Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror således, att hvar och en Låntagare är bäst belåten, att få begagna lånrätt i hvad Dis* contContoir som helst, och att sådant derföre må tillåtas; men att han må vara skyldig, enär han vänder sig till ett DiscontContoir utom Districtet, att med bevis ifrån Disconten inom detta set nare styrka, att han icke är derstädes skuldsatt. Vidkommande derefter DiscontBetjeningehä aflöning, så får jag anmärka, att efter min öfver» tygelse Kikäens Ständer Svårligen kunna rigtigt afgöra denna sak. Jag hemställer således, att den må öfverlem» nas till DiscontDirectionerne; och att, om någon controll dervid anses af nöden, BancoFullmägti» ge då må ega, att fastställa de blifvande lönebeloppen; •— men Directiönerne äro i alla fall i bättre tillfälle än någon annan, att dertill uppgöra förslag, ty om Hiksens Ständer sjelfve vilja befatta sig dermed, kunde det möjligen hända, ätt de antingen anslogo för mycket eller för litet. — Om man vill hafva ordning,' så måste aflöningert. vara sådan, att betjeningen icke rent af tvingas, att söka andra än lofliga utvägar till förtjenst. Jag anser derföre det böra ankomma på DiscontDirectionerne att föreslå, om icke att ensamme bestämma, den blifvande aflöningen. Den 16 September f. rri. Huruvida det kan vara nödvändigt att för feh Cassakista hafva, såsom Utskottet föreslagit, feni lås och fem nycklar lemnar, jag derhän. Det förhtsätter åtminstone, att alla fyra DiScontDirecteu» terne jemte BancoOmbudet skola beständigt vära närvarande. Jag skulle dock tro, att tre lås ■Vöre för ändamålet tillräckligt* I 16 §. förekommer ett ordj sorn torde borå ändras, eller förses med ett tillägg. Der stårnem4 ligen: Ingen person—får såsom låntagare pä kitt blötta hamn MC. Det bör lörmödeligert vara namn med.
Hebbeska egendomen) så mycket af den vester om sammanbindningsbanan belägna, för jernvägsauläggningen obehöfliga del, som erfordrades för utvidgning af den föreslagna hamnplatsen å tomten N:o 3 intill sjelfva jernbanan, hvarigenom hamnsträckningeu kunde ytterligare ökas med 90 fot; hafva Stadsfullmägtige hos Öfverståthållare-embetet anhållit, att bemälda embete måtte hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning om aflåtande af nådig Proposition till Rikets Ständer derom, att till staden måtte för allmänna trafiken varda upplåtna ej mindre den å Stadsingeniörens planritning inom bokstäfverna 0, s, t, u och 0 utmärkta del af tomten N:o 3 nedanför Rikets Ständers hus å Riddarholmen, innehållande 15,120 qvadratfot, för att med stadens söder derom belägna strandplats förenas, utan äfven de delar af tomterna N:is 1 och 2 derstädes, hvilka icke komma att för jernvägsanläggpingen eller annat Statens behof användas. Med anledning häraf, och sedan Öfverståthållare-embetet uti skrifvelse den 21 sistlidne Oktober Stadsfullmägtiges ifrågavarande framställning till nådigt bifall förordat samt Styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader uti infordradt utlåtande upplyst, att Styrelsen, på grund af Fullmägtiges i Rikets Ständers Riksgälds-kontor derom gjorda begäran och Kongl. Maj:ts i skrifvelse den 22 sistlidne Augusti dertill lemnade tillstånd, till bemälde 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 77. Fullmäktige för en summa af 153,000 Riksdaler försålt hela den vester om sammanbindningsbanan belägna delen af egendomen N:o 2, eller f. d. Hebbeska egendomen och således äfven den del deraf, som Ofverståthållare-embetet nu begärt få till Stockholms stad, för beredande af ökadt utrymme å hamnplatsen vid södra sidan af Riddarholmen, upp låten; har Kongl.
När allt kommer omkring är ett fritt samtal med en snillrik, ny menniska den största njutning som kan förljufva ögonblicket. Det blef nu Strindberg, som fick den röda sammetskudden till hufvudgärd. Uppe i den så kallade riddarsalen tillbragte vi dagen, medan tobaksröken ringlade som vimplar af blått flor kring lansarna. Det året var det modernt att under sommaren bära sidenbarett, och på det sättet gick det till, att vi med denna medeltida hufvudbonad sutto der uppe i den medeltida salen på förtryckarefamiljen Gesslers gamla röfvarslott, samtalande om nutida frågor och om det land som låg långt i norr bortom Alpkedjans snööken. Men snart var vår gäst försvunnen. Stördes vår ensamhet, var det endast af små fromsinta schweizare. Till Bruneggs kuriositeter räknades två cylinderformiga föremål. Det ena var en kanon, som lät sin dofva malmstämma höras hvar gång någon eldsvåda inträffade inom synhåll. Det var alltid ett mycket högtidligt ögonblick, då den groflemmade förpaktaren, medan hans barn satte fingrarna i öronen och ropade af förtjusning, förde den flammande pappersluntan till fänghålet. Brunegg insveptes i krutrök. De små fönsterrutorna skallrade i sina murkna ramar och falkarna, hvilka, traditionsmessigt skonade af slottsinvånarnas bössor, bodde i murarnas remnor och hål, sväfvade skrämda bort öfver det blå landskapet. Det andra cylinderformiga föremålet var en tub. Med den kunde man i god tid igenkänna de besökande, som pustande kommo i de steniga backarna upp mot slottet. Der kom vår vän doktorn, rund som ett ölfat. Så kom den rike fabrikören, millionären, som redan dragit sig ifrån sin affär och regelbundet hvarje afton tömde sina tre flaskor öl på »Krone». Frun hans kallade honom sin »gamle björn». Så kom »die Frau Stadtamtman», rak och stel, med den stora, gammalmodiga valknuten af guld på bröstet och pannhåret benadt i två vaxade gardiner. Så kom pianovirtuosen från München, fordom kung Ludvigs skyddsling.
Under titeln “Aflöningsstater" har Kongl. Maj:t jemväl gifvit tillkänna, att den af Rikets Ständer vid’ en förfluten riksdag begärda ombildning af flottans konstruktionskorps blifvit genom sedermera skedda tjensteindragningar underlättad samt att af Statsrådet och Chefen för Sjöförsvars-departementet blifvit uppgjordt ett förslag, enligt hvilket af nämnda korps och flottans maskinist-officerare skulle, med de för dem hittills anvisade aflöningstillgångar å tillhopa 41,950 R:dr, bildas en ny korps, men att då för den nya korpsens aflönande någon anslagstillökning icke ifrågakomme, det deremot blefve nödvändigt att, på 6 Stats-Utskottets Utlåtande M 52. det den nya organisationen måtte genast kunna sättas i verkställighet, på allmänna indragningsstaten erhölles ett årligt förslagsanslag af högst 15,200 R:dr till aflönande af de konstruktionsofficerare, som icke kunde till den nya korpsen öfverflyttas; om hvilket allt Kongl. Maj:t ville, sedan förslaget hunnit närmare pröfvas, till Rikets Ständer aflåta särskild nådig framställning; men då berörda framställning nu icke torde vid innevarande riksdag vara att förvänta, lärer hvad sålunda förekommit finnas icke till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Materielen. 8:o. Flottans underhåll. Då vid sistlidna riksdag detta anslag fastställdes till oförändradt belopp 631,242 R:dr 70 öre, värdet af 19,177 kubikfot 2 kannor spanmål inbegripet, bestämdes tillika, i enlighet med Kongl. Maj:ts då gjorda nådiga framställning, att af detta belopp 100,000 R:dr skulle under innevarande statsregleringsperiod årligen få användas till anskaffande af ny sjökrigsmateriel; men sedan vederbörande anmält, att, hufvudsakligen i anseende till den dryga kostnad, som underhållet af ångmaskiner och pannor å flottans nyare fartyg visat sig medföra, och hvilken måste ökas i den mån nya, med ångkraft försedda fartyg tillkomma, berörda årliga bidrag icke vidare kunde påräknas, har Kongl.
Så har ock alltid skett; och vi halva helt nyligen sett, att, ehuru ganska vidlyftiga undersökningar försiggått angående jernvägens dragande öster i stället för vester om Sommen, su halva likväl icke derföre Östergötlands innevånare begärt att staten skulle ersätta deras sålunda hafde kostnader, utan de hafva sjelfva tillskjutit desamma. Dylika undersökningar äro nu å bane vid Christianstad, Wexiö, Härljunga, m. (1. ställen; men icke hafva derför några särskilda ersättningsanspråk derifrån blifvit framställda. Kommunerna inse nemi., att om de vilja bereda framgång åt saken, så böra de åtminstone bekosta derför ifrågakommande undersökningar. Föregående talare har redan påpekat, att den för 34 mils undersökning begärda ersättning af 12,000 rdr, är alldeles för högt tilltagen; och då Hr Skogman ytterligare upplyst, att den del af ifrågav:de undersökning, som skulle medföra någon egentlig nytta lör staten, nemi. de uti hamnen verkställde pejlingar, verkligen äro just af statens tjenstemän utförde, anser jag allt skäl lörefinnas att bifalla förev:de Utlåt. Mångå ledamöter ropade på propos. Hr Skogman: Uti sitt sednaste anförande har Frih. von Schulzenheim uttalat den mening, att det icke vore riktigt att skilja denna fråga uti 2:ne delar; ty, — så folio sig den värde talarens ord, — »om hamnen icke vore af något värde, så vore icke heller jernvägen det;» men, Mina Hrrl hamnen kan ju vara ganska lämplig i vissa afseenden, utan att likväl derföre en jernväg bör dragas dit. Nynäs hamn har blifvit framhållen särskildt som nödhamn; men fortfarande underställer jag detta Stånds pröfning, huruvida den omständighet, att några fartyg derstädes söka skydd emot storm och motvind, eller att upplag af trävaror, spanmål och jern der kunna ifrågakomma, kan utgöra tillräcklig anledning för anläggning af den ifrågav:de jernvägen. Utan en lifligare transitorörelse kan denna anläggning omöjligen blifva lönande. På dessa skäl framhärdar jag i mitt påstående att anslag för jernväg och hamn dersammastädes icke stå uti något oskiljaktigt sammanhang med hvarandra. Frih.
Utskottets i 39:de punkten af Betänkandet N:o 73 gjorda och här förnyade hemställan bifölls. Med afslag å Utskottets tillstyrkande i 42:dra punkten, beslöt Ståndet, att ett förslags-anslag af 1000 R:dr, til! bestridande af reseoch traktaments-kostnader skall på Riks-statens 8:de hufvudtilels ordinarie stat uppföras. Öfriga delar af förevarande Utlåtande lades till handlingarne, med förklarande, hvad 18:de och 32:dra punkterna angår, att Ståndet vidblifver sina derom fattade beslut. N:o 186, i anledning af återremisser å Betänkandet N:o 74, angående reglering af utgifterna under Riks-statens Nionde Hufvudtitel. Hvad Utskottet rörande 17:de punkten i Betänkandet N:o 74 nu hemställt och tillstyrkt, bifölls. Med afslag å Utskottets tillstyrkande i 21:sta punkten beslöt ståndet i så måtto bifalla den i berörde punkt omförmälda motion, att förre tillförordnade Kanslisten i det upplösta Allmäna Magasins-kontoret A. Ekman, må å den blifvande Allmänna Indragningsstaten uppföras till åtnjutande af 438 R:dr om året, intilldess han antingen genom fullmakt i annan tjenst erhåller en löneinkomst, motsvarande nämnde summa, eller ock blifver anställd i Stats-kontoret såsom Kanslist med dervid åtföljande aflöning enligt nu gällande stat. Utskottets, med afseende på den i 32:dra punkten förekommande frågan, nu gjorda hemställan bifölls. Beträdande 36:te och 37:de punkterna, beslöt Ståndet, som ogillade der förekommande yttranden, att åt Stadsläkaren i Lidköping P. J. Echmans efterlemnade Enka och åt Läraren vid Chalmerska slöjdskolan i Götheborg C. E. Hyltén-Cavallii Enka, må å Allmänna Indragnings-staten uppföras årliga pensions-belopp af 200 R:dr för hvardera, att utgå så länge bemälda enkor lefva ogifta och i behöfvande omständigheter sig betinna.
Att åtminstone list dervid förefanns å fiendens sida synes tydligt af den norska rapporten; men utan tvifvel var den fint, som gömdes i stilleståndet, genomskådad af Adlersparre, ehuru man då på båda sidor skulle varit lika generad, om man ej genom denna fredsunderhandling fått slut på affären för tillfället4. Lasarettläkarens fru. Sedan kapten Lannerstjernas veckotidning och, som vi förut nämt, apotekaren Falks morgonsessioner gått till hvila, var det nästan fullkomligt omöjligt att någonsin mera få den sammanhållning i idéerna och förhandlingarne, som då funnits; och de stridigheter uti inre förvaltningen, som häraf uppstodo, gåfvo en ganska sinnrik dam – hvilken vi snart skola presentera – anledning att påstå det stadens angelägenheter sköttes inemot lika väl som statens och krigets Med alla andra förändringar hade äfven kommit en ung läkare, doktor Marin, tjenstgörande vid lasarettet ... Men det är icke om doktorn sjelf vi skola tala, utan om hans fru. Hans karakter hade fullkomligt förtjent att i dessa små bohuslänsskildringar äfven utpreglas, ty han var en sällsynt man, som, efter hvad det påstods, hvarken trodde på Gud eller qvinnor. Men då han och hans hustru, såsom bägge storheter, skulle komma i kollision med hvarandra, måste vi nöja oss med den senare, hvilken nog ändå under händelsernas lopp låter oss veta hvad hennes herre och man tänker om ett och annat, der hon helst sett att han visat henne den artigheten att icke tänka någonting alls. Fru Marin – skarp, qvick, pratsam, aldrig erfarande förlägenhet, så framt ej hennes mans ännu mera bitande satir lyckades bringa henne i en sådan – utgjorde med ofvanstående egenskaper en inom staden framstående person. Man på en gång tyckte om och var rädd för henne. I nyheterna var hon rent af allsmäktig, i bedömandet af dagens frågor obarmhertig och i sällskapskretsarne alltid fängslande. Ung, frisk, glädtig, aldrig pryd och sällan ur lynne, utöfvade hon också ganska mycken makt. Stadens aktade herrar, med magistraten i spetsen, kände sig dock ofta betydligt förnärmade genom hennes djerfva häcklingsbegär.
Har du verkligen gjort alla utdragen? Helena. Ja, är det inte det jag säger, att jag förtjänar beröm? Jo, jag har varit mycket flitig. I går arbetade jag hela dagen och i dag också. Jag blef färdig för en halftimme sedan. Det var därför jag blef så glad, när jag trodde det var han som kom. Annie (torrt). Det är detsamma. Jag kan ju taga manuskripten med mig. (Hon lägger handen på brefven och papperen). Helena (tar dem från henne, i det hon skakar på hufvudet). Nej tack! Jag får ge honom dem själf och försvara mina åtgöranden, annars går det aldrig väl. Jag börjar förstå hur man skall taga en sådan där svårskött herre som din man. Det är ett studium så godt som något annat. Annie (hastigt). Jag har kommit hit för att säga dig något allvarligt, Helena. Helena. Tack skall du ha! Jag vill inte höra något allvarligt. Jag skall i stället visa dig något komiskt, som jag fann häromdagen. (Går till en gammalmodig sekretär och tar fram ett bref, som hon visar Annie). Ser du, den här lilla papperslappen kan man verkligen kalla första anledningen till vår bekantskap. Det är det bref din man skref till mig för att fråga om han fick komma ut till Munkeborg och forska i familjearkivet. Se, hur storståtligt det börjar: Högvälborna Fru Grefvinna! Och den ceremoniösa underskriften sedan! Det är nästan omöjligt att tänka, att det är skrifvet till mig af din man, med hvilken jag nu står på en så obesvärad och kamratlik fot. Det är också i andra afseenden så olikt honom. Han är då allt annat än hofman. Annie. Det var på min inrådan, som han skref det där brefvet. Helena (kastar en slängkyss till henne). Tack, du är för söt! Annie. Han hade länge funderat på om det ej vore påfluget och taktlöst att komma och besvära dig, då du lefde så tillbakadragen från världen. — Maj 1886. — Ja visst, det var andra året vi voro gifta. Einar var bara några månader gammal. — Det var verkligen bra litet egoistiskt af mig, att jag öfvertalade Erik att resa. Helena (varmt). Du är aldrig egoistisk. Annie.
Och kallade till sig två underhöfvitsmän, och sade: Görer redo tuhundrade krigsknektar, att de fara till Cesareen; och sjutio resenärar, och tuhundrade skyttar, till tredje timman på natten. Och tillreder någon fartyg, der man kan sätta Paulum uppå, att de måga föra honom oskaddan till landshöfdingan Felicem. Och skref ett bref vid detta sinnet: Claudius Lysias, dem mägtiga landshöfdinganom Felici, helso. Denna mannen hade Judarna gripit, och ville dödat honom; och der kom jag till med krigsfolket, och tog honom ifrå dem, efter jag förnam att han var en Romare. Och när jag ville veta sakena, som de hade emot honom, lät jag honom komma inför deras Råd. Så fann jag att han skyllder vardt om någor spörsmål i deras lag; och dock ingen skuld hade, som död eller häktelse värd var. Och vardt mig undervist om försåt, som Judarna hade beställt för honom; och straxt sände jag honom till dig, och böd hans åklagare att, hvad de hafva emot honom, det skola de säga dig. Farväl. Då togo krigsknektarna Paulum, efter som dem befaldt var, och förde honom om nattena till Antipatridem. Och dagen derefter läto de resenärarna följa honom, och de kommo igen i lägret. När de kommo till Cesareen, och fingo landshöfdingan brefvet, hade de ock desslikes Paulum fram för honom. Då landshöfdingen hade läsit brefvet, och frågat honom, af hvad land han var, och hade förstått, att han var af Cilicien, sade han: Jag vill höra dig, när dine åklagare komma ock tillstädes; och lät förvara honom uti Herodis Rådhus. Efter fem dagar for öfverste Presten Ananias ned, med de äldsta, och med en förespråkare, benämnd Tertullus; desse gingo till landshöfdingen emot Paulum;
S. S. 185— N. N. den 185- (Justerarens namn). 6 Särskilda Utskottets Memorial, N:o 22. Utskottet går nu att afgifva förslag till sammanjemkning af RiksStåiidens skiljaktiga meningar uti de delar, hvilka ännu icke äro genom Rikets Ständers beslut afgjorda, Uti 40 § af ifrågavarande författnings-förslag, har Ridderskapet och Adeln för 7 mom. beslutat följande lydelse: ”Vid dessa tillfällen få reseoch traktaments-penningar icke af förseglare beräknas.” Presteoch Borgare-Stånden åter hafva godkänt detta moment, med uteslutande af orden:’ ”mäskekar eller jästkärl,” så att momentet skulle lyda sålunda: ”Då, för ”verkställande af försegling å destillerings-redskap, särskild inställelse erfordras, åtnjute den, som förseglingen verkställer, tillika resekostnads-ersätt”ning och dagtraktamente. Yid andra tillfällen få sådan ersättning och ”traktamente af förseglare icke beräknas.” Det af Ridderskapet och Adeln för ifrågavarande moment antagna stadgande öfverensstämmer så väl med det af Bonde-Ståndet bibehållna, hvilket förekommer i 26 § af 1851 års förordning, som jemväl med Utskottets första förslag i ämnet (Se Bet. N:o 8); och får Utskottet inbjuda Presteoch Borgare-Stånden att instämma uti Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut rörande 40 § 7 mom. Derest inbjudningen icke antages af Presteeller Borgare-Ståndet, lärer i denna fråga, enligt 73 § Riksdags-ordningen, omröstning böra anställas i förstärkt Särskildt Utskott; och får, i sådant afseende, Utskottet föreslå följande voteringsproposition : Den, som antager det, för 40 § 7 mom. af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet beslutna, här ofvan anförda stadgande, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Yinner Nejj, hafva Rikets Ständer antagit det stadgande, Presteoch Borgare-Stånden för ifrågavarande moment beslutit.
Frih. von Schulzenheim: En anmärkn. af Gr. David Frölich mot Frih. David von Schulzenheim erkänner den sednare gerna, den nemi., att han kallade det hvilande förslaget till förändring i 28 § Reg.F:n för en K. Propos. Då för öfrigt det Högv. PresteSt. redan expedierat frågan, som man väl kunnat vänta sig, tjenar det till ingenting att arbeta för densamma. Hade inom den representation, hvarom fråga är, den icke representerade, bildade delen af nationen, varit inne; hade inom det Stånd, som par preference kallas det lärda Ståndet, äfven utmärkte läkare och flere vetenskapsmän varit närvarande, så är det troligt att saken fått en annan utgång. Till dess en sådan förändring skett måste frågan anstå, kommer den då före, önskar jag att den måtte få framgång. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Sistförflatne Riksdags Const.- Utsk. har här blifvit af flera talare klandradt för den felaktiga redaktion, hvarmed det nu förev:de förslaget är behäftadt, och en af Den 13 December e. m. 651 dem Frih. Raab har anmärkt, alt oaktadt han då fästade upmärksambeten på( dessa redaktions-fel blef likväl desammas vigt af Const.- Utsk:s ordfide med den framgång bestridd, att Ståndet på hans tillstyrkan Iäto dem qvarstå. Jag har fördenskull velat förvissa mig om, huru dermed måtte förhålla sig, hvarföre jag upsökt det prot., i hvilket frågans förhandling under förra Riksdagen finnes uptagen. Det är i prot. för den 12 Juni. Af detta prot. synes att hvarken jag eller Frib:n yttrade oss i denna fråga. Den tvist om redaktionen som skulle mellan oss hafva förefallit, gällde helt andra frågor. Hvad nu Const.Utsk. beträffar, så är äfven det oskyldigt, ty det synes af samma prot., att det förslag, som nu är i fråga, har upkommit till följd af en af R. o. Ad. d. 12 Juni antagen gemensam tanke, hvilken sedermera segrade genom votering i Först. Utsk.
Här äro tvenne saker i fråga; den ena om löneförhöjning åt KronoBetjeningen på Gottland och i Bohus Län, den andra om tryckningskostnaden för Kungörelserne. Jag hemställer om, då vi från Kongl. Majtt erhållit proposition angående löneförhöjning för KronoBetjening i andra Län, men icke för desse, Utskottet då bordt tro den vara af behof för desse. För min del anser jag saken så: är Regeringen 0- verksam, i bevarandet af Embetsmännens rätt, är afslaget ett satt, att hjelpa det. Är hon åter verksam derföre, vore ett bifall till den enskilta motionen ett bevis på misstroende och i det fallet vore det, att ej låta Regeringen Vederfaras rättvisa. Hvad den andra frågan angår, tror jig med Herr von Hartmansdorff^ att man först bör veta om vederbörande hafva någon rätt att fordra ersättning för tryck - 462 Den l § Junii f, m. ningen. Jag tror äfven att man bör afse om den ökat eller minskat besväret och kostnaden. Den tideD då kungörelserne skrefvos behöfdes monne då ej en skrifvare till, hvilken minst kostade 50 R:dr? Jag tror att KronoBetjeningen, liksom hela mänskligheten, blott haft nytta af tryckningen; mig synes att han derigenom sluppit hafva det besvär att skrifva kungörelserne Således kan jag ej finna annat, än att StatsUtskottet gjordt hvad det bordt göra, och att Riksens Ständer kunna i allt bifalla Betänkandet. Herr Lagerhjelm'. Jag får vördsamt hemställa hvartill en återremiss skulle tjena. Väl hafva flere Ledamöter af Ridderskapet och Adeln anvisat sättet att erhålla upplysningar enligt RiksdagsOrdningens föreskrifter, hvarigenom detta ämne skulle blifva utredt Denna utväg har likväl icke varit Utskottet obekant. Men hvad kan man väl få veta mer eller annat, än hvad Konungens Befallningshafvande önskade att erhålla. Att någon pröfning af sådane önskningar först måste äga rum, är klart. En sådan bör då ske hos Kongl. Maj* eller något Collegium.
Hans Excellens, Justitiae-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes-Ärendena, Herr Friherre Stjerneld, Stats-Råden: Fåhreeus, IVallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl och Grefve Gyldenstolpe. Derefter uppläste Departements-chefen till justering ett, till följd af förut fattadt beslut, uppsatt förslag till Nådig Proposition till Rikets Ständer, angående pension å allmänna indragnings-slaten för Vaktbetjenten i Manufaktur-Diskont-kontoret J. E. Lindström; Och behagade Kongl. Majit, enligt Stats-Rådels underdåniga tillstyrkande, godkänna samma förslag, sådant det finnes Protokollet bilagdt, samt befallde, att Nådig Proposition i öfverensstämmelse dermed skulle lill Rikets Ständer expedieras. Ex protocollo C. A. Schalin. STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854. Kongl. Majda blad. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Febr. 1854, kl. 2 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om beviljande af ett särskildt kreditiv; Gifven Stockholms Slott den 15 Februari 1854. För att utan dröjsmål kunna vidtaga nödiga åtgärder till upprätthållande af den, i anledning af befaradt fredsbrott emellan de stora sjömagterna, af Kongl. Maj:t, i samråd med Hans Majit Konungen af Danmark, afgifna neutralitetsförklaring, finnér Kongl. Majit, efter att hafva inhemtat Hemliga Utskottets yttrande häröfver, Sig föranlåten, att af Rikets Ständer begära ett särskildt kreditiv af två millioner fem hundra tusen (2,500,000) riksdaler banko, att, oberoende af de uti 63 § Regerings-formen omförmälde kreditiv-summor, uti Riksgälds-kontoret, i mon af behof och efter Kongl. Majits Nådiga Förordnande, tillhandahållas Stats-kontoret på derifrån skeende reqvisitioner; och förväntar Kongl.