Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den utaf den siste värde talaren åberopade gruml!ags-§ tror jag här icke vara tillämplig, utan enligt min tanke hade frågan ovillkorligen bort bordläggas och sedau lill Utsk. afgå. Jag har förut yttrat, att jag instämmer i sjelfva saken, och det är således blott emot formen af frågans behandling, jag reserverar mig, och denna min reservation anhåller jag må i prot. inflyta för min räkning. II. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 1 I f. m. tn fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 31 Juli 1844. Plenum kl. 10 f. m. Företog 11. R. o. Ad. val af en Bänkman inom 14 bänkm:safd. i ledigheten efter Péo 1034 Hr Wallenstjerna, Axel Gabi1., och blcf lill Bänkman utsedd: N:o 2093. A. Hr af Wetterstedt, Niclas. Gr. Hamilton, Jacob Essen: Af förekomrie anledningar får jag, med begagnande af den rätt Riksd.Ordn. mig tillerkänner, härmed afsäga mig förtroendet att vara ledamot af Uoust.Ulsk. O Frih. Åkerhjelm, Johan Carl: Sedan jagnu erfarit, att Gr. Hamilton afsagt sig del hedrande förtroendet, att vid denna riksdag vara Const.IItsk:s ordf., och det således, enligt Ridd.- Ordn., skulle blifva min pligt att intaga den efter Hr Gr. lediga platsen; nödgas jag, betviflande min förmåga alt kunna såsom jag önskade uppfylla de värf, som åligga ordf. i detta vigtiga Utsk., endast af detta skäl, härmed vördsamt afsäga mig det af Hrr Electorer mig visade förtroende att vara ledamot af Coust.Utsk. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Den plats i R. St:s Exp.Utsk., hvartill jag genom Hrr Electorer blifvit kallad, får jag härmed hafva äran afsäga mig. D en 31 Jul i. 35 Hr Wahrendorff, Marlin, hade låtit inlemna följande an malan:
Preste-Ståndet d. 3 Borgare-Ståndet d. 5 Bonde-Ståndet d. 5 / Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, an gående Byggnaders afträdande åt Veteri - 1Exp. Utsk. Förslag till und. Skrift. N:o 322- 47 nair-Inrättningen, samt Anslag af Medel till deras iståndsättande. S. A. K. Vid öfvervägande så väl af de utaf E. K. M. till StatsUtskottet i Nåder öfver leinnade Handlingar, sorn ock af de inom RiksStänden väckta motioner om anslående af de medel, sorn, enligt uppgjorde ritningar och kostnadsförslag, skulle åtgå till Veterinair-Inråttningens förseende med de Lågenheter och Byggnader, hvilka för densamma förmälts vara oumbärlige, hafva R. St. vål lunnit berörde Inrättning i behof af ett mera utvidgadt utrymme, men ock ansett sig böra taga i betraktande Statens knappa tillgångar, som nu icke medgifva det betydliga penningeanslag, som för den ifrågakomne nya Byggnaden skulle erfordras. R. St. förmoda dock, atf, genom användande af de vid Ladugårdslands Bränneri varande Hus, tillråcklige medel till förstnämnda ändamål böra kunna åstadkommas, och R. St. få derföre hos E. K. M. i underdånighet hemställa, att Tomterne, hörande till Ladugårdslands f. d. KronoBrånneri med samtlige derpå befintlige Byggnader, må upplåtas åt Veterinairlnråttningen, att försäljas eller begagnas, på sått E. K. M. för ändamålet lämpligast finner, dock under vilkor, att Magazinet och Torkhuset icke föryttras, utan förbehålles E. K. M. och Kronan, att, efter 3:ne månaders förut skedd laga uppsägning, få, emot enahanda hyra, sorn Ve - 48 Exp. Utsi. Förslag till uriel.
Likmätigt sin Instruction, har Utskottet, i första rummet, sysselsatt sig med utvägarne till betryggande af Bankens soliditet och myntbestämningens upprätthållande, och Utskottet tror sig härigenom hafva för penningerörelsen i landet beredt en större och varaktigare fördel, än tillök ta direcla utlåningar från Banken möjligen kunna lemna, enär det stärkta förtroendet till Banken bör verka lill en större liflighet i alla enskilda transactioner; men Utskottet har, under sina öfverläggningar, ej lemnat ur sigte åtgärder, som kunde leda till lättnad i nuvarande bekymtnerfulla omständigheter, utan menligt inflytande på Bankens förmåga att uppfylla sina förbindelser. Sålunda har Utskottet, uti dess under N:o 29 till Rikets Ständer aflåtna Betänkande, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens låne-rörélse, med afseende på det större antal ansökningar om fastighetslån, sorn hvilar för bristande tillgång å den lill sådan belåning afsatta fond, tillstyrkt, att för denna fond anvisa en förstärkning af omkring 500,000 R:dr, samt att de årligen ingående capital-afbetalnmgarne å de så kallade siifverlånen åter fa utgifvas emot pant af fastighet. Utskottet har jemväl föreslagit dels tillökning med 200,000 R:dr i creditivet för Jern-Conloret, och dels förhöjning i andra grenar af laueoch creditiv-rö - Banco-Ulskottets Utlåtande, lV'.o 3j.. 7 reisen; hvarförutan nödige medel blifvit beräknade såsom crediliver för associationer och privat-banker, som befatta sig med spanmålsbelåning. Genom tillstyrkandet att Banco-Discontens och Låne-Contorens utlåning på namn emot borgen med omsättningsrätt må öfverlemnas till Ri ksgäldsContoret, är en möjlighet öppnad att bereda låntagarne större lättnader vid återbetalningens verkställande, än som vore förenligt med grunderne lör Bankens rörelse, i händelse berörde lånegren fortfarande skulle af Disconterne bedrifvas; och då Utskottet dessutom hemställt, att den till
Denna stad är byggd på tolf kullar, den ena högre än den andra, hvar och en omgifven af en mur, och alla tolf bestrukna med olika färgor; hviket, då solen skiner på dem, ger en outsägligt skön anblick. Men detta fordrade en egen beskrifning. Kort: Jag reste från Tombuktu i sällskap med en karavan, från hvilken jag händelsevis i öknen förvillade mig. Förtviflad, halfdöd af törst, kom jag till en liten brunn, vid hvilken stodo några palmer. Under deras skugga hvilade en man, som syntes djupt inslumrad. Emot honom framrusade en förfärlig tiger: redan öppnade han sitt ofantliga svalg, för att uppsluka den sofvande, då han i pannan träffades af en sten, så stor som jag förmådde slunga. Vid villdjurets fall vaknade mannen; han såg sig omkring och det var icke svårt att genast skönja hvad som förefallit. – Du har räddat mitt lif, yngling, i fall det hade kunnat mig ifråntagas, sade han leende. – Jag betraktade honom med bestörtning. – Se sjelf, fortfor han och nalkades tigern, som nu hämtat sig från sin vanmakt, och, tänd af ett nytt raseri, med en förfärlig styrka ihoptryckte sina käftar om hans arm, hvilken han frivilligt rände i dess gap. Huru mycket ökades ej min förvåning, då han åter drog armen ur det öppnade svalget, och visade mig den, utan att jag kunde upptäcka ett enda spår af de grufliga tänderna. Villdjuret sjelft, liksom slaget af undransfull bäfvan, flydde förskräckt inåt öknen. Ditt mod, din goda vilja förtjenar i alla fall belöning, fortfor den okände. Följ mig! – Vi togo vägen öfver ett omätligt sandfält. Det var någonting hemlighetsfullt i min följeslagares hela väsende. Han var klädd i den gamla arabiska drägten: hans ansigte förekom mig än att vara en ynglings än en gubbes, och då vi så gingo bredvid hvarandra, erinrade jag mig en saga, hvilken jag engång hört af en Christen.
i hennes för en kvinna o~anliga nppfostran, i den ställning lion ' lltifrkn sin späda barndom intog och livilken i liög grad var ägnad att underblåsa liennes medfödda liögmod, liärsklystnad och sjiilfriskliet, se en förklaring, om oc ?rsk icke ett försvar för de inånga Iiandlingrar, ' som gjort Kristiiias iiiinne förlintligt. Karsktersteckningen belyses af inånga episoder frkn, Kristinis lit ocli citat ur hennes sjalfbiografiska anteckningar. I det sista aniiii icke utkonina häftet skola inflyta biografler af Sofia Elisabeth Brenner, I&lt;atarina Cliarlotta ~ a i i l ~ Hedvig e, Cliarlotta Nordenflyclit, Anna &amp; iaria Leiingren ocli Fredrika Breiner. På sainnia ghng vi till sist lyckönska förf. till hennes förtjanstfulla arbete, få vi på det varmaste rekoinmendera det till alla vänner till god liistorisk lektyr och sarskildt soin en sund, lärorik och fosterländsk bok för de iiugn och so111 en lämplig läsning inom. familjekretsen; hvars bide äldre och yngre inedleii~iiiar det bör vara agnadt att intressera. De.t ar en bok, som icke borcle saknas ' p8 nigon ung flickas jiilbord, och önskvardt v.ore, att det dar siväl so111 i hennes intresse kunde undantränga ' n % k af de underlmltiga engelska ocli amerikanska niissronianei., soin på senare tider f8tt ett SK stort insteg i vår ungdoiiislitteratur. 3.K c.. ' Genom skuggor. E n nutidsskildring af Matliilda Roos. ' E t t nytt arbete af BIathilda Roos motses alltid med intresse och spänning.
Detta annars ganska vidlyftiga arbete verkställes derstädes med lätthet och skyndsamhet af s. k. refkarlar, endast derigenom att de på ett rationelt och ändamålsenligt sätt infört decimalsystemet i så väl ylmåttet som längdmåttet. De hafva nemi. ökat tunlandet frän 14,000 till 14,400 qvadratalnar, för att bringa det till jemn qvadrat. Fjerdedelen häraf hafva de antagit till enhet för sitt ytmått, under benämning af kislland. Kistlandet delas i 10 snesland, och sneslandet i 10 handland. Bandlandet blir således en qvadrat med 2 famnars sida. Mätningen på fältet verkställes med en mätstång af 2 famnars längd (d. v. s. bandlandets sida), hvilken under benämningen af stång antages till enhet för längdmåttet, och fördelas i 10 underafdelningar eller s. k. kaflar. På detta sätt hat man lyckats förenkla nträkningen, så alt alla förekommande kalkyler, hvilka efter vanliga sättet att gå till väga åro ganska vidlyftiga, 230 Den 14 Augusti. nu af refkarlen förrättas med ett stycke krita på förskinnet. Då nu Svenska bonden sjelf gjort en sådan reform, endast för alt i ett visst fall begagna decimalsystemets fördelar, sä har man svårt alt påstå, det han ej skulle förstå detta system, äfven för andra fall, der lian får emottaga del på ett ändamålsenligt sätt tillämpad!. Hvarmed börjar i skolan all undervisning i räknekonst, och hvad är vigtigast och kanske äfven svårast att härvid få nybörjaren att rätt fatta?
Stats-Rads-Ledamot eller den i Commandomal Konungen rädgifwande, hwilken tillstyrker emot »verkställigheten af Len af Konung och Ständer fastställde Tryckfrihets-Lag stridande steg, eller un-, derläter att deremot göra föreställning, miste Embetet. 8 5. Underläter Stats-Räds-Ledamot eller Konungens Rädgifware i Commandomäl, att pä sätt 65 § förmäler till Protocollet göra föreställningar emot anwändandet af Rikets ordinarie Statsmedel, eller ätagen Bewillning, annorlunda än faststäldt blifwit, eller försummar han, att i sädant fall till Protocollet anföra bwad Riksens Ständer i den del förordnat, eller tillstyrker sädan Embetsman något, som uppenbarligen är stridande emot RegeringsFormens bokstafliga föreskrift uti 1 mom. af 74 tz rörande gärds fordrande »vid Trouppers täg och marcher, till utförande af ett uppkommet krig; uti 76 K angäende Rikets fördjupande i skuld och upptagande af län; uti 77 Z rörande disposition af Billiga till Mem. N:o 26. 417 Kronans domainer, sa widt sädant angar den Riksens Ständer i samma 8 förbchällne ratt; uti 79 K 0!N myntwäscudet, och uti 80 H om JndclningsWerket; eller underlåter han att emot sadant lagstridigt steg gora föreställning, eller det wällar eller befrämjar genom uppsätligt och bewisligt fördöljande af någon upplysning, eller tillstyrker Konungen att något beslut fatta i de mäl, vili hwilka III § handlar, utan att till utomordentligt StatsNäd kallelse blifwit utfärdad, miste Embctct.
Såväl öfverståthållaren, riksrådet friherre Klas Rålamb som de andra myndigheterna behandlade den fattige skaldens frälse baneman med största stränghet. Men Arvid Storms beteende efter mordet är ej egnadt att tillvinna honom något medlidande. Han sprang genast till Furuboms qvarter och fick af honom låna tre dukater till respenningar. Då han skulle ge sin obligation derpå, »darrade handen på honom att han intet skrifva kunde». Sedan, när han visste sig vara efterspanad af vakten, »nemligen en korporal, en nattbonde och en stadsvakt», gick han ej till sin bostad, utan begaf sig till Den holländska thun in i Hans Näfs hus vid Österlånggatan, var i köket och sökte komma upp genom spiseln samt gömde sig slutligen under dunbädden i en säng. Gripen och förd inför rätta, sökte han kasta misstankar på Furubom, såsom den der äfven skulle haft sin värja ute, så att Lucidor sjelf skulle hafva rännt lika mycket på dennes som på hans eget vapen, och han beskylde den aflidne att i spiseln hafva sökt vända hans värja till baka för att genomstinga honom, ehuru den olycklige redan då måst hafva förlorat all kraft, samt sade åtskilligt annat lögnaktigt. Furubom friade sig med, att han klockan 8 samma morgon gått ut offentligt och mött Bohm på Söderbro vid slussen och omtalat för honom dådet. Klockan 12 på middagen hade de ytterligare träffats i Bohms qvarter på Hornsgatan hos mäster Anders Bagares enka »och då intet annat talt än beklagat den olyckan». Han blef frikänd. Lucidors enda »målsoch skyldsmän», mäster Johan Groop och vaktmästaren på accisen Jost Stare, gjorde allt, hvad i deras förmåga stod att beifra saken. Troligen var det också de, som, enär den döde sjelf ej lemnade efter sig tillräckligt, bekostade hans begrafning. Han, som besjungit så många andra ståtliga likfärder, begrofs väl på det enklaste sätt, och man vet ej ens, på hvilkens kyrkogård skaldens stoft nedsattes. Emellertid satt löjtnant Storm fängslad.
Från läroverkens sida åler har blifvit anmärkt, att Lektorernas lid och krafter i allmänhet äro så strängt tagna i anspråk af undervisningen, alt man icke utan obillighet kan ytterligare ålägga dem göromål så främmande för deras egentliga kall, som de konsistoriela, hvilket äfven syntes så mycket obilligare, som två Lektorer vid de i stiftsläderna belägna läroverk och samtlige Lektorerne vid de öfriga läroverken, under del de åtnjuta lika inkomster med de i domkapitels-göromålen deltagande Lektorerna, äro från sådana göromål helt och hållet frie, ett missförhållande, hvilket desto mindre afhjelpes af stadgandet derom, att de Lektorer, som äro ledamöter af Domkapitel få räkna sig till godo två timmars minskning i hvarje veckas undervisnings-skyldighet, som de konsistoriela göromålen vanligen för hvarje 8 Sammans. Statsoch LagUtskottets Betänkande N:o 35. ledamot upptaga vida större lid under hvarje vecka, och dessutom fortfara äfven under ferierna, då alla andra lärare njuta ledighet och nödig vederqvickelse. Ofvananmärkta förhållanden hafva synts påkalla, dels den förändring i Domkapitlens organisation, hvarom så många gånger varit fråga, dels, med uteslutande afseende å läroverkens bästa, en reform allenast i Domkapitlens arbetssätt. Herrar Björcks och Sundbergs förslag afse den mera omfattande reformen, Herr Manders den inskränktare. Biskop Björck föreslår: att Rikets Ständer för sin del besluta de ändringar i Kongl. Förordningen af den H Februari 1G87, angående rättegång i Domkapitlen, som följa af ett antagande af en förändrad organisation af Domkapitlen i följande syltning: l:o hvad angår Stockholms stads Konsistorium äfvensom Hofkonsistorium samt Konsistorierna i Upsala och Lund, borde deras sammansättning förblifva hädanefter densamma som hittills; hvilket ock gäller om det så kallade Fältkonsistorium, 2:o i de öfriga Konsistorierna i riket skulle utom Biskopen, Domprost, der sådan finnes, äfvensom
Ryssland och Finland, angående högre tull å vissa derifrån inkommande varor. XL. B. 260. XL1. A. 271. XLVI. U. 367. XLVIII. A. 25o. Rå- och Rörssamt Insocknefriheten å Hemman, som blifvit skilde från Säterierne, 44G om indragning af. XXXII. RådhusRätternes Notarier, om Löneersätt11 ing till, för handläggning af göromål, som tillhört de indragne AccisRätterne. XVII. B. 3 2 5. XIX. A. 84. Rådmän och Kämnär.er, om befrielse för, från deltagande i ansvaret för försummelse alt till ÖfverDomare insända renoverade Domböcker och Protocoll. III. 4°°* VI. R. 3p3. XIII. B. 115. XV. A. i3i. XXIII. É. 109. Rålamb, Friherre Claes, yttranden. V. i48. XXX. 168. XXXII. Rån och stöld, om straffet för den, som med samnad hand eller andra resan begår. XXXVI. B. 161. XXXVII. A. 26g. Räntan å lån ur publika cassör, angående nedsättning af. XIV. B. i/fi. XV. A. 282. LI. B. 90. LIV. A. 122. RänteCoupons. Se Coupons. Räntegifvare inom Österoch WesterRekarnes Härader, om tillåtelse för, att under 447 vissa vilkor sjöledes fortskaffa deras Afradsoch KronoTionde Spannemål lill något af Kronans Magazin. XXVII. E. 174. RänteKarrimaren, i fråga om mindre Controll derå, genom Ali äkningsContorets indragning. LX. B. 275. LXI. A. 107. RänteKaramarens assignering på Banken och RiksgäldsContoret, om förändring i sättet för.
Florns mening, uti hvilken jag instämmer, varit att framställa något hot; men jag tror det vara Representationens pligt, i dess närvar, ställning, då den är missnöjd med sin representationsform, att lugnt och samvetsgrann! uttala sin opinion derom. Om det någonsin skall vara en tjenlig tidpunkt att utföra en representationsförändring, måste det vara den närvarande. Svenska folket befinner sig förenadt kring en Jionung, som det sjelf kallat till thronen och som, innan han besteg densamma, gjort mera för fäderneslandet, än de flesta af våra framfarna Konungar, då de afgått derifrån. Det måste vara då man från thronen kan vänta en så kraftig och gällande röst, som man, utan fara för våldsamma skakningar, kan våga vidtaga reformer, hvilka icke kunna undvikas, om de också ännu någon tid kunna uppskjutas. Om således reform är nödvändig, återstår att efterse, hvaruti den skall bestå. Likasom hvarje annan, som nitälskar för sitt fäderneslands hästa, har äfven jag sökt göra mig reda för, hvaruti bristerna egentligen bestå, och jag har dervid icke kunnat undgå att finna, att Representationen till sina elementer är felaktig; ty der finnas classer af medborgare, som äro alldeles orepresenterade, och representationssättet bland de öfriga har jag tyckt mig ånna icke vara på det lämpligaste sätt fördeladt. Men Den ii October e. tn. 3a5 likväl har jag ej kunnat undgå inse, att den vida öfvervägande bristfälligheten består i formen, och att äfven med de närvar, elementerna, om formen vore ändamålsenlig, mycket kunde vinnas. Hvad dessutom frågan om de orepresenterade angår, ar den af beskaffenhet att kunna isolerad behandlas och står icke i något oskiljaktigt sammanhang med reformen af den skepnad, hvarunder Representationen måste verka. Om man vid denna riksdag vill afhjelpa båda bristerna, har jag visserligen ingenting deremot; men hvad jag anser för ett oeftergiflig! villkor för Nationens belåtenhet med Representationen, är, att kamrarnas antal reduceras till 2, ty om man äfven ville tänka sig, mina Hrr, att närvar.
r 400: (utbetaldt åren 1852 och 1853). 1852 och 1853 års anslag till Kongl. Serafimcr-lasarettcts ersättande för minskning i dess inkomst af tolagen å finska varor (112 §) 9,000: (hvaraf 4,500 R:dr utbetaldes i Januari 1852 och 4,500 i Januari 1853). Utaf anslaget för Wexiö hospitals utvidgning och förbättring, 127.000 rrdr (113 §:s Usta morn. .. n 50,000: (hvaraf utbetaldes år 1852 K:dr 25,000: och „ 1853 . . „ 25,000:) Utaf 1852 och 1853 års anslag för betäckande af skillnaden mellan hospitals-foudens inkomster och utgifter, 25.000 r:dr årligen, samma §:s 2:dra morn.) „ 37,000: Transport Stätsr-hIskottets Memorial, N:o 3. 27 Transport R:dr (hvaraf utbetaldes år 1852 • r:dr 25,000: och „ 1853 „ 12,000:) Anslaget till Vester-Norrlands läns blesserade bevärings-manskapsoch afskedade båtsmäns pensions-kassas ersättande för dess förlust genom Landt-räntmäs taren E. G. Harlins balans (115 §) » (utbetaldt i Sept. 1852). Anslaget till majoren G. Bennichs ersättande för indragna hästhemmans-räntor vid. Vestgötha f. d. Kavalleri-regemente (116 §) ® (utbetaldt i Juni 1851). Restitutioner af oriktigt beräknade bevillnings-afgifter utaf löntagare vid Uplands, Daloch Kalmar regementen (117 §) tillsammans * (utbetalda under år 1851).
M:t behagat föreslå Rikets Ständer att bevilja erforderligt statsbidrag för erhållande af en kortare och bättre kommunikationsled, än den nu begagnade, från inre delarne af Jemtland till Norrska gränsen, hvilken fråga, deri jemväl enskilda Iramslällningar med enahanda syftning vid innevarande Riksdag förekommit, Rikets Ständer, med afseende å den föreslagna kommunikationsledens beskaffenhet samt det dertill äskade statsbidragets betydlighet, funnit sig böra särskildt behandla och pröfva. Utaf de handlingar, sorn för Rikets Ständer varit tillgängliga angående denna angelägenhet och hvad dermed eger gemenskap, hafva Rikets Ständer inhemtat, bland annat, ali sedan i anseende till det menliga inflytande, som de långa, besvärliga och kostsamma landtransporterna i Jemtland utöfva på den industriela utvecklingen inom detta vidsträckta och från hafvet äfvensom från den större rörelsen afskiljda landskap, ifrågastäldt blifvit, alt en ny kommunikationsled måtte tillvägabrixigas mellan staden Östersund och Norrska gränsen, hvarifrån denna kommunikationsled skulle fortsättas till Vserdalsörens lastageplats vid Nordsjön, E. K. M:ls Befallningshafvande i Jemtlands Län hos E. K. M:t gjort underdånig framställning om behofvet och nyttan af en förbättring i det nuvarande kommunikatiohs-sättet emellan nyssnämnda orter samt derjemte i underdånighet anhållit, det undersökning på allmän bekostnad mätte varda anställd samt plan och kostnadsförslag uppgjorda rörande lämpligaste sättet att, emellan desamma, med begagnande 448 ExpeditionsUtskottets Förslag till underd.
Hon var vid hans sida, hon drog honom i högsta ängslan med sig undan alla faror af polis och spårvagn och frestande kamrater, som hon syntes frukta. Hufvudklädet hade hon dragit djupt ned i ansiktet för att dö !ja blygselns och medlidandets tårar. Där drog sig fram med sviktande knän, hållande sig fast vid husväggen och trefvande framför sig med käppens stöd, en af Grabbens gubbar. Halfblind och ofärdig som han var, skulle han haft svårt nog att komma fram äfven utan brännvinsyrselns slapphet i lemmarna och dess töcken för ögonen. Nu stötte han snart mot trappan till ett kafé, han vacklade och föll tungt på ryggen, hatten och käppen rullade sin kos, och det hvita håret släpade i gatans dam. Och där blef han liggande, till högsta skrämsel för en liten flicka, som stod och betraktade grannlåten i ett närbeläget butikfönster, och till oro för uppasserskan, som i den öppnade kafédörren visade sin nätta figur, omsluten af ett kokett förkläde. Medan den lilla flickan, så fort hennes små ben kunde springa, flydde uppåt gatan, vände uppasserskan sitt vackra, brunlockiga hufvud åt alla håll för att upptäcka någon af den fallnes kamrater, åt hvilken hon kunde anförtro hans räddning. Hennes täcka anlete vittnade om stridiga känslor af deltagande och afsky. Och när hon funnit, hvad hon sökte, stod hon och såg oroligt efter de två eländets söner, tills försörjningshusets port fallit igen efter dem. Betrakterskan vid fönstret lämnade sin plats. Hon hade blifvit blek. Hon ryste ofrivilligt. » Det är kanske hennes far », tänkte hon. Då har han \ mder hela hennes lif ofta skrämt henne så, som han nu skrämde både den lilla flickan och henne. Och huru har väl icke en sådan man under sitt lif skrämt och pinat sin hustru! Och låt nu en af de unge männen i droskan vara den, som den där behagliga kaféflickan håller kär. Då får hon träda i sin moders fotspår. Jag såg hennes smärtoväg nyss i bondgummans öde.