Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
för det första begått ett misstag, då ni sade att han himlakroppar genom ett mikroskop. När jag nu icke allenast friad från misstanken om sinnesrubbning, utan äfven i hög grad förtjent om vetenskapen Ja, men det sa jag aldrig! LAURA. DOKTORN. erinrar mig att jag frågade om sjelfva hufvud Min fru, jag antecknade vårt samtal och jag punkten, emedan jag trodde mig ha hört orätt. ser, som gälla en mans omyndighetsförklaring. LAURA. Man måste vara samvetsgrann i sådana anklagel Omyndighets-förklaring. ANDRA AKTEN. DOKTORN. sina medborgerliga och familje-rättigheter. LAURA. Ja det vet ni väl att en avita person förlorar Nej, det visste jag inte. DOKTORN. tänkt. Han talade om att hans brefvexling med om ni af oförståndig välvilja afbrutit den. LAURA. Vidare fans en punkt, som synes mig miss bokhandlarne förblifvit obesvarad. Tillåt mig fråga bevaka husets intressen, och jag kunde icke opåtalt låta honom ruinera oss alla. Ja det kar jag. Men det var min pligt att räkna följderna af en sådan handling. Kommer Förlåt mig, men jag tror ni icke kunnat be DOKTORN. han att upptäcka ert dolda ingripande i hans gösedan vexer den som en lavin. Dessutom har ni ligare retat hans otålighet. Ni har väl sjelf känt gar motarbetas, när ens vilja stäckes. LAURA. randen, så är hans misstänksamhet grundad, och derigenom satt spärrhakar på hans vilja och ytterhur det rifver i själen, när ens varmaste önsknin Om jag har kännt det? DOKTORN. Nå, döm då om huru han skall ha erfarit det. FADREN. LAURA (reser sig.) hem. Nu kan man frukta det värsta. DOKTORN. Det är midnatt och han har inte kommit sedan jag gick; jag måste veta allt. LAURA. Men säg mig min fru, hvad hände då i qväll Kan ni tänka Er sådana infall som det att han icke är far till sitt barn. Han fantiserade och hade besynnerliga idéer. den tanken? Det var egendomligt. Men hur kom han på
I det skolorna till följd af dessa anordningar, genom sina mera försigkomna lärjungar, i en mängd församlingar hade att ombesörja kyrkosången och den klockarne eljest åliggande skyldigheten att åtminstone en gång i veckan undervisa allmogens barn i kristendomen, kommo de i åtnjutande af de klockaretjensterna i samma församlingar anslagna löneinkomster, hvartill också hörde »slädsmål» och ränta af klockarebolen, der eljest sådana funnos. Att dessa skoleklockare (skoledegne), äfven kallade »Löbedegne», till skilnad från »Saededegne», eller »bosiddende, residerende Degne», skulle frestas, ja nödsakas att försumma sin skolgång, var i ögonen fallande. Det dröjde derföre icke länge, innan man allmänneligen i stället för desse »Löbedegne» anställde fasta såkallade »Substituter». Lundensiska synodal-anteckningar från åren 1620—1630 och Christion lV:s Recess af år 1643 omtala sådana, utan att antyda, att de kyrkobetjente, som så benämnas, vore någonting nytt. Genom antagande af dylika substituter upphörde skolornas rätt till inkomsterna af klockaretjensterna att vara förenad med motsvarande skyldighet att samma tjenster bestrida; och det ålåg skolorna numera endast att af berörda inkomster afstå någon del till substituternas aflöning, hvartill likväl, enligt synodal-anteckningar från 1650-talet, äfven församlingarne skulle uppmanas att bidraga. Att klockarebolen på flera ställen åt dessa substituter utan städja eller annan afgift upplätos, är sannolikt redan af den omständigheten, att antalet af sådana klockarebol, från hvilka för närvarande boställsränta lill skolorna utgår, är ganska ringa i förhållande till antalet af de pastorater i hvilka skolorna uppburit klockare-helgonskyld. Sedan, efter det Skåne och Blekinge kommit under Svenskt herravälde, skolornas rättigheter i afseende på klockarebolen i allmänhet blifvit stadfästade genom samma Kongl.
Sprengtporten: Då det upplästa prof. innehöll, alt jag yttrade mig näst efter Hr Rosenblad och den framställning han gjort, samt detta skulle kunna uppfattas sä, som skulle jag ingått i discussion med honom om frågan, så anhåller jag få upplysa, att mitt yttrande, som omnämndes, hade afseende på en helt annan fråga, och alt Hr Rosenblad inblandade sin framställning i den discussion, som förut hade uppstått. Jag får instämma i den anmärkn., som förut blifvit gjord mot beslutet, att jag icke fattar, huru en propos. lill R. o. Ad. kan framställas att uppskjuta en frågas afgörande, innan sjelfva frågan är föredragen; och Den 13 Augusti f. ra. då R. o. Ad. i ett föregtde plenum fattat de t beslut att frågan vid en viss tidpunkt skall företagas, så har genom det mellankomna beslutet det förra ej fått gå i verkställighet. — Att uppskjuta frågan , innan den är föredragen och R. o. Ad;s förra beslut således icke kommit till verkställighet, anser jag icke öfverensstämmande med våra former i allmänhet, eller med helgden för våra beslut. Undert. Pi i d d.Secret.: Förhållandet med denna fråga den 12 Augusti f. m. var följande: alt Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om lian uppfattat Fiilt. Boyes framställning rätt, vore den, att K. o. Ad. skulle uppskjuta med företagandet till pröfning af StatsUtsk:s utlåt. JN:o 212, i anleda, af ålerremiss å utlåt. N:o 5a, intill dess att utgifterne under riksstatens alla hufvudtitlar voro af R. o. Ad. pröfvade; och på Hr Frih. o. Landtm:s framställning om Ståndet biföll detta förslag, ropades ja. Gr. Frölich: Jag begärde egentligen ordet för alt få intyga, det äfven jag tydligen gjort den slutsats, att Frih. Sprengtporten icke alls hade hört Hr Rosenblads förslag, emedan Frih:ns yttrande alldeles icke stod i något samsammanhang med detta förslag, utan var bans yttrande föranledt af en discussion rör:de Frih:ns reservation.
Directionen utställts anmärkningsmål, och dervid icke kunnat undgå fästa särskilt uppmärksamhet vid den ersättningsfråga, som af Kongl. Directionen blifvit väckt emot förra Förvaltaren af Kovisa Krono-Magazin i Finland, nu mera Öfversten, Hofjägmästaren oeh Riddaren Klingstedt, för ■ * Den 27 Juli. 3 41 ¥or 1,660 Tunnor Råg, 1,000 T '* Rågmjöl och 700 U Erod, hvilka Öfversten i SlutRedogörelse för berörde Magaziri alfort , med uppgift att. dessa Articlar skola blifvit till vissa personer utlernnade att Hösteriden Ar ^807 sjöledes förskaffas till Helsingfors och Svartliölms-Magaziner, men hvilket föregifvande Kongl» Directionen, uppå Dess Revisions-Con* toirs gjorda anmärkning och åtalan, genom Utslag af den 7 April 1813 ålaggt Öfverst© Klingstedt att , inom 4 månader efter deraf erhållen del, lagligen bestyrka eller i annat fall betala värdet af de afförda persedlarna med en Summa af 12,172 R:dr 30 sk. 1 rst. Råneo, till säkerhet hvarföre Herr Öfverstens fasta och lösa egendom skulle emedlertid mecl qvarstad beläggas.
En i dessa frågor fullt hemmastadd person, en al våra kommercielia auktoriteter i södra Frankrike, som i denna sak benäget gifvit mig åtskilliga upplysningar, har särskildt framhållit fördelen af att numera kunna bygga och till Frankrike exportera träfartyg, hvilka förut varit förbjudna till införsel, men hädanefter endast beläggas med en afgift af 20 francs pr tonneau, (icke såsom en föregide talare förmenat, 20 proc. af värdet.) Om sjölärts-traktatens fördelaktighet torde således ej vara mer än en tanka. Beträffande åter den fråga, huruvida äfven handels-traktaten är för oss fördelaktig, så lära väl tankarne derom vara mera delade. Jag vill då först sysselsätta mig med några af de anmärkningar, som blifvit emot densamma framställda af dess förnämste motståndare, Frih. Klinckowström. Han har sålunda påpekat den skillnad, som förefinnes emellan 2:dra och 3:dje artiklarnei denna traktat, att nemi. desamma medgifva Frankrike vida större förmåner än Sverige och Norge, i det den Franska varan kommer i åtnjutande af tullnedsättningen', allenast den är producerad i Frankrike, då deremot den Svenska och Norska varan icke åtnjuter en motsvarande förmån, såvida den ej till Frankrike införes direkte, sjöledes och under Svensk eller Norsk flagga. Henna skillnad framhåller Frilun såsom ytterst orättvis och saknande sitt motstycke i andra med Frankrike afslutade traktater. Han har i detta sitt påstående både rätt och orätt. Rätt, hvad angår traktaterna med Belgien och Tyska tullföreningen, men orätt, med afseende å traktaten med England, ty i denna traktat finnes ett stadgande, som till alla delar öfverensstämmer med det i den nu ifrågav:de Svensk-Franska. Dessutom tror jag att Frankrike betraktar vårt land såsom varande al allt för ringa vigt för dess handelsförhållanden, för att det skulle velat medgifva oss full reciprocitet i denna sak; och att strängt hålla derpå skulle hafva betydligt försvårat, kanske helt och hållet omöjliggjort afslutandet af traktaten.
N:o 107, i anledning af Hr af Forsells, C., motion om anslag lill bildande af en pensions-fond för Landtmäteristaten. Hr af Forsell, Carl, hade inlemnat ett så lydande anförande: StatsUtsk. har, under erkännande af billigheten deraf, alt commissions-landtmälare blifva till delägare i Civilstatens pensions-cassa upptagne, ansett sådant kunna åstadkommas genom en af K. M. derom till delägarne i nämnda inrättning gjord framställning, under förutsättning, att det icke skulle vägras, med villkor att commissions-landlmätarne erlade enahanda afgifter till pensions-cassan, som öfrige civile tjenstemän under någon viss dass. Af motionären var upplyst, att samma förslag, väckt af enskild tjensteman och delägare i pensions-cassan, bIef afslnget vid fullmäktiges sednaste sammantärde; och samma skäl till afslag qvarstå, om äfven K. M. derom gör nåd. framställning, så framt icke R. St. bevilja något årligt anslag, som gör förslaget antagligt, emedan förlusten för nuvar. delägare i Civil-statens pensions-cassa är gifven, då de förut samlade fondernas räntor och de förut beviljade årliga anslagen skola, jemte delägarues årliga tillskott, delas på ett ökadt antal pensionsbehöfvande. Under förutsättning att pensionering af commissionsiandtmätarne lättast kan beredas,' på sätt Utsk. framställt, är således nödigt, att Civil-statens pensions-cassa förvissas om ett årligt tillskott från Staten, som icke torde kunna bestämmas lägre än till 5,000 r:dr b:co.
De flesta, men ej alla hade tvenne, 6 till 7 m.m. långa hål skurna i läpparna nedom mungiporna. I dessa Eskimåer från Port Clarence. Efter fotografier af L. Palander. hål buros stora bitar af ben, glas eller sten (bild 9 å sid. 238). Men ofta borttogos dessa prydnader, och då slöto sig de stora hålens kanter så nära tillsamman, att de föga vanstälde ansigtet. Många hade dessutom ett likadant hål framtill i läppen. Det föreföll mig likväl, som om detta besynnerliga bruk skulle vara på väg att helt och hållet försvinna eller åtminstone europeiseras genom utbyte af hål vid munnen mot hål i öronen. En ung, nästan fullvuxen flicka hade en stor blå glasperla nedhängande från näsan, i hvars mellanbalk ett hål för detta ändamål var anbringadt, men hon blef mycket förlägen och gömde hufvudet i mammas päskveck, då denna grannlåt ådrog sig en allmännare uppmärksamhet. Alla qvinnor hade långa perlband i öronen. De buro armband af jern eller koppar, snarlika tschuktschernas. Hudfärgen var föga mörk, med tydlig rodnad på kinderna, håret svart, tagellikt, ögonen små, bruna, obetydligt sneda, ansigtet platt, näsan liten och nedtryckt vid roten. De flesta voro medelstora, sågo friska och välmående ut, och utmärkte sig hvarken genom påfallande magerhet eller fetma. Fötter och händer voro små. En viss prydlighet och ordning rådde i deras små tält, hvilkas golf voro täckta med mattor af flätade växter. Mångenstädes såg man redskap af kokosnötskal, hvilka, liksom en del af mattorna, blifvit ditförda af hvalfångare från Söderhafsöarna. Hufvudmassa af deras husgerådsoch jagtredskap, yxor, knifvar, sågar, bakladdningsgevär, revolvrar m. m. voro af amerikanskt ursprung, men derjemte begagnade man ännu eller förvarade i tältens skräpgömmor båge och pilar, fogelkastspjut, båtshakar af ben och. åtskilliga redskap af sten.
Desse anmärkningar bar Utskottet ansett icke föranleda till ändring uti hvad denna Punct hufvudsakligen innehåller; men till följd af hvad Utskottet i den nya 4tde Puncten tillstyrkt, är i den y:de Puncten som upptager enahanda föreskrift, som den irn ifrågakomne rörande Obligationernes Valeurer, tillagd följande eftermening : ”i det hufvudrnyntj livard Obligationerne lyda.” Vid 5 de. Puncten. Inom Ridd. och Adeln: att lån emot lägre ränta och högre förskrifning, än för hvad som incasserades, skulle blifva betungande, då återbetalningen genast börjar och skall vara verkställd inom vissa år: att Utskottet derföre hellre bordt stadga 4§ Procent ränta och deremot berättiga RiksgäldsContoiret, att upplåna emot full valuta: att Utskottets ränteberäkning vore oriktig, då 4 beräknade på 90 utgjorde 4|;dels och ej 4 procent, hvadan ej eller ränte-vinsten blefve 1 procent utan blott Bctänianden, N:o 4*4* 5i* blott £:dels, och föga behållning således skulle uppkomma till betäckande af risque och förvaltningskostnader: hvarjemte inom BorgareStundet blifvit erinradt: att, vid jemförelse af de vilkor, på hvilka andra Stater upptogo Lån, mellangiften af8, högst 10 procent vöre för hffg: och borde bestämmas antingen till 5 procent, då Staten sjelf ej behöfde lånet, eller nedsättas till åtmiu8åg procent; så vida icke utmärkas borde, det mö.j-, ligen bästa vilkor borde betingas och att melljangiften, transportkostnaden inberäknad, ej finge öfverstiga 8 procent.
2 Nu., f er hvilken liv bau^ucu warit befriad if. än ali sörlust i denna wg. Och utgöra alla UarKprmns har upräknade up° ofstungar til det Allmänna, >ämte egna liona förluste", en samma lrggd Summa af 9,177,675 Nid. Lp>ecie. Hvarförutan, nid stera särstillda tilfällen kan^rrc-n ! ant updragetat bestrida kostnaden lil bckeciaillnis jörfardiga''de och präglande, men hwaraf kocala Summan icke härstädes kunnat inhämtas. Til dessa upgifler mä sinteligen läggas de är 1792 n il "g na Författningar om Ränta:'s nedsättande lil g proLent, sa wä! för enstillda Personers ägande L ne lianer) (äa^italer, som för Lancsrmns Län ä Guld och Silfwer samt exportadla ettecker. Sedan är 1778 hafwa 6 I^Lvillons-Förrättningar t örefallit; och det är, strän samma lid räknade, nu 4ide gången Riksens Ständers kanea-Utskott falt ersara F rfauringarnas efterlefnad, och detta angelägna Werceks sfclfbestanb och styrka at fullgöra dess wid 1776 ärs Uealiiation inqängna Förbindclftr: en lrckiig fölgd af de kloka Författningar, som 1778 ärs blanco-U skott i detta unne stadga' och af Rriieas Stan c er uti 1779 ärs Riksdags-Beflut , f.fom en orubbelig grund för Uanco ^äministrationcn, blifwit stadfästade.
Att den uppenbara kyrkoplikten må i dess nu varande skick och såsom straff betragtad , afskaffas, enär af verkställande magten icke beror, att den sam ma i sådan egenslcap till verkställighet befordras; men att deremot en hvar förbrytare, Sorn efter hittills gällande Lagbestämmelser skolat undergå uppenbar Kyrkoplikt, bör, då han ställes på fri fot, infinna sig hos sin Själasörjare, och dervid sö« 750 Lagutskottet sBctaaknndett. ka inhemta sådan kunskap i Christenäo* men, att Pastor på grund deraf, och vid visad förbättrad vandel kan åter intaga honom i Församlingens gemenskap, på ett sätt; ledande icke till skymf utan upprättelse; och intill dess Delinquenten sådant fullgjördt, borde han förblifva under en när-; mare uppsigt af Policen, så att Pass eller Prest.Bevis icke linge honom lemnäs till vandring åt annan ort; visitation hos honom sådan, som 52 Cap. 2 §. Missg.Balk* föreskrifver, när som heldst vara tillåten och Husbonde eller Mästare, som honom i tjenst eller arbete antagit, vara vid visst stadgad Bot skyldig, att hos KronoBetjeningen tillkännagifva , om och när samma tjenst eller arbete medelst flyttning, eller, afyikande upphörde. I afseende åter på de deliquenter, sons efter utståndet kroppsstraff, torsändas till Fästning, eller annat arbete för lifstid, och således förblifva under dervarande Presterskap. * Själavård, borde göra tillfyllest, att underrättelse om deras Brott och straff kungöres i de församlingar der Brotten blifvit bégångne. e) Att Konungens Befallningshafvande må ega rättighet, att då arrestanterne i Länshäckten i ett eller annat afseende visa vanart eller okynne eller åsidosatta den derstädes stadgade ordning, låta näpsa dem med måttelig husaga utan sammanhang med eller afräkning å den bestraffning hvartill Lag Utskottets Bttånkanden} 731 He i öfrigt kunna lagligen gjordt sig skyl» dige. /)
Borgare-Ståndet, erinrat, ej mindre att genom beviljandet af denna förmån, skulle utförseln af inhemska Fabrikater uppmuntras och befordras, än ock att en betydligen ökad förädling af Utländska rå-ämnen och export-handel dermed skulle föranledas, hvarpå såsom ett exempel anföres, att den vid flera Sockerbruk dels nedlagde, dels i mer och mindre mån afstadnade tillverkniygar, kunde härigenom ansenligen uppdrifvas , hvilket förhållande jemnväl skulle Bevillnings-Utskottets med flera andra varor inträffa; men då Motionären grundat sin framställning på samma skäl och desse sålunda redan äro af Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten i behörigt öfvervägande tagne, finna Utskotten sig sakna all anledning, att tillstyrka ändring i dess förra yttrande, som dessutom under den i o dennes blifvit af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hederv. Bonde-Ståndet, och den 7 föregående af Högv. Preste-Ståndet bifallet. Dock varder detta Riksens Högloft. Ständers pröfning vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den 7 Dec. 1823. ' N:o 69. Antom den 16 Dec. i8a3. Riksens Höglofl. Ständers Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Utlåtande, öfver de vid Förslaget till Reglementariska Föreskrifter vid den gillade Tariffen för Tull Bevillningens beräkning å inkommande och utgående varor, gjorde anmärkningar. Vid det af Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten under den 21 Betänkanden förliden månad afgifne och den 29 i samma månad af Högloft. Ridderskapet och Adeln, den föregående ay:de afHögv. Preste-Ståndet och Heuerv.
Yi hafva nyss erhållit Kongl. Maj:ts nådiga Proposition N:o 1 angående, bland annat, föreslagen ny organisation af sjöförsvaret. Yid genomläsning deraf hafva vi icke funnit: att annat afseende blifvit fästadt vid Rikets Ständers ofvan nämnda underdåniga anhållan, än att, uti en bilaga till Stats-Rådets protokoll den 16 September 1865, af Herr Sjöministern yttrats (pag. 28): att då flera klagomål blifvit framburna, att provinsen Blekinge är alltför strängt roterad med båtsmän föreslås, att en af sakkunnige personer sammansatt komité genast måtte tillsättas, för att undersöka förhållandet och till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning framlemna förslag till lämplig lindring. Yi veta icke om en sådan komité blifvit tillsatt, men äfven om nu så skett, lärer den väl icke hinna fullborda sitt arbete så tidigt, att detsamma kan tjena till upplysning och ledning vid Rikets Ständers pröfning af det förslag till försvarsverkets omorganisation, hvilket nu är för dem framlagdt. Hvad som nu hos oss väckt allvarligt bekymmer är, att i berörda nådiga förslag icke synes vara förutsatt det någon indragning bör ske af båtsmännen i Blekinge. Af dem skulle två kompanier med 491 man tilldelas Skärgårdsartilleriet samt 4 kompanier med 1,066 man qvarstå vid flottan. Rikets Ständers anhållan det en del numera skulle hållas vakant synes icke hafva vunnit nådigt bifall, ehuru det af Herr Sjöministern medgifves att 1,232 båtsmän äro obehöfliga för sjöförsvaret. Men dessa vill man i stället öfverflytta till landtförsvaret. Yi kunna icke bedöma om sådant i andra afseenden är nödigt eller nyttigt. Men det synes oss klart, att derigenom ytterligare tunga komme att drabba de förut nog tryckta svenska jordbrukarne. För hela landet torde det visserligen blifva en fördel att vid sjöförsvaret endast behålles så stort antal manskap, som genom trägen tjenstgöring kan blifva väl ölvadt och skickligt. Det är ock af denna anledning vi Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Ha, ha! Det var ett stort stycke ur brädden. Ha, ha! Skaftet va’ å’na. ” (Arv. III. s. 171.) Pantlekens egendomlighet består deri, att de lekande, som blifvit straffade för underlåtenhet eller oförmåga att fullgöra ett bestämdt åliggande, måste, innan straffet utkräfves, som borgen sätta något i pant. Stundom är väl panten frivillig, såsom i leken: ”Går jag ut om alla nätter,” der först hvarje karl på föreskrifvet sätt väljer sig en maka, och sedan anförarinnan går omkring med ett kläde, som hon lägger i karlarnas knän, då dessa skola der nedlägga en pant. Arvidsson anmärker, att denna lek synes vara en efterbildning af våra förfäders sed att vid giftermål erlägga gåfvor eller liksom ett försäljningspris för hustrun (III. s. 372). Gemenligen hafva dock panterna den förstnämnda betydelsen. Något mimiskt element innehålla pantlekarna sällan. Än skall man vid gifvet tecken upphöra med sången, än på en fråga icke svara för sig sjelf, utan för en annan, än utan att stappla säga efter långa ordramsor, än såsom i ”Domaredansen,” då ett brinnande ljus hålles under ögonen, icke med ett leende förråda, att man ”sofvit hos kärestan sin” m. m. Stundom äro pantlekarna beledsagade med sång, men sällan äro dessa sånger synnerligen poetiska, ofta innehålla de blott en barbarisk rotvälska. Panten skall inlösas, och pantgifvaren återfår den icke förr, än han underkastat sig ett honom ådömdt straff. Och detta har gifvit anledning till uppfinnande af en mängd straff, uti hvilka folkqvickheten esomoftast yttrar sig på ett rätt löjligt sätt. Till slut hafva vi att betrakta lekarna utan sång. Dessa äro af mångfaldigt slag.
Sam - Den 7 Mars f. m. • t» C bQ '£ ^ 2 ^ 0 1 co bo '•O % <u c. JU f~s s bä £* e Cj b O k Q bo P3 ^ § 5>| Cd K; Co fcri c. <3 ^ '>* bT> ^3 P3 4 « *»j I p k \j £ 1 '■S 2 O V' -o ^* ■3 I ‘-O O V feo cs c « £ fc 3 *Ö QJ OJ '*0 C « Netto öfverskott. CO co co co -* CO 0 »0 co 10 CN CO co Under de 2:11c sista åren å särskild conto upförda omkostnader för bolagsstämmor, revisioner, m. m. Tillsammans, Verkstaden. Hvarefter öfverskott rs "> H •X3 Inkomster efter afdrag af omkostn. för farten. m CO CO »«< CO co CO »o *0 CO co co co co co 0 »o CO tn cs cO CO cT co co CO CO co CO t>. CO cq^ co o co u o <u CO r—4 in :q ^ -Q — 0 CO co vrf 0 cs CO c* t>. V£ tC co co t>l cs co^ co CO <u d3 cd g 3 Söj <T> a . cd co co O co d co CO —• co c» d CO vdco Vf co t>- vr _ CJ cs CO vtf* _ <N to c* _ vrf *0 co co cr> >0 »o 0 c* co <7> cr> *0 v*- a £ m feO C °cd bo cd <u u ? - ci & 1 ^dCO co Ob a .
"Men har eders majestät besinnat faran?" "Lyd!" var den blifvande lierrskarens kalla svar. Sergejeff hjelpte på honom en enkel militärkappa, tog ljusen från bordet och lyste förut. Sålunda gingo de tysta fram genom palatsets korridorer som blott helt matt voro upplysta. Våra vandrare gåfvo öfverallt den riktiga lösen åt vakthafvande gardisterna. Sålunda smögo de sig ut och stodo nu på torget. "Hvar?" frågade den längre af vandrarne. "Hos furst Trubetskoj?" "Lösen?" "Tyrann eller frihet." De fortsatte nu ljudlöst sin väg genom den mörka decembernatten. Men den natten voro äfven andra personer i rörelse. Starka patruller genomtågade gatorna, men gåfvo efter en kort vexlad lösen hastigt plats åt våra nattvandrare. Dessa gingo uppför Newska-prospekten, men blott fram till gatan "Lilla Million", veko af åt densamma och stodo snart framför ett stort hus, liknande ett palats. "Så nära mitt residens", mumlade den ene, "det är djerft. Låt oss stiga på." Darrande öppnade den unge förrädaren af sina med-sammansvurna dörren. "Ni kommer väl sent", sade en påtagligen till portvakt förklädd militärsperson. "Tids nog att träffa värden", svarade Sergejeff hastigt. De fortsatte sin gång. "Eör Guds moders skull", hviskade nu den sistnämnde, "vid den dörr, som vi nu komma till, måste hvarje person gifva den andra lösen." En trappa upp möttes de af en mörk gestalt, insvept i en mantel: "Hvad väntar ni?" "Tyrann eller frihet?" svarade Sergejeff sakta. Hans följeslagare mumlade blott några otydliga ord, hvilkas ljud försvann i maskens flor. Eu hand lades tungt på hans skuldra. "Hvad väntar ni?" ljöd åter frågan. Det var ett kritiskt ögonblick. Sergejeff darrade i hela kroppen, sa att hans värja slamrade emot korridorens marmorvägg. Hans följeslagare teg ännu ett ögonblick; han tycktes kämpa en svår inre kamp, men framstötte slutligen med häftig, pressad röst: "Tyrann eller frihet."