Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han ser IDUN mycket blygsam och mycket tankspridd ut, men madame poserar; hennes små, närsynta ögon kasta nedlåtande blickar genom en af dessa infernaliska, långskaftade lorgnetter, som tyckas vara till enkom för att förtreta folk. Utan tvifvel tror hon, att det är hon, som är dekorerad. Plötsligt är det ett annat par, som väcker ens uppmärksamhet, hvilket icke är att undra på, ty både herrn och frun bära frackkostym. Det är monsieur och madame Dieulafoix, de båda ryktbara upptäcktsresandena, som skänkt franska staten de utomordentligt dyrbara persiska samlingar, som man kan beundra i Louvren. Madame har till och med upptäckt Pyrrhus ' graf, och som belöning har hon erhållit hederslegionens kors och tillåtelsen att få gå klädd som man, hvilken sällsynta ynnest hon dock lär dela med två eller tre af sina landsmaninnor. Det är mycket vackert att ha upptäckt Pyrrhus ' graf, men hon skulle möjligen kunna ha gjort det lika bra i kjolar, och man drar litet på munnen åt den vetenskapliga ifver, som ser sin slutliga belöning i den exceptionella nåden att få bära någonting sä hjärtans banalt som ett par moderna herrpantalonger. Man kan icke klandra medlemmarne af franska geografiska sällskapet för att det aldrig skulle falla dem in att taga mera hänsyn till madame D. än till hvilken af sina manliga kolleger som helst, och själf skulle hon troligen bli förtjust, om någon af dem en vacker dag fick den idén att slå henne på axeln och säga: » Bonjour, mon vieux. » Emellertid bär hon sin kostym med all den säkerhet, som vanan kan förläna, och där hon vandrar vid sidan af sin herre och man, har hon detta utseende af en något bedagad yngling, som ger henne en viss likhet med somliga aktörstyper, isynnerhet som hon icke drifvit sin maskulinism ända därhän, att bon bär mustascher. Hon är likväl icke det enda märkvärdiga på festen för ryssarne.
Alette kom icke ihåg hela skaldestycket, men gjorde reda för det väsendtligaste deraf i dessa ord: «Det är vår. Den åldrige skalden vandrar «i Skov og i Enge« i de trakter der han förr sjungit, der han förr varit glad bland dem han gjort glada. Nu är hans röst bruten, hans kraft, hans eld förbi. Som en skugga af hvad han en gång var, går han omkring i den unga, lefnadsfriska verlden. Vårfåglarne samlas kring honom, hälsa honom välkommen med glädje och bedja honom taga harpan fram och vid den besjunga det nyfödda året, den leende våren. Han svarar: 12 O kjærlige Sangere smaae! Ej længer jeg Harpen kan slaae; Ej mere min Vaar sig forynger. Dysser den gamle Digter og synger; Jeg er dog saa fro, I mit Hjerte er himmelsk Ro.« «Han vandrar vidare «I Enge og Skove.« Bäcken sorlande mellan gröna bräddar hviskar till honom om sin glädje öfver de lösta banden, och hälsar sångaren, som vårens och frihetens budskap: «Min Risslen din Harpe behager, Den leger og jubler og klager; O! lad den da lyde igjen! Som jeg flyde Dagene hen. Den åldrige sångaren svarar: O Kilde! som vælder saa klar, Ej mere jeg er hvad jeg var; Kun Navnet af Skjald er tilbage, Og svage Gjenlyd fra svundne Dage. Dog er jeg saa fro, I mit Hjerte er himmelsk Ro. Han vandrar vidare. Dryader omsväfva honom i dans; blommorna tillbjuda honom kransar och bedja honom besjunga deras högtid; zefirerna, som brukade leka i harpans strängar, leta i buskarne, forskande om han gömt den der, smeka den gamle och söka om igen, men förgäfves. De vilja då fly, men han beder: O Elskte! förlader mig ej. O Blomster! förskönner min Vej! Min Harpe er brudt, men ej Klage Skal Vaarens lyse Aander forjage Jeg er dog saa fro,
Jag skulle tro, att om de icke finnas på något annat ställe, så kunna de efter all anledning erhållas i Riksg.cont., som för närvarande har omkring en million sådane räntebärande papper, hvilka delta verk mäste sälja eller uppsäga, för att kunna göra face åt de utgifter, som R. St. vid denna riksdag å detsamma anvisat. Jag hemställer dä, huruvida det icke skulle vara godt och för rörelsen i allmänhet nyttigt, att Banken för sin vinst (såvida den icke kunde nyttigare användas) finge på en kortare tid öfvertaga dessa obligationer, och sedermera, när bancovinsten skulle till Riksg.cont. öfverlemnas, i st. f. sedlar lemna åter samma räntebärande papper, hvarigenom den allmänna rörelsen icke på något sätt blefve rubbad. Här har af en värd talare blifvit uppdragen en jemförelse mellan Bankens handlingssätt och hvad en enskild gör i sådant afseende. Men den enskilde, om han har några besparingar, så söker han att placera dem på ett säkert ställe, der han tillika får ränta för desamma. Att Den 12 April e. m. 377 Att handla annorlunda vore oklokt. Jag förutsätter härvid naturligtvis, att det icke skulle blifva en ovillkorlig föreskrift för Bancostyrelsen, att så göra, utan endast en rättighet för densamma, att sä gå tillväga. För min del kan jag icke inse alt deruti ligger något ondt, eller att inskränkning derigenom skulle ske i Fullmäktiges rättighet alt vidtaga alla de lämpliga åtgärder, som kunna erfordras för upprätthållande af realisationens bestånd. Jag kail således icke inse annat, än alt en dylik rättighet för Banken, som Frih. Raab ifrågasatt, skulle för densamma vara en fördel, hvarföre jag får tillstyrka bifall lill det af honom väckta förslag. Hr Mannerskantz: R. o. Ad. har förut beslutat, att Bancofnllm. skulle bemyndigas att uppköpa obligationer lill det belopp af 700,000 ndr, som fattas i den summa, som Banken minst hör äga. Frih.
Men de egentliga upptågen sattes gemenligen i samband med hufvudeller ringränningar, hvilka sedan slutet af 15:de århundradet trädde i de fordna tornerspelens ställe. Castelnau beskrifver i sina memoirer ett i Fontainebleau 1564 gifvet tornerspel, som har mycken likhet med de svenska upptågen; tolf trojaner kämpade emot tolf greker, och före kampspelets början blefvo så väl Kartelet (fejdebrefvet) som flera dikter till de kämpandes ära upplästa och öfverlemnade åt damerna388. Hos oss var upptåget alltid förbundet med en ringränning. Uti ett dagen förut utfärdadt kartel framställde sig deltagarna i upptåget som kämpar för en eller flera allmänna satser, hvilka i kartelet voro utvecklade. På festdagen drogo kämparna i högtidligt tåg upp till rännarebanan. Alla voro kostymerade. Tåget var indeladt i vissa afdelningar, och allt, som deri förekom, borde på ett eller annat sätt hafva afseende på fejdebrefvets innehåll, så att samma grundtanka omfattade och sammanhöll det hela. Men stundom medfördes likväl äfven sådant, som antingen för sin rika mekanism eller af annat skäl var beräknadt på att tilldraga sig åskådarnas uppmärksamhet. Vid ankomsten till rännarebanan upplästes fejdebrefvet, och hvarje afdelning framställde på vers eller prosa sin betydelse och afsigt, eller ock deklamerades versar till drottningen eller till damerna; det upptåg, i hvilket inga versar eller tal upplästes, ansågs misslyckadt. Motståndarne inkommo sedan och ringränningen började. Banan var genom skrank indelad i tre delar, och midt på den mellersta delen nedhängde i ett snöre en ring, hvilken man under ridt i skarp carrière skulle med lansen söka träffa. Träffade man ringen i midten, ansågs man hafva träffat den tre gånger, öfverst till venster två gånger, öfverst till höger och nederst till venster en gång, nederst till höger en half gång. Den, som flesta gångerna träffat ringen och så besegrat sina motståndare, erhöll det utsatta priset389.
Vid förnyad föredragning af Konstilutions-Utskottets Memorial N:o 21, till Rikets Ständer med förslag till voterings-propositioner i anledning af Riks-ståndens olika beslut, rörande de uti Memorialen N:ris 7 och 10 afgifna förslag till åtskilliga ändringar i Grundlagarne, ansåg sig Preste-Ståndet böra ogilla de uti detta memorial föreslagna voterings-propositioner, såsom saknande stöd i Grundlagarne, men sedan de frenne öfrige Riks-stånden, enligt meddelade protokolls-utdrag, godkänt ifrågavarande voterings-propositioner, ville Ståndet pj undandraga sig att i votering uti förstärkt Konstitutionsutskott deltaga. 470 Prot.-Utdrag den 8 Augusti 1851. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets följande Betänkanden: N:o 40, i anledning af väckta motioner angående hördsrätter.s upphäfvande. Förra delen af detta Betänkande, hvaruti Utskottet afstyrker bifall till Nils Larssons motion, så vidt den afser upphäfvande af rättigheten att i börd lösa försåld arfvejord å landet, gillades; hvaremot Utskottets tillstyrkande i sednare delen rörande ändring i vissa lagens rum, afseende upphäfvande af bördsrätten i stad; af slogs. N:o 41, i anledning af väckt motion om förklaring af stadgandet i 5 kap. 1 § Jordabalken, angående bördsskillings beskaffenhet; bifölls. N:o 42, i anledning af väckt motion om upphäfvande af lagens stadganden angående morgongåfva; bifölls. / N:o 43, i anledning af väckt motion om förklaring huruvida 1845 års arfslag må inverka på fördelning af egendom, som förut blifvit emellan barn gjord af föräldrar, hvilka likväl, först efter det nämnde lag blef gällande, aflidit; bifölls. S. D.
Marianne satt och observerade sin tillkommande. Det var svårt att få klart för sig om han borde anses ful eller icke. Han hade tätt, svart helskägg, som såg ut att aldrig ha varit klippt; svart, glanslöst hår, som krusade sig vid tinningarne; jemn, solbränd hy och en kort, rak näsa. Det fans ingenting ovanligt i det utseendet, och det kunde vara lätt att glömma. Så hade han ljusa grå ögon, som kontrasterade på ett märkvärdigt sätt emot den mörka hyn och de korta svarta ögonhåren. Det var ett par lugna uppmärksamma ögon, som tycktes kunna gå till botten med allting, utan att behöfva göra sig besvär. Vid ögonvrårna funnos några små rynkor, som gjorde att de lätt kunde se skälmaktiga ut. När fru Björk kommit in och man pratat om åtskilligt, fick värden plötsligt en angelägen skrifvelse att affatta, hvarför han bad om ursäkt att han aflägsnade sig på en stund. Strax derefter kallades värdinnan bort af hushållsbestyr, och de unga voro ensamma. Det inträdde en stunds förlägen tystnad. »Nå?» sade han. »Ja, hvad skall jag säga? Marianne satt borta vid det stora fönstret i salongens brutna hörn. Börje gick nu fram till henne, så att de kommo att sitta alldeles midt emot hvarandra och i full belysning. »Så länge det är på det här sättet bli vi ändå aldrig bekanta», sade han, »ty gå vi ensamma tillhopa, så börja folk prata, och skola vi jemt vara i sällskap med andra, så komma vi hvarandra aldrig närmare. Det blir då som nu, att se på hvarandra och att prata om allt möjligt strunt, som ens egna tankar inte ens bry sig om att följa med.» Det var alldeles icke den vilda passion, som Marianne drömt sig, men det var ett sansadt lugn, som verkade tilldragande. »Det kan nog vara sant», sade Marianne och lekte i sitt knä med ett grönt blad, som hon nupit ur en af blomkrukorna. »Ja, och det vigtigaste för oss är ju att komma på en sådan fot med hvarandra, att vi kunna visa oss sådana vi äro, och så att det kan komma förtroende och uppriktighet emellan oss.» Det var eget att höra honom tala.
Den som vill, att den synbara förmögenheten må, i enlighet med grunden för den nu gällande Beviilnings-Förordningen, beskattas, voterar Ja, den det ej vill, Nej; Vinner Nej: så kommer Bevillningen att utgå efter de i i8io års Bevilinings-Förordning antagne grunder, antingen genom progressiv afgift efter behållen inkomst, eller efter särskild Tariff, såsom Skyddseller Minimi-afgift, hvilketdera för den Skattskyldige efter desse Taxerings-sätt högst belöper, och med iakttagande af Herr Landshöfdingen von Törnes, vid 1815 års Riksdag, uppgifne Förslag om den behållne Inkomst-afgiftens fördelning i p6 Glassér, samt en särskild Bevillning af Sterbhus, Testamenten och Fidei -Commisser, i sammanhang hvarmed Bevillnings-Utskottets Förslag, rörande Bevillnings-afdrag för ränta å upplånte Capitaler, edgång för Borgenär vid Betänkanden. vid Lagsökningars anställande, Bevillningens beräkning efter värdet å all fast egendom. o o T för Rust-tjenst-marker, Rotefrihet och Qvarnar, Bevillning af Handlande, Borgare och andre Städernes innevånare af Bergverk och Särskildta Manufacturier m. m., af Tjenstemän samt af visse Societeter, Verk och Vinstmedel komma att förfalla och beskattningen deraf lämpas efter sist omförmälde grunder. Voteringen häröfver har utfallit med 72 Ja och 47 Nej ? i följd hvaraf Ja vunnit samt första alternativet, enligt hvilket den synbara förmögenheten må, i enlighet med grunden för den nu gällande BevillningsFörordningen, beskattas, alltså är bifallet. 4:o Den som bifaller det skall Bevillliings-afdrag ofelbart ega rum uti alla Cassör utan undantag, hvilka af sine Capitaler njuta Sex: för Hundrade, skrifver Ja; den det ej viii, Nej; Vinner Nej: så undantagas ifrån ofvanberörde skyldighet de Fonder för fromma Stiftelser, som lill Fattigförsörjningar och fattige Barns undervisning äro anslagne.
Likasom antalet af sagde korps sålunda med lätthet bestämdes och vid behof ökades, så blefve det ock möjligt att, utan något Statsverkets ytterligare betungande, bibringa detta manskap en sjömannabildning, som grundades på en prölvad fallenhet och en jemn öfning frän yngre åren. I dessa förhållanden hade Reservanten funnit en ökad anledning att alldeles afstyrka förslaget att utbilda båtsmännen till sjömän, hvarjemte han ock trott, att för närvarande man endast behöfde tillse, att den personal, som tillhörde nuvarande matrosoch jungmanssamt kanonier-korpserna, erhölle nödig öfning; hvarföre besättningarne å de fartyg, som utrustades för öfning, hufvudsakligen borde tagas från nämnda korpser. Åtgärderna för öfningen kunde då inskränkas sä, att anslagen derföre icke behöfde någon synnerlig tillökning. De öfriga förändringar, som kunde böra vidtagas i anordnandet af manskapet, hade Reservanten ej tilltrott sig att förutse, än mindre att föreslå, helst han föreställt sig att båtsmanshållet, med det undantag Komitéen föreslagit, borde bibehållas åt flottan för bemanning hufvudsakligen af skärgårdsfartygen, intilldess desse blefve ersatta af andra, som kräfde en jemförelsevis ringa besättning. I sådant fall skulle det betydligaste antalet af båtsmän kunna indragas eller annorledes användas. Emellertid borde båtsmännen erhålla en sådan rekrytöfning, att de kunde anses tjenstbara för striden till lands, och måhända vore delta sistnämnda förslag till förändring i afseende på båtsmän n e n s öfning det enda, som kunde anses fullt motiveradt. Dessa äro de förslag, som, jemte de af Sjölörsvars-komitéen och vederbörande Departements-chef afgifna, blifvit i fråga om flottans personal, dess organisation och öfningar framställda, alla åsyftande att åt så väl befäl som manskap bereda den bästa möjliga sjömannabildning och duglighet för krigstjenst. Huru detta mål säkrast skall kunna ernås och hvilka åtgärder, som derför böra vidtagas är emellertid i närvarande ögonblick ganska svårt att bestämma.
Jag utber mig derföre att på samma gång få till besvarande och vederläggning upptaga de skäl, det ena efter det andra, som till försvar för Utsk:s nu yttrade åsigt blifvit framställda i detta betänk. Först har det blifvit anfördt, att flottan vid utöfvandet af kustbevakningsbefattningen isynnerhet måste se på sin egen öfning, och att således det, som egentligen med denna controll åsyftades, nemi. kustbevakningen, skulle komma alt blifva ett secondart ändamål. Detta skäl kan jag icke aula - Den i5 December c. m. ga; ty jag kan icke se, hvarföre man skall sätta en bisak i första rummet och hufvudsaken i det andra. Jag tror tvärtom, att om det befäl, som blir begagnadt till dessa commenderingar, lär sig rätt uppfatta, huru det hör utföra sin commendering, följden skall blifva, att de finna bevakandet af tullens interesse vara det, som hufvudsakligen åligger dem, och att således sjööfningen bör stå i andra rummet. Ett annat skäl mot Utsk:s förra tillstyrkande är det, att göromålet är främmande för flottans både befäl och manskap, som icke känna, huru lurendrejeri bedrifves. Detta skäl behöfver ingen vederläggning; ty det är klart, alt om än dessa personer icke hafva någon bestämd kännedom om, huru lurendrejeri tillgår, det icke kan vara svårt att utfundera, huru man skall förekomma detsamma, lika såväl som man sett, att den ringare tullbetjeningen, hvars personal troligen icke är så utbildad till sin fattningsgåfva som flottans befäl, kunnat uppfatta sin bestämmelse i detta fall och lära sig det sätt, hvarpå man kan förekomma lurendrejeri och tullförsnillning. Deremot, säger en anmärkare, har erfarenheten visat, att de flesta beslag göras efter förut inherntad kännedom om en tilltänkt insmugling , hvarvid beslagaren samlat hela sin styrka på en punkt. Detta hörer tilt föregående anmärka., och jag tror mig således hafva vederlagt detsamma med hvad jag nyss anfört.
I öfrigt erinra Kommitterade, att levereringar från större förvaringsrummen till mindre general-kassan mera sällan förekomma; att, till undvikande af våda för Banken eller de ömsesidiga vårdarne, levererade penningesummor kunde och borde fortskaffas i lästa kistor eller lådor, samt att något afbrott i depositions-afdelningens göromål icke vore att emotse, till följd deraf att chefen för afdelningen och kamererarne derstädes vore kassa-vardare, emedan nämnde vård hufvudsakligen for - 16 Banko-Utskottets Betänkande, JYs 61. drade tid endast före expeditionens början på morgonen och efter dess slut på middagen. Utskottet instämmer i Under-styrelsens åsigt derom, alt förslaget komme att medföra väsendlliga olägenheter; och då någon rubbning i del af Kommitterade antagna sätt för ordnande af kassaoch depositions-rörelsen på det hela icke uppstår deraf, alt berörde kassor äfven hädanefter bibehållas sådana de för närvarande äro organiserade, har Utskottet saknat skäl att biträda Kommitterades förslag i denna del.
Ståndet, tillåter jag mig, icke ulan allt hopp om framgång, motionsvis föreslå hvad som länge varit föremål för en af mina fromma önskningar, nemi. att presterskapets aflöning directc af församlingsboer/le, eller de s. It. pastoraliernc, måtte upphöra, och att preste rskapet i stället måtte, jemte bibehållande af sina boställen, få uppbära, likasom andra tjenstemän, sin aflöning af Staten, antingen i bara penningar, eller till en del i spanmål och till en del i penningar. Tillgång till betäckande af den statsutgift, som ifrågavar. löneanslag skulle medföra, erbjuder sig naturligtvis genom uttaxering hos alla dem, som nu aflöna presterskapet, motsvarande de pastoralier, sorn nu erläggas. Öfvergången till ett nytt löningssätt kan ej ifrågakomma fortare än i mån af nuvar. innehafvares afgång, eller ined deras begifvande, och lönernas belopp, som torde böra bestämmas i 2 eller 3 classer, skulle, efter min förmening, lämpligast kunna bestämmas efter beräkning, antingen öfver hela riket, eller särskildt i hvarje stift, af den summa, hvartill alla pastoralier nu utgå, fördelad på antalet af pastorater. Det förslag jag härmedelst vågat framlägga synes måhända allt för djerft och genomgripande; men innebär ingen ökad utgift för den skattdragande, ej eller minskad inkomst för presleSt. medförer blott en jemnarc fördelning af båda delar. Skulle 484 Den 25 Augusti. denna min uppgift bemötas med påpekande af kostnaden för debitering, uppbörd och åter utdelning af ifrågavar. pastoralier, så får jag erinra om de förluster, som mången prestman får göra dels på åhörares underlåtenhet att liqvidera sina pastoralier, dels på egen bristande vana och förmåga att realisera dem till penningar, dels ock på kostnaderne vid sjelfva uppbörden. Jag förmodar således, att dessa olägenheter kunna motväga hvarandra. De äro i allt fall materiella och underordnade. Den intellectuella vinsten genom antagande af mitt förslag vore oberäknelig.
Anslagen under åttonde hufvudtiteln. till Biskopens på Goltland lön; till Pastor i Fahlun, anslag af koppar: till Pastor i Forsmarks församling, anslag af hammarskattsjern; till Lappmarkens ecklesiastik-verk; lill Upsala universitet, anslag af mantalspenningar; till farsoters och smiltosamma sjukdomars botande; till fattigvården i allmänhet; till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus, m. m.; anslagssumman i Hamburger-banko till Kongl. Akademien för de fria konsterna; det under nionde hufvudtiteln å allmänna indragningsstaten upptagna belopp. § 11&. Under det i nästföregående § stadgade förbehåll, skall Riksgälds-kontoret jemväl ersätta Kongl. Stats-kontoret den brist, som för någotdera af åren 1846, 1847 och 1848 uppkommit eller kan uppkomma i det under 8;de hufvudtiteln uti 1845 års riksstat uppförda anslag till lön för Biskopen på Gottland. Stuls-UtskolteU Memorial Nio 344. 9 IS:o 31-1, Ank. till £j[p.-Utsk. den 22 Nov., kl. 1 e. ra. Memorial, med förslag till de 2:ne sista §§ i Riksgälds kontorets nya reglemente. Ständer förslag till de stadganden och föreskrifter, som reglementet för Rikgälds-kontorets framtida förvaltning och rörelse bör innehålla, får Utskottet nu föreslå, att i slutet af samma reglemente må införas nedanstående 2:ne §§, nemi.: §• Med benämningen riksdaler förstås öfverallt i detta reglemente riksdaler banko. §• Några tilljörene meddelade och emot det nu utfärdade reglementet stridande stadgandenangående Riksgälds-kontorets förvaltning och dermed gemenskap egande ämnen få icke vidare åberopas och tillämpas. Stockholm den 20 Oktober 1848. Bih. lill R. St.
Med anledning af detta förhållande, och då de byggnadsskyldige destomindre äro i stånd att anskaffa omförmälde opåräknade öfverskott i den för brons byggande beräknade kostnad, som Westerbottens län under innevarande år varit hemsökt af svår missvext; så, och på det hinder för skyndsamt fullbordande af merberörda, angelägna brobyggnads-företag icke af bristande medel må möta, samt nödig arbetsförtjenst icke betagas många kringboende, af missvexten betryckte arbetare, begäres hos Rikets Höglofliga Ständer vördsammast, att till ofvan omförmälde ändamål ett lån af 32,288 R:dr R:mt måtte beviljas räntefritt eller mot så billig ränta, som möjligen medgifvas kan. Om remiss till Höglofl. Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 26 November 1862. N. Nordlander. 144 Motioner i Preste-Ståndet 1862. Af Doktor L Landgren: Om ciflåtande till Kongl. Majd af un derdånig skrifvelse rörande omläggning af vågen från Enånger upp genom Westernorrlands lån. Hvar ock en som passerat stora landsvägen uppåt Norrland känner den för färliga mängd af backar som börjar vid Enångers kyrka i Helsingland ocb går i snart sagdt oafbruten kedja genom hela den återstående delen af denna provins och ytterligare genom Medelpad och Ångermanland. Höst ocb vår, då de täckas af issvall, och hjuldon ändock måste användas, måste mångenstädes den resande se sig noga före att ej vagnen svänger om i branterna och kommer förr utföre backen än de kullkastade hästarne. Under häftiga snöfall innan vägarne blifva tillhörde måste det visserligen för de arma kreaturen vara ett mördande arbete att draga tunga lass uppför dessa höjder ofta af tusentals famnars längd. Svåra klagomål hafva häröfver i lång tid blifvit förda, och det må visserligen synas underligt att då socknarne i det inre landet vid Dellen och Ljusnans floddal dels redan omlagt dels hålla på att omlägga flera vägsträckor af 3, 4 till 5 mils längd hvardera, den stora kungsvägen efter kusten ännu befinner sig i samma Eimthusseskick, som för flera århundraden tillbaka.
Uti Memorialet Nio 12, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående tullbevillningen, har Bevillnings-Utskottet, som uti sitt i ämnet afgifna Betänkande N:o 8 slutligen hemställt, att, sedan de af Utskottet uppgjorda förslag till tulltaxa och underrättelser om hvad vid tarifens verkställighet iakttagas bör, blifvit af Rikets Ständer pröfvade, »den af Rikets Ständer med stöd af Regeringsformens »57, 60 och 61 §§ beslutade tulltaxa jemte underrättelser måtte till Kongl. Majit i »underdånighet öfverlemnas, för att utfärdas, de sednare såvidt de vinna Kongl. Maj:ts nådiga stadfästelsehos Rikets Ständer anmält, att Utskottet ansåge denna fråga, derigenom att två Stånd stadnat emot två, hafva förfallit.