Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
46 anförde skäl af Westman få tillgodonjutas intill dess han Betänkanden, N:o i5i. 379 till förbättrade Lönevilkor kan förhjelpas och från denna Stat utanordnas med . : 8:0 Den nu under Tionde HufvudTiteln upptagne Lotsser iindragnings Staten. Som någon anmärkning härvid icke förekommer; torde beloppet af samma Stat hit få öfverflyttas med 740. 9:0 F. d. Landshöfdingen H. Järtas Pension. Vid sisth Riksdag behagade R. St:r; med undantag från hvad Författningarne stadga om afskedstagande Embetsmäns pensionerande, tillägga bemälte Hr Landshöfding; i anseende till' dess patriotiska åtgärder och utmärkta Embetsmanna-förtjenster, en Pension af af 2000 R:dr årligen, att intill nästa Riksdag af honom åtnjutas, hvilken dock, i det fall Hr Landshöfdingen derförinnan af K. M:t i Nåder utnämndes till något Embete i Staten med motsvarande Lönevilkor, skulle besparas. Som, på sätt K. M:t nu i Nåder anmält, samma skäl, som föranledde Pensionens beviljande, ännu äga rum, får Utskottet till R. H: St.rs bifall vördsamt hemställa, det merberörde Pension må med de vilkor som R. sednast församlade St:r dervid bestämt, än vidare få merbemälte Herr Landhöfding tillfalla och här uppföras med 2000. 10:0 Den ytterligare tillökning som vid slutliga utredningen af förra Allmanna Magazi ns Fonden kan uppkomma. Utskottet, som ännu icke är i tillfälle att kunna meddela yttrande i anledning af K. M:ts 0111 nämnde 38o Stats-Utsk ottets Fond aflåtne Nåd. Proposition, skall i sammanhang dermed utlåta sig i hvad detta ämne rörer. Vidare förekomma vid regleringen af denna Stat följande antingen af K. M. i Nåder eller genom serskildte till Utskottet remitterade väckte frågor nemi. 11:0 Anvisande af medel till betalande på en gång af R.
Vid föredragning i Stats-Rådet af frågor om stiftande, förändring, förklaring eller upphäfvande af Lagar och Författningar, som röra Rikets allmänna hushållning, böra två af RegeringsRättens Ledamöter närvara, med enahanda skyldighet att sig yttra som ofvan säges. 34. Stats-Ministrarne innehafve Rikets högsta värdighet, och Stats-Råden den närmaste derintill. Stats-Minister eller Stats-Råd må icke tillika annat Embete utöfva, ej eller några inkomster deraf uppbära. Justitie-Råd eller Regerings-Rud må ej tillika annat embete innehafva eiler utöfva. Förslag till ändringar i Grundlagarne. Riksens Ständers Justitie-Ombudsman må, när han det nödigt anser, kunna öfvervara Högsta Domstolens, Nedre Justitie-Revisionens, Hof-Rätternas, Kollegiernas eller i dessas ställe inrättade Verks, och alla lägre Domstolars öfverläggningar och beslut, dock utan rättighet att sin mening dervid yttra, samt äga tillgång till alla Domstolars, Kollegiers och Embetsverks Protokoll och Handlingar. Konungens Embetsman i allmänhet vare skyldige att lemna Justitie -Ombudsmannen laglig handräckning, samt alla Fiskaler, att medelst aktioners utförande honom biträda, då han det äskar. 99. Riksens Ständers Justitie-Ombudsman må, när han det nödigt anser, kunna öfvervara Högsta Domstolens, Regerings-Rättens, Nedre Justitie-Revisionens, IIof-Rätternas, Kollegiernas eller i dessas ställe inrättade Verks, och alla lägre Domstolars Öfverläggningar och beslut, dock utan rättighet att sin mening dervid yttra, samt .äga tillgång till alla Domstolars, Kollegiers och Embetsverks Protokoll och Handlingar. Konungens Embetsman i allmänhet vare skyldige att lemna Justitie-Ombudsmannen laglig handräckning, samt alla Fiskaler, att medelst aktioners utförande honom biträda, då han det äskar.
Götheborgs stad 101 87,350 . ^ Götheborgs och Bohus lån . 1,260 511,160 — T — Skaraborgs lån 506 286,100 -v— Elfsborgs 623 319,920 Hallands „ 639 297,300 Malmö stad — 99 94,550 — Malmöhus lån — 434 507,970 — Kristianstads „ — 60 83,280 Blekinge „ — , 66 69,280 Gotlands „ 155 100,370 Summa 3,129, 1,501,830 659 755,080 155 100,370 Näringar och yrken: Under den tid revisionen omfattar, har den i 151 § af Banko-reglementet Fördelning af omförmålda fördelning på de särskilda Diskontverken af Handelsoch Nårino-gSandelsoch diskontfonden förblifvit oförändrad. ° Närings Diskont Revisorernes Berätt. ang. Bankoverket. g fonden. — 42 Men på grund af reglementets 173 § har ifrågavarande del af förlagen till Diskontverken undergått följande förändringar: Af Banko-diskontverkets ordinarie Handelsoch Nårings diskontfond R:dr 6,700,000: — voro, enligt 53 § i 1862 års Revisions-beråttelse, öfverförde till Reservfonden 500,000: — så att nämnde Verks Handelsoch Nåi-ings-diskontfond då utgjorde endast 6,200,000: —a Berörde 500,000: - anordnades likväl åter till Banko-Diskontverket den 26 November 1862, hvarigenom detta Verks andel af fonden återgick till det ordinarie beloppet af 6,700,000: — dervid den sedermera förblifvit.
Det vore således en vinst att fä komma åtminstone ett steg framåt, och jag anhåller derföre om bifall till förslaget. Hr von Hartmansdorff: Jag vet visserligen, att vårt blifvande beslut i detta ämne ej medförer någon påföljd i verkställigheten : men dä mine värde motståndare gjort sina anraärkn:r, må lss Den 19 Januari e. m. det tillåtas äfven mig, att göra mina. Frih. Cederström anmärkte, att man bör gifva företräde åt sina egna landsmän, så framt det ej vore särdeles utmärkte utlänningar som med dem täflade. Deremot får jag säga, att det många gånger inträffar vid universiteten att vi ej hafva någre landsmän alt sätta till lärare, och då får man nöja sig med utlänningar, äfven om de ej äro så utmärkte. Då jag var i Paris för 5 år sedan, så befanns det fransyska folket, 34 millioner starkt eller mera an 11 gånger öfverstigande Sveriges be folkning, vara i behof af lärare i tyska språket vid sina allmänna läroverk, och jag afhörde examina med ett stort antal utlänningar, som försökte sig. Dä Fransmännen sålunda ansågo sig vara i behof af främmande biträde, ehuru stolte och talrika de än äro, så tror jag del ej vara förmycket, om vi erkänna beliofvet för oss att understundom tillita främmande lärare, särdeles i lefvande språk. Hr Gr. o. Landt m:s härefter framstälde propos. (ill antagande af det i 6:te punkten anmäldta andra förslag till tillägg i 28 § Reg.F. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf det han trott sig filina att ja härvid varit öfvervägande. Förslag, vackt i Cunst.Utsk., om 2:ne tillägg till 72 § Reg.F., åsyftande ökad garanti för riksbankens kredit. l:o. Första tillägget: Regerings-Formen. § 72. Riksens
I §. star, -at Bonden fär sitta bredewid kusken. Jag hem» ställer hurnwida detta ailttd kan täta sig göra. Jag kunde möjeligen hafwa bade Kust och Drang, och dä skulle Drängen wara nödsakad at sitta bakvä. Friherrel^nrin^llgufen iroyye, at hwatz Oeoonomie - Utstottet föreslagit rörande Wigterna wore gansta biittgt, och at ben utwagen at utröna tyngderna wore uti andra Lander allmänt antagen. Han ausag aftven alldeles emot billigheten stridande, at efter behag lägga tyngder efter de Skjutsandes Hastar. Grefwe 8trnmtclr, IHeärie OsorA, erinrade om den omständigheten, at en etter twä 05- facerare, som ej hade råd at betala mycket skjutspenningar , kunde bliswa commenckcracke i tjenst» förrättningar; de kunde annars sta ftg tilsammans om en häst, men mäste enligt krojeäet taga twä, efter Bonden är tillätet at äka. Flere yrkade at Bonden matte fä äka. Grefwe lVlärner, Larl Os briel, fann gansta manga swärighcter yppa sig wid utöfningen af denna och conkormcraäs sig med Hans Lx> csllance Grefwe Kuutia, at en wist tyngd boede stadgas och bade personer och saker magas. Friherre o a 6eer, (k!,rl, rrodde anda malct otwiswetaktigt bäst winnås genom det af Hans Lxeellence Grefwe Rmutla upgifna förflag; men fann nya sivärigheter derigenom upkomnra, i anseende til nödwändigheten af särftillda inrättningar til at maga magnar, saker och personen Hans Lxccljcncs Grefwe Knur b. Wag nars wägning kunde ej werkställas; frägan word här blott, om personer och saker.
Hetta ändamål syntes Herr Gapitainen lika vä! och bättre kunna vinnas, derigenom att Blullrnägtige i Ranquen tillsatte Pirectioner vid FilialDiscontetne och ansvarade i ett för allt för deras förvaltning, än genom särskildt val af ett slags F u Hmäg ti ge, anstäldt af Rikets Ständer och satte uti ett halft beroende utaf deras Fullmägtige vid Hufvudverket, utan möjlighet att bestämdt uppdraga gränsen för detta beroende, som måhända komme att rubba det nödiga sambandet uti det hela, Herr Capitainen kunde icke med Utgkottet instämma der. uti, att Rikets Ständer sjelfve skulle bättre än deras Fullmägtige i Ranquen kunna verkställa valet af Directeurer i Provincerne, ty, oberäknadt vanskligheten utaf de slutna valen, sorn ske i stora massör, der största delen icke känner de personer, på hvilka de skulle votera, och i och för1)vilka val ingen enskild ans.varade, torde ett mindre antal personer med denria ansvars skyldighet Säkrare och vida lättare kunna urskilja; och utse de mest t jeni ige, helds.t då frågan icke möjligen kan afse en förmån för Rikets Ständer uti detta val eller ett behof af Ståndsrepresentation Så® iBanco-Utskottets Hetiinkandert. omnämnde LåneContoiren, hvilkas Direction Herr Capitaine^ ansåg vara lämpligt sammansatt, o ra ilen utgjordes, utom BancoOmbudet, af en Magistratsperson eller en annan lagfaren man, en Handlande och en landtbrukare, alla valde inom districtet. Härmed förenade sig Ordföranden Herr Of•versteKammarjunkaren m. m. Friherre Adelsvärd, Herr BevisionsSecreteraren Stråle och Herr Qfj; yer HofPredikantenDoctor Hedrén^ Vid 5.te §. A. Rörande Dirscteurernes arfvode.
Årorna spända mot vattnet hejdade farten. Silvius Antonius reste sig från sin purpurbädd. Allas ögon voro vända mot älgoxen. Man tyckte sig skymta något, som han bar på sin rygg, men skogsdunklet och de nedhängande grenarna gjorde det omöjligt att se tydligt. Den väldiga älgoxen stod länge och vädrade ut mot triremen med lyftad nos. Ändtligen tycktes han inse, att den ej var något fientligt föremål. Han tog ett steg ned i vattnet. Han tog ännu ett. Bakom de breda hornen framskymtade allt tydligare något ljust och skärt. Bar månne älgoxen på sin rygg en hel skörd af vildrosor? Skeppsmanskapet gjorde några försiktiga rörelser med årorna. Triremen kom djuret till mötes. Den flyttade sig liksom af sig själf allt närmare vasskanten. Älgen skred sakta ut i vattnet, satte försiktigt ned foten för att ej fastna bland rötterna på älfbottnen. Nu såg man tydligt öfver hornen ett flickansikte, omgifvet af ljust hår. Älgen bar på sin rygg en af dessa nymfer, som man väntat, som man insåg nödvändigt måste finnas i denna urvärld. Folket på triremen greps af helig hänförelse. En af dem, som härstammade från Sicilien, påminde sig en sång, som han hade sjungit i sin ungdom, då han lekte på de blomsterrika slätterna omkring Syracusa. Han började gnola: »Nymf, Arethusa nämnd, nymf ibland blommor född, Du, som i skogars hägn vandrade månskenshvit!» Och då de stormhärdade männen uppfattade orden, sökte de dämpa det orkanlika bruset i sina stämmor för att sjunga: »Nymf, Arethusa nämnd, nymf ibland blommor född». Man stakade skeppet allt närmare och närmare vasskanten. Man ville ej akta därpå, att det redan ett par gånger skrapat mot bottnen. Men den unga skogsvarelsen satt och lekte tittut mellan älghornen. Än gömde hon sig, än tittade hon fram. Hon hejdade ej älgen, hon dref den längre ut i vattnet. Då det högbenta djuret hade kommit ett par famnar framåt, smekte hon det för att få det att stanna. Hon böjde sig ned och ryckte upp några näckrosor.
Majrts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående Folkskole-lärares pensionering; f 14:o Johan Johanssons, från Örebro län, motion, angående mötes-passevolansens ör kavalleriets hästar uppförande bland Statsverkets utgifter; 15:o Olaus Erikssons, från Götheborgs och Bohus län, motion, om statsanslag till en extra Provincialläkare för Stångenäs och Sotenäs härader; samt 16:o Ola Svenssons, från Malmöhus län, motion, om nedsättning i afträdes-afgiften vid åboombyten å skatte-rusthåll. Bevillnings■ Utskottet: Johan Perssons, från Upsala län, motion, om upphörande af eller minskning i tidningsstämpel-afgiften, med dervid gjorda anmärkningar. Lag-Utskottet: / l:o Petter Claessons, från Elfsborgs län, motion, om ändring i lagens stadgande angående skyldigheten att underhålla kyrkoherde-boställen; och 2:o v. Talman Svartlings motion, om förändring af flyttningstiderna för tjenstehjon, med dervid under diskussionen afgifne yttranden. Banko-Utskottet: Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, med öfverlemnande af betänkande och förslag i fråga om ordnande af kredit-väsendet m. m.
Man kati förmoda, eller till och med på förhand Den 2 g Maji. 6x3 veta, att Bankens tillgångar bestå, utom Silfverfonden, dels i inteckningar i fastigheter, och dels i, kan hända ännu betydligare, forH dringar på blotta namn. Jag öfverlemnar åt hvar och en att dömma, hvad värde dylika tillgångar äga för en Wäxelbank: tillgångar, som ej äro rörliga, och som antingen aldrig tillfullo eller åtmindstone oändligen långsamt skulle kunna realiseras, och göras för Banken i sjelfva verket brukbara. Om jag vågade hoppas, att hvar och en lika med mig vore öfvertygad derom, att Bancosedelns värde endast beror på Sedelmassans förhållande till productionen och varumängden i landet, skulle jag ej tveka, att för min del bifalla tillkännagifvandet af Bankens ställning. Men då jag fruktar, att den mening, hvilken några värde Ledamöter yttrat, nemligen: ”att Banco sedlar nes värde beror blott på mängdens förhållande till Bankens rörliga Hypothek, Massa eller Silfver fond,” är alltför allmän; så befarar jag, att tillkännagifvandet af Bankens verkliga ställning skulle möjligtvis kunna föranleda till betydliga oredor. Man skulle nemligen tilläfventyrs försöka, att aj rithmetice uträkna scdlarnes verkliga värdej och utslaget af denna calcul skulle lätt kunna åstadkomma en olycklig skakning i myntvärdet, intilldess sanningen omsider hunnit segra öfver förvillelserna, och hehofvet ändtligen återgifva myntet det värde, som det bör äga, i anseende till myntsfockens förhållande till landets production och varumängd. För öfrigt ser jag ingen verklig fördel Den 29 Maji. att vinna, genom upptäckandet af Bankens tillstånd men deremot är det åtmindstone osäkert, om ej stora och kanhända oförmodade olägenheter deraf skulle kunna åstadkommas. Då man derföre, genom upphäfvande af ett så uråldrigt stadgande, ej skulle hafva någon veiklig fördel att hoppas, men väl olägenheter att befara; så anser jag för min del bäst, att låta det förblifva såsom det är. Grefve De la Gardie:
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt till Stats-Utskotlet remitterad motion, N;o 123, har Herr von Ehrenheim, P. J., anfört, hurusom genom Kongl. Brefvet den 9 November 1840, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut vid 1840 års riksdag, blifvit stadgadt, att den till förbättring af vissa Kyrkoherdars aflöning på behaglig tid förlänade spanmålen, skulle lill Statsverket indragas, då Kyrkoherdens behållna inkomster, beräknade efter medlet af de tio sista årens markegång, öfverstego värdet af 150 tunnor spanmål, äfvensom att anslag af indragen behaglig tids förläningsspanmål, ej skulle beviljas för annat ändamål, än för åstadkommande af fyllnad i Kyrkoherdes aflöning till 100 tunnor spanmål. Det vore likväl otvifvelaktigt, att vid den reglering af presterlig aflöning, som nu förestode öfver hela riket, hvarje inkomst, som vore af den natur alt den kunde från en presterlig lägenhet till en annan förflyttas, komme för åstadkommande af anständig bergning synnerligen för det lägre ordinarie presterskapet, alt väl behöfvas, och att större frihet att använda redan gifvet anslag, således vore önsklig. Beloppet af behaglig tids förläningsspanmål kunde motionären visserligen icke med erforderlig noggrannhet angifva, men då största delen af presterskapet tillkommande kronotionde och hemmansräntor utgiDge såsom ständigt vederlag, hvilket ej finge från presterskapet indragas, samt, af behaglig tids förläningar, 1,000 tunnor varit indragna redan år 1838, pä sätt Kongl. Brefvet Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139.
Både på det teoretiska och på det praktiska området framstod här Lafayette som frihetsrörelsens segrande förkämpe mot grefven af Artois; äran af privilegiernas upphäfvande tillkommer sålunda honom i väsentlig mon, om han än icke tog någon aktiv del i sjelfva beslutet derom. Att revolutionen i sitt nydaningsverk utgick från teoretiska förutsättningar och ur dem drog logiska slutföljder, har ofta blifvit skarpt klandradt; detta klander var den gamla » historiska skolans » doktrinära jargon och har sedan blifvit från reaktionärt håll gång på gäng omtuggadt. Walter Scott anmärker, att nationalförsamlingen, » utgående från abstrakta läror om allmänna rättigheter, deducerade de från dem utgående reglerna för den praktiska lagstiftningen alldeles så, som det säges, att skeppen på de franska skepps-varfven byggas efter en abstrakt matematiks principer, hvaremot de i England snarare äro eller blifvit bygda efter tekniska och mekaniska grunder ». Ja, sir Walter, det är ej sagdt, att de franska skeppen derför voro sämre än de engelska. Hvar fagel måste sjunga efter sin näbb, hvarje nation handlar efter sitt skaplynne och sin historiskt gifna ställning. Det hade af ålder varit för Frankrike eget att bygga sina statsförfattningar ungefär som det bygde sina skepp: den gamla feodalismen utvecklade sig här mer systematiskt än annorstädes, en total omstöpning fick samhällsskicket af Filip den sköne, en annan af Ludvig XI, en tredje af Richelieu, Mazarin och Ludvig XIV. Här fun-nos således ej, såsom i England, fasta samhällstraditioner att respektera och reformera, men Frankrike hade århundraden igenom varit stormakt ändå och haft författningar, som hvar för sin tid passat förträffligt. Nu gälde det återigen att bygga statsskeppet efter en ny tids fordringar. Det kom då an på om de der » principerna » visade sig strängt riktiga i enlighet med tidens rättsmedvetande. Och det måtte de väl hafva gjort, eftersom de af nationalförsamlingen faststälda lagstiftningsgrundsatserna mer och mer blifvit den grundval, på hvilken det moderna Europas statsrätt bygger och bor. Var än Bastiljens stormning som militärisk bedrift en föga betydande händelse, så fick den stor betydelse som en lystringssignal, hvarefter hela landsorten rättade sig.
Under det Erland satt vid måltiden, hade en af männen lockat Käck ur vagnborgen ett stycke in i skogen och der bundit honom vid ett träd. Men utanför vagnborgen hördes rop och vapengny. En fiendtlig skara besteg kullen. Redan hven en pil, stridens första budskap, genom luften. Qvinnorna trängde sig tätare tillsammans, tryckte sina barn intill sig och vände fruktande blickar mot den sida af vagnborgen, der männen stodo med spända bågar och fällda spjut, afvaktande angreppet. – Ingen nåd åt helgerånarne, ljöd en kraftig röst derutifrån; – hugg ned dem alla! Det var pater Henrik, som talade så till en hop af riddar Bengts bönder, som, väpnade med yxor, bågar och spjut, tågat ut att förfölja det främmande folket. Pater Henrik red en liten skymmel; kring sin munkkappa hade han spänt ett bälte, i hvilket slidan till ett väldigt slagsvärd hängde; sjelfva svärdet förde han i handen. Äfven riddaren åtföljde tåget; men han var obeväpnad, ty han tyckte det föga löna mödan att pådraga ett harnesk eller störa sitt goda svärds hvila för en dylik fejd. Han gick i spetsen för sitt folk, stödjande sig på ekepåk, såsom han plägade göra, då han var ute att bese åkrar och ängar. Emellertid vände han sig till sitt folk och ökade vigten af paterns ord, i det han sade: – Ja, hugg ned packet och skona ingen, utom qvinnor och barn! De ha illa lönat min gästfrihet. De ha plundrat klostret rubb och stubb, icke ens skonande den heliga jungfruns gyllene krona eller nattvardsbägaren. Svängen yxorna, gossar, som då J fällen träd i skogen! Men innan skaran hunnit fram till vagnborgen, hade Assim, på ett tecken af höfdingen, gått fram till eken, der Erland, nästan medvetslös genom dryckens verkningar, stod bunden. Assim höll en dolk i handen och riktade dess spets mot Erlands bröst. – Halloh! ropade höfdingen, som klifvit upp på en vagn. – Hvad viljen J derborta?
Do ctorn i det följande sökt ådagalägga, att Kyr. koplikten nu mera endast är ett borgeligt straff, tili styrkande hvaraf ibland annat blifvit åberopadt, att Kongl. Majs:t, uti Nådig skrifvelse den 24 September nästliden år till Hof-Consistoriurn och Krigs-Hof-Rätten, förklarat, att något uppskof med verkställigheten af uppenbar eller enskild Kyrkopikt för bristande Christendomskunskap destornindre, efter senare utkomne Författningar, borde äga ruin, sorn strafflagarnes ändamål derigenom märkeligen skulle förfelas, samt Herr Doctorn , som förmält sig anse en af Kyrkans äldsta och mäst välgörande inrättningar nu mera vara icke allenast dragen ifrån sitt ändamål, utan äfven vanställd och ohelgad, tillika velat visa, både nödvänheten af Salighetskunskap och bättring, för att kunna erhålla aflösning, och jemväl olämpligheten deraf, att en brottsling, ehuru befunnen okunnig, lastbar, fördärfvad , religions-och samvetslös, likväl med våld skall tvingas till en liyeklad bekännelse och ånger, saint deruppå i Församlingens namn erhålla tillgift och förlåtelse, äfvensom att äldre och senare Författningar, saint deribland Kyrko-ordningen och Kyrko-Handboken af år 1809 , skulle lemna klara föreskrifter om en syndares både inhämtade undervisning och bevisade botfärdighet, såsom nödvändiga vilkor för. hans aflösning, har Herr Doctorn, med förutseende deraf att hans Lag-Utskotlets Betänk anden. 3*7 finskan, det den offentliga aflösningen återfördes till hvad den i början varit, en religieuse förbämingsanstallt, svårligen kan uppfyllas, förklarat sig finna nödigt, det den förändring i afseende å offentliga kyrkoplikten vidtages, att då den samma, sådan den nu befinnes, innefattar tvenne högst olika beståndsdelar, en religieuse, hörande till Kyrkan och ledande till förbättring, samt en poenal, hörande till samhället och syftande till varnagel, dessa delar må i verkställigheten åtskilljas.
Och drager man sig vidare till minnes, huruledes Styrelsens organer motsatt sig hvarje förslag, ledande till, jag vill icke säga, minskning, utan blott en billigare fördelning af jordbrukets skatter, såsom exempelvis mötespassevolaneeafgiftens öfverflyttning på allm. bevilln. och indelta arme'ens successiva ställande på vacancefot, så förefaller det allt mer och mer svårt att hos sig stadga såsom trosartikel, att Styrelsens ömhet för det betryckta jordbruket varit den förnämsta driffjädren till den ifrågavar. statslånepropos:n. Vid sådant förhållande, och då i allt fall icke lärer kunna nekas, att ett lån, som upptages i statens namn eller under statens garanti, är statslån, torde det ej vara ur vägen att i| korthet vidröra jemväl den hufvudquestion, huruvida statslån, i och för sig sjelfva, kunna vara nyttiga för Sverige. Jag säger för Sverige, för att ej alltför djupt inlåta mig i controvers pä theoriernas gebit, der man i det - Den 3 Februari f. m. ta ämne kan nyttja ungefär samma argunienter för som emot. Om jag således nu medgåfve, att i länder, såsom England och Frankrike, der industrien oupphörligen skapar nya capitaler eller deras värden, ett fondeller statsskuldssystem kan innefatta ett slags häfstång för näringarna och ett medel att mobilisera förmögenheten, och om jag ytterligare medgåfve, att detta vore ett så väsendtligt godt, att detta borde komma lagstiftaren att blunda för allt det politiska och moraliska förderf, som visat sig vara statsskuldens trogna följeslagare, så återstår dock alt undersöka, om Sverige är ett sådant land, der ens något godt kan härflyta från detta system. Jag tror det ingalunda. Vi hafva brist pä inhemska capitaler, åtminstone på inhemsk credit. Våra förnämsta exportartiklar äro svåra att fördelaktigt afsätta, i anseende till deras relativa dyrhet på verldsmarknaden , den långa transporten, den ofullkomligare bearbetningen af råämnen, våra fyra å fem månader årligen isbetäckta skärgårdar m. m.