Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett sådant handlingssätt anser jag ingalunda vara lagligt eller med grundlagens föreskrifter öfverensstämmande. Vore förhållandet sådant, att de serskilda Stånden fattat skiljaktiga beslut, som behöfde sammanjemkas och frågan sålunda icke vore förfallen, då mötte visserligen intet hinder för uptagande till pröfning af förevar, inbjudning rör:de Landtbruks-akademiens räkenskapers öfverlemnande till K. Kammar-rätten, men i sakens nuvar. skick, kan jag ej derpå ingå. Hr Rosenblad, Bernh.: Frih. Palmstjerna saknar visserligen icke anledn. till den anmärkn. han gjort, beträffande svårigheten i form att anta'ga BorgareSt:s inbjudning. Det kommer likväl an på, när det definitiva beslutet kan anses vara faltadt, så att frågan nu verkligen må betraktas såsom förfallen, eller om den kan sägas vara det förr, än alla de åtgärder, sorn Ständerne kunna vidtaga i afseende å densamma, äfven blifvit vidtagne. Det är visserligen sannt, att ingenstädes i grundlagen finnes bestämdt omtaladt inbjudningar från ett Stånd lill ett annat att frångå ett engång fattadt beslut och instämma med det Stånd, som inbjudningen aflåtit, men på det sättet har likväl grundlagen förståtts, och under en tiderymd af åtminstone 27 år, som jag varit med, hafva en mängd beslut i ganska vigtiga frågor af Ständerne fattats på det sätt, att sedan en fråga verkligen, i följd af ett eller flera Stånds beslut, ansetts definitift afgjord, har en inbjudning kommit från ett annat Stånd, på grund af hvilken det Stånd, som först fattat sitt beslut, sedermera ändrat detsamma. Bland den otaliga niängd sådane frågor, som förefallit, anhåller jag att få erinra om en. Vid 1823 års riksdag hade Banko - 128 Den 1 Mars. pågående revision. Hade nu suppleant i hans ställe varit att tillgå, så hade de öfriga ledamöterne, icke behöft besväras med ett trägnare, svårare, samt tidsödande arbete.
Ropades ja. 90 Den 22 Angnsti e. m. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att de sista bladen af det blifvande riksdagsbeslutet hade aflemnats till Riddarh.-kansliet, för att förses med underskrifter af R. o. Ad:s ledamöter. Fortsattes föredrågningen af Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 139, ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens åttonde hufvudtitel. 68:de och 69:de punkterna. Utsk:ts liemställanden biföllos. 70:de punkten. Utsk:ts första hemställan. Hr Huss, Magnus: Stats-Utsk:t har, under förmenande att den af K. M. föreslagna aflöningen för professoren i medicinsk gymnastik och för sekreteraren och redogöraren varit för högt beräknad, med 2,000 rdr årligen förminskat utgiftsstaten för Gymnastiska central-institutet. Till följd deraf anhåller jag att få yttra några ord. K. M. har sjelf äskat mindre anslag till aflönande af professoren i medicinsk gymnastik än för de öfriga professorerna. Desse sistnämnde hafva nemi. föreslagits till erhållande af 4,000 rdr årligen, då den förre blott skulle erhålla 3,000 rdr. Förhållandet, som ej torde vara Stats-Utsk:t bekant, är följande. Under förra tider, så länge professor Branting innehade medicinska professionen vid centralinstitutet, hade innehafvaren af denna profession en betydande inkomst af medicinska gymnastiken, fäktning o. s. v.; men sedan nämnde professor sistlidne vår lemnade sin plats, har K. M. funnit godt bestämma att denna inkomst skulle skiljas från tjensten och i stället ingå till kassan för att fördelas i vissa lotter, af hvilka professoren i medicinsk gymnastik skulle erhålla fyra, då de andra deremot blott finge en hvar. Detta är orsaken, hvarföre denna lön blifvit föreslagen till endast 3,000 rdr. Denne professor har vidare mycket strängare arbete än någon af de andra lärarne. Han skall undervisa den studerande ungdomen i gymnastik, skall hålla föreläsningar öfver sjukdomarnes diagnos och behandling, m. m.
S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets den 17 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 16, angående medels anvisande till Westra och Södrajernvägsstambanornas fortsättning efter 1857 års ingång. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utskottets den 17 dennes på bordet lagda Memorial N:o 17, i anledning af återremiss å det angående godtgörande af Herr Landtmarskalkens och Herrar Talmäns ökade riksdags-kostnader afgifna Memorial N:o 9. S. I). Föredrogs och bifölls Bevillnings-Utskottels den 17 dennes på bor det lagda Memorial N:o 1, om antagande af 3 Kanslister utöfver den i Riksdags ordningens 24 § bestämda personal. S. D. Föredrogos Bevillnings-Utskottels nedannämnde den 17 dennes på bordet lagda Memorial: N:o 2, om återlemnande af vice Talmannen Anders Anderssons inom BondeStåndet väckta motion, rörande bränvins-skattens anslående till jernvägars anläggning; och N:o 3, om återlemnande af Gustaf Larssons från Stockholms län inom Bonde-Ståndet väckta motion, angående användande af en del utaf bränvins-skatten till de lägre undervisnings-verkens och folkskolornas behof. 148 Prot.-Utdrag den 19 December 1856. Dessa memorial lades till handUngarne med förklarande, att Ridderskapet oell Adeln ansåg de deri omnämnde motioner böra behandlas af Stats-Utskottet. S. D. Vid föredragning af Bevillnings-Utskotlets den 17 dennes på bordet lagda Memorial N:o 4, om återlemnande af en utaf Friherre von Saltza, Philip, hos Ridderskapet och Adeln väckt motion, lades delta memorial lill handlingarne, med förklarande att Ridderskapet och Adeln ansåg ifrågavarande motion böra till BeviUnings-Utskollets behandling återlemnas.
Den refererar sig, som Herr Hjerta mycket rigtigt ådagalagt, helt enkelt till fråga om ersättning för de Staden Nyköping från 181S till 1824 frångångne Stadsutskylder för det derstädes inköpte Residencehus. Och jag instämmer fullkomligt i den öfvertygelse, att Regeringens i detta fall gifne beslut måste honoreras, och medel dertill anvisas. På sådan grund anhåller jag om återremiss af Utlåtandet. I öfrigt delar jag Herr von Hartmansdorffs öfvertygelse, att Boställsinnehafvare i Städerne böra, likasom de på landet, delta i de så kallade communalutskyldernes erläggande. Friherre Cederström: I fall Ständerne emot po §. i RegeringsFormen kunde befatta sig med Regeringens beslut i enskilta frågor, skulle äfven jag instämma i Herr Hjertås påslående om ersättning till Staden Nyköping för de förlorade Stadsumgälderne från 1815 till 1824; men då detta icke är Ständerne tillständigt, och Staden äger öppet att i laglig rättegångsväg göra sin talan gällande, anser jag all vidare fråga härom böra förfalla. I afseende på yttrandet om den likhet, som borde äga ruin emel - 234 Den ra Februarii e. m. lan Boställsinnehafvares på Landet och i Städerne deltagande i communalafgifter, får jag blott erindra, att den väsendlliga olikhet deri inträffar, att de förre hafva jord, för hvilken slika onera ovillkorligen höra fullgöras, då deremot de sednare endast hafva rum att bebo, och hvilka de, hvad specielt beträffar LandshöfdingeResidencen, iiro pligtige att tillhandahålla Kongl. Maj:t och den Kongl. Familjen vid deras besök i ResidenceSläderne. Då Ständerne redan ■vid 1823 års Riksdag beslutat, att desse communalafgifter icke skola utgå för Statens hus i Städerne, så hemställer jag, om vi, enär den ofvannämnde formfrågan, såsom jag redan visat, icke tillhör oss, kunna med detta ärende oss vidare befatta.
En stor roll spelar härvid dieten, som därför måste anordnas särskildt för hvarje fall efter magens och tarmkanalens olika symptom, men för alla patienter med finnar gäller det att undvika öl (och maltdrycker i allmänhet) samt spirituösa och kaffe. Hvad den yttre behandlingen beträffar, så pläga lättare fall vä- sentligt förbättras (om dieten samtidigt ordnas) genom tvättningar med varmt vatten och någon lämplig tvål, t. ex. svafveltvål eller s. k. Krankenheilerseifc; tjärtvål är däremot mindre lämplig. Hjälpa ej dylik * tvättningar, kan man lämpligast försöka en 10 — 20 % stark svafvelsalva (med benzoesyradt istcr), som ingnides några kvällar å rad, tills huden genom salvan blir sträf oeh fjällig, då man gör ett uppehåll, tills huden med eller utan användning af litet borvaselin fjällat af och åter är slät och mjuk, hvarefter svafvelsalvan åter användes o. s. v. Ännu bättre verkan hafva starka resorcinsalvor eller sublimatbehandling, men dessa medel måste utskrifvas af läkare och deras verkan öfvervakas, så att retningen afpassas och hålles inom higom gräns. Finnar äro oftast förenade med pormaskar, och i så fall måste tvättningarna göras ännu mera energiskt och upprepas 2 — 3 gånger dagligen; de största pormaskarna måste dessutom utkramas (med urnyekel eller mellan ett par naglar). En svårare och ännu mera vanställande art af finnar äro s. k. rosfinnar eller » kopparros ». Dessa kräfva ännu noggrannare dietisk behandling och starkare yttre behandling samt därjämte oftast en kirurgisk behandling med s. k. scarificationer för att förstöra en mängd blodkärl och därigenom minska den starka rodnad, som alltid åtföljer denna hudsjukdom. I nio fall af tio lida patienter med pormaskar eller finnar samtidigt af mer eller mindre stark mjälibildning i hufvudet, ett sjukligt tillstånd i den hårklädda delen af hufvudet, hvilket äfven kan förekomma utan att samtidigt pormaskar eller finnar förekomma och som ofta nog beror på liknande inre orsaker som dessa sistnämnda.
Från detta förhållande kan man hufvudsakligen härleda det missnöje, som redan i8i5 yppades, sedan det visade sig, att kostnaden Slef mycket större än man påräknat. Att ett stort misstag var begånget, är gifvet, ehuru uppsåt ej dertill torde kunna tillskrifvas någon viss person. Man sökte då hjelpa saken derigenom, att DiscontCreditivet ökades till 1,600,000 R:dr; men äfven detta var olillräckeligt att återföra saken uti ett ordentligt skick, och Discontens obestånd blef slutligen bekant. II var och en vet, huru svår följden häraf sedermera blef. Man hade uppmuntrat folket att låna penningar utöfver verkliga behofvet, och man kunde nästan likna denna tid med den, då, för att erhålla penningar, folket uppmanades att köpa bränvin. Begge anstalterna hade ganska förderfliga följder. Ändtligeu år 1817, då Malmö Discont gick öfver ända, blef följden, att Götha CanalDiscont icke heller längre kunde äga bestånd; ty när man har ett deficit på 1 million, och sådant blifver uppdagadt, är det icke möjligt, att längre uppehålla crediten. Jag vill icke ingå i någon undersökning öfver möjligheten, att förut genom temporaira biträden upprätthålla Disconten, hvilket man ofta vill på - 102 Den 26 Mars e. m. stå: delta tillhör Regeringens Ledamöter, eller de som verkade till Regeringens beslut, att besvara. Men det torde vara ostridigt, att sedan crediten en gång var störtad, lät det sig icke göra, att upprätta den annorlunda, än att öfvertaga och inlösa alla Discontens förbindelser. Kongl. Maj:t föreslog också i sin Proposition till Rikets Ständer, alt Disconlen skulle upphöra och att Banken skulle öfvertaga utredningen. Jag får härvid anmärka, att i de tryckta upplysningar om Götha Canal .sorn blifvit i Ståndet utdelade, finnes väl den punkten af Konungens Proposition omnämnd, att Banken skulle öfvertaga utredningen; men man saknar den punkten, som innehåller, att BancoDisconten ensamt skulle öfvertaga den framtida Lånerörelsen, utan att någon ersättning till Bolaget dervid omnämnes.
Riksdag, i anledning af Kongl. Maj:t& Nådiga Proposition, om anslående af nödige medel, till förbättring i de Allmänna Under-. visnings-Yerken, enligt Nådig skrifvelse af den 23 Maji 1818 anviste anslag, till betäckande af den brist, som genom Läro-Verkens förändrade organisation och nya reglering uppkom med 3i3g Tunnor 23 Kappar Spannmål , så väl som de indragna och disponibla 153 Tunnor af Förlänings-Spannmålen. Då Betänkande?!. 183 likväl den i Hufvudstaden vid tagne förändring och utvidgning af Läroanstalterne, enligt hvad angifvet blifvit, medfört en minskning af 37b Tunnor Spannmål uti de förut disponible tillgångarne samt vid den allmänna regleringen med Undervisnings-Verken i Riket, de i Stockholm ej erhöllo något tillökad t anslag; så och enär den Spannmål, som genom Behagligtids Förläningars indragning intill sista Riksdag Kronan tillflutit, blifvit af Riksens Ständer anslagen till Schola:- och Undervisnings-Verkens fullkomliga iordningbringande, anser Utskottet sig böra tillstyrka Riksens Högloft. Ständer, att ett belopp, svarande emot den Behagligtids FörläningsSpannmål, som sedan sista Riksdag blifvit indragen, och, edligt från Kongl.
Enligt Authentiqve utdrag uppstiger antalet uppå alla Officers-Eoställen, i diverse Län, för det indelta Cavalleriet och Infanteriet, till 592 stycken, hvilka åter, efter Hemmantalsräkning, utgöra i Mantal 73of, tillkommer ännu för 6 Båtsmans Corn.] paguie Chefs indeldte Hemman 7-gMantal eller till - Staisoch Banko-Utskottens Betänkanden. För hela indelta Arméen och Orlogs-Flottan 738g Mantal *), Icke utgör Jord* bruket Officerares yrke, de komma till innehafvandet af Boställen, uti unga är, förutan kunskap och erfarenhet i ämnet, samt utan Förlag, utan Boskap och Redskap. De nödgas lemna sirie hem vid förefallande Commenderingar oell Fäiitog, samt alldeles Hytta derifrån vid skeende befordringar ifrån deri ena graden till den. andra. Deras förpacktare hafva hittills vid alla avancerrients, varit ganska osäkre om besinningstiden. Denna omständighet synes hafva blifvit förbättrad genom Subaiterns-Boställens utarrandering, enligt senaste Författningar, på 00 års tid; men mången, förutan ali förfarenhet, egen förmögenhet eller annan förlags-tillgång och utati mnnsstyrka, skall i fåvitsko inlupit uti ett så Gfverdrifvit arrende, att han till sin enskilda, till Officerens och sjelfva Hemmanets skada, snart nödgats öfvergifva detsamma. Högst få af dessa senare upplåtelser skola till ömsesidig förmon hafva blifvit afslutade. Mycken vexation och förlust äro de indelta Officerarne underkastade genom Husesyner och ålaggde Husrötor; och dock är sällan något Boställe uti ett habitabelt tillstånd, utan nödgas de fleste Officerare skaffa sig boning annorstädes; andre gångor har Regeringen blifvit förbunden, att göra betydliga uppoffBihang till Rihs-St. Detta anförda Hemmantal stödjer sig uppå Kammarförvaudtens i Militie-Indelniugs-Contoiret A. ,T.
Regeringsomsorger och åtgärder verkat i ärlig progression på göromålens mängd 652 Sen 7 Martii, och svårighet inom Konungens CanzliExpedx-* tioner. Jemlikt Kongl. Maj ts uttryckliga bud och befallning skola alla hithörande tjenstebefattjo ingär.' så skötas och förrättas att de dermed åsyftade ändamål Konungens och Rikets nytta, heder och välfärd, med säkerhet vinnas må. Såsom ovedersägligt villkor följer häraf att skicklighet, nit och redlighet böra utmärka hvarje embetsgrad, och att icke genom omöjligheten att under trägen tjensteutöfning och flerårige mödor ernå nödig utkomst, håg och skicklighet måga förslöas, verksamheten frånledas till bitjenster och skicklige ämnen afa lägsnas. Sysslorna i Canzliet måste ock oafbrutifc förvaltas och medgifva alldeles icke någre ferier såsom vid Coliegier och andra Publika verk, hvartill i öfrigt kommer det mera uppmärksamma och representativa i tjenstgöring inför Konungen och Rikets högre Embetsman samt ett dyrare vistande i Hufvudstaden, som bidrager att öka den lönlöse eller svagt lönte tjenstemannens förlägenhet och bekymmer. Då det alltifrån de 4 Statsexpeditionernas inrättning varit omöjligt itt åstadkomma göromålens bestridande med de få till lön å stat uppförde sysslor, hafva cheferne, såsom jag haft äran anföra, funnit sig nödsakade att till nådigt förordnande anmäla och antaga ett vida deröfver L! Ben 7 Martti. EcclesiastikExpeditionen, derom jag såsom en af dess tjenstemän, äger en närmare kännedom, och hvilken har under sin befattning 4 serskildta förvaltningsgrenar, har icke förr än efter år 18 16 kommit i fullt åtjnutande af dess 8 i stat anslagne löner, utom det att StatsSecreterare lönen till nämnde tid helt och hållit och sedermera till största delen Varit för Statsverket besparad. Beräknadt för sistledit år gjorde hela beloppet af nämnde Expeditions löner 3652 R;dr, derifrån likväl centonal och bevillning borde afgå.
Ad täcktes ihågkomma, att SlatsUtsk. äfven der uttryckte den grundsatsen, att det afsuttna indelta cavalleriet ej borde åteiuppsitta, utan alt en ytterligare afsitlning borde äga rum, blott med utbyte åfelt par sqvadroner vid Lif-reg:tel. Också nr det icke i detta be tänk. sagdt, alt det skulle vara de nu afsuttna sqvadi onei lin, som skulle ständigt förblifva afsuttna, utan omnämnes endast en bataljon af Lif-regrtet såsom ständigt infanteri. Jag tror för min del, att detta betänk, vid en blifvande ålerremiss visserligen kail få en annan form; men mig förefaller det likväl, som kunde StatsUlsk. icke gerna frångå de grundsatser, Utsk. 2:ne gånger vidbllfvil, och således göra ett tillstyrkande, som vore rakt stridande emot dess fordna afstyrkande. På grund deraf förmodar jag, att R. o. Ad, måtte inse, alt frågan från fjtalsUtskts sida. ej gerna kan. blifva om annat, än att styrka R. Si. i deli grundsats, alt det indelta cavallen', som afsiittil, icke åter må uppsitta, nen att frågan likväl lemnäs till K. Mts fria val öppen, så att K. M. följaktligen, efter sin vishet och i sammanhang med den begärda planens uppgörande, äger att definitivt i frågan besl illa. Hr von Hartmansdorff, Ang.: I organisalions-fråv gau i örtde cavalleriet vill jag ej inlåta mig Men jag har, lika med Hr Lefre'n, funnit en bestämd motsägelse äga unn i det första af de tillstyrkanden, .SlalsUlsk. här afgifvit, bestående nemi. deruti, att Utsk. föreslagit det contiacten skola vara ouppsägbara å Kronans sida, så alt dessa afsuttna cavalleri-reg:ten skola städse förblifva cavallen, hvaremot Utsk., då det talar om contract endast på 3o år, medgifvil att conti acten må vara uppsägbara på rost hällarne* sida.
Svedjar brukare eller verkställer torfeller ljungbränning olofligen å legd jord, eller gör han derå annan åverkan; vare lag. som i 2, 3 eller 4 § sägs Säljer han (rån legd jord bort något af hvad i 3 § omtalas, eller öfverläder eljest sin nyttjanderätt; varde, med afseende å värdet af det han olofligen sålt eller användt, straffad efter ty i 3 eller 4 § skils. 8 §. Släpper någon med uppsåt olofligen kreatur på annans ägor; böle' från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler. Missbrukar man betesrätt å samfäld mark; vare bot högst etthundra Riksdaler 9 §. Den, som genom försummelse i den vård om egna eller andras kreatur honom åligger, eller på annat sätt vållar, att kreatur olofligen på annans ägor inkom mer, böte högst femtio Riksdaler. 10 §. Bryter eller nedkastar någon olofligen annans hägnad eller grind; böte högst tjugo Riksdaler, der ej gerningen, efter 19 Kap £0 §, med högre straff beläggas bör. 11 §. Tager någon oloflig väg eller gångstig öfver annans ägor; böte högst femtio Riksdalor. '12 §. Jagar någon olofligen i annans hägnade jagtpark eller djurgård; dömes till böter. Har han dervid fällt, sårat eller fångat elg, hjort, rådjur, ren eller svan; straffes med fängelse i högst sex månader eller böter, dock ej under femtio Riksdaler. 13 § För oloflig jagt å annans ma/k, som ej till jagtpark eller djurgård in hägnad 8r, bötes högst etthundra Riksdaler. Är djur, som i 12 § 2 mom. sägs, dervid fäldt, såradt eller fångadt; vare bot från och med tjugo till och med tvåhundra Riksdaler. 14 § Den, som olofligen fiskar i annans fiskvatten, eller genom gräfning eller annorledes, drager till sig annans fiske, eller genom stängsel afhåller fisk från annans fiskevatten; böte från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler.
Regerings-Formen föreskrifves; till följd hvaraf Utskottet tillstyrker, att hvad i strid dermed år i8i5 uti 56 §:ns 2 mora. influtit må åter försvinna. Beträffande den omtvistade frågan, huruvida Constitutions-Utskottets grundlagsförslag, utan afseende på Riks-Ståndens ogillande, böra ovillkorligen hvila för att underställas nästa Ständers pröfning, har Utskottet, i betraktande deraf, alt, enligt 2 mom. 81 § Regerings-Formen, Konungens Propositioner om ändring i grundlagarna kunna, i händelse af ConstitutionsUtskottets afstyrkande, genast af slås, om blott Tre Stånd sig derom förena, ansett ett sådant veto med åtminstone fullt lika skäl böra Riks-Stånderi i hänseende till Utskottets egna förslag tillerkännas; och Utskottet föreslår fördenskull, i enlighet med den åsigt, hvilken redan nästlidne Riksdag antogs som giltig, uttryckligt bestämmande i Regerings-Formen af Riksens Ständers rätt att Constitutions-Utskottets grundlagsförslag, utan afvaktan af ny Riksdag, medelst förkastande undertrycka. För de fall, då Riks-Stånden icke samtligen med hvarannan instämma i förkastandet eller det preliminära godkännandet, har under nästlidne Riksdag den utväg begagnats att åt Förstärkt Constitutions-Utskott upplåta denna hufvudfrågas afgörande genom omröstning med Riksens Ständers rätt.
Han tog raskt ett papper, doppade pennan och skref med säker hand ett recept, som han derefter med en bugning lemnade till henne. » Ni har öfveransträngt dem, fröken Erlandsson; läser ni mycket? » » Ja, jag har ämnat studera språkvetenskap. » » Såå. Gör inte det! » » Hvarför ej? » » Derför att ni är alldeles för klen, och jag tycker, ni kunde bespara edra föräldrar sorgen att mista er. » » Men något måste man väl göra. » » Vänta tills den rätte kommer, han förstår nog att sysselsätta er. Så ska ' vi hoppas, att ni får bättre minne också, och kanske lär er inse, att det fins ord som smärta långt mera, än mina nej plågade er. Lycka till, fröken Ingrid! » » Behöfver jag inte komma upp mera då? » frågade Ingrid, darrande. H o n hade blifvit alldeles blek och läpparne skälfde. » A h nej. V i ska ' hoppas att ni kan bespara er det obehaget. » Han stod vänd ifrån henne och såg ut genom fönstret. Ingrid satte på sig hatten. Doktorn hjelpte henne artigt med kappan. » Mår ni illa, fröken Ingrid, ni är så blek? » frågade han allvarligt. » Har jag kanhända ansträngt er för mycket genom att tala om gamla obetydligheter. » » Nej, visst inte. » Hon drog på sig handskarne. » Får jag hjelpa er att knäppa dem. » Han lutade sig ned öfver den fina hvita handleden. » Ämnar ni aldrig hålla ord och besöka oss, doktor Weiss? Pappa och mamma tala så ofta om er. Ni skulle göra dem en stor glädje, och jag skulle också blifva glad, men det gör ju detsamma. » » Tror ni verkligen det? » lian såg forskande på henne. » Ja, ni har ju så mycket att intressera er för, att mitt tycke och mina önskningar naturligtvis måste betyda intet bredvid starkare intryck. » » Ni har då inte förstått, att allt för mig är mina minnen? » » Ni är lycklig, som kan lefva på minnen. Jag måste ega hoppet också. » Hon blef alldeles purpurröd.
Majlis nådiga Förordning om egors fredande mot skada af annans hemdjur, samt om stärigselskyldigbeten af den 2 1 December 1857 är i många afseenden väl grumlad; men likväl förekommer åtskilliga bestämmelser, som icke äro så tydliga, alt icke, åtminstone i min hemort de blifvit underkastade tvister om rälta tolkningssältet samt föranledt rättegångar, och bland dessa är det synnerligen 12:te och 14:de paragraferna, som synas tarfva rättelse, enär domare varit af motsatt mening om deras rätta ordaförstånd. Den 42:le § bestämmer lika rörande stängsel för egor, hvilka åtskiljas genom allmän farväg, som då egoskilnaden går ”i eif, å eller vatten, som ej utan stängsel fred gör”, det vill säga så att ”hvar skall sin del af stängseln på sin egen sida hålla, och tagen begge sidorna likaledes lott i den stängsel, som der emellan öfver vattnet sättes”. Följdes denna föreskrift, så skulle grindarne öfver de allmänna farvägarne i vissa orter blifva ökade till ett högst besvärligt antal, och jag föreslår derföre att 12:te paragrafen må erhålla följande lydelse: Bih. till R. St. N:o 513. ”stängsel skall i egoskilnaden sällas. Går egoskilnaden i eif, å eller annat vallon, som ej ulan slängsel fred gör; då skall livar sin del af stängseln på sin egen sida hålla; och lagen hegge sidorna likaledes loit i den slängsel, som deremellan öfver vättnet sälles. Finnes i dessa fall lämpligare alt hela hägnaden å en sida satt varder, då må sådant ske; och der egorna genom allmän farväg åtskiljas, men egoskilnaden icke å någondera sidan är bestämd, uppföres hägnaden på den sidan, som dertill lämpligast är; och njute den i håda dessa fall, å hvilkens sida den sälles, om han deraf men lider, skäligt skadestånd af den andra.