Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dalarnes förnämsta och mest vigtiga kommunikationsbehof syntes emellertid vara, att för fortskaffningen af de produkter och varor, denna provins kunde afsätta till eller måste anskaffa från andra orter, erhålla en efter nutidens fordringar i detta hänseende lämpad farled till en allmän och lätt tillgänglig hamnplats. Att en sådan kommunikation icke utan alltför stora både enskilda och allmänna uppoffringar kunde beredas genom en kanalledning, torde, i betraktande af provinsens samt dess vattendrags läge och beskaffenhet, kunna tagas för gifvet Deremot förefölle, ur flera synpunkter, en jernvägs anläggande för sagde ändamål företrädesvis lämpligt. Utskottet ansåg alltså förslagen om tillvägabringande af ett sådant kommunikationsmedel, dels i sydlig rigtning till Mälaren och dels i östlig rigtning till Östersjön, förtjenta af synnerlig uppmärksamhet. På grund af dessa med flera skäl trodde sig Utskottet äga all anledning tillstyrka Rikets Ständer att redan vid samma riksdag bevilja de medel, som kunde erfordras för en ändamålsenlig jernväg från Dalarne, helst denna jernvägs fullbordande, så snart omständigheterna möjligen medgåfve, syntes företrädesvis angeläget och maktpåliggande, ej allenast för den ekonomiska ställningens förbättring och näringslifvets utveckling inom nämde vidsträckta landskap, utan äfven för dess naturprodukters och slöjdvarors inverkan på rikets allmänna handelsrörelse och bergshandtering; men Utskottet ansåg sig icke kunna tillstyrka de för dessa företag afsedda tillgångars användande till understöd för tvenne större jernvägsanläggningar från en och samma provins. 1 fråga åter om hvilkendera utaf dessa begge jernvägsanläggningar, såsom för landet och allmänna rörelsen mest nyttig och nödvändig, borde företrädesvis befordras till verkställighet, förklarade Utskottet, att då bestämmandet häraf måste, så vida möjligheten af misstag dervid skulle kunna undvikas, grunda sig på en föregående noggrann och fullständig jemförelse mellan de särskilda jernvägsliniernas relativa behöflighet och fördelaktighet för de orter, från och genom hvilka desamma skulle komma att anläggas, samt allmänna gagn för landets vigtigare näringsgrenar, fann Utskottet sig hvarken böra eller kunna ingå i något yttrande härom, helst en sådan jemförelse förutsatte ytterligare undersökningar äfvensom närmare kännedom om lokala förhållanden.
Är af vexel-innehafvaren försummadt hvad honom efter 11, 20 och 21 §§. åligger, bafve förlorat sin vexelrätt emot godkännaren, och hålle sig till honom, såsom uti annat skuldfordringsmål: instämmes ej godkännaren till den i 4° §• omförmälde Domstol inom ett år efter vexelns rätta betalningstid, vare Lag samma. 2 3. §. Är vexel ställd att betalas uti något visst i landet gångbart myntslag, då bör den betalas i det mynt, hvarå den lyder: är vexeln ställd i utländskt mynt, må betalningen i Svenskt mynt erläggas efter vexelcurs. 34. §. Har godkännaren brustit i betalning, vare skyldig gälda vexel-inne - 6 Lag-Utfkottcls Betänkande N.o 185. hafvaren ränta till \ för 100 i månaden, jemte full ersättning för honom åbragte kostnader. »5. §. Varder förfallen vexel icke på förfallodagen till betalning företedd, ege innehafvaren ej rätt till ränta förr, än efter det han sedermera fordrar, men ej får, betalningen, och icke heller att, derest vexeln lyder & utländskt mynt, åtnjuta betalning efter högre curs, än den å förfallodagen, eller nästföregående vexeldag noterade, om cnrsen sedan stigit: har den fallit, vare innehafvaren skyldig åtnöjas med betalning efter gångbar curs, vid den tid, då han sig anmäler. 26. §. År vexel godkänd, och betalar godkännaren, utan att återfå det exemplar, hvarå godkännandet finnes tecknadt, vare ej fri från betalnings-skyldighet till tredje man, hvilken samma exemplar innehåller. 27- §• Har vexel inom rätter tid blifvit protesterad, för bristande betalning af den, på hvilken vexeln varit dragen, stånde annan person fritt, att, med den rätt i 2Q §. sägs, till heder antingen för vexelgifvaren eller någon af öfverlåtarne, betalningen erlägga, och blifve den, till hvars heder betalningen sker, i betaiiwngsbeviset uttryckligen nämnd: innehafvarens protestkostnad bör då tillika ersättas. 28. §.
Voterings-resuilat Liqvidntions-moten, om afskaffande af rotehällares skyldighet att dervid sig inställa » . • • . Lolserioch Fyrings-stalerne, anslaget för Svar på återreniiss om Kiks-Ståndeus beslut Lotshemman i Ytterlännes Socken, oncra af Lotsoch Bäk-inrdltning å de genom Gotha kanal förenade insjöar, anslag for en Lois-personalens lonevilkor, lörbattring i Svar på återreniiss Lolsväsendel, förbättring i Lump samling, förändring i salt* t för . Lunds Akademi-hemman, bestämmande af minimioch masiuii-b lopp vid utar rendering deraf Svar på återreniiss Lyseum i Stockholm, anslag dertill Lysning, om skyldighet lör fästehjon att, inom viss tid efter slutad lysning till cn — -C ""5 ^ O i\:<> 35 4 1 4 1 4' 1 4 1 8 4 2 2 ?a o fr* 2. “ 5 p 3 O P-J9 - .\:o | Sid. 33 124 20? Underdånig Skrifvelse. _ Ridd. o. PresteBorgareståndet. Adeln. Slåndet. Ståndet. N:o b. 2 Febr. b. 2 Febr. b. 2 Febr. b. 2 Febr. 1 å.
Jag tror icke, att grundlagen föranleder till en sådan distillation. Frågan Ur oemotsägligen en bevilln:sfråga. Om uti en sådan blott ett Stånd stadnar emot 3, skall den dock i förstärkt StatsUtsk. afgöras. Beslutar således R. o. Ad., att en accisafgift skall fastställas, måste saken på nyssnämnde sätt bringas till slut. Jag anhåller om Hr Gr. o. Landtm:s propos. om införande af en viss accisafgift, på sätt motionären föreslagit. Frih. Cederström: För min del har jag svårt att fatta, huru R. St. skola kunna pröfva, om medel för ett visst ändamål böra anslås, utan att pröfva, om samma ändamål är nyttigt eller icke. Motionären har uppgifvit behofvet af södra slussens ombyggnad m. m. Det faller af sig sjelf, att om en sådan ombyggnad är nödvändig, måste medel dertill anslås, ehvad man finner lämpligt, att dessa skola anskaffas genom accisafgifter eller annorledes. Utsk. må icke försöka att undandraga sig målets pröfning derföre, att det icke skall vara bevillntsmål. Jag har åberopat 34 § Riksd.Ordn. och såmedelst visat, att ett sådant förebärande icke befriar Utsk. från åliggandet att fullständigt upptaga saken, då något Stånd det äskar; och då Utsi. icke velat begifva sig till iakttagande af denna dess pligt på grund af de remisser af målet, det redan fått emottaga, återstår numera icke någon annan grundlagsenlig utväg, än att, med ogillande af nu förevar, utlåt., förständiga XJtsk. att afgifva behörigt svar på återremissen. Att återremittera frågan för andra gången kan icke ske; ej heller kan den nu afgöras, ty den måste nödvändigt först utredas. Hr Tham: Jag ber att få förklara mig i 2'-ne frågor. Den första, om Utsk. upptagit och besvarat hufvudsaken. 94 Den 4 Augusti f. m. Denna väV om accis för Stockholms stad och är besvarad, Det är besynnerligt att fordra mera af Bevillntsän af StatsUtsk.
O fremling, det är han, som fostrade min far. ORESTES. Hvad säger du? densamme, som din broder stal. ELEKTRA. Min bror han räddat, om han eljes lefver än. ORESTES. O ve! Hvi ser han på mig, likasom skärskådande Ett silfversmycke? menar han mig någon lik? ELEKTRA. Kanske han gläds, att ann Orestes se i dig. ORESTES. En älskad man; men hvarför stöfvar han omkring? ELEKTRA. Du fremmande, med häpnad, ock jag detta ser. GUBBEN. Elektra, väna dotter, bed till gudarna! ELEKTRA. Om hvad? om det som icke är, om det som är. GUBBEN. Att få den dyra skatten, som gud visar dig. ELEKTRA. Till gudarna jag beder; nu hvad vill du mer? GUBBEN. Nu kasta ögat, barn, på denne älsklige! ELEKTRA. En stund jag fruktat, att ej mer du riktig är. GUBBEN. Är jag ej riktig, jag, som skådar broder din? ELEKTRA. Hvad har du, gamle, sagt? ditt tal oväntadt är. ORESTES. Att här jag ser Orestes, Agamemnons son. ELEKTRA. Hvad märke har du, som jag kunde lita på. GUBBEN. Ett ärr vid ögat efter blodigt sår, han fick, Då han en kalf förföljde jemte dig, och stalp. ELEKTRA. Hvaba? jag märket skådar efter fallet sjelf. GUBBEN. Men dröjer än, att närma dig den käraste? ELEKTRA. Nej, icke mer; utaf ditt märke är min själ Fullt öfvertygad. Du, som lände ändtligen, Dig eger jag. ORESTES. Och du omsider ägs af mig. ELEKTRA. Jag aldrig trodde ORESTES. Jag ej heller hoppades. ELEKTRA. Är du den rätte? ORESTES. Ja, din ende bundsförvandt! Ifall det varp jag drager upp, som kastas nu. Det vet jag, och man mer ej bör på gudar tro, Om brottet högre ställes än rättrådighet KHOREN.
Datum nt supra. 6. /. //ezzz/zzr. Z/^z/z-rz^ zr/ /'/'o^ooo//et o/nnz' ^co/e^zzr^^z^-^z-ezzz/ezz ^ z'zz/o> /Zzzz/S' Zl/zr/zt /vozzzzzzg-ezz z L/z/Zx-Dzzz/nZ zz §too^/ro/zzr§ ^/oZZ^ z/ezz ^6^Z'ZZZZZ'ZZ /§//«. lV ä r v a r a n »I e: Dans Dxeellens Liaks-Niuislein fö,- Utrikes Xrenäena, Herr Vri kerre /e/'z?n/i/^ 8tats-Daelen: Herr DiiIieiie Dei r Di i Ii ei ie Z.NA-e^e/^n^ skilieiie -nozr ^o/zzz/sezz/zezm ^ 6 ne tve //<zz-z/^ Viilierre 6p/?ezz/zzzzz/^ 1illfärorclna6e Klos-Lan^leren, Lakiuelt8-8eeretsr»r6n //i^ lilliä oreliiacle 8tats-8eeretei ai en, Diskopen //ezzz'/zzr. Villsörorclnacle 8t3ts-8eeret6raren föredrog i nnclerelZnigket:
Jag får dessutom erinra om det högst inconsequenta deruti att nu, vid första fråga om tillämpning af ett fattadt beslut, börja med att upphäfva detsamma. Ridd.secretrs inkomster är numera ingalunda obetydliga; de öfverstiga vida våra Collegii-ledamöters, och jag betviflar altså icke, att de fullkomligt förtjena att af den verkliga dugligheten eftersökas. Af dessa skäl mäste jag påyrka qvarblifvande vid det fattade beslutet, och jag vill påminna om en ytterligare olägenhet, som upphäfvandet deraf kunde medföra, den nemi., att secret.-befattningen då vore exponerad för täta ombyten. Det är alltid angenämt att hafva tjenstemän, " som man försökt och kanner; men isynnerhet är det vigtigt för en Landtmarskalk att, vid inträdandet i det stora och magtpåliggande förtroendet att leda Ståndets öfverläggningar, icke behöfva befara att få vid sin sida en med ärendernas gång och behandling ovan secret. Måhända skulle mången under sådana omständigheter tveka att emottaga landtmrs-stafven; och får mannen fortsätta sitt avancement i statens tjenst, är det tydligt, att detta snart kan komma honom att lemna R. o. Adis. Jag tillstyrker altså bifall till betänkts i mom. och skall, då det andra förekommer, derom särskildt yttra mig. Hr von Ha r t m a n s d or f f, Au g.: Jag å'r icke bland dem, som anse det ifrågavar. förbudet böra äga rum. Jag torde i detta fall få utgå från egen erfarenhet. i8(5 förrättade jag, som då var cancellist vid Riddarhuset, någon gång jemväl secret.-tjensten. Detta föranledde någon af Directrs ledamöter att taga mig i åtanka vid den sedan inträffade secret.-ledigheten.
Uti mat* kläder och annan förtäring endast följa egen smak* och att utan tvång ellet någon afgifts erläggande bortflytta, enär så godt synes* oUndgänglig för den ört, det utländningar skola trifvas.** Sedan Cöllegiurn ytterligare ingått i granskning af våra handelsförfattningar och visat, att en hufvudsaklig och för hela riket gällande förändring vore högst äfventyrlig, enär rikets handel och sjöfart med illa deraf beroende rörelser derefter blifvit Beilh oth Elom tUsk, Beiänhanden• ift§§ inrättade, ådagalägges eh så mycket större vigt deraf, att någon Utväg påfitnnes* hvarigenom, Utan att förnärma författningen och det gällande systemet i allmänhet, mer Utrymme på några särskilde localer må kunna gifvas till frihet och medtäflan Uti handel och sjöfart. Till beltämjande af ett sådant ändamål, håller Collegium före, det ganska mycket skulle bidraga, om Sverige, så uti Nordsom Östersjön; egde en tjenligj JtortO' franco eller allmän nedetlagsplats, de C alla varor, med hvad skepp de ankommsi* linge införas* uppläggas och åter Utföra?!, titan afseende pä rikets i allmänhet stibsiiSterande författningar. Öch, sedan särskildt blifvit anfördt* om en sådan inrättning uti Nord sjön, hvilket icke tillhörer ifrågavarande ämne; anvises Gothland vara så mycket tjenligare dertill Uti Östersjön, sötn det är beläget så tillsägande Uti medelpuncton äf detta haf* samt uti Siitö eger en ej mita* dre rymlig än saker hamnd’ •
Dessa blefvo dock fullständigt värkningslösa, eftersom man ej anslagit ett enda öre för öfvervakandet af deras efterlefnad. Först med fabrikslagen af 1833 för väfnadsfabrikationen får den modärna industrin en normalarbetsdag. Individer mellan 18 och 13 år få enligt densamma ej arbeta längre än 12 timmar dagligen, barn mellan 13 och 9 ej mer än 8 timmar och barn under 9 alls icke. För alla dessa blef nattarbete förbjudet. Samtliga bestämmelser tillstadde dock vissa undantag. Mot denna lag och dess utvidgning af 1844 gjorde fabrikanterna det mest energiska motstånd—så väl på agitationens väg som på lagöfverträdelsens och lagvrängningens. Arbetarne hade emellertid efter 1838 gjort en tio timmars normalarbetsdag till mål för en storartad rörelse—och hela den storindustriella utvecklingen dref oemotståndligt hän mot en allt strängare ordning för fabriksarbetet. "Dessa ytterligt noggranna bestämmelser"—säger socialisten Karl Marx i sitt berömda arbete om "Kapitalet" —"hvilka så militäriskt likformigt reglera arbetets perioder och gränser samt hvilostunderna efter klockslaget, voro ingalunda ett alster af parlamentariska hårklyfverier. De utvecklade sig så småningom ur förhållandena; de visade sig vara naturlagar för det modärna produktionssättet. Deras formulerande, officiella erkännande och fastslående af staten voro resultat af långvariga klassfäjder." 1846-47 infördes efter en oerhört hetsig agitation frihandeln uti England; samtidigt nådde arbetarnes rörelse för tiotimmarslagen sin största styrka—delvis underblåst af de hämdlystna skyddstullsvännerna. 1847 genomdrefs ytterligare en utvidgning af arbetarskyddslagarna—trots nytt och ytterligt häftigt motstånd å fabrikanternas sida. Det vore svårt att öfverskatta den andel, som Englands fabriksinspektörer hade i dessa kulturintressets segrar öfver det kortsynt själfviska fabrikantintresset. Många af dessa tjänstemän framstodo som värkliga folktribuner af oklanderligt mod och hög moral.
Om någon af Riddarhusets tjenstemän, efter en tjenstetid af 20 å 3a år, under hvilka han på verkets ordinarie stat varit oafbrutet uppförd, fr ån sysslan begär afsked, eller med döden afgår, samt i sednare händelsen varit gift och efter lemna t enka eller barn uti mindre tillräckliga vilkor, och den afskedstagande eller efter lefvande hos Direct. söker pension, äger Direct. rättighet, till följd af R. o. Ad:s beslut d. a3 Jan. 1779, att i likhet med hvad för afskedstagande embetsman på Kronans stat bestås, samt med afseende på förekommande omständigheter, sådana pensioner bevilja, som till j eller hälften svara mot det belopp, den afgåendes lön på Riddarhusets stat utgjort. Då nu lönen är 1200 r:dr, blir Ridd.secret. altså berättigad till 600 r:drs pension, hvilket belopp endast med ett pär hundrade r:dr understiger det, hvaraf ett Collegiiråd kan påräkna att såsom pension komma i åtnjutande. Gr. Gyldenstolpe har, till säkerhet för en ovilkorlig möjlighet för Ridd.secret. att under riksdagarna förrätta sin tjenst, äfven Den 18 Augusti. *99 0111 han innehar någon annan, uppdragit en theold om embetsmäns rättighet alt, i egenskap af riksdagsmän, förklara sig tjenstfria under riksdagarna, som jag omöjligen kan godkänna.
— 158 — Då, det ej torde sakna intresse att se i hvad man återfall ägt rum bland dem, hvilka för första resan stöld hållits till straffarbete uti cell, hafva Revisorerne trott sig böra meddela, hvad Styrelsen i sådant afseende härom yttrat, eller att sammanlagda antalet personer, som, med stöd af Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, derefter och intill 1858 års slut uti cell undergått dem för första resan stöld ådömdt straff, uppgått till 2,102, samt att af dessa endast 80 under år 1858 återkommit till fängelserna, för att undergå bestraffning för andra resan föröfvad tjufnadsbrott. Hvad särskildt beträffar Krono-arbetskorpsen, förmäler Styrelsen, att om hela antalet af dem, hvilka ifrån Korpsens organisation intill slutet af år 1858 derifrån frigifvits, jemföres med hela antalet af dem, hvilka till Krono-arbetskorpsen samt straffocb arbets-fängelserna återkommit, så utgör de återkomnes antal, i förhållande till de frigifnes, omkring 32 procent, hvaraf 13 procent utgöres af sådana, som för begångna brott blifvit insatta i straff-fängelserna, men återstoden, eller omkring 19 procent af personer, hvilka för bristande laga försvar återförpassats till arbets-fängelserna och Krono-arbetskorpsen. Jemföres åter antalet af de år 1858 återkomne med antalet af de samma år frigifne, visar sig att af de frigifne återkommit omkring 48 procent, deraf 24 procent tillhöra, klassen försvarslöse och 24 procent sådane, hvilka skolat till straff-arbete hållas. § 9. I afseende å retigions-vården, inhemtas af oftanämnda underdåniga berättelse, att under år 1858 kristendoms-kunskapen varit god och försvarlig hos största delen af personalen. såväl inom länsoch krono-fängelserna, som ock vid Krono-arbetskorpsen samt straffoch arbets-fängelserna. Antalet af dem, som saknat all kristendoms-kitnskap, har under revisions-året varit ungefärligen lika stort som nästföregående året.
Grunden till det antal af 20 Provincialläkare, för hvilka Kongl. Maj:t vid sistlidna riksdag behagade föreslå löneförhöjning, synes påtagligen varit, att antalet Provincialläkare inom riket då var omkring 100, att således hvar femte skulle komma i åtnjutande af ifrågavarande förmån. Genom de beslut Rikets Ständer vid nyssnämnda riksdag fattat och, som det är att hoppas, vid nuvarande komma att, enligt Stats-Utskottets tillstyrkan, fatta, komma de ordinarie Provincialläkarnes antal att under nästa statsregleringsperiod uppgå till omkring 125; hvadan, om samma antagliga grund nu följes, nemligen hvar femte, antalet af dem, som kunde komma i fråga att erhålla löneförhöjning, skulle blifva 25, och vågar jag derför hemställa, att Rikets Ständer bevilja den af UtskoGet afstyrkta motionen i den vidd, att löneförhöjning af 500 R:dr anslås till fem Provincialläkare utöfver de 20, som för närvarande innehafva denna förmån. Skälen för beviljande häraf äro de ofvan anförda; och anser jag mig tryggt kunna vädja till hvar och en som vistas å landet att bedöma huru mödosamt och ansträngande Provincialläkarens kall är, derigenom att mången af desse' läkare sannolikt måste tillbringa hälften af sin tid på resor och dessa ej sällan af högst ansträngande och besvärlig beskaffenhet; att han, i förtid utsläpad, ej vid tilltagande ålder förmår verka i så vidsträckt mån, att hans inkomster förslå till de nödiga lefnadsbehofvens fyllande. Då, såsom kändt är, Rikets Ständer med väl använd frikostighet anslagit löneförhöjning hvart femte år åt lärarne vid elementarläroverken, torde icke kunna förnekas att den till åren komne Provincialläkaren kan vara lika förtjent af en löneförhöjning efter 18 20 års tjenstgöring, som skolläraren, hvilken erhåller sådan efter endast 5 års tjenstgöring? Inom Stats-Utskottet syntes hufvudsakliga skälet till afstyrkande af denna motion vara, att Kongl. Maj:t ej föreslagit den löneförhöjning, som motionen afser; häremot får jag anmärka, att
Boye sedermera väckta frågan om afskiljande af det ceconomiska från det rent legala uti besluten öfver förslaget till lag för privatbanker, så kan jag icke annat än understödja motionärerna. Hr von Troil, Emil: Efter min tanka har den siste värde talaren ganska riktigt framställt frågans beskaffenhet, ty Frih, Boyes s. k. motion var ingenting annat än ett föreslaget sätt, huru R. o. Ad. skulle gå till väga vid behandlingen af Bancooch LngUtsk:s sednaste betänk, med förslag till lag för enskilda banker, och'sedan R. o. Ad. numera slutat pröfningen af samina betänk., synes mig Frih. Boyes motion till följd deraf förfalla; men om densamma skulle böra föranleda till någon förändring i de fattade besluten, må sådant kunna ske directe och utan någon föregående förfrågan hos Utsk., huru män vid en slik behandling bör till vä— gagå, — en oformlighet, som nära gränsar till det löjliga. 5jS Den 26 Mars. Frih. Boye: Jag gratulerar Hr v. Troil, sorn kunnat uppfatta Hr Rosenblads mening. Likväl tror jag, att Hr v. Troil icke mindre än Hr Rosenblad taga fel om hvad frågan rörer. Min motion afser ingalunda någon förändring af de fattade besluten, utan, efter ordalydelsen, innefattar den endast det förslag, att R. St. ville uti den lind. skrifvelse till K. M., som kommer att nied Ständernas lagförslag afgå, afskilja och bestämma de lagbud, som, efter Ständernas förmenande, tillhöra den civila lagstiftningen, från de lagbud, som tillhöra den oeconomiska. Det rubbar icke de beslut, som äro fattade; och jag tror derföre, att de tvenne värda ledamöterna misstagit sig om syftemålet med min motion. Jag vet icke, hvarföre de skola motsätta sig ett sådant afskiljande, som jag föreslagit, och att Ständernas yttrande derom må åtfölja den und. skrifvelse!! till K. M. Jag förnyar min anhållan om remiss af motionen. Uppå derefter framställd propos. blefvo Frih.
T° r™ ^,fva K,i'da~ fiet f.-.n • r »mia endast i Mantal, sedan Canellanerne i T -, d tutt ro teringen från sine Boställen tiansoorfenrl , '?e * Ld' 5rens MaiÖkegångspris.°r 6 'StdlU lge ralltorne af medium för de sista fem 'ImoÄSÄmIi°rfrrehr“ ** °Iä»"enl«l af spannemäls «r. e,se af U 'Ä »tinna., skulle e„ ”Sata ‘1a ”^.Ddred. Såsom niga, motvigt bär ÄiSÄW ÄlÄSUt friths;; “ Vld foisll“S5-tlden väglaget i sednare tiren Lligeu |enomDRuX,äa“er vid Ko„Th 'a"’ l’Vari tfr“ tlllälit’ « “* “ ef "METS 12 Artilleriets behof, af den mest välgörande verkan för Länet oell vore önskeligt, att denna förmån finge vidsträcktare än nu begagnas. •Bland diverse onera och allmänna besvär kan väghållningen med skäl omnämnas och är olika tryckande i mån af vägarnes mängd, olika tillgång å lagningsämnen och de väghållningsskyldiges mer och mindre aflägsenhet från sine vägstycken. — Om tiden för väglagningen kunde allmänt förändras till hösteller vårtiden i stället för sommaren, vore sådant i flere fall ijenligt. — På mitt , förslag örn ändring i väglagningstiden, hafva Sunnerbo Härads Bronings-skyldige innevånare förenat sig derom, alt i October månads slut iståndsätta sine vägstycken samt att örn våren tidigt igenfylla gropar och utskärningar, med yttrad önskan, att vägsynerne förrättas i början af Maji månad. Jag afbida!- Öfrige Häradernes yttrande i ämnet, innan någon allmän föreskrift kan lill efterrättelse meddelas.
Härvid vunnes väl stundom rättvisa lör de åtalade, men stundom gjorde godtycket sig gällande i anseende tdl den anklagades oförmåga att anskaffa oiäfvige vittnen. Den resande funnes vanligen icke heller qvar å orten och kunde nästan aldrig träffas med kallelse, hvadan de tilltalade, om de blefvo frikände, i de flesta fall icke vunno någon ersättning för inställelsen vid kansli-förhöret, ehuru de ofta måste, jemte vittnen, färdas lång väg. För att förekomma anmärkte olägenheter har motionären föreslagit, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdandet af en kungörelse, innehållande att då resande i dagbok å gästgifvaregård inför klagomål öfver gästgifvare, hållkarl eller skjutsskyldig i afsigt att ansvar må någon åläggas, vare han förpliglad, om angifvelsen skall upptagas, att afgifva lili Landshöfdinge-embetet i länet en anmälan derom, med uppgift på sitt hemvist, huruvida han har vittnen att åberopa och hvilka desse äro, samt borgen af två vederbäftige män folden kostnad och skada, som kan de angifne förorsakas, ifall de icke kännas skyldige. UtskoLtet har tagit motionen i öfvervägande; Och som det är föreskrifvet, att resande skall anteckna klagomål uti ifrågavarande afseende i den vid hvarje gästgifvare - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 121. 37 gård befintliga dagbok, hvadan någon ytterligare anmälan derom till Landshöfdingeembete! icke är behöflig, samt det i allmänhet är stadgadt att vid sådane klagomåls anförande, i händelse vittnen åberopas, desammas adress skall i dagboken uppgifvas, och det dessutom i allt fall åligger den resande att styrka sin angifvelse, får Utskottet', som anser ställandet af den utaf motionären föreslagna borgen alldeles olämpligt, vördsamt tillstyrka att motionen ej må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 2 Oktober 1857. Ns® Iff.