derom Styrelsen vid flera tillfällen gjort hemställan, kan icke andra än partiella förändringar och förbättringar tillvägabringas, och äfven sådana äro beroende af möjligheten att erhålla skjuts. Sedan, vid innevarande Riksdag, skjutslegan blifvit betydligt höjd, är Post-verkets ställning icke eller så serdeles lysande. Tillökningen i skjuts-omkostnaderna torde snart nog uppgå till lika mycket som stats-anslaget, 115,000 R:dr, förut utgjorde; och huru förhållandet emellan inkomst och utgift framdeles må blifva, kan ej ännu med säkerhet bedömas.
I det fall likväl, alt beslut tages om årliga revisioner, då, för granskningens flyttning längre fram till den närvarande tiden, först sammanträdande Revisorer synas böra granska flere än i års räkenskaper, eller att, vid en efter Riksdag först inträffande Revision, räkenskaper för en längre tid än den Revisionen skall omfatta, linnas afslutade, tror Utskottet ock dem böra till granskning öfverleranas; dock som sådant endast i nyssnämnde fall kan inträffa; så har Utskottet trott S B. i5 aaG Stats -Utskottets lämpligast vara, att icke något serskildt stadgande i detta hänseende uti Instructionen för R. St:rs Revisorer upptages, utan att, vid öfverlemnande! af densamma till K. M:t, R. Sttr i underd. framställa den underd. anhållan, att K. M:t, i omförmäldta fa IL behagar låta till granskning af R. Sttrs Revisorer öfverlemna de räkenskaper, hvilka, för mera än det eller de år, Revisionsförrättningen, enligt 68 §. Riksd.Ordningen bör omfatta, finnas afslutade. De mindre redactionsförändringar yte och 8:e §§. erhållit, visas af det här efteråt upptagne Utskottets förslag i det hela. T frågan om t) §:s lydelse är Utskottet af den tanka, alt, sedan afgjordt blifvit, att redovisningen för alla de medel, af hvad beskaffenhet som hälst, Ordinarie eller Extra-ordinarie, som genom Allmänna bidrag tillkommit, eller genom Tractater med främmande Makter Riket tillflutit, skall utgöra föremål för R. Strrs Revisorers granskning , ett Upprepande af de Verk och Inrättningar, under hvilkas förvaltning sådane medel stå, destohäldre bordt undvikas, som dels desse förvaltningar kunna förändras, dels ock andre tillkomma, som böra inbegripas under denna allmänna granskning, men hvilket möjeligen skulle kunna i fråga ställas derföre att de icke i Revisiouslnstructionen äro upptagne.
Sedan Fadren allidit, klandrades detta köp af köparens medarfvingar, efter stämning så väl å honom som den då annu lefvande modren; men klandret ogillades både af Underrätterna och af Hofrätten, hvars dom den 20 April 1849 innehöll, att som det icke vore omyndig person efter lag betaget att förvärfva fast egendom, samt den i iråga varande afhandlingen hvarken å köpares eller säljares sida blifvit under köparens omyndighetstillstånd klandrad, och han, sedan han uppnått myndig ålder, långt ifrån att undandraga sig uppfyllandet af de förbindelser, som^ honom enligt alhandlingen ålågo, tvertom fortfarande påyrkat afhandlingens bestånd, så att någon förlust, i följd af köparens omyndighetstillstånd vid handelns afslutande, icke kunde anses hafva blifvit säljaren eller hans rätts innehafvare tillskyndad; Hofrätten alltså fastställde det slut, hvari Lagmansrätten stannat. Kongl. Makts Dom, gifven den 20 Mars 1851, lyder deremot sålunda: att emedan, vid upprättandet af i fråga varande saluafhandling, hvarigenom Föräldrarne »skola» (verkligheten var dock icke i fråga ställd) till deras Son N. N. med bestämda vilkor försålt l mantal N. N., bemälte köpare, född den 3 April 1821, således endast uppnått femton (15/,) års ålder och stått under förmynderskap af Fadren, hvilken jemte sin Hustru underskrifva afhandlingen, utan att Köparen eller någon annan å hans vägnar funnes hafva deri deltagit; ty och sorn det »förmenta» (månne ej verkliga, då verkligheten lemnades obestridd?) köpslutet följaktligen, om Köparen eller någon lians tillförordnade förmyndare det yrkat, saknat emot honom ali förbindande kraft, men hvarje afhandling, innefattande ömsesidiga åtaganden, måste, för att gälla, vara sådan, att vid bristande fullgörande å ena eller andra sidan lagens^
Mot den nu föreslagna stora förhöjningen i skjutslegan talar först och främst den obillighet som deruti ligger emot alla utan boställen varande tjenstemän, som äro förbundne göra resor i tjensten utan någon ersättning, samt sedan den omständigheten att' denna stora förhöjning skulle komma att under manga år motverka ett ordnande af skjutsväsendet. Till bevis för den sednare saken vill jag anföra förhållandet vid gästgifvaregårdarne emellan Linköping och Norrköping. Der utgår årligen mellan 10 ä 11 tusen hästar, ett antal som vida öfverstiger det hvilket utgår vid gästgifvaregårdarne inom Stockholms län. Till bestridande af skjutsen skulle der erfordras 40A50 hästar, och då stallrum blott erbålles för de nu anslagne hållhäslarne, skulle det erfordras ett stort kapital, ej allenast för inköp af hästar och åkdon samt foder, utan äfven för byggandet af stallar på en dyr och skoglös ort. Spekulanter på entreprenaden afskrämmas nu genom en mängd föregifna svårigheter af gästgifvare och hållkarlar, hvilka nu ansvara för hållhäslarne emot betalning af de hållskjutsskyldige. Besynnerligt nog har denna afgift under loppet af många år varit 1 Rdr 12 sk. Rmt för paret, men samtidigt med sednaste förhöjning i skjutslegan höjdes deras pretentioner till 3 Rdr, så alt då nu en hesande betälar i skjiitspengar för en bäst emellan Kumla och Brinck 33 2eo Den 16 September f. m. sl<., får den hå 1 lskjulssky 1 dige betala 1 Rdr 24 sk. för denne samme resandes fortskaffning. Då det ej nu, såsom förr varit brukligt, för tillgodonjutandet af den högre skjutslegan, fästes det vilkor, att entreprenader skola inrättas, så skall tydligen den nu beviljade förhöjningen blott ännu mera befästa det nuvide orimliga förhållandet, och ingen kan ana huru högt de skjutsandes pretentioner snart nog torde stiga.
Deremot äter, dä genom Riksgälds-Sedlarncs dagcliga försämring, sa wäl Stats - Werkels som RikSgälds-ConroiretS bestånd, som cnffildcS wälfärd och säkerhet berodde pa en snar Realisation; da det än mera icke war twifwelagkigk, art om Realisation med de wilkor Riksens Ständer fasistält, någonsin blef möjlig, skulle den åtminstone ankomma pä cn obestämd framtid, dä, ater den nu forest agna genast kunde öretagas , dä Banquen till egen förkofran derigenom försattes utur desi, igenom RiksgäldsSedlarnes tillkomst, iräkade owcrkfamhet, och anteligen dä uri 1701 ars Reglemente finnes en ännu oförändrad som berättigar Fnllmagtige, att dä det galler Banquens märkcliga nytta eller skada icke warg bundne md Jnsiruckioneus bokstafweliga inne» n4s Den 22 November. innehall, och hwilkcn §. ivid detta tillfälle åtminstone bör anses äga lika kraft akt fria, som den wid ett annat kunnat äberopas att fälla; sä wisar sig för mitt omdöme ingen anledning, som kunnat frikalla Fullmägrige frän ett walföctjent answar, i händelse De, genom ekt positivt nekande att inga i f. d. Konungens afsigt, adragit Merkel en wäidsam behandling, eller om följden deraf endast stadnat wid Banquens fortfarande owärksamhct och deraf upkommande wanmagt, att nu bista Riket med de ansenlige Summor, tom detta ar warit sa oumbärlige för Desi räddning, och swärligen frän andra häll kunnat anstaffas. De i Silfwer päräknade tillgängar äro rigtigt och tillfullo komne under Banquens wärd och i Desi ägo. Om det kunde erhallaö till bättre pris än stedt är, torde wara mera än osäkert.