Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den af StatsUtsk. uppgifna metod för bestämmandet af det markegångspris, som bör gälla för räntornas förvandling, tillstyrker jag; men får tillägga, att för statsverket blifver det af högsta vigt, att markegångspriset på riktiga och rättvisa grunder bestämmes. Om jag å ena sidan ej är berättigad tro , alt ensidig väld får finnas bland dem, som förtroendet insätter till ledamöter vid markegångssättning, är jag ej heller berättigad att obegränsadt förlita mig i allmänhet på denna oväld. Jag tror således, att äfven här bör lagstiftaren vaka öfver att ej endast ett intresse representeras , så att det allmännas eller Statens får vika undan. Derföre synes det mig, som ej endast räntegifvare böra få bestämma markegångspriset. Äfven här bör jag tillägga, att om det af mig föreslagna förslag godkännes, att räntegifvaren till en början får inlösa någon del af den i petiningevärde bestämda ränta, efter årets markegångspris; bör ett correctiv vinnas emot för låg markegångssättning, ty då uppstiger ett intresse deremot, emedan lösningsrätten då fördyras. 7:0. Hvad liden för markegångssättning beträffar, synes början af Febr. månad vara lämpligare än den af Utsk. föreslagna. Ty eljest blir tiden för knapp att å alla orter kungöra markegångspriset inom länet, innan uppsägnings-och levereringstider 11a inträffa. 8:0. Det förslag StatsUtsk. tillstyrker i afseende på en närmare controll öfver uppbörden, hvarigenom häradsskrifvaren ej behöfver verificera skattens erläggande, kan måhända vara lämpligt för någon voss stad; men jag kan ej lemna mitt bifall dertill för uppbörden å landet. På de afstånd, sorn å landet finnas emellan landscontoren och fogdarna, förutser jag ingen verkan af de stämplade debetsedlarna. Uppbördslängden, upprättad och verificerad af häradsskrifvaren, är i alla afseenden för uppbörden å landet den enda och således den säkraste controll, som kan åstadkommas. Jag önskar således, att den må bibehållas.
Efter framstälda propos:r, först å bifall till Utsk:ts hemställan och sedermera om återremiss deraf, hvilka båda proposir-besvarades med talrika ja och nej i blandning, gjordes förnyad propos. å bifall till oftanämnde hemställan, och, då svaren dervid utföllo med starka ja, blandade med särdeles många nej, förklarade H. Exc., det han nu funnit ja haft öfvervigten. Sedan votering blifvit af flere ledamöter yrkad, uplästes och godkändes följande voter.propos.: Den, som bifaller Bevilln.Utsk:ts uti Esta punkten af dess Betänk. N:o 18 gjorda hemställan om bifall till K. M:s förslag ang:de förändring i bestämmelserna rörande postvigten, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Hej; vinner nej, varder förenämnde hemställan, på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utsk:t, återremitterad. Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 45. Nej — 79. Härefter hemstälde H. Exc. H: Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. ansåge öfverläggningen rörande den i sammanhang med Esta puukten föredragna 2:dra punkten jemväl vara fulländad, och, sedan dertill svarats ja, samt H. Exc. yttrat, att, i afs:de å sistnämnde puukt, endast bifall till Utsk:ts hemställan blifvit yrkadt, framstlildes propos. i enlighet med detta yrkande, och blef med ja besvarad. Hr von Kraemer: Jag nödgas yrka återremiss äfven af denna punkt, på den grund, att R. St:rs år 1858 samlade Revisorer framställt anmärkning med ani. af utländska tidningars höga pris. Poststyrelsen inkom sedan med uplysningar, men hvilka StatsUtsk:t icke funnit tillfredsställande, utan lofvar StatsUtsk:t i ett annat Betänk, vid denna Riksdag att till blifvande Betänk, rör.
På grund af föreskriften i 105 § mom. 3 uti Banco-Reglementet af den 15 Junii 1741, äro, ifrån Banken, uppå derom, för hvarje särskildt fall, gjord ansökning, mot sedlar utlemnade Silfverplantsar, hvilka blifvit Banken godtgjorde efter Silfver R:dr 16,452: 42: il med B:co R:dr 43,874: is: 5. men kostat Banken „ „ 16,329: 23: il „ , 43,545: 15: <). hvadan således en vinst af B:co R:dr 329: 2: 8. uppkommit, som motsvarar myntskatten i Silfver. För fullgörande af det uppdrag, som genom Banco-Reglementels 105 § mom. 1 blifvit Banco-Fullmägtige meddeladt, hafva Fullmägtige hos Kongl. Maj:ts och Rikets Cömmerce-Collegium begärt uplysning örn och huruvida de uti nyssberörde § upräknade utländska Silfver-myntsorter efter år 1834 undergått någon förändring till halt eller vigt; hvarefter och sedan bemälte Kongl. Collegium till Fullmägtige insändt, från vederbörande Consuler infordrade uppgifter, innehållande, att någon förändring i omförmälde hänseenden med ifrågavarande myntsorter icke egt rum, Fullmägtige bibehållit den uti 1835 års Banco-Reglemenle, under N:o 2, intagne Tariff’ för inväxling af utländska Silfvermynt.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels återremiss af förevrde Ullåt:de, framställde H. Exc. propos. först » bifall till Utl:t och sedermera på återremiss deraf, hvilka båda propos:r besvarades med blandade ja och nej; hvaruppå och efter det förnyad propos. å bifall till Utlåt:t blifvit gjord och med många ja jemte några nej besvarad, H. Exc. förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Anmäldes och lades på bordet KonstitutionsUtskis nedaunäomda Mern, till R. St. nemi.; Den 24 Mars f. m. 311 N:o 6, med förslag till ändring uti 17 § 2 mom. Riksd:s Ordn., angående bestämmande af arfvode för BondeSt:ts Riksd.- fullm.; N:o 7, ang. det tillägg till 12 § Reg.Form., att Konungen icke må utan R. St:rs samtycke blifva regerande Furste af utländsk Stat; N:o 8, med förslag till ändring i 70 g Riksd.Ordn., ang. StatsRådets decharge för dess åtgärder; N:o 9, med förslag till ändring i 85 § Reg.Form.; samt N:o 10, med förslag till ändring i 50 § Riksd.Ordn., ang. inskränkning af tiden för motioners väckande. R. o. Ad. åtskiljdes kl. V* 8 e. m. In fidem, O. Brakel. Lördagen den 24 Mars 1860 Plenum kl. 10 f. m. Justerades 3 prot.utdr. för d. 21 dennes e. m. samt pleniprot. för d. 4 sisth Febr. f. m. Uplästes ett bos R. St:s Elektorer för val af Komiterade till tryckfrihetens vård hållet prot. af följande lydelse:
Contoret, af den 3i sistlidne Julii, deruti Landshöfdingen, med tillkännagifvande af dess emot StatsContorets mening om sättet för redovisningen, fattade stridiga begrepp, förmäler sig skola åtlyda den erhållna befallningen, men anhåller om föreskrift, huruvida den Spannemål, som, enligt Konungens Nådiga skrifvelser, tili MagazinsInrättningen var återbetald och ifrån Länet till andra Magaziner redan afsänd, skulle, jemte transportkostnader och afskrifningar, debiteras CreditivFonden, samt huru förhållas borde med de Femhundrade Tunnor Korn, som ifrån Magäzinen i östergöthland blefvo afsände till Hjo Magazin, så sent sommaren 1827, att de till undsättning icke behöfdes eller kunde användas Jag anhåller att, till upplysning för StatsUtskottet, få lägga dessa Handlingar till min förut ingifne Motion. Huruvida hvad jag nu haft äran anföra, så väl som hvad jag ännu nödgas yttra, med sanningen är fullt öfverensstämmande, derom önskade jag, att de Herrar Landshöfdingar, som frågan angår och nu tillstädes är o, behagade sig utlåta. Jag gör mig förvissad, att Herr Grefve Posse benäget lemnar upplysning, huruvida han någonsin anat eller trott, alt den Summa, han till Länets understöd Den 25 Nov e m b e r. 4o7 emottagit af Creditivet, utgörande, som jag tror, 23o,ooo R:dr B:co, skulle annorlunda användas, än till uppköpande af främmande Spannemål inom eller utom Riket; huruvida icke hela Summan af honom på deLta sätt användes, och om han, före emottagandet af StatsContorets på annan åsigt grundade befallning, icke ansett sig pligtig uppgöra serskild liqvid för de af Creditivet lyftade medel och serskild för den från Magazinen erhållne Spannemål.
De medlidsamhetsprinciper, hvarpå Utskottet grundat sitt beslut, äro, efter min uppfattning, icke lämpliga i lagstiftningen, och stadgandet om morgongåfva är, efter min åsigt, alldeles onödigt, då testamentsrätten medgifver mannen att, i den mån han anser nödigt, betrygga sin blifvande enkas framtid.» Riksdagsfullmäktigen Johannes Nilsson från Göteborgs och Bohus län har begärt få antecknadt att han ej i detta ärende deltagit N:o 26. Anie, till Exp.-Utsk. den 3 Febr. 18G3, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring i lagens stadganden angående giftorätt i bo. Enligt 10 Kap 2 § Giftermåls-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 19 Maj 1815, hafva man och hustru giftorätt till hälften hvardera i ail den lösa egendom samt den fasta egendom i stad eller å stadens mark, som de ega eller ega få, så ock den fasta egendom på landet, hvilken de i hjonalag afla tillsammans. I den fasta egendom på landet, som man eller hustru före eller under äktenskapet ärft, eller förut förvärft, eger deremot ej andra makan giftorätt, — och denna inskränkning bar nu af Riksdagsfullmäktigen P. O. Hörnfeldt från Wester-Norrlands län, enligt ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet och till Lag-Utskottet remitteradt memorial (motionen N:o 370), blifvit ansedt vara för vår tids förhållanden olämplig, så mycket heldre, som i fråga om testamentsoch gåfvorätt skilnaden emellan ärfd och förvärfd fastighet nu mera upphört. Och då motionären ansåge makarna vara att betrakta såsom en personlighet och i följd deraf fullkorn lig gemensam het - Lag-VIskottets Betänkande M 26. 17 het i äganderättsförhållanden borde ega rum, har motionären föreslagit, »att, med upphäfvande af öfriga stadganden i 10 Kap. Giftermåls-balken, 1 § af samma Kapitel hädanefter måtte få följande förändrade lydelse:
Don som bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag att Jernoch Ståltråd skall åsättas en .införselstull af 6 öre per Skålpund, röstar Ja; BevilhvtngeUtekottets Utlåtande N:o 28. 19 Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, kommer, i enlighet med Riddcrskapet och Adelns beslut, Jernoch Ståltråd att blifva vid införsel tullfri. I afseende på artikeln Väfnader, hade Utskottet för rubrikerna Helsiden-, Halfsidenoch Bomulls-, andra slag, föreslagit bibehållande af de tullsatser, som i nu gållando tulltaxa finnas för år 1860 bestämda. Detta förslag år af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden bifallet, hvaremot Bonde-Ståndet beslutat, att omförmälde väfnadsslag skola ånyo åsättas dc tullsatser, som för åren 1858 och 1859 finnas för dem i nämnda taxa utförda. Utskottet hemställer, att Bonde-Ståndet måtte, med frånträdande af detta beslut, instämma mod de öfriga Stånden, men föreslår, för annan händelse, följande omröstning: 20.o. Den, som antager Utskottets af tre Stånd bifallna förslag, att för Väfnader: helsiden-, halfsidenoch bomulls-, andra slag, skola bibehållas samma införselstullsatser, som i nu gällande tulltaxa finnas för år 1860 bestämda, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; < Vinner Nej, komma, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, att för nämnda väfnadsslag bestämmas de tullsatser, som i nuvarande taxa finnas för åren 1858 och 1859 utförda, II. Utförsels-ta rilen. För artikeln Ben, andra slag än elfenoch hvalfisk-, oarbetade, hade Utskottet icke föreslagit någon förändring i nu gällande utförselstull.
Då dessa löneförmåner, hvilka, jemte den påräknade årliga afkastningen af nyssberörde hemman, enligt en af Kammar-Collegium gjord uträkning, uppgå till 292 Riksdaler 26 sk. 4 rst., befunnits vara för en tarflig utkomst otillräckliga, samt Capellboarne såsom till största delen fattiga nybyggare, enligt hvad vederbörande intygat, icke förmå, i vidsträcktare mån än ofvan omförmäldt är, bidraga till Capellpredikantens aflöning, så har underdånig anhållan blifvit af bemälde Capeliboar framställd om anslag af allmänna medel, dels för en gång, till inköp och iståndsättande af lämpligt boställe, hvartill 2,600 Riksdaler ansetts vara behöfliga, dels ock, såsom bidrag till predikantens aflöning, 200 Riksdaler årligen i 13 år, och 100 Riksdaler i de derpå följande 13 åren, hvarefter Capellförsamlingen genom tillkomna nybyggen och ökad folkmängd förmodas blifva i tillfälle att. utan statsbidrag aflöna sin själasörjare; — och hafva vederbörande Embetsmyndigheter till Capellboarnes anhållan i detta afseende tillstyrkt nådigt bifall, hvarvid Consistorium och Kammar-Collegium dock i underdånighet hemställt, att det årliga anslaget med endast två tredjedelar af det begärda beloppet måtte beviljas. Då det sålunda blifvit upplyst, att anställandet af en särskild predikant vid Kongl. Maj:ls Prop. om Statsverk. 1830.
Lovisa hade ’blankat’ håret värre än vanligt, men var ändå som trefnare att se på än vanligt. Det var rakt som om något vackert skint igenom ’innefrån’, tänkte mor, när hon flyttade fram stolar och bad främmandet sitta ned – för hur tokigt det än kändes, så måtte man väl ändå visa sig som folk, kan tänka. Marks-mora var stor, fet, talade i näsan och hade ögonbrynen uppdragna, som om hon lefvat i en ständig, allt uppslukande förvåning. Efter de första hälsningarna satt hon med händerna i kors och såg ut som om hon väntat på något. »Vi tyckte vi skulle komma», sade hon slutligen. »Jaha», sade mor, som just inte visste hvad hon skulle säga. »Ja’ tänk’ kaffetåren ska’ vara klar i rappe’», tillade hon, för att hjälpa upp saken, inom sig görande den reflexionen, ’att ju förr dom blef trakterade, ju förr gick dom väl’. Marks-folket var eljes hennes käraste gäster – men i dag så ... Marks-mora drack tre koppar utan att säga ett knytt, men medan den fjärde svalnade, började hon igen, denna gång med en viss uppmaning i tonen: »Jaha – vi tyckte – vi skulle – komma.» »Skadar inte», sa mor, som började undra om Marks-mora ’var riktig i knoppen’ – och inte tycktes det vara fullt ut med Lovisa häller. Hon stack skeden i näsan, var både röd och hvit och stirrade mot dörren, som om hon trott att vår Herre stått utanför och väntat på att få slippa in. »Far hälsa», sa Marks-mora så där som om hon gifvit en puff. »Tack för dä», svarade mor, utan att synas det minsta mera väckt. »Vi ha tänkt lämna två kor, en gris, två fjä’rbolstrar», tog nu Marks-mora åter till orda, som om hon alldeles uppgifvit hoppet att få något ’handtag’ af sin värdinna. »Nygärdet far å följa me’; bröllop förstås å utstyr åt den första lillen. Visst hadde vi tänkt, att Lovisa skulle få sej en likare karl, men ätter hon håll’ så obegripligt åf’n så ...»
JM:o 93, i fråga om upphörande af invalidinrättningen å Ulriksdal ; N:o 94, ang:de delaktighet i civilstatens pensionsinrättning för Borgmästare i rikets städer utom Stockholm, äfvensom för kommissionslandtmätare; N:o 95, angtde serskilda åtgärder till hospitalsfondens understödjande ; N:o 96, ang:de en hemmansinnehafvarne å Öland beviljad restitution af ränta eller skatt för utmark; N.-o 97, i fråga om upphörande af s. k. liggetids och nådårsbesparingar vid tillträden af embeten och tjenster på rikets stat; N:o 98, angtde assessoren I. A. Törhemans berättigande, att å allmänna indragningsstaten bibehålla innehafvande kommissarie-lön ; Den 31 Maj f. m. 195 N:o 99, ang:de tiden för nästa revision af statsbankooch riksgäldsverkens förvaltning och räkenskaper; N:o 100, ang:de rättighet till pension för åtskilliga vid fångvården antagne tjenstemän; N:o 101, ang:de förklaring af 5 § i 16 cap. jordabalken; och N:o 102, ang:de inskränkning af underdomares skyldighet att renovera domböcker. Upplästes, men bordlädes, på begäran af Ur von Hartmansdorff, Aug., Exp.Utsk:s under N:o 103 afgifna förslag till R. St:s und. skrifvelse till K. M., ang:de skyldighet för egare eller innehafvare af säterier med tlere slags hemman, att i fjerdingsmannabestyret deltaga, samt om utfärdande af instruktion för fjerdingsmän. Upplästes till justering och godkändes följande från Exped.- Utsk. inkorane förslag till R. St:s und. skrifvelse till K. M.:
Att Sveriges Regeringsform uti 12 § tillerkänner Konungen rättighet att sluta afhandlingar med främmande Regeringar om sitt folks handelsangelägenheter, lärer Hr Justitieombudsmannen icke vilja bestrida, och till sådana föremål för underhandlingar har jag, enligt mina begrepp om vexelrörelsens nära sammanhang med kommerciela förhållanden, föreställt mig, att frågor, hvilka möjligen kunde uppstå om sammanjemkning af skiljaktigheterne emellan Sveriges och andra Staters vexelordningar, böra hänföras. Jag har ock trott, alt, om någon utländsk makt utfärdade en för Svenska handeln menlig Yexellag, tillkomme det Sveriges Konung att derutinnan, genom reciprocitetsåtgärder, utverka förändring. Det är tänkbart, ehuru icke sannolikt, att någon främmande Regering antoge den af Hr Justitieombudsmannen yrkade läran, att vexel ej är annat, än ”invisning ställd å utländsk man och utländskt mynt,” samt i följd deraf upphäfde den stränga rätt till ofelbar och skyndsam betalning, vare sig af acceptant, trassent eller endossent, som vexelbref innebära. Skulle det då icke stå i vår Konungs makt att genast, utan sammankallande af en Urtima Riksdag och utan afvaktan af Ständernas samtycke, förklara vexlar, utställde af 338 den främmande Regeringens undersåter på Svensk man till betalning i Sverige, vara blotta in<visningar?
Junii, förklarat, huruledes de, såsom ofvanberördt är, å mindre Creditivet anvisade Medel borde anses vara utbetaldte på de f :delar af Creditiv-Summan, som likmätigt Riksens Ständers beslut voro för utomordentliga Försvaranstalter bestämde, så har Kongl. Maj:t, enligt Nådig Skrifvelse till Kongl. Stats-Contoiret af samma dag, förordnat, att af den tredjedel eller 5oo,ooo R:dr utaf detta Creditiv, som vid utomordentliga tillfällen och behof borde till Kongl. Maj.*ts Nådiga disposition af Riksgälds-Contoiret utbetalas, skulle Kongl. Stats-Contoiret tillhandahållas 3o,ooo R:dr till det användande Kongl. Majit funne godt i Nåder föreskrifva; hvarjemte genom särskilde Skrifvelser berörde dag, anbefaldes Kongl. Stats-Contoiret, att derutaf uttaga och till understöd för Norrköpings samt Cimbritshamns Städers innevånare, i anseende till de dem nyligen öfvergångna betydlige brandskador, utbetala åt de förre 10,000 R:dr och 4°o° R»*dr till de sednare, alt genom Vederbörande Landshöfdingar och dertill utsedde Committerade dem tilldelas; hvilka 14,000 Ridr ock utgått. Och ehuru föremålen för desse utbetalningar af Revisorerne icke kunna misskännas, då åtgärder - 5qo Riksens Ständers ne innefatta ytterligare bevis af Kongl. Majrts
Kongl. Kontroll-verket. Debet. Uppbörd: Kontrollstämpel-medel: Enkel afgift Dubbel dito Balans till år 1862: Kr edit. Balans från år 1860: Utgift: Omkostnader för verket 5,013: 72 Leverering: Till Kongl. Stats-kontoret och länen 18,081: 87. Baluns till år 1862: I landet utestående kronouppbörd 10,917: 40. Summa 34,041: 16. b) Anslaget till omkostnader för Kuutroll-verket. Debet. Balans från år 1860: Tillgång Leverering: Från Kongl. K redit. Utgift: Skrifmaterialier - ■••• 78: 80. Balans till år 1862: Kontant behållning Kongl. Utrikes-departementet. Den i Kongl. Utrikes-departementet upprättade räkenskap, som redovisar för Svenska och Norska riks-staternas anslag till 3:dje hufvudtiteln, har med anmärkning blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad. Af nedanstående tabell inhemtas förhållandet med inkomster och utgifter: D ebet. Balans från år 1860: Tillgångar 23,720: — Transport: 23,720: 33 — Inkomst: Statsanslag 479,200: — hvarifrån afgår, enligt Kongl. Maj:ts nådiga beslut den lf> December 1859, till Postoch Inrikes tidningar 1,500: — Af Kongl. Stats-kontoret levererad behållning från äldre åren Norska bidraget, Hamb. b:ko 148,214: 2, Konsuls-fondens bidrag till aflöning af Departementets Expedition, enligt staten af den 27 April 1858, Summa 700,407: Kredit. Utgift: H. Exc, Stats-ministern för utrikes ärendena 24,000: —■ Utrikes-departementets Expedition 42,568: 33. Ministerstaten och pensioner 477,173: 80. Möblers anskaffande m. m 1,382: 5. Prenumeration å tidningar 3,319: 73.
Ira liba rh e tsgra d c n ), må sådant icke utgöra något hinder för ackords-öfverenskommelse. Är åtal emot gäldenären anstäldt för »vårdslöst» förhållande, vare det likaledes borgenärerne obetaget alt öfverläggningarne om ackord uppskjuta lill dess dom fallit, med iakttagande af de föreskrifter, som i art. Hvarje borgenär, den der berättigad varit, alt i beslutet om ackord deltaga, eller hvars rättighet dertill är vorden sedermera erkänd, håfve ock rätt att hos handelsdomstolen sådant beslut klandra. Den slikt klander anställer, anföre i sin skrift skälen derför, och lillkännagifve inom åtta dagar efter ackordets afslutande för sysslomännen och gäldenären sin klandertalan vid äfventyr att annars icke varda hörd; kalle ock då sysslomän och gäldenär, alt å klandret svara vid handelsdomstolens första derefter inträffande session. Nu har blott en syssloman blifvit förordnad, och vill han ackordsaftalet klandra, begäre då, att ny syssloman må utses, och åligge honom, att emot den förordnade nye sysslomannen iakttaga de formaliteter, som ofvan stadgade äro. Har det anställda klandret sammanhang med andra frågor, hvilkas afgörande icke tillkommer handelsdomstolen, uppskjule då denna sitt utslag, tills dessa frågor afdömde blifvit, och ålägge ho nom, som klandertalan väckt, alt, inom viss utsatt lid, berörde frågor vid behörig domstol anhängiggöra och deröfver bevis till handelsdomstolen ingifva. 513. Ackordsaftal vare kraftlöst, derest det icke af handelsdomstolen fastställes. Sådan fastställelse (homologation) meddele domstolen uppå yrkande af den part, som aftalet först anmäler; dock må domstolen ej öfver sådan anmälan beslut fatta, förrän den frist af åtta dagar förliden är, hvilken i föregående art. utstakas. Har, under sagde frist, klander anställts, döme domstolen i ett och samma utslag både öfver klandret och fastställelsen. Pröfvar domstolen det anställda klandret vara på laga skäl grundadt, afkunne domstolen då det utslag, att ackordet är upphäfdt samt utan verkan för hvar och en, hvars rätt det angå kan. 514.
Förordningen af den 23 Dec. 1841, angående oloflig införsel och utförsel af varor, vore tillfyllestgörande. Men då, hvad uti de tvänne Capitlen af Handels-Balken finnes föreskrifvet, har afseende på de ulländningar, sorn vid tillfällen af frimarknader i stapelstäderne drifva handel, så kunna dessa föreskrifter lika så litet tillämpas på ifrågavarande så kallade proben-reuter, hvilka kringresa året 0111 och idka handel, så väl uti uppstäder som stapelstäder och köpingar, som den omnämnde Förordningen, hvilken, i enlighet med dess rubrik, endast innehåller ansvarsbestämmelser för oloflig 111- och utförsel af varor. De strängare åtgärder, jag i min motion yrkar mot kringresande handels-expediter, afse endast desse nyss omnämnda, hvilka öfverallt uppduka sina talrika profver på lyx och öfverflödsartiklar, hvaraf våra egna handlande, nog dessa proben-reuter förutan, tillräckligt förse landet med. Det så väl ekonomiska, som moraliska förderf, denna sorts utländske resande förorsaka, har, redan sedan flere år tillbaka, varit allmänt kändt och vitsordadt. Och huru kan det vara annorlunda, ty, sedan de erbjudit sitt öfverflödskrarn af till införsel tillåtna varor, saknas icke exempel, att i ordningen kommer till införsel förbjudet gods. Den redlige handlanden, som finner betänklighet vid att inlåta sig i handel med förbjudna varor, öfverlalas då af proben-reutern att med några procents förhöjning och på dess risk så uppgöra affairen, alt han hemma uti handlandens hus, eller inom rikets gräns, aflemnar den smuglade varan. Alla menniskors moraliska känslor äro icke tillden grad starka och lefvande, att de kunna motstå en så lockande frestelse till vinst utan fara. Och efter att hafva erhållit reqvisitioner, så på till införsel tillåtet, som otillåtet gods, sätter proben-reutern sig i beröring med personer, som af behof eller vinningslystnad låna sig till det förnedrande yrket att vara honom behjelplige uti att tullförsnilla och lurendreja.