Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartmansdorff: Jag erkänner, att det förhåller sig så, som Gr. Lagerbjelke anmärkt, nemi. att sedan afgiften för utskänkningen blifvit nedsatt till hälften, ar med detsamma den minimi-afgift vunnen, som jag, vid min reservations afgifvande åsyftade. Men jag skulle önska, att R. o. Ad. icke ville så mycket hålla sig vid skattens belopp, som icke mera fästa sig vid grundsatsens billighet, samt följaktligen, icke besluta något, som i sig sjelft är oriktigt. I Kammar-Rätten förekomma ofta nog ^ frågor, der man icke velat, på mindre tid, fördela de afgifter, som i allmänhet äro beräknade för år. Konungen har dock i sednare tider vidtagit rättelser i detta fall. Jag hoppas fördenskuld, att denna billighets-grundsats gör sig gällande. R. St. hafva äfven följt en sådan vid de tillfällen, då fråga förekommit om afgifters fördelning efter tid. Det är derföre jag vidhåller mitt yrkande, men antager gerna det förslag till ändrad ordalydelse, hvilket Frih. af Ugglas upgifvit, emedan jag erkänner felagtigheten af mitt och rigtigheten af den anmärkn. han gjort. Hr Printzensköld: Jag finner mig icke öfvertygad att hafva haft orätt i de anmärkn:r emot redaktioneö, jag tagit mig friheten att framställa. Det står ju tydligt och klart, att det är taxerings-komitéen, som skall bestämma denna afgift, hvilken likväl icke får understiga det minimi-belopp, som i de åberopade §§:na stadgas. Sedermera omtalas att detta belopp, nemi. det som taxerings-komitéen bestämt, ty något annat kan ordet: ”nyssnämnde” icke hafva afseende^ på, skall, innan utskänkningen företages, förskottsvis erläggas, och då möter ju det hinder, jag förut anmärkt för den, som erhållit tiilstånds-resolutionen, att sig af densamma begagna. För att undanrödja denna svårighet, och då rättigheten är tillfällig, samt endast gäller för en eller annan vecka eller Den 9 Augusti f. m. 159 månad, så skulle jag tro, att man ganska lämpligen kunde tillägga K.
Vid 1845 års slut ulbalanserade behållningar och fordringar illgöras af: 254 — 1 Rikets Ständers Bank innestående Lasaretts-inskrifningsafgifl Rönnovska donationsmedlen Kongl. Lasarettets inkomster för hvartdera af de ifrågavarande revisionsåren visa en betydlig skillnad i afseende på beloppen, då de Orsaken härtill härrör hufvudsakligen deraf, att med år 1844 har det till Lasarettet, jemlikt Kongl. Brefvet den 3 December 1828, lefvererade årliga anslaget frän Stockholms stads Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Prot.-FJulrag den 17 Februarii 1830, 169 ä:o förre Riksdagsmannen Johan Myrin i Ryd, Elfsborgs Eän; till Revisorer Ar 1830. Eric Paulsson i Lerquilla, Elfsborgs Ea'n; År 1831: Anders Svensson i Upnom, Hallands Eän; 'År 18325 Anders Håkanssön i Gångemad, ElfsborgsEän; År 1833: Anders Johansson Brisman i Ingebo Ellie» gärden, Skaraborgs Eän; oell År 1834: Lars Larsson i Borgunda, samma Eän; samt till Revisorernas Suppleanter' 1:0 förre Riksdagsmannen Nils Nilsson i Eind^ is, Götheborgs och Bohus Eän, 2:0 Börje Börjesson i Tranekulla, Hallands Län, 3:0 Förre Riksdagsmannen Anders Sibelius i Karp, samma Eän, 4^0 Förre Riksdagsmannen Johannes Andersson i Carleby, Skaraborgs Eän, och 5:0 Lars Andersson i Valla, samma Eän; Och skulle Protocolls-Utdrag häröfver yederbörande meddelas. *70 Prot.-Vldtag den i& Februarii lS&ei Den 18 Febraarii 1830. Från Vällofl. Borgare-Ståndet.
Tideman och hafva honom i sitt bröd och gifva honom kläder ifrån dato, till 1:sta october 1850 emot en summa stor tjugo riksdaler banco (20 r.d. b:co). Skulle nu bonden Nils Månsson ej villa hafva honom till ofvanstående dato, eller gossen dessförinnan med döden afgå, så frånräknas betalningen efter 2 r.d. b:co för hvarje månad som Carl Tideman går i skolan. Betalningen utgår af fattig cassan, så att hälften 10 r.d. b:co betalas den 1:sta maji 1849, och den andra hälften den 10 r.d. b:co den 1:sta maji 1850. 2:o Öfverlät socknemännen åt fattigföreståndaren bonden Lars Johansson från Häste att skaffa de nödvändigaste kläder åt gossen Pehr Mårtensson från Sota, så att han må kunna fortfara att gå i skolan. År och dag som ofvan O.A. Staaff S. M. adj. Å socknemännens vägnar. Olof Larsson i Häste, Jon Olofsson i Wike. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 111, ÖLA. På allmän i laga tid utlyst sockenstämma i Rödön den 10 junii 1849, sammanträdde de af socknemännen som ingått i länets brandstods bolag för att wälja ordförande och ledamöter i den comittee, som skall bildas inom Rödöns och Näskotts bran[d]stods district, hvarvid krono länsman H. Larsson blef vald till ordförande och bönderna Olof Larsson från Häste och 101 Hemming Nilsson från Bergom blefvo valde till ledamöter, och bönderna Nils Jonsson från Bjerte och Olof Larsson från Tullus till suppleanter uti brandstods comitteen för Rödöns å Näskotts socknar. År och dag som ofvan. O.A. Staaff S. m. adj. Å brandstodsbolagets vägnar. Nils Nilsson i Kjälen, Lars Larsson i Häste. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 112–114, ÖLA.
Större delen af denna brigad, hvilken stått under grefve Cronstedts befäl, och åtföljt stora arméen till Wirdois, hade nu tågat 250 mil. Den hade ock deltagit uti 33 större eller mindre träffningar, hvilka nedanföre skola uppgifvas, utom de fem hvilka sedermera föreföllo. Att denna så mycket anlitade korps, nu skulle utgöra förpost-kedja mot fienden, under det Vesterbottens regemente, som bordt försvara sitt eget land, fick gå hem till roten, kunde ej annat än väcka missnöje. Gränslinien utmed Kakamo elf upptog omkring två och en half mil, och sedan brigaden, genom lifgrenadierernas och Westerbottens regementes afskiljande, sammansmält till ungefär 1400 man, och ännu ytterligare förminskades, genom den under vistelsen i Torneå härjande farsoten6, så påkallade den långa bevaknings-sträckan en rastlös och i högsta grad svår tjenstgöring. Dertill kom en ovanligt sträng köld, så att thermometern sällan visade mindre än 35 à 36; men ofta ända till 40 grader under fryspunkten. I början voro vi här så hopträngde, att uti ett rum bodde, utom gårdsfolket, 22 af Savolaks jägare regementes befäl och stab, med deras uppassare, och bland dem tre sjuka. Jag borde visserligen lemna en skildring af de mödor och mångfaldiga besvärligheter, som Savolaks brigaden under detta fälttåg måste utstå; men jag bekänner, att jag icke kan göra det så fullständigt, som saken erfordrade. Mången skulle också anse min beskrifning öfverdrifven, hvarföre jag vill omnämna blott en del af hvad jag sjelf sett. Jag var ofta med, då truppen kopplade sina gevär på sidan om vägen, och befäl och manskap, frusna och darrande af köld, hemtade sin hvila på blotta snödrifvan, hvarunder truppen, såsom till exempel i Löfånger, var provianterad med omalen råg i stället för bröd och mjöl.
Om någon viss tid bestämmes, före hvilkens förlopp skolornas utvidgning icke må vidtagas, kunna skickliga ämnen för undervisningens bestridande under liden hinna bildas. Af dessa skäl får Utskottet, — som anser det vara af största vigt, att den i Skolstadgan meddelade bestämmelsen derom, att för kompetens till kollegaoch adjunktstjenster fordras afiagd filosofie kandidatexamen och till lektorsplatser förvärfvad filosofisk grad, orubbadt iakttages, — på det tid må vinnas att bereda tillgång på tillräckligt antal kompetente sökande till de många föreslagna nya lärareplatserna, hemställa, att Rikets Ständer måtte besluta, att vid de två- och treklassiga skolor, för hvilkas utvidgning anslag vid innevarande riksdag kunna blifva beviljade, de nya lärarebefattningarne ej förr än vid slutet af vårterminen år 1866 må tillsättas. 37:o. Uti en från Borgare-Ståndet till Utskottet remitterad motion (N:o 115) har Herr L. R. Kistner hufvudsakligen anfört, alt det i Söderhamns stad befintliga 3-klassiga elementarläroverk redan visat sig vara för staden oell orten otillräckligt, så alt man, för att i någon mån tillsvidare afhjelpa beholvet, måst genom enskilda bidrag anskaffa lön åt en fjerde lärare. Lärjungarnes antal, som utgjorde 42, kunde med visshet antagas komma att inom kort betydligt tillvexa. Under förhoppning om skolans utvidgning genom Statens mellankomst hade staden på egen bekostnad uppfört ett nytt skolhus, som i tvänne våningar innehölle, förutom bönerum och bibliothek, 8 lärosalar och således vore afsedt för inrymmande af ett 5—klassigt läroverk. Belägen på 6 mils afstånd från Hudiksvall och 9 från Gefle, utgjorde Söderhamn medelpunkten för den kringliggande, talrikt befolkade ortens rörelse. Och har motionären på grund häraf hemställt, att anslaget för läroverket i Söderhamn måtte ökas med 3,500 R:dr, nemligen tillförhöjning i rektorslönen 500 R:dr och till aflöning åt 3 Kolleger 3,000 R:dr.
För min del skulle, med beräkning af Krono betjeningens öka - L62 Den z Augusti de skyldigheter, jag häldre hafwa tillstyrkt särskilde anslag för nya ordinarie Krono betjente sysslor, dä antalet af de nuwarande icke swarar emot werkeliga behofwen, om alla deras åliggande» rätteligen skola upfyllas, än att öfwerlemna en sä ansenlig summa till obestämde arfwoden och graustearioner pä Le jkattskyldiges bekostnad. Slutligen får jag yttra den förmodan jag haft, att den personliga afgiften icke skulle för alla lika bestämmas, uran att flera gradationer deri bordt aga rum för högre och lägre folkclafler.
De mål som inkomma straxt derefter, måste således vänta på denna föredragning 8 dagar, och remitteras de då, som oftast händer, för skriftliga upplys-’ ningars meddelande, till afd:s kammar-kontor, eller, för att granskas, till revisionen, hvarigenom ofta flera veckor förflyta innan de hinna afgöras. Till följe af dessa samt andra med de collegiala formerne innerligt införlifvade förhållanden, kunna de åtgärder, som hero af flera afd:r och i ett K. bref eller general-ordres anbefallas, i flera veckor, ja t. o m. månader fördröjas. Fördelarne af K. Krigs-collegii förvandling till en Landtförsvarsdepart. tillhörande expedition (Förvaltnings-Expedition) äro: l:o Enhet och skyndsamhet i målens behandling; 2:o Säkerhet, ty byrå-cheferne, som böra föredraga målen för expeditions-chefen, skola dela ansvaret med den sednare, då de ej skriftligen reserverat sig. 3:o Som alla tjenstemän äro väl aflönade och ej böra tillåtas innehafva flera tjenster, kan af dem med skäl påräknas större kännedom af göromålen och intresse för desamma; ett förhållande som under nuvar. omständigheter motverkas a) Se vidare Tab. 1. Den 11 Mars f. m. 147 Den vid expeditionen befintlige deparhs-sekreteraren, hvilken tillsättes endast medelst förordnande, utgör depart:s-chefens enskilta kansli-biträde, -dels vid föredragningslistornes uppgörande och ordnande, dels för utarbetande af sådana med landtförsvaret gemenskap ägande mål och ärenden, hvilka depart:s-chefen finner för godt att till dess handläggning öfverlemna. Departementets Kansli-expedition, o) Till denna expedition hörer det, som likmätigt Reg.F. skall utfärdas, ang:de krigsmakten till lands, alla bref, ordres och instruktioner som krigsväsendet röra och icke äro kommandomål; jemväl fullmakter, konstitutorialer och afsked för alla officerare samt deras vederlikar af arméen, vidare pensionsresolutioner för alla till landtförsvaret hörande, med hvad mera som, under Konungens höga namn, uti militära saker kommer att utgå.
S. D. Upplästes Högvördige PresteStåndets ProtocolIs-Utdrag af den 20 dennes, rr.ed dess beslut i anledning af ConstitutionsUtskottets, under N:o 75, afgifne Memorial rörande sättet för slutliga behandl. ngen af frågan, om inlösen utaf Filial-Diskonternes ännu utelöpande Skuldförbindelser; Och Frat. Ut dr. d, 20 Ntw, IS2S - fann BorgareStåndet, som nämnde dag anmodade Statsoch BancoUtskotten. af hvilka detta tual för* ut blifvit behandladt, att inkomma med förslag, till Voteringsproposition nu för godt instämma i Högvörd. PresteSiåndets förbehåll, att, i händelse inlösningeu af nämnde skuldförbindelser företages’ de medel, sorn komma att dertill användas, böra utgå ifrån RiksgäldsContoiret utan någon utgift för Riksens Ständers Rank, öfver hvars medel Förstärkta StatsUtskottet icke eger rösta, hvilket tillägg skulle meddelas Stats Utskottet icke eger rösta hvilket tillägg skulle meddelas Statsoch BancoUtskocten till efterrättelse vid Voteringspropositionens uppgörande. Hos Högl. Ridderskapet och Adeln. S. D. fm. Vid förnyad fördragning af Lag Utskottets, den 15 dennes, under N:o ssfoi afgifne samt den a a derpåjöljde e. m. på bordet lagde Uh Prut, Vt ar, d, 05 No v. 1823, låtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Betänkaude, öfver Koncl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående vidtagande af en ytterligare anstalltj tili förekommande af Fångars flygt; fann Eidderskapet1 och Adeln, att, enär sistnämnde. Betänkande redan blifvit och Eidderskapet och Adeln bifallit! Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde^ läggas tilli Handlingarne. S. D.
Med ändring af hvad i 8:de kap. 7:de §:n Arfda-balken finnes stadgadt derom, att barn, som äro aflade i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i förbudna leder, ej må taga annat arf än efter egna barn och bröstarfvingar, förordnas att oäkta barn jemväl må taga arf efter sin moder, derest hon ej efterlemnar äkta barn eller bröstarfvingar. Hr von Koch, Nils Samuel: Det förhåller sig mycket riktigt såsom Gr. Mörner yttrat, att R. o. Ad. ej någon gång lemnat sitt bifall till ifrågav:de förändring i arfslagen, oaktadt densamma varit å bane vid flere föreg:de riksdagar. Den 11 Nov. 1844 föll nemi. denna fråga, genom en pluralitet af 6 röster, och likaledes den 17 Okt. Man ser således att minoriteten blifvit för hvarje riksdag allt starkare, och jag hoppas att densamma i dag må blifva majoritet. Hvad beträffar det förslag, Utsk:t nu framställt, att oäkta harn äfven må taga arf efter läder, vill jag ingalunda tillstädja att ett dylikt steg tages. Man kan visserligen ålägga betalande af uppfostringshjelp för barn, äfven då faderskapet är ovisst. Blotta möjligheten och någon sannolikhet för faderskapet anses medföra pligt att uppfostra barnet. Men man kan aldrig, mot mannens bestridande, absolut antaga att han är fader till ett utom äktenskapet födt barn. Derföre kan det icke heller anses tillhöra hans familj och få dermed förenade rättigheter. Det är också ganska få länder, som i sina lagar hafva infört ett dylikt stadgande. Modren deremot kan aldrig vara oviss, enär hon omöjligen kan undandraga sig att erkänna det barn, som hon en gång burit under sitt bröst, och hon måste vårda sig om detta barn, som hon under så olyckliga förhållanden födt till verlden. Under sådana förhållanden måste man äfven antaga hennes vilja vara, att detta barn skall ärfva henne; och stödjer jag härpå mitt yrkande, att oäkta barn må taga arf efter sin moder.
BorgareStandetö, genom Prokocolis-Utdrag af förlidne gårdag gjorde anmärkning öfwer den af Expeditions/ Urlkottet föresiagne underdåniga ffrifwelse till Kongl. Ma,:t, angående Sclcbitter - tillwerkningen; fann Bonde.Ständet icke ssäl antaga Walloft BorgareStänders inbjudning till rättelft derutinnan. Ut supra. Bx krotocollo, 6. Brinkman. Uppläst hoS Ztidd. och Ädel» ben 17 .Auz. Prest - Ständet den 17 - Borgare-Ständct d. 17 - Bonde-Ständet den r? - / Stsrttiägtigste 2lllern<;-igste Lonung! ^ anledning af Eder Kongl. Majus Nådiga Pro/ position med fö.ftag tii! ätjkilliga ändringar t Regeringsformen, haiwa Riksens Ständer, sedan deras Cvnstiturions-Uistvtt deröswer asgifwits.tt yttrande, bcftutit, att jemte det berörde yttrande lill Eder Kongl. Maj:t i Wrist ssulle i underdånighet öfwerlamnas, in - 2686 Den 17 Augusts. inför Eder Kongl. Majit förklara, att sedan Riksens Ständer med underdånig wördnad cmottagit Eber Kongl. Martts Nådiga Proposition af den 7 denneS, har enligt 8r §. Regeringsformen Constitutions-Utskottets Utlåtande deröfwer blifwit infordradt, samt att alla sa wäl i Eder Kongl. Majtts Nådiga Proposition upptagne, som i vfwannamnde Betänkande, såsom nya afhandlade frågor, ledande tilt ändring i Regeringsformens stadaanden, blifwit, i anledning c> mindre af denna Grundlags föreskrifter, än as Eder Kongl. Majit i Desi Nådiga Proposition yttrade och bestämda afsigt, lagde pä bordet, för att wid fraifldeles infallande Riksdag, till pröfning och afgörande af Riksens Ständer upptagas. Riksens
Men han, tänkaren, insåg, att vi, för att vinst eller förlust åt dem, som inlåta sig Ty liksom det är en källa till fröjd för väl vara lyckliga i en högre, människovärdig deri. uppfostrade barn att få uträtta något gagmening, måste tjena hvar andra inbördes hvar Derför är det också många, som helt neligt arbete, så är det äfven för det kristna med sin gåfva. • tvärt draga sig tillbaka från detta slags affärsbarnasinnet den största lycka, att af sin Den sak, som närmast föranled t dessa lif under öppen förklaring, att de aldrig himmelske fader ha fått det uppdraget att mina uttalanden här, var ju den så kallade mera tänka öfva någon sorts välgörenhet, kärleksfullt lindra andras bördor och nöden. välgörenheten mot värnlösa barn; derför emedan allt hvad de dermed vunnit varit Sedd från denne, den kristliga syskonkänner jag det äfven som en pligt ätt tala Iduns — Sista numret I närmare just om denna punkt, såsom varande den vigtigaste vid all hjelpsamhet mot samhällets fattiga. Om den omedvetna grymheten att genom reglementerade drägter påtrycka hundratals barn ett slags pariastämpel, har jag redan oförbehållsamt sagt min tanke, och jag skall ej heller nu rygga till baka för att blotta den, kanske lika omedvetna, sjelfviskhet, som döljer sig under sträfvandet att, genom en för ändamålet lämpad uppfostran, göra dessa värnlösa så andligt omyndiga, att de vid inträdet i ungdomstiden viljeoch tanklöst må antaga den lifsställning » välgörarne » föreskrifva dem. Man tycker, att » de som under hela sin barndom lefvat på andras nåd och barmhertighet, böra vara glada och tacka till, om de få komma in i någon verkstad eller få plats som springeller tjenstfiiekor. » Ja, de äro naturligtvis också både glada och tacksamma, dessa värnlösa, ifall deras håg och anlag verkligen ligga för dylika arbeten: men sannerligen, alla värnlösa barn ha ej fått ett och samma slags begåfning och lifskallelse.
Oenighet och osämja b.if.va följder häraf, hwilka man dock borde noga söta undwika, om ett godt ändamål lkall winnås. Zerr vvn Lclrulksoicheim, Oaviö, uplästtz ett sä lydande anförande: Wördsamt Memorial! Ämnet om wilkoren för bränwinelilliverknmgen - I 46 Den S8 Maj;. gen -r af mycken wigt, hälst mom Sveriges bägge huswudnäiingar, jord och bergsbruk, ingen till» »verkning sätter sä stort ro vital i rörelse, som bran» Winsbränningen, och ingen afgift erlaggeS med mindre motwilja af a^mänheten, än bränwinsbewillmngen. Som denna tvarnprodurt haft mycken inflytelse pä menstlighekens seder och hälsa, sa förrjenar matet ock i det hänseendet en synnerlig om? ranka. För min del finner jag föga fläl, akt föreflä betydliga ändringar Utl Höglostiqe allmänna BeswärS» »ch Oeeonomiä-Ulskorlets betänkande om bränwinshränningens reglering. Om i8io örs Ständer för midt ursträckt. och för ringa taxerat bränwinsfriheten, lä kan uppå erhällen erfarenhet n» sadant inskränkas och rättar; nian att derföre ändra principen, och^genom »Ltg huShältuings resolutioner ö, ka mistiroender för Mikseno Ständers beflut. L>m' bränwinSbränujnqen ökat spannemäls eonsnmtioneo, sä har den ork ökat sades prodnctionen, säsom befordrande en ymnigare mfordring ät kreaturen, och med det samma jordens fruktbarhet.
Emedan det icke är möjligt för församlingen att vid kyrkostämma genast rätta alla felaktigheter, som kunna finnas uti den uppgift, som då lemnäs på presterskapets inkomster och som någon tid jemväl fordras för öfverläggning till förslag om aflöningsbelopp och fördelning, vill jag vördsamt föreslå sådan förändring uti ofvananförda lagrum: l:o att uppgift, som skall ligga till grund vid reglering af presterskapets inkomster, bör upprättas, antingen af dertill förordnad ojäfvig prestman, eller, om den upprättas af kyrkoherden eller den, hans ställe företräder, ett af församlingen valdt ombud må dervid biträda; och 2:o att denna uppgift bör vara tillgänglig, antingen i sockenstuga eller å annat lämpligt allmänt ställe inom församlingen, i minst årta dagar före den stämma, hvarå församlingen skall afgifva förslag om aflönings belopp och fördelning. På samma gång jag öfvcrlemnar detta förslag till Rikets Höglofliga Ständers bepröfvande, bör jag fästa uppmärksamhet vid stadgandet i lita mom. af ofvan åberopade §, att reglering af presterskapets löner skall ske så fort sig göra låter, hvaraf följer att, om den af mig föreslagna förändring skall lända till någon rättelse, så bör den snart vidtagas och icke uppskjutas till dess förordningen i några år blifvit tillämpad, emedan regleringarna fortgå och det vore utan ändamål att förändra grunden för dem, sedan de blifvit verkställda. Jag anhåller om remiss lill vederbörligt Utskott. Stockholm den 8 November 1865. Sven Nilsson, från Christianstads län. Bih till K. N:o 48. %:« 4&i. Af Sven Nilsson från Christianstads län, angående förändring af den rusthållare nu åliggande rustning sskyldighet.
"Han trodde ej på de honom meddelade nyheterna." Yttermera blef besättningen på hertigens befallning meddeladt, huru han i Helsingfors låtit halshugga och stegla dem, som stått emot honom, såväl herrar som ringare; men allt förgäfves. Dock äfven nu verkade förräderiet hvad ej fruktan kunnat verka. En man ur staden lyckades inkomma i fästningen. Denne visste berätta huru numera endast Åbo stode hertigen emot, huru denne straffat sina motståndare i Wiborg, huru Carl tågade mot Åbo. Allt sådant utspriddes bland besättningen. Bland dem fanns äfven nu en och annan hemlig anhängare af hertigen. Desse lyckades intala flere, att det vore bättre att gifva sig, medan tider vore och man ännu kunde hoppas på bättre vilkor, än som kunde stå att fås när hertigen sjelf hunnit anlända. Dessutom sparades icke på framställningar huru den renlärige hertig Carl vore en vida bättre konung, än den papistiske Sigismund, som dessutom icke mäktade försvara sitt arfrike, och oaktadt den ed, Stålarm tagit af alla att förr spränga sig i luften, än gifva sig, så tvungo de honom att dagtinga. Stålarm lofvade på sina och alla i slottet befintliges vägnar, att hädanefter vara hans furstliga nåde lika trogen och huld, som de hittills varit det emot Sigismund, den de numera icke ville vara underdånige, utan uppsäga all tro och lydnad, blott de erhöllo löfte om säkerhet till lif och gods och att dem ingen olägenhet skulle ske, för deras härtills konungen bevisade trohet. Till hertigen skickades härom, som sändebud, en af de fremmande tropparnas officerare, en skottsk, och sjelfve den fiendtlige anföraren, amiralen Joachim Scheel, skref förnyade gånger och bad om nåd för de belägrade. Hertigen lät slutligen beveka sig att gifva ett svar. Det lydde: att han ville taga slottets försvarare till nåder, med vilkor, att en och hvar skulle inför rätta svara på de beskyllningar, som honom skulle göras.