Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En förmiddag – vi bodde då ännu i utgifvarens af kabinettsbibliotek, N. H. Thomsons hus – satt hon, som företagit sig det dristiga arbetet att teckna Magnus Jakob Crusenstolpe, ensam vid sitt skrifbord icke sysselsatt med något slags författareskap, utan med det helt anspråkslösa göromålet att summera sin hushållsbok, ett arbete, som huru anspråkslöst det var, likväl upptog husmoderns uppmärksamhet så fullkomligt att hon ej uppfattade namnet som nämndes på en besökande, utan endast tecknade åt förmaket. Det fans ännu hos den nya författarinnan några hyggliga landsortsvanor, hvaribland den, att icke säga sig vara borta då hon var hemma. Jag gick således in, tänkande på att få se någon redan bekant, men den person som stod midt i rummet hade jag icke sett förut, och likväl fattade mig genast den aningen att jag måtte befinna mig ansigte mot ansigte med den ryktbare f. d. fången på Waxholms fästning, hvars ovanligt intressanta och högst märkliga utseende jag ofta hört beskrifvas af herrar som besökt honom i hans enslighet, hvilken han dock befolkat med många delar Morianer. Ja, hans utseende, hans höga gestalt, hans hållning, hans oförlikneliga minspel och outransakligt forskande och blixtrande ögon, kort sagdt hela apparitionen af denne man var sådan att intrycket blef ett af dem som icke lätteligen utplånas. Jag hade mycket önskat att få se honom och hört omtalas en mottagningsfest vid hans återkomst, der hans närmaste vänner arrangerat tablåer ur Morianen. Och nu stod han der framför mig. »Om Carlén varit hemma», sade han med sitt finaste leende, »hade jag sluppit att presentera mig sjelf.» »Det är alldeles obehöfligt», skyndade jag att förklara. »Jag hörde verkligen icke namnet, men förstod ändå genast att jag hade framför mig en notabilitet som jag skall räkna bland mina intressantaste visiter.» Han besvarade min artighet med en annan, hvilken lät icke fullt så angenäm som det borde tyckas i den stackars nybegynnarinnans öron. Han sade sig nemligen redan under sitt vistande på Waxholm hafva gjort bekantskap med »fru F.» och skrattat och haft mycket roligt åt Representantens äfventyr.
Med än större värme fortfor han: Jag lofvar ännu mer än Celia fordrar. Jag lofvar dig att ren och obesmittad gå igenom ungdomsålderns faror. Celia, detta namn skall blifva mig en stark sköld. All min äregirighet lofvar jag dig ... äran utan Celia vore utan värde. Sist lofvar jag dig min kärlek, en varm och trogen, ja, en evig kärlek. Jag kan icke föreställa mig en möjlighet att lefva, om Celia ej bodde i mitt hjerta, icke heller någon himmel, der ej Celia vore. Jag lofvar dig en kärlek, som gifver allt, men fordrar ... intet. Det är för mycket, Axel. Tala dock ej så hviskade jag, i det tårar ovillkorligen fuktade mina ögon. Du gråter, Celia. Jag tackar dig. Du kan ha rätt, ty att försaka dig för alltid, det vore dock hårdt. Derföre vill jag förändra mina ord. Den kärlek, som nu lifvar mitt bröst, den gifver allt och fordrar intet. Ser du, jag frågar dig icke, om min kärlek har något gensvar i ditt hjerta. Det är nog för mig, att jag älskar dig. Åter sade han, efter en lång tystnad: Det vore äfven förmätet af mig, att af Celia fordra ett svar. Jernet skall pröfvas i eld, innan det duger. Framdeles någon gång, sedan jag bestyrkt min trohet och min rena vilja att vara Celias vän då är det tid för frågor. Huru gerna jag velat säga några ord. Äfven jag hade ju bordt gifva ... någonting. Jag försökte tala ... jag kunde icke, vågade ej. Axel förekom mig nu såsom ett väsen ifrån ett annat hem, ett väsen, som nedlåtit sig till ett jordens barn. Det gick igenom mig en rysning. Jag gick der darrande och ängslig. Axel såg på mig, och sade med skiftad ton och blick: Jag har sagt allt. Nu känner Celia mig .. Derföre skola vi tala annat. Vi skola leka, skämta. Jag är ett barn. Skämtet passar bra för mig. Och Celia är ett barn, som aldrig kan bli annat än ett barn. Derföre skola vi ha roligt Emma, kom hit. Hvad har du att göra der med de gamla!
De äldsta lagarne innehöllo derom helt enkelt, alt, der gemensam stängselskyldighet egde rum, hvar och en skulle i hd g'luden lugn del till hälften. Så stadgades i Uplands-Lagen Viderboa-Balken 17 Flocken, Westgötha-Lagen Bvggninga-Balken 1 och 6 Flockarne, Westmanna-Lagen B. B. 53 flocken, och Sudermanna-Lagen B. B. 14 flocken. 1 Lands-Lagen åter påböds i 26 C ap. B. B., att den bj skulle för mera gärda, som för mera låg och den för mindre, som för mindre lag. Delta stadgande upplitvades i 5 Cap. 2 § B. B. af 1734 års Lag, och äfven i 1802 år-s Stängsel-Förordning är samma princip bibehållen. Att efter fyra århundradens förlopp fråga nu ånyo ldifvit väckt om återinförande af ofvannämnde i Landskaps-lagarne stad - Lagsamt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30. 7 gade delningsgruud för stängsel-skyldighel, tyckes antyda, att förhållanden in träd t, som påkalla en återgång till livad af ålder stadgadt varit; helst grunderne för nu ifrågasatte förändring, den der icke lärer kunna anses såsom ett hugskott för dagen, då den, vid 1815 års Riksdag inom BondeStåndet väckt, sedermera vid nästan alla de efterföljande återkommit, äro vordne godkände af så väl Kong!. Majvl, som i förnyade Propositioner framställt detta vigtiga ärende till Rikets Ständers bepröfvande, som ock af Högste Domstolen och Lag-Comitcen samt nästan alla ilushölls-sällskapen i lliket. Om man följer odlingens gång och landlbrukets utveckling, torde förslaget om upplifvande af den redan i Lands-Lagen förkastade stängselgrunden vara lätt förklarlig.
Ridderskapet och Adeln behagat remittera en af Herr von Troil, Emil, väckt motion, att Rikets Ständer måtte besluta, det nästa Lagtima Riksdag skall taga sin början den 14 Januari i845; och, då denna motion har för afsigt att få dagen för nästa Lagtima Riksdags början utsatt inom det femte året från Rikets Ständers sammanträde innevarande år, på sätt Regerings-Formens 49 §• föreskrifver, får Utskottet till Rikets Höglofl. Ständer vördsamt hemställa, att, i enlighet med motionärens förslag, Rikets Ständers nästa sammanträde lill Lagtima Riksdag måtte taga sin början Tisdagen den 14 Januari år 1845. Stockholm den 14 April 1840. N:o 7. Memorial till Höglofl. Ridderskapet och Jdeln samt Högvördige Preste-Ståndet, angående en af de båda öfriga Riks-Stånden jrkad anmälan uti en afgående underdånig skrifvelse om Riksdagens förlängande en månad. Genom meddelade Protocolls-Utdrag hafva samtlige Riks-Stånden anmodat Expeditions-Utskottet skyndsamligen inkomma med förslag till undånig skrifvelse, innefattande en anhållan hos Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med toq §. Regerings-Formen och 80 §. Riksdags-Ordningen, om Riksdagens förlängande en månad utöfver de trenne första efter den dag, då Kongl. Maj:t till Rikets Ständer afiåtit Sin Nådiga Proposition, rörande Stats-verkets tillstånd och behof; men då härvid förekommit, att Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet yrkat, att uti ifrågavarande underdåniga skrifvelse jemväl måtte intagas den anmälan, att äfven den 8 Expeditions-Utskotlets Memorial, N:o 8. sålunda äskade förlängda tid blefve otillräcklig för Riksdags-ärendenas afgörande, hvaremot någon föreskrift i detta hänseende icke uttryckligen blifvit Utskottet af Högloft.
335 velse meri förnyande af deras vid 180g—19 årens Riksdag gjorda hemställan om bestämmandet af grunderne för uteslutande Privilegier , jemte förslag till förekommande af dessas meri» liga inflytande på Konstfliten och Slöjderna. Remitterad till CominerceCollegium. 18:0. Om upptagande i liqviden mellan Statsverket och RiksgäldsContoiret , af en Summa stor 121,168 R:dr 32 sk. 4 r. Remitterad till StatsBereningen för ett närmare utredan e af de skäl, hvarpå af. skrifningen grundats; åter anmäld den 14 Februarii 18 16, då Kongl. Maj:t beslö', att härutinnan skulle förblifva vid hvad Rik^ sens Ständer begärt. 19:0. Om en undersökning af driften vid Ädelforss Guldverk , samt utkräfvande af derför innestående Arrende. Remitterad till KammarCollegium, och, jemte dess utlåtande, föredragen den 23 October 1816, då om berörde undersökning, med dertill börande omständigheter, Nådig Författning vidtogs. 2o:o. Om lindring i Bevillning för Uddevalla Stad till årets slut 2i:o. Om ersättning af LöningsMedel åt visse Tjenstemän i Norrbottens Län. Besluten i dessa ämnen Vederbörande till efterrättelse meddelade. Deri I g Jalli. 2 2:o. Om öfverflyttning till Riks» Bihang till Riks-St. Prat. i$t7oth iSlS> Hira Saml.Nir 49, jo. 386 Justitia Ombudsm. EmbetsBerdttelser. gäldsContoiret af f. d. Konung Gustaf Adolphs Fonder. Uppskjuten till föredragning i sammanhang med Rikets Sländers afgifvande svar, uppå Kongl. Majus Nådiga Proposition till deras SiatsUtskottet, att alla de förra Kongl, familjen tillkommande anslag måtte ur Svenska RiksStaien försvinna. 23:0.
Då bär redan är så mycket taladt i detta ämne, och jag blifvit så fullständigt förekommen, vill jag ej längre uppehålla Ridderskapet och Adeln; men måste fästa mig vid ett af Herr Hjerta begagnadt uttryck. Herr Hjerta har sagt, det vi inom detta Stånd blott äro voteringsmassor, som med tjenstfärdighet bevilja onyttiga anslag —■ detta är i högsta grad förnärmande för Ståndet, ehuru jag hoppas, att ingen behöfver taga det åt sig. Det är besynnerligt att påstå, att alla inom RiksStånden, som ej tala, öro machiner. Jag skulle tro, att den, som tiger, kan lika väl tänka, som den, hvilken talar, och lika mycket gagna vid besluten genom sin voteringssedel, som den, hvilken genom sina tal sökt inverka på andra, och blifvit förargad öfver, att han misslyckats. Jag anser detta vara ett obehörigt utfall mot Ridderskapet och Adeln. Hvad åter anfallet mot Regeringen beträffar, så anser jag mig ej böra ingå i något svaromål derpå, ty sådana tillmålen, som ej äro bevista, förtjena ingen vederläggning; dessutom har Herr Hjerta nu åtagit sig att bevisa sina anklagelser, och jag hoppas, att Regeringen då skall få tillfälle att fullkomligt rättfärdiga sig, och med heder beslå kampen. Jag kan Den i4 Octobev e. m. 239 dock icke underlåta säga, att jag ej funnit misshushållning i Regeringens åtgärder, ty jag har verkligen funnit helt annat. Jag skall nämna hvad jag häst känner, nemi. Wanås fästningsbyggnad, ty jag hor der bredvid. Jag vill trottsa någon att framvisa större hushållning och ordning, än der finnes; ja ända till den grad, att mången i sin enskilta hushållning ej skulle kunna tillvägabringa någon ting dylikt. Jag har äfven med tillfredsställelse sett byggnaderna på Skeppsholmen, de dervarande verkstäder ■och skärgårdsfartyg, hvilka alla med hushållning och omtanka äro fullbordade. Jag öfverlcmnar till hvar och en, att bedöma, 0111 förråderne äro förstörda, och om anslagen dertill äro dragne till andra ändamål.
Ej förr än professorn afslutat sin oiiisi5ndliga redogö- relse ocli sagt sitt sista ord, reser sig Elisabeth, höjer långsamt, p i det alla må se det, sin hand, stryker frin axeln biljetten och Iitcr den halka till golfvet iitaii att egna dcn en blick. Vid dcnna enkla rörelse, som innebar på en gång korrcktivet af en ovärdig handling och cn viidjan till rättskänslan, reste sig studenterna och Iiclsadc med applAder Iicnncs seger. Elisabeth s i g icke upp, Iiopsanilade sina böcker, soni hadc hon varit franiniandc för licla saken, ocli gick nied fasta steg mot dörren, nicdan Iicniies vedcrsakarr 1181iades med Iivisslingar. Afven utanför stiidiesalen niöttc Iicniie sv3righcter. Det ansprikslösa inackorderingshem, der hon bodde, var nier an en girig nära att säga upp henne, eiiiedaii man fruktade det niyckna prkct 0111 den qrinlign studenten; nian skämtade öfver Iicnne, man misstydde hennes afsigter o. s. v. Då nian mötte den blifvariclc doktorinnan på gatorna, höjde nian på axlarnc eller skakadc på Iiufvudet, gatpojkarne kastade glåpord efter Iieiine, skolflickorna flinade. Men ödmjuk och undcrgifven, lugn och vzrdig, gick Elisabeth lugnt sin väg franiit, tills hou ditt in5let. I Januari 1849 disputcr; ide hon för graden öfver en märklig tlies. Saleii var full, studenter ocli stndsboar hadc strömrncrt tillsnniinans. svartklädd, iitcin prydnader, allvarlig och lugn besteg hon cstradcn, der professorerna sutto, och mottog undcr Sliörarncs applådcr dct svSrvunna ocli cftcrlängtade Iakarediplomet. Hon besvarade prcsidcntens helsning med några enkla ord.
Skall man åter antaga det förslaget, att en sådan skall betala bevilln. särskildt, utom den afgift, som leranäs för hvarje representation; så skulle hvarje landshöfding eller någon annan i hvarje stad, ditensådan person kommer, fråga: har ni erlagt bevillning? har ni bevis på att hafva betali bevillningen? Det der beviset har denne personen kunnat förlora, eller vill han ej lemna fram di t, måhända har han kastat bort det — och då finnes ingen controll , huruvida bevillningen blifvit erlagd eller icke , såvida ej hvarje stad , dit personen anländt, skall öppna en correspondance med alla andra orter, der han uppehållit sig för alt utforska om bevilln. blifvit erlagd. Finner man att någon bevilln. bör för sådana personer åläggas, då bör ock densamma utgå för hvarje representation, sedan den är verkställd; ty inkomsten deraf är troligen det enda personen har att lefva utaf. Jag yrkar således rent afslag på hvad i5 §:n i den frågan omtalar och begär Hr Frih. o. Landtm:s propos. derpå. Hr Edenhjelm: Till följe af Hr von Ha rtmansdorffs yrkande, att en theater-directeur skulle betala lika mycket för hvarje representation i Götheborg, som i Stockholm, bör jag upplysa, att jag knappast tror det finnes något ställe i Sverige, der en theatertrupp har sämre förtjenst än just i Götheborg. Det händer någon gång att en utmärkt god trupp kommer dit och kan hafva någon behållning ; men många hafva varit i den belägenhet, altman måst göra sammanskott för alt få dem ur staden. Det hände för ett par år sedan, att en person, som i Götheborg visade en panorama med ganska vackra målningar, då han fick höra att han skulle betala 4 r;dr för hvarje representation, kom till mig, beklagande sig på det högsta och visade, att han de flesta dagarna icke förtjent 4 r:dr under sitt vistande i staden. Jag yrkar således, att Utsk:s förslag måtte fastställas. Gr. Anckarsvärd Det förekommer mig, som något missförstånd hos mig uppstått i afseende å Frih. Nauckhoifs yttrade åsigt.
LÖFVENSTRÅLE. C. LÖFVENSTRÅLE (till A. Löfvenstråle och Liljeborg). LILJEBORG. HAGELSKÖLD. Ni ha' ej varit på spektaklet i afton? Nej. Dö då, arma syndare, utan att ej ha' lefvat. Hvad hafven J sett, då J icke sett henne? Jag har i alla mina dagar haft svarta starren, och först blifvit opererad i afton ... nu ser jag himmel och vår; himlen i hennes ögon, våren i hennes gestalt. Förklara dig. Hvilken menar du? HAGELSKÖLD. A. LÖFVENSTRÅLE. Hvem annan än Sveriges ära, Stockholms förtjusning, theaterns prydnad, scenens smycke, operans näktergal, den dramatiska konstens blomma, henne, som med ett leende intager allas hjertan; med en liten, den aldra som minsta drill eröfrar vårt förstånd, och med en geste ... o, ni skulle ha' sett denna geste ... kommer blommor att regna och lagerkransar att hagla. Din förklaring är så beskaffad, min bror, att den påkallar ännu ytterligare en förklaring. Hören J ej sången? Tron J att man sjunger för roskull i natten? Nej, mina herrar, det är enthusiasmen, som sjunger, det är förtjusningen, som jublar, det är hänryckningen, som i triumf hemför den lagerprydda segervinnerskan, aftonens drottning, Angelique Augusti. Förstån J mig nu, eller hur? Den token! Syskonen. A. LÖFVENSTRÅLE. HAGELSKÖLD. A. LÖFVENSTRÅLE. 34 C. LÖFVENSTRÅLE. Hon har öfverraskat alla. Enthusiasmen var stormande. Bifallsropen skallade från femte raden ned till parterren. Jag skulle kunna tala om många historier jag, men det är detsamma det. Hon gjorde furore. Hagelsköld har rätt; och ni vet att jag alltid håller mig till sanningen. Hvilken beundransvärd dårskap! A. LÖFVENSTRÅLE. HAGELSKÖLD. Dårskap?
Vid kalkylation den 0 April, hafva besparingar befunnits å följande anslag, nemligen: 00 Specificeras 00 — 00 — Vid samma tillfälle hafva å motstående anvisningar följande belopp befunnits besparade, hvilka således kunna till ny anvisning användas, nemligen: 00 Specificeras Kalkylation öfver Tillgång till anvisning och Anvisning Uppsummering af Tillgång till Utgift och Utgift såsom ofvan. — 311 — Besparingsfond. Kassan Utgift. Anoranings-beeller magasinet, hvarå anordnas. Spanmål. slutets datum. Credit. k. andra autoriteters Förvaltningsstater upptagas till disposition följande belopp, nemligen: Upsala Läns stat. Specificeras å Östergöthlands dito. etc Brod. Mått. Värde efter statspris. S:r oo i - oo | -1 oo | - Enligt Kongl. Stats-K ontorets Förvaltnings-stat eller särskilda Kongl. Bref, upptagas följande anvisningar, nemligen: l:o Frän föregående är reserverade: 00 . Januari 19 K. Räntek. Liqvid 00 etc. 00 etc. etc. etc. etc. ’ 2:o För löpande äret. N. N. Regemente. etc. 00 ~ ili ii* pcIsOll» etc. iY. N. person (föremål.) etc. Anslag sbrister, som af denna besparings-fond böra ersättas, nemi. Vid kalkylering den 0 April: å N. N. anslag 00 — enligt Riksboksluts-Kontorets Memorial den 0 och StatsKontorets beslut den 0 . 00 — etc etc.“ (Vid afslutning.) Brödqvantitcter reduceras till spanmål 00 00 00 0 000 OD ,000 00 S:r Spanmålens värde efter markegångspris utföres Afskrifves: återstående spanmålsqvant. Reservation till påföljande är:
Men han var ej så litet orolig för sin affärsvän, ty nådde fram till slottstjänarne ryktet att denna ännu befann sig ej så långt utom stadens råmärken skulle skådespelet oförtöfvadt upprepas och kunde sluta blodigt nog, såsom det för ej så länge sedan gick under ett tumult mellan "gäster" och knektar, därvid en af de sist nämda fick sätta lifvet till för motpartens dolk. Banemannen, van dem Bokel, lyckades väl komma undan, men af den upphetsning dådet framkallat fingo många af hans landsmän lida långt efteråt. Marve, som jämväl själf tydligt insåg hvilka följder hans tilltag skulle framkalla, hade varit omtänksammare än de roflystna slottsknektarne anat. Redan tidigt på morgonen hade han låtit föra och förankra sin skuta utom synhåll från slottet och ombord å densamma dolt sin skatt, med hvilken han under tidigare affärsresor "gjort upp räkningen utan värden." Själf hade han inlogerat sig på en bondgård ett stycke utom stadsporten och beslutit att dröja här, tils den första hettan hos hans fiender lagt sig. Därpå skulle han återvända till Vadmal och vidtaga de nödiga anstalterna för afresan. I öfrigt kunde han ock vara jämförelsevis lugn, ty lasten var redan instufvad i skutan, både sälspäck, smör, hafre, kött och fisk, och alt sålunda segelklart, blott han en gång kom sig så långt, att han befann sig ombord å densamma. De upprorslystne sällarne hade också knapt hunnit lämna tummelplatsen för sin krigiska ifver innan Marve körde in genom porten till den gård där den Vadmalska hufvudaffären var förlagd. En lycka i olyckan var att han ej återvändt några ögonblick tidigare, i hvilket fall han fått möta hårdt mot hårdt, helt visst utan hopp att slippa helskinnad från äfventyret. Också nu varskodd på den fara, som möjligen ännu ej var helt och hållet afvärjd, begaf Marve sig in i ett af de inre lagerrummen. Genom hans inträde stördes det förtroliga samspråk, som Arvid och Elin Kurck, hvilka jämväl sammanträffat här, förde med hvarandra.
Vid sådant förhållande säger man sig icke kunna begripa, hvarföre man vill göra en förändring i nuvande stadgande och anser, att R. o. Ad., som hittills med oväld och samvetsgrannhet utvalt Utsk:s ordfönde, alltid bör bibehålla denna rättighet. Men om äfven ifrågavande företrädes-rätt ännu icke blifvit annat än till det allmännas nytta och Ståndets heder begagnad, så ligger det likväl inom möjlighetens gräns att förhållandet kan blifva annorlunda, att partisinne och enskilda afsigter äfven här skulle kunna göra sig gällande. Man kan tänka sig möjligheten af att t. ex. ordfönde i Const.Utsk. blefve en person,' som hyste en serdeles benägenhet att framlägga odugliga representations-förslag eller att till ordfönde i StatsUtsk. utsåges en person, som hade mycken motvilja att bevilja nödiga anslag o. s. v. Jag säger icke att sådant har skett, men jag säger att sådant kan inträffa, och just deruti ligger olyckan. Jag önskar derföre, att denna § måtte förändras och att R. o. Ad., hvilkens rätt jag är beredd att, der så nödigt finnes, till det yttersta försvara, ville göra denna 156 Den 8 Mars e. ni. koncession, som, enl. min tanke, skulle snarare gagna ån skada det Högl. Ståndet. Hr Mannerskantz: R. o. Ad. har redan en gång förut under denna Riksdag visat sig så fast i försvaret af sina ärfda rättigheter, att det torde vara föga hopp att söka bereda framgång åt ifrågavarule förslag, men, sådant oaktadt, anser jag mig böra tillkännagifva, att jag för min del gillar förslaget. Här har mycket ordats om den fåfänga och den ällan, som, derest förslaget antages, skulle gifva sig luft inom Utsk:n, ithy att hvar och en af dess ledamöter skulle sträfva att blifva vald till ordfönde derstädes. Jag tror att saken kan -betraktas från en annan sida.
Jag vill således blott yttra mig om hufvudsalsen i förslaget, eller den, att de till civila och militära embetsoch tjenslemäns aflönande anslagne iudelta räntor skulle, i den mån de blifva disponibla, uppbäras och redovisas i sammanhang med kronouppbörden. När nu R. o. Ad. afslagit hemmansräntornas och kronotiondens förvandling från persedlar till peuningar, så synes det mig följa, så att säga af sig sjelft, att äfven denna punkt borde förfalla. Ty det skulle väl blifva svårt för Kronan att, ehuru räntorne icke utgå i penningar, likväl uppbära persedlar af räntegifvarne och Den 9 September f. m. 189 sedermera öfverlemna dem till räntelagarne. Denna utväg synes mig så besvärlig oell så kostsam att jag förmodar det man icke eller ämnar vidtaga den. Så vida icke detta förslag vidhålles<af dem, som för öfrigt synas gynna Utsk:s betänk., sä kunde frågan derom förfalla oell vi genast få fortgå vidare. Jag vill således nu a f häl la mig från yttrande i frågan till dess jag fält förnimma huruvida någon ledamot möjligen talar för förslagets antagande. Frih. Palmstjerna: lltsk:s förslag i denna 20 punkt anser jag på intet vis tillfredsställande eller af beskaffenhet att kunna bifallas. Den första delen deraf är alltför mycket sväfvande. Der säges nemi., att de till embetsoch tjenstemäns aflönande anslagna räntor oell kronotionde skola fortfarande utgå såsom nu intilldess en indragning deraf kan verkställas. Det är, enl. min öfvertygelse, högst angeläget att sådana statsanstalter, som atlönandet af tjenstemän, icke äro provisoriskt inrättade, icke äro så beskaffade att man i hvarje ögonblick sväfvar i ovisshet om huruvida Staten skall fortfara eller icke. Såväl i Ulsk:s utlåt., som i K. Al:s propos. hänlydes på alt man har att förvänta en reglering, som skall förändra sakernas förhållande. Det är någonting sorn jag för min del icke kan anse riktigt.
Bifölls. Och kommer således Adelig» ätten 6abn af Colquhoun att under N:o 2224 ä Riddarhuset intags sate och stämma. Den n November»' 565 Upplästes följande: Kgl. Maj-.ks Nådiga proposition till Riksens Ständer angående medel att werkställa den föresiagne GöthaCcmal anläggning. Gifwen S ockholms Slott den 10 November 1809. Sedan Riksens Sländer Mi underdänig strifwelse af den 10 sistledne Ollobcr anhällik, akt Kgl. Majll wille i Räder widkaga nödiga anstalter kill utförande af det för Wenerns förening med Östersjön förefinna Canal-arbete, genom en reprenade af e i,ki da Personer, sä Inföddsom Ulländningar, och derwid utstaka sädana wilkor, som kunde lända fä wal Kongl. M y:t och Kronan, som Entrepeneurerna och det A lmänna lill säkerhet och förmon, samt Riksens Ständer derjemte i underdånighet tillstyrkt, att Canal-anlärgningen malte blifwa de enskilda Personers egendom, som med sm förmögenhet wi le verull deltaga, och att, pä det ett sa Ri sgagneligt fö. retag skulle utan u pfkof samt i en plan och ett sammanhang kunna werkstallas, alla möjliga och fkaligq förmäner malle det blifvande CanalBolaget i Räder förunnas; sä har Kongl, Majll tagit delta ämne under öfverläggning, och instämt i Riksens Stän. ders önskan, att berörde Canal, som sku le bereda Riket i allmänhet, och flera Landsorter och Näringar i synnerhet, de wigtigaste fördelar, mätte skyndsamt kunna öppnas.