Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa anmärkningar afse nemligen hufvudsakligen sådana ämnen, angående hvilka uti Storoch Enskiftes-författningarne stadganden antingen icke förcfunnits eller ock varit af bell olika innehåll med de nu gällande 5 i hvilket afseende må nämnas de i Skiftes-stadgan förekommande föreskrifterna om gode mäns utväljande och tillkallande, om gode männens rösträttighet, om häfdebeskrifnings upprättande, om sättet för rågångstvisters anhängiggörande, 0111 serskild gradering al inrösningsoell afrösningsjord, om underställning hos egodelningsrätt i fråga om skifteslotternas antal, om rättegångsordningen i skiftesmål samt slutligen den omständighet, att egograderingen, som enligt Storoch EnskifteslÖrfattningarne skulle vara fastställd innan skiftet verkställdes, i Skiftes-stadgan blifvit undantagen från de frågor, hvilka före skiftes fullbordande skola afgöras. Dä de förutsättningar, hvarpå klandret blifvit grundadt, således befinnas innefatta uppenbara misstag, och den kännedom flera af Utskotteus ledamöter af egen erfarenhet inhemtal om Skiftes-stadgans lämplighet och de välgörande verkningar dess tillämpande medfört till 4 Lagsamt Allm. Besa. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 15. jordbrukets förkofran i Rikets serskilda landsorter, vunnit bekräftelse genom det erkännande af berörde förhållande, som de liesta öfriga motionärers framställningar innehålla, saint, enligt Utskottens omdöme, nämnde stadga är med sådan redighet uppställd och deruti afhandlade ämnen med sådan noggranhet från hvarandra afskiljda, att förändringar, der sådana linnas af nöden, kunna, utan behof af författningens omarbetande, deruti vidtagas, finna Utskotten motionärens framställning om be hofe c t af Skiftes-stadgans omarbetande icke förtjena afseende. Enär så väl Öfver-direktörens lör Landtmäteriel, utaf bemälde motionär åberopade underdåniga förslag, i hvad det angår förändrad organisation af förste Landtmätare-tjensterna, sorn jemväl den del af Riksdagsfullmäktige!!
Det yttrade sig hufvudsakligast i en ständig, sugande, enerverande saknad efter Ingrid. Han som icke var fäst vid någon i verlden med starkare ömhetsband och som alltid varit van att vara sig sjelf nog, gick i flera dagar och kände sig rent husvill och redlös, utan hållpunkt och lifsnerv, bara derför att han ej längre hade den der lilla romaneska brunögda tösen vid sin sida. Han viste icke, huru lycklig han varit under de der dagarna, förr än de redan voro förbi, oeh han hade aldrig trott, att man skulle kunna så hastigt vänja sig in i lyekan och att den kunde lemna en sådan omätlig tomhet efter sig. Till och med arbetet hade förlorat sin lockelse för honom, och han förstod nu mycket väl hvad han aldrig förr förstått, huru det kunde finnas menniskor, som voro liknöjda för sina pligter. Men detta sjukliga tillstånd räckte endast några dagar. Just då det nått sin höjd och han redan funderade på att gifva arbete och pligter på båten och rymma ner till Stockholm hals öfver hufvud, vaknade hans gamla energi ur sin dvala, skakade af sig alla drömmar och ropade till honom: Hvarför hänger du läpp, Jerker "? Jag tror, du har blifvit bortbytt! Du är kär — än se ' n? Laga att flickan blir din, det är alltihop! Har du glömt din devis^ » Hugg i! » Och han högg i. Det vill säga, han satte alla krafter i. rörelse för att skaffa sig den plats han under sin sista Stockholmsresa fått spaning pä. Han skref bref till höger och venster, han som hatade brefskrifning värst af allt i verlden näst bränvin och tévattenspladder; han låg i arbetet från morgon till qväll för att kunna sluta det ett par veckor tidigare och bli så mycket förr ledig att resa ner till Stockholm oeh slå det stora slaget. Ty han egde det lyckliga förtroende till sig sjelf och till ödet, att han aldrig misströstade om möjligheten att uppnå det mål han en gång satt sig före. Han hade hittills haft för stor framgång i alla sina företag för att icke ta det som en gifven sak, att det alltid skulle gå precist som han önskade. Och i detta särskilda fall voro ju alla omständigheter så gynnande.
En tio-årig erfarenhet hade redan bevittnat, att decimal-räkningen icke svarade emot folkets behof, dels derigenom, alt den icke representerade de slags storheter och valörer, som på en gång äro de naturligaste och de vanligaste, dels derigenom, att den för hufyudräknandet utestänger tankeförmågans enklaste operationer, som, ehvad man än må säga om de tio fingrarne, dock äro två, tre och fyrdelningen. För att tillfredsställa dessa nu erkända behof, framkallades ändlligen den fjerde reformen, som sanctionerades genom Decrelet af den 12 Februari 1812. — Enligt detta Decret, skulle väl métre-systemet fortfara alt, såsom det egentligen legala, i alla officiella acter och räkenskaper användas, men för alt tillfredsställa folkets behof i den mindre detalj-handeln, infördes de såkallade mesures usuelles, för hvilka serskildta mått och vigter antogos och tillverkades. Dessa blefvo indelade på följande SS 11 • 1:0 1 Toise ( Derai-boisseau La demi-livre Le quart de livré 1. quarleron Bcsvoch Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 78. Le huitiéme eller demi-quart Le quartd’cnce el. deuxgros Le gros —- Dessa beräkningssält för malt mål och vigt, sorn val hafva metren till basis, men äro helt och hållet skilda ifrån decimal-systemet, hafva ifrån 2812 allt intill närvarande tid varit tillåtna i den allmänna rörelsen: Alen icke engång detta accommodations-försök har kunnat besegra de gamla vanorna. Orsakerna härtill äro flera. Då diciinal-systemet skulle ovilkorligen bibehållas i alla officiella räkenskaper, och den nya indelningen of 18 r 2 icke var påbjuden, utan blott i handeln tillsvidare tillåten, uppkom härigenom en dubbelhet, sora väckte misstroende och underhöll benägenheten för de fordna beräkningarne. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
A N N A -S T I N A ( torkar sig i ögonen med förklädssnibben ). J a, i v åras så dog hon! 21 A N D E R S . Ho ' var k rassluger hela vintersidan, och så när löfsprickninga k om så bl ef ho' all! ( förnumstigt ) Det ä' alltid v ärst då f ör tocka der k rankingar.. Fars gamla Bl acken dog ve samma tid han, för si han hade fått qvarka i fjol vid Eskilstuna marken! A L B E R T ( till Anna -Stina ). Men nog hade det varit bättre för dig att stanna qvar på l andet! A N N A -S T I N A ( med en blyg blick på honom ). Nej si, jag ville s å gerna opp till Stockholm! A N D E R S . Ja, det var al lri värdt te' få det ur fl inten på'na! Ända sen af ritarn var u te i sockna, så har det aldrig varit nån vån med jänta, ska' j ag li ksom be' te' f å säga! A N D E R S . Det är klara sanninga! I höstase så fria' en af s talldrängarne på Säfstaholm till 'na, men ho' slog baras te åt'en som så .. och det fas t'en hade både sölfverklocka med gul kedja, och 40 riksdaler på sparbanken i Nyköping .. ( med bondslugt leen de ) Så inte vet jag hvad herr afritaren h ar satt för s lag i skalln på'na! Men det var ras ande så sannt det, jag skull' sälja ylletyg i huset breve .. stanna qvar du Anna-Stina tes j ag kommer igen! A N D E R S . Hå körs! afri tarn k änner du fäll, så nog går det an alltid! Adjös så länge! ( bockar sig f ör Albert och ämnar gå , men hejdar sig vid åsynen af mannekinen. ) D et var en förfaslig karl te' stå kaf still .. vo re han inte så granner, så kunde en tro att det vore något otyg!
Jag förstod ej då, hvilket insjuka, tar ungdomsblodet ut sin rätt, det skrattas nerligt förhållande det uppstår mellan denne lä- och skämtas, och då tyckes mig alltid gatan kare och hans många patienter. Sedan begrep lysas upp af deras soliga leenden. Alla mänjag det och log aldrig mer. Det är naturligt, niskor älska nog glädje, men den sjuke väl att hvar och en, med mycket eller litet, efter råd allra mest. För honom blir glädjen hårstrået och lägenhet, vill visa den afhållne en liten hyllhan griper efter, plankan, som skall rädda honing. Och han tycker om att man hyllar honom. nom i den svåraste nöden — melankolien — som Icke denna hyllning, som trumpetas ut på gator ju alltid står på lur att gripa den kroniskt sjuke. och torg, utan hjärtats hyllning är det han vill Följande lilla historia är så betecknande: Om folk hade en aningens aning om hvad en ha. förströelse, ett intryck, hur litet som helst, spelar En Ernst-dag sade en medellös patient till ho» Ack, doktor, alla fira doktorn i dag med för en betydande roll i den ständigt sjukes lif, nom: är jag viss om att de gärna skulle offra litet därnågot, endast jag har intet. » » Håll af mig! » för — men detta tina inre sinne, som kallas blef det enkla svaret. aning, är blott fås egendom. Att sända en bok, Nå, det behöfver då d:r Westerlund minst af en tidning, som är läst och ligger till ingen nytta, alla be någon göra. Men jag tror, att det är all ingen glädje i bokskåpet och samlar damm, till en denna hyllning, all denna kärlek, som han ser sjukling, hur många tänka t. ex. på det? Hur lysa ur de flestas ögon, som gör honom fortfakär är ej en illustration att se på — det tröttar rande ung och segerstolt, och som låter honom ej, men ger dock alltid tanken en annan riktning. kunna bära allt detta stora arbete, utan att slapNå, i Enköping är man nog lycklig att ej vara pas eller tröttna. Att veta sig vara mycket ällottlös i den vägen! Doktor Westerlund förser skad ger alltid kraft och säkerhet. ständigt sitt bibliotek med nyheter, och de stå Skall jag sätta punkt nu? Kanske bäst det, alla till fri disposition.
Maj 145b, utfärdade Privilegier, Stockholms Stad, redan den tiden, af Alder ägt rättighet till Vågpenningars upphäv ander, hvaraf följer, att inrättningen aj Våg i Stockholm ingalunda skett i ändamål att med säkerhet hunna för vägbar t gods bestämma Tulloch Accis-afgifter, hvilka icke. förr än nära 200 år derefter under Konung Gustaf II. Adolphs Regering påbödos ; och som dessutom finnes, att Kronans och. Stadens rätt ansetts lika angelägne att vårda, deraf, att 2 §. i Våg-Ordningen af den. 16 April 1646 innehåller : att vägning skall ske af Stadens vägare i Kronans Tjenares. närvaro, uppå det Kronans, så väl som Stadens Interesse, desto rigtigare måtte iakttagas, hvarf öre Kongl. Maj:t, också, på sådana grunder, ansett Eandt-Tullcirnes af skaffande icke hafva förminskat den rätt till Vågpenningar, sorn Staden äger5 Så har Kongl. Maj:t funnit Stockholms Stad vara berättigad, att, hädanefter såsom hittills, uppBihang till RiksSt. Utsk. Setänkanåen. härn vågpenningar af allt det vågbara gods, sorn till Staden införes till Salu. Och kan Utskottet, tiil följe af allt detta, och de sålunda anförda grunder, icke tillstyrka ändring eller upphäfvande af en rättighet, som i Stockholms Stads Privilegier tydeligen af ålder finnes intagen. Vidkommande sluteligen J. M. Wessings väckta motion om upphäfvande af vissa anora Städers rättighet, att uppbära Vågoch Mätare-penningar för inkommande varor, ehvad de matas eller ej; får Utskottet vördsamligen erinra, det Riksens Höglofl.
De ganska få afvikelser från nämnda förslag, som Utskottet ansett böra ega rum, skola här nedan i hvarje särskildt fall närmare redovisas. De rubba icke i allmänhet det följda systemet, utan innebära fastmera, enligt Utskottets tanke, en något vidare fullföljd tillämpning af detsamma. Endast för vissa betydligare förnödenbets-varor, för hvilka Kongl. Maj:ts förslag upptager fullkomlig afgifts-frihet, har Utskottet, ehuru delande åsiglen att dylika varor, i följd af sin beskaffenhet, helst borde förunnas en sådan frihet, likväl, i betraktande af Stats-verkets närvarande behof, ansett gig böra hufvudsakligen bibehålla nu stadgade afgifter. B ev illnin g s - Ut sko Hets Betänkande Jt? 10. S Då Utskottet, utan att vidare uppehålla sig vid de allmänna grunder, enligt hvilka ifrågavarande lagstiftning, på sätt Kongl. Maj:ts förslag innehåller, synes höra ordnas, öfvergår till förslagets särskilda delar, förekommer i första rummet den genomgripande förändring, som afser att i sjelfva tullsatserna upptaga vissa nu särskildt till staten och städerna vid sidan af tull-umgälderna utgående afgifter, och att för dessa bereda lämplig och billig godtgörelse af tullmedlen. Förslaget härom, sådant dét framställdes af ofvanbemälda kommitterade, bar varit föremål för utlåtande från städernas styrelser och vederbörande embets-verk. Och slutligen har frågan i Statsråds-prolokollet egnats en så fullständig utredning, att Utskottet anser sig hufvudsakligen kunna och böra dertill hänvisa. Fördelarne icke blott af enkelhet och lätthet vid tullbehandlingen, utan ännu mera af handelns frihet att, oberoende af skiljaktiga ort-afgifter, direkte söka de hamnar, som för varu-omsättningen bäst lämpa sig, äro i ögonen fallande. Utom den stats-ekonomiska vinst, som härigenom uppkommer, och i mån af rö relsens utveckling blir af ökad betydelse, samt alltid ytterst inverkar på förbrukarne, utgör denna förändring ett snart sagdt oundgängligt vilkor för möjligheten att i beskattningen å varu-bytet med utlandet göra gällande det system, som i tull-lagstiftningen hyllas. De särskilda afgifter, som sålunda blifvit af Kongl.
Han har alltid hållit på kvinnans frigörelse, och det är det, som fört oss tillsammans. ELISE. Ja, se, om han bara vore poet, skulle han kunna prata bäst han vill, men nu, när han låtsas vara politiker ...! ALMA. Du är ett barn, Elise! ELISE. Naturligtvis! Ju förnuftigare jag talar, desto större barn är jag. Men det måtte vara härligt att förstå honom som du gör, och tala matematik med honom och statistik och kvinnouppfostran och prostitution ... ALMA. Det är inte saker för dig! (Det hörs bjällror). FRU SEGERSTEDT. (in från vänster och går till fönstret) Jag tror det är baron Fredrik som kommer. ELISE. (trycker ansiktet mot rutan) Fredrik kommer! Fredrik kommer! ALMA. (till fönstret) Hvad man blir nyfiken på landet! Men det är visst inte baron Fredrik, – det är bara bror Karl, som kommer och hemtar oss! ELISE. Är det han! Nå då får jag någon att prata med efter min näbb. Vet fru Segerstedt, Alma kan inte numera tala om annat än om samuppfostran och religionsfrihet och emancipation och doktor Segerstedt. FRU SEGERSTEDT. Alma håller på och bli förståndig, fröken Elise. ELISE. Det håller jag gudskelof inte på med, men när jag engång blir det, tar jag inte munnen full af tidningsartiklar och stora intressen för det. Det klär inte häller Alma als! Hon talar om dem bara för att det ska se förståndigt ut, bevars! Då klär det henne bättre att tala om doktor Segerstedt. Alt det där högtidliga om kvinnans låga bildning och mannens förfall har hon lärt sig medan vi varit skilda. Men nu i jul ska jag få henne mindre klok. Hon har alldeles vuxit ifrån mig. ALMA. Du får tids nog själf de där högtidliga intressena. ELISE. Herregud, så hon kan tala som en tråkig bok! Nehej, kära Alma, – det här går ta mig katten inte! Tycker fru Segerstedt värkligen det är roligt? (Det går i tamburdörren. Elise går ut och kommer om ett ögonblick igen med Karl Vahrman, som hon gnider om fingrarna). Han är alldeles förfrusen om fingrarna!
Men likasom jag anser och tror att till lands olika trupper måste finnas, hvartill fordras olika personal och olika öfning (ty man kan icke slå tillsammans infanteri och artilleri och rätteligen icke heller infanterioch jägare-korpser, helst vi hafva alltför få af dessa sednare) på samma sätt är jag öfvertygad derom, att till sjös beböfvas 2 särskilda vapen, ett på de stora sjöarne och ett på de mindre. Det är till detta, som jag anser att man bör bevilja anslag. Hr Brakel säger ang:de det inre försvaret och kustförsvaret, att man bör underhålla allenast ett inskränktara antal slupar och jollar, beröfvade segel, tackling och större delen af årorna, för att endast afses att förtöjas som positionsbatterier. Jag kan dock icke inse hvad nyttan skulle vara, att, innan de blifvit förklarade odugliga, endast använda dem till positions-batterier vid vissa stationer. Jag fattar icke heller, hvarföre de icke kunna få bibehålla sin tackling och sina åror, ty det måtte väl gå lättare att röra dem dermed, än utan dessa tillbehör. Hr Brakel yttrar: »Deremot har blifvit föreslaget ett vidt och obestämdt utsträckt kustförsvar med grundgående fartyg, som är fullkomligt olämpligt på Sverige med sina långt skilda och djupa farleder och hamnar». Något sådant förslag har jag dock icke kunnat upptäcka i K. M:s Propos. I 4:de punkten talar Hr Brakel om att det vore önskligt, om vi hade ett bättre redogörelsesätt, så att man kunde veta hvad hvarje fartyg kostar i nybyggnad och underhåll. Dermed förhåller sig emedlertid så, att 1860 och 1861 års Stats-revisorer gjorde anmärkning derom att man icke af flottans räkenskaper kunde se hvad hvart och ett fartyg kostar, särskildt i nybyggnad och sär - Den 15 November f. m. 67 skildt i reparation. Detta besvarades sålunda af Förvaltningen af Sjöärenderna och befälhafvande Amiralen i Carlskrona, att flottan 1836 fick sig anbefaldt ett nytt redogörelsesätt, sorn uteslöt. de särskilda räkenskaperna för hvarje fartygs byggande och underhåll. Visserligen kunde ett annat sätt vara önskvärdt, men sedan R.
N:o 36. 5W> vre»'entations-förändring; men dä jag får åberopa mig hwad jag i detta afseende dä ocksä nämnde, att jag trodde det sednare endast genom ögonblickets möjligheter kunna bestämmas, torde jag »vidare fä tillägga, att hwad en närmare tillämpning at de nu anförde grundsatser angär, anser jag den höra till sädane detailer, som dels äro mig okände, som dels »vöre alltför »vidlyftigt att här anföra; att h»vad sjelfwa Representations-förändringen angär, kan den icke äga ruin annat än pä twänne sätt: antingen att, som en följd af en pä allmän upplysning grundad allmän önskan, den företages efter ett pä allmänt godkända grunder och pä rigtiga kunskaper och uppgifter stadgadt beslut; eller att Len blir en följd af en sädan wäldsam brytning, dä nägon af närwarande Representationsgrenar »ville undandraga sig Statens allmänna bördor, eller wäldsöra nägon as de andras rättigheter. I det förra fallet wore en förändring en följd as en ntwidgad och längsamt »vunnen erfarenhet, och blott under ett sädant »vilkor skulle jag anse den för »verkligen lycklig, för säkerligen nyttig. I det sednare fallet »vöre den ett nödhjelpsmedel, ound»vikligt, om Samhällets upplösning ej annorlunda kunde förekominas, i längden möjligen gagnande, allt efter sorn det wore mer eller mindre wäl beräknadt, men utsatt för mänga wädor, underkastadt mänga mismöjen. Jag behöfwer säledes ej säga, hivad som är min cngentliga önskan, nemligen att hwad som bör »vara uträknadt till allas högsta fördel, ej »nätte behöfwa nyttjas som ett »värn emot nägras oivilja eller tilltagsenhet.
Sländernes framställningar i förra afseendet höra till deras rättigheter, och kunna icke gerna föranleda till förnärmande af den monarkiska principen; då deremot det nu föreslagna nya påfund, hvaraf någon nytta för folket icke ens af mig kan fattas, uppenbarligen kan i en framtid missbrukas och förvandlas till utväg för en mäktig opposition att tillfredsställa passionerna, ända till att inför Konungen anställa moraliska föreläsningar, och i spetsfundiga ordställningar frambära de bittraste förebråelser. Jag säger icke, att något sådant innefattas i den adress, till hvars antagande vi nu äro inbjudne; och att, då man önskar ett bifall till ^rättigheten att afgifva adressen, hade det också varit bra oklokt, att i första adressens innehåll nedlägga någonting, som kunde verka till afslag; men till hvarje ledamot af detta Stånd hemställer jag nödvändigheten att eftersinna, om den möjlighet är otänkbar, att, i framtiden den rättighet kan missbrukas, hvarom nu är fråga, eller att den kan användas såsom medel alt paralysera 3:dje §:n i Reg.Ftn, som bjuder helgd och vördnad åt Konungens Majestät. Äfven deremot kan man invända, att om så beskaffade adresser blifva föreslagna, bör man förmoda, att de af Ständerna icke antagas; men kan man då äfven glömma, huru mycket våra voteringar bero af conjuncturens makt på sinnesstämningen, eller att, hvad som den ena riksdagen med stor pluralitet förkastas, kan vid en sednare riksdag, med ännu störe pluralitet antagas. Att åt en så vansklig makt anförtro moraliska principens helgd i en framtid, vore i min tanka att bereda dess fall; och jag vågar alltså tro, att om också rättigheten vore i grundlagen medgifven, så vore dock praijudicatet alltför farligt att någonsin begagnas. På alla dessa skäl tiIIslyrker jag, att det Ilederv. Bonde-St:s prot.utdr. må läggas till handlingarna, hvarom jag anhåller om Ilr Frih, o. Landlmrs propos. till R. o. Ad.
Men dessa åtgärder mäste, efter min tanka, vara så beskaffade, att hvar och en tydligen inser hvad de åsyfta, och att ingen kan betvifla, del. raan på fullt allvar vill komma lill målet, ehuru det måste ske småningom och med betänksamhet, utan att på minsta sätt gynna den ena tillverknings-melhoden, under det man söker qväfva den andra, ty det onda skulle annars oförminskadt qvarstå, ehuru i en annan kanske fördei fligare form. Af sådan anledning får jag vördsammast föreslå följande: 1:0 bränvins-brännings-tiden inskränkes till 3:ne månader, nemligen November om hösten, för de möjligtvis frusna potäterna skull, samt Mars. och April, eller April och Maj, om våren, för den mindre foder-tillgång, som då vanligen förefinnes. Med en sådan hrännings-tid blir det icke gerna möjligt för någon alt om hösten och under vintern uppköpa och uppbränna hvad som längre fram på sommaren kan hehöfvas till brödföda, hvilket hittills ej sällan förorsakat förlägenhet och dyr lid på spanmål i alla de orter , som deraf hafva knapp tillgång. Dessutom hafva ju förut många småpannor icke varit anmälda för mera än 3 månader. Denna tid är också visserligen tillräcklig att frambringa långt mera bränvin, än som nyttigt är; men en uppdrifven salubränning med de stora verken skall ofelbart genom en kortare tid i någon moa tyglas; 2:0 afgiften, efter hittills gällande tariff", utgår fördubblad, hvarigenom skallen väl icke blifver så stor för de mindre pannorna, men förhöjningen för alla, både stora och små, blifver dock lika och i samma proportion, som den förut varit.
N:o 29, Rörande dé genom Stora SjöTulls Inrättningen inflytande Bevillningsmedel, blef detsamma, till alla dess puncter af PresteStåndet, bifallet; hvarjemte Ståndet ansåg öfverflödigt, att med den föreslagne Tulbievillnings TarifFen sig befatta, hvilhen efter Ståndets tanka bör till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och godtfinnande, efter nn stadgade grunder, öfverlemnas. S. D. f. m. Då StatsUtskottets förnyade utlåtande: N o 397, Om Medico Theologiska Stipendierna nu åter föredrogs, fann Presteståndet för godt, att bifalla Utskottets i detta ämne, den 9 sistlidne Julii, förut afgifne betänkande, med godkännande af de jernkningar och tillägg utskottet i detta sednare utlåtande tillstyrkt. S. D. f. m. Wid förnyad föredragning biföllos följande från Stats och Ekonomiutskottet inkomne utlåtanden: N o 495, Om återläggande af Herjeådalen till Gefleborgs och af Jemtland till WesterNorrlands Län. N:o 406, Rörande de flere vid innevaran - Trot. Utdr. d. 20 Aug. 1823. 727 de Riksdag väckte Motioner, om nya Post* Contoirs inrättande. N o 4°7» Om nedsättning i beklädnads bidraget vid indeldta Infanteriet. N o /jo8, Om utvägars vidtagande till Communications öppnande med Gellivari Jernmalmgberg uti Luleå Lappmark. LagUtskottets J N:o 145, Förnyadt utlåtande, öfver väckt Motion, om LagmansRätternes afskafFande. Lagoch Ekonomiutskotten. N:o 147» Angående MätningsSättet af Hö och Kol. S. D. f: m. Wid skedd föredragning af LagUtskottets, i anledning af gjorde anmärkningar, förnyade utlåtande: