Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hufvudsakligaste skälet, hvarför jag bestämt mig för att rösta äfslag å Utsk:ts Betänk, och bifall till motionärens förslag — ett I) e 11 28 Januari. 2iri skill, som jag afven sett blifva åberopadt af reservanterne — Hr det, att allmänheten, genom större silfverqvarititeters spridande, lärer bättre inse skillnaden mellan sjelfva myntet och represeijtanten, sedeln. Vid jemförelse t. ex. af varupriserna nu och fordom, så är det ganska vanligt, att, äfven bland s. k. bildadt folk, myntets förändring aldrig tages i betraktande, utan det allmänna omdömet är: att varorna stigit till så ofantligt värde. När sådant kan yttras och tänkas af personer, som man föreställer sig borde hafva reda på förhållandena, så är det väl ej underligt att den stora massan i detta fall icke har ett sundare omdöme, och i sjelfva verket så länge myutrepresentanten, sedeln, ensam är bytesoch rörelse-medel, så länge den emottages i Kronans upbörd och någon jemförelse mellan den och den metall, han representerar, icke för den stora mängden kommer ifråga, så är ej att undra på, det omdömet ej är bättre; men om silfver i större mängd vore utelöpande jemte sedlar, och genom någon olycklig konjunktur eller oriktig banklagstiftning myntrepresentanten ej fullt motsvarade sjelfva myntet, så och då allmänheten fann att den för t. ex. 5 rdr i silfver erhöll mera varor än för pappersrepresentanten eller att i vexling den för en papperssedel ej fick fullt motsvarande belopp i silfver, skulle den först börja draga öronen åt sig och inse den betydliga skillnaden mellan det hårda myntet och det representativa papperet. — inse nödvändigheten deraf att de silfvervalutor, hvars representanter sedlarne utgöra, stå till desse i det förhållande att i hvarje ögonblick silfver för sedeln må kunna erhållas. En sådan insigt — det är min tro — skulle ej mindre hålla upmärksamheten på våra bankförhållanden mera vaken, än den skulle gifva allmänna opinionen den styrka, det denne egde förmåga att motverka hvarje försök i lagstiftningsväg, som hade myntförsämring till följd.
Jag skulle äfven tro, att det står i öfverensstämmelse med den grundsats, som gällt sedan urminnes tider i vår lagstiftning, att med hänseende till duellen såsom en farlig sak göra ett undantag, och låta ansvaret förfalla, då man frivilligt träder tillbaka; eller skulle det icke, såsom jag nyss nämnde, blifva en gifven följd af ett motsatt lagstadgande, att, då jag, så fort jag antagit utmaningen, i alla fall är underkastad straff, jag så gerna Dan 24 Mars e. m. gerna tillfredsställer min falska hederskänsla och fullföljer aftalet. M. Hrr, det är vanligtvis icke lagens ord, som afhåller mig från att begå en förbrytelse; utfärdandet eller antagandet af en utmaning sker oftast af öfverilning, och i ett sådant ögonblick står icke lagen med hela sin stränghet framför mitt sinne. Om jag deremot sedermera vid lugnare besinning eller genom samtal med andra kommer i erfarenhet af lagens innehåll, lagens straff, må det då icke vara lämpligt att lagen upmanar mig att träda tillbaka, derigenom att den förklarar mig i ett ögonblick af öfverilning straff-fri? En talare har förundrat sig deröfver att jag tillåtit mig alt upläsa några ledamöters af Högsta Domstolen yttrande. Jag trodde i sanning icke att jag^ skulle behöfva någon tillvitelse derföre att jag tillåtit mig ett sådant brott, men deremot är min tro att dessa ledamöter uttalat åsigter, som äro riktiga, och en sådan tro har jag tillåtit mig hysa. Man har vidare sagt att aftalet är ett brott; men om ja aftalar med en annan person om att begå ett mord, ett rån, el er hvilket afskyvärdt brott som helst, och sedan drager mig tillbaka, så faller det ingen menniska in att anse detta aftal som ett brott. Om jag går så mycket längre i detta afs., att jag bestraffar aftal om duell, skall jag då envist bibehålla ansvaret derför, när deri, som i öfverilning utfärdat utmaningen, gjort allt hvad på honom ankommer för att draga sig tillbaka? Jag tror, lika med Frih Armfelt, att om man vill förekomma dueller, så bör man säga att de i ett ögonblick af öfverilning och ren oförsigtighet, men likväl af hederskänsla gjorda utmaningarne kunna blifva straff-fria derigenom att jag söker draga mig tillbaka.
Och hvad skrifvit: vi frukta mest af allt är just detta sken af » V i ha varit gifta i fyra år redan., och fred, som man så ofta träffar på inom fadet går ingen dag förbi, då jag inte för min miljerna och som för världen får dölja oeniglilla kamrat uttrycker min förvåning öfver, het och slitningar, som förslappa och döda. V i ha aktat os3 för att tiga af hänsyn för att det inte gått öfver — • och då jag inte säger till mig själf, att denna lugna, trygga hvarandra, att låta tankar gro, som vi ej tillvaro är lyckan, att det är den, som utgör vilja uttala, att gå hvar för sig och små- grunden för mitt lif och som ger mig kraft ningom, helt omärkligt bli främmande för hvarandra. Skulle vi inte vårda det bästa att arbeta och lust att lefva. V i bo på vårt vanliga lilla ställe, på vår vi ega, skulle vi inte lägga ner vår största holme med hafvet ej långt ifrån. Men långt ifrån omsorg, vår innerligaste kärlek just på att staden och allt jäktande, allt partigräl, allt hägna omkring det, som är grunden för vår lycka? småsinne, all humbug. Lefva ... IDUN 1890 en sten(ler-) gryta. Denna sätter man i en järngryta med vatten, dock blott till dess vattnet börjar koka. Massan omröres under tiden flitigt. Nu klämmes oljan genom hårsikt, färskt rifna gurkor tillsättas och förfares därmed lika som förut, hvilket ännu upprepas 5 gånger till. Man erhåller då en smidig hvit pomada, som lär till och med verka bleknande på fräknar. Den bör förvaras i lufttäta glas. Gurkkärnor användas till skogsmosaik. Pumpkärnor, likaledes. Dessutom göres af dem barnleksaker. Gurksaft är bra att tvätta halsen med, då denna om sommaren blir gulbränd af solen. Pumpblad rekommenderas till rökning mot flugor. Bladens och refvornas saft mot myggbett. 355 När grefve Stjärne och hans dotter kommo åter från sin resa till Wiesbaden, möttes de genast vid stationen af ett olyckligt budskap, som Jakob förde med.
Ehvad denna eller annan grund för bränvinsbrännings-rältigheten autages, hlir det ensamt rätt vist, att afgiften till Staten för begagnandet af samma rättighet erlägges i förhållande lill den större eller mindre tillverknings-qvantiteten, och icke efter pannerymden, hvarigenom det blir för det allmänna likgiltigt, hvilket slag af bi änneriredskap som hvar och en lill bränvinsbränning berättigad finnér för sig förmonligast att begagna. Sålunda föreslås såsom grund för den blifvande bränvinsbrännings-skalten: 1:0 Att hvar och en, som vid Mantalskrifningen anmäler sig till begagnandet af en bränvinspanna, hvars kannerymd då bör uppgifvas, skall erlägga fyra skillingar för hvarje med samma panna tillverkad kanna bränvin, efter 6 graders styrka, sedan husbehofs-bränvinsbränningsq vantite ten först afgiftsfritt blifvit tillverkad, hvilken bestämmes till 20 kannor för hvarje mantalskrifven person, som finnes uppförd på dens debetsedel, hvilken anmält sig till brän vinsbränning. 2:0 Tili lättnad för denna afgifts utgörande och för att den, både af säljare och köpare, alltid må blifva betragtad såsom en varan åtföljande skatt, bör den erläggas sista dagen i hvarje vecka för hvad under den näst föregående blifvit tillverkadt. Den 4 December f. ra. 25 t 3:o Uti hvarje Socken och hvarje Stad, inom hvilken en eller flere begagna bränvinsbrännings-rättigheten, utses en eller tvänne bofaste och vederhäflige Män, i tnon af localens vidsträcklhet, som, emot erhållande af fem procent af uppbörden för möda och besvär, emottaga och redovisa medlen. 4:o Till den utsedda Uppbördsmannen afleinnar hvarje bränvinsbrännare sista dagen i hvarje vecka, ej mindre en skriftelig uppgift p>å det kannetal bränvin, som under den näst föregående veckan blifvit tillverkadt, än den derefter belöpande afgiften. 5:o
Uti dessa Lagberedningens motiver tyckes mig, så vidt jag kan fatta dem, en viss motsägelse innebo, och hvad angår svårigheten att controllera verkställigheten af vattenoch bröd-straffet, så skulle jag tro att, om blott hälften så mycken omsorg och uppmärksamhet blifvit härvid använd, som man i andra länder slösat på genomförandet af det så kallade Auburnska eller tystnads-systemet, skulle controllen blifvit fullt tillräcklig. Att helt och hållet förkasta en gällande straffart hufvudsakligen för att tillfredsställa de ombytliga vindkasten af en förment allmän opinion, kan jag deremot ej godkänna, men af omätlig vigt vore deremot anmärkningen om brottens stora tillväxt under hittills gällande straffsystem, derest uppgiften härom kunde på ett nöjaktigt sätt i bevis ledas, och det sedermera vore gifvet alt det olyckliga förhållandet kunde uteslutande lillskrifvas en felaktig brott måls-lagstiftning, förenad med flathet vid verkställigheten af nu påbjudne straff.
Det är lätt fattligt, hvarföre många, och deribland äfven jag, under ännu fortfarande förhållanden önska, att Ridd.secret. icke måtte innehafva någon annan tjenst; men i det fallet, alt Ridd.secret. endast skulle blifva secreterare hos en direction, skulle jag tycka, att han ganska väl är i tillfälle att, lika som andra secreterare hos directioner i hufvudstaden, derjemte bestrida en annan tjenst af publik beskaffenhet, och i sådant fall anser jag att lönen vore öfverdrifven, då den utgjordes af 1200 r:dr b:co i contant löne-inkomst, en god våning, och dessutom introductionsafgifter samt ljus och vedpen3 H. 25 Den 17 Octo b er e. ra. ningar, kanske i förening med inkomsterna af ännu en annan tjenst. Dä tycker jag, att lönen skulle kunna nedsättas, och att de som disponera öfver It. o. Ad:s cassör, icke kunna taga på sitt ansvar, alt anslå en så stor lön ät Ridd.secret. sedan hans göromål skulle blifva så betydligt mindre än nu. Det är nemi. kändt, att Ridd. secret. nu efter hvarje riksdags slut har befattning med uppsättande af protocoll, som icke medhinnas under riksdagen, protocollstrvckning o. s. v. samt förberedande åtgärder till en förestående riksdag. Alla dessa göromål skulle i händelse af en representationsförändring försvinna, och Ridd.secret:s befattning blefve då endast att vara secret. bos Directionen. I sådan händelse anser jag den för honom nu bestämda lönen vara alltför stor, och det är pä sådan grund, som jag, utan att bestrida, att han må antagas med denna lön och uppbära den så länge han tjenar, likväl skulle önska, att han endast tillsattes genom constitutorial, intilldess sig visade, huruvida det blir skäl att nedsätta lönebeloppet eller icke. Frih. Gederström, Jacob: Jag har uppkommit, sedan denna discnssion var börjad, och känner således icke hvarifrån den utgått, men jag har afhört huru af Gr.
Anti. till Exp. Utsk. den 25 April 1841, kl. 12 midd. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 435, Litt. C, i hvad det angår ifrågasatt lån till Linköpings Hamnbyggnad. (U \,y Vid föredragning af Stats-Utskottefs Utlåtande N:o 4^5, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 354» angående anslag å extra u Förstärkta Stals-Utskottets Utlåtande, N\o 501. Stats-Regleringen, har Borgare-Ståndet beslutat återremittera 27:de punkten under rubriken vattencommunicationer uti Bilagan Litt. C, i hvad den innefattar yttrande, angående ifrågasatt lån lill staden Linköpings Hamnbyggnad; och hafva de talare, som yrkat återremiss, såsom stöd derföre åberopat, att då Utskottet, för öfrige i dess Utlåtande tillstyrkte låne-biträden till befremjande af upprensningsoch hamnbyggnads-arbeten, icke beräknat högre ränta än 3 procent, Staden Linköping jemväl ansågs böra få tillgodonjuta samma förmån, i stället att, enligt Utskottets förslag, blifva betungad med 4 procents ränta å de långifna medlen. I anledning häraf, och då, enligt de Utskottet tillhandakomna Protocolls-Utdrag, endast Bonde-Ståndet bifallit Utskottets yllrande i denna punkt; men Ridderskapet och Adeln och Preste-Ståndet, vid pröfning af Utlåtandet N:o 435 Litt. C, jemte bifall af det tillstyrkta lånet till Staden Linköping, beslutat, att å nämnde lån skall komma att erläggas årligen 5 procent, hvaraf 3 procent såsom ränta och återstoden afbetalning, har Utskottet endast ansett sig böra hemställa, att Borgare-Ståndet behagade uli denna Ridderskapets och Adelns samt Presle-Ståndels mening instämma, då frågan är genom trenne Riks-Stånds beslut afgjord. Stockholm den 22 April 1041 •
Du går väl inte och blir sjuk igen? LOUISE. Jag? Hur kan du tro det? ERNA. så förplågad. Hvad är det? Du har gråtit det. Man har sett sådant förr. Du ser så förstörd ut, så blek och ja, det tjenar till ingenting, att du söker dölja LOUISE. Jag har sofvit dåligt bara. 55 - ERNA. Jaså, bara det. Hör du, brukar Alland ofta besöka dig? LOUISE. På sista tiden har det för resten varit mycket Åh, inte så ofta just Någon gång. sällan Jag är ju inte ofta hemma ERNA. Du har inte mycken öfning ännu, min vän. LOUISE. Hvad menar du? ERNA. I att ljuga. Tystnad. Du borde inte stanna här längre. LOUISE. Jag förstår dig inte. ERNA. som du magrat! Jag känner till det der! LOUISE. Du är alltid i feber, alltid nervös. Och Men Erna då! ERNA. mig strunt om det. Alland är en bödel! Akta dig! Jag vet, att det är ogrannlaga, men jag bryr 56 - LOUISE harmfullt. Jag tål inte att du talar illa om ERNA. att min varning inte var öfverflödig. LOUISE. Se bara! Du blir ond det bevisar, nom ju inte. Med hvad rätt »varnar» du? Du känner ho ERNA lidelsefullt. nom genom min bästa vän. Han gjorde lifvet till ett helvete för henne och så slängde han henne undan. Jo! Jag känner honom! Jag känner ho LOUISE. andra. De hade tröttnat båda. Det är inte sant. De bröto med hvar ERNA. Hvem har sagt det? LOUISE. Han har berättat det för mig. ERNA häftigt. ingår i hans anfallsplan. Men han nämner inga Har han? Beherskar sig. Nå det är sant. Det 57 - namn. Och han förgyller kom ihåg att han förgyller sakta framför allt sig sjelf! LOUISE. Men hur kan du tro ? ERNA med återvunnen sjelfbeherskning. Jag mötte honom härutanför. LOUISE glad. Gjorde du! ERNA. Ja. LOUISE. Här! Utanför? ERNA.
I betraktande af dessa med flera härvid förekommande omständigheter och oansedt Utskottet ogerna frånträder tillämpningen af den grundsats Utskottet hittills i allmänhet sökt iakttaga, nemligen: alt de vilkor och bestämmelser, som vid beviljandet af allmänna understöd blifvit stadgade böra tjena till oeftergiflig ledning och efterrättelse vid de sålunda understödda arbetsföretagens utförande, finnér Utskottet sig likväl vid detta tillfälle föranlåtet tillstyrka den begärda förlängningen af arbetstiden för oftanämnde jernvägsanläggning. Vid detta ärendes behandling hos Utskottet, har äfven fråga uppstått om föreslåendet af en eller annan förändring i de vid sednaste riksdag för samma jernvägsanläggning m. m. meddelade stadganden, särdeles i fråga om sträckningen af jernbanans vestra del, men då de utländska aktie-egare, hvaraf bolaget till största delen ulgöres, i saknad af nödig lokal-kännedom och i okunnighet om de förhållanden, som föranledde dessa förändringars vidtagande, möjligen skulle komma att anse dem åsyfta en mera väsendtlig rubbning af de förmåner, samt tillökning af de åligganden, som före aktieteckningen bestämdes, har Utskottet icke funnit lämpligt att vid detta tillfälle göra någon framställning i sagde hänseende. Utskottet anser sig derföre böra inskränka sig till förordandet af det utaf Kongl. Maj:t för arbetstidens förlängning föreslagna vilkor att jernvägen från Orebro til| Köping bör vara fullbordad inom slutet af nästa ur, dock synes härvid böra tillläggas den för hela jernvägsarbetet förut gällande föreskrift, att sagda våglängd vid denna tidpunkt skall ej allenast vara fullbordad, utan äfven för alllmänna trafiken öppnad. Utskottet får alltså hemställa, Bih. litt R.
Då hon nu uteblifvit, föreställa vi oss, att hennes bild skall blifva så mycket meravälkommen för de många som önskat se henne. Förutom denna yttre anledning, gifva oss hennes ypperliga skizzer från Persien, hvilka vi anlitat, skäl att presentera hennes drag, jemte några notiser om hennes personlighet. Hennes make, Marcel Dieulafoy, är en berömd ingeniör, som för några år sedan erhöll franska regeringens uppdrag att studera det gamla Persiens monumenter. Ministéren för allmänna arbeten beordrade hr Dieulafoy att lemna de jem-vägsbygnader i mellersta Frankrike, af hvilka han hade led ningen, och i stället begifva sig till Iran. M: rae Dieulafoy hade redan åtföljt honom på hans föregående resor i Spanien, Marokko och Egypten; hon gjorde honom nu ånyo sällskap; hon förde under resan dagbok samt tog fotografier under det hennes man tecknade. Eskorterade af några infödda tjenare, genomforo de Persien och Kaldéen och tillryggalade på 14 månader till häst — M: me Dieulafoy i herrsadel — en sträcka af 5,829 kilometer (583 nymil). Till tecknande af hennes och hennes mans personlighet torde återgifningen af ett deras samtal med den nu regerande shahen Nasr ed-Din förträffligt lämpa sig. Sedan audiensen blifvit beviljad i kungliga palatsets trädgårdar, för mera beqvämlighets skull och till undvikande af officiel karakter, mötte de resande shahen i en allé, der han långsamt promenerade, åtföljd af en sekreterare, som läste högt ur en fransk tidning. — Ers Maj: t — yttrade förmedlaren, en i Teheran bosatt fransk läkare — tillåt mig presentera hr och fru Dieulafoy. — Hvad för något! Är den unga gossen ett fruntimmer? svarade shahen på persiska *. — Ja, Ers Maj: t, och hr och fru Dieulafoy medföra re-kommendationsbref från utrikesministern till franska legationen. — Men hvarför, Madame — sade nu shahen på franska * M: me Dieulafoys verkliga kön tycktes för det mesta undgått uppmärksamheten.
N:o 11 redogör för antalet af de under perioden fastställda laga skiften, delägarnes antal Tab. N:o 11. och utgifterna i anledning af dessa förrättningar, dervid likväl bör anmärkas, att de i kolumnen 11 upptagna summor kunna ökas med minst en fjerdedel; och som vid 1850 års slut omkring 1,678 mantal återstodo att skifta, och sedermera intill 1860 års slut 727 mantal undergått skifte, återstå ännu att skifta vid pass 951 mantal. Då genom laga skiften delägarne bekommit sina förut spridda ägor i minsta möjliga antal lotter sammandragna och derigenom blifvit försatte i tillfälle att, med mera omsorg än tillförene, sköta sin jord, har från landsbygden. Räntor. Arrendemedel. Kostnad för rustning och rotering. Klerecistatens underhåll. Skjuts. Väghållning. Diverse avgifter, onera och allmänna besvär. Summa statsbidrag. Mantalspenningar. Tionde och räntor afbruk, bergverk samt andra verk och inrättningar. Summa. Pastorer. Kapellaner. Kyrkobetjening. Ständiga räntor. Kostnad för rotering. Kostnad för stä- dernes styrelse. Klerecistatens underhåll. Skjuts. Väghållning. Diverse onera. Summa statsbidrag. Summa. Boskapspenningar och åkerskatt. Mantalspenningar. Summa. Pastorer. Komministrar. Kyrkobetjening. Folk-, elementaroch lantbruksskolor. Helsovård. Enskilda banker. Sparbanker. dels fördelen häraf och dels derigenom uppkommen större håg för arbete, som rikligen belönats, förorsakat betydliga odlingar och förbättringar. Skiftena hafva således, utom det goda de i andra afseenden medfört, varit den häfstång, som verksammast bidragit att höja jordbruket till den ståndpunkt, det för närvarande uppnått. Den minskning i skiftenas antal, som vid jemförelse med föregående år efter 1857 ägt rum, synes hufvudsakligast hafva sin orsak i den penningebrist, som varit rådande, och dessutom vara en gifven följd deraf, att antalet af hemman, som kunna blifva föremål för skifte, årligen aftager. Sedan 1858 hafva likväl skiftenas antal åter ökats.
Deputerades sammanträden för markegångs-prisens bestämmande ; N:o 91, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående förvandling af en inom Färentuna härad af Stockholms län utgående skatte-titel under namn af tegelved; N:o 92, i anledning af väckta motioner, åsyftande förändring af det uti 5 § af Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 meddelta stadgande, angående den minsta enheten, hvartill, vid ränte-persedlarnes omsättning och förenkling, hvarje persedelslag må uti jordeboken uppföras; N:o 93, i anledning af väckt fråga, att forsellöns-ersättning för räntespanmål, som ej kan till leverering in natura uppsägas, må omedelbart tillhandahållas vederbörande räntetagare; N:o 94, i anledning af väckta frågor, att räntor och tionde, anslagne till embetsoch tjenstemän, hvilka icke äro skyldige alt derför emottaga lösen efter medelmarkegångs-pris, ändock måtte på detta sätt få lösas, samt alt ersättning af den för embetsoch tjenstemännen härigenom uppkommande förlust måtte af statsmedel varda anvisad; samt N:o 95, i anledning af förnyade framställningar om nedsättning af den föreskrifna räntan lör Hjelmare kanals och slussverks underhålls-fond, samt om förändring af hittills gällande stadgande, angående bevaknings-åtgärderne i afseende på samma fonds lånehandlingår. Frän Högt. Preste-Stdndet. S. D. Föredrogs ånyo Stals-Utskottets Utlåtande N:o 81, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 41, angående en med stats-regleringen gemenskap egande fråga. Utskottets hemställan med afseende å mom d) bifölls. Beträffande mom. ej och f) förklarade Ståndet sig vilja om der förekommande stadganden besluta i sammanhang med stats-regleringen; förväntande Ståndet Bih. tilt R. St.
Öfver det långa rummet kastade nattlamporna sitt bleka sken, ensligt irrande mellan de skuggor, som omflöto alla dessa hvita sängar med sina för det mesta i sömnens armar slutna innehafvare. Sjukvakterskan sof tungt i sin länstol, och tystnaden afbröts endast genom en då och då sakta utandad jemmer från en döende man, som snart hoppades få ge sig af på en bättre lång-tur än han hittills försökt. ”Kan jag vara dig till hjelp, kamrat?” frågade ynglingen från Nordsjön Östersjöns gamle son, som låg honom närmast. Ett vänligt ”nej, tack du” och några snart derpå lugnare andedrag tillkännagåfvo att äfven han somnat. Med alltmera sammanpressadt bröst lät den unge svensken sin blick sakta glida fram mellan dessa läger, der sönerna af så många nationer under vaket tillstånd bådo och svuro på alla slags tungomål – men allt hvilade; och när månen nu lät några breda silfverränder tränga in mellan de höga smala fönstren, erhöll sjukdomens rike en ännu mera magisk och darrande färgton. I detsamma började tolftimman slå sina långsamma entoniga slag, och omedelbart ryckte den sjuke till vid första ljudet af klockspelet. En rysning genom märg och ben liksom tvang honom att tillsluta ögonen, men en lika oafvislig makt tvang honom att åter öppna dem. Hvem stod då vid sängfötterna, hvem betraktade honom med samma milda trofasta uttryck som vid skilsmässan, hvem om ej Kræmer ... Kræmer, som var långt borta ... ”Jaså, broder, jag förstår” ... Än en gång slöt och öppnade Rutger ögonen – samma syn ... sedan ingenting mer. Då blickade han på vännens gåfva, hans ur ... det hade stannat på 12. Följande året kom blott en af kamraterna till mötesplatsen. Fartyget, på hvilket de så länge seglat tillsammans, hade stött på just samma natt, då vännen på det holländska sjukhuset utstod en så pinsam ångest, och i förteckningen på de förliste sjömännen stod främst ett namn, som Rutger ej behöfde läsa för att veta att det fanns der ... Kræmers namn. Denna ungdomshändelse lade grunden till en vidskepelse och en mjeltsjuka, som aldrig botades.