Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del är jag öfvertyga! både att Statsötskottet fullgjort hvad på detsamma i denna del kunnat ankomma, och att det med trygghet kan underkasta sin åtgärd den oväldige granskarens bedömande. Då vidare har blifvit anmärkt, att Utskottet underlåtit att yttra sig öfver beskaffenheten af de grunder, som vid Roteringen blifvit följda, och endast upptagit specialiteter , får jag till svar derå endast hänvisa till sjelfva Betänkandet, som, 132 Dm 4 Maji, e. *», för elen, som det behagar genomläsa, bevisar rakt motsatsen. Utskottet har yttrat sig icke kunna anse den grund, som vid Roteringen blifvit följd, af beräkning efter hvarje Hemmans eller Lägenhets behållna ärliga afkastning, för så pålitlig, att ju icke misstag vid Roteringens sät.' tande derefter lätteligen kunnat inträffa , och hvarföre Utskottet tillstyrkt, att underdånig anhållan måtte göras, det Kongl. Majtt täck*? stes, efter vederbörande£Landshöfdingars och Collegiers hörande, låta utfärda ny Instruction för Roteringens verkställande i de SkånJ ska Länen. Då samma Anmärkare äfven påstår, att Utskottet felat uti, att icke hafva upptagit och yttrat sig öfver enskilta Rotehållares klagomål, så får jag hemställa, om icke sådant just vore att ingå s specialiteter, hvilket han äfven medgifvit böra undvikas, eller hvilket han, såsom skäl för sin anmärkning, velat påbörda Utskottet. Deremot har StatsUtskottet betragtat ämnet i hela dess omfattning, samt öfvervägaC denprincipe, som legat till grund för förrättningen :
Dalman har nu sjelf, genom eget medgifvande, återkallat, hvad sorn befunnits klandervärdt—lika mån bör 6a H. j 7 # * u5S Den rg Februari i f. m. man vara, att yttrande-rätten icke inskränkes i sådane ämnen, sorn lagligen äro föremål för Lagstiftningens klander. Rättmäliglieten deraf må sedan Lero på samtids och efterverlds Ledömmande. Hvad återremissen till ConstitutionsUtskottet beträffar, så Lehöfver jag väl knappt nämna , att Llott sådane anmärkningar, som förklaras utgöra Ståndets gemensamma tanka, hänvisas till ConslitutionsUtskottet, och att Herr Dalmans anförande således icke kunnat komma dit. Jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på uteslutande ■ur Prolocollet, ej blott af den anmärkte meningen i Herr Dalmans anförande, utan äfven, med stöd af 58 § Riksdagsordningen, af d.en öfverläggning derom, som nu äg t* ruin. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt: Till svar på Herr von Hartmansdorlfs yttrande, får jag nämna, att min begäran har afseende på Herr Dalmans hela anförande, och att jag hämtat anledning deraf, att, ehuru jag endast gjort anmärkning emot en mening, synes mig likväl, sedan anförandet blifvit införd t uti ett dagblad, en sönderstyckning deraf omöjlig. Jag tror således, att anförandet bör i sin helhet uteslutas, och vet icke, sedan det i sin helhet blifvit infördt i en Tidning, till hvad ändamål man skulle inskränka uteslutandet till blott en mening. Jag förnyar derföre min anhållan om den proposition jag förut begärt.
Om man säde åt arbetaren: se här är en mätare af ditt dagsverkes värde, hvilken heter aln; hon är rätteligen 4 qvarter lång, men du kan endast med någon säkerhet räkna på 3 qvarter; Köpmännen på Börsen bestämma hvarje Tisdag och Fredag, örn hon emellan dessa dagar skall hålla 3 qvarter och 3 tum, eller 5 eller 4 turn, och så fram och tillbaka: om, säger jag, man så gjorde, så är det ej troligt, att ens den enfaldigaste läte sig dermed nöja. Yi känna alla, att det var omöjligt för Görtz att få de små mynttecknena att gälla lika med en Daler S:mt, emedan hvarje bonde, som fick det lilla myntet i sin hand, genast kände och såg skillnaden mot den stora kopparplåten. I Turkiet, der man ej förstår begagna sedelmynt, plägar hvarje försämring af piastern medföra ett upplopp i Constantinopel. Hos oss deremot, hvarest siffran på sedeln står oförändrad, antingen hon betyder mer eller mindre, der går det an att bedraga både den enfaldige och andra på det underhaltiga värdet. Den fördelen kunde vexling efter dagens cours åtminstone medföra, att hon för allmänheten yppade bedrägeriet. Men då skulle tx-oligen den dag komma, då mängden icke nöjde sig med en sådan behandling, utan begagnade sin råa kraft för att hämnas orättvisan, och hela samhället finge umgälla följderna deraf. Förslaget är dessutom overkställbar! i tillämpningen. Huru skulle en sådan vexling kunna äga rum, då den skedde efter olika grunder för hvarje Börsdag? Myntet kunde ej präglas om; uträkningarna skulle således förändras vid vexlingen. Yi se, då fråga endast är om räntebetalning å Discont-lån, som tagas på jemna R:dr och 1 o-tal, huru tjenstemännen, för att kunna med säkerhet och skyndsamhet verkställa uträkningen, måste, ehuru enkel hon är, be - 3o Den 20 Fefar 11 aril f. ra. gagna förut gjorda uträkningar eller så kallad knekt. Huru skulle då vexlingen af ojemna summor låta sig göra efter ständigt föränderligt agio mellan Svenska sedlar och Hamb.
Jag beklagar -att den ädle Frilen finner sig generad eller tröttad af hvad jag vågar yttra, men begagnande mig af min riksdagsmannarätt får jag för Frilen förklara att jag anser alla punkter i detta Betänk, vara föremål lör öfverläggningar och yttranden inom RiksStånden, och att således den punkt, mot hvilken jag gjort anmärkn., var af den beskaffenhet att jag var både berättigad och befogad, att om den■samma mig yttra. Hvad nu förevide fråga beträffar, så får jag påminna derom .att redan vid flere föregide riksdagar ett dylikt stadgande som -det, hvilket nuv:de BankoUtsk. föreslagit, varit i fråga att införas; att däfven fordna BankoU.tsk., såvidt icke mitt minne allt, tor mycket lelar, vid några tillfällen tillstyrkt detsamma, men att afslag blifvit följden hos RiksStin. Man behöfver icke mycket begrunda detta förhållande, för att "inse det högst obilliga uti att vidtaga en sådan åtgärd, som BankoUtskit här föreslagit. Om någon lånebehöfvande, försedd med de aldra bästa handlingar, anmäler sig hos banko-diskont verket, men detta verk möjligtvis för en eller annan vecka saknar tillgång att tillfredsställa lånebehofven, om också styrelsen finner de inlemnade handlingarne fullkomligt motsvara sitt ändamål, — så vore det, en uppenbar orättvisa och hårdhet mot den iånesökande, om man icke berättigade direktionen att förklara det dessa handlingar iiro goda, direktionen beviljar det sökta lånet och förklarar att det skall utgå, så snart penningar blifva tillgängliga, om nemi, linder tiden icke sådana förhållanden inträffa, som göra att direktionen anser lånet icke böra utlemnas.
Men den fåtaligt närvarande personalen af 3sne Stånd, lemnade vid omröstningen, i denna så väl som andra frågor, ett 4;de Stånd, mera talrikt tillstädes, öfvervigten, till besluts bestämmande.” Herr Prosten Hallbeck förenade sig i Herr Bååths förslag till redaction af 55 §., och instämde Herr Prosten öhrnberg i reservationen, angående köpares vittnes-gildhet, i fråga om försäljning af det bränvin han sjelf sig tillhandlat. af Herr fries: ”Jemte det jag till alla delar instämmer uti de åsigter Herrar Totties och Ilallbecks reservationer emot 45 och 64 §§. innehålla, får jag serskildt reservera mig emot 34 §•, sorn förbjuder nyttjandet af 6:kans panna, till distillering under de månader, som bränvinsbränning, enligt Författningen, icke får utöfvas. Då man med tillförlitlig visshet kan antaga, att med en sådan panna egentlig bränvinsbränning aldrig kan företagas, är tillåtelsen att den begagna året igenom, icke ledande Lill något svek, som motarbetar Författningens i allt öfrigt goda syftning. Uti ett s'örre hushåll , der hehofvét af distilleradt bränvin kanske kunde vara betydligare, medhinnes icke gerna att med denna lilla panna på 3 a 6 månader, utan ett idkeligit distillerande, Lill hinder för andra angelägnare hushållsgöromål, förse sig med hela behofvet för 12 månader, och jag vidhåller på sådan grund mitt påstående, att en sådan distilleringspannas begagnande året om , må nu, likasom förr, alltid vara medgifven dem, som i öfrigt äro lill bränvinsbränning berättigade och derföre beskattade för året.” STOCKHOLM, Kosgi,. Ordess-Boktrvcki:riet, 1835. Sevi »arnt. Allm, Beer. och JY:o g. Antom till Exp. Utsk. den 9 Febr. Utlåtande, i anledning af Herr Friherre Knorrings och Riksdags-fullmä g tigen Lars Larssont fran Elfsborgs
Ad. p ropos. derpå, huruvida R. o. Ad. anser att någon reservfond, eller, såsom BancoUtsk. föreslagit, en million af bancovinsten bör afsattas lill bankens förstärkning, och att vi derefter mätte få propos. derpå, huruvida återstoden af bancovinsten, eller, i händelse den första propos. -n afslås, bela bancovinsten bör användas till allmänt nyttiga företag i landsorterna, på sätt Hr Lagerhjelm och Hr von HartmansdoriF föreslagit. Hr von Hartmansdorff, Augt En värd talare liar yrkat, att vi malte inskränka oss till öfverläggning egentligen om första frågan, huruvida bankens grundfond beliöfver förstärkning. Jag anhåller att i afseende derpå få något närmare utreda den framställning jag gjort. R. o. Ad. vet att 3,3oo,noo r:dr finnas under ö år till och med iB3y års slut upplagda, derigenom att 660,000 r:dr i årligt medeltal influtit till bänken. Om 1111 hans rörelse på lika sätt fortgår under följande fem år, så bespares en lika summa. När denna lägges till den förra, så uppkommer ett belopp af 6,600,000 i:dr. Dessa penningar anser jag böra på det sätt begagnas, att hälften, eller 3,'joo,000 •'•dr förblifva städse inneliggande i banken och de öfriga 3.3oo,ooo r:dr komma allmänna arbeten och behof tillgodo, på det sätt att 660,000 r:dr årligen utgå. När, såsom Frih. Boye yttrat, i banken årligen inflöte en lika stor summa, som derifrån ulginge; så blefve följden att 3,3oo,ooo r:dr alltid, och äfven när Ständefne nästa gång samlades, läge qvar i banken, tjuk Imil. de försäkringar en värd talare gifvit, alt meningen med reservfondens million icke vore att utvidga fastighetsbelåningen; så fruktar jag likväl att slutet icke blifver annat. En värd talare har-anmärkt, ali det vore olagligt ali nu sysselsätta sig med fördelning af bancovinsten.
H o n var ingen liten sparf mer. H o n var en riktig, flygfärdig fågel, en glad fågel som de andra. Lifvet var j u sådant. Det var endast sådana där hjärtnupna, blödsinta stackare s o m han, hvilka ha så svårt att fatta det. Och ändå. ändå. Idun Prenumerationspris pr år: Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher kr. 9: I d u n m. Modet, u t a n kol. pl. » 7: 50 Idun ensam » 5: Byrå: K l a r a v. FRITHIOF utglfvare: HELLBERG. Träffas a b y r å n k l. Allm. Telef 61 47 J o h a n n a von f en härlig värmländsk bygd, nära Val-åns utlopp i ijön Möckeln, ligger det g a m l a brnket Valåsen — enligt urkunderna det äldsta i Karlskoga bergslag. Valåsen var Johanna von Hofstens barndomshem, och tidigt l ä r d e h o n h ä r a t t älska naturens skönhet. Sagor älskade den Iduns Tryck fri Aktiebolag 6:te årg. 70 ö r e pr n o n p. - r a d. Hofsten. Med dem kom julstämningen. När nu skymningsbrasan tändes i salongen, brukade mostern, fröken Marié- Charlotte Nordenfeldt, berätta sagor. Hon g i c k a f o c h a n, stickande på sin strumpa, medan hon berättade, och barnen h ä n g d e sig fast vid henne och trafvade med. Men kanske allra roligast var att höra talas om, » när moster var liten » o c h for ined sina föräldrar till S t o c k h o l m. Hon tyckes, denna moster Marie-Charlotte, hafva kunnat konsten att gö- ra barnens värld till sin o c h b e r ä t t a s o m Ä n större f r a m g å n g väntade dock författarinnan på ett annat fält — barnberättelsens. Fröken v o n Hofstens intresse för barn.
Proposition N:o 66. den afkastning, han uppbär från den odlade delen af allmänningarne, anbefalla sådana åtgärder, som för utkräfvande af Kronans rättmätiga anspråk i sistnämnda hänseende må erfordras. Härvid har Kongl. Maj:t dock funnit dels att, efter de upplysningar, beträffande de på allmänningarne befintliga odlingar och intagor, som Kammar-kollegium, på sätt ofvan förmäles, meddelat, anledning numera torde saknas att i afseende på dessa odlingar, som till en betydlig del tillhöra andra än Dylta bruksegare, vidtaga några sådana åtgärder, som Rikets Ständer åsyftat; och dels att den af Skogsstyrelsen föranstaltade undersökning rörande de förhållanden, som skulle uppstå, i fall allmänningarnes vård och förvaltning komine att öfvertagas af Staten med bibehållen rätt för bruksegaren att derifrån årligen erhålla 734 stafrum ved, synes ådagalägga, att ett sådant öfvertagande af allmänningarne skulle för Staten, under en längre tidrymd, medföra en icke obetydlig årlig förlust, helst om derjemte i beräkning tages den vid nyssberörda undersökning icke afsedda omständighet, att Staten i det förutsatta fallet går miste om den skatteköpeskilling och de årliga räntor, som, i händelse skatteköp af allmänningitrne medgåfves, komme att tillflyta densamma. Då således den utredning, som med afseende på ofvanberörda, af Rikets Ständer föreslagna, åtgärder egt rum, ledt till andra resultater, än antagligen varit af Rikets Ständer förutsedda, har Kongl. Maj:t, i betraktande jemväl af det mindre tillfredsställande deruti, att den ur många synpunkter önskliga slutliga regleringen af ifrågavarande under långliga tider omhandlade angelägenhet skulle, sedan bruksegarens anspråk på kontant godtgörelse numera blifvit med mer än 30,000 Riksdaler nedsatt till det af Rikets Ständer i sådant afseende beviljade belopp, gå om intet, endast i följd af olika meningar om bruksegarens rätt att skatteköpa ofvannämnda två allmänningar, som väl icke äro af alldeles samma egenskap som rekognitionsskogar, men dock i de flesta hänseenden kunna med sådana jemföras, och som i öfver halftannat århundrade varit med
Banko; hvilket, med hänseende till Doktor Alforts höga ålder och långvariga tjenstetid, Rikets Ständer bifallit. 6:o. Med fäsladt afseende å framlidne Juslitie-radet, Grefve Cail Sparren lÖrtjensler samt den medellösa ställning, hvari hans eflerlemnade enka, Charlotta Fonsberg, med 3:ne omyndiga barn, sig befunne, har E. K. M:t begärt, att Rikets Ständer malte lör bemälda enka anslå en årlig pension af 600 R:dr; Och då framlidne Justitie - 438 Expeditions-Utskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, N:0 163. rådet Grefve Sparre, under sin lefnad, städse med nit och skicklighet split gagna det allmänna, hafva Rikets Ständer, med afseende å de för hans efterlefvande lorekomne bevekande omständigheter, bifallit att bemälda enka Charlotta Forssberg må, för sin återstående lifstid, få å Allmänna Jndragnings-Stalen åtnjuta en pension af 600 R:dr. 7:o. Uti den Nådiga Propositionen är vidare föreslaget, att, sedan Justitie-rådet M. Toréns enka Emerentia Albertina Torén, hvilken af särskilda medel årligen åtnjutit 666 R:dr 32 sk., numera med döden afgått utan att efterlemna större behållning i boet än omkring 4,000 R:dr, sorn måst delas emelian 7 harn, bland hvilka 3:ne oförsörjda döttrar, Rikets Ständer, i betraktande af Justitie-rådet Toréns i lifstiden ådagalagda förtjenster samt de för hans bemälda 3:ne döttrar, hvilka saknade pensionsrätt i Civil-statens pensions-kassa, förekommande ömmande omständigheter, måtte å’Allmänna Indragnings-Staten tillägga dem, Sara Albertina, Hilda Wilhelmina och Emma Maria Torén, en årlig pension af tillhopa 450 R:dr, eller 150 R:dr för hvardera, att af dem åtnjutas så länge de förblifva ogifta; och hafva, på de sålunda af E. K.
Jag ser icke något hinder häruti, ty dylika inbjudningar hafva vid (lere tillfällen under denna riksdag varit praktiserade. Hvad sjelfva saken beträffar, tror jag, att ingen fara är vid att bifalla densamma, enär R. o. Ad. redan antagit LagUtskis betänk. N:o 65, med det tillägg, som innefattas i Hr iSordenanckars förslag. För öfrigt öfverlemnar jag åt mera erfarne talare att utveckla de skäl, som kunna vara att anföra emot hvad den Siste talaren i ämnet yttrat; anhållandes jag blott, att R. o. Ad. mätte bifalla betänk, och derefter inbjuda de af RiksStm, som detsamma afslagit, att sig med R. o. Ad. i dess beslut förena. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Detta ämne har varit, 108 Den 5 Februari e. m. föremål för så vidlyftiga öfverläggningar både vid denna oell föreg-.de riksdagar, alt jag förmodar, det ingen af R. o. Ad:s närvar. ledamöter icke redan förut stadgat sin tanka derom. Jag vill således icke vara vidlyftig, utan endast taga mig friheten uppläsa några rader ur K. M:s nåd. propos., hvilka hufvudsakligen anföra de skäl, hvarpå K. M. stödt sitt förslag i ämnet (ill R. St. K.
Af dessa handlingar hade, bland annat, inhemtats, att en jernvåg från Norrige endast på tvånne punkter mellan Fredrikshall och Kongsvinger kunde ledas till Svenska gränsen, nemligen mot Skillingsmark och mot Magnor, men att banan i förstnämnda rigtning, ehuru den blefve kortare, skulle möta oberäkneliga svårigheter och, i anseende till den brutna terrängen öfver fjellen, icke kunna anläggas utan branta stupningar och stora kostnader, hvaremot terrängen vore särdeles gynnsam för en jernbana, som, utgående från Eidswold—Christiania-banan österut öfver Glommen och derefter följande flodens venstra strand förbi Kongsvinger, framginge genom den dalgång till Svenska gränsen vid Magnor, der landsvägen nu löper, hvilken rigtning dessutom vore med de inom Norrige belägna orternas behof bäst öfverensstämmande. Sedan komitéen, med anledning af dessa uppgifter, låtit anställa preliminår-undersökningar för stambanans anläggande från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika och derifrån alternativt öfver Sulvik till Skillingsmark och öfver Eda till Magnor, samt komitéen under sina resor genom dessa trakter tagit närmare kännedom om deras terrångförhållanden och dervid funnit, att nästan oöfvervinnerliga hinder äfven på Svenska sidan skulle ligga i vågen för en jernbanas anläggande från Arvika mot Skillingsmark, men att deremot en jernvåg från Arvika mot Kongsvinger icke mötte några svårare naturhinder, samt att den för trafiken mellan båda rikena vore förmånligast, hade komitéen antagit denna linie och i samråd med de Norske jernvågsingeniörerne ansett föreningspunkten mellan Norska och Svenska jernvågslinierna böra förläggas på gränsen bredvid landsvägen, £ mil norr om Eda glasbruk, hvarjemte komitéen förmält sig anse lämpligast, att banan från Christinehamn framdroges öfver Degerforss till vestra stambanan. Uti sin vid 1856—1858 års riksdag aflåtna nådiga Proposition, angående utförandet af de större jernvågsanlåggningar inom riket, hvilka borde af allmänna medel bekostas, hade Kongl. Majit förklarat
N:o 55, ang:de ändring af Reg.Ftns i6:de §, införande af en ny i7:de §, samt ändrad ordningsnummer å nuvar. 17 och 18 §§:na, fästade Hr Frih. o. Landtm, uppmärksamheten deruppå, att detta mern. vore helt och hållet beroende af det föregående, och således borde, då det sistnämnda eller mern. N:o 54 blifvit ånyo lagdt på bordet, äfven ånyo bordläggas. R. o. Ad. hördes häruti instämma. På begäran af Frih. Hamilton, Hugo, och Frih. Cederström, Jacob, lades ånyo på bordet StatsUtskts d. 7 dennes första gången bordlagda utlåt. N:o 354, ang:de anslag å exlra-statsregler:n, jemte åtföljande särskildta utlåtanden under litt:is A, B, C, D, E och F. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att i sista Tahnansöfverläggning fråga förevarit 0111 dag för detta måls föredragande. llr Landtm, hade du uppgifvit, att omkring 80 mål vore hviiande på R. o. Adis bord, och att således någon tid fordrades för R. o. Ad. att skilja sig från denna massa, och de öfriga Ståndens Talmän hade ufven ansett, att extra-statsregler.m vore ett vigtigt ämne, som erfordrade någon tid att öfverlägga om inom de särskildta Stånden, och att 8 å 14 dagar dertill erfordrades, hvarföre fråga uppstod om att föredraga detta mål Onsdagen den 25 November. Likväl hade ingen öfverenskommelse derom blifvit fattad, utan skulle vid den i morgon blifvande Tolmans-öfverläggningen fråga derom närmare förekomma.
S. D. Föredrogs ånyo utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets protokoll den 15 dennes, JVs 427, innefattande dels nämnda Riks-Stånds beslut i anledning af Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Betänkande JVs 3 öfver motioner angående förändring af lagens stadgande om ränta, dels ock inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att i samma beslut sig förena. Inbjudningen af slogs och Protokolls-utdraget lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stals-Utskotlets: Utlåtande JVs 151, i anledning al väckt motion om indragning af Ulldiskonten samt af det för denna inrättning å Riksgälds-kontoret anvisade kreditiv; och Memorial JVs 152, angående aflöningen för Rikets Ständers Justitie-ombudsman samt den hos honom anstälda kanslioch vaktbetjening. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltets Betänkanden: JVs 129, i anledning af väckt motion med förslag lill åtgärder emot skolgångs försummande; och Prol.-Utdrag den 19 September 1863. 605 J\s 130, i anledning af väckt motion om upphörande af skyldigheten att låta stämpla inom riket tillverkade varor. Från Hederv. Bonde-Ståndet.
– «Men det är en himmelsvid skillnad, bror Curt, då man sjelf är på stället och underblåser elden. Rättvisa kunde du kanske få, i alla fall, men icke hämnd. Vill du hafva justitie-kanslern med i spelet mot dem, som obehörigt gjort dig intrång, så måste du nödvändigt personligen bedrifva saken – (Listigt). Tvekar du ännu?» – «Åtminstone behöfver jag besinningstid.» – «Ingenting är naturligare. Dessutom blir jag ej färdig till afresan förr, än åtta dagar härefter. Min resvagn är beqväm; vi hafva der begge plats, och kunna under vägen ostörde språka med hvarandra.» – «Du tycks redan anse saken afgjord. Mitt sista ord får du likväl ej i dag. Något för något; på måfå far jag bestämdt icke åstad. Jag är öfvertygad, att mina enskilda angelägenheter också af dig behjertas med vänskapens nit, men dessa hvarken äro eller böra vara hufvudändamålet med din resa. Du nämnde, att du vill se och bemärka. Säg mig uppriktigt hvad det är, som egentligen äggat ditt forskningsbegär?» – «Hofvet.» – »Hofvet?« – «Ja.» – «Ämnar du uttränga och efterträda Sinklaire?» – «Ingalunda.» – «Vår fromme konung, vår egenmäktiga drottning måtte du väl känna tillräckligt. Är det ynglingens, thronföljarens, gry du vill komma under fund med? Hoffolket kunna vi något hvar utantill, en gång för alla.» – «Nej och ja, allt som man tager det.
Jag förnyar min begäran om propus, på återremiss af betänkandet. Hr von Rosen: Jag är af Frih. Cederström, Jacob, förekommen i hvad han yttrat, att man vid skiften öfverenskommit om delning af tånglägten: men någon gång har man glömt bort frågan om möjligheten att densamma åtkomma, eller att utstaka väg, under del att skiftena hunnit vinna laga kraft. Nu skall den ene preja den andra, för ali denne skall kunna komma åt sin egendom: är detta rätt? Om ett sådant missförhållande kan afhjelpas genom öfverenskommelse!', ser jag ej att deraf någon skada skei'. Det är blott delta jag velat tillägga och skall visserligen ej motsätta mig återremiss, ehuru jag tior att betänk, alltför väl kunde bifallas. Gr. Posse: Som jag fruktar alt hafva blifvit missförstådd, om det var mig Frih. Cederström, Anders, menade i afseende på uttrycket alt tång vore en allmän tillhörighet, i samma anda, som motionären yrkat; så får jag förklara, att sådan val' alldeles icke mili mening, utan föllo sig mina ord så, var detta blott lill följd af ett lör tillfället illa valdt uttryck. Min mening var, alt tillgången på tång var så stor, att tvister sällan uppstå om sjelfva tånglägten, men väl om sättet att åtkomma tången, d. v. s. om de vägar, som för ändamålet blifva upptagna. De rättegångar, hvarom Frih. Cederström, Jacob, nämnde, äro mig visserligen icke obekanta; men de angå icke tångtägteo, ty tången tillhör den som vill densamma afhemta, utan angå den omständigheten, att man velat afskala vägen för dess afhemta tide. Hr Printzensköld, Carl: