Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det af Revisorerne åberopade Eders Kongl. Maj-.ts nådiga bref den 15 Februari sistlidet år afser uttryckligen endast sådana förvaltande verk, hvilkas räkenskaper ingå uti riksbokslutet och i afseende på hvilka det ansetts försvåra öfversigten af förvaltningen i det bela, om deri upptoges sådana värden, som icke kunde till rörliga tillgångar räknas; men då detta förhållande icke, i Kollegii tanke, kan anses äga rum i afseende på manufakturoch gamla ull-diskont-fondernas räkenskaper, der värdena å fondernas ifrågavarande tvänne fastigheter och inventarier i hufvudboken hafva sina särskilda konti och jemväl i kapital-sluten särskilt upptagas, hvadan någon otydlighet eller ovisshet om hvad till de rörliga tillgångarne rätteligen bör hänföras icke synes kunna uppstå, anser Kollegium, för sin del, någon grundad anledning icke förekomma till vidtagande af den utaf Revisorerne i omförmälde afseende föreslagna förändrade bokföring af manufakturoch ull-diskont-fondernas fastighetsvärden jemte inventarier. 2:0 Vid granskning af räkenskaperna öfver den s. k. gamla ull-diskont-fonden, hafva Revisorerne, som inhemtat, att denna fonds utgifter jemväl under de sednare åren öfverskjutit inkomsterna, och en brist sålunda uppstått, hvilken hufvudsakligen haft sin grund deruti, att å fonden varit anvisade det Direktören Hofman Rang, för meddelande af biträde, råd och upplysningar i fårskötsel, tillkommande årliga arfvode, jemte reseoell traktaments-pénningar, anmält, att, på sätt uti förut afgifna revisions-berättelser blifvit omförmäldt, det alltsedan år 1850 ansetts nödigt att, till betäckande af nämnde brist, årligen af andra allmänna medel anslå ett deremot svarande belopp, och att för de båda revisionsåren samma brist uppgått till 3,819 R:dr 32 sk. 11 rst., under det att de utbetalningar til!
Man har vidare sagt, att denna tjenst vore så ytterst vidrig och medförde så många obehag, alt man icke borde förminska de dermed åtföljande inkomsterna, och man har derjemte uplyst, alt lönen utgör med sportler i medeltal 2,800 R:dr och sporllerna ensamt 1,600 R:dr, jemte det man sagt, att Kronans inkomster skulle förminskas derigenom, alt, i händelse sportlerna för Advokat-Fiskalen afkortas, han skulle lamt verka för indrifvandet af Kronans fordringar. Jag frågar, hvad afser man väl? Ar det fråga om att beröfva Advokalfiskalen hans sporlelinkomst af 1600 Ridt ? Nej, det är endast fråga om, att då R. St. efterskänka en fordran hos en upbördsman, hvilken genom dom blifvit ålagd ali utbetala ett balansbelopp, R. St. må ega rättighet alt jemväl efterskänka aktorats-arfvodet i detta enda fall. Jag frågar Eder, Mine Hrr! om detta kan medföra en så betydlig nedsättning i hans inkomster, att han derigenom förlorar alla sina sportler. Ar det att förmoda, att R. St. skola gå tillväga med så mycken flathet, så att, om till följd af en sådan process, Kronan blifvit lilldömd en betydlig summa, som möjligen kunde ingå lill Statsverket, R. St. då skulle efterskänka den. Man bör besinna alt R. St. icke göra dessa eftergifter, med mindre, än att serdeles bevekande omständigheter förefinnas, såsom t. ex. i den omtalta balansfrågan, en fattig enka med några tusen R:drs förmögenhet, dem sterbhuset efter hennes man blifvit ålagdt att utbetala, och af hvilka dessa 12 proc. skola utgå. Jag är öfverlygad, att R. St. skola göra dessa eftergifter, endast man icke utmålar dem, som vore det fråga om större summor. Här gäller endast akloratsarfvodet, men man har deremot sökt framhålla saken i den dager, som skulle afsigten vara, att beröfva KarnmarR:ns Advokat-Fiskal alla sina sportler.
Spannmål vara nyttig eller bora 1898 Den 2 o Juli. böra tillstyrkas, emedan, under föregifvande a£ export, den förut erlagde tullen skulle kan hända snart nog återfås, och genast derefter spannmålen till en annan mindre bevakad ort af Riket practiseras, och således denna frihet alltid kunna missbrukas till Tullförsnillning. Hvarföre jag håller före att all import af utländsk spannmål till Nederlag bör alldeles förbjudas,heldst då Oeconomie-Utskottet förut i sitt Betänkande om spannmåls-handeln tillstyrkt, att utländsk säd efter förekommande behof må emot en högre tull kunna införas.” Och skulle dessa särskilta Meningar Betänkandet till de Resp. Riks - Stånden åtfölja. Ut supra. Ex Protocollo M. M. Rosbeck. Uppläst hos Samtliga Riks-Stinden dea 20 Juli. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts ytterligare Betänkande, angående den Summa sorn för Stats• och Riks gälds-Verkens behof erfordras att genom Allmän Bevillning utgöras. Efter det Stats • Utskottet uti afgifvet Betänkande af den 17 sistl. Juni uppgifvit den summa som på grund af den då gjorda utstakning ansågs erforderlig för Statsoch Riksgälds Ver; - Den 20 Juli. 1899 Verkens behof, att genom Allmänna Bevillningen utgöras, hafva sädana omständigheter inträffat som verka förändring och medgifva mindsk* ning uti det då uppgifna beloppet 2,500,000 B:dr; och Utskottet får med tillfredsställelse deröfver anmäla detta förhållande. Den sä kallade Ssatsbristen eller det belopp som till fyllnad i Stats-Verkets behof bör utgå af Allmänna Bevillningen och utaf Biksens Ständers Biksgälds-Contoir hållas Kongl.
Ytterligare Utlåtande, IV 5. s 809 — 812, lagdt lill Handlingarne af Adeln, IX 3. s 98, bif, af BorgareStåndet, IX 3. s 98, af BondeStåndet, IX 3. s m. Underd. Gellivare Jernmalmsberg i Luleå Lappmark; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s 1262. Stalsoch Ekon. Utskottens Betänkande, IV 4- s i48 — i55, bif. af PresteStåndet, IX s 727, återrem. af BondeStåndet, IX. s 735, bif. af BorgareStåndet, IX s 807, återrem. af Adeln, IX s 844- Ytterligare Utlåtande, IV 5. s 343—• 346, bif. af Adeln, IX s 1179, lagdt till Handlingarne af BorgareStåndet, IX s 1185, bif. af BondeStåndet, IX s 1189. Underd. Skrifvelse, X 2. 1. s 472'— RiksdagsBeslutet, §. 44* Giftermål, H. K. H. Kronprinsens , nådigst meddelad underrättelse om, IX s 17 — 20. Glas, om förhöjning i Tullen för Finskt och Ryskt; Ekon. Utskottets Betänkande, VIII s 1287— 1291, bif. af Adeln, IX I IO s 10(4, af PresteStåndet, IX s 1016, af BorgareStåudet, IX s 1021.
Den 17 December f. m. 121 de skattdragande, hvarigenom åter del vanliga klandret öfver för höga skatter hör åtminstone förminskas. Momentet 6_, sid. i3, stadgar: att den som i laga tid ej Burskap uppsagt skattar, om han ock ej drifver någon borgerlig rörelse. Detta stadgande är visserligen till sin princip alldeles rigtigt; ‘men har till en betydlig mängd ökat PröfningsComitéens inål och arbeten inom Hufvudstaden och äfven förmodligen i många andra Städer. Det finnes nemligen många Borgare, som äro alldeles utfattiga och stundom dertill utgamla, hvilka aldrig kunna komma mera att drifva någon rörelse, men som ej haft medel eller råd att uppsäga Burskap. Här får man åter skåda de förträffliga följderna af våra Skråordningar. Ej nog dermed att Borgaren skall, för att få drifva sin rörelse, söka genom öfverdrifna afgifler erhålla tillstånd dertill; utan han skall äfven, då han är oförmögen att längre densamma drifva, och såsom utfattig de facto öfvergifvil den, ändock betala afgifter för alt icke blifva såsom rörelse-idkare ansedd. Detta är i sanning ganska hardt. TaxeringsComitcen kan ej undgå att beskatta dessa Borgare; de klaga hos PröfningsComiteen, få, på grund af känd fattigdom, befrielse; men måste ånyo hvarje år genomgå samma instantier. Hade dessa genast första året kunnat uppsäga Burskap, så liane en be - 122 Den 17 December f, m. tydlig tid hvarje år blifvit för Taxeringsoch Pröfnin^sComiteerna besparad och PröfningsComiteens utslags antal blifvit betydligt minskadt.
För ett vidblifvande af förberörde beslut förefinnas derförutan grundade skäl, dels derutinnan, att kringstrykande personers försörjningsort verkligen blifvit utrönt i och med detsamma som upplysning erhållits, att en sådan person, efter uppnådd 15 års ålder, fortsatt ett kringstrykande lefnadssätt i en eller flera provinser, fastän, i följd deraf, han icke billigen kunnat till något visst fattigvårds-samhälle hänföras och dels, med fastadt skäligt afseende pä qvinnans ännu e,gande lagliga rätt, att hvar som helst utom sin försörjningsort skaffa sig en tillfällig hostad, för att der framföda barn och få ett sådant döpt, utan att hvarken Presten eller någon annan är berättigad att få modrens namn och försörjningsort uppgifven ;och det är på dessa skäl, som jag vördsammast tillstyrker, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottens Betänkande, NI 20. 19 ali Rikets Ständer ville, med. vidblifvande af sitt här ofvan åberopade, beslut, förnyad underdånig skrifvelse i ärendet aflåta. Af Herr Kontrakts-Prosten J. Bernh. Runsten: “Hufvudfrågan i alla fattigvårdsfrågor är väl den, om fattigvården har en juridisk befogenhet eller en moralisk, och derom må det tillåtas mig att reservationsvis utsäga min mening. Man inbillar sig numera kunna med lagar och lagtvång uträtta snart sagdt hvad helst man vill och behagar. Och ehuru för fattigdomens afhjelpande stora svårigheter möta, förmenar man flock äfven dem kunna betvingas förmedelst kraften af en för ändamålet tjenlig s. k. fattig-lagstiftning. Men ingenting kan vara origtigare, ingenting samhällsvådligare. Det är en blind och farlig öfvertro pä lagtvångets förmåga. Ty lagens tvångsmakt, då den användes der den icke bör användas, skadar och undergräfver, i stället att främja samhällets välstånd. Pauperismen, en naturlig följd .af ett folks synder och sedeförderf, är ett ondt, men af helt annat slag, än det blott yttre, som ligger under den verldsliga lagens befogenhet.
Af de den nådiga propositionen bilagda handlingar inhemtas, att Gyllenhammar, som är född den 27 Oktober 1794, blifvit antagen till Fourir år 1808 vid Bohusläns landtvärn och år 1811 vid Wendes Artilleri-regemente, från hvilket regemente, der Gyllenhammar år 1815 i nåder utnämndes till Under-löjtnant, han år 1818 undfått afsked med rättighet att i Arméen qvarstå, hvarefter han år 1828 erhållit transport till Gottlands National-beväring, inom hvilken korps han år 184-3 vunnit befordran till Kapiten, och att Gyllenhammar, sorn deltagit i fälttågen i Tyskland och Norrige åren 1813 och 1844, samt, för ådagalagd tapperhet, blifvit med medalj benådad, sedermera ifrån den 15 Augusti 1848 bestridt ofvannämnda Direktörsoch Kommendants-befattningar; varande det i utfärdade attester, dels af Medicine Doktorerne J. G. Arrhenius och J. Strömqvist, af hvilka den förre är anställd såsom Läkare vid Straff-fängelset, intygat, att Majoren Gyllenhammar, till följd af den i ansökningen omfönnälda olyckshändelse, måste anses vara obotligen skadad till framtida helsa och möjligen äfven till lifvet, och dels af Doktor Strömqvist ytterligare vitsordadt, att Gyllenhammar, som två gånger lidit af svår ögon-inflammation, till följd af detta lidande, hvilket han efter all sannolikhet ådragit sig under utöfning af direktörs-befattningen, är till synförmågan mycket försvagad och troligen kommer att alldeles förlora denna förmåga, om ännu ett återfall inträffar.
Om man vid en föreg:de_ Biksdag vidtagit denna åtgärd och sagt, att om en sådan konjunktur inträdde, såsom under sista året var händelsen, nemi. att vexlar till tjenlig kurs kunde inköpas, och för detta inköp skulle användas Bankens vinst, men icke nya sedlar utsläppas, samt man i detta Betänk, intagit, att man önskade en sådan åtgärd för framtiden, så skulle, i händelse en dylik konjunktur åter inträdde, en konsolidering kunnat komma i fråga. Nu är likväl icke ifrågasatt någon åtgärd, som i någon mån kan anses såsom en konsolidering af Banken. Om Banken har några mer eller mindre reverser, som icke kunna utbytas mot silfver, är Banken, i händelse af behof att med klingande mynt inlösa sina förbindelser, lika litet dertill förmögen som förr. Man konsoliderar således icke Banken, om man än bevarar någon del af dess vinst för de ändamål man här framställt. Det svnes mig deremot ganska klart, att om den vanliga hågen här i landet framträder, nemi. att utvidga låneutvägarne, och striden rör sig egentligen derom, hvilka skola komma i åtnjutande af de större eller mindre beloppen deraf, lärer hvarje försök till en Bankens konsolidering komma att häremot stranda. Bankovinstens inläggande utöfvar dessutom icke något inflytande pä sedelrörelsen, ty för Bankovinsten kan upköpas obligationer och derigenom kommer den räntevinst, som tillfaller Banken, ånyo ut i rörelsen, hvilket naturligtvis är ganska riktigt, emedan i annat-fall skulle rörelsekapitalet i landet för hvarje Riksdag minskas med beloppet af Bankovinsten. Frågan är således om nyttan deraf, antingen attjgenom en reservation af Bankovinsten öka några lånefonder, eller också att bereda medel för en utsträckning af filialbankerne; men om man än skulle innehålla 200,000 eller till och med 600,000 R:dr, som här blifvit ifrågasatt, kunna dessa medel i ingen mån ersätta det behof, som upkommer genom uphörande af privatbankerne, hvilkas rörelsekapital upgår till 7 å Den 16 Mars. 8,000,000 li:dr.
Ödslighet herrskade ännu i staden, och de återkomne inbyggarne smögo sig tysta och bekymrade omkring de sorgliga ruinerna. Man började dock nu bygga och återställa. Carl hade dels redan låtit hemta, dels beställt att ligga färdig i Stockholm en rikt ordnad garderobe åt sin brud, och äfven dragit omsorg om hennes mors och systers. Fru Catharina var ej belåten med de granna drägterna. „Då man kommer från ett land, der folket ännu för få år sedan ansåg som en lycka, att få förtära några sädeskorn, nedströdda af fiendens hästar, och ej ägde ens en smula salt till krydda på den vämjeliga spis, hvarmed det sträfvade att uppehålla lifvet, och der ännu i dag en måltid verklig mat, outblandad med nödfödoämnen, är en högtid för största delen af landets folk, då är ej tid för adeln att stoltsera i granna drägter, om än vid konungens hof.“ Fru Catharina gaf dock slutligen med sig, hvad de unga vidkom. „Men,“ sade hon, „hvad mig sjelf beträffar, skall aldrig annat än en enkel svart drägt bäras af mig, sedan den dag, då min salige herre och man stupade.“ Imellertid var det några småsaker, som de unga flickorna önskade köpa i Åbo, och ledsagade af Carl gingo de ut i staden. Snart hade de besökt de få, den tiden så kallade „gatbodar,“ som funnos i Åbo, men i dem anträffades intet, af hvad de önskade köpa. Ingen hade kunnat tänka på att inhemta någon slags öfverflödsvara, då ännu de allravigtigaste nödvändighetsartiklar saknade afnämare. De resande började vända hemåt, då Margaretha åter vid en vändning varsnade en person, den hon flere gånger märkt på något afstånd. En glad aning genomfor henne, hon såg sig än en gång om, men den obekante var försvunnen. Mycket folk började nu synas, alla hastande åt samma håll. Carl frågade någon förbigående om orsaken härtill, och fick till svar, att ett fartyg hade ankommit, hvarpå befunno sig några af de professorer, som för 10 år sedan flydde till Sverige, samt att med dem återhemtades åtskilligt af hvad som fanns qvar af akademiens effekter.
Jag skulle, för min del vara mera böjd derför, att R. o. Ad. antoge, hvad Utsk. föreslagit och hvilket öfverensstämmer med det beslut, som PresteSt. lärer fattat. Mig förekommer det så, som skulle de skäl, hvilka här blifvit anförde deremot icke vara riktiga. Man säger alt allmänheten icke förstår hvad varan är värd, derföre bör man tillåta hennes utförsel, innan vederbörande begripa huru storskada de göra sig. Miu tanka är tvärtom, att man icke bör gå okunnigheten tillhanda på rikets bekostnad, utan, efter som man vet, alt der finnes något, som är penningar värdi, så skall Staten göra hvad han kan för att bibehålla det inom landet, intill dess att den enskilde sjelf lärer sig förstå att akta det. Genom en betydlig ulförselafgift, torde man komma derhän, ty om det förhåller sig så som Hr von Hohenhausen nämnt, och som jag äfven har hört, att gödningsämnen i England hafva stigit i pris förmedelst minskad tillgång utifrån, så är det klart alt Engelsmännen högre betala de gödningsämnen, som från andra länder hemtas. Det ifrågavar. skulle följagteligen ditföras, om priset här i landet icke hålles uppe genom utförseltullen och derigenom blefve dyrare för Engelsmännen. En ledamot har yttrat att ändamålet med den höga tullen skulle vara att gynna de rika i Sverige på de fattiges bekostnad. Men om man skulle gynna det rika England på det fattiga Sveriges bekostnad, månne det icke vore att göra i stort hvarföre han rädes i smått? Dessutom skulle jag tro, alt om man här utvidgar åkerbruket, genom begagnandet af de gödningsmedel, som funnes, så skaffar man med dem den fattiga en större arbetsförtjenst än den obetydliga han har på bensamling. Tillgången å detta gödningsämne har dessutom otvifvelagtigt i Sverige betydligen aftagit, hvarföre vi desto mera böre akta hvad deraf återstår. När jag emottog ulöfningen af landsh.embetet i Calmare län, bedrefs der insamling af ben alldeles utomordentligt. Man gräfde i tragten kring Calmare slott, der Danska och Svenska menniskoben från urminnes tid hopats, och de togos bort så, att föga deraf torde numera återstå.
Ej mindre för att betrygga lagens varaktighet, än att få dess innehåll väl öfvervägadt, äro folkets ombud berättigade till deltagande i lagstiftningen. Man litar mera på beståndet af en lag, som ej utan deras bifall kan ändras. Det skulle derföre icke litet halva bidragit till det ändamål, hvarom nu är fråga, om skiftesstadgan tillkommit i den väg, som Grundlagarne för stiftande af allmän civil lag föreskrifva. Och det kommer att ej litet bidraga till detta ändamål i framtiden, om Regeringen ådagalägger sin föresats att ej mer låta i annan väg någon förändring af skifteslagarne vidtagas. De fördelar, som verkställigheten af hittills utkomna skifteslagar skänkt åt svenska jordbruket, synas deremot, i brist af säkerhet för framtiden, svårligen kunna vara andra, än de som så till sägandes för dagen skördas af dem, hvilka genom skiften blifvit lyckligt lottade. I allmänhet bestå de uti sammandragna ägo-områden, stundom uti verkliga enskiften och stundom i flera, men något större skiften, än som under tegskiften och ägoblandning vanligen förstås. Der enskiften i egentlig bemärkelse äro lillvägabragte, har jordägaren blifvit satt i tillfälle att afstänga hela sitt område från grannarnes. Han kan bebygga, indela och odla det efter sitt godtfinnande. Han får mycken stängsel att underhålla; men han bör beräkna rikare skördar. Med nödig arbetsoch förlagsstyrka bör han kunna förvandla en vanhafdad, efter forntidens sed begagnad eller ock alldeles ouppodlad jordsträcka till bördiga gärden, och ett smutsigt, eländigt byhemman till en treflig och beqväm landtgård. Så har äfven på många ställen skett. Hela Skåne, skall i allmänhet vara ett talande exempel af enskiftens fördelar. — (Här följer en jemförelse imellan enskiftets olika fördelaktiga verkningar i Skåne och i Skaraborgs Län, hvaraf slutas, att den stora olikheten måste hafva andra orsaker, och att Skånes välstånd ej kan hvar som helst frambringas genom enskiften).
Öfriga momenten af memorialet lades till handlingarne, såsom icke föranledande an nan åtgärd. S. D. Föredrogs och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets Betänkande N:o 28, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Brefven den 9 Februari 1802 och 17 Augusti 1804, rörande besutenhet å hemman 1 Dalarne. S. D. Vid föredragningen af Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 6, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, angående vilkoren för bränvins tillverkning, lät Ståndet bero vid Utskottets åtgöranden i fråga om 2, 15 och 20 §§, hvaremot Ståndet gillade Utskottets meddelanden under §§35 och 70 mom. 1 samt godkände voterings-propositionerna under §§ 39 och 41. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet en af Ola Mänsson från Skåne, med stöd af 56 § Riksdags-Ordningen, väckt motion, angående beredande af tillgång till odlings-lån åt den enskildé, jemte dervid afgifvet yttrande af vice Talmannen Anders Andersson. Den 3 Augusti. Från Högv. Preste-Stånéet. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskoltets Memorial N:o 97, i anledning af Riks-Ståndens beslut, angående de i Utlåtandet N:o 62 behandlade frågor om utförande af föreslagna jernvägs-stamlinier och anvisande af dertill erforderliga medel, fattade Ståndet följande beslut: Beträffande vöterings-propositionerna
Jag medgifver riktigheten utaf den af Hr von Hartmansdorff uttalade grundsats, att till löner åt tjenstemän icke bör användas något af de anslag, som äro afsedde för materiella behof, men hvad det ifrågavar. anslaget beträffar, så har det under de sednare riksdagarne åtskilliga gånger blifvit förhöjdt och betydliga inköp af böcker gjorda, men i brist af tillräcklig tjenstemanna-personal hafva desse böcker icke kunnat ordnas utan ligga ännu till större delen i lårar förvarade. Så vida man af ett bokförråd vill draga någon nytta, måste det ordnas och vara tillgängligt. StatsUlsk. har ansett närvar, tillgångar icke medgifva att lemna den af K. M. begärda lönetillökning af 1200 r:dr för en vice bibliothekarie. Alt för någon tid minska anslaget för böckers inköp och alt i stället bereda möjlighet lill böckernes ordnande på det de må blifva för allmänheten tillgänglige, var orsaken till Utsk:s förslag: ”att ett belopp af högst 1200 r:dr må, sä länge nu för handen varande tillfälliga förhållanden sådant påkalla, årligen användas till arfvoden åt den för bibliothekets ordnande erforderliga tjenstemannapersonal”. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i den förevar. 2:dra punkten hemställt, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff: Då jag icke hört någon yrka bifall till ifrågavar. punkt i betänk, och Frih. Tersmedens yttrande endast innebar en redogörelse för skälen till Utsk:s åtgärd, så anhåller jag alt Hr Gr. o. Landtm, måtte framställa propos. på åtcrremiss. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt ehuru Frih. Tersmeden icke uttryckligen yrkat bifall, afsigten med de af honom anförde skäl för Ulsk:s hemställan, likväl, enl.
Adis första anteckning till nästföljande dag, Tliorsdagen d. 16 Oktober kl. lif. m., samt andra upropet af samma anteckning till Fredagen d. 17 October, äfven kl. lif. m., och sedan såväl denna, som den andra anteckningen, hvars båda uprop skedde Lördagen d. 18 Oktober, blifvit förrättade, sammanträdde H. R o. Ad. första gången Måndagen den 20 Oktober in pleno kl. 11 f. m. Hr Gr. o. Landtm, öpnade sammankomsten med följande tal: Högvälborne och Välborne Herrar Grefvar, Friherrar, Riddersoch Adelsmän! Då jag, till åtlydnad af H. M. Konungens nådiga vilja, för tredje gången emottagit det för mig hedrande, men ock ansvars - 4 Den 20 Oktober. fulla kallet, att under en Eiksdag föra ordet vid E. o. Ad:s öfverläggningar, saknar jag fördelen af de förhoppningar, man i allmänhet är böjd att fästa vid det okända. Vidden och tyngden af mina pligter äro mig ej främmande. För mig, likasom för större delen bland Eder, Mine Hrr, är det ej obekant, huru föga min förmåga motsvarar mina åligganden. Om jag således i dessa hänseenden ej bländas af några öfverdrifna förhoppningar, har jag deremot en rik ersättning i det dyrbara minnet af det välvilliga öfverseende, hvarmed mina bemödanden vid tvenne föregående Eiksdagar blifvit af E. o. Ad. bedömda, och hvilket jag äfven för den snart börjande vågar vördsamt utbedja mig. Att genom oväld och en ärlig, om ej alltid ofelbar, tolkning af Grundlagarnes och Eiddarh.Ordms föreskrifter förtjena detsamma, skall utgöra målet för mitt sträfvande. Tiden, som i sin gång ej lemnar något orubbadt, har visserligen äfven sedan sistförflutna Eiksmöte medfört förändringar inom detta Högh Stånd.
Genom förut omförmälda nådiga skrifvelse af den 28 November 1856, har Kongl. Maj:t för Rikets Ständer tillkännagifva, att, medelst särskilda af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Jönköpings och Kalmar län insända och förordade underdåniga ansökningar, intressenterne i ett ifrågastäldt företag, att anlägga jernbana från staden Oskarshamn inom Stranda härad af Kalmar län till Hvetlanda inom Ostra härad af Jönköpings län, anhållit, att, sedan, lill bestridande af kostnaderna för erforderliga undersökningar och förslag i afseende på en sådan, af behofvet högt påkallad kornmunikations-led, jordegare och näringsidkare i orten sammanskjutit nära 6.000 R:dr B:ko och Chefen i Östra Vägoch vatten-byggnads-distriktet, Majoren Friherre G.