Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det beror på en directeur att afsäga sig sin befattning, derest han finner bolagsstämmans beslut sådant, att tillämpningen deraf blefve alltför skadligt, och det är just detta återhållande element jag anser vara behöfligt i lagen, enär jag, såsom jag förut nämnt, icke anser det vara möjligt att i hela sin stränghet tillämpa den solidariska ansvarigheten emot samtliga lottngarne. Vidare tror jag, att loltägarnes credit skulle alltför mycket lida, om de vore underkastade en så beskaffad hastig utsökning. Desse lottägare kunna vara nflägsne från bankens hufvudstation och kunna således, då en oförmodad lagsökning hos dem sker, vara fullkomligt okunnige om anledningen till bankens oförmåga alt invexla sina sedlar. Hvad sjelfva redactionen af denna § vidkommer, så hafva åtskillige talare fästat sig vid ordet ”oinlöst”, såsom olämpligt. Jag kan ej heller i detta afseende instämma i anmärkarnes åsigt, i §:n handlar nemi. om de förhållanden, som böra inträda, då banken ej kan inlösa sina sedlar. I öfverensstämmelse med dessa stadganden förekommer i i5 §:n ordet ”oinlöst.” Alt ordet ”oinlöst” ej kan hafva afseende på hvar och en af banken utgifveo och utelöpande sedel, torde vara temmeligen klart och tydligt. Ordet ”oinlöst” utmärker deremot onekligen att det är fråga om en sådan sedel, som ej blifvit infriad, då man önskat att få den af D c ii i\ Februari e. ni. banken inlöst. Bland de förslag till redactionsföriindringar, sorn bär blifvit framställda, liar jag ej funnit någon nöjaktig. Hr Ribbings förslag, hvaruti förekommer ”innehafvare af lill inlösen vägrad creditsedel”, är först och främst icke Svenska. I allt fall kan jag icke inse, att detta uttryck är mera tydligt, iin ”oinlöst creditsedel”, särdeles då en lag-§ aldrig lärer få isolerad tillämpas och tolkas, utan måste lydas i sammanhang med hela lagförslaget. Slutligen vill jag endast tillägga, att då 2tne Stånd, efter hvad mig är berätladt, nemi.
Med de för dagen tongifvande delade han det fria tänkandet i afseende på Religion och Christendom; men harmades öfver dess allmänna ytlighet, lättfärdighet, hjertlöshet, ofördragsamhet. Med de då gällande sinnliga erfarenhets-philosopherne delade han deras vädjande till Natur och Verklighet; men hatade det i deras vishet egoistiska, materialistiska, mechaniska, det i deras beteenden sektartade och vrånga. Med de fromma i landet, ja med samtliga de bättre bland deras prester och theologer, delade han den djupa aktningen för all upprigtigt evangelisk själsstämning, den heliga vördnaden för all sann andakts ingifvelser och väckelser; men ömkade sig åt deras orthodoxa slafveri under bokstafligt uppfattade myther och tanklöst besvurna formler. Med sin Konungs motståndare delade han deras obelåtenhet öfver felen af dennes karakter och regeringskonst; men älskade hans hjertas många värmande och beundrade hans snilles många glänsande egenskaper, samt föraktade dessutom deras blott halfva republikanism, oftast så oädel i både bevekelsegrunder och yttringar. Sjelf kallade han sig en ”Naturalist”, – och han var det, i hela sin diktan och traktan; men afskydde flertalet af dem, som likaledes ansågo sig vara det; och gaf derföre äfven dem rika anledningar till förundran, när de t. ex. hörde en man, om hvilken de visste att han ej trodde på Bibeln mer än de, likväl moquera sig öfver Helvetius och försvara Lavater. Den enkla orsaken var: äfven i Thorild lefde och verkade de revolutionära syftningar, som i dåtiden gäste och inledde sitt stundande verldsomhvälfnings-verk; de voro till och med samtligen i honom tillstädes; men endast såsom utgående från ett sinnelag, hvars uppfattning af det så allmänt åberopade ”natur”-evangeliet var en äkta poetisk, och således ej mindre moralisk än genialisk.
I sådant hänseende hafva alla de tillgångar, som nu användas för musikpersonalens aflöning, med undantag af gardistunderhållet för nummerspelet, blifvit sammanförda i en summa, ställd till regementschefens disposition. Denna summa är beräknad till 5,300 Rdr vid hvarje regemente och 2,500 vid Wermlands Fältjägarecorps, nära motsvarande hvad nu i särskilda poster för ifrågavarande ändamål utgår. Wermlands fältjägare-corps: Enligt det af kommitterade uppgjorda förslag till infanteriets organisation är antaget, att det nuvarande Wermlands fältjägare-regemente skutle förändras till en corps på en bataljon, men i öfrigt qvarblifva vid sin hittills varande natur af värfvad trupp. Då likväl befälet vid denna corps icke är i garnison törlagdt, och dess tjenstgöring, som i de flesta fall inskränkes till de årliga vapenöfningarna, ej heller är af jemförlig beskaffenhet med den vid indelda regementena, hafva lönerna för officerare, underofficerare och vederlikar icke kunnat föreslås till lika belopp, hvarken som vid andra värfvade eller vid de indelda trupperna blifvit uppförda. Kommitterade hafva fördenskull ansett sig höra bibehålla ifrågavarande löner vid sina i nu gällande stat anvisade belopp, endast med de förhöjningar deruti, som i vissa fall, och med iakttagande af ett rättvist förhållande emellan särskilda tjenstegrader, skäligen böra beviljas. På grund af hvad kommitterade i betänkandet om infanteriets organisation anfört, beträffande nödvändigheten af större fordringar för framtiden, i afseende å manskapets vid ifrågavarande corps vapenöfning och bofasthet, men hvilka fordringar, för att icke göra värfningen omöjlig, måste åtföljas af ökade förmåner å truppens sida, hafva kommitterade funnit sig föranlåtne till den förhöjning i nu utgående jägare-arvoden och rekryterings-penningar, att de förra ökas från 31 till 40 Riksdaler och de senare från 5 Rdr 62\ öre till 6 Rdr för hvarje man, äfvensom uppfört underofficerarne till mötes-natu raportioner.
Derjemte finnas flera andra kontrollföreskrifter härvid vara erforderliga, såsom angående antalet och beskaffenheten af de redskap och kärl, sorn, utom mäskekaren, få finnas i fabriksbränneri, och hvilka deraf böra stämplas, om sättet för inmäskningarne, om förseglingen af redskap och kärl, som äro sådan underkastade, med mera, i afseende hvarå förslag till reglementariska staganden äro i Friherre Raabs, vid kommitteens betänkande fogade reservation, afgifna, äfvensom angående hvad iakttagas bör för vinnande af tillstånd till anläggning af fabriksbränneri, tili detsammas bedrifvande med en viss daglig inmäskning uti bestämdt antal kar, under en eller flera månader af den tid, bränvinstillverkningen tillåten är, till bränuerirörelsens vidare utvidgning eller minskning för en eller annan månad af nämnde tid, inom det i allmänhet medgifna omfång, eller till vidtagande eljest af förändringar i bränneriet i afseende på formen, storleken eller antalet af de redskap och kärl, som blifvit uppgifna att finnas; hvarvid, såsom ett allmänt vilkor för utöfning af bränvinsbränning i denna klass, bolde stadgas att afgiften derför, i förhållande till den tillämnade dagliga inmäskningen för en eller flera månader, skall förskottsvis erläggas till vederbörande uppbördsman, derom dennes betyg bör ^finnas. Kong!. Proposition, K:o 26. 37 tecknadt a den anmälan, som till Kongl. Maj:ts befallningshafvande skall ingifvas, innan bränvinsbränningen lår börja. I afseende å brä n vin stil s t Herin g, har Kongl.
Här firade den danska klarheten och behaget, under professor Nerudas ledning, en vacker triumf och kornmo som en blidt försonande, harmonisk upplösning efter det Griegska verkets mörka dissonanser. Konsertens andra afdelning öppnades med Emil Hartmanns uvertyr till » Hærmendene » under kompositörens eget anförande. Det är en ståtlig komposition, väl värd att lära känna, och den grånade mästaren belönades med lifligt bifall. Josef Dentes därpå följande konsert för violin och orkester fick ock ett förträffligt utförande, särskildt genom hr Zetterqvists gedigna insats i solopartiet, ehuruväl detta nummer i raden af de öfriga förkrossande väldiga köroch orkesterverken, nog tedde sig en smula blekt. Något sådant kunde dock ingalunda läggas slutnumret till last: August Södermans » Messa » för soloröster, kör och orkester, som under hr Nordqvists anförande fick en medrj ' ckande tolkning och strålade af ovansklig glans. I synnerhet det härliga offertoriet för enbart orkester och slutkvartetterna Sanctus, Benedictus och Agnus dei — framförda af sådana elitröster som grefvinnan Taube, fru Linden samt hrr Smith och M. Strandberg — gåfvo en den värdigaste afslutning på denna unika musikhögtid. I D U N stod ett såll strumpor » med ögon » d. v. s. hål så stora som tekoppar. Gärda strök hvita underkjolar. Håret burrade upp sig af värmen och stod som en sky kring ansiktet. Kinderna vora lika röda som garneringen på hennes köksförkläde; mungiporna voro dragna en liten smula nedåt, och en svart sotfläck i kometform prunkade på öfverläppen. Puh! Lilla fröken satte ner järnet med en duns — betraktade medlidsamt en blåsa på sitt vänstra pekfinger och undrade, om det där herrskapet, som hon sökt platsen hos, verkligen nändes ta hennes frimärke, eftersom det aldrig kom något svar. Nåh!
Ständer som förskjutit Fondeme till Allmänna Magazins-Itirättningen, må å sin sida äga fullkomlig säkerhet, att medlen blifva använda och förvaltade i den ordning och på det sätt sorn. vederbör, samt derjemte städse vara i tillfälle att kunna förekomma möjliga missbruk eller öfverträdelser af de grunder som för disposition af Inrättningens Fonder blifva lagde, har StatsUtskottet väl funnit, att då MagazinsInrättningens Ofver-Styrelse erhölle en bestämd Instruction, och denna Ofver - Styrelse såsom öfrige Publike Civile Verk endast ägde att emot., taga Kongl. Majus Nådiga Bud och Befallningar genom Hess Cancellie-Rxpeditioner, i vanlig ordning af vederbörande Stats - Secreterare 15^2 Stats-Utskottets Fetiinkanden. contrasignerade, innefattades uti det af Riksens Höglofl. Ständer redan antagne sätt att verkställa granskningen af Verkets Räkenskaper oell förvaltning, oell de för Riksens Höglofl. Ständers Revisorer i detta fall meddelade stadganden, sådane efterrättelser och föreskrifter som äro tiliämpelige och fullständige derest Verkets Öfver-Styrelse icke finnes hafva rätteligen förfarit , eller handlat emot Inrättningens bästa och fördel; Men i en så oförmodad händelse, att vilkoren för Penninge - anslagens begagnande blefve uppenbarligen öfverträdde, och de meddelade Fonderne genom sådane större felsteg komme att förminskas eller ock alldeles förskingras , anser Stats - Utskottet att den för Riksens Höglofl. Ständers Revisorer utfärdade .Instruction bord,e bestämdt innehålla hvad Revisorerne i ty fall ägde att å Riksens Ständers vägnar vidtaga och föreslås fördenskull vördsammast följande tillägg i nämnde Instruction, nemligen: Skulle Riksens Höglofl. Ständers Re. visorer under granskningen af Allmänna Magazins - Inrättningens Räkenskaper och förvaltning finna , att de af Riksens Höglofl.
Bref lili Öfver-Postdirecleurs-Embetet af den 25 Juli förlidet år, Kongl. Maj:t, med bifall till Rikets Ständers olvanberörde underdåniga anhållan, i afseende på skjutslega!! för så väl resandes, sam posternas förskaffande vintertiden emellan Grisslehamn och Statsoch Ekoh,-Utskottens Utlåtande, N\o 2/f, 11 Eckerön, pröfvat skäligt förböja denna lega från 2 R:dr 32 sk. lill Fem Riksdaler Banco för hvarje häst; äfvensom Kongl. Majrt, i följd af Öfver-PostDirecteurs-Embetets underdåniga hemställan, tillåtit att, så länge postföringen med båt emellan nämnde stationer bestriddes med Kronans manskap och båtar, och postrotarne alltså från denna postföring njöte befrielse, brohufvudet i hamnen vid Grisslehamn skulle likasom sjelfva hamnbyggnaden på Postverkets bekostnad, underhållas; hvaremot Kongl. Maj:t i öfrigt funnit någon serskild eftergift af den byggnadseller underhållsskyldighet, som, enligt lag och författningar, Wäddö sockens invånare ålåge, ej kunna i Nåder beviljas.
I allmänhet lefva de ett tynande lif, om ej händelsevis en och annan ting och driftig man lyckas 'ställa sin - rörelse nästan på fabriksfot. { dem insättas nästan inga andra barn än sådane, som sakna föräldravård eller den underbyggnad, som erfordras för att draga nytta af slöjdeller söndags-skolorna, och de som ditsättas, hafva sällan den serdeles fallenhet för yrket, som är önskvärd och nödig, emedan slumpen oftast bestämt deras öde. De vandra från det ena yrket till det andra; och då de slutligen stanna i ett såsom gesäller, så ega de möjligen någon arbetsfärdighet, men sakna oftast ohjelpligt all verklig konstskicklighet, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, Nto 100. 13 all artistisk förmåga och alla de ekonomiska kunskaper, som erfordras för att ordna all större handtverksrörelse. Såsom det ännu är, kännes således olägenheterna af de qvarvarande skrå-banden, derigenom att de bildade klasserna icke ingå uti en stor del handtverk, lill hvilka de eljest säkert skulle egna sig, hvaremot de blifva till stor del tärande medlemmar i samhället. Föräldrarne insätta sina barn i handeln, eller skuldsätta de sig för deras studier, hvarigenom, då de högre läroverken egentligen afse embetsmannaoch prestbildning, en skara embetssökande bildas, hvaraf en stor del, då de en gång på gamla dagar få en tjenst, äro så skuldsatte, att de sällan blifva moraliskt goda menniskor och pålitlige tjenstemän.
p 2 P 3 Qji p: Q£r: t—r CD hj O P O CD (n sa P: c/> P O * P J1 0 « c! 3 05 cr 0 cw vr p ¥ TJ CJo p CA < 3 O CD CD JS ST Drr -a Ur. cL P H CD IM • • v> n* P rt n> U O O. wt 0. w to K? W M n ►7 OJ OJ 1 ■ i 3 -i P: > D H. 2 0 0 p to cm OJ 0 3 3* Xrr* CD 0. Cr ,CD 0 0 pOQ P S - 60 up »O Mill MAI St. T:r T:r T:r T:r T:r T:r T:r T.t T:r T:r T;r T:r T:r T:r^ St. St. St. St. St. st. St. Jtl:dr sk. r. R:dr sk. r. iR:dr sk. r. R:dr sk. r. R:di sk. r. toffsoch Kongs-Ladugårdar ... Derunder lydande Lägenheter . Krono ... 1 husbehofs-sågqvarilar, deraf 152 styck, med 566 46 1 I särskild i Jordeboken uppförd Ränta I pampar ... * . 1 I «a.PPers^rU^ .. I Syéslagerier .. 1 ^alkllimar ... Bidrag. Ständige Räntor. Clericie-Statens Underhåll, 172 14,652 40,988 203833 81014 12l—| 88j32|_|l,647|3l| 6| 149|27 [5,48332 Wisby Lands-Contor den 27 Augusti 1833 Efter Nådigste Förordnande ML HOHENHAUSEN. L. G. GARDELL. ' - V' ' ■ - v <- ■ pf x-. ■ U ' \
Nå väl, låtom oss så göra! Bör man i den ena delen af Lunds stift lägga 2:ne högre skolor tätt invid hvarandra och lemna hela deu öfriga delen utan något sådant läroverk? Kan detta vara rättvist? Vi böra dessutom ihågkomma, att befolkningen kring Malmö har universitets-staden i sin närhet, hvilket redan är en ganska stor fördel, som innebyggarne i Christianstads län ej ega. Jag för min del tror, att Regeringen, vid behandlingen af dessa frågor, förfarit med deu rättvisa, som egnar och anstår en Styrelse, och jag fruktar deremot, att bearbetningarna till förmån för Malmö inom Utsk. varit nog starka. De» 20 November e. m. 051 Det är redan nämndt, att Christianstad, som eger både Länsstyrelse, HofRätt och garnison, utan tvifvel skall komma att lemna ganska mångå alumner åt den klassiska bildningen, under det att Malmö, som är ett industri-idkande samhälle, snarare skulle komma att gifva lärjungar åt real-linien. Det är å andra sidan sagdt, att då Malmö är en stor stad med 15,000 innevånare, bör den äfven få ett större läroverk. Men hvarföre har Utsk. icke gifvit ett sådant åt Norrköping, som är en stad med ungefär lika stor folknummer som Malmö? Det har ytterligare anmärkts, att om en högre skola ej inrättades i Malmö, så nödgades dess innevånare skicka sina barn till Lund, hvars skola ej för dem hade utrymme. Men det blefve ju endast de ynglingar, som ville inhemta den klassiska bildningen, som behöfde fara till Lund och hvilka i allt fall komme att fullända sina studier vid Universitetet derstädes. Jag kan ej instämma i Hr Mannerskantz’s förslag, att man skulle göra halfva läroverk i både Christianstad och Malmö, men jag medgifver gerna inrättandet i den sistnämnda staden af ett lägre Elemeutar-läroverk, fullständigt på real-linien, och jag hemställer, om icke Gr. Liljencrantz skulle vilja förena sig med mig om detta förslag. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren har förmodat, att det måtte hafva varit starka bearbetningar, som förmått Utsk. att fatta det här framlagda beslutet.
Några korrespondenter tog hon med sina då och då ut och in vända ögon, andra med sina uppmuntrande leenden och små skratt, hennes »naturliga och otvungna väsende» behagade dem alla. Damerna deremot intogos genast af en oförklarlig antipati för debutanten. De tyckte, att hon bäst hade passat för något caféchantant, några ville till och med förpassa henne ända till zoologiska trädgårdens tältföreställningar. Icke en tyckte om hennes sång! De funno rösten rå och utan klang samt hennes föredrag lika plumpt som affekteradt. Allmänt anmärktes mot intonationen. På återvägen från konserten ifriga disputer. Man tadlade bland fruarna dem, som gifvit henne buketterna. Tvenne lagerkransar hade efter folkvisorna tillkastats henne nedifrån, de hade präktiga band i de finska färgerna, och denna hyllning fann man opassande. Men herrarne skrattade åt alla dessa anmärkningar. De funno den nya artisten pikant, retande, artistiskt begåfvad och absolut naturfrisk. Det var bara afunden, som kunde döma annorlunda. I de ryska blad, hvilkas kritici närvoro på konserten, funnos inga recensioner. Endast i en liten tidning syntes morgonen derpå en svassande blomsterspäckad artikel, deri Nadjas uppträdande rosades som någonting utmärkt. »I den fullsatta salongen jublade en hänförd publik, och ett regn af blommor jemte lagerkransar höljde snart den unga stjernan, som nu för första gången visade sig för en större publik». I finska blad citerades begärligt allt detta. Nadjas rykte växte. De, som kände henne, ryckte föraktligt på axlarne, men andra gladde sig åt att landet fått en ny storhet. Med de samlade medlen skulle Nadja resa till Paris, så var bestämmelsen. Hon hyrde sig i stället en egen liten våning, möblerade den och klädde upp sig sjelf. Dion kom på ett märkvärdigt sätt att hjelpa till vid arrangementerna. Fru Mäienen upptäckte för sent, att hon gjort en dumhet i att beskydda deras bekantskap. Pappa Mäienen än hotade än bad sin son, der var nära att ske en olycka.
Jag förnyar således min anhållan, att betänk, väl må punktvis föredragas, men att den discussion, som punktvis föregår, ej må lägga hinder i vägen för R. o. Ad. att i det hela fatta det beslut, som R. o. Ad. finner vara rättast. Hr Lagerhjelm: Jag får vördsamt förnya min första framställning, att väl föredragningen måtte ske punktvis; men då principen har inflytande på flera punkter, så mäste väl discussionen öfver principen få äga rum, då den första af de punkter förekommer, hvarpå den har inflytande, och om då talaren är nödsakad att återgå till inledningen af betänk., eller alt discutera flera punkter på en gång, för principens skull; så har jag ansett, att han dertill borde vara berättigad, och att denna reservation bör äga rum, när nian tillförbinder sig att discutera belänk. punktvis. Hr von Hohenhausen: Om principen efteråt skulle förekomma till öfverläggning, sedan betänk, blifvit punktvis föredraget, så har jag svårt att uppfatta formen derför på mer än två sätt; antingen så, att det skulle tillgå såsom vanligen och alltid sker uti Deputerade Kammaren i Frankrike vid nya lagförslags antagande, alt först hela förslaget genomgås punktvis oell sedan voteras på en gång öfver alltsammans; men härvid förekommer, att delta ej är ett lagförslag, som kan förfalla, utan det är en bestående förordning, i hvilken man önskar rättelser. Alltså tror jag, att detta icke gerna låter sig göra. Är åter meningen den, att, ehuru hvarje punkt blifvit discuterad, och efter öfverläggningens slut öfver hvarje punkt särskild propos. på dess antagande blifvit framställd och besvarad, man likväl sedan skall tala om principen, så hemställer jag till R. o. Ad., om det ej vore bättre, att, ehuru tidsödande det kan blifva, låta principen komma först och sedan gå till detaljerna af förslaget genom dess föredragande punktvis. Frih. Boye:
Frågan var således att förmå henne göra ännu en uppoffring, och det var i denna afsigt prinsen besökt sin mor. – Visserligen, återtog Guilio, skulle allt detta vara nödvändigt, om vi ville finna en make åt Annunciada bland Roms adel ... vi vore då tvungna att återknyta umgänget med de familjer, hvilkas söner kunde komma i fråga. Men vi behöfva ju ej inskränka oss till våra landsmän ... någon ädel och rik främling ... – Jag förstår ... du tänker på de bägge utländningarna, som du presenterade mig i går afton ... engelsmannen, som du förut kände, och hans vän den fransyske vikomten. Men förhållandet blir ju detsamma med dem. – Långt derifrån. De ha ej här några familjer, och vi behöfva således ej för dem tillställa några lysande fester eller skaffa oss en större sällskapskrets ... det är nog att vi mottaga dem hos oss och söka göra dem vårt hem så angenämt som möjligt. Dessutom äro de resande, och om någon af dem fäster sig vid Annunciada, skall hans kärlek fortare utveckla sig och snarare leda till ett resultat än under vanliga förhållanden. – Men bristen på hemgift? – Sedan de en gång lärt känna Annunciada, tages detta ej i för noga betraktande. Det är en annan sak med vår egen kast, som på förhand känner hennes fattigdom och derföre aldrig kommer att ens tänka på henne. – Du har kanske rätt, och min pligt befaller mig att göra något för min Annunciadas framtid ... Ställ som du vill ... jag är öfvertygad om att du endast kan ha goda afsigter. – Jag uppsöker då lord Stouthead och vikomt de Ville-Rosny och ber dem besöka oss ... till exempel i morgon afton? – Icke förrän i öfvermorgon ... det blir nödvändigt att göra några tillredelser. Vi måste låta städa upp gallerierna. – Och den stora salen med familjporträtterna. – Jag skall se öfver möblerna under förmiddagen ... det torde vara mycket att laga. – Vi måste äfven bjuda några slägtingar ... och våra få återstående bekanta ... – Men inga unga flickor. – Än Gaetano, min mor ... skall jag äfven säga till honom.
Herr Printzensköld_, Axel: Herr Bråkenhjelm har gjort sig ett alldeles öfverflödigt besvär att åberopa tvänne strofer af Statsoch EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 52, hvilka ExpeditionsUtskottet nog känner dessförutan. I anledning af det resultat, hvartill Herr Bråkenhjelm kommit, alt lian nemligen förbehållit sigj att ExpeditionsUtskottet skulle göra afseende på hans anförande, får jag förklara min öfvertygelse vara, att ExpeditionsUtskottet förfarit 12 De 11 16 November f. m. ganska riktigt. Förhållandet är nemligen, att Utskotten hemställde i deras första Betänkande N:o io, att 60,000 R:dr B:co skulle anvisas på /^:de HufvudTiteln till Läroverken. Herr Bråkenhjelm saknade i detta Betänkande KrigsAcademien nämnd såsom den der borde blifva delaktig af detta anslag, och anmärkte det vid återremissen. Utskotten svarade då, att Utskotten generelt nämnt Tillämpnings-Skolor, samt att på den förteckning å TillämpningsSkolorne, som fanns i Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om dessa 60,000 R:dr, äfven KrigsAcademien var upptagen, hvarföre Utskotten förra gången icke ansett behölligt, att särskildt omnämna denna Akademi, och icke eller sednare gången trott sig böra afvika härifrån, hvadan Utskotten hemställde till BondeStåndet samt Ridderskapet och Adeln, som återremitterat Betänkandet, att förena sig med de öfrige båda Stånden deruti, att till Kongl. Majrts disposition, enligt Dess Nådiga proposition, öfverlemna de begärde 60,000 R:dr. Detta bifölls äfven; och huru harExpeditionsUtskottet kunnat annnorlunda än i enlighet med första Betänkandet, som grundlägger beslutet, författa den underdåniga skrifvelsen härom?