Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är väl möjligt, men jag får påminna, alt en hel menighet klagar icke gerna, så länge icke pålagan är för mycket svår; ty det är icke godt för en hel provins att komma öfverens derom. Således har KammarRätten aldrig haft anledning att derigenom nedsätta taxeringsvärdet; men då man omtalar, attKammarRätten skall jemka detta värde, så borde den kunna utöfva en sådan rätt utan anförda klagomål. Del inbringar dock inga s5 anmärknings-procent, och följden är alt man aldrig fått se några nedsättningar utan blott uppsättningar i värdet. Jag anhåller således om den proposition jag förut föreslagit, och får; i händelse det vägras, begära votering. Herr von Hartmansdorff: Herr Tham har yttrat sig så, som skulle jag tillstyrkt, att KammarRätten måtte få jemka minimitariffen. Jag tror icke något sådant und35 H. ii* Den ii Augusti f. m fallit mig; men hvar och en han inse, att om taxeringsvärdet åsältes så olika inom Länen, att man i det ena får betala efter halfva, och i det andra efter fulla värdet, eller ännn högre, så måtte det Län, som fått för hög tariff, lida orätt, jemförelsevis med andra, som hafva den lägre, och då måtte det vara väl, att en myndighet finnes, som kan göra jemförelser Länen emellan, och i följd af hvars anmärkningar emellan Riksdagarna Rikets Ständer under en blifvande Riksdag lättare och säkrare kunna rätta felen deruti. Samma Le-' damot har ock påstått, det jag beskylt TaxeringsCommitteerna att förfara efter godtycke, samt derföre gjort mig föreställningar i stora och slarka ordalag. Derpå får jag blott svara med ett exempel, som jag känner; nemligen att i en ort, blef EscadronsChefen taxerad öfver all höfva, och när man sökte utforska orsaken kunde man icke finna någon annan , än att han hade casserat Ryttarehästar mera än Rusthållarne funno skäligt. Ytterligare har man upprepat, att KammarRälten icke plägar anmärka för låga taxeringar.
Debetsedlar å utborgad undsättningssäd, den Revisorerne ansett ej allenast oförenlig med i8i5 års Bevillnings-Förordning utan äfven innebärande egenskapen af en godtycklig beskattning, anser Utskottet, på sätt Revisorerne äfven inedgifvit, ej vara ämne för deras gransknings åtgärd och således ej heller kunna föranleda tillstyrkandet —IMi -i ni un“ af någon åtgärds vidtagande å R. St:rs sida. Dock bör Utskottet upplysa att K. M:t, i anledning af berörde anmälan, i Nåder anbefallt vederbörandes hörande. På grund af Revisorernes anmälan det de utaf handlingarrie inom UtredningsVerket icke kunnat vinna ringaste upplysning, huruvida de af Rikets år i823 församlade Ständer, under åberopande af 3o §. af Riksdagsordningen, uti tio serskilda frågor hos K. M:t i underd. anmälda anmärkningar blifvit pröfvade, får Utskottet nu meddela, det K. M:t genom Nådigt Bref d. 10 Augusti 1826 täckts i Nåder förklara, att såväl de uti R. St:rs underd. skrifvelse af d. 6 November 1823 emot f. d. Allm. MagasinsDirectionen framställda nio anmärkningar, äfvensom den, uti serskild underd. skrifvelse af d. 24 October berörde år gjorda anmärkning rörande det vid inköpet af Eldqvarnen till Säljarne lemnade förskott, icke böra föranleda till laga åtal emot Ledamöterne i ett sedermera upplöst EmbetsVerk, hvars förvaltning, innefattande en mängd helt och hållet ekonomiska detailler, icke varit eller kunnat vara af så bestämda föreskrifter begränsad, att icke i många fall dess åtgärder skulle efter utgången bedömas. Då likväl, i Utskottets tanka, en hos K. M:t, i stöd af RiksdagsOrdningens 3o §. 2 mom. af R.
Oaktadt Hummelhjelm beledsagade detta med det största beröm åt Gustaf III, hvilken anmärkningarna naturligtvis ej afsågo, utan blott framtiden, tog konungen likväl så illa vid sig öfver den vaknade eftertanken bland ett riksstånds ledamöter, att han lät afblåsa riksdagen hals öfver hufvud 47. – «Aha (drar några djupa tag ur pipan och blåser långsamt ut röken.) Han blir het om öronen; han låter skrämma sig Hertig Carl fiskar i grumligt vatten Begge de höga herrarne behöfva penningar Allt tidningar, bror, som ej kunna betalas med mynt; ty då fastna de lätt i snaran, och segern är i våra händer.« – (Lägger bort pipan.) Smutta icke så der, kära Curt, utan drick i botten. Det här gamla franska är ju icke så oäfvet? Också är det årsbarn med 1720 års regeringsform Se så, låtom oss klinga! Skål, min hjertebror!« FEMTONDE KAPITLET. Hofvet bebodde Drottningholm, der det präktiga tornerspelet den 30 Augusti 1779 tillreddes. Flera veckor förut voro alla sysselsatte med förberedelserna. Fruntimren sydde, stickade, virkade, knypplade. Deras arbetsbord och bågar glänste af perlor och ädelstenar, frasade af siden, tyngdes af sammet, fladdrade af flor och uddar, skiftade af fjädrar och konstgjorda blomster. Klädningar, slöjor och skärp, sömmade med guld och silfver: hufvudbonader, virade med kedjor och perlband, under sina svajande strutsar, framskjutande paradisfåglar och briljanterade pilar af guld: smycken af diamanter, safirer, rubiner, smaragder, ametister: handskar och skor från Paris, spetsar från Brabant, strumpor från London, shawlar från Persien, vällukter från Levanten, – alltsammans utbredt huller om buller – vittnade, att någon fest nalkades, der hvar och en ärnade täfla om företrädet. Aldrig rådfrågades spegeln oftare, ifrigare, mera nyfiket och noggrant.
De inom linien uti Lazarettets räkenskaper balanserade tillgångarne utgjorde vid 1853 års slut 145,738 R:dr 41 sk. 1 rst., deraf värde å Lazarettets fastigheter 140,000 R:dr, samt 5,738 R:dr 41 sk. 1 rst., återstoden å ett till Ryttmästaren C. W. Hammarsköld utgifvet samt i dennes och löftesmännens konkurser bevakadt lån; men vid 1855 års utgång har åter blifvit utbalanseradt såsom tillgång ett belopp af 185,712 R:dr 21 sk. 8 rst. samt såsom skuld 43,940 R:dr 33 sk. 10 rst. I afseende å anledningen till denna betydliga skilnad emellan ofvanstående, inom linien förda, balanser hafva Revisorerne ansett sig böra upplysningsvis meddela, att den vid 1855 års slut balanserade tillgången utgjordes af förut omnämnde fastighets-värde R:dr 140,000: samt den, af utredning i konkurs-massor beroende, Hammarsköldska skulden, hvilken, minskad dels genom afbetalningar, år 1854 af 614 R:dr 16 sk. 7 rst. och år 1855 af 709 R:dr, samt dels genom en förstnämnde år verkställd afskrifning å efter konkursen upplupen och till 303 R:dr 2 sk. 10 rst. bokförd, men genom konkursdomen ej fastställd ränta, då belöpte till » 4,112: 21. 8. hvartill kommit såväl värdet å Lazarettets inventarier, upptaget till - 30,000: som ock den af Stats-rådet Rönnow donerade fond, hvilken förvaltas af Serafimer-ordens-gillet, men hvarå räntan tillfaller Kongl. Serafimer-lazarettet med » 11,600: eller tillsammans R:dr 185,712: 21. 8.
Och som den fattigare delen bland Arrendatorerne ovilkorligen råkade i den yttersta förlägenhet och obestånd, om icke den beviljades lindring i Taxan; sa 6 8a Stats-Utskottets har K. M:ts Bef:h:de tillstyrkt nådigt bifall till Sökandernes nnderd. begäran om eftergift af halfva Taxan för 3 år, hälst osäkert vore, huruvida den mycket kostsamma reparationen vid Djuptinan, hvars afkastning utgjort åtminstone hälften af hela Laxfångsten vid SörforssFisket, kunde inom 10 år och ännu mera inom de 3 åren verkställas; och beträffande den sökta förlängningen af arrendet, lunne K. M:ts Bef:h:de så mycket mindre betänkligt att äfven dertill Nådigt bifall tillstyrka, som sådant ofelbart skulle bidraga till Kronans fördel, emedan, sedan den nu timade skadan å byggnaderne, som ett annat, ja äfven nästföljande år möjligen kunde å nyo inträffa, ådagalaggt det med arrendet förenade äfventyr, Sörforss Laxfiske vid en ny ArrendeAuction icke kunde uppgå till det nuvarande Arrende-beloppet, som, utan beräkning af möjligen inträffande förluster å Byggnaderne, hvilka i flere år derförut icke till någon betydlig del ägt ruin, uppdrifvits till 21 T:r t L& salt Lax. Yarandes af K. KammarCollegium i underd. anmäldt, att, vid det af K. M:ts Bef:h:de upplyste förhållande med ifrågavarande fiske, som den 24 Maji 1825 blifvit till Sökanderne upplåtit till i83i årsslut, Collegium ansåge sig äga anledning tillstyrka den begärde eftergiften i Taxan: hvaremot Collegium icke kunde, såsom emot författningarne stridande, understödja ansökningen, så vidt den innefattade begäran om förlängning i Arrendetiden. Utskottet, som, i likhet med K.
Denna befogenhet förblef sådan som tillförene, och någon tvångsrätt för Förmyndare-Kammaren att till sig och under sin omedelbara vård infordra omyndiges arfsmedel, oaktadt duglige och vederhäftiga Förmyndare funnes, blef densamma lika litet då som förut medgifven. Förmyndare-Kammaren fick sig deremot uttryckligen ålagdt, att »förse omyndiga med laga förmyndare och hafva inseende deröfver att förmyndare efter lag, egendomen troligen förvaltade och derför behörig redo och räkning gjorde, samt droge försorg att de omyndige njöte anständig uppfostran m. m.;» men ifall »bägge föräldrarne voro döde, eller den efterlefvande icke kunde vårda barnen och egendomen och skicklige förmyndare ej kunde erhållas, då borde Förmyndare-Kammaren genom en curator ad litern låta utreda sterbhuset och låta offentligen försälja den lösa egendomen samt insätta medlen i Rikets Ständers Bank för Förmyndare-Kammarens räkning, der de omyndige från den tid njöte vanlig ränta, nemligen fyra och en half procent årligen;» men omyndigs fasta egendom skulle ej utan trängande nöd, få föryttras, så vida ej synnerlig förmån för honom deraf kunde hemtas. En väsentlig ändring var den, att räntan på de omyndiges medel, hvilka på ofvananförde grund af Förmyndare-Kammaren sjelf förvaltades, uti sistnämnda, eller 176-t års instruktion nedsattes till 4^ procent, eller, såsom det på ett annat ställe i samma instruktion sades, »sådan som Wi i nåder kunne finna den framdeles böra bestås,» och att med hänsigt till de utgifter, som ålåge Förmyndare-Kammaren, utom räntorne på arfsmedlen, ett visst kapital förklarades alltid böra förblifva vid Förmyndare-Kammaren orubbadt till förräntande emot full säkerhet, med ett ord en räntebärande reservfond. De inkomster, Förmyndare-Kammaren då haft att påräkna, vöre hufvudsakligen följande : 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Vtskollels Betänkande N:o 9S. l:o) boupp tecknings procent från alla under »stadsrätt hörande sterbhus.»
Det är då för märkvärdigt att man aldrig skall komma ifrån sina gamla skulder; det är nu på tjugufemte året som jag halfårsvis vandrar upp för riksbankens mörka trappor; det är tunga steg ska' bror veta... LARSSON. Prata inte utan ta hit pennan. ADJUNKTEN (rädd). Och nu återstår blott LARSSON. Nåå? - ADJUNKTEN. ANNO FYRTIÅTTA Bror Larsson, jag vet du är min vän; du har ett stort sinne; ge mig 44 rdr och 32 skilling banko till omsättningen, eller jag är förlorad. LARSSON. Jaså! Det är inte nog med att man skall gå i borgen, man skall också betala omsättningen; man har inte nog med sina egna affärer, (går till chiffonieren; sätter nyckeln i klaffen) utan man skall också... hur mycket var det ? ADJUNKTEN (ödmjukt). 44 rdr 32 skillingar banko! LARSSON. Banko, ja! (Dröjer och letar i en låda) Gamla karlen ska' behöfva låna pengar; Fy! Se här har du, ditt kräk! Kom inte igen en gång till! Börja nu med att dra upp buteljerna; jag ska' strax vara igen! ADJUNKTEN. Hvart ska' bror ta vägen! LARSSON (väljer ett par käppar). Jag skall ner och aflöna; jag har ett par lymlar qvar se'n i morgse som jag inte rådde med! Scen 4. DE FÖRRE, PER, K. SEKRETERAREN och AKTÖREN. LARSSON (till Per.) Herrn kan stoppa piporna, så bär sektern fram Fortunan; jag är strax igen! (Går.) K. SEKTERN. (ADJUNKTEN drar upp buteljer, PER stoppar pipor.) Se så de arbeta! - AKTÖREN. ANNO FYRTIÅTTA Hvad är det för folk? K. SEKTERN. Låntagare
Ehuruväl Stats-Utskottet finner något origtigt förfarande i förevarande hänseende icke kunnat läggas Sluteri-chefen till last, hvilken tvärtom visat sig, jemväl med enskild uppoffring, hafva nitälskat för Statens åt honom anförtrodda egendom, anser likväl Utskottet ej mindre det af Revisorerne anmärkta förhållande än äfven i lika hög grad hvad Sluteri-chefen, uti sitt yttrande derutöfver, omförmält icke vara med god ordning öfverensstämmande, utan påkalla rättelse; men då de öfverklagade olägenheterna äro af mindre betydelse och lätteligen kunna af myndighelerne sjelfva afhjelpas, sedan uppmärksamheten blifvit derå fästad, hemställes, att anmärkningen för närvarande må förfalla. § 8. (Rev.-ber. pag. 150. Förbi. pag. 313.) Vidare hafva Revisorerne anmärkt, alt uti Öfverstyrelsens räkenskap för revisionsåret 1 1,588 R:dr afförls såsom levererade till Ottenby stuteri-inrättning, men att i sagda Stuteris redogörelse för samma år uppdebiterats endast i 1,186 R:dr, eller 202 R:dr mindre än som vederbort.
— Och den varde talaren antager äfven för afgjordt, att, vid dessa j e ulfö r e 1 s e r s anställande, proportionen emellan Sveriges och dessa länders cap i talvärden och totala produetionssuramor, ingalunda blifvit obeaktad. — Den värde talaren anser sig sålunda t i lis t än - Den i3 Augusti. 7 digt att bygga på de bevis dess politiska vänner hemta af sitt vetande, om det under de sednare 3 o å r e n förbättrade, och ännu allt sig f ö r k o frande lefnad ssättet hos nationens talrikaste och väsen dt I i gas e del, nemi. Sverige allmoge. Hvad frågan om förmågan att bära skatterna vidkommer, så är det af en stor, af en omfattande vigt, alt, som den värde talaren sjelf yttrat sig, sålunda afse skattebördans tyngd, alt den ej berättigar till likgilltighet och ovilja emot Staten. — Jag tager mig friheten tillden värde talarens eget bedömmande underställa den frågan, huruvida han sjelf eller dess politiske vänner ådagalagt någon tillfredsställande utredning i afseende å skattebeloppets fördelning de skattdragande medborgarne emellan. Jag tager mig friheten till dess bedömmande framställa, om det blott är jordegendomens innehafvare, som i Sverige njuter skydd af statsbidragen ! Jag tager mig friheten fråga, om den värde talaren eller dess vänner ingått uti någon beräkning i afseende å skatternas fördelning emellan jordbruk, handel, industri och näringar; och om det vid en sådan undersökning visat sig, att jordegendomens innehafvare äger skäl att berömma sig öfver en lika fördelning af skattebördorna, med afseende å jemförliga förhållanden för förmågan att bära dem. Uti ett land, der skattefördelningen icke äger rum efter den mest möjliga rättvisa fördelningsgrund, blifver missbelåtenheten oundviklig, och missnöjet en naturlig följd af den stigande upplysning, som för den förfördelade slutligen ådagalägger seklers orättvisa och den på okunnighetens bekostnad alltför långt drifna mannamån vid skatternas påläggande.
Det skall ej allenast blifva efterverlden , utan äfven samtiden sorn kommer att erfara förmånen häraf, då efter min tanka alli bör kunna vara aiangcradt inom S i 10 års förlopp, om den af kungsgårdars försäljning inflytande köpeskilling och ölrige härtill passande inkomster blifva använde till en billig ersättning ät dem, som få Säteri och Frälsehemman nedsatte till en mer onererad natur. Den andra nödvändiga åtgärden, som äfven bör tillkomma särskildta Utskottet att pro* jectvis uppgöra, är en helt ny grund för fastigheters taxering. Hvad många hafva yt*i trat om den dryga Bevillningen , såsom en hufvudorsak till Isndtmannens förlägenhet; kan Den lo Februarii. 269 jag ej medgifva. Bevillningen bör visst nedsättas oin den är större än deri behöfs, men att dess nedsättning gör någon hufvudsaklig hjelp för Jordbrukaren tror jag icke; ty hvad förmögenhetsafgiften beträffar, är visst icke 2 per mille något öfverdrifvit om endast fastigheternes värdering b’ir uppgjord efter tjenligare måttstock och rättad efter närvande ver* keliga värden. Af en egendom jag äger i Stockholms Län väl ej stor, men förut innehafd af arne ägare, är den ena hälften taxerad till io.ooo R dr, och den andra hälften, uti allt precist lika med den första är taxerad till 36,400 R:dr, endast för det, att den derföre sålldes för 7 år s,jdan, då ali fastighet hade nära tredubbelt värde mot nu. Jag har sökt ändring häri, men ej fått, och det är härmed, som med många saker, att dit är vårt eget fel och ej Styr eli ens. En af Serskildta Utskottet utarbs'2d plan, hvarefter det blifver Landtmannen medgifvit att i spannemål få lefverera sine nu varande contente onera, är den tredje förmån jordbrukaren tycks böra erhålla. Oin någon skulle invända att detta ej nu kan verkställas, har jag ej annat svar, än för att någon gång blifva verkställda bör dermed någon gång börjas. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Dessutom är tidens tendens till decentralisation och individualisering så uppenbar och så mäktig, att ifrågavarande åskådningssätt i alla händelser ir utan lifskraft. En stor orättvisa begår » Faedrelandet », då det antyder, att i Sverige till och med skulle finnas folk, som icke ogerna såge, att Danmark ginge i tu och fullständigt uppslukades. Det fins i Sverige ingen, han må tillhöra hvilken politisk skola som helst, som hyser i sitt bröst en så mörk tanke. Hvad än man må säga om det nuvarande kabinettet, som har betänkt sig och dröjt, då det bort besluta och handla, står dock dess medlemmars heder så högt öfver hvaije tvifvel, att den icke tillåter någon misstanke om en så låg beräkning. Svenska folket och dess monarker hafva i forna tider drifvit en öppen eröfriogs-politik, som äfven vände sig mot Danmark-Norge. Senare hafva svenske konungar drifvit en kabinettspolitik, som var fiendtlig mot Danmark-Norge, emedan den dansk-norska regeringens politik alltid anknöt sig till den ryska. Men aldrig hafva det svenska folket och de * s konungar fört en ärelös politik, aldrig tagit del i eller tänkt på att taga del i en missgerning, som kunde likna Polens delning. Den dansk-nordiska nationalitetens sönder-styckning skulle dessutom för Sverige eyelffc varda ett för framtiden så farligt prejudikat, att Sverige tvärtom måste känna sig uppfordradt att med alla sina krafter förhindra det samma. Det fins emellertid en annan omständighet, som » Faedrelan-det » alls icke har berört, och som dock har utöfvat ett icke oväsendtligt inflytande på Sveriges dröjsmål med att taga del i kriget. Det får väl anses såsom bekant, att en representationsreform är ett länge eftersträfvadt önskningsmål i Sverige, äf-vensom att det nuvarande kabinettet framlagt ett reformförslag, som för närvarande är h vil ande för att afgöras på nästa riksdag.
Ar vexel utfärdad i flere exemplar, vare godkännaren ej skyldig erlägga betalning) med mindre det exemplar till honom aflemnas, hvarå godkännandet finnes tecknadt. 41 §. Betalar ej godkännaren hela vexelsumman å förfallotiden, tage innehafvaren emot hvad han får; och varde afbetalningen å vexeln tecknad, så ock serskildt qvitto meddeladt, om det äskas. 42 §. Yiser innehafvare af vexel, genom öfverlåtelse in blanco, eller genom en behörigen sammanhängande och till honom fortgående följd af öfverlåtelser, sig vara vexelns egare, då må godkännaren ej vägra att vexeln till honom betala. Innehafvare, som sålunda styrker sin rätt till vexeln, vike ej för annan, som påstår sig hafva bättre rätt dertill, så framt ej denne kan visa, att innehafvaren ej förvärfvat vexeln i god tro. Ej vare den, som skall vexel betala, förbunden att pröfva om öfverlåtelserna äro äkta. Om ätergångstalan för bristande betalning. 43 §. Der vexelinnehafvare vill mot öfverlåtare eller vexelgifvaren bevara sin rätt till 12 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 39. återgångstalan för bristande betalning, skall han å förfallotiden, ehvad vexeln förut blifvit godkänd eller ej, densamma till inlösen uppvisa för den, å hvilken den är dragen, och om denne då ej erlägger full betalning, derföre protestera sist å andra dagen efter rätta betalningsdagen; utan så är, att protest för uteblifvet godkännande förut skett och vexelinnehafvaren hos öfverlåtare eller vexelgifvaren sökt betalning efter 33 §: i thy fall vare ej nödigt att ånyo vexeln uppvisa och protestera såsom nu är sagdt. 41 S.
Genom en minoritet, som tillvällat sig väldet uti frågan, hafva vi fått ett grundlagsförslag hvilande till nasta riksdag, tvertemot majoriteterna inom 3:ne Stund; och då dessa majori - Den ii Juni. (elor nn vilja, med anledn. af Hr Rydin*; motion, begagna tillfallet alt inför allmänheten ådagalägga, det de haft allvar med representationsförändringen, samt nå samma gång inför Svenska folket högtidligen protestera emot del hvilaude representationsförslaget, så har likväl frågan genom Ekon.- Ulskis förfarande blifvit afgjord på ett salt, att de Irenne Ståndens protest blifvit afklipp! genom en herrskande minoritet. Frågan är vigtig. Den beror icke endast deraf, huruvida närvarande representationssätt skall fortfara, huruvida de 3:ne Stånden, såsom hittills, skola representera nationen, eller huruvida R. o. Ad. skall förlora sin sjelfskrifvenhet; den beror hufvudsakligen derpå, huruvida Sveriges öde skall leranäs åt massornas beslut, huruvida vi åt vära söner och efterkommande skola gå alt bereda sådana beslut, som kunna leda till folkyra oell samhällets upplösning. Del. är af största vigt, all Representationen begagnar hvarje tillfälle för att inför Konungen, sorn står på högsta ståndpunkten i samhället, nedlägga sina bekymmer, för att söka åstadkomma ett annat representationsförslag, mera förenligt med Sveriges nationalitet och Svenska lynnet. Jag anser denna åtgärd så mycket nödvändigare, sorn jag är öfvertygad, att den segrande minoriteten icke skall försumma under tiden intill nästa riksdag alt begagna hvarje medel, som finnes i dess makt, alt göra dess åsigter gällande, för att bereda sinnena till antagande af det hvilande förslaget; och att således inga andra skola uppkomma lill riksdagen, än sådane, hvilka (öi bundit sig att huru som helst genomdrifva detsamma, beviset derpå hafva vi för ögonen.
Fem riksdaler, Fem öre; för debetsedel å ett belopp öfver Fem lill och med Tjugo riksdaler, Tio öre; för debetsedel å mer an Tjugo, men icke fullt Sjutiofein riksdaler, Tjugofem öre, samt för hvarje debetsedel å Sjutiofem riksdaler och högre belopp, Femtio öre. b) Uppbörden. § 90. Uppbörden af allmanna bevillningen verkställes vid samma tillfälle samt under enahanda kontroll och ansvarighet i afseende å de influtna medlen, som andra årligen utgående kronoutskylder af de skattskyIcJige erläggas och af uppbördsmännen emottagas; hvadan de allmänna uppbördsförfattningarna jemväl komma att tillämpas på bevillningsuppbörden och dermed förenade bestyr. § 91. Sednast fjorton dagar före den till uppbördens företagande inom hvarje län bestämda tid, skola Magistraterna och Kronofogdarne hos Konungens Befallningshafvande anmäla samt inom vederbörande församlingar kungöra de inom hvar och en församling utsatta uppbördsdagar samt de ställen, hvarest uppbörden skall förrättas, och den ordning, som dervid kommer att iakttagas. § 92. De beviilningsafgifter, som det vid sjömanshusen skattskrifna sjöfolk bör erlägga, debiteras och uppbäras i Stockholm af Skepps-ombudsmannen och i andra städer af sjömanshusens Föreståndare, hvilka det alltså åligger att, då sjömännen utmönstras eller afmönstras, påföra och affordra dem eller utaf deras förtjenta hyror innehålla sagda afgifter för det sednast förflutna året, så vida icke vederbörligen styrkes, att desamma å annan ort inom riket blifvit erlagda. De sålunda uppburna medlen bör sjömanshusets Föreståndare, i likhet med andre uppbördsman, genom stadens Magistrat, inom den i uppbördsförfattningarna stadgade tid vederbörligen leverera och inför Konungens Befallningshafvande redovisa, med bifogande af specifika och bestyrkta sjömansrullor eller utdrag deraf, upptagande sjömännens namn, hemvist och redare.