Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uika med Val. lofl, Borgare Ståndet ansåg Bunde-Ståndet förslaget Prot, Vtdr, d, 10 Deeimb, tgsj. om Kongl. iLandlbritks-Akademiehs befattning med Odlings-lån, bora helt och hållet förfalla; i hviken omständighet den framställde Voterings^propositio. hen alltså gillades; Och blef Utskottets förslag i öfrigt al Bohde-Siåndet ahtaget. Deri 12 December. V Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S, D. f. m. Vid förhvad föredragning af Lag* samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 7 dennes under N:o 231, afgifne, samt den 30 derpåföljde e. m. på bordet lagde Utlåtande, olver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddelte Betänkande, angående yrkad förändring i nu gällande hrandstods.föreningar å Landet; fann Bidderskapet och Adeln för godt att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige 3:ne BiksStånden bifallet; för Dess del dervid låta bero. S. D. f, m.‘ Föredrogs å ny o och bifölls Stansa rut Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 5 dennes under N:o U47, afgifne, samt den 8 derpåföljde e. m. på bordet lagde Utlåtande, öfver väckt motion, om kraftiga åtgärders vidtagans de till Svenska Kiädes-Fabrikernes upphjelpande, S. Df. m. Föredrogos å nyo och gillades följande Banco-Utskottets den 5 och g idennes afgifné, samt den 8 och 10 derpåföljde eftermiddagarne på bordet lagde Utlåtanden, N:o 93, Öfver gjorde . Anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande angående de föreskrifter, som må lemnäs för Bankens Utlåning på fast egendom, intill nästa Biksdag.
Men om också skulle medgifvas, att en hög räntefot vore för landets välstånd i det hela hinderlig, — hvilket dock ingalunda kan anses axiomaliskt, enär en fort farande hög räntefot bevisar att näringarne der äro inkomstgifvande, helst, under förutsättning att enhvar bäst bedömer sin egen fördel, ingen lärer för penningen betala högre ränta än alt han genom sin näring kan bereda sig någon vinst, och ränte foten i della afseende manar honom till betänksamhet, — bör icke förbises, att det nämnda antagandet saknar stöd af erfarenheten, och att deremot åtskilliga anledningar finnas för den förmodan, att den höjd, vid hvilken räntefoten här i landet under vanliga förhållanden komme att stadna, ungefär motsvarar dess nu i lag fastställda maximum. De flesta allmänna inrättningar, som utlåna penningar på längre betalningstider, Expedi Zions-U/sko ttelsFörs/ag till underd. Skrifvelse, N:o 773. 23 åtnöja sig med en ej obetydligt lägre ränta än 6 procent, och hvad erfarenheten gifver vid handen, att nemligen förslräckningar, hvilka den större affärsrörelsen begagnar, gemenligen erhållas mot en ersättning, ungefär motsvarande sistnämnda räntefot, torde ingalunda hafva sin förklaring ensamt deri, att denna ränta är den högsta tillåtna, utan i väsendtlig mån äfven deri, att kapitalen icke kunna betinga sig högre pris än della Alt vid många tidpunkter, och deribland just den närvarande, räntefoten fallit under 6 procent, bevisar ovedersägligen att om man tillåter förhållandet mellan tillgång och efterfrågan att utöfva sitt naturliga inflytande på bestämmandet af penningens pris, sådant ingalunda verkar uteslutande tili delsammas höjande: och när, till följd af knapp penningelillgång, räntan stiger, äfven till en betydlig höjd, är del för affärsmannen, som ovilkorligen måste antingen anskaffa penningar lill fullgörande af sina förbindelser, eller under ogynnsamma förhållanden realisera sina tillgångar och ofta med detsamma upphöra med sin verksamhet, en vida mindre förlust ali för någon tid vidkännas en hög ränta, än att underkasta sig den sistnämnda nödvändigheten.
Man inser ganska väl, att den religiösa bildningen är grunden till all slags bildning och att densamma, vanvårdad eller förvänd, är rätta utvägen att väcka afsmak för all slags bildning, ty det är civilisationen man halar, och om medeltidens barbari återlifvas, äro massorna lättast beherrskade från Vatikanen eller något af dess filialkontor, såsom det Kardinal Wiseraan kan anses hafva uprättat i London. Man inser ganska väl alt om ej religionsfriheten öpnar dörren, kan ej en slafvisk Religion i vår lid få insteg, d. v. s. en Religion, som ödmjukar sig icke för Gild, ulan för menniskor. — Ett annat den saima liberalismens verk, är arbetets höjande i allmänna opinionen. Forntiden ansåg allt arbete endast tillkomma slafven. Sedan kom en lid som ansåg vissa arbeten tillkomma den friborne eller den bildade, och det är vår tid förbehållet, att anse arbetaren af hvad stånd och yrke som heldst, för mer än lättingen och oduglingen. Detta är den förträffligaste sidan af den stora republiken på andra sidan Oceanen, den må för öfrigt hafva sina skuggsidor. Vi fiona visserligen i Bibeln arbetet pålagdt såsom ett straff för våra första föräldrars synd; men öfverallt i den heliga urkunden finna vi detsamma förordadt, lättjan deremot, tadlad och bestraffad. Öfverallt framhålles den läran, att hvar och en har sitt kall, stort eller litet, alt sköta här på jorden, och då upträder en annan lära, som om ej direkt, åtminstone indirekt fördömraer arbetet, genom att mana till flera Gndaktighetsöfningar, än som hos de flesta menniskor kunna vara eli verkligt andligt behof, som derigenom hos dem väcker afsmak för arbetet, ja till och med afsky, liksom vore det en sann Kristen ovärdigt, och deraf näres slutligen den tron, att Försynen skall nära sina utvalda utan deras egen omtanke, och med denna tro resa till fremmande luftstreck, der de vänta sig ett annat Kanaan, men der erfarenheten visar, att arbete eller hungersdöd i egentlig mening, äro de enda alternativer.
I detta fall hafva Rikets Ständer föreställt sig, att 80J} eller -J af den aflöning, embetsoch ijenstemannen under tjenstetiden åtnjuter, borde få af honom vid afskedstagande!, bibehållas, enär på detta sätt både Slaten och löntagaren utan tvifvel skulle beredas ömsesidiga fördelar. Staten knnde nemligen, genom den tilldelade pensionen och deraf föranledda hastigare omsättning af tjenstemanna-personalen, påräkna yngre och kraftfullare personer för det allmännas tjenst; och Ijenstemannen åter skulle, då han blott finge vidkännas 20fj minskning i sina löneförmåner, sannolikt finna sig hugad och med sin fördel förenligt att frånträda en tjenstgöring, hvars fordringar han på äldre dagar icke förmådde nöjaktigt uppfylla. Också borde denna beräkning, enligt Rikets Ständers tanke, iakttagas intill dess pensionen uppgår till 8,000 R:dr, men till högre än detta belopp, hvilket synes vara någorlunda tillräckligt alt bereda utkomst äfven för dem, som innehaft högre embeten, skulle aldrig någon pension kunna bestämmas. I öfverensstämmelse med dessa åsigler, hafva Rikets Ständer beslutat, att för de i E. K. M:ts Proposition afsedda civile embetsoch tjenstemän jemte vaktbetjent?, som från och med 1858 års början söka och erhålla afsked, pensionerna sålunda bestämmas, all de, hvilka uppbära i lön 3,000 R:dr eller derunder, häruti inbegripen den löneförhöjning, som vid innevarande riksdag blifvit beviljad, undfå hela beloppet i årlig pension, men ali för dem, som åtnjuta mera än 3,000 R:dr, pensionen utgår med åttatio procent eller fyra femtedelar af total-summan, dock så alt den årliga pensionen icke i något fall 124 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse
Till förekommande häraf och då Kommitén hvarken velat lägga större svårighet i vägen för legningsrättens begagnande genom att föreslå ett alltför högt längdmått för legokarlen, eller förmenat det vara lämpligt, att legokarl ovilkorligen bör bland förstärkningen intagas för annan händelse, än att legande, som vid första mönstringen ej kunnat framställa legokarl, dermed fått anstånd, men under tiden måst sjelf ingå i rullan och förklarats skyldig undergå vapenöfning, har Kommitén ansett sig böra i underdånighet hemställa: att längdmåttet för den, som skall kunna såsom legokarl godkännas, måtte bestämmas till minst 5 fot 5 tum (motsvarande 5 fot 6 tum gamla måttet); samt att legokarl för sådan beväringsskyldig, som före legningens godkännande blifvit vid mönstring till förstärkningen uttagen, skall, för öfrigt utan afseende 6 42 på egen längd, tillhöra förstärkningen och således i fredstid vapenöfvas. Uti andra -punkten af ofta omförmälda promemoria har det blifvit Kommitén ålagdt att föreslå, dels nödiga åtgärder till förekommande deraf, att så många beväringsynglingar undanhålla sig från mönstringarne, dels ock lämpligaste och enklaste sättet för sammandragande af det beväringsmanskap, hvilket, såsom ett år exerceradt, är skyldigt att nästpäföljande år undergå vapenöfning, dock med iakttagande deraf, att det till Flottan afsedda beväringsmanskap skall fortfarande såsom hittills särskiljas från det, som tillhör Arméen. Uti denna punkt har således blifvit antydd den andra af de brister, som, enligt hvad ofvan blifvit yttradt, Kommitén anser vidlåda vår bevärings-inrättning sådan den nu befinnes, eller saknaden af nödiga kontroller öfver och tillförlitlig redovisning för beväringsmanskapet emellan dess öfningsmöten. Den olägenhet, som häraf förnämligast varit en följd, har bestått uti svårigheten eller nära nog omöjligheten för krigsstyrelsen att erhålla säker kännedom om den beväringsstyrka, hvilken, i händelse af behof, verkligen kan vara att tillgå, äfvensom hvarest inom lan O .. ö ’ det denna styrka är till finnandes.
Det står visserligen icke något nämndt om att diskussionen icke kan fortfara, likasom det finnes intet, som hindrar att, oaktadt denna långa diskussion, lägga detta betänk, ytterligare på bordet; men jag hade trott att det öfverensstämde med god ordning, att, när 2:ne ledamöter begärde ett betänk, på bordet, icke någon vidare diskussion öfver detsamma för den gången skulle förekomma, utan att deras begäran om bordläggning, som icke kan enl. grundlagen 'dem förvägras, skulle hafva haft till följd att betänk. Den 21 Augusti." 349 blifvit hvilande och icke sväfvande i luften genom en fortsatt diskussion. Frih. Cederström: Jag kan omöjligen vid detta tillfälle underlåta att uttala min tacksamhet för Hr Frih. o. Landtrms förfarande i denna sak; helst det, enl. min tanke, hade varit orätt gjordt, att med åberopande af de värde ledamöternas, Gr:ne Gyldenstolpes och Lagerbjelkes begäran om bordläggning, betaga och afskära de sig anmälande ledamöterna rättigheten att sig öfver frågan yttra. Man kunde tänka sig alt en ledamot, vid frågans förnyade föredragning, icke mera vore i hufvudstaden tillstädes, ulan till följd af tjensteförhållanden eller enskilda oundvikliga omständigheter från staden bortrest. Hade nu denne ledamot något uplysande att meddela i ämnet, så finge han icke tillfälle dertill, derest allt yttrande förklarades böra upskjutas till den plenidag dä målet ånyo förekomrae. På sådant sätt vore ju hans rätt honom betagen; och delta bör icke en Talman sig till last låta komma; hvarföre jag för min ringa del finnér Hr Frih. o. Landtrmns förklaring uplysande och ganska tillfredsställande, samt får af förenämnde anledmr, för honom betyga min ödmjuka tacksamhet för dess härvid iakttagna förfaringssätt. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.: Ehuru denna fråga om den begärda bordläggningen, genom Hr Frih. o. Landlm:s afgifna förklaring tydligen bevisats i enlighet med grundlagens föreskrift hafva blifvit behandlad, kan jag, som i allo erkänner riktigheten af Hr Frih. och Landtm:s förfaringssätt, dock icke undgå att, då Gr.
Hvad åter anginge sättet att tillvägabringa denna summa; så och enär, i fall den för Flottan föreslagna nya pensionering komme till verkställighet, det å 5:te Hufvudtiteln uppförda anslag, 50,000 R:dr, till Flottans reserv-stat, framdeles blefve för nu dermed afsedda ändamål obehöfligt, helst från och med det år, med hvilket den nya pensioneringen komme att vidtaga, någon öfverflyttning till reserv-staten ej borde få ega rum, men af nämnda anslag för närvarande omkring 20,000 R:dr vore odisponerade, kunde detta belopp påräknas, att nu för berörda pensionering användas, i följd hvaraf det derutöfver för nästa statsreglerings-period erforderliga tillskott af statsmedel blefve inskränkt till 30,000 R:dr R:mt, hvilken summa för öfrigt kunde antagas äfven för framtiden komma att motsvara behofvet af särskildt tillskott, helst de å anslaget till reserv-staten genom afgång ytterligare uppkommande besparingar blefve att tillgå för betäckande af hvad vidare, i mån af vexande anspråk på fyllnads-pensioner, skulle till dessas utgörande erfordras, intill dess reserv-statsanslaget hunne att för sitt nya ändamål blifva till fullo disponibelt. Med gillande af hvad
Det hade varit bättre att förbereda honom. Wilhelm är så beroende af sitt lynne. Kommer hon olägligt, blir hon inte riktigt vänligt mottagen, det är säkert. Fru Bark. Åh, kära barn, du är trött i afton, därför ser du allting så mörkt. Berta. Hur dags tror du pappa kommer hem i natt? Fru Bark. Han kommer nog snart, skall du få se. Berta. Ämnar du sitta uppe och vänta? Fru Bark. Ja – det vet du ju. Berta. Nå – då går jag in och sätter mig och skrifver igen. (Går mot sitt rum.) Fru Bark. Nej, Berta, gör mig inte ledsen. Du vet ju, att jag måste vänta på pappa. Visste han, att alla sofve i huset, så vet ingen hur länge han skulle dröja ute – han blir alltid riktigt ond på mig, när han kommer hem och finner mig uppe – och hvarför skulle han bli det, om han inte ändå kände det som ett litet band. Berta. Ett mycket litet band måtte det vara. Klockan var 3 när han kom hem i natt. Fru Bark. Hur vet du det? Ljuset var släckt hos dig. Jag trodde du sof. Berta (skämtsamt). När du är uppe, sofver jag som katten, när mor tjärnar, ser du – med ett öga öppet. Fru Bark (smeker henne och runkar på hufvudet). Går du nu? Berta. Det beror på dig, mamma. Går du? Fru Bark. Ja, som du vill då. God natt! (Kysser henne; släcker lampan. De gå åt hvar sitt håll, Berta till höger, frun till vänster; nicka åt hvarandra, då de komma till dörren, Berta kysser på fingret åt modern. Scenen står tom och mörk ett ögonblick.) Fru Bark (kommer in med ett ljus i handen, sätter det från sig, smyger till Bertas dörr och ser genom nyckelhålet. Öppnar dörren. I förebrående ton:) Berta! Har du nu satt dig ned att skrifva igen? Berta (kommer springande emot henne och kastar armarna om hennes hals. Härmar hennes ton). Mamma! Går du nu här och spökar igen! (Springer tillbaka in i sitt rum och ropar.) Seså, nu blåser jag ut ljuset och klär af mig i mörkret.
Väl började redan dennes vittra ära förblekna; ”i synnerhet hos de yngre, som, änskönt tjugu år knappt förlidit sedan han slöt sina dagar”, nu endast gåfvo honom ”det måttliga beröm, att han var god för sin tid”41. Men väsendtligaste framsteget bestod dock blott deri, att den engång tagna rigtningen var blifven mer och mer uteslutande. Fåfängt lutade Gjörwell, i ett och annat, en smula åt ästhetiskt fritänkeri; fåfängt antog Bergklint en barskare uppsyn och stämma. I det hela fastgjordes man alltmera orubbligt inom trollringen af dåtidens fransyskhet, och var, vid den Tredje Gustafs uppstigande på thronen, grundligare än någonsin genombyrd af dess inflytelser. Hofvet, och i allmänhet hufvudstadens högre kretsar, hade till och med nästan bortglömt Svenskan. Det var förnämt, att tala sitt modersmål sällan och illa; äfven då man grep sig an att skrifva det, tänkte man egentligen på Franska; den från Rom och Latium hämtade motvigt, som är så märkbar hos en Tessin, en Höpken, med flera, blef städse mera sällspord. Ännu sedan Stockholms-Posten börjat sin bana, företog man sig i Sveriges hufvudstad, att, till deras nöje och tjenst, som helst ville på Frankrikes språk underrättas om hvad som sker i verlden, utgifva en Gazette Française de Stockholm42. Liksom man nu ofta i dagligt tal säger ”språken” och dermed menar de moderna, var i den tiden ett gängse ordasätt, att säga ”språket” och dermed mena det fransyska – såsom ju varande språket par excellence, det enda som passade och behöfdes för bildade menniskor.
Denna förlust, svår att ersätta, måste äfven i samma män djupt kännas; och saknaden efter den hädangångne skall hos oss länge fortlefva. Hedrad med mångfaldiga bevis af allmänt medborgerligt förtroende, var Gr. Gyldenstolpe särskildt af detta Stånd, som han tillhörde,' omfattad med oinskränkt aktning och välvilja. Till följd häraf updrog äfven R. o. Ad. åt honom, under hans Den 4 Februari. 317 fleråriga offentliga bana, befattningar af den vigt och betydenhet, att deras upfyllande, för att värdigt beklädas, togo i anspråk bela den ovanliga skicklighet, de uplysta insigler och det outtröttliga nit, han ägde och deråt egnade. Varm vän af sitt fosterland, uprigtigt tillgifven dess monarkiskt konstitutionella samhällsskick och lika sannt tillgifven Sveriges Konungahus, har Gr Gyldenstolpe genom ord och handling städse på dessa sina tänkesätt gifvit ojäläktiga prof. Så talade, så handlade han, äfven vid tillfällen, då det icke utan inre strid kunde ske; ty hans bjerta var känsligare än hvad den lugna ytan lät ana; och måhända bör fastheten af hans grundsatser tillerkännas ett så mycket högre värde. Säkert är, och vi hafva alla bevittnat det: — när, såsom i det allmännas angelägenheter understundom måste inträffa, del gällde att välja emellan Furstens eller Folkets bifall å den ena sidan och Furstens eller Folkets sanna val å den andra, tvekade han aldrig i valet; lian befrämjade, efter bästa insigt och ulan att vackla, alltid det sednare. — Må det vara mig tillåtet att, inför Eder, mine Hrr, med dessa enkla ord söka gifva ett uttryck ät den känsla, som af denne redbare och aktade Riddersmans hädankallande utur tiden hos mig väckes; förvissad alt den säkerligen inom månget bröst bos R. o. Ad., som alltid älskat att åt den numera bortgångnes förtjenster gifva en rättvis hyllning, skall, — i denna stund, såsom i de kommande dagar, — finna ett gensvar. Uplästes ett af Hr Lagerbjelke, Carl Oscar inlemnadt sålydande Mern.:
Utskottets förslag i afseende å ordnandet af Riddarhusets gårdsplan har jag icke kunnat biträda. Om det ock kan vara möjligt, att ett blott planerande af gården och densammas omgifvande med ett jernstaket blir för utseendet det prydligaste — något som jag dock ej kan obetingadt medgifva, enär mitt skönhetssinne säger mig, att Riddarhuset fordrar på motsatta sidan af gården några mindre byggnader — så kan jag likväl ej ingå på att för vinnande af Utskottets mål uppoffra de i Riddarhuset befintliga klubbrummen. Ty genom att i det ena af dem inrymma bostadslägenhet för Riddarhusets Vaktmästare anser jag den nuvarande lilla vackra våningen komma att i betydlig man försämras. Inom Utskottet har jag gifvit min röst för det ena af Intendenten Scholander framstälda förslag, nemligen det, enligt hvilket gården skulle inhägnas med ett högt, på granitsockel uppfördt jernstaket, afjemnas och planteras, två mindre paviljonger uppföras i tomtens nordvestra och nordöstra hörn, den ena afsedd till bostad åt Riddarhus-Vaktmästaren och den andra till inrymmande af vedförrådet. Jag har dock ansett mig böra föreslå ett par förändringar i detta Intendenten Scholanders förslag. Den ena består deri, att jag anser, det fotmurarne under paviljongerne böra något höjas, hvarigenom jag tror det helas utseende komme att icke obetydligt vinna. Den andra förändringen åter består deruti, att jag föreställer mig, det den af Intendenten Scholander föreslagna höga stenportal midt emellan paviljongerne bör kunna undvikas och att i stället det föreslagna jernstaket fortsättes emellan paviljongerne samt förses midt på norra fronten med en prydlig jernport med jernpelare. Detta af mig föreslagna sätt till gårdens ordnande tror jag i närmaste mån motsvara Riddarhusets Arkitekt De la Vallées ursprungliga plan, såsom man kan se af Eric Dahlbergs verk »Svecia Antiqua et hodierna», äfvensom jag anser detta förslag blifva det till utseendet prydligaste.
Beträffande slutligen extra utgifterna, som äro de beräknade till 12,000 r:dr, bestå de förnämligast i beväringsoch utredningspersedlar. Huruvida denna summa blir otillräcklig eller lemnar öfverskott, kari endast framtiden utvisa, då åtskilliga nya persedlar, såsom väskor och poslpåsar'numera komma att af Postverket anskaffas och underhållas. Utom dessa nu uppräknade stater finnes jemväl en särskild stat för paketpostinrättningen, som Utsk. äfven upptagit, och hvilken stat utgöres dels af sjelfva paketpostens underhållande 23,885: 32. och dels understöd till diligenceinrättningen4>°°°- — eller tillsammans 27.880: 32. Denna inrättning har hittills icke motsvarat de fördelar, man deraf väntat sig, utan går med en förlust af 8 till 10,000 r:dr för Postverket, hvars brutto-inkomst af inrättningen icke öfverstiger i5,ooo r:dr. En värd talare på detta rum har anmärkt, att paketposten skall vara mindre ändamålsenligt inrättad, och att vagnarna aro lör stora. Här - i88 Den a6 Maj c. m. vid får jag invända, att om vagnarna vore mindre, skulle äfven mindre utrymme linnas för passagerare och fraktgodsr helst man förgäfves må invända, att flera, men smärre vagnar i stället kunna användas. Förlusten skulle derigenom blifva ännu större, så länge paketposten måste fortskaffas för Postverkets egen räkning med skjuts emot beting. Oaktadt K. M:s Bef:h:de i orterna varit ganska nitiska att söka emot billi gare vilkor bereda entrepriser för paketpostens förskaffande, har detta icke lyckats, och Postverket betalar ännu öfverhufvud 3a sk. b:co pr mil och häst, eller dubbelt emot den vanliga skjutslegan. Emedlertid hafva nya vagnar numera blifvit beställda, mera lämpade efter behofvét.
N:o 64, i anledning af åtskilliga motioner, angående förändring i brottmåls-lagstiftniugen. Bifölls; Prot.-utdrag den 24 Augusti i848. 663 N:o 66, i anledning af skedd återremiss af Utskottets betänkande N:o 36 öfver väckta raotoner om förändring af lagens stadganden om testaments-frihelen samt af 8 kap. Jorda-balken, angående rättigheten att bortgifva jord, hus eller tomt. Ståndet vidblef sin mening i lörsta momentet och godkände Utskottets förslag i det andra momentet. S. D. Föredrogos, hvarefter annan, Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens följande utlåtanden'. N;o 69, i anledning af väckt fråga om ett stats-anslag af 1,000 r:dr banko för uppförande af ett skolhus i södra Finskoga kapell-församling af Carlstads stift. Bifölls. N:o 70, i anledning af väckt fråga om förändring af nuvarande sältet för presterskapets aflönande, biskops-embetenas indragning m. m. Bifölls; N:o 71, i anledning af väckt förslag, att hvarje moder-kyrka och annex i riket må förplig£as inlösa ett exemplar af den psalmhistria, som af komministern Johan Wilhelm Beckman utgifves under titel ”den nya svenska psalmboken, framställd uti försök till svensk psalmhistoria.” Af slogs; N:o 72, i anledning af väckt fråga om rättighet för åboer å så väl annexoch mensalsom stom-hemman alt få lösa desamma till skatte; och N:o 73, i anledning af väckt fråga, angående tillsynen å kara ntäns-bevakningen vid rikets kuster och gränsor samt dess bekostande af statens medel. Bifölls. S. D. Föredrogos Stats-utskottets nedannämnde memorial: N:o 307, i anledning af riks-ståndens skiljaktiga beslut, rörande en i utlåtandet N.o 281 föreslagen voterings-proposition. Lades till hand lingarne; N:o 308, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 273.