Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I händelse Justitie-Ombudsmannen, vid samma Riksdag, under hvilken han blifvit vald, afsäger sig det erhållna förtroendet, eller med döden afgår, skola Riksens Ständer i Embetet genast insätta den man, som de till hans efterträdare utsett. Skulle Justitie-Ombudsmannens utsedde efterträdare, under påstående Riksdag, afsäga sig det erhållna förtroendet, eller i Justitie-Ombudsmans-Embetet insättas, eller med döden afgå, utväljes, på ofvan stadgade sätt, en annan behörig man i hans ställe. Inträffar något af dessa fall emellan Riksdagarne, skall Riksens Ständers rätt härutinnan genom deras Fullmäktige i Banken och Riksgälds-Contoret utöfvas. §. 64. Vid hvarje Riksdag skola Riksens Ständer i deras serskilda Plena, genom allmän omröstning, välja Tolf Ledamöter af hvartdera Ståndet till en Nämnd, som äge att döma, huruvida Högsta Domstolens samtlige Ledamöter gjort sig förtjente alt i deras vigtiga kall bibehållas, eller om visse af dem, utan bevisligen begångna fel och brott, hvarom Regerings-Formens 102 §. handlar, likväl kunde anses böra ifrån ulöfningen af Konungens Domsrätt skiljas. Denna Nämnd träde samma dag, den blifvit vald, tillsammans. I den ordning Regerings-Forinens 69 och 97 §§. föreskrifva, röste samtlige Ledamöterne', man för man, med slutna sedlar, öfver den frågan: skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens Ledamöter? Besvaras denna fråga enhälligt eller af de flesta rösterna med Nej, I händelse Juststie-Ombudsmannen, vid samma riksdag, under hvilken han blifvit vald, afsäger sig det erhållna förtroendet, eller med döden afgår, skola Riksens Ständer i embetet genast insätta den man, som de till hans efterträdare utsett. Skulle Justilie-Ombudsmannens utsedde efterträdare, under påslående riksdag, afsäga sig det erhållna förtroendet, eller i Juslilie-Ombudsmans-embetet insättas, eller med döden afgå, utväljes, på ofvan stadgade sätt, en annan behörig man i hans ställe.
Om någon omsorg användes att upfreda ny skog i den afhuggnas ställe, så skulle jag icke så högt klandra detta förfarande, men så tillgår det icke, utan sedan timmerträden blifvit fälde, uphugges kastveden och sluteligen den unga storskogen, om någon sådan finnes; och det ligger klart förtankan, att der inga fröträd lemnäs, kan ingen ny skog upväxa; märken blir uttorkad af sol och blåst, och blir ofruktbar, liknande stäpperne. Jag bar sett och kan namngifva många sådane gårdar, der skogarne blifvit på detta sättet utpluhdrade. Att följden blir sådan af detta hushållssätl, bevittnas af Bohuslänska kusten, Halland, flere mils långa hedar i Westergöthland, Skåne och en del af Småland; och i de, förr så skogrika norra provinserne måste brännveden, på flere ställen, bernias på 2 mils afstånd. Om man skulle betvifla mina ord, så hänvisar jag till de 24 Landshöfdingarnes senaste års-berätlelser, och desse Embetsman, som äro salle att hafva ett vaksamt öga pä landels hushållning, måtte väl äga vitsord. De hafva icke afmålat tillståndet ändå så bedröfligt, att icke verkligheten är bedröfligare, der jag sell, och blifvit öfvertyg-ad om, att faran är närmare, än mången, som ej skådat in i förhållandet, föreställer sig. Mången, som piedgifver att en strängare och mera genomgripande lagstiftning i skogshushållningen, är af behofvet påkallad, afhålles derifrån under förevändning, att det är intrång i äganderätten. Jag tior tvärtom, och utbeder mig få anföra ett factum. En skogs-spekulant inköpte ett skogshemman för att fälla och sälja den vackra skogen, som utgjorde gårdens största värde; den 'var högt intecknad, och inleckningshafvaren protesterade emot huggningen; fick Landshöfdingens inhibition, vid utsatt vite; men huggningen fortsattes, timret bortfördes, vitet ertades och intepkningshafvaren fick taga gården skoglös, dåmera icke värd den intecknade fordran.
Det så kallade lufttorkhuset har blifvit iuredt till spannmålsmagasin samt till torkrum för nedra bruket ordnadt ett rum, hvilket förut varit aiiVändt till förvaring af skuren lump. Alla förestående arbeten, med undantag af kakelugnsmakare-arbetet, äro verkställde af brukets egne arbetare med tillhjelp af någre få legde dagsverkskarlar. En ny hydraulisk packpräss om 1,800 Skg kraft är inköpt och uppsatt i öfra brukets packkammare. § 6. På jordbruket, som under de sednast förflutna åren drifvits för brukets egen räkning, har, enligt hvad räkenskaperne utvisa, åren 1839, 1841 och 1842 inträffat förlust, men åren 1840 oell 1843 någon mindre vinst. Mjölqvarnen har under åren 1839 med 1842 årligen lemnat vinst; hvaremot förlust derå uppkommit nästlidet år, föranledd af den vid bruket under samma år inträffade vattenbrist. § Som den å Tumba bruksgård uppförde, från England införskrifne, prässpump, egentligen afsedd i och för brandanstalterne, i det skick, densamma nu befinnes, icke uppfyller det dermed afsedda ändamål, enär den Törst efter en längre pumpning lemnar något och då endast obetydligt, med orenlighet blandadt, vatten; hvadan Fullmägtige, under den 26 Maj 1842, till Bankens brandanstalter öfverlåtit den ifrågavarande pump tillhörige slang; Berättelse om förvaltningen af Tumba. 7 så och då äfven genom pumpens förläggande å sankare plats på bruksgården, det ej är anledning förmoda, att pumpen gifver mera vatten, men vid inträffande eldsvåda vatten med mindre omgång och mera lätthet kan erhållas derigenom, att i dammen inlägges en sugare; får Fullmägtiges pluralitet, under åberopande af protocollet för den 20 nästlidne Juni, hos Höglofl, Utskottet tillstyrka, att berörde pumpinrättning, såsom för Bruket obehöflig, måtte få försäljas. § 8- Sedan, i följd af Rikets Höglofl.
Dessa angelägna ändamål skulle förfelas, om motionärens förslag blefve antaget, enär erfarenheten visat, att, ehuru fångarnes verksamhet i främsta rummet användes för fångvårdens räkning, derigenom endast i ringa raan tillfälle till deras sysselsättande kunnat beredas; och torde, vid sådant förhållande, det kunna anses tillfyllestgörande hvad uti ifrågavarande hänseende redan stadgadt är uti Kongl. Maj:ts Nådiga bref den 22 December 1846, hvarigenom det blifvit Styrelsen öfver fängelserna anbefaldt, att tillse det ej, genom fängelse-inrättningarnes täflan, den frie arbetarens skäliga anspråk må förnärmas, och att, inom fängelserna företrädesvis verkställas de arbeten, som äro för fångvårdens och statens egna behof användbare, samt fångarne i öfrigt, så vidt ske kan, sysselsättas med tillverkning af sådana varor, som mindre allmänt i orten åstadkommas. På grund häraf och då motionärens förevarande förslag skullej/ör den frie arbetaren föranleda ännu mera intrång, än som för närvarande möjligen kan ega rum, uti de yrken af flerehanda slag, hvilka ej äro att hänföra under fabrikseller handtverks-rörelse, men hvaraf en stor mängd personer hemtar sitt uppehälle, får Utskottet vördsamligen hemställa att någon åtgärd i anledning af samma förslag ej må af Rikets Ständer vidtagas. § I följd af den ändring, som blifvit begärd i § 3, i afseende å rättigheten att hålla handtverks-verkstad å landet, har motionären hemställt, att 1 mom. af 14 § måtte blifva så lydande: »Hvar och en, som, enligt §§. 3, 4 eller 5, häller handtverks-verkstad, seller utöfvar h a flätverk*- h art dier ing, eller i stad idkar fabriks-rörelse, skalf »ehvad derstädes burskap å näringen vunnits eller icke, uppfylla alla de för»bindelser, som borgare i och för sådan rörelse ålägga; dock att den, som icke *är borgare, skall, i stället för fullgörande af de med burskapet förenade per»sonliga skyldigheter, en deremot svarande lämplig afgift till stadens kassa erlägga.»
Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Bahco*Utskottets, den 22 sisth December, under N:o 90, afldtna och, den 11 derpåföljde Bihang till Riks-St, Prat. I828—30, 9 Sami. 3 Bandet, 3 4-. c/e Hu. 34 Pröt Utdrag ilen 3 Februarii 1830; Januarii e. m., på bordet lagda Memorial,' med förslag, angående vissa förändringar af Bankens Sedlar (ill deras Valeurer, Text, Format m. m., garantierna emot missbruk och förfalskningar, samt ordningarne inom Ban» ken för olika Sedelsorters utbyte och föfvexling, blef berörde Memorial af Ridderskapöt och Adeln bifallet; och skulle de öfrige Riks Stånden inbjudas att uti detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig fö; rena. S. D. Föredrogs å nyo Stats-UtskottetS, den 18 sistl. December, under N^o 365, afgifna och, den 20 derpåföljde Januarii e. m., på bordet lagda Utlåtande, i anledning af återremiss å Utskottets, under N:o 257, förut meddelade Betänkande, rörande väckt fråga om skattemannarätt till alla å Recognitions-skogar, i följd af 1811 års Kongl. Författning, utbrutne hemman och lägenheter; i sammanhang hvarmed äfven upplästes Högvördige Preste-Ståndets Protocolls.Utdrag, af den 25 sistl.
Midt under bröllopps-glädjen, medan konungen satt till bords med alla sina män, öppnades dörren, och Silfverhvit kom in åtföljd af sina hundar. Svennen trädde dristigt fram i gästabuds-salen, och helsade konungen. Men när de tre konunga-döttrarne igenkände honom, blefvo de högligen glada, sprungo upp ifrån bordet, och lupo främlingen till mötes. Häröfver vardt konungen mycket förundrad, och sporde hvad sådant månde betyda. Då förtäljde den yngsta prinsessan huru allt hade tillgått ifrån början till slut, och att Silfverhvit var den som hade frälsat dem, medan hofmannen satt uppe i trädet. Till yttermera visso uppsökte konunga-döttrarne, hvar och en, den guldring som hon hade inflätat i Silfverhvits hår. Men konungen visste ännu icke rätt, hvad han borde tänka om allt detta; då sade Silfverhvit: »Herre, konung! på det du icke skall tvifla om dina döttrars ord, kan du här se ögonstenarne efter hafs-trollet, som jag dräpte.» Nu förstod konungen och alla hans män, att prinsessorna hade förtäljt sanningen. Den svekfulle hofmannen fick så lida sitt välförtjenta straff; men Silfverhvit blef emottagen med stor ära, och vann den yngsta konunga-dottern, samt med henne halfva riket. Sedan brölloppet var ändadt, flyttade Silfverhvit med sin unga brud till en stor kungs-gård, och lefde med henne i ro och lycka. Då hände sig en natt, medan alla sofvo, att det klappade på vindögat och en röst hördes ropa: »Silfverhvit! kom, jag vill tala med dig.» Konungen ville icke väcka sin unga brud, utan steg hastigt upp, band svärdet vid sidan, lockade sina hundar och gick ut. När han så kom under bar himmel, stod der framför honom ett Troll, som var både stort och bistert till utseende. Trollet sade: »Silfverhvit! du har dräpt mina tre bröder, och jag är kommen att hämnas deras död. Derföre är mitt förslag, att du går med mig till hafsstranden, och att vi der kämpa med hvarandra.»
För denna gången vill jag hafva fördrag som en nådig herre, och låta nåd gå för rätt; men hjelper ej det, så finnas bastrep nog till att ge dem halsdukar af, och skall dervid icke behöfva hushållas. J stannen alltså nu här, och tillsen det slottet hålles mig och konungen troget tillhanda." Fleming bäfvade för det kinkiga uppdraget att tjena två herrar. Han visste allt för väl att den, som tjenade hertigen, stode i fullt uppror emot konungen, och ehuru han hatat Klas Fleming, så var han dock hans sak trogen. Men att stå gent emot hertig Carl och neka att lyda hans befallningar, vågade han icke. Han ägde icke eller sin frändes orubbliga trohet och oböjliga redlighet, som icke tillät någon dagtingan med samvetet. Fleming stadnade sålunda, som befälhafvare, på det numera högst dåligt försedda fästet, derifrån hertigen hade bortfört de bästa kanonerna och der munförrådet var förtärdt. Att försvara det mot Stålarm och finnarne, torde väl hafva varit föga görligt, men försöktes också icke, det öfverlemnades genom dagtingan; och innan två månader förlupit sedan hertig Carl lemnat Finland, stod Stålarm åter på Åbo slott såsom högste befälhafvare i landet. Ändteligen blefvo nu ock Klas Flemings jordiska qvarlefvor nedsänkta i den, i Pargas kyrka väntande grafven. Sedan den hunnit bli färdig, hade tiden varit alltför osäker, för att fru Ebba skulle kunnat våga föranstalta om den stora högtidligheten. Under belägringen blef det omöjligt och slutligen hade hertigen strängt förbjudit begrafvandet af den döde. Men nu blef det den första omsorgen, sedan konungens anhängare åter inkommit på slottet, att med pomp och ståt föra den fordom så mäktiges lik till sin hvilostad. I sin länstol vid en knyppeldyna satt Margaretha, enka efter myntmästaren Welam de Wyk, men numera omgift. Unge Welam de Wyk, hennes son af förra giftet, stod framför henne på andra sidan om knyppeldynan.
Det kan viii icke nekas, att rörelsen för en och annan handelsklass, af de åberopade orsakerne, försämrats och aftagit; roen att man för bedömmandet häraf icke får fästa alltför mycket afseende på Idkarnes anförda allmänna klagan, synes till exempel deraf, att Tobaks-Fabriks-Societeten i denna klagan instämt, ehuru de årliga uppgifterna på Societetens tillverkningsvärde utvisa, att det ifrån och med år i83o fortfarande ökats, och sistlidet år med mera än 56,ooo R:dr B:o öfverstigit tillverkningsvärdet för år *827, hvarigenom det är faktiskt styrkt, att Tobaks-Fabriks-yrket i Hufvudstaden ansenligen förkofrat sig. För öfrigt torde af den minskning, som kan hafva ägt ram i en del Handelsklassers rörelse och varu-afsättning, destomindre få dragas den slutsatts, alt i sjelfva verket Stadens handel på det hela aftagit, som berörde minskning, af Handelsklasserne sjelfva, hufvudsakligen tillskrifves det öfverklagade missbruk, att sådan handel, som tillhör deras yrken, i Staden idkas af ett stort och tilltagande antal personer, som de anse dertill vara oberättigade. Ej eller gifver det ofvan framstäldte förhållandet med Stadens inoch export samt sjöfart skälig anledning att antaga, det Stockholms handels-rörelse förminskats i annat afseende, än hvad beträffar SkeppsRederiet och den utrikes Sjöfarten. De fleste Handtverks-Embeten hafva anmält, att deras yrken i betydlig mon under sist förflutne sex år försämrats.
Man har icke rättighet att förmoda annat, än att han gålli Ilväga efter sitt bästa förstånd och öfvertygelse, och om BorgareSt:s ledamöter äro alltför undseende vid upskaltandet af sina egna Ståndskamraters förmögenhet, så vill jag icke säga ali detta misstag härleder sig från mindre samvetsgrannhet, utan ifrån den blindhet hvarmed man vanligen är behäftad då det gäller ens eget intresse. Hvad angår det yttrandet, att uti Pröfnings-komitéerna skulle finnas ett korrektiv emot Taxerings-komitéernas misstag, vill jag nämna alt Pröfnings-komitéerna, bestående af personer från helt olika orter icke kunna hafva en sä noga kännedom om en köpmans affärsförhållanden, som erfordras för att taxera honom, och det är derföre som Taxerings-komitéerna sällas uti smärre distrikter, på det att hvar och en deltagare måtte kunna med mera kännedom om förhållandena upskalta inkomsterna. Detta kan man icke begära af Pröfnings-komitéerna, som bestå af ledamöter från hela länet, och man kan således af dessa Komitéer endast hoppas rättelse af de mest skriande missförhållanden, som äro allt för synbara, men man kan icke hoppas att vid bedömandet af en persons affärs-ställning få någon rättelse uti Pröfnings-komiléen emot Taxerings-komiléens beslut. Det är af detta skäl jag lägger sä mycken vigt pä Taxerings-komitéernas sammansättning. Då nu i alla andra förhållanden, der Stånden gälla som auktoriteter, de sammanträda med lika mångå ledamöter af hvarje Stånd, sä kan jag icke finna hvarföre man vid dessa Komitéer skulle göra ett undantag, helst det visat sig att just vid beskattningen af BorgareSt., som här eger det öfvervägande antalet, en så stor disproportion eger rum, att den t. o. m. af mina motståndare blifvit erkänd. En föreg:de talare har omnämnt huru i något samhälle Borgare-klassen i fråga om en koraunal-afgift gått in på att skatta 2£ gånger mer än embetsmännen. Ett tydligare erkännande kan man icke göra deraf, att de handlande i fråga om Statsbidrag i allmänhet kontribuera mindre än embetsmännen.
Förvnriiigsnfgift: 50 ör.e för år pr 1,000 kronor af depositionens viirde, dock ej iiiider två lwonoi '. Försäljningslokaler: .nedira óotten, en, tvd och t r e tr. upp STOCKHOLM. Största lager i Norden Kulörta o. Svarta Yllekladningstyger Kulörta och Svarta Sidemger. J. Schalar och Kapptyger m. m .., 0 bser~ er&amp;! eni im krekta f0rbinde; ser med ' inoch utlandets förnämsta fabrikanter kan jag erbjuda ofvannämda artiklar bättre och billigare än någon annan och torde en hvar genom besök i mina lokaler eller genom reqvisition af profver ' och varor lätt blifva öfvertygad om fördelen att hos mig fylla sina beliof af dessa artiklar; S. L-d Adlersparre. In memoriam. Den 27 sistlidne juni slutade fru Sophie Adlersparre på ägendomen Ström invid Södertelje sitt ädla, gagnerika lif. Den smärtsamma underrättelsen, som öfver hela vårt land, och äfven där utanför, framkallat sorg och deltagande, kom ej. för hennes närmaste vänner oväntad. Redan under den gångna vintern hade den förr så kraftiga lifslågan, som brunnit för så mycket stort och ädelt, som på s&amp; m h g a verkat tändande och lifvande, börjat mattas och aftyna, man anade att det blott skulle behöfvas en piist för att f % den svaga gnistan att för alltid släckas. Och hvad vinterns kalla vindar skonat, det skulle skördas af sommarens inilda fläktar. Född midt under rosornas tid, fördes Sophie Adlersparre sakta och omärkligt in i den eviga hvilan, aiider det nat~iren stod i sin fagraste somrnarprakt - en början och ett slut symboliska för en lefnad, som, eldad af en alltid sommarvarm entixsiasm, vetat att i så f d t mått locka fram blommor och rika, skördar ur oansenliga frön och obrutna tegar.
Jag vill icke påslå, att vederliör:de i alla händelser kunna garantera, att sådana missbruk icke komma alt ega rum, och det är icke heller omöjligt, alt de äfven kunna ega rum vid odlingsföretag. Det är emedlertid påtagligt, att, när en allt för stor summa lemnäs åt ett håll, sådana missbruk blifva mycket svårare att förekomma än om summan proportionell fördelas. Men jag har ett annat skäl. Utsk. säger nemi. ”enär de af Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader uti dess oftanämnda underd. generalförslag i l:sta och 2:dra klasserne upförda vägarbeten erfordra i bidrag af allmänna medel en summa af 562,675 r:dr, samt dylika arbeten, utom den arbetsförtjenst de lemna den fattigare befolkningen, i väsentlig mån bidraga till rörelsens och transportens underlättande och spridande af välmåga i landet” etc. Just denna arbetsförtjenst hade jag önskat, att StatsUtsk. hade närmare granskat och underkastadt kontroll. Enl. min åsigt är det icke nyttigt att genom tillfälligt och nära nog onaturligt tillskapande af mycket stor arbetsförtjenst locka en massa af menniskor alt resa på sådan förtjenst, enär de sedermera måste sakna den. Vi hafva sett följderne deraf inom andra Stater vid jern vägsan läggningar, der folket en tid haft rik arbetsförtjenst men sedermera saknat sådan. Det är icke rådlig!, att i allt för stor skala frambringa denna förtjenst genom andra arbeten än de rent produktiva, och detta utgör för mig ett nytt skäl att anhålla om återremiss af denne punkt i det syfte jag redan upgifvit. Frih. Palmstjerna: Det är visserligen icke oväntadt, att meningarna kunna vara delade om beloppet af det ifrågavande anslaget 500,000 r:dr, men Utsk. har icke tvekat, att tillstyrka bifall till K.
Riksgålds-kontorets hufvudbok föres och afslutas i del Kommissariatet underlydande Boksluls-kontor, hvarest äfven öfriga räkenskaps-göromäl hufvudsakligen förrättas; bestående detta Kontor af En Kamererare, Bill. till R. St. En Bokhållare, En Kammarskrifvare och En Kontorsskrifvare, hvilken sisi nämnde dessutom skali tjenstgöra der Kommissariatet finner hans biträde erforderligt. Granskningen aj Riksgälds-konlorels räkenskaper, likasom för öfrigt förefallande rem/OK.y-arbele. med undantag af den Kommissarierne sjelfve åliggande gransknings-skyldighet, besörjes i Bevisions-kontoret af En derstädes anställd Kamererare. Riksgälds-konlorels rätt och talan i de rättegångsoch utsök ning s-ärenden, som röra della verk, bevakas och utföras af En Ombudsman. § 275. Vaktbeljeningen utgöres af En V'aktmUslare, Tre Kammardrängar och Två Husdrängar, af hvilka den ene bestrider de denna befattning tillhörande göromål vid Rikets Ständers hus. g 270. I afseende på samtlige, här ofvan uppgifna, ämbetsoch tjenstemäns samt vaktbo t j en ters göromål och öfriga åligganden, kommer den af Fullmäktige, under den 9 Mars 1842, utfärdade instruktion och tjenstgörings-ordning, med deruti sedermera beslutade ändringar och tillägg, att tjena till efterrättelse, under Fullmäktige likväl förbehållen rätt att, i öfverensstämmelse med deras, enligt § 271 erhållna uppdrag, rörande tjenstegöromålen vid Riksgälds-konloret, under tiden intill nästa riksdag, meddela de nya eller förändrade föreskrifter, som, med afseende å samma uppdrag, kunna anses erforderliga. Aflöningen för Riksgiilds-kontorets tjenstemanna-personal och vaklbetjeiiing utgår tilis vidare enligt den af Rikets nu församlade
Sedan ytterligare erinran härom under den io November blifvit expedierad, ankom den 19 i samma månad Konungens Befallningshafvandes skrifvelse af den 11, hvaruti, med återställande af von Zweigbergks klagoskrift, anfördes, att, sedan Kongl. Maj:ts Nådiga ÅterförvisningsUtslag Konungens Befallningshafvande tillhandakommit, -liandlingarne genast blifvit öfversända till Kongl. ÖfverStåthållareEmbetet, för att communiceras Peter Ekbom, hvilkens förklaring inkommit den 14 Juli, hvarefter och sedan från öfriga Parterna den x Augusti ingifvits bevis, att de erhållit del af Kongl. Maj:ts Utslag, och nödigt rådrum varit dem lemnadt, att vidare anföra hvad de kunde finna af nöden t målet blifvit, såsom förut anmäldt var, afgjordt, så fort öfriga göromål det medgifvit, serdeles med afseende å de brådskande anstalterna för sjukvården vid den i orten utbrutna Cholera-farsoten. Genom sednare Utslaget hade Konungens Befallningshafvande, likasom förut, ogillat den valförrättning, hvarvid Ekbom blifvit till Riksdagsfullmäktig utsedd; och då, ehuru Konungens Befallningshafvande, i sist aflåtna skrifvelsen, icke omförmält, huruvida berörda Utslag blifvit i laga tid öfverklagadt, det likväl sedermera, på enskild väg, till min kunskap kommit, att besvär voro anförda, ansåg jag lämpligt att afbida målets slutliga utgång, helst deraf kunde bero, om och i hvad nion det emot Konungens Befallningshafvande anmärkta dröjsmål påkallade laglig beifran.
Ridderskapet och Adeln har varit urständsatt att hindra bifall till sjelfva principen, men vi böra åtminstone söka göra tillämpningen deraf så litet skadlig som möjligt, Den första anmärkning, som framställer sig, angår det uti förevarande Ullåtau - Den 3 Mars f. m. io3 rle gjorde tillägg, att Kongl. Maj;t, i sammanhang med Dess Nådiga Sanction, ”A den ”af Rikets Ständer i underdånighet föreslag”ne mvntbestämning och realisation, äfven ”täcktes utsätta liden då det fastställda lå”net må taga sin början.” Denna redaction är högst tvetydig och obestämd, och synes också allenast hafva varit beräknad, för att oskiljaktigt förknippa Statslånen med Konungens Sanction af Realisationen. Men ehuru förvissad jag är, att derest conjuncturerne icke skulle medgifva Silfverutvexling, med mindre Rikets Ständer sammankallas, Kongl. Maj:t i sin vishet icke eller lärer tillåta, att Riket invecklas i en vid sådant förhållande ännu vådligare utländsk skuldsättning, anser jag dock, att Rikets Ständer böra tydligt och bestämdt yttra, huruvida de, för deras del, önska, antingen att skuldsättningen skall ske, innan realisationen är cle facto verkställd, eller ock icke förr, än vid samma tid, då en sådan verkställighet decreteras. Hvad mig angår, röstar jag för den sednare meningen. Mina skäl äro hufvudsakligen tvenne: för det första anser j.ig realisationen böra fördröjas, till dess Bankens Fond är tillräckligt consoliderad, för att icke behöfva hemta någon styrka af de Silfverkapitaler, hvilka för RiksgäldsContorets räkning skola genom lån anskaffas; och jag har från början motsatt mig hela det system, sorn åsyftat alt för realisatio - Den i Mars f. rn. nen inveckla Staten i skuld.