Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan den vid Remissen saknade berättelsen blifvit, efter föranstaltad tryckning, till fänglig, har Constitutions-Utskottet deraf inemtat, att Revisorerne, i anledning af hvad Handlingarne upplyst, rörande de, genom Konungens General-Adjutant för Flottorne , under den 12 Juni 1816, Allmänna MagazinsDirectionen meddelta Ordres om vederbö - 4 Const. Ut sk. Betänkanden. rande i Carlskrona förlagda Corpsers oell Arbetsmanskaps provianteringmed mjukt bröd, och de, i följd häraf, ytterligare vidtagne åtgärder, hemställt, om icke Riksens Ständer skulle pröfva nödigt, at öfver detta ärendes behandling infordra deras ConstitutionsUtskotts utlåtande; hvadan ock Utskottet ansett, i hvad på detsamma kunde bero, de ankomna remisserne endast och egentligen hafva till föremål ofvanberörda af Revisorerne anmärkta omständigheter. Då ConslitutionsUtskottet å ena sidan funnit, att målet, genom sin beskaffenhet, ovägerligen tillhörde Utskottets befattning och således ej borde, i stöd af 44. g. Riksdagsordningen, återförvisas, har likväl å andra sidan Utskottet förekommit, dels att frågan i sjelfva verket blifvit väckt af Revisorer, före Riksdag, och icke, under Riksdag, af Stånds Ledamöter, åt hvilka, enligt RiksdagsOrdningens 48. §., är ensamt förbehållit, att göra motioner till föredragning in Plenis, dels afven, att en sådan anmärkning, som, oaktadt i remisserne ej nämnd; utan tvifvel dermed åsyftas, blott synes kunna framställas af enskilta Riksdagsmän, och icke af ett helt RiksStånd, i hvilket sednare fall en föregången , med grundlagarne ej instämmande, öfverläggning i ämnet skulle hafva ägt rum. Vid slikt förhållande bar ConstitutionsUtskottet icke trott sig vara berättigadt, att nu till pröfning uptaga förevarande anmärkningsfråga, såsom väckt och behandlad i annan form, än den, som genom g* puncten Coust.
Den beskyllning mot hvilken förf. i synnerhet sander sig ar, att ' kvinnan har en understödstagares plats i samhElllet. Förf. erinrar .om de m h g a kvinnor som drifva affarer och det p % ett satt som icke lemnar niigot fifrigt att önske i friige om praktisk förmagta och - seg nthallighet. Men skulle man Blaren vid tillämpningen af de Strindbergska teorierna f r h r a k n a de kvinnor som " sjalfva förtjiha sitt brödn - och endast tala om famriljekuinnan, s&amp; kan ej hhller hon kallas pin derstödstagare. " I egenskap af hustru, syster, dotter eller dyliktn, säger fi) rE., ' " lagar hon e r mat, öfvervakar anordningarna i ert hus, förrattar en mangd för allas e r bekvamlighet nödvitndigsa sm %sysslos. Hvad @ r db kocken pA vardshuset, der ni äter, varden i hotellet, der ni bor, Alldeles detsamma. Ni kallar dock ingenkyparen och betjanten? d e r a af dem wnderstödstagare. Som uppfostrarinna leder hon barnens utveckling, bildar deras sinnen och meddelar dem kunskaper, mer eller mindre, allt efter sin egen bildningsgrad. Hvad gör d&amp; informatorn, guvernören, folkskoleeller elementarläraren? Detsamma. Hoarför kallar ni icke ocksti dem understödstagare? " För att lemna föreställning om det ofantliga slöseri med kvinlig arbetskraft, hvartill vhrt nuvarande samhtlllskick gör sig skyldigt, skildrar förf. husmödrarnas och tjänarnes bestyr vid den dagliga hushhllningen, men denna skildring torde dock vara mera lustig &amp; n egentligen bevisande och kan möjligtvis rnissförstAs. Af ltingt större vigt a r förf: s varma, snillrika och logiskt bevisande framställning till bemötande af de föregifna fördelar kvinnan skulle ha genom frihet frAn barnförsörjning och varnepligt. Förf. kan med fullt skäl icke finna annat än att kvinnan fullgör den vdrnepligt till hvilken hon af naturen tir tydligt htinvisad, namligen värnandet om det kommande sldgtet.
Skrifvelse N-.o 81. sig att lemna Svenska Stats-verket elt län å Femton millioner Mark Hamburger Banko, beräknade efter 27 Mark 12 sk. per mark finsilfver, Kölnisk vigt, eller ä omkring Tjugu millioner Riksdaler] Riksmynt, hvilket lån skulle, efter afdrag af 2,} procent provision, utgå inom loppet af tre år fran den dag, kontrakt derom alslöles, i 36 lika delar, en för hvarje månad, samt återgäldas med 4-1 procent ränta och 1 procent amortering årligen, under åtskilliga vilkor och förbehåll i öfrigt. Rikets Ständer halva tagit detta anbud i öfvervägande, men då frågorna om anslag lill Statens jernvägs-bvggnader och anskaffning al dertill erforderliga tillgångar ännu icke blifvit af Rikets Ständer åtgjorde, saint kännedomen om de i delta anbud äskade låuevilkor icke är tillräcklig för att sätta Rikets Ständer i tillfälle att bedöma, huruvida icke det lån, sorn för Svenska Slals-verkels räkning kan komma att upptagas, möjligen skulle kunna erhållas mot fördelaktigare vilkor, än dem nu ifrågavarande anbud innefattar, hafva Rikets Ständer icke funnit skäligt detsamma antaga; hvilket, i anledning af Högstberörde Nådiga Skrifvelse, Rikets Ständer lä i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den G Juli 1857. A':O @1. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Juli 1857. Preste-Ståndet den 4 Borgare-Ståndet den 4 Bonde-Ståndet den 6 t Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående upplåtelse aj jord till Strömsholms Kanal-Bolags disposition. (S(ats-Utsk:s Uthde N:o 24 och Mern.
Ett ondt, som ingår i förståndet blott, rotfäster sig icke hos menniskan; men det onda, som ingår i viljan, rotfäster sig, – och är derföre det, som gör henne den egentliga, ofta evärdliga skadan. Ty allt, så väl godt som ondt, hvilket under hennes jordiska lefnad ingått endast i förståndet, men icke tillika i viljan, försvinner ifrån henne med denna lefnad; det är för henne efter döden så, som hade det aldrig varit, eller som hade hon aldrig vetat något derom. Ingen kunskap, huru klyftig och lärd den än må vara, tillhör menniskan på väsendtligt vis och har i förhållande till henne något verkligt värde, utan så vida den kunnat ingå i viljan, och dymedelst förvandla sig till en lefvande – d. v. s. en i handlingar sig bekräftande – öfvertygelse. Endast så långt nämligen, som menniskan i gerningar utöfvar det goda, får det fäste i hennes vilja; och fäster det sig icke der under hennes jordlefnad, så sker det sedan aldrig. Hon har då sjelf dömt sig till ett förtappelsens rof: ty efter döden kan väl förståndet ännu förändras till ett bättre, men icke viljan. Man ser alltså, att sådan, som Viljan är, – såsom det fria, det sjelfbestämmande uttrycket af menniskans innersta kärleks-beskaffenhet, – begagnar hon Förståndets krafter till medel för sin utbildning eller för befrämjandet af sin rigtning, och danar det derigenom, förr eller sednare, till sin fullständiga motsvarighet. Der detta förhållande är fullfärdigt, der är således antingen viljan god och förståndet sannt i fullt jemnmått; eller också, i lika fullt jemnmått, viljan ond och förståndet falskt. I förra fallet, är menniskan mogen för Himmelen; i sednare fallet, mogen för Helvetet; och egentligen lefver hon då, redan före döden, antingen i den himmelska eller i den helvetiska verlden.
Tillverkningen af kläden och ylleväfnader utgör fortfarande stadens vigtigaste näringsgren, och högst betydande nya anläggningar för densammas bedrifvande ådagalägga hos dess idkare ej blott skicklighet och erfarenhet i yrket, utan ock en förtrösta^ i afseende på dess framtid, sorn ej af sednast skedda förändringar i tull-lagstiftningen blifvit rubbad. Ylle-fabrikationen sysselsatte vid 1855 års slut 2,727 personer och uppgick tillverkningen af kläden och ylleväfnader, sorn år^ 1850 utgjorde 1,052,280f alnar till värde af 5.883,187 Ridr 42 sk., år 1855 till 1,155,727 alnar i värde af 5,221,162 Ridr 16 sk. Till verkningen är således ökad, ehuru dess värde förminskats. För att gifva en säkrare föreställning om den förras tillväxt, måste dock jemförelsen aViställas mellan närvarande tid och en något längre sedan förfluten, emedan den svåra konjunktur, sorn först under sednare hälften af är 1853 upphörde, åstadkom ett märkbart uppehåll i framåtskridandet. Väljer man till exempel för jemförelsen året 1843, då till verkningen utgjorde 636,940 alnar, så visar det sig, att densamma under sed naste 12 åren nära fördubblats. Anmärkningsvärdt är ock, samt vittnande om machinarbetets fullkomnande, att då arbetarnes antal år 184-3 var 3,322, och således pä hvarje 25 hvarje sådan kunde räknas en produkt af endast omkring 192, utgjorde produkten på livarje anställd arbetare år 1855 nära 425 alnar, således mer än dubbelt. De största nyare eller utvidgade fabriksanläggningar för ylleväfnader äro vid Drag och å Smedjeholmen, båda tillhörige bolag och utmärkande sig så väl genom sin vidsträckthel, som genom fulläudningen i de machiner, hvilka der användas. Bomulls-fabrikationen, jemförelsevis ny i Norrköping, synes utveckla sig med ej mindre kraft, och utgör dess betydliga tillväxt den största förändring i stadens industriella förhållanden, som under sednaste fem åren inträffat.
De hafva, i min tania, ingen rätt att fordra af Staten pensionering Också vore det alldeles omöjligt, att för dem bestämma en billig pensions-Stat; ty en sådan måste grundas på tjensteår och det händer ofta att ett Hof inrättas och upplöses inom några månaders Förenad trohet och medborgerlig dygd, be £*if förenadt med ålderdom äro de enda giltiga Stats - Utskottets Betänkande n. anledningar till en Hofmans pensionering; omiij. lige att sätta i system till en Pensionsreglering-Stan. den lära ej underlåta att afse dam vid ne tillfällen de höra afses och emellan deras sammanvaro lärer it gen Konung lenna sin Faders eller Slägting ars gamla Tjtnne i nöd eller glömska. Också har aldrig förr saken händigs. 171g års Stat finnes ej; meri 1720 års omnämner ii gen en.la Hofman på Extra ellar Pensions-Stat efter Kon ing Cail XII. 1752 års Stat visar att Konung Fredrics Hofoch Jägeri-Beijening, som af Dess eg ie medel aflönades, endast blefvo af Staten pensionerade; hela dess af Hofanslagct lönade Hof blef den nya Kenong ns. Furstliga Hofvet uppföides till lön och kostpenningar till dess de afgingo och befordrades. 1772 års Stat visar samma förhållande med Konung Adolph Fredrics och Gustaf lilis Fur' steliga Stat m. m. Ju mera man framgår på den Constitutionella banan, ju mera blifver all Ämbetsmanna åtgärd grundad på det Allmännas fördel och den enskilda förenas dermed blott i mån af dess gagnande andel i Samhälls bestyren. I samsta mån upphöra anspråken att vara billiga att n8 Stats ' ^ tskon e ts Betan leanden - Samhället skall betala overksa.mhet utan ork*, löshet, trohet utan dygd. Qch jag tillstyrkeralltså Rikets Höglotl.
Siri såg på systern, frågande och med en skymt Libretton innehåller visserligen åtskilliga osannolikaf tvifvel i ögat, men svarade ingenting. heter, men är onekligen rolig och skickligt gjord. Tiden gick. Axel var nästan dagligen inne i Beträffande musiken åter ligger kompositörens största Storeby och stundom, ehuru ej så ofta s o m förr, förtjänst i den synnerligen präktiga, ofta rent af kommo doktorn och notarien till bruket. Oskar briljanta instrumentationen. Körerna äro likaledes Bäcks tillfrisknande gick ganska raskt. Såret i ypperliga, och bland de många solonumren finnes hufvudet började läkas, och Axel väntade med nog ett och annat riktigt anslående, men i allmänotålighet på, att gipsförbandet om armen skulle få het tro vi, att det för de fleste är nödvändigt att aftagas, ty då hade han fått löfte att hämta ut höra operan åtminstone ett par gånger för att rätt vännen till F " innsboda, där han kunde få frisk kunna njuta af musiken. A f melodier, som mera luft och den noggrannaste skötsel. varaktigt fästa sig i minnet, finnes väl egentligen För öfrigt tycktes allt stå på samma punkt s o m ej mer än en, och det är den vackra pastourellen i förut. Doktorn pratade och skämtade, under det andra akten. Utförandet var ganska bra; dock förehan i all bekvämlighet gjorde sin kur för Elsa. kommo åtskilliga slitningar, hvilka vid ett förnyadt Denna hade både bleknat och magrat en smula, uppförande nog torde hafva försvunnit. Priset togs och det muntra skrattet hördes ej så ofta som onekligen af fröken som Colette, förr. skrifMen det var endast vid närmare aktgifvande varkungens hustru, och hr som hertigen. man kunde märka detta, ty hon var glad och De fyllde båda förträffligt sina uppgifter i såväl spel verksam som vanligt och städse villig att gå allas till möte. som sång. I titelroll hade hr fått ett önskningar parti, som ligger synnerligen väl för honom; också torde Af denna hennes hjälpsamhet begagnade sig i han efter ett par förnyade uppföranden hafva vuxit synnerhet Siri för att få hennes biträde vid piafullt in i detsamma. Fröken lämpade not. sig Den unga artisten hade nämligen fått en rikdäremot ej rätt väl för drottningens parti.
Taubes förslag, då svaren jemväl utföllo med blandade ja och nej; hvarefter och sedan förnyad propos. på antagande af Hr Nordenfelts förslag blifvit gjord och besvarad med starka ja, blandade med nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Efter det votering blifvit begärd, uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som bifaller Hr Nordenfelts förslag, att R. o. Ad. skall åt Ståndets Elektorer öfverlemna att ntse de 25 ledamöter, hvilka såsom Ståndets deputerade komma att deltaga uti den högtidliga invigningen af Statens vestra stambana, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. Gr. Taubes förslag, att hvarje Bänkmans-afdelning inom sig utser en person att i nämnde högtidlighet deltaga». Sedermera företogs votering och efter dess slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 72. Hr Gr. o. Landtm, yttrade härefter, att han, med anledning af det nu fattade beslutet, finge anmoda Hrr Elektorer att utse det bestämda antalet deputerade. Frih. Stjernstedt, Johan Wilhelm, väckte följande motion: Jag ber att få föreslå, hvad som ock vid sistlidne riksdag blef föreslaget och som då vann R. o. Ad:ns bifall, nemi. att Adeln direkte in pleno skall välja Elektorer. Skälen till detta valsätt finnes på så många ställen i R. o. Ad:s prot:er fullständigt utvecklade, att jag anser det vara fullkomligt öfverflödigt att nu upprepa desamma. Jag ber endast att nu få framhålla huru Bänkmans-valet urartat från sitt ursprungliga ändamål. Detta var, att de som suto på samma bänk, skulle taga närmare kännedom om hvarandra och inom sig utse de värdigaste och anseddaste att välja Elektorer. Detta mål är numera alldeles förfeladt. Vi veta alla huru nu Adeln vid riksdagens början samlar sig till stort antal på det ena eller andra stället och låter sig föreläggas förslag till Bänkmän och Elektorer.
har på de sista åren forlorat halfva sitt värde, och när nu sjösänkkommer den att stiga så att den tar bort huset. Vi ha processat i vikligt som ödet. ningen deruppe i bergen blir färdig och myren tappas ut i floden, tio år, förlorat i alla instanser och vi måste gå under: det är ound DEN OKÄNDE. Ödet är icke oundvikligt! MODREN Akta dig, om Du tror dig kunna bekämpa det! - DEN OKÄNDE. Det är redan gjordt! MODREN Ve, ve, är Du nu der igen! Du lär intet af Försynens tuktan. DEN OKÄNDE. Jo, att hata. Kan man älska det onda, det som gör ondt? MODREN. lexikon, att Eumeniderna betyder De välsinnade! DEN OKÄNDE. bara en välsinnad Furie, och det är min! MODREN. Kallar Du Ingeborg Furie? DEN OKÄNDE. finningsförmåga i att pina mig öfverträffar mina mest infernaliska påhitt, och om jag slipper lefvande ur hennes händer, så kommer jag så ren som guld ur elden. Ja, ty det är hon, och som sådan är hon stor. Hennes uppDet är sant; men det är lögn att de äro välvilliga. Jag känner Jag är mycket olärd som Du vet, men jag läste i går i ett TILL DAMASKUS - MODREN. ditt sinne, sade Du, och Du har lyckats! DEN OKÄNDE. Fullkomligt! Men hvar är min Furie? MODREN Hon gick utåt landsvägen för en stund sedan. DEN OKÄNDE. Ditåt? Då går jag min undergång till mötes! (Går inåt fonden). MODREN. Du kan skämta ännu? Vänta Du! (Modren ensam ett ögonblick tills Den Okände försvunnit. Derpå Damen in från höger. Hon är sommarklädd och bär postväskan samt brutna bref i handen.) DAMEN. Är Du allena, moder? MODREN. Jag blef just nu! Du har fått efter förtjenst. Du skulle skapa om henne efter AUGUST STRINDBERG - DAMEN. Här är posten; och den är Jobs! MODREN. Öppnar
Jag hoppas dock att denna likgiltighet nu försvunnit, samt att Stats-Utsk:t tager motionen i noggrannt öfvervägande. Hr Lilliehöök, Bertil: Sedan jag hegärde ordet, har motionären sjelf framställt nödvändigheten af att den kedja minor, som utlägges, skall försvaras af fartyg. Han yttrade förut att till detta försvar icke skulle behöfvas annat än några slupar och jollar. Deras värde lemnar jag derhän; men det är klart att den, som vill forcera sundet, kör bort dem. Den värde motionären har talat om de storverk, minorna uträttade i Ostersjökriget. Det faktiska var emedlertid följande 2:ne händelser. Den ena var den att ett Engelskt ångfartyg gick mot Kronstadt och stötte mot en mina, men utan annan skada än att en del porslin, som stod i den hytt, under hvilken minan kreverade, gick i kras; men fartyget blef för öfrigt oskadadt. Den andra händelsen var, att en mina fiskades upp, och togs på däck, der man oförsigtigt nog började undersöka densamma, hvarvid man kom att beröra antändningsapparaten, då minan exploderade och flere personer blefvo skadade, biand andra en Amiral, som förlorade ena ögat. Dessa båda fall äro de enda, som, mig veterligen, under detta krig stod i sammanhang med minor. Hr af Kléen: Jag skall komplettera den historia, Hr Lilliehöök framdragit, med ett faktum till? och det är att den enda ångbåt, som sprang i luften, var en af Ryssarnes egna. Jag vill likväl ingalunda nedsätta detta medel, som kan vara godt och bra, blott man icke använder det på andra ställen och annat sätt, än der det passar. Gr. von Platen: Det torde icke vara R. o. Ad. mera angenämt än mig att i närv:de stund ingå i diskussion om minors användbarhet för landets försvar. Att de kunna vara nyttiga för somliga fall, det är väl klart för hvar och en, men hela motionen synes mig vara öfverflödig, såvida icke min uppfattning af densamma är oriktig, nemi. att den egenteligen afsåg en belöning åt Hr Nobell.
Sif gibei»Commi£er odj Strfémebet i lås eder fafl ©genbom, ©api» täler ocp gorbringar, forn tillfalla anbre Störningar, dn i rdtt upp» oc& nebjliganbe leb, efler ©pfbon od) beras 23arn, Jre procent; efterlefmanbe ättafad rdtt i boet lifmäl frän afgift unbantagen. Sif gibei-Commif, forn bdbanefter fftftaö fia Slrfminge, ffplb eder ajfplb perfon, Jio procent, utan attJrnmflolarne, efter ©fiftarenö båb, m& Slrt. nr. §. 4i. 45 gibei.Commifrbrefmef lia bemafanbe i ^3rotocotIef intaga förr dn flptft blifmit, att afgiften dr gulben eller fdferbet för benfamma bos Upp# borbSmannen fläab. £mab i öfrigt i anfeenbe tia confroflen ofmer ofmannämnbe 33emiff# ning af Jejlamente, ©äfmor cd) Slrf flad iaFttagaS, beröm Idnber tia efterrdttelfe .Kongl. 3ttaj:tS Släbiga Kungorelfe t betta dmne ben n ^December 1811. S3emidningen af fajl ©genbom utgdr efter bet t berörte affeenbe berä ftfl fatte märbe. Sif gpnb erlägges 23emidning mcb gern för £unbrabe af tvärhet. Sif SBinjler pä Slummer 'Sotleriet od) bplifa anbra inrättningar, gern procent, bä SBinjlen utgår frän od) meb Sio tid od) meb gemtio SlifS* baler; men bä ben fitgerberåftver, erlägges gemton procent, lifmäl meb afbrag af bet infatte beloppet.
Annars är kammarjunkaren en hygglig man.” ”Tala icke om honom, mamma! Han – åh, det är rätt skamligt – han har icke mycken aktning för mig.” ”Icke mycken aktning – du misstar dig säkert, du lilla!” ”Men han kan försöka en gång till att ta min hand! Tant Regine Sofie har upplyst mig om mycket, och gud nåde mig som med så stor otack lönat hennes godhet Men hvad är klockan nu?” ”Rätt straxt half 1 – om en timma gäller det! Jag tror dock aldrig att jag vågar mig ned om hon skulle sätta åt mig ”Det gör hon icke: tant är för stolt att skaffa sig sonhustru genom öfvertalande.” ”Om det vore så väl!” ”Hon hoppades ju – och det kan ingen undra på – att tvertom vinna vår djupa tacksamhet Men kors, sådant spring i trapporna hvem kommer så häftig? Ack, min gud, kan någonting ha händt!” Något hade verkligen händt, och det ganska olyckligt ändå. Fru Regine Sofie hade fått ett nytt, våldsamt och denna gång ohjelpligt sjukdomsanfall Aftonen af samma dag, på hvars morgon Blenda haft det afgörande samtalet med sin tant, var denna stränga, men rättsinniga och hederliga qvinna – icke mera till. Hon hade ej fått tid till några verldsliga anordningar: döden hade, så att säga, öfverrumplat henne; men det syntes klart att, från det ögonblick då hon insåg detta, hon upphörde att spjerna emot, utan visade det lugn och den fasthet, som man kunde tilltro hennes fasta och i grunden gudfruktiga sinne. Hennes sista ord innehöllo en öm och varm helsning till hennes Johan. Kort förut hade hon i mild ton hviskat till Blenda, som snyftande låg på knä vid sängen: ”Gud hjelpe dig, din stackare – jag kan det icke mer!” Och ganska snart fingo de öfvergifna fruntimren lära begripa att deras förträffliga beskyddarinna för alltid var borta. Några dagar efter begrafningen – fru Emerentia och Blenda voro ännu halfs sanslösa af det plötsliga slaget – erhöllo de ett besök af Henriette, hvilken ända från dödsdagen regerat efter sitt behag i sin aflidna svärmoders hus.
Const.- Utsk. har med detta förslag åsyftat att i någon, om ock obetydlig mån minska olägenheterne af det af åtskilliga tidningsskrifvare utöfvade missbruket att skjuta framför sig sådane personer, som i dagligt tal benämnes ansvaringar. Det är allmänt kändt, huruledes här i staden redaktörerne af begynnande tidningar ofta söka förskaffa sig en talrik publik genom anlitande af skandalen, under förhoppning och beräkning, att tidningen skall blifva åtalad och derigenom tilldraga sig en uppmärksamhet, som den eljest måhända ej skulle lyckas vinna. En sådan tidningsförfattare utsätter sig likväl icke sjelf för äfventyret af sitt företag, utan hvälfver ansvaret för det brottsliga å en annan. För någon lumpen penning leger han en utfattig usling, hvilken anmäler sig såsom tidningens ansvarige utgifvare; och, när tidningen sedermera efter beräkning åtalas och ansvaringen befinnes skyldig till tryckfrihetsbrott och bötfälles, undandrager sig understundom den sannskyldige utgifvaren, den verkliga brottslingen, att för ansvaringen erlägga böterne och, än mer, de ersättningsbelopp, som tillika kunna varda ådömde. Ansvaringen aftjenar böterne medelst fängelse. Den förorättade erhåller icke ens ersättning för sine rättegåndskostnader. Brottet gagnar dess uphofsman. — Af ett dyliktt gäckeri med lagen har rättskänslan med fog funnit sig sårad och man har högljudt yrkat, att någon åtgärd till förekommande häraf måtte vidtagas. Ett kraftigt botemedel mot det onda skulle likväl erfordra så väsentliga ändringar i Tryckfrihetslagen att blott och bart denna omständighet sannolikt blefve för många ett tillräckligt skäl att förkasta detsamma. Const.Utsk. har derför ansett sig hellre böra föreslå ett medel, som visserligen endast kunde något minska verkningarne af det onda, men icke heller påkallade någon betydande ändring i nyssnämnde lag. Den väg Utsk. härvid inslagit har redan för längesedan blifvit, icke utan framgång, betx-ädd i andra länder. Uti Frankrike väcktes af Chateaubriand, för omkring fyratio år sedan, frågan om tidningsutgifvai-es förpligtande att ställa borgen för de botesoch ei-sättningsbelopp, som kunde blifva dem ådömde.