Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vore detta en säkert påräknelig inkomst för framtiden, så kunde, ehuru sorgligt det än är att fäderneslandets hränvinsupande befolkning frivilligt betalar en sådan skatt, hvilket illa vittnar om nykterhetens tilltagande, dock någon förhoppning härå grundas, alt de mångå uppkomna statsutgifterne skulle genom denna inkomst kunna i någon mån betäckas; men ingen inkomstgren kan väl vara opålitligare än denna; ett enda missvextår kan göra denna beräknade bränvinstillverkning och med detsamma dessa ålla millioner i stastinkomst om intet. Statsbehofven äro dock gifna ocb måste fyllas äfven under och efter missvextår; hvar skola då dessa 8,000,000, R:dr tagas? att påbjuda en bevillning fem gånger större än den närvarande, torde särdeles efter ett missvexlår falla sig olägligare än vid första påseendet synes. Såväl för att i någon mån hejda den öfverhandtagande importen af utländska lyxartiklar, hvilka så bärt trycka på vår handelsvåg, som ock att efter milt förmenande inkomma på en rigtigare stråt i beskattningsväg, är det jag härmed vågar fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten att icke längre fortgå på den beträdda frihandelsbanan, eller alt åtminstone, om landet fortfarande skall öfversvämmas med sådant utländskt gods, som, om än icke billigare, åtminstone varaktigare och bättre kan tillverkas i landet, en billig och skälig lull måtte åsätlas detsamma, så att åtminstone Statsverket deraf kunde hafva någon inkomst. Det är mig icke alldeles obekant att skarpa strider förts och ännu föras derom, huruvida direkta eller indirekta skatter äro mest principenliga. För egen del tror jag alt frivilliga skaller äro de båsta, lättast inkasserade och verka minsta missnöjet hos de skaltgifvande; de åtta millioner bränvinstillverknings-afgifter och dertill ett par millioner utskänknings-afgift äro derpå ett slående bevis. Skulle dessa tio millioner såsom direkt bevillning påförts Sveriges hränvinsupande befolkning, hvilka väl till största antalet utgöras af mindre bemedlade eller fattiga arbetare, så skulle eli jemmerop höjt sig från landels ena ända till den andra; nu deremot betalas denna skatt utan knot eiler klagan.
Tili Utskottet har Ridderfekapet och Adeln remitterat en af Grefve vört Rosen, A. E., väckt motion, hvaruti, under åberopande af de vackra resultaler, som Homöopathien i en mängd sjukdomsfall och äfven under nasti idet års Chölera-epidemi frambragt, samt af den förde! densamma framför den nu i allmänhet begagnade så kallade allopathiska behandlingen af sjukdomarne egde uti den stora besparing i utgifter för medikamenter, som uppkomme genom användandet af de enkla medel, den homöopathiska läkemethoden erfordrade, föreslagits, att, tifl beredande af tillfälle att å sjukhus ådagalägga hvad den sednare methoden förmådde uträtta jemförelsevis med den nu begagnade, Rikets Ständer malte bevilja ett årligt anslag af 20,000 R:dr för inrättande af ett homöopathiskt sjukhus med klinik i hufvudstaden. Utskottet, som icke kan vara i tillfälle att bedöma, hvilka företräden den ena eller andra af ifrågavarande kurmethoder må ega, finner deremot Statsverkets för så många andra maktpåliggande behof i anspråk tagne tillgångar icke medgifva anställandet af försök i det af motionären uppgifne ändamål; hvarföre Utskottet, med afseende för öfrigt å det outredda skick, hvaruti förevarande fråga sig befinner, hemställer, att den väckta motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 32 Stats-Utskottets Utlåtande, Sto 7$. 36:o. I öfverensstämmelse med hvad Utskottet i 32 punkten af dess betänkande JSs 71, i afseende å 6:te Hufvudtitelns anslag för jordförluster genom kanaloch våg-anläggningar, tillstyrkt, har Utskottet å närlagde tabell på ,8:de Hufvudtitelns anslag till Hospitalers och Lasaretters underhåll uppfört ett emot de af Söderköpings och Norrköpings indragne
Vid skedd föredragning bifölls: l:o Stats-Utskotlets utlåtande N:o 10, i anledning af Kongl. Msjrts nådiga Proposition angående åtgärder till uppförande af en byggnad emellan Carl XlII:des torg och operahuset i Stockholm; samt 2:o Stals-Utskottets - memorial N:o 12, angående förskott å aflöningen för den hos Riks-Stånden och Utskotten anställde betjening. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne: Expeditions-Utskottets menorial N:o 5, i anledning af erhållen anmodan om införande i Riksdags-Beslutet af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående åtskilliga föreslagna Lagförändringar. S. D. Vid skedd föredragning af Lag-Utskottets utlåtande N:o 1, i anledning af väckte motioner angående enskilde personers assignations-rätt på Rikets Ständers Bank, be slö Ståndet, att remittera nämnde motioner till Banko-Utskottet. S. D. Vid föredragning af Stals-Utskottets memorial N:o 7, med återlemnande af Nils Jeppsons från Malmöhus Län motion angående brefbäringsskyldigheten, beslöt Stånde att remittera nämnde motion till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott et. Prot.-Utdrog den 30 December 1850. 81 S. D. Remitterades till Banko-Utskottet: i:o J. G. Wasmuth* från Stockholms Län motion, oin prägling af silfvermynt å 4 sk. banko i stället för nuvarande kopparskiljemynt af samma valör: och 2:o Peter Peterssons från Jönköpings J.än motion, om förändradt sätt för uppbörd af stamboksoch kollekt-medel genom lån ur Ranken. S. I). Hvar efter annan föredrogos och remitterades till Lag-Utskottet: l.'o Olu Månssons från Christianstads
Hon såg bort på honom der han satt, sammansjunken i stolen, tryckande sig in till det stoppade ryggstödet som om han frös; hon stred med en längtan att gå bort till honom, taga hans hufvud mellan sina händer och lägga det in till sitt bröst som för att värma honom med sin egen kroppsvärme; men hon vågade icke. Det fans ett ord som hon fruktade mer än ett piskrapp och hon visste att han strax skulle slå henne det i ansigtet, ifall hon försökte ge luft åt sin medkänsla, som alltid skulle förbli främmande och obegriplig för hans kalla skepsis. Hon såg honom redan i inbillningen förvrida sin mun till en sarkasm och framslunga det der enda, uddhvassa ordet, som hon fruktade: sentimentalitet. Och ändå – hvilken underlig dubbelnatur han var. Satt han nu icke sjelf derborta – skeptikern – och var sentimental som trots någon. Men för minsta vidrörande, minsta antydan om att man förstod hans sinnesstämning, minsta försök till ett närmande skulle han krympa samman som en sensitiva och förskansa sig bakom en sarkasm eller ett hånfullt smil. Hon reste sig tyst och gick några slag af och an på golfvet. »Nej, nu får man hafva ljus», sade hon och gjorde min af att slå på gongongen. Han bad henne vänta. »Det skär så i ögonen; och jag ska strax gå. Der är première i kväll på dramatiskan – en tysk farce.» När han gått satte hon sig att skrifva till herr Hedström och bad honom skaffa sig den omnämda boken. Herr Hedström kom sjelf upp med den. Han ansåg det vara sin pligt att på förhand hänleda fru Zimmermanns uppmärksamhet på bokens beskaffenhet. Fru Zimmermann visste måhända inte ... Hon log åt hans moraliska ifver. Jo, hon visste allt. Men hon ansåg sig vara så pass gammal och erfaren att hon kunde läsa den utan att taga skada till sin själ. Herr Hedström såg fundersam ut. »Jag skulle aldrig tillåta att Amalia ...», sade han. Fru Zimmerman läste långt ut på natten och hela dagen derpå. Hon gjorde anteckningar på lösa pappersblad, nedskref allt som föll henne in, gjorde utdrag och citat.
Orättvisan af detta och flerfaldige förfaranden har, som Utskotten äfven upplyst, varit föremål för föregående Ständers frugtlösa beifranden, och hafva Utskotten sjelfve, uti Betänkandet N:o , medgifvit, att det huf vudsakligaste villkor, under hvilket den mellan Kongl. Maj:t och Extra Rotehållare träffade öfverenskommelse om Roteringsskyldighetens förändrade utgörande blifvit afslutad, icke emot de senare är vordet samvetsgrant uppfyllt. Ut - Den a 2 F elimar ii c. in. G5 Utskotten anse äfven, att dessa, jemte flere misstag vid Roteringens uppgörande, från erhållna instructioner skedda af ad keiser eller emot de Rot erin gs sky Idig e påtagligen begängne förorättanden nu mera icke kunna, utan vid en ny allmän undersökning och Rotejemkning inom provinsen, undanrödjas eller afhjelpas. Allt detta oagtadt hafva likväl Utskotten i förra Betänkandet föreslagit, och i det senare ytterligare tillstyrkt, alt vid den redan skedde Rot er ingen framgent och utan minsta rubbning bör förblifva, så vida icke det gjorda och af Kongl. Majit stadf listade förbehåll må anses undanröjdt och icke ligga i vägen för den blifvande Rotejemkningen. Här tillstyrka således Utskotten, att lagstiftningen godtyckligt må tillintetgöra det hufvudsakliga villkoret för ordinarie Roteringens frivilliga åtagande, eller att vidtaga åtgärder, dem Utskotten sjelfva anse såsom påtagliga förorättanden. Men ej nog härmed: Utskotten tilltro sig jemväl att tolka 80 § RegeringsFormen på ett sätt öfverensstämmande med de rättsvidriga begrepp, hvilka Utskotten velat göra gällande rörande lnifvudfrågan om Skånska Roteringens lagenlighet. Den är lagligen tillkommen, mena Utskotten, såsom följd af en mellan Konungen och Extra Rotehållare träffacl frivillig öfverenskommelse, deråt Rikets Högloft.
Om så verkligen är, om man i praktiken vill följa hvad man såsom theori yrkar; så måste man äfven såsom ett villkor och medel härföre yrka de urtima riksdagarnas ordnande på det sätt, som nu blifvit föreslaget, hvilket åter icke kan ske, om man ej förut antagit förslaget om de lagtima riksdagarnas återkomst på bestämda tider, och det är ur detta skäl, som jag tillstyrker bifall till det sednare. Man har upplysningsvis nämnt, att PresteSt. afslagit den ifrågavar. grundlags-förändringen. Det skulle göra mig ondt, om vi på detta sätt stängt vägen för de egentliga reformernas verkliga utförande, och således komma att stanna vid blotta pratet derom. Hr von Heyne: Om det grundlags-förslag, som nu är i fråga, innefattade den förändring, som hvarje fosterlandsvän måste lifligt önska, att riksdagarne skulle återkomma hvart 3 år, så skulle jag helt och hållet förena mig med Hr Lefre'n; men nu är icke fråga om annat, än att göra grundlagens tydliga föreskrift gällande och att påminna R. St. att iakttaga sin rättighet att hvart 5 år sammankomma; och jag tror derföre, att det hvarken är nödvändigt eller nyttigt att antaga den föreslagna nya redactionen af ifrågavar. grundlags-§. Då, såsom jag en gång förut förklarat, vi efter all anledn. hafva att förvänta en tidigare urtima riksdag, utan någon sådan förutsättning, som blifvit nämnd, att endast K. propos:r skulle förekomma; så kunna vi vid densamma, bland andra reform-förslager, äfven afgöra ett sådant, som innefattar beslut till riksdagarnas hållande hvartannat eller åtminstone hvart 3 år, i händelse, såsom man kan hoppas, ett sådant förslag vid denna riksdag skulle blifva livilande. Blefve denna kortare tid emellan de lagtima riksdagarna bestämd, så skulle jag mycket gerna instämma med Hr Lefren deruti, att vid de urtima riksdagar, som deremellan inträffade, inga andra frågor borde förekomma, än dem K. M funne för godt att till R. St:s handläggning öfverlemna. Jag afstyrker således antagandet af den föreslagna grundlags-förändringen. Frih. Den 2G Mars f. m. Frill. Gederström:
Maj:t förklarade, uppå Stats* Rådets enhälliga tillstyrkan, Sig vilja till Rikets Ständer framställa Förslag till Lagförklaring i detta ämne, i enlighet med Högste Domstolens fleste Ledamöters yttrade mening; hvarom Nådig Proposition till Rikets Ständer skulle aflemnas, lika lydande med det af Kongl. Majrt nu gillade Förslag, som finnes detta Protocoll bifogadt. Ex Protocollo Carl M. Schönmeyr» 20 Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.-o 65. Utdrag af Protocollet öfver JustitiaÄrenden j, hållet i Konungens Högste Domstol den 8 November 1828. Närvarande: Justitias-Råden Peterson. Evelius. ■ von Rose'n. Stråle. Isberg. Grefve Hård. Bredberg. Sedan Kongl. Majrts Befallningshafvandes i Nyköpings Län, uti Skrifvelse den 29 December 1826, gjorde underdåniga hemställan om utfärdande af allmän Nådig Förklaring, angående grunden för förvandling lill fängelse vid vatten och bröd af böter, ådömde för lius-tjufnad, blifvit, jemte samtlige Hof-Rätternes och Justitias-Cancellerens deröfver afgifne Utlåtanden, den 17 sisll. Julii i Högste Domstolen föredragen , och Handlingarne, till följd af då fattadfc Beslut, emellan Ledamöterne circnlerat, företogs nu berörde fråga till afgörande, och uppläste Justitias-Rådet Bredberg ett så lydande yttrande: l Den af Konungens Befallningshafvan - Bil. lill K. M. Nådiga Propos. N:o 65. 21 de i Nyköpings
Kälen lemnar högst få somrar dessa vattensjuka trakter och så snart vinden förer de derifrån uppstigande kalla dunsterna öfver åkerfälten, äro ock desamma af kölden sköflade. Ett enda medel finnes att förekomma dessa frostskador och detta är utdikning och aftappning af dylika trakter. Medel härtill finnas på nära håll och samlade inom länet, nemligen från detsamma utgående stubbören, hvilka för de sista fem åren hafva uppgått för år 1860 73,166: 89. Uti denna beräkning ingå icke de stubbören och den skogsränta, hvilka såsom ständig afgift utgå från 15 sågverk, som på grund af privilegier, emot afgift, ega stockfångst från Kronans marker, icke heller köpeskillingen för i beslag tagna skogseffekter. Läggas dessa till förr upptagna summa, utgöra stubböresmedlen från Norrbottens län minst 150,000 å 180,000 R:dr årligen. Hvad kan väl vara billigare än att länets innevånare till landets uppodling få använda en del af dessa medel, hvarpå Kronan skulle gå förlustig, om icke idogheten och arbetsamheten skulle tillgodogöra sig och Staten dessa aflägsna skogsmarker? Är det väl rättvist att i södra Sverige plantera skogar med understöd af dessa medel, men låta den landsorts barn, der dessa skogar vexa och användas, förgås af hunger, i brist på medel att göra ett hårdt klimat, hvarom så ofta ordas, mindre hårdt? På Motioner i Bonde-Ståndet 1865. På grund af hvad jag sålunda anfört, får jag föreslå, att 50,000 R:dr af de inom Norrbottens län inflytande stubböresinedel måtte årligen ställas till Konungens Befallningshafvandes inom lånat disposition, för att användas till myraftappningar och odlingar. Stockholm den 11 November 1865. Josef Oscar Almqvist, från Norrbottens län. Häruti instämmer: Äng. Danielsson. Af Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län. om andag för afslutande af allmänna afvittringen inom Lappmarkerna, m.. m. Jag tager mig friheten fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på ett ärende, som påkallar hvarje fosterlandsväns behjertande.
Mitt öde måste afgöras ännu i denna qväll; om du älskar mig så lofva att tillhöra mig och blifva min hustru ännu i denna natt. Allt är förberedt, det fordras knappt en timme. — I natt? — Nej det är omöjligt, — sade Arabella, bleknande och med ögonen oroligt fästa på det lilla bronsurets siffertafla. — Ingen skall sakna dig, du går in i dina rum, sedan gästerna aflägsnat sig, du påtager en kappa och möter mig, der jag väntar dig i nedra vestibulen, jag har redan ordnat allt, vi vigas genast, och jag följer dig tillbaka, innan ännu någon anat din frånvaro. Arabella lyssnade med halföppna läppar och liksom bedöfvad af sin älskares röst, men hastigt återkommande ifrån den förtrollning hon erfor, hviskade hon ängsligt: — Nej, nej Astley! Min mor, du glömmer henne, låt oss vänta — hvarför denna brådska? — låt mig förbereda henne, hon har mycken fördom emot dig. — Jag vet det, och jag vill undvika, att hon lägger ett förbud mellan oss. Dessutom Arabella, du vet, i hvilken ställning jag befinner mig, sväfvande imellan rikedom och glans eller en tarflig bergning och ett okändt namn, du vet, att min process just nu fått en olycklig vändning. Blif min hustru nu, just nu, då det tyckes mörkna omkring mig, och jag skall hela mitt lif välsigna dig för en kärlek, som var helt och hållet oegennyttig, som tillhörde Astley Cameron ensam. Astley var så vacker, hans ögon voro så eldiga, så själfulla och bedjande, de voro fuktiga af frambrytande tårar, och Arabella såg på honom med en blick, som tydligt visade, att det föregick en hård strid inom henne. — Du bifaller, du tillhör mig, ljufva Arabella! — utropade Astley, som hoppades allt af den kärlek, som denna blick uttryckte. — Jag har ditt löfte. O! tack, tack! — Nej, Astley! Nej, du misstager dig, — sade Arabella förskräckt, — jag kan icke, fordra icke detta af mig. Jag älskar dig, men ... — Men du vill icke bli den fattige, okände Camerons hustru?
St:r resultatet, på det ett afgörande beslut i frågan då skulle kunna fattas, yttrade Bergslagslnteressenterne, uti afgifvet underd. utlåtande, att, efter deras förmenande, någon rubbning, emot 77 §. Reg.Formen ej kunde ske uti de med Sala Bergslag slutade Contracter, eller någon annan ändring uti Silfververkets författning föreskrifvas, än den som med Interessenternes egen önskan och medgifvande instämde; att grunderna för det af Bergscollegium framställde Förslag till Reglering härutinnan, såsom hämtade från resultatet af 10 års kostnadsräkningar och från de förhoppningar som vetenskapliga undersökningar lofvade om malmtillgångar och kostnadsbesparingar i framtiden voro af den beskaffenhet, att de af oförutsedde händelser lätt kunde rubbas, och sålunda icke med fullt förtroende borde antagas; att förslaget ej kunde med Interessenternes bestånd sättas i verkställighet m. m.; men att det dermed åsyftade ändamålet eller Interessenternes och Ortens fördel, jemte någon 164 Stats-Utskottets vinst för StatsVerket skulle på drägligare vilkor kunna erhållas; hvarvid blifvit af Bergslagslnteresscnterne föreslagit, att tills vidare den fö.ändring i 1743 års Contract kunde vidtagas, att någon för Bergslaget dräglig summa årligen afsattes till samlande af en fond, som, enär den vunnit en viss storlek , kunde med sin ränta motsvara hvad, enligt samma Contract, vore tillagdt Bergslaget till Verkets drift, hvarefter de arrenderade räntorne skulle till Kronan återlemnas, -med förbehåll för öfrigt å Bergslagets sida, att detsamma under full äganderätt till SilfverVerket, skulle bibehållas vid 1682 och 1741 årens transporter samt derjemte komma i åtnjutande af åtskillige uti BergsCollegii förslag omnämnde förmoner. I anledning af desse Bergslagets anmärkningar inkom Collegium med ytterligare andraganden i ämnet, hvarefter, och sedan frågan, vid 1823 års Riksdag blifvit till R. St:r å nyo öfverlenmad, R.
Södra stambanan, som vid Falköping äfven skall utgå från den vestra och genom en ulgrenings-bana förbindas med Jönköping samt derefter fortsättas öfver Ljungby genom Småland och Skåne lill Malmö; 5:o Östra stambanan, hvilken jemväl bör utgå från den vestra i trakten af Katrineholm i Södermanland och fortsättas till Norrköping samt genomlöpa Östergötland och Småland till någon för densammas förening med södra stambanan lämplig punkt; och 6:o Sammanbindnhujs-banan, hvilken skall förena norra och vestra stambanorna samt Hjelmared och Wettern, samt alltså gå från Askersund öfver sistnämnda bana till Örebro och vidare genom Nerike och Westmanland lill norra stambanan i trakten af Sala. sIngående stambanornas ledning genom hufvudstaden och b äng år dsa n lii g gilin g en derstädes. Enligt hvad Utskottet redan omförmält, har Jernvägs-kommitléen föreslagit, att vestra stambanans bangård i Stockholm malte anläggas på den nu (ör tegeltillverkning begagnade tomten mellan Sperlingens backe och Humlegårdsgatan, samt alt denna bana måtte från Nybrohamnen, såsom utgångspunkt, framdragas genom stadens område öfver Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 62. 51 nämnde tomt, Humlegärden och östra kanten af det s. k. Träsket till Norrtull och derifrån vidare i förut angifven riktning; och har Koinniilléen, i fråga om station och utgångspunkt för östra stambanan, alternativt föreslagit (vänne lokaler å Södermalm, som blifvit närmare undersökta och väl begge befunnits i anseende lill läget obeqväma, men af hvilka Kommitléen dock ansett, alt, i brist af bättre lokaler, endera måste väljas, nemligen den ena vid Barnängen, nära Danviks tull, hvarifrån banan, i sådant fall, skulle framgå på en viadukt öfver en vik af Hammarbysjön samt vidare genom utgifning vid Skanstull till Elfsjö, och den andra vid Faleburs-sjön, derifrån densamma skulle komma alt ledas öfver Zinkcnsdam samt på en bro gå olver Årsta-viken och derefter fortsättas likaledes till Elfsjö.
Helsingborgs hamnbyggnad är det enda allmänna arbete, som, enl. hvad jag vet, på trettio år i Skåne lemnat någon större arbetsförtjenst, ehuru ingen provins torde i missvextår vara mera i behof deraf än just denna, som ej har några binäringar jemte åkerbruket, och hvars vanliga bördighet lemnar den mindre bemedlade arbetsclassen mera tillfälle att öka sig, och gör att denna är rikast befolkad, hvilket skulle befordra dess välstånd, om ej all industri, genom brist på understöd och till följe af ändamålsvidriga och förtryckande lagar, låg under. Att någon orsak till Skånes mindre blomstrande tillstånd måste sökas uti det sätt, hvarpå det styres, bevisar det, att dess innevånare kunna finna uträkning vid att öfverflytta till det i allmänhet mindre bördiga Seeland; jag känner pastorater, der under tio år en tjugondedel af den stationära folknummern utflyttat. Jag har nu, så godt jag förmått, sökt visa det orimliga deruti, att man anser, att man bör försvåra utvägarna, förmörka ulsiglerna för den arbetande classen lill utkomst, emedan den är talrik, man befarar öfverbefolkning; nej! mine herrar! emedan denna samhällsclass är talrik, böra vi söka bereda den en lätt utkomst, böra vi söka underlätta dess egna bemödanden dertill; vore den fåtalig, behöfdes ej Statens medverkan, då kunde den med lätthet bereda sig denna utkomst sjelf. Det är för arme'erna, om man vill draga nytta af dem, man måste inrätta magaziner och commissarialer och ej för marodören ; men utan förstnämnda omsorg, utan magaziner och commissariater upplösa dessa sig till hopar af marodörer Men liksom man ej slår fienden med en marodör eller med hopar af sådana, så är det icke med en arbetare eller med hopar af försvarslöse, utan med mängden af arbetare, för hvilkas arbetsförtjenst och utkomst så vidt som möjligt är sörjdt, som man slår den fiende, som kallas brist på industri, fattigdom och landsnöd, och uppbringar ett land till styrka och välstånd. Då jag uti ett betänk, angtde hemmansklyfningen (Lagsamt Allm.
Då man således vet, att en (fast) tunna spanmål innehåller 63 kannor, så uppmäter man en sådan tunna med ett 5 kubikfots-, ett kubikfotsoch ett tre-kannsmått; 10 tunnor spanmål uppmätas med tolf 5 kubikfotsmått och ett tre-kubikfotsmått, o. s. v. Likaså är kannans gamla fördelning, som i bok och räkning utgjorts egentligen blott af 32 delar, eller jumfrur, i allmänna rörelsen stop kanna), halfstop (1 kanna), qvarter (1 kanna) och halfqvarter (TV kanna). Kannan delas efter nya systemet deremot i 100 kubik(decimal) tum, till följd hvaraf 1 stop är lika med 50 kubiktum; \ stop , , , 25 „ ; 1 qvarter „ „ „ 12-& eller 12^; y q\ arter , , , eller 6}-; 1 jungfru „ „ „ 3^ eller 3^; Bland de stora fördelar, som det nya systemet erbjuder i afseende å rymdmåttet, äro följande ganska väsendtliga: att kubiska mått-enheten, kubikfoten, kontrolleras ytterst lätt genom uppmätning af målkärlets sida, som är jemt 1 fot, då deremot sidan till måltunnan är 17-,Vö3 (decimal) turn, och till kappmålet S^VöV tum, hvilka mått äro svåra att å tumstocken med noggranhet bestämma; att ingen skillnad behöfver göras mellan torroch våtvaru-mål, samt att de mindre beloppen af spanmål, hvartill de skattskyldige debiteras, kunna lättare beräknas och närmare uppmätas med dö nya, än med de gamla måtten. Kongl. MajAi Kå<l. Proposition, \:o 6t. För öfrigt bör, i fråga om rymdmåttet, noga erinras den skillnad. som är mellan målk ari och förvaringseller transportkarl. Under den allmänna benämningen tunna har man hittills ofta förblandat dessa begge olika slag, och deraf har uppstått begreppet om flera målkärl än do verkligen befintliga.