Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Re-, gerings-Formen bestämdt säger, att, i händelse två Stånd besluta, det en sådan fråga först, vid nästkommande Riksdag skall upptagas, hon måste hvila, fastän de andra bägge vöre af motsatt mening, samt t /erine Stånd, nemligen Presteoch Bonde-Stånden redan lära hafva beslutit målets hvilatide, så anhåller jag, på det tiden icke med fåfänga discussioneg må förspillas, att Herr Riddarhus-Secreleraren behagade upplysa, om det, ej förhåller sig, soto jag förmodat. Undertecknad R i d d a r luis'- S e - er et er a rot I anledning alliert’ von Hart-. 39^ DeÄ 29 Nofimter e tr.- mansdorfts begäran , får jag äran vördsamt upplysa, att ehuru någre Protocoljs-Utdrag, rörande ifrågavarande ämne, ännu icke tili Ridderskapet och Adeln från de öfrige RiksStånden ankommit, hafva likväl Riks-Ståndens Secreterare helt nyligen lemnat mig den officiella underrättelse: att Presteoch Bonde-Stånden sistlidne gårdag beslutat, det förevarande mål skulle hvila intill nästa Riksdag ; hvaremot Borgare-Ståndet äumi icke afgjort frågan. Herr Munck af Piosenskjöld, Eberhard, anförde skrifteligen : (Se Bilagan N:o i.) Herr Grefven och Eandt-Marskalken hemställde, om Ridderskapel och Adeln behagade afgöra, att Ståndet ville öfver Kongl. Majrts ifrågavarande Nådiga Proposition, å nästföljande Riksdag , besluta. Ropades Ja. Föredrogs å nyo Constitutions - Utskottets den 15 dennes under I\:o ^5 aflåtne, sami den ip derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, rörande sättet för slutliga behandlingen af frågan om inlösen af Don qo November e. m; . 39*7 Filial - Disconternes utelöpande Skuld-förbindelser.
Konungen läte en hvar blifva dömd af den Domstol, hvarunder han rätteligen hörer och lyder. §. 17. Konungens Domsrätt skall uppdragas Tolf af Honom utnämnde lagkunnigc Män, Konungen besluter, samt att, dä hans mening icke med Konungens beslut öfverensstämmer, föra sina yttrade betänkligheter och råd till ett protokoll, hvars riktighet Konungen medelst Sin höga påskrift besanne. Finner nämnde Embetsman dessa företag vara af en vådlig riktning eller omfattning, eller grundade på ovissa eller otillräckliga medel att dem utföra, tillstyrke han jemväl, att Konungen ville kalla, till ett Krigs-Råd deröfver, tvänne eller flere af de närvarande högre militära Embetsmän; Konungen dock obelaget, alt å denna tillstyrkan och, der den bifalles, å Krigs-Rådets till protokoll anförda tankar göra det afseende, Honom godt synes. §• i 6. Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra, vrångvisa och orätt hindra och förbjuda, ingen förderfva eller förderfva låta, till lif, ära, personlig frihet och välfärd, utan han lagligen förvunnen och dömd är, och ingen afhända eller afhända låta något gods, löst eller fast, ulan ransakning och dom, i den ordning, Sveriges ilag och laga stadgar föreskrifva; ingens fred i dess hus slöra eller slöra låta; ingen från ort lill annan förvisa; ingens samvete tvinga eiler tvinga låta, utan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin Reli C* gion, så vidt han derigenom icke störer Samhällets lugn elier allmän förargelse åstadkommer. Konungen late en hvar blifva dömd af den domstol, hvarunder han rätteligen hörer och lyder. §. 17. Konungens domsrätt skall uppdragas tolf af Honom Utnämnde lagkunuige Män, Förslag till ändring, i Grundlag. — Regerings-Formen. 69 hvilka fullgjort hvad Förfatlningarne föreskrifva dem, som uli Doinare-Embeten må nyttjas, samt i sådana varf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet. De kallas Juslitie-Råd och utgöra Konungens Högsta Domstol. §. 18.
Extra lön af 800 Ral böra indragas , på den grund att Stats-Verkets bekymmersamma belägenhet fordrade all tillständig minskning i dess utbetalningar och äfven besparing af sadane lönings-ntgifter, hvilka kunde umbäras eller öfverstiga den proportion af löner och understöd, som Rikets Stat i allmänhet utstakade och bestod , samt att Lagmannen Norlin , som da innehaft Lagmans lön 200 R:d, egt i de 800 Rdtnes lönförhöjning fyra gånger så mycket, sora den i Staten för Lagmän uppförde lön. Vid detta förhållande, osli enär indragningen O - Underdånigs Skrifve!ser. gen af den Extra Lönförmånen, lika så väl som dess beviljande, berott på Konungens Kådiga pröfning oell förordnande samt afven blifvit verkställd lång .tid förr, än genom 1809 års Regements-förändring Riksens Ständer fått befattning med Stats-Verkets reglering, finna Riksens Ständer sig icke kunna ined förevarande fråga vidtaga någon åtgärd. Riksens Ständer framhärda SCc. N:r 34. - Uppl. oell godkänd hos Ridd. och Ad. d. 24 Febr. 181 8. PrestStåndét d, 24 — Borgare.Ståndet d. 24 — BondeStåndet d. a Mars — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse i anledning af deras ffustitie-0mbudeni a n s-Em b e t s-B er atte Ise r. Under granskning af Riksens Ständers Jus ti t ie-Ombuds mans den 31 December 1816 och. den 19 November förlidet år 1817 gifne Berättelser angående förvaltningen af det honom anförtrodda Embete så val den del af år 1815, hvilken forflut-it sedan sista Riksdagens slut, som åren 1816 och 1817 intill sistnämnde dag, hafva Riksens Ständer tagit kännedom om följand e i dessa Berättelser anmälda .Förklaringar öfver
Jag tror, att den som opartiskt betraktar R. o. Adis beslut och handlingssätt vid alla riksdagar och specielt vid detta riksmöte, skall finna, att R. o. Ad. vid sina bc 2 II. 02 400 De o 20 September f. m. sluts fattande mera afser Svenska folket i allmänhet, än Ståndet enskildt. Vidare tror jag, alt det aldrig någonsin hos K. o. Ad. kan komma i fråga, att nian, vid stiftande af lagar och aldra helst af grundlagar, skulle taga sin egen fördel i betraktande; men om man kunde förutsätta detta, sä skulle det snarare blifva ett skäl för antagande af ifrågavar. förslag. R. o. Ad:s styrka under alla tider, det som, äfven under den tiden då bördsfördomarna voro som starkast, gaf Svenska Adeln ett så utmärkt företräde, är just att den rekryterats med alla utmärktare förijenster, som inom samhället uppstått. Man bör förutsätta, att de personer, som kunna erhålla det utmärkta förtroendet af Konungen att kallas till rikets högsta domare, till hans Just.råd, skola äga de förijenster, att de enligt 37 § Reg.F. äro förtjenta att upphöjas i adligt Stånd. R. o. Ad. bör dä så mycket mera kunna påräkna, att se sig stärkta och hedrade genom tillträde af nya värdiga kraftfulla medlemmar. Jag förenar mig med dem, som yrka bifall till betänk. Frih. Rehbinder: Det var egentligen med afseende å Hr Gr. Mörners yttrande, sorn jag begärde ordet. lian har nemi. sagt, att billighet och rättvisa, så väl emot folket som emot embetsmännen, skulle fordra, alt della förslag antoges. Hvad beträffar billigheten emot de sednare, så vågar jag bestrida att Gr. Mörner har rätt häruti. Det är redan förut ganska riktigt anfördt, alt alla borgmäslare-embetena äro stängda för adelsmän; monicke nog dermed, äfven magistratssecret.tjensten, rådmansoch kämnerspresestjensterna m. fl. äro stängda för 11. o. Ad.
Vi kunna vara stolte, att, ehuru. » en liten Nation , dock tjena till efterdöme för EurO^as folkslag. Vi ställe oss vid sidan af de stebe Rritterne, och de anse oss som sina constitutionella bröcier. Men om detta är sant, böra vi äfven visa, att vi med en sann känsla, att vi med lugn kunna betrakta våra allmänna och enskifta förhållanden , och att vi med lugn besluta, sedan vi med Ingn granskat, huru de må kunna förbättras, Jag hemställer huru denna grund är följd i den teckning Friherre Anckarsvärd framlagt , och hvaraf jag bär lemnat utdrag? Jag hemställer, huruvida det år rätt, att, i en tidpunkt då Europa fäster vakande afundsfull ögon på Sverige, framställa en tafla, der vi visa den stora, massan lidande, och der vi, såsom grund för vårt handlingssätt, yrka ett nekande till allt hvad som hegåres? Jag skyr ej att erkänna, att kanske finnes det Den 1 Martil, 55 ett slatssamband i Europa, som ej bättre begär, ån att se oenighet och skakningar uppkomma bland Svenska Folket; men jag har förstärk och säker öfvertygelse om Svenska Folkets känsla för sitt fosterland, att jag skulle frukta något sådant. Jag erkänner, att jag år upprörd i min själ, och begår ursäkt för mitt osammanhang; mitt hjerta är för fullt, mitt sinne är hvirflande!! Det år i Fåderneslsndets namn, vid allt hvad heligt år, soni jag besvär Friherre Anckarsvärd att taga tillbaka sin skrift. Jag anhåller derom vid den aktning för hvarandra, som inom detta Stånd år vår första känsla, samt begår att Ridderskapet och Adeln med mig instämmer. Ridderskapet och Adeln yttrade i flera omgångar härtill ett allmänt och högljudt bifall. Flera Ledamöter ropade: Vi besvärja alla Friherre Anckarsvärd, att återtaga sitt ifråga-, varande anförande. c Friherre Anckarsvärd, Carl Hindric: En verklig villrådighet bör naturligtvis uppstå hos mig till ordnande af mina tankar, då jag går "att möta den värde talaren som framställt sina anmärkningar till ogillande af mitt anförande.
Ständer, i detta afseende, måtte komma i tillfälle, att derom meddela sitt beslut: att han ansett sig vara fullkomligen öfvertygad, det Stockholms Stads ifrågavarande rättighet ej kari under något sken af rättvisa försvaras j ty hvad Staden behöfver för sin renhållning, bör bestridas af Stadens Cassa, men ej utpressas a£ Landtmannen för det han med sina produeter vill fylla Stadens behof; samt slutligen att det väl ej vore afgiftens belopp, som kunde vara serdeles känbar, utan egentligen det uppehåll, som af uppbörden förorsaka», samt de besvärligheter, som alltid åtfölja Stadens Police-Controll. 5:0 Af Matts Ericsson från Stockholms Län: att han till alla delar instämmer med hvad Herr Hertzenhjehn uti dess Utskottats Betänkande Eesv, och Ekon, TJtsk. Betänkan den. f)g^ vidfogade reservation anfört, och derjemte tillägger: att, om oftanämnde afgift blifver såsom olaglig upphäfven, hvilket han förutsätter, bör Landtmannens förbindelse att endast på Adolf Fredrics och HoTorgen siria varor införa, äfven försvinna, och Landtmannen få rättighet att, på hvilket Torg sorn heldst, dem utan afgift föryttra, Häruti hafva förenat sig Gustaf Tansson, Pehr Pehrs• son. Matts Pehrsson och Jacob Ersson frän Stockholms Län. Utskottet har tagit under noggrann pröfning hvad desse anföranden och anmärkningar inneha l a, och går no att, vid besvarandet dersf, först yttra sig i afse ende på Höglo!!, Ridderskapets och Adelns anmodan : att bestämdt uppgifva, huruvida de så kallade Torg-och Renhälfningsaj'gifter, som till Stockholms Stad erläggas, grunda sig på ,äldre privilegier eller icke. Utskottet har redan i dess afgifna Betänkande upplyst , att den öfverklagada Parm-,Bro-, Torg-, och Renhåliuings-afgiften för inkommande Ved, Hö, Halm, och Brännkol val till benämningen är ny, men att densamma dock grundar sig på äldre, genom flera Kongl Resolutioner förunnade rättigheter. Stockholms
Jag vill icke längre upptaga Hrrmes tid, ty Hrr:ne kunna på goda skäl vara trötta vid den långvariga diskussionen. I likhet med Hr von Kraemer, tror jag, att, derest jag frågade den södra liniens anhängare, om de skulle rösta för denna linie, såvida icke Carlstad vore beläget vid densamma, skulle flertalet af dem svara nej. Jag måste då välja emellan Carlstads och bergslagens intresse, och min öfvertygelse, med all välvilja för Carl stad, är att Svenska Staten hemtar större fördel af att understödja den mägtiga och stora bruksnäringen i Wermland än en enstaka mindre stad. Jag vågar således fortfarande anhålla, att R. o. Ad. ville godkänna den norra bansträckningen. Hr Treffenberg: (Detta yttrande, som blifvit för justering talaren tillstäldt, har sedermera ej af honom blifvit återlemnadt. ) Hr Uggla, Axel: Jag har begärt ordet endast för att tillkännagifva, att jag förut ämnat föreslå, det R.o. Ad. skulle fatta enahanda beslut, som Bonde-St. eller att uppskjuta afgörandet af förevarande fråga till nästa statsregleringsperiod, men att jag nu afstår derifrån, emedan anhängarne till såväl den södra, som den norra linien, försäkrat mig om, att ingen af dem önskar ett sådant uppskof. Talrika, häftiga och ihållande rop på propos. följde efter detta yttrande, så att Hr Gr. o. Landtm, nödgades med klubbslag äska tystnad. Frih. von Schulzenheim: En högt, aktad talare, Hr Gr. Hamilton, har nyss yttrat, att han ansåg sig skyldig R. o. Ad. att fatta sig kort. Jag anser mig ega samma skyldighet, och jag afstår derföre från att vidare föra talan för de fattiga arbetarne i bergslagen, viss om att deras rätt i alla händelser står inskrifven i R. o. Ad:ns hjertan. Jag röstar för norra banan. Hr Lagerstråle:
Friherre Jfrrangel, Henning: Sedan man redan beviljat så stora anslag, som de, hvilka vid innevarande Riksdag blifvit beslutade, göra visserligen 2000 Riksdaler mer eller mindre icke betydligt till saken. Jag kan dock vid detta tillfälle ingalunda tillstyrka återremiss af StatsUtskottets Betänkande. Ingen erkänner mera än jag Landshöfding Järtas förtjenster, i egenskap af medborgare och man af snille; men jag hemställer till Ridderskapets och Adelns eget bepröfvande, om icke, derest pension nu blef honom beviljad, flera personer finnas, hvilka deraf äro lika förtjente, såsom de der medverkat till sakernas närvarande ordning? Jag hemställer, huruvida våra constitutionella förhållanden någonsin ägt rum, så vida ej Vestra Arméen i det afgörande ögonblicket kommit Fäderneslandet till undsättning? Jag anhåller således att Betänkandet måtte bifallas, och får på förhand anmäla, att i händelse resultatet af Ridderskapets och Adelns svar på deri proposition Herr Gref - 628 Den 12 Julii f. m. ven och LandtMarskalken i detta afseende lärer täckas framställa, skulle anses tvetydigt, nöd* gas jag begära votering, ehuru ogerna jag annars vållar tidsutdrägt. Herr von Hartmansdorff, Augujt: Det torde icke behöfvas att lägga flere skäl till dem, Grefve von Platen och Herr Ehrenborg anfört, för återremiss af StatsUtskottets Betänkande och bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, om 2000 Riksdalers pension för Landshöfding Järta; men då en värd Ledamot likväl talat deremot, har jag som ofta ifrat för hushållning med Statens medel, ej bordt underlåta förklara mitt ogillande af njugghet emot de män, som gagnat Fäderneslandet till den grad, som Landshöfding Järta Jag och en hvar med mig, som vågar yttra sig emot de meningar makten hyllar och merändels gifver öfvervigt, bör med tacksamhet erinra sig den mans fortjenster, hvilken medverkat att bereda oss tillfället att fritt få uttala hvad hjertat känner. Han yttrade sig här på en tid, då sådant medförde vådliga följder.
Sorn Rikets Ständi :r uti nu gällåndé Béviflnings-stadga bestämt utgörandet af ifrågavarande ruststjenstskyldighet, och förändring härutinnan icke, efter Utskottets fanki 1, synes böra ega runi annorledes, än i sammanhang nied enallmännare j iy skatteregfering, emedan svåidigen den rättvisa, «4 StJti-U skoTtits XJtl. K:o ico* som hör ligga till grand för en c! viik mera ingripande förändring af skatter ock O ne ra, partiell kan uppgöras eller afses; så anser Ulskotlet sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att bifalla Riksdagsfullmäktige!! Hans Janssons förrberörde motion. <3 0 0 Stockholm den 2 Julif j834* N:o xqo. A/Aom till Exp -Ulsk. den 7 Julii. Utlåtande } i anledning af Herr Friherre Boijes, Ludvig> motion örn upptagande eif det vid sistl. Riksdag beslutade lån aj högst 2 millioner Rulr i silfver. (RGS. A.) Uli en ifrån Ridder?,tapet och Adelil remitterad motion, har Herr Friherre Boije anfört, huruledes det beslut, som Rikets Ständer vid sisth Riksdag fattade, angående upptagande af ett utländskt lån, stort Två millioner Riksdaler Hamburger Banco, att användas till lån för nedsatt ränta åt fastighetsegare, men hvilket beslut icke kunnat verkställas, derföre, att de dervid fästade vilkor voro sådane, alt långil Vare icke kunnat derpå ingå.
Jag skall säga dig mera härnäst, då vi råkas, och det skall inte stå länge på förrän jag är här igen. Adjö! (Går). KARL (ensam). Stormen nalkas. Nåväl, må tusen åskor hota ja! må de krossa mig jag går under, lugn i medvetandet att hafva lefvat och dödt för en rättfärdig sak för den stora idé, som tiden går hafvande med och som genom tusen strider segrande skall framgå! Men att öfvergifva sitt barndomshem, sina föräldrar allt hvad som kan binda en menniska vid jordelifvet är det ej grymt, onaturligt, kärlekslöst? Jo! i menniskors ögon, men ej i den Eviges; Öfvergaf ej Jesus sina föräldrar för sin saks skull? Den enskilde måste ju offras för den stora eviga verldsplanens fullföljande och utveckling; de små intressena underordnas de stora, som röra hela mensklighetens väl. Den sista striden börjar. Mina föräldrar komma hit om en stund för att helsa på mig för första gången, sedan jag lemnat hemmet. Jag tror mig veta deras afsigt med detta besök. O, Gud! gif mig styrka äfven nu! Om jag dukar under för deras böner och tårar, då är mitt verk förstördt. Jag har fått ett stort pund mig anförtrodt, jag känner det, och jag måste ansvara för detsamma; men jag har äfven fått ett hjerta med menskliga känslor de måste döfvas. (Herr och fru LARSSON samt OTTO inkomma). LARSSON. God dag, Karl! Hå! Hå! Det var en svår väg du har, min kära du! OTTO. Ja den är så att man kan bryta armar och ben af sig. Och jag begriper inte, hur du kan vilja bo så här långt upp i ödemarken bortom all ära och redlighet. KARL. Välkommna! Det var snällt af er att ni inte glömde bort mig, fastän jag gifvit mig af så här långt bort i skogen. Nå hvad tycker ni om mitt lilla bo enkelt som ni ser. (Går till höger och ropar:) Kersti! Skynda dig och duka kaffebordet vi ha fått stor-främmande, ska du tro! FRU LARSSON.
Chef eller annan i sådant ärende stadd embetsman skall inom 2 månader efter sin hemkomst eller, om flera resor på året företagas, inom hvarje års slut, till Kongl. Maj t afgifva berättelse om hvad han under dessa'iakttagit och hvad i anledning deraf blifvit tillgjordt, hvilken berättelse bör, utom hvad angår personela förhållanden, i officiela tidningar publiceras, dels ock alt, om någon Chef vill dervid begagna skrifeller annat biträde, sådant bör ske på hans egen bekostnad. Slutligen och då det nu är vanligt, att embetsmän på sina reseräkningar upptaga helt andra vägar, fortskaffningsmedel och antal hästar, än dc verkligen begagnat, så att personer t. ex. som begagna ånghåtslägenhet elier jernbana, af Staten äska betaldt efter 5 å 4 hästars skjuts, hemställer jag om deu ändring eller tillägg i Resereglementet: atl, ingen må på dylik kostnadsräkning fordra ersättning för andra fortskaffningsmedel m. m., än som han verkligen begagnat. 1 sammanhang härmed hemställer jag, att det öfverdrifvet höga hästantal, som är vissa tjenstemän tillförsäkrad!, må nedsättas, samt atl något dagtraktamente icke må tillerkännas embetsmän, som hafva öfver 6,000 R:drs lön, enär sådana inkomster väl må vara tillräckliga atl bestrida sin innehafvares kost. Stockholm den 20 November 1862. Carl Nettelbladt, från Stockholms län. 628 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af C. C. Nettelbladt från Stockholms län, om vpphäfvande af gällande föreskrifter i fråga om sättet att försälja fast egendom, och sådan egendoms försäljande endast genom s. k. vppslag. I våra äldre författningar förekomma stundom föreskrifter, för hvilkas medde lande man nu för tiden har särdeles svårt att upptäcka en giltig rättsgrund. Vid desammas tillämpning förvånas man i sanning öfver att så besynnerliga stadganden kunnat utfärdas. Att fästa uppmärksamheten på dylika förhållanden och söka att få dem undanröjda, tillhör ulan tvifvel folkrepresentanten.
Nio 174 återremitterades på samma grund, som Vällofl. Borgare-ståndet förslaget återremitterat. Den 11 November. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens d. 7 och 8 dennes på bordet lagda Betänkande, Nio 29, i anledning af väckta frågor om förändrade föreskrifter i afseende på skogshushållningen i riket, fann Ridderskapet och Adeln för godt att, med afslag å Utskottens pag. 25 och 26 gjorda hemställan, ej allenast för sin del besluta, utan ock, genom utdrag af protokollet, vänligen inbjuda de öfriga Riks-Stånden att instämma deri "att köpare af skogsmark, under ciss lämplig tid efter egendomens tillträde, må kindras att skogen annorlunda, lin till hemmanets eget behof begagna, så vida ej genom behörigen uppgjord och af vederbörande gillad hushållsplan kan visas, att en större afverkning är med skogens bestånd förenlig;” hvarjemte Utskottens 512 Prot.-Utdrag den 11 November 1854. pag. 29 framstälda förslag afslogs, samt Ridderskapet och Adeln deremot neslöt, ”att mskränkning i skogssvedjande vid förhöjdt ansvar må påbjudas"; och blef förevarande Betänkande i öfrigt af Ridderskapet och Adeln bifallet, utan annan förändring, än att, uti Utskottens pag. 21 gjorda hemställan, dels i l:sta mom. i stället för orden: ”i enlighet med dem af jägeri-betjeningen meddelade föreskrifter”, infördes; "i enlighet med uppgjord och fastställd skogshushål/ningsplan sami under jäg er i-belj eningens tillsynsamt dels i 2:dra morn., i stället för orden: ”samfälda enskilda skogar, som emellan delegarneÉförblifva oskiftade”, infördes: ”samfälda skogar, som blifvit ofverlemnade till menighelers disposition och hvilka bland delegarne förblifva oskiftade•” Från Högv. Preste-Ståndet. S. D.
Ett närmare eftersinna nande för mig till den skyldighet mot mig sjelf, att undanrödja anledningen till ett misstag i andras omdöme så vida, att mart kunde finna en inconceqvens emellan min i början af Riksdagen gjorde motion och min tystnad i förevarande fråga* Jag anhåller derföre, att få föra lil! minnes, det min motion innefattade förslaget, att i alla delar upphöja Bankens ränta till 6 procent, men Ridderskapet och Adeln har redan i ett föregående Plenum bestämt räntan för lån på metalliska effecter till \ procent, och det är således ingeninconseqvens, om jag nu, sedan min motion icke vunnit afseende , säger, att jag anser jordbruket lika väl böra tillgodonjuta den låga räntan, sorn Brukspalronerne, Hans Éxcellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af BancoUtskottets hemställan i dess första Betänkande, alt räntan på nya lån i BanCoDisconten och ProvinceLåneContoi - Den 3o November f. m. 163 ren från den t Januarii i83o må blifva, likasom före 1823 års Riksdag, 6 procent för år räknadt; och att i sammanhang dermed del må Vara förbehållit, att om betydligt af lånefonderne skulle till följd deraf under de 2:ne första åren visa sig blifva outlånt, beslut af BancoDiscontDirectionen i samråd med BancoFullmägtige kan vidtagas, att för nya lån från viss dag nedsätta räntan, dock icke under 5 procent. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla BancoUtskottets, i dess senare Utlåtande, gjorde tillstyrkande, alt ordinarie räntan för lån mot borgen i BancoDisconten och ProvinceLåneContoiren må bibehållas vid 5 procent, såsom den från sista Riksdag varit. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Cederschjöld: Då men in ga ine i förevarande fråga äro så starkt delade inom detta Hus, att det tyckes vara osäkert, huru en votering kunde utfalla, skulle jag till densammas förekommande vilja framställa ett förlikningsförslag.