Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer att anvisa dels för en gång ett förslags-anslag af 30,000 R.dr att användas till inköp af de, enligt upprättad specifik förteckning för hospitalet erforderlige inventarier, dels årligen ett anslag af 18,000 R:dr att för inrättningens förvaltning och underhåll användas och utgå för tiden från den 1 Oktober 1860, med iakttagande likväl deraf att detta anslag efter förloppet af fem år från det inrättningen trädt i verksamhet minskades till 15,000 Riksdaler. Häröfver hade Kongl.
Luften i det hvita templet skälfver af de stora körernas växelsång. Genom de höga bågfönstren faller vintersolen in full och klar — tar hvitt från snöfältet där utanför — tar guld från en - stor förgylld ängel, som knäbö- jer vid altarrunden — och kastar det som en ton af blek guldglans öfver en man, som sitter midt i koret i en hög karmstol framom bänkraderna. Det är en rysk officer i guldsmidd generalsuniform. Det breda, röda ordensbandet skär djärft öfver uniformens blå kläde, och ordnar och stjärnor trängas i oroligt glitter på hans bröst. Men hans ansikte med den höga, kala pannan är lugnt, stilla, oföränderligt. Under hela den långa ceremonien, under alla dessa körer, messor, psalmer och predikningar A. Hartinau foto. KIXDERGARTEX: VID FRUKOSTBORDET. på omväxlande svenska och finska, hvaraf han ej förstår ett ord, är det alltjämt gjutet i samma stelnade dock hans öfveransträngda krafter, sjukdom allvar. Endast de grå ögonen med stålglans i blicfjättrade honom vid hvilstolen, men hans klara ken byta då och då mål, men de se på allt med samma orubbligt stränga uttryck, medan en liten, hufvud och rediga taukegång unnade honom torr, fast hand långsamt tvinnar den långa, .tunna, ända till det sista att tänka och arbeta för grå mustachen. sin kära teater. Ä n n u på sjukbädden dikteDet är generalen, excellensen Bobrikoff ', Finlands rade han broschyrer och uppsatser i viktiga nye generalguvernör. teaterfrågor. Höga, späda flickröster och starka mansröster, Det vore godt, om våra dagars teatrar ägde stämma upp Te deum. Invigningsgudstjänsten är slut. Trumpeter falla i smattrande eko in i högsta en sådan regissör och ledare som Ludvig Jotonen och förtaga människostämmornas klang. sephson, som alltid förstod att se konsten i stort. Visst är att Ludvig Josephsons namn skall bevaras i kärt och aktadt minne hos hvarje beundrare af vår dramatiska verksamhet. Generalguvernören reser sig.
Den är oriktig till sin uppställning, emedan den börjar med ordet ”hästhandel,” då likväl hästhandel är förut omtalad, och slutar med orden: ”de byten och försäljningar, af hvilka en fastighetsinnehafvare, i och för sin rörelse, har behof.” Icke kunna så beskaffade försäljningar, hvaraf en fastighetsinnehafvare i allmänhet har behof, inbegripas under benämningen hästhandel. Jag tillstyrker en förändring af redactionen, emedan jag icke anser den vara språkriktig. Man skall väl först uttrycka det riktiga begreppet och sedan deraf göra tillämpning på det enskilda fallet. Gr. Cronhjelm: När hela rubriken handlar om hästar, sä kunna väl icke orden ”byten” eller ”försäljningar” refereras till 88 Den 4 December e. m. någonting annat. Jag har väl icke något emot Hr Printzenskjölds tillstyrkande, men jag skulle tro, att Utsk:s redaction är riktig. Det händer väl ofta, alt man i en mening ullemnar subjectet, dä man talat derom förut. Anledn. till detta tillägg var det, att åtskillige af allmogen hade anfört besvär deröfver, att de hade blifvit taxerade såsom hästhandlare. Härvid yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att han, innan discussionen fortsattes, ansåg sig böra fästa uppmärksamhet derpå, att den nyss framställda propos. blifvit med ja besvarad och alt således ett beslut blifvit fattadt, som icke utan votering kunde ändras. Frih. Ridderstolpe, Fredr., anmälde sig vara förekommen genom den af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjorde framställning. Hr Printzenskjöld: Frågan är af alltför liten vigt att jag skulle vilja besvära R. o. Ad. med någon votering. Jag skall således endast reservera mig emot ett beslut, deruti man liar inlagt ett begrepp, som är alldeles oegentligt. Jag hade trott, att man skulle vara angelägen om bestämdhet i uttryck vid redigering af en författning. De värde ledamöter, som sitta och skrifva förfaltningarne, äro kanhända icke alltid de som tillämpa dem.
I Stockholm väljer Borgerskapet Taxeringsmän efter vanligheten, och, på det Taxeringsman af Ridderskap och Adel samt Preste-Ståndet vid Taxerings-Committeens sammanträde ej må saknas, anmodar Ofver Ståthållaren Biddarhus-Directionen och Stockholms Stads Consistorium, att, hvar på sitt ställe, kalla de inom Staden boende Eedamöter af dessa Stånd, att å viss dag sammanträda och Taxeringsmannaval förrätta ; Skolande af dessa Valförrättningar tidig del lemnäs ÖfverStåthållaren, för att vid Taxerings Comtnitteens första sammanträde , då de utsedde Eedamöter ovilkorligen böra tillstädes komma, kunna Committeen meddelas. Ej må under påstående Taxering i de öfrige Städerne någon Taxeringsman, utan lagligt förfall, från Taxeringen uteblifva, och, i händelse af ett sådant förfall, bor det i så god tid hos Committeen tillkännagifvas, att en Suppleant kan i stället tillkallas, Den häruti annor - BevillningsUtsk. Betänkmfan. 347 lunda sig förhåller, plikte hvarje gång Två R:dr till Stadens fattige. 13. Mom. De för Städe-rnes Taxering nö« dige upplysningar böra i synnerhet hämtas af föregångne Skattskrifningar, samt de uppgifter, som hvarje Skattskyldig dervid åligga ; .Blifvande i detta afseende, och så vidt det kan tillämpas, hvad för landet är stadgadt äfven för Städerne gällande; Till följe hvaraf Konungens Befallningshafvande böra, på enahanda sätt som angående Taxering å landet är föreskrifvet, genom allmänna Kungörelser underrätta de skattskyldige, hvad dem i afseende på uppgifter, så vid Skattskrifning, sorn vid Taxering åligger iakttaga; Kommande, på enahanda grund, den för underläten eller origtig uppgift å landet stadgade bot och påföljd, äfven för Städerne att gälla; och skola böterne på lika sätt fastställas, uttagas och användas. 14. Mom.
Det betalar likväl ej någonting till VeterinairLä - Dea to December f. m. laren; lian har, såsom jag förut nämnt, ingen annan lön, än ett arfvode af 100 R:dr B:co utaf HushållsSällskapels fond. Jag anser det vara af största vigt, att VeterinairLäkare i Provincerne anställas med lön af Staten; ty äfven i Upsala Län har man vid inträffade Boskapssjukdomar sett svåra följder af hrist på sådan Läkare. Herr Bråkenhjelm: Jag instämmer visserligen med dem, som yrka nödvändigheten af DjurLäkares kringspridande i Länen, och åberopar hvad jag i detta afseende framställt i min uppläste Motion, der nyttan af DjurläkareVetenskapens spridande anföres såsom ett af de hufvudsakligaste motiverne till detbegärdta anslaget. Men att den af mig föreslagne mesure skulle blifva en halfmesure, utan anslag af Statsmedel till DjurLäkarnes aflöning, kan jag ej medgifva. Att Staten ej behöfver aflöna dem bevisas deraf, att knapt hafva 3:ne sådane Läkare blifvit från härvarande VeterinairSkola utexaminerade, förrän de blifvit till DjurLäkare i Länen antagne, och af innevånarnes egen cassa bekommit ti 11 racklige löner. Så betalar, enligt hvad jag redan en gång nämnt, Jönköpings Län 600 R:dr, Fahlu Län iyooR:droch Upsala Län 700 R-'dr B:co till sin DjurLäkare; ty då Friherre Fock uppgifvit, att YeterinairLäkaren i Upsala Län njuter lön af HushållsSällskapets cassa derstädes, måste det väl 318 Den io December f. m. vara detsamma, som att han aflönas af Länet. Herr af Schmidt, Georg Lars: Jag får så mycket häldre förena mig med Friherre Cederström, som en olycklig erfarenhet visat, att i det Län, hvars Styresman jag är, sjukdomar hos boskap och hästar ej sällan inträffa. Om Statsanslag till
Med anledning af Götha Canals fullbordan, och då de dryga kostnader, Nationen derpå nedlagt, syntes fordra, att icke denna lilla del af farleden genom landet lemnades i ett så ofullkomligt skick, att dermed hindrades utvecklingen af de med Götha Canals anläggning afsedde fördelar, hade emedlertid Kongl. Maj:t, genom Nådig Skrifvelse af den 25 Junii i833, anbefallt Trollhätte Canal-Direction att höra Bolaget, om och på hvad vilkor det ville åtaga sig utförande af de i förrberörde ändamål erforderliga arbeten, hvarefter Bolaget i underdånighet förklarat sig icke kunna af egne medel åstadkomma någon sådan ombyggnad eller våga för egen räkning deruti ingå, men väl vilja åt Staten öfverlemna, att genom Bolagets Direction utföra detsamma med Statens medel, under löfte och förbehåll, att Bolaget under tiden skulle åtnöjas med — men äfven förvissas om att njuta lika afkomst för sitt en gång nedlagde capital, som det för närvarande åtnjöt; i följd hvaraf endast hvad derutöfver Lunde samlas återbetaldes till Staten, hvilken dock efter all anledning skulle återfå sitt förskjutne capital; börande derefter Verkets afkastning åter helt och hållet tillfalla Bolaget. I sådant skick befinner sig denna sak Stals-Utskottets Utlåtande JY-q 4°4' sak för närvarande, och Trollhätte Bolag synes anse det för Bolaget vara af mindre vigt, om Canalen och Slussverket aldrig erhåller andra dimensioner än dem Verket nu eger och vid hvilka Bolaget åtagit sig att detsamma bibehålla. Den stora allmänna fördel i handelsväg, som Götha Canals utförande afsett och till en del redan visat sig kunna åstadkomma, vöre dock i Herr Santessons tanka omöjlig att vinna, så länge Trollhätte Canals trånga dimensioner, på en längd af endast \ sjömil, hindra att på den öfriga omkring 5o mil långa passagen använda så stora fartyg, som å den senare framgå, samt utestänger möjligheten af täflan med Danmark om delande af Sundska tullinkomsten.
Jag har visserligen hört Hr Braunerhjelms förslag, men jag erkänner, alt min upfattningsförmåga icke är tillräckligt skarp, för att jag kunnat så bedöma ordalagens upställning i denna §, att jag om densamma skulle kunna fälla något afgörande omdöme. Jag tror det är nödvändigt, att man får se §:n i hela sin vidd och noga öfverväga dess upställning och innehåll, innan man afgifver sin röst för bifall eller afslag å densamma. På grund häraf och då flere talare ansett det af Hr Braunerhjelm väckta förslag vara i afseende å straffbestämmelsernas beskaffenhet dels för lindrigt, dels för strängt, synes det mig som skulle härutinnan ligga ett vigtigt skäl lill återremiss. Att begagna den utväg, Frih. Cederström föreslagit, att nemi. låta Utsk. få del af §:n sådan den blifvit beslutad, anser jag så mycket mindre lämpligt, som Utsk. icke eger rättighet, Den 9 A ugust i e m. 195 att lill sin lydelse omskapa en §, utan endast att afhjelpa ett eller annat redaktions-fel, sora kan hafva insmugit sig. Då R. o. Ad. återremitterat den nästföreg:de §:n, och den nu under föredragning varande §:n står i lika nära sammanhang med den 39:de, sorn den 41 :sta §:n, torde Ståndet icke underlåta, att äfven nu bifalla den af mig och Gr. Mörner begärda, samt af Frih. Raab understödda ålerremiss. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställt de olika yrkanden, som under diskussionen förekommit, Idef, efter först till bifall å Utsk:s förslag framstäld, men med Nej besvarad propos., förevande § på grund af de gjorde anraärkmue af R. o. Ad. återremitterad. § 43. - Hr Printzensköld: Afven denna § anhåller jag måtte återremitteras.
Under all denna bedröfliga vedermöda på Östersjön hade endast en bland passagerarne fötter, händer och hufvud nog i sin makt för att icke blott reda sig själf, utan ock vara en försyn för sina illa medfarne reskamrater. Det var samma unga flicka, som nyss visat så mycken rådighet vid Andromedas bog och som stundom fick den vederkvickelsen att smyga sig upp på däck för att där, midt under störtsjöarna, fördjupa sig i en kär bok. Hennes smärta, behagfulla gestalt var som byggd på stålfjädrar. Ingen krängning, intet sluttande plan bragte henne ur jämnvikten: hon tycktes skapad att gå i taket, såsom en fluga. Och hon var öfverallt, där hon behöfdes bäst än hos herre, fru och barn, än hos de fotfallne tjenarne, än med en bägare vin eller vatten, än med en styrkande matbit, än med en handräckning, där ingen annan förmådde det, än åter med ett muntrande ord, en förhoppning om snart slut på vedermödorna. Tjenade hon sina nödställda likar af ömhet, af deltagande, af ett tjenstvilligt hjärtelag? Kanske, kanske icke. Människohjärtat innesluter många fördolda djup. Var det deltagande, så var det måhända blandadt med andra känslor. Det smickrar ungdomens stolthet att ensam stå rak, där alla andra stappla och falla. Det är också en öfverlägsenhet att ensam förmå tänka och handla med hufvud, hand och fot till sitt fria bruk, när alla öfriga ligga ofria, bundna i vanmakt. Utred denna psykologiska gåta den som förmår! Fullkomlig själfförsakelse är den högsta, men också den sällsyntaste af alla dygder. Det finnes blott En, som kunnat det helt. »Jag såg lifvets träd, och dess löf voro alla förvissnade, blott ett var grönt.» Skymningen inbröt. Flickan trädde in i den öfra kajutan, hvilken belystes endast af en dinglande taklampa, och förnam genast en häftig ringning, som påkallade hennes bistånd. Det var presidentskans ringklocka. Den nådiga frun låg där hjälplös och gråtande, nervöst otålig i den öfvergifna belägenhet, som för henne var så ovanlig.
Dylika » scrapbooks » eller » minnesböcker » äro mycket vanliga bland engelsmännen och förtjänade att komma till användning hos oss. Konsten att läsa består däri, att man ur en bok hämtar, hvad den innehåller, skiljer mellan hufvudsak och bisak, förstår förhållandet mellan innehåll och form samt slutligen tillegnar sig det nya, som kan förekomma. Många, äfven bildade, läsa som barn; för dem är boken en bild utan skugga och ljus, utan åtskillnad mellan gestalterna, och snart försvinner minnet däraf i ett dunkelt fjärran. De veta ungefär hvad de läst, men kunna ej redogöra därför hvarken för sig själfva eller för andra. Läs ined eftertanke! Om man tager en bok i handen för att läsa, så skall tanken också vara med; gör man det ej för att spara sin tid, så bör man göra det af höflighet mot författaren. Läs arbetet i följd! Läs ej än här, än där. Börja ej med de sista bladen, utom vid dåliga romaner. Läs med lugn och utan brådska! För en vårdslös och därför ofruktbar läsning räcker ej lifvet till. Vi skola alltid läsa för att öka vår bildning. Det är därmed » ej sagdt, att alla skola läsa detsamma. Det få lefnadsförhållandena bestämma. De andliga krafter, som under lifvets alldagliga sysselsättningar ej komma med, skola öfvas genom läsning; då först blir det hela människor. Den närvarande tiden är ett brokigt virrvarr; nya företeelser, nya idéer tränga sig på hvarandra, ocb man glömmer så lätt det gamla. Helt visst borde vi mer än hittills skåda tillbaka och taga vara på det, som skimrar emot oss öfver gångna århundradens grafvar, och sätta värde på hvad som gifvits oss af folkens stora skalder och skriftställare, genom hvilka vi lära känna nationerna och tidsåldrarne. För det stora flertalet af människor är emellertid den närvarande tiden mer än tillräcklig; det är ett fält så rikt, att endast ett fåtal öfverskådar det, och konsten att välja är stor. Kvinnan har oftast en annan smak än mannen, och man skulle lätt kunna upprätta ett bibliotek af böcker, som nästan uteslutande läsas af kvinnor. dra nationernas och var därför föga besökt.
Jag befarar, ar den ringare Classen icke inser skälen lil denna olikhet, titan twarrvm torde deraf taga stg anledning til den kanka, at da Regeringen i dek ena fallet betager dem ucwägarna til förbrytelser, men i der andra iemnar detza opna, med förbudet i dek sednare icke ar något särdeles alfware, et begrep, som skulle föranleda ef allenast til Lagbrott, utan äfwcn kil en mindre aktning för Författningar i allmänhet. Herr 2 i b «r, Okristöpkar Ladislaus. Hemliga Ulskoltecö Betänkande utsätter tydligen, redan i dest början, innehållet af dec ämne, som nu bljswie Riksens Stander öfwerlemnadk; nämligen widtagande af en Författning, som pa en gang bör fylla det dubbla ändamål, at förekomma Rikets och Sedernas skada och tillika försäkra Stats-Wecker om en inkomst, hwilken Hemliga Uiskotrer, för hwjlket Stars-Werker ar upwist, til betz bestånd ansttt oundgängelig. Egenteligen tilhör det nu Ridderskapet och Adel» at kaga under pröfning, huruwida detza bagge syftemål, genom den as Hemliga Utskottet förcstagna uttväg kunna winnås eller ej. Man torde med skal förmoda, ak de flera här yppade LooliäerskivnLr ej kunnat under öfwerläggningarna Hemliga Urffottcc undfalla, och at dek först ester moget öfwerwägande wägar upge och liistyrka Len plan, son, Kongl. Maj;t bifallit. Efter hwad jag saktat, imvändes hufwudsakcligcn emot Urflorkers Bktänkande ben helgd, som et LonlrsK, flutadt pä tio ar orytgeligen bör äga. Det är en önskelig fannivg, at L n-r«Ä:r böra wara he» liga; mea intet Lvrmalck stines likwäl, som ej genom öfwerenskommrlfe esnelia» Lonlrskenrsrng kan häswaS.
De flesta bland dem, som nu för första gången voro med om en högnordisk öfvervintring, blefvo, då den första kölden inträffade, mer eller mindre frostbrända, flere gånger så att höga, med blodvatten fylda frostblåsor af flere qvadratcentimeters utsträckning uppstodo, men lyckligtvis aldrig så mycket, att någon verklig olycka inträffade. Sedan de till polartrakterna nykomne, varnade af erfarenheten, blifvit mer aktsamma, inträffade dylika frostskador sällan. Ej heller förekom något enda fall af frostskada på fötterna. Härtill bidrog vår för klimatet ändamålsenliga beklädnad, hvilken utom goda vinterkläder af det slag, som vanligen begagnas i hemlandet, bestod af följande, för den höga norden särskildt medtagna klädespersedlar: Vegamännens vinterdrägt. 1. Ett rikt förråd af tjocka goda underkläder af ylle. En omsorgsfullt gjord, med en mängd fickor försedd blus af segelduk, afsedd att dragas utanpå den vanliga sjömanskavajen för att skydda mot blåst och yrsnö. Denna visade sig mycket ändamålsenlig och begagnades af manskapet med stor förkärlek. En lapp-päsk med s. k. bellingar (engelsmännens leggins); begagnades mindre ofta, emedan den var så varm, att man endast med svårighet kunde dermed gå längre sträckor. Vid vinterresor med hundar eller renar var den deremot oumbärlig. Ett par mycket stora segelduksstöflar med sulor af läder. Inuti dessa hade man senegräs (Carex vesicaria L.). Sjelfva foten var klädd i ett eller två par strumpor, utanpå hvilka man bar en fotlapp af filt. Våra skodon voro således ett mellanting mellan den af Parry för arktiska resor införda fotbeklädnaden och lapparnes höfylda »kornager». Alla, som begagnat dessa segelduksstöflar, äro ense derom, att de lemna intet öfrigt att önska. Äfven vid längre vandringar i våt snö äro de att föredraga framför läderskodon. Dessa senare blifva nämligen tunga och vattendränkta och kunna svårligen under en nattrast i det fria torkas. Segelduksstöflarna och det i dem lagda höet torkas deremot lätt på en enda natt.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, i anledn. af det yrkande, som nu blifvit gjordt, endast finge uplysa, att äfven i föreg:de punkter af StatsUtsk:s förevande Utlåt., förekommit dylika tillstyrkanden, som det i denna punkt gjorda, att den af Utsk. föreslagna tillökningen i anslaget lör Expeditm, må anvisas att utgå i öfverensstämmelse med Utsk:s förslag i bifogad tabell, samt att dessa tillstyrkanden, der återremiss i fråga om någon del af en sådan tillökning blifvit beslutad, såsom en följd deraf blifvit af E. o. Ad. återremitterade, på det tabellerne må undergå den rättelse, som kunde erfordras på grund af de beslut, hvartill återremisserna af särskilda lönetillöknings-frågor komma att föranleda. Om E. o. Ad. ville, undantagsvis för nu förevande punkt, fatta ett annat beslut, så kunde detta visserligen låta sig verkställa, men Hr Gr. o. Landtm, hade nu velat uplysa att R. o. Ad. vid föreg:de tillfällen återremitterat dylika tillstyrkanden som detta, med uttryckligt förklarande att det skett i följd deraf att frågor om särskilda delar af deri uptagna hela anslags-tillökning blifvit återremitterade. Hr Printzensköld: I anledn. af de uplysningar, Hr Gr. o. Landtm, nu behagat lemna E. o. Ad., får jag för min del förklara, att jag afstår från yrkandet å den propos., jag Dyss tog mig friheten begära. Hr Bildt: Jag anser mig böra erkänna, att det varit ett förbiseende af mig, att ej yrka bifall på de delar af tabellerna a, b och c, hvilkas förändring ej blifvit ifrågasatt.
Fö redrogos ånyo och biföllos Ståts-Utskottets nedannämnde den 19 dennes på bordet lagda utlåtanden; N:o 183, i anledning af väckt motion om ett serskildt förklarande, i afseende å det för detta Consulat-secreteraren Thulstrup beviljade understöd ; N:o 189, i anledning af väckta motioner om pension för afskedstagande Consistörii-nötai ier; 660 Prot.-Uidrag, den 22 Februari 1845. N:o 190, i anledning af väckt motion om öfverlåtande lill Kongl. Maj:t alt af öfverskotten på Stats-Yerkels inkomster disponera livad, sota erfordras till första uppsättningen af båtsmannens beklädnad, i händelse conLract om densammas ställande på passevolance varder uppgjordl; N;o 191, i anledning af väckt motion om understöd af Stals-medlen för byggande af fartyg, Ijenlige till Irädvaru-transport; N:o 192, i anledning af väckt motion om rättighet för Kongl. Majit att, emot ersättning af fångkostnadsmedlen, låta uti Prins Carls och Råby inrättningar inaccordera sådane barn, som redan fallit fångvården till last; N-o 194, i anledning af väckte motioner, angående upphörande af eller nedsättning uti de vid egande-rätts eller åby-ombylen å rusthålloch båtsmansrote-bemman utgående afgifter till Wadstena krigsmans-busoch Amiralilets-krigsmans-cassorne; N:o 195, i anledning af väckt motion, angående förmedling af hemmantalen å Wisingsö; N;o 196, i anledning af väckt fråga om rättighet för invånarne i Marums, Winköhls och Härlunda socknar i Skaraborgs Län att för sina kreatur begagna mulbete å kronoparken Furubacka; samt N:o 198, i anledning af väckt motion, angående dagsverks-skyldigheler för hemmansegare å ön Hven.
Den kunde dock vara mycket större, om man icke utsatt ett maximum för arrende-afgiften, mot hvilket den förr varande Innehafvare» Den 9 Mars f. m. 7 får behålla arrendet i 3o år, om ock nå* gon annan bjuder aldrig så mycket öfver på auctionen, och om ej detta maximum blifvit utsatt betydligt mindre, än det derföre stadgade Kongl. Reglemente föreskrifver; en godtycklig barmhertighet på Kyrkans bekostnad, som jag för min del ej skulle klandra, om den blifvit visad mest mot den mindre förmögne Innehafvaren. Jag har sjelf varit 3:ne år Ledamot afDomkyrkoRådet, och äfven någon gång Ordförande der; jag bör således kunna tala af erfarenhet och sakkännedom, och jag kan derföre intyga, att då t. ex. år 1825 en del hemman, hvilkas arrendetid utlupit (under hvilken tid en högst ringa arrendeafgift blifvit erlaggd) skulle å nyo bortarrenderas, så har man bestämt för det bästa af dessa hemman, der Innehafvaren var rik, icke öfver i5 kappar för hvart tunnland 6 graders upskattad jord, men nära dubbelt för hemman, der Innehafvarne voro fattige. Men jag anför detta, endast för att ådagalägga, att Domkyrkans ofantliga inkomster kunde vara vida större, och säkerligen i en framtid blifva det, ja kanske fördubblade, i fall vid arrende-auctionerne det Kongl. Reglementet strängeligen följes, och jordbruket ännu mer hinner stiga i odling. Genom det i senare tider stadgade bortarrenderandet på auction af de ännu icke skatteköpte hemman, i den moa de 8 Den 9 Mai s f. m. blifva ledige, hafva Domkyrkans inkomster redan blifvit mer än fördubblade, om icke mångdubblade. Likväl syntes man, redan innan denna tillökning, ibland hafva varit i förlägenhet om att finna utväg till användande af Kyrkans den tiden så mycket ringare inkomster.