Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sl på detta sätt anvisat, var enligt de från loealnuctoriteterna infordrade förslag, den sorn oundgängligen fordrades för nrbetskarlnrnes underhåll, beklädnad, sängkläder oell bevakning samt sysselsättning, ehuru det äfven både då upplystes oell särskildt nu för tjenar anmäl kai, att den nytta, Riket af dem kunnat draga, blifvit vida betydligare än hvad sorn skett, om nödigt anslag för mnterialier oell betalande af manskapets öfverarheten förefunnits, och att således, i följd af den besparing, som'genom del vägrade anslaget uppkommit, en misshushållning inträffat. Kostnaden för instrumentalier oell inventarier, hvilken, enl. R. Sirs förordnande, icke får drabba Sale biifvudtileln, bar utgått af den 4;de och är upptagen i innevar. års stat till ett belopp af 1,742 r:dr 42 sk. q rist. Det är således redan ådagalagdl, att arbelskarlarnes underhållande och sysselsättning ej kan bestridas med mindre summa än eiica 33,000 r:dr årligen; och när förhållandet är sådant samt i betraktande tages, att, i dea mån denna summa förökas, correctionisternes arbetskraft, både till deras oell Rikets bästa, fördelaktigare kan användas, bör det väl icke med skal anmärkas, att det af K. M. begarda årliga anslag för detta behof är för högt tilltaget. Om ordning och disciplin möjligen skall kunna underhållas Den i5 November e. m. 3*9 inom en folkclass, sådan som allmänna arbelskarlarne, hvilka äro dömde till allmänt arin te för hvarjehanda brott och okynnen, är det otvifvelaktig!, att en sträng sysselsättning är af nöden; ty, i den män denna saknas, blifva tillfällena Hera för utgrundande af nya brollsfigheter och mö|lighelen för be f ii le t att hålla dem i ordning mindre. Minskas anslaget under det nuvarande, mäste broltslingarne lö'gifvas, och då få landels innebyggare löga skäl att vara belåtne med Ständernes sparsamhet
Efter ett Härolds ankomst; och Herr Grefwen och Landtmarffalken, förmälande sig hafwa den ena Häroldens uteblifrvande genast hyttningsdagen om aftonen anmält hos Hans Excellenee Stats-Ministern von Lnr-eström, hade af honom erhållit det löfte, at en dylik händelse icke widare ffulleäga rum. Uplästcs följande: Utdrag af Protocollet hallit hos Hogwördige Präste-Ständet den 26 Junit l8o9. S. D. Igenom nu företedt ProtocollsUtdrag af den is dennes meddelade Högloff. Ridcerffapct och Adeln desi beslut, det mätte ät Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utffott updragas at utarbeta och til Standens Plena inkomma med Förslag til Jnstruction för Riksens Ständers Justitia Ombudsman. Efter för sig gängen öfverläggning härom och ehuruwal wid granffningen af Constitutions-Förflaget ätffillige anmärkningar emot an - Den 8 Julik. 4S antagandet af bemälde Ombudsman blifwit gjorde, dock likwäl och som til följe af den 'faststälde Regeringsformen en Iustitiä-Ombuds. man bör tilförordnas, ansäg Ständet nödigt, at en insiruction för densamma utfärdas ffulle, samt förenade sig fördenffull, efter derom gjord proposition, enhälligt uti Högloft. Ridderffapets och Adelns ofwanintagne beslut, hwarom de öfrige respective Ständen genom Protocolls-Utdrag ffulle wördsamt och wänligen underrättas, dit supra. k!x NrotocvIIo ft. dl. Almguist. Utdrag af Protocollet hällit hos Högmördige Präste-Ständet den 26 Junit l8o9. S. D. Medelst Protocolls-Utdrag af den 12 dennes, hwilket nyligen genom Löpare ankommit, gifwer Högloft. Ridderffapet och Adeln Ständet tillkänna, ibland annat, at Högloft.
fattningar, under olika namn, som taga så många Officerare i anspråk, alltjemnt qvarstå, i större proportion aflönade och med större lockelse än förut inbjudande, att lemna ledet, der man sliter ondt och erhåller sysselsättning, der ingen ansträngning påkallas och der man njuter uniformens heder, utan att dela de mödor och pligter, som kamraterne få vidkännas, och på hvilka platser man sent åldras och sällan blir utsliten samt alltså ej tager afsked i förtid, huru kan man då hoppas att en sådan lönereglering skall lända till det helas båtnad eller att Arméens och vapnens tjenstbarhet skulle dervid vinna det ringaste? Må man åtminstone icke vänta sig, att bristen på tjenstbart befäl blir på så sätt afhjelpt eller att klagomålen från detta båll skola tystna. Jag lägger dessa obestridliga meningar på deras hjertan, som häröfver skola besluta, och uprepar: Lika löner inom hvarje löneklass. Inga förhöjda arfvoden, om ej tjentgöringspenningar för det verkligen tjenstgörande befälet på samma gång anslås! Ytterligare motiver för förut anförde yrkande, eller de 600 R:dr r:mts öfverflyttande just till Battericheferna, i stället för till de som icke äro Batterichefer. Det förlagskapital, hvarmed en rustkammare nu måste inlösas, utgör mellan 3 och 5000 R:dr b:ko. Antages 5000 R:dr r:mt, utgör räntan å 5 proc. (vanligen betalas 6) 250 Rrdr. Om Batterichefen blott i extra förplägning eller andra upoffringar består hvarje man 1 R:dr r:mt om året, gör detta för 120 å 150 man 150 R:dr. Om han icke omsätter större styrka än 15 man och endast bekostar hvarje rekryt, utöfver den af Kronan bestådda värfningen, 10 R:dr i dusörer, värfningsomkostnader eller kapitulationspenningar, så utgör detta en kostnad af 150 R:dr. Om åt den afgående afskedade han består endast 10 R:dr i kläder och gratifikation, så blir för 15 man 150 R:dr.
Slutligen får Utskottet, i anledning af Herr C0111- merceRådet Santessons anmärkning mot de så kallade Danska Fyringsmedlens användande till Landshöfdinge i5 - 226 Stats-Ut skottets Residencers byggande och underhållande, vördsamt upplysa, alt R. St:r sjelfve år 1818 till berörde ändamål disponerat den ifrån Damnark sedan år 1808 och intill år 1818 influtne ersättning för Fyringarnes underhållande på Skånska kusten, hvarefter samma ersättning för den sedermera förflutne tiden bland StatsVerkets öfrige inkomster behörigen ingått. Bil. G. Utlåtande, i anledning af väckta motioner om SaluAccisAfgiflens upphörande. Inom Valloll. BorgareStåndet hafva Herrar J. U. Winberg, P. Lindqvist och G. F. Lundman, livar för sig, väckt motion om upphörande af den så kallade SaluAccisen för Städerna och i sådant ändamål hufvudsakligen andragit att denna afgift väl, tillföljd af gällande författningar, från längre tid tillbaka erlagts af Bryggare, Bagare och Slagtare i Städerna i och för bedrifvaudet af deras rörelse, men att, sedan genom K. CommerceCollegii Kungörelse d. 1 Sept. 1828 blifvit förklarad!, att hvar och en, som sig derom anmäler, bar rättighet att idka dessa näringar, hvarförutan Landtmannen är obehindrad att till Städerna införa slagtkreatur, bakadt bröd samt dricka, både rättvisa och billighet talade för upphörandet af en sådan afgift, helst, i annat fall, den näringsidkande Stadsbon blefve, för en och samma rörelses bedrifvande, högre beskattad än Landtmannen, i det den förre dess - Betänkande n. 227 Utom måste till Staten contribuera i förhållande till den Förtjenst han af sin borgerliga handtering lan påräkna. Utskottet, som anser K.
Hans brustna öga stirrade rakt uppåt mot kyrktornets tupp. Tvänne hus. Rundtom himmelen hvilar en svart, mullrande bank. Solen söker väl tränga genom hvalfvets silfverbleka skyar, men vid hvarje ansats skjuter synranden som ett vaksamt rofdjur ut söndertrasade mullgrå molnflak, lika gamklor eller vargtassar. De rifva häftigt till sig det kalla hvita fästet och borra sina sylskarpa spetsar af stridrägn ända ned i marken. Där nere ligga alla färger slagna till döds. Blåfruset klänger det en gång hvita huset upp mot bärget, svart af tallar. Utför de våta grå hällarna sipprar och sipprar vattnet. Husets små triangelformiga gafvelfönster blicka slött Men drager en vindpust skälfvande genom de tomma rummen och sätter tapettrasorna i hvisslande, prasslande rörelse, då knarrar den åldriga stommen missbelåtet. Ett ilsket sken lyser till hårdt ur gafvelögonen. Och den långsmala svarta fönstermunnen på väggen snörper på sig, som ville den hväsa fram klagovisor öfver all denna giktbrutenhet och öfvergifvenhet. Husets breda framsida har en trång farstukvist och en i härrskapsstil hållen stentrappa. Från denna vidga sig i halfmåneform två låga murar, i sirlig båglinie slutande sig till hvar sin husknut. Utefter murkanten växa syrenbuskar, så att det hela blir till två täta bersåer, hvilka fullständigt skyla den enda våningens långa fönsterrad. Rakt fram från farstubron, med den cirkelrunda gården som utgångspunkt, löper ned öfver den sakta sluttande ängden en snörrät allé af fordom tuktade lindar. Den, som sitter uppe på en af de smala bänkbräderna, där ryggstödet skär skarpt in mellan axelbladen, kan genom gångens mystiska dunkel åtminstone skåda ned öfver en bif af däldens sädesfält. Och öfver ån, lik en silfvertråd. Och öfver en liten del af skogshöjden på andra sidan. Men nedanför fönstren, där en halft multnad gungbrädesbock ännu ligger kullstjälpt, spärras utsikten af den evigt vajande häcken.
Jemte det Utskottet till upplysning och ledning vid ifrågavarande reglementariska stadgandens granskning och jemförelse med hittills gällande föreskrifter ansett sig, i likhet med hvad under sednast förflutna riksdagar egt rum, böra härnedan i korthet angifva det ämne, hvarom hvarje § handlar, samt den § i nuvarande reglemente, hvilken innehåller motsvarande föreskrifter, har Utskottet jemväl hänvisat till de under innevarande riksdag afgifna och af Rikets Ständer bifallna utlåtanden, på hvilka nya eller förändrade stadganden sig grunda. För öfrigt får Utskottet anmäla, att tryckta exemplar utaf det vid sistlidna riksdag för Riksgälds-kontoret utfärdade reglemente nu komma att till Riks-Ståndens kanslier aflemnas, för att hos Riks-Stånden finnas att tillgå vid den derstädes förestående behandlingen af ej mindre nu bifogade förslag till en del af det nya reglementet, än de fortsättningar deraf, hvarmed Utskottet ämnar ofördröjligen inkomma. Bill. till R. St. Prot. 1865 & 1866. å Sami. 1 Afd. 2 Band. 26 Häft. 1 2 Siats-Utskottets Memorial J\3 125. § 1 i bilagda reglementsförslag, uti hvilken § föremålen för Riksgälds-kontorets verksamhet uppgifvas, är lika lydande med nu gällande reglementes lista §, endast med uteslutande af de på första raden förekommande orden: »som är ett Rikets Ständers verk», hvarjemte i momentet c.) orden »Rikets Ständer» utbytts mot »Riksdagen». Första Afdelningen.
Men angeläget är, att den kyrkolagsrevision, som under 1^ sekel varit af Konung och Ständer önskad och förberedd, och till hvilken så kostsamma rnaterialier blifvit samlade, äfven en gång blir verkställd. Jag bilägger härvid den sednaste kyrkolagskomitéens underdåniga förslag och anhåller vördsamt om remiss af denna min motion till Höglofliga Lag-Utskottet. Stockholm den 14 November 1865. J. A. Säve. Motioner i Preäe-Ståndet 1865. Af Doktor SäVC. Om ändring t föreskri/ten rörande tiden för barnaqvinnas kyrkogång. Genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse blef kyrkolagens föreskrift i 3 Kap. 2 §, om barns befordrande till det heliga dopet inom åttonde dygnet, ändrad. Det äldre ovilkorliga stadgandet hade emellertid qvarstått så länge, att det på många ställen, särdeles i städerna, nästan af sig sjelf undergått förmildring. Ett lika förhållande har inträd t med föreskriften i 5 Kap. 1 § kyrkolagen, att ”barnaföderskor skola hälla sig inne vid pass sex veckor efter födseln, emedan”, heter det, ”en kristlig sedvana, tukt och ärbarhet, så ock deras egen helsa sådant fordrar”. Om nu också skäl för detta stadgande linnes i Mosis lag, nemligen i 3 Mos. B. 12 Kap. 2 och 4 v., hvarifrån föreskriften om de fyratio renselsedagarne öfvergick till kristligt bruk: så är det likväl ingenstädes i nya Testamentet föreskrifvet; och det torde, om äfven ärbarheten fordrar en tids tillbakadragenhet inom familjelifvet, likväl vara omöjligt att ådagalägga, att en barnaföderskas helsa skall nödvändigt fordra sex veckors instängning efter födseln. Ty erfarenheten lärer, att de fleste sådana qvinnor, isynnerhet af arbetsklassen, vida tidigare återkomma till helsa och arbetsförmåga. Ur sanitära grunder synes derföre ett så långt uppskof med qvinnans kyrktagning icke vara nödigt.
Då grundlagen för honom bestämt skyldighet och rättighet att, i delta fall, yttra sig, och alldeles icke påkallar något yttrande af Ståndet; så skulle jag anse Ståndet öfverskrida hvad grundlagen har velat uttrycka, om det på något sätt blandade sig deruti. Dessa tal skulle då få en annan betydelse, än grundlagen velat gifva dem, och som det vore orätt att nu eller vid något annat tillfälle föranleda. Jag underställer derföre Pi. o. Ad:s bepröfvande, om icke Ståndet skulle vilja instämma med Hr von Troil, att öfverlemna åt Hr Landtm, att vid ifrägävar. tillfälle yttra hvad honom godt synes. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, i anseende till den vändning denna enkla fråga tagit, ansåg sig utan dröjsmål böra förklara, att han fann 25 §:n Puksd.Ordn. tydligen bestämma, att Stånden, hvilkas vördnad och lyckönskan böra genom deputationer nedläggas för Konungen, äfven äga att bestämma de ordalag, hvaruti Stånden anse denna vördnad och lyckönskan böra frambäras. I öfverensstämmelse med denna åsigt hade han anmodat Ridd.Seeret. att uppsätta det tal, hvilket i grundlagsenlig ordning bör inför Konungen hållas, då Deputationen uppvaktar II. M;t, och vore samma tal redan af Ridd Secret. uppsatt. Den 23 Januari. Hr Hjerta, Lars: Oaktadt det yttrande Hr Frih. o. Landtm, nu afgifvit skulle kunna gifva anledn. till en utförligare utveckling af ämnet, befinner jag mig , vid detta tillfälle, i den lyckliga belägenhet att kunna instämma med Hr von Hartmansdorff.
Och sist i landet ut har nått oss som en fläkt Utaf den jubelstorm, som upprört hufvudstaden. Har ha för Ödmanns skull vi inga handskar spräckt, Men vi ha läst hvar smul om honom uti bladen, Och om vi i hans lif ej » spela få en roll », Så få vi ändå ha — &gt; förnuftet i behåll. * Snorre. Skaldernas kvinnor. Små studier för Idun af Emil Linders. Vilhelm Von Braun. H vad kan von Braun ha skrifvit om kvinnorna, som de själfva kunna ta del af? Jo, ärade läsarinna, hans arbeten innehålla så mycket vackert, som skulle kunna intressera dig och tala till ditt hjärta; jag önskar lifligt, att det funnes en liten samling af hans dikter, som upptoge blott de bästa, ej de andra, de, som ibland äro anstötliga. Då skulle von Braun ha ett bättre anseende bland de tusende, som nu fördöma honom, därför att » det ej passar sig » att ha läst hans skrifter. IDUN 1898 Kanske var det hans lifs stora kärlekssorg, som gjorde von Brann till diktare; kanske sjöng han blott för att försöka glömma henne, den Hilma, till hvilken han sjunger: » Du är mig kär! Från nngdomsdagar du varit solen i mitt lif. — Du är mig kär; må mina öden bli ljusa eller mörka här! Jag vill dock hviska in i döden: Du är mig kär! » Arme skald, hans öden blefvo mörka, han miste den älskade och var sedan dömd att vara » en lustig poet » och sjunga glada visor till en tanklös publiks fägnad, under det innerst i hans hjärta sorgen satt som herre! I dikterna Till Hilma, Till den döda och När Hilma dog uttrycker han sin smärta öfver förlusten af henne. Hon togs ifrån honom och då — sjunger han — » blef en tomhet i mitt sinne, och då blef en dödsköld i mitt hjärta, och min glädje vände aldrig åter. » Det är dock långt ifrån blott i sina dikter till Hilma, som han visar sig vara en kvinnans skald.
Men det är dock all anledning att antaga, att sedan just de former, hvilka, så att säga, legaliserat oredligheten, blifvit undanryckta, och hinder således icke deraf möter för domaren att, i enlighet med lagens grunder, pröfva de för hvart särskildt fall skiftande olika omständigheter och lämpa domslutet derefter, de öfverklagade missförhållandena skola allt mer försvinna. En verksam afledare blifver ock utan tvifvel don föreslagna underpants-institutionen, om den i lagstiftningen upptages. Härvid bör jemväl erinras, att vi nu mera äga, hvad vi ännu år 1845 saknade, en strafflag mot bedrägeri, hvilkens ansvarsbestämmelser ingalunda äro milda. Denna lag, en eller annan gång tillämpad på svekfulla köpeaftal, skulle säkerligen betaga många andra lusten att försöka sådana tillställningar, — och en strängare tillämpning af Utsöknings-Balkens föreskrifter, än måhända före år 1835 var vanlig, skulle utan tvifvel göra osäkerheten i afseende å beståndet af dylika köpeaftal så stor, att högst få skulle vilja ingå en sådan transaktion, helst den äfven kunde medföra en allvarsam kriminel påföljd. Att förhindra allt svek, är deremot icke för någon lagstiftare möjligt. — Så vidt Utskottet har sig bekant, finnes ej holler i någon främmande lagstiftning en institution, som motsvarar den genom ifrågavarande förordning, stadgade; och är Utskottet af den öfvertygelse, att samma förordning genom de från lagstiftningen om köp i allmänhet avvikande grunder, hvarpå den hvilar, jemväl medför den olägenheten att menligt inverka på lagskipningen. Utskottet hemställer alltså, det måtte Rikets Ständer för sin del besluta en författning, hvar igenom förklaras att Kongl. Förordningen i afseende på handel om lösören, sorn köparen låter i säljarens vård qvarblifva, den 20 November 1845, upphört att vara gällande, utom i afseende å de köp, med hvilka före den nya författningens kungörande blifvit så förfaret, som i nämnde Kongl. Förordning stadgas.
- Af de elfva i~ppgifter, soin progra~nmet omtalax, iipptogos R: ih ljöij asii icke iiiinclie än sj ii. Byråii .ril~priittacles, r&amp;dgifvare ooli om ' biicl foïvarfvxcles, siisoin redtui blifvit o~iitalaclt. Geii.orii afkal inecl reclaktioii.en af Tidskrift f ~ henimet r förviirfhdes ratt att i dennas löpaiide årgAng - cleii. förtjänstfulla ticlsliilfteiis sista f&amp; iiieilclelailcleii. om och frAn: Föi~biinclet offeii t1.i.ggjorcla. Xeclan iiiider det första h e t beslöts iitgifvande af ni. särsliilcl .f0rbiuiclsticlskrift, Dagny, Iivilkeii annn ntg.if: if \ ~es. 7 den lromite, som af Rongl. Maj: t tillsattes för utrec1,ancIe af fiågor rörande deii Iiviiiliga ungdomeiis elerne~itar~indernisning, siitko t \ .&amp; livinliga meclleni.inar af Freclrilca-Breiner-Förb~.~i~cIet, och. till. förrnåi.~ för Cleiina ltoiliité i.i-i.saiiil.aldes gesioni fösbui1.d~- styrelsen uppgifter fi.&amp;n. de flickskolor, som htiijuta statumderstöd, rö121~1 de det satt, p k lisillcet. deras iinder de senare kren I itg511 giia elever tillgodogjort siii a iiiliemtacle k ~iiiskrtpcr. Rcdan iuicler detta år vei; li~de byr811.
För de 4 Lieutenanter och 12 Fendrikar samt 3:ne Adjutanter, som hade UnderOfficersBoställen med åt - Betänkanden, N;o 132. 227 följande tilldelning — ville jag föreslå en årlig tillökning åt hvardera af 100 R:dr B:co, som på hvarje Regemente gjorde 1900 R:drs ärligt anslag och man hade vid Bevärings-exercisen och för densammas uppbrott i fält befäl för 3:ne Bataljoner vid Regementet, efter samma princip aflönadt som i det gamla Indelningsverket utstakas, hvilket är som H. M:t Konungen någongång yttrat Sveriges Palladium. Indelningsverket som Utskottet föreslår att i en massa sammanföra och sedermera utdela i lika portioner för hvarje individ i samma grad inom hela Arméen , är efter min öfvertygelse, om denna princip af R. St:r antages, till den grad rubbadt att man kan anse dess snara upphörande för en säker följd. Principen att lika grad bör hafva lika Lön synes vara en rättsprincip, men att den i tillämpligheten vid ifrågavarande Lönereglering, icke är rättsenlig, har Friherre Palmstjerna i sin reservation visat och jag förenar mig uti hvad han yttrat derom. Att inom Regementerne der localen medgifver ombyta Boställen från en lägre till högre grad — och tvärtom kan och bör nu tillstyrkas.
Då minuthandelseller ulskänknings-afgilt jemte böter enligt denna förordning ådömda blifvit, må, der tillgång till afgiften eller någon del deraf saknas, böterna ej kunna med penningar gäldas, utan skall den sakfällde i stället undergå det straff, som enligt § 52 mot böterna svarar. § 54. Skola böter, som olika förvandlas, på en gång uttagas, gånge de böter först ut, som till enkelt fängelse, och dernäst de, som till fängelse vid vatten och bröd förvandlas. Böter skola gäldas af den pliktfäildes egendom i löst och fäst, så långt den räcker. Hafva böter till en del utgått, förvandlas återstoden efter de i Kongl. Brefven den 5 Februari 1768 och den 27 Oktober 1820 stadgade grunder. 350 ExpeditionsUisko Hets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 126. § 55. At böter, så ock af minuthandelseller ulskänkningsafgift, sorn enligt denna förordning ådömas, samt värde af bränvin, som förbrutet anses, tillfälle §- åklagaren oell £ den stads eller sockens fattigkassa, der den åtalade förbrytelsen är begången. Finnes särskild angifvare, tage han hälften af åklagarens andel. § 56. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hålle allvarlig hand öfver iakttagande af hvad i förordningen stadgadt är. Landsoch Stads-fiskaler, Krono-, Stadsoch Polis-betjente, samt de personer, hvilka särskildt antagas att vaka öfver förordningens efterlefnad, åligge alt förbrytelser mot densamma åtala, äfven utan särskild angifvelse. I öfrigt ege en hvar rättighet att för sådane förbrytelser anställa åtal, dock ej barn mot föräldrar, eller tjenstehjon, så länge de i tjensten äro, mot husbondefolk. Då åtal anslälles af annan än den, sorn i 1:sta mom. af denna § nämnd är, gifve lian sin talan allmän åklagare tillkänna så tidigt, att denne må kunna målets utförande öfvervara. § 58. Rättighet att förbrytelse mot förordningen till åtal af allmän åklagare angifva tillkommer en hvar, utom barn emot föräldrar.
SD?aj:té 23efallningéhafmanbe, att till (kollegium infättba befi till ifongf. S9Faj:t (Mba unberbåniga utlåtan* be i ämnet; hvarefter, bå någon merf Ihållighet hårå icfe följbe, .STottgl. Colleginm, genom bref af ben 12 berpå följbe ©eptember, erinrabe $ongl* 2Diaj:té 33efallnittgéh<tftt>atibe om afgifmanbe af t fråga maranbc utlåtan* be; till fmar htoarå $ong(. Sftajttö Sefallnittgöhafroanbe, uti ffrifmelfe af bett 26 i famma ntånab, letttnabe, att fjmi, uti betta för hola 0tifet få migttga ärettbe, funnit nöbigt communicera ftg meb flere uti gifTedfjattb* teringen fmttiige perfotter i orten, och atd få fnart beraé pttranbe infom* mit, ^ottgl. 2)?aj:tö Sefallningöhafmattbe, efter att $afh>a ffabgat ftttotn* botne i alla belar af ämnet, icFe (Tulle bröja, att bet anbefalbta utlåtgnbet afgtfma. ©eban i botta drettbe £anböhöfbitige*©mbetet t ©ödeborg blifmit, genom aflåtna iterata, crinrabt om fullgöranbet af ben gifna förejTriften, JUE.
Herr Grefven, som medgifvit rigtigheten af den grundsats, att der Edgång, i följd af half bevisning, kommet i fråga, der b:>r icke kostnads - ersättning ega rum, har likväl ansett denna grundsatis äfven böra tillämpas idet fall, der, enligt nu gällan - LngUtskottets Bttänkanden, 477 de Lag, qvittning af Rättegångskostnaden är tillåten, då en sak finnes hafva varit så mörk och tvifvelagtig, att man till Rätte» gång skålig orsak halt. StadgBndet uti förslagets 5 §. anses vara mindre val grnndadt, och tillämpningen deraf i många fall gar» ska aibitrair, då icke alltid värdet af det omtvistade kan uppskattas i penningar, och sins emellin jemloras, fåsom om, uti tvist om egande rätt till en Joidrymd, käranden vinr.er egande-rätten, men svaranden, som i genstämniog yikat betesrättighet, viccer bilall till sitt påseende; hvaiföre det anses rigtigare, att den sorn vinner i hufvudsaken, lår ersättning för sine kostnader , om ån han förlorar i en kanske till värdet betydligare bi sak, heldsf, der flere käromål efter en stämning utföras, de miste med hvarandra ega något sammanhang och således något kunna anses för hufvudsak» och det öfriga såbom deraf härflytande. Vid 4 §, anmärkes, att dess innehåll icke skall vara nog bestämdt. Dess tillämpning skulle komma i fråga, når en kärande part vid första Instantien vunnit hvad svaranden medgifvit, men mindre än han sjelf yrkat, vid högre Domstol vinner allt hvad han påstått; men svaranden i tredje Instantien får förste Domstolens beslut faststäldt; och då skulle, efter Lagförslaget, käranden godtgöra 6enare vid de etne sista Domstolarne tillskyn. dats, hvilket icke vore öfverensstämmande med rättvisa, utan borde käranden få cio 478 Lagutskottets Betänkanden, kostnad vid första instantien ersatt, och dea öfrige qvittas.