Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tillsammans ur räkenskaperna såsom besparingar afförda summor utaf ofvannämnda års anslag till folkundervisningen R:dr 462,518: 93. Stats-Utskottets Memorial N:o 3. 27 Efter afräkning af hvad hittills blifvit genom Kongl. Stats-kontoret reqvireradt och från Riksgälds-kontoret utbetaldt utaf de för åren 1861, 1862 och 1863 beviljade anslagen till folkundervisningen samt dermed gemenskap egande föremål, uppgå de anslagssummor, hvilka det, till följd af Rikets sednast församlade Ständers beslut, åligger Riksgälds-kontoret att, för folkskoleväsendets förkofran och ändamålsenliga utveckling, i stadgad ordning tillhandahålla och utbetala, till följande belopp, nemligen: anslaget till understöd för högre folkskolor, 12,000 R:dr årligen, hvaraf hittills endast 1,000 R:dr utbetalts, till R:dr 35,000: — anslaget till seminarierna för folkskolelärares bildande, 45,000 R:dr årligen, hvaraf hittills utbetalts 36,825 R:dr 16 öre „ 98,174: 84. anslaget till understöd för eleverne vid nämnda seminarier, 20,000 R:dr årligen, hvaraf hittills utbetalts 28,234 R:dr 58 öre „ 31,765: 42. anslaget till förbättrande och underhållande af undervisningsmateriel samt till utgifning al lämplige läroböcker och kartor m. m. för folkskolorna, 10,000 R:dr årligen, hvaraf hittills utbetalts 3,800 R:dr „ 26,200: — anslaget till arfvoden och resekostnader lör skolinspektörer, 17,000
SARA (nigande). ÖFVERSTEN. SARA (inställsamt). 77 ARON (sakta till öfversten). Det vill säga, vi rasta några dagar i Blekinge på Riddersnäs. Det blir väl hela Franska resan? Tyst, din skurk! (högt) Men innan dess borde Fanny göra bekantskap med sin beskyddarinna. Det vill säga med öfverstens så kallade fru. ARON (sakta). ÖFVERSTEN (sakta till Aron). Så tig, din skälm! (högt) För att icke vara alltför skygg för henne. Ja, det inser jag nog, nådig herr öfverste. Fanny kunde göra henne besök någon afton, till exempel i morgon, sedan vi varit på Hummelgårdsfesten. Förträffligt, fru Berthel. Jag hämtar er i en täckvagn. Det vill säga, för att öfva den lilla blygsamma i litet sjelfständighet, så behöfver ni ju inte åtfölja henne. Jaha, jag förstår. SARA (tvekande). ÖFVERSTEN. SARA (nigande). ÖFVERSTEN. Har ni bläck och penna? Ah, se der! (sätter sig vid bordet till venster.) Här, min goda fru Berthel, lyfter ni på denna assignation den summa, ÖFVERSTEN. 78 som är en alltför liten ersättning för er ömma omvårdnad om ett faderoch moderlöst barn (skrifver). Tusen tack, nådig herr öfverste! (sakta till Aron) Det gör mej ändå liksom litet ondt om flickungen. Om fyra dagar resa vi och taga flickan med oss. Ja, ett så'nt bedrägeri vore en rigtig välgerning. Som står på vårt Credit i den stora domareboken. Se här min lilla fru Berthel. ÖFVERSTEN (stiger upp). SARA. ARON. SARA. ARON (sakta). SARA (nigande). Tusen sinom tusende tacksägelser! (till Aron) Papperet känns som en is i mina händer. Nå, lägg det i mina, så blir det väl kylslaget. Och nu farväl så länge, min lilla älskvärda fru Berthel. I Hummelgården se vi hvarannan åter. (Sara och Aron hjelpa Öfversten på med kappan och följa honom ut.) ÖFVERSTEN. ARON.
M. i underdånighet anhållit om åtgärders vidtagande i afseende på en redan år 1787 anbefalld undersökning om upprinnelsen af den så kallade Preste-taxan, bar E K. M., uti Nådig Skrifvelse af den i5 näsllidné Mars, lill Rikets Ständers vid detta Riksmöte utsedda Slats-Utskolt framsläilt de förhållanden, som, i afseende på nämnde taxas upphof och beskaffenhet, genom den verkställda undersökningen utrönta blifvit. Rikets Ständer hafva af högstberörde Nådiga Skrifvelse samt de dervid fogade handlingar inhemtal; att ifrågavarande undersökning först blifvit föranledd af de besvär Presterskapet i Oppunda, Jönåkers och Rönö Härader af Södermanlands Län i underd. anfört öfver Kongl. Kammar-Rsvisionens den 17 Mars 17B6 meddelade utslag, rörande smör-taxans utgörande efter mnrkegångspris; att undersökningen redan påföljande året företagits af Kammar-Archivi-Coutoret, men befunnits vara af så vidsträckt omfattning och förknippad med så mångå andra svårigheter, att på 3 års tid, eller lill år 1790, undersökningen blott kunnat sträckas till Upsala Län, hvarefter den väl synes hafva fortgått i någon del af Rikets öfriga Landskap, men slutligen afstannat, intilldess E. K. M. under den «3 Febr. i8a3 i Nåder anbefallt Dess och Rikets Kummar-Collegium. Expedilions-Utskottcls Förslug till tind.
Då hastighet i liqvider hörer till vexelrörelsens natur, har en talare funnit, att, om vexel är ställd att betalas viss tid efter uppvisandet, borde, derest vexeln är utgifven i Sverige och dragen å Svensk ort, densamma till godkännande uppvisas, icke tre, utan halfannan månad efter utgifningsdagen, helst betalningstiden eljest kunde blifva alltför lång; hvarjemte en annan ansett uppvisandet böra ske genast; men då de bestämmelser, som härutinnan blifvit föreslagna, ej hindra vexeltagare att genast uppvisa vexel och dermed förkorta betalningstiden, hvilket synes böra vara hans egen omsorg, torde omförmälda anmärkningar ej eller böra till åtgärd föranleda, serdeles som samma anmärkningar ej vunnit något allmännare understöd inom RiksStånden. 12 §. Till denna §. har följande tillägg ansetts böra göras, nemh: ”Har vexelutgifvare råkat i konkurs-tillstånd, och är sådant för den, å hvilken vexeln är dragen, veterligt förr än densamma till godkännande förevisas, hafve då ej rätt alt vexeln godkänna. Vexel, dragen alt betalas vid uppvisandet, må ej eller inlösas, om utgifvarens konkurs är känd”. Till stöd härför har blifvit anfordt, att om godkännaren hade penningar inne för utgifvarens räkning, så borde dessa penningar komma alla borgenärerne till godo, och ej en enda gynnas med liqvid på de andras bekostnad. Ett sådant tillägg kan dock Utskottet icke tillstyrka. Då vexel-utgifvare dragit vexel på egen tillgång hos annan, har lian ock dermed i sjelfva verket lagligen öfverlåtit eganderätten till samma tillgång på vexeltagaren, hvilken följaktligen har obestridlig rätt att uttaga tillgången, såsom en sin egendom.
Den kan hos honom näppeligen vara grundad p&amp; annat än läsning och resonnement i bästa fall eller jargon i vanligast«. Är han sjuk till kropp och själ, nåja, då kan det hlinda, men de unga diktare jag här har att göra med njuta så vidt jag vet af en förträfflig helsa och en oförsvagad arbetskraft. Och då må det ursäktas mig, om jag tar pessimismen som öfvergående, som koketteri möjligen. Ty vore den ej det, visade den en energilöshet och en brist på stål i viljan som vore mera att beklaga än ett tillfälligt slafvande under en modenyck. Man kommer nu att säga mig att jag tar fel, att man be-höfver ej vara en .sådan egoist, att man ej kan bli sjuk till själ och lynne, äfven om man sjelf aldrig pröfvat lidandets slag, blott man med vakna blickar ser omkring sig i verlden, ser hur uselt och eländigt allt är stäldt, huru fattig man svälter och rik man frossar, hur kojans dotter ofta nog före barndomens gräns faller ett offer för de lustar som närts af vällefnaden och drycken skapen i palatsen, när man ser att slägtet af menniskor som af djur lyder samma lag om den starkares rätt öfver den svage, den listiges öfver den enfaldige, skurkens öfver hedersmannen, fastän i samhället den rätten bär lagens namn, lagens som är skrifven af stark för svag, af öfverklass mot underklass, och när man till sist vuxit ifrån tron på sagorna om en allvis och allgod verldsordnande allmakt som har en plan med det hela och för hvars slutliga mål med oss detta lifvet blott är ett moment i ledningen, hvars mening vi ej kunna fatta, men på hvars kärleksfullhet vi dock måste tro — när man vuxit ifrån den sagan och ser klart att allt är slut med detta lifvet och att allt der är uselt, då måtte man väl, om man ej är en inbiten egoist, ha skäl till förtviflan eller apati, äfven om man sjelf njuter en relatif lycka. Puh! Ja Gud bevare oss väl!
O. vid Stifts Konsistorii räkenskaper Haga lustparks räkenskaper — lustslotts dito Hallsberg—Orebro, saminanbindningsba nan Bilagan litt. R. vid Revisions-berättelsen. » 183—184. » j 182-183. Handelsoch sjöfartsfond, Sveriges enskilda .. ‘ sid. 56—58, 101. Hand-kassa, f. d. Kanslistyrelsens » 15—16. Hedvigsberg och Conradsberg, hospitals byggnaden vid » 53 — 56. Hernösands navigationsskola » 93—94. Bilagan litt. O. vid » 93. — Stifts Konsistorii räkenskaper » 247—252. Holländer ier-, Stam» 154'—160, Bilagan litt. U. vid » 160. Hospital, Danviks » 199—201. Hospitalsbyggnaden vid Hedvigsberg och Conradsberg * 53—56. Hospitalsoch barnhus fonden, allmänna » 195—197. Hufvudtitel, riksstatens 4:de » 59—63. Bilagorna litt. H, I, K, L, M och N vid » 58, 59, 63, 73 Hufvudtitlarne, brister å » 7—8. — reserverade behållningar å » 9. Hufvudtitlarnes anslag till extra utgifter, anvisningar å » 10 besparingar, Riksgäldskontoret tillgodoförda. Hunnebergs skogsskolas räkenskap ... » 33. Hvitfeldtska stipendiefonden » 259—261 Häradshåkten » 146. Hästjägare-sqvadrons-fond, Norrbottens » 67—68. Bilagorna litt. L. och M. vid » 73. Jemtland, afvittringarne derstädes, » 167. Bilagan litt. W. vid » 168. Jemtlands roteringskassa » 73—74. Jernvägsbyggnader, statens » 102 129, Bilagan litt. R. vid » 114.
I allt fall behöfdes penningar för statsmachinens gång; och utgåfvos de icke genom grundskatter, måste det ske genom bevilln , men bevillningen faller efter min öfvertygelse mest ojemnt, isynnerhet på fastigheter. Det är en sanning, som ej kan bestridas, att öfver hela landet är den taxering af jord, hvarpå bevillningen grundar sig, i högsta grad ojemn, icke allenast inom de olika länen, utan äfven inom samma län och samma socken. Man ser på ena stället en gård , sorn säljes foreller under taxertsvärdet, då deremot på ett annat ställe en gård betalas med en summa, som är 5 eller 6 gånger högre än taxertsvärdet. Följaktligen lomme, derest alla skatter skulle utgå efter hevilln., den ene att betala 5 å 6 gånger mer än dess granne, som hade en lika mycket värd men lågt taxerad egendom. Jag tror att sådant skulle föranleda (ill rättvisa klagomål öfver en tryckande och orättvis beskattning, samt att våra efterkommande skulle med skäl klaga öfver 1840 års Ständer, som tagit forsta steget på en sådan bana. Af dessa skäl önskar jag återremiss af SlatsUtskrs förevar, utlåtande. Hr Rosenblad, Bernhard: SlatsUlsk:s förevar, utlåt. delar sig i ?. saker, nemi. sak och form. Ehuru formens vigt helt och hållet undanskymt saken, anhåller jag dock att, i afseende på sjelfva saken, få yttra några ord. Utsk. har utan inskränkning tillstyrkt afskaffande af Nummer-lotteriet och afslagit det alternativt framstäldta förslaget örn inrättande i visst fall af ett class-lotteri.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad och förnyade propostr först till bifall och derefter till återremiss å förevarale Betänk. blifvit framställde och besvarade med blandade Ja och Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, att han ansåg den sednast till återremiss framställde proposm hafva blifvit besvarad med öfvervägande Ja. Frih. Tersmeden begärde votering. Uplästes (ill justering samt godkändes följande votens-propos. Den som bifaller Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Ulskms Betänk. Jtä 15, i anledn. af vackt motion om tillhandahållande, pä allmän bekostnad, af ett officielt dagblad å vissa upgifna ställen, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot nämude Betänk, gjorde anmärkntr föranleda till detsammas återremitterande. Vid voteringens slut befanns att rösterne hade utfallit sålunda: Ja — 12. Nej — 20. Uplästes ett af Hr Björnstjerna, Oscar Magnus, inleranadt sålydande Mern.: Af tjensteåligganden hindrad, att efter tilländalupen tjenstledighet återinträda såsom ledamot i BankoUtsk., får jag vördsamt anhålla att, med bibehållande af min Riksdagsmanna-rält, blifva från ifrågavar:de befattning entledigad. 362 Den 27 September f. m. R. o. Afl. letnnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer alt utse en ledamot i BankoUtsk. efter Hr Björnstjerna. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Mern., Utlåtm och Belänkm, nemi. från Constitutions-Utskottet: JVs 51, med voter:s-propos:r, rör:de Const.Utsk:s uti Mern.
Hon, som var så färdig med lifvet, skulle hon nu åter nödgas påtaga sig den tunga bördan? Men i alla fall började hon en redlig sträfvan. Därinne i hennes kropp reparerades och lagades med sjudande kraft under dessa veckor. Och där sparades ej på material. I oerhörda massor förbrukades sådant som ger lifskraft, hvad det så än skulle heta: maltextrakt eller tran, frisk luft eller solsken, drömmar eller kärlek. Och hvilka härliga dagar var det ej, långa, varma regnfria! Ändtligen fick hon doktorns tillåtelse att låta bära sig dit upp. Hela staden var i ängslan, då hon företog färden. Skulle hon komma ned med en dåre? Kunde dessa veckors elände utplånas ur hans hjärna? Skulle den ansträngning hon gjort för att åter börja lefva blifva gagnlös? Och om den blefve det, hur skulle det då gå henne själf? Där hon drog åstad, blek af spänning, men dock full af förhoppning, var det anledning nog till oro. Ingen dolde för sig, att Petter Nord tagit ett för stort rum i hennes fantasi. Hon var den allra ifrigaste i tillbedjandet af detta underliga helgon. Alla skrankor hade fallit för henne, då hon hört hvad han led för hennes skull. Men hvad skulle det bli af hennes svärmeri, då hon verkligen fick se honom? Det är intet romantiskt hos en dåre. Då hon blifvit buren upp till kyrkogårdsporten, lämnade hon sina bärare och gick ensam framåt den breda midtgången. Hennes blickar vandrade rundt om den grönskande platsen, men hon såg ingen. Plötsligt hörde hon ett lätt prassel borta i ett gransnår, och därifrån såg hon ett vildt, förvridet ansikte stirra fram. Aldrig hade hon sett fasan så tydligt stämplad på ett ansikte. Hon blef själf rädd därvid, dödligt rädd. Det var nära, att hon flytt. Men så blossade en stor, helig känsla upp inom henne. Ej tal om kärlek och svärmeri nu längre, utan bara förskräckelse för att en like, en af de arma, som i hennes sällskap genomvandrade jämmerdalen skulle gå förlorad! Flickan stannade kvar. Hon vek ej ett steg tillbaka, utan lät honom långsamt vänja sig vid att se henne. Men all makt hon ägde lade hon i blicken.
Dä jag den 2 dennes bade tilfälle, at pä nära häll bora ordalydelsen af Herr Lebonströms anförande, bcstöt jag, at wid fusterin, gen w den dagens l rotocoll anbälla, det nämnde anförande mätte, fäfom obefogadt och för Riksens Ständer wanhedrande, utur rvärakrotoeollei utestutaö. Sedermera har jag nu nyligen blifwit underrättad om at nämnde dags protocoli, redan den 7 dennes, en dag dä jag ej hade tilfälle, at uti Ridderffapets och Adelns plenum wara närvarande, blifwit ^ustersät, utan at någon anmärkning emot Herr Lcbön8tröm8 vicMmen blifwit Den 16 Ittnii.' 798 blifwit anförd, hwilket troligen härrört dels deraf, at de fleste af Herrarne ej torde hafwa ri.qti.gt dels ock deraf, at wid et illorocolls-gusterin»; blifwa icke de ingifne ssrifteliga vietamina änpo nplaste. Om det ej more Lagstridigt, at utur det gusteraclo ki OtOLOllet utesluta Herr Lejonströms yttrande, eller at ätmindstone förbjuda tryckningen deraf, ehuru det uti det fustmallo lll-otocollst sinnes infördt; sä ffulle jag wistt derom anställa; men lika sä litet jag will wäcka en fräga, som kunde anses olaglig, eller wid et annat tilfälle tjena til et farligt prsssiiäicat, lika sa litet tror jag det wara Ridderffapet och Adeln wärdigt, at genom stillatigande synas samtycka til de omnämnda emot Riksens Ständer gjorda tilmälen, stwarigenom detta RcköStänd ffulle ädra.ga sig sina Med - Ständers mistnöje och Allmänhetens förakt. Af desta starka ffäl nödgas jag ödmjukast anställa, det Herr Grefwen och Landtmarffalken täcktes til Högloft. Ridderffapet och Adelns bifall proponera:
Du berättar så bra.» »Det var jag som förevisade för kvinliga besökande och Ruben för manliga. Tänk dig att gå ensam med denna själsdödande utanlexa, och min tärande ångest; med Ruben som bara tänkte på muséet och Molly som icke tänkte alls – och så för resten bara främlingar, för hvilka jag skulle visa ett lugnt och gladt ansigte och vara underhållande! Då var hela verlden bara ett tomt svalg, som skulle sluka mig. Jag släpade mig omkring så trött och tung och glädjelös som en utlefvad gammal kvinna. Jag kände det hvarje gång som om detta skulle räcka alltid. Jag kunde icke hoppas på ett återseende, för mig fins det aldrig annat än det närvarande; om det närvarande är dödt, har jag intet – intet!» »Du är så olik mig», afbröt sonen. »Det är just i det närvarande jag inte kan lefva. Min fantasi är så liflig och mitt blod så rörligt.» »Så var det också med din far. Han kunde glädjas som ett barn åt öfverraskningar, åt förhoppningar och drömmar, åt allt som fantasien hade spelrum i. Det bästa han visste var att umgås med nya menniskor, hvars karaktärskonturer ännu icke voro skarpare uppdragna än att hans inbillning kunde forma om dem till någonting stort och egendomligt. När verkligheten korrigerat hans fantasi var det i allmänhet slut med intresset.» »Gällde detta också dig? – Det sades i skälmaktig ton, men med en underström af godhet. Hon svarade på samma sätt: »Ja, också mig.» Men så bröt allvaret fram: »Jag led gerna allt hvad en skilsmessa förde med sig, blott för det han icke skulle bli trött på mig. När han reste bort lade der sig så småningom nya intryck mellan honom och mig Jag tror till och med han glömde, hur jag såg ut. Och när han så kom igen, föreföll jag honom vara en annan menniska. För mig som i allt är så hel – som du säger – eller så osammansatt – om du så vill – att min varelse knyter sig liksom krampaktigt kring ett enda förhållande; för mig voro dessa ensamhetstider hårda pröfningar. Men jag säger icke annat än att de voro mig nyttiga. Jag tror att det var genom dem jag fick en karaktär.»
Maj första gången upplästa och den 29 på Bordet lagda Betänkande, i anledning af Lector Arenanders hemställan om förlag af allmänna medel till tryckning af Samlingar i Svenska Historien. Herr Adlerbeth, ffacob, uppläste ett Dictamen, så lydande: Ämnet för mina anmärkningar är Riksens Hogiofl. Ständers StatsUuskotts den 26 Maj afgifna Utlåtande i anledning af Hr Lector Arenanders hemställan om förlag af allmänna medel till tryckning af Skrifter och Handlingar, innefattande grundkällorna för Sveriges Historia under Medeltiden, och utarbetade af framlidne Biskopen Doctor C. G. Nordin, af Historiarum Professorn vid Upsala Universitet Doctor E. M. Fant. 12 Den o Juni, Till grund för StatsUtskottets beslut, att icke tillstyrka något Statsanslag för nyssnämnda ändamål, har blifvit lagdt det omdöme, att tryckningskostnaden skulle fordra en iörlagssumma tilläfventyrs dubbelt så stor, som det af Herr Lector Arenander föreslagna allmänna understöd. Men pröfningen af tryckningskostnadernes hela belopp lär väl egentligen icke tillhöra StatsUtskottet. Jag anser dess befattning i afseende på förevarande ärende ensamt vara att bestämdt yttra, huruvida af Statsmedlen 2000 R:dr B'0 kunna anslås till bidrag vid ofvannämnde Skrifters utgifvande. I händelse dessa 2000 R:dr beviljas, synes mig sådant böra ske med det uttryckliga förbehåll, att hvad som vid tryckningskostnadens bestridande ötverskjuter denna summa, icke skall af Statsmedlen utgå, utan betalas af utgifvaren, antingen då denne genom prenumeration eller enskildt förlag vill utföra sina afsigter. Frågan om Staten vill eller kan lemna honom ett understöd af 2000 R:dr, anser jag böra besvaras med jfa i stället för Nej, då afseende göres på summans obetydlighet i förhållande till det gagneliga ändamålet, helst då den af Statsverket nu äskade utgift icke blefve för alltid oersatt, utan endast ett förskott, som, i mån af de tryckta historiska samlingarnes försäljging, kotnme att till Staten åter ingå. Jag vågar så mycket mera hoppas, att Höglofl.
Det andra alternativet har tillkommit af PresteStåndets beslut, sorn anvisat, såsom en ytterligare tillökning a fastig* hets-lånéfonden, 1,200,000 Riksdaler , att utgå mot ränta och capital - afbetalning 1 silfver, RondeStåndet har åter beslutat ett ännu störte anslag, men hvilket tjtskotten trott sig kunna jemka, såsom redactionen utvisar. Hvad räntan och Capitål-afoetalningen å ifrågavarande fastighetslån angar, hade Ror.deStåndet förklarat, att desamma borde utgöras antingen med två procent 1 silfver, eller med deremot efter cours svarande belopp 1 sedlar. Hetta hafva Utskotten ansett kunna med PresteStåndets sålunda SåmtnanjemkaS, att räntan och Capital - afbetalningen utsattes t * i 1 två procent ovillkorligen uti silfver. Hå desse två pro* Cent beräknas att fortfara uti 33 år, sVarade emot sex procent i. sedlar» Dm Ridderskapet och Adeln nu behagar god - Den 30 September f. mt Jianna de‘ på detta sätt Uppgjorde alternativer, Sommer frågan sedermera att genom en enda votering afgöras inom Förstärkta Statsoch JBancoUtskotten. Herr Lefrén.- För min del vågar jag öfverlemna till Ridderskapets och Adelns pröfning, om icke uppställningen af denna Voterings-propoaition ä'r sådan, att icke något Stånds Committenter få tillfälle, att riktigt uttrycka sitt Stånds tanka. Adeln instämmer med iiondeStåndet i den mening, att svårighet och måhända omöjlighet kunde uppstå för fastighets-låntagarne, att anskaffa silfver, och Adelli har derföre ingått med BondeStåndet deruti,’ att öfverlåta åt låntagarne, att liqvidera räntan med sex procent i sedlar, utan att likväl störa ändamålet, söm var att inskaffa silfver i Banken.
Det namn deremot, sorn enligt motsystemet skulle qvarstå, eller styfver, utmärker ett gammalt, i folkets sinne djupt fästadt, begrepp, utan ali tvetydighet; och det ligger, efter min förmening, en serdeles stor vigt derpå, att 14 Banco-Utskottets Betänkande, N:o 15. denna första enhet, sjelfva grundtalet till hela penninge-räkningen, är en gammal, till så väl valör som namn noga och allmänt känd , qvantitet, äfvensom att ett nytt myntsystem deruti eger en gemensam rot och utgångspunkt med det närvarande. Den mindre enheten, sådan den enligt Utskottets förslag skulle blifva, saknar båda dessa vigtiga egenskaper. Det nya namnet skall säkerligen icke på långliga tider blifva allmänt, och äfven värdet af t. ex. 10 eller 5 Cents skall hos den stora mängden behöfva en reduction till de gamla begreppen styfver eller skilling, för att kunna rätt mätas. En Cent är dessutom för stor, såsom det minsta skiljemyntet, och Utskottet har deraf nödsakats att, i strid med det antagna decimal-systemels princip, föreslå halfva Cent. Enhetens underafdelningar i silfver skulle, enligt Utskottets förslag, blifva tvenne, nemligen: ett mynt å 50 och ett å 25 cents, i värde motsvarande 24 och 12 skill. R:gs. Den närvarande 18 sk., som är så vig och nyttig i alla små-liqvider, skulle således försvinna, och måste det, ty den låter icke uttrycka sig i jemna cents. Om deremot enheten vore en Krona, och underafdelningarne bestämdes till 75, 50 och 25 styfver, så vunnes derigenom den högst vigtiga fördelen, att alla de nu befintliga småsedels-valeurerne å 24, 18 och 12 sk. Rgs, som alla äro behöfliga och alla representera gamla invanda begrepp om ett visst värde, erhölle precist motsvariga myntstycken (eller nya sedlar, om sådane skola utgifvas} samt att det största kopparmyntet (25 styfver^) blefve precist lika med 6 sk.