Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har af Herr Friherren ingalunda fordrat ”sådana förfoganden och ”åtgärder, hvilkas ändamålsenlighet och verksamhet ej varit beroende på hans ”egen förmåga att förutse och beräkna möjligen inträffande händelser”, än mindre sådana, som ”berodde på tillfälliga och vexlande infall hös en i upplopp ”stadd folkhop”; utan jag har klandrat först och främst, att när folkhopens R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år /840. 131 rörelser redan voro derhän komna, att ingen tvekan mera fanns om nödvändigheten att använda våld mot våld, användandet deraf genom militäriskt biträde på Herr Öfverslåthållarens föranstaltande likväl dröjde minst en half tima, ehuru det, i fall Herr Friherren funnits på sin plats och gjort sin skyldighet, icke behöfl dröja två minuter, och kunnat, i fall det icke längre dröjt, i lid afvärja både större delen af den skada, som skedde, och all den våda, för hvilken invånarne i ett anfallet hus under hela tiden varit blottställde; — och vidare har jag klandrat, att när folkrörelsen förflyttade sig till andra skådeplatser,i en militärstyrka, så vidt tillgång fanns, mot behofvet svarande, efter åtnjuten rymlig tid till dess församlande, icke åtföljde folkhopen och använde all lämplig omsorg alt äfven på de nya tummelplatserna afvärja hopens våldsamheter. Jag kan icke förklara, huru mitt klander blifvit så origtigt upptaget; men jag har ej kunnat undgå att anmärka, det utslaget lemnar det sålunda verkligen gjorda påståendet obesvaradt. — Mot Herr Polismästaren och Riddaren Bergman har jag ingen annan talan fört, än att han ej besörjt, det haus förman Herr Öfverståthållare!! så skyndsamt, som ske bordt, blifvit om uppträdet underrättad; och det är således icke min skuld, att påståendet mot Tit. Bergman blifvit i utslaget sammanlagdt med det mot Herr Friherren. Jag vet icke, huruvida Domstolen, i fall den upptagit mitt påstående, sådant det var, skulle velat säga, att lag saknades för dess bifallande.
Man har ansett dess innehåll alltför vigtigt och i mångå fall alltför svärlättligt, flör att sålunda lemnäs till spillo åt svärmiska lidelser. Man har velat förbehålla dess tolkning åt de män, sorn företrädesvis helgat sitt lif ät studiet af menniskoandens högsta frågor, utan att man hittills ansett sig böra ifrågasätta deras behof af något fremmande biträde. Man har ställt lifvets bok öfver diskussionen i verldslig» angelägenheter. Man har aktat sig att inblanda henne deri, för att, icke äfventyra hennes utomordentligt stora värde och betydelse. Man har trott, att de verldslig» små bestyren borde mätas efter andra grunder än det högsta, det heligaste i lifvet. För en grundsats, hvars giltighet blott är skenbar, hyser man dock 1111 ingen betänklighet att gifva både Bibeln och tempeltjensten till pris ät ett nytt prestadöme. hvars välmening man kan berömma i dag, men hvars afsigter man icke känner i morgon. Inom den borgerliga ordningen har allt sin tid och sin plats. Det aldolina regel, som konstituerar begreppet af lagbunden frihet. Hvad man i detta läll eftergifver äf konsideration åt en sjuklig tendens inom det andliga lifvets område, sätter kyrkan och med henne den borgerliga .samfundsordningen i lära. Utskottet har ej heller »kunnat förbise hurusom sakens natur påkallat ytterligare försigtighetsmått vid de religiösa sammankomsterna». Fastän detta yttrande strider emot den förut antagna grundsatsen, att »ingen annan inskränkning må linnas i religiöst än i borgerligt hänseende», bör dock ej förbises, ätt Utskottet i ordningens intresse ställt de offentliga sammankomsterna för gemensam andaktsöfning under Polisihaktens kontroll. Huruvida detta förfogande kan bidraga att stärka andakten vid utöfning af »det andliga lifvets friare verksamhet» är en fråga, sorn erfarenheten torde bäst besvara.
Den 8 Maj. 153 vill taga del af dessa digra verk, skall emedlertid finna, att på dem är nedlagdt vida mera arbete, än på de böcker och skrifter, hvarmed författare i allmänhet förvärfva ryktbarhet. Dessutom ber jag att få påminna derom, att Richert under början af sin bana från trycket utgaf flere andra arbeten. Man har sagt, att de personer, som bredvid Richert arbetade i Lagkomitéen och Lagberedningen, väl ej voro några nollor. Häraf skulle följa att förtjensten af lagförslagen icke ensam tillkommer Richert. Detta är naturligtvis fullkomligt sannt. Men hvad som också är det, är, att han var den verksammaste och skickligaste af många Lagkomitéens och Lagberedningens särdeles utmärkta ledamöter. Jag har sjelf sutit vid lians sida i Lagberedningen under 5 år och rangerar gerna mig bland nollorna. Men sådane namn som Zenius, Staaf, Gyllenborg, Rosenblad, Poppius m. fl. äro ännu här väl kända; det oaktadt tror jag ej, att någon af dem kunde göra honom det mest framstående rummet stridigt. Jag hoppas, att R. o. Ad. ej skall betrakta denna sak endast såsom en liten penningefråga, utan genom beviljande af den begärda pensionen uttrycka sitt erkännande af Richert» framstående förtjenster om vårt lagväsende, samt infria den vexel, en högsinnt Regent dragit på Svenska folkets tacksamhet mot en af fosterlandets ädlaste och störste män. Det är under denna förhoppning jag anhåller om bifall till Utskits hemställan. Gr. Sparre, Erik: Skiljaktighet i åsigter kan och bör enligt min tanke icke kunna föranleda till någon tvekan att erkänna förtjensten, äfven då den förefinnes hos en motståndare; och ehuru jag uppriktigt medgifver, att jag i många frågor kämpat emot den man, om hvilken fråga nu är, bör jag dock obetingadt erkänna, att jag uti hans arbeten funnit så mycken förtjenst, så mycken framtidsblick, och så klart inseende af landets och tidens behof, att jag för min del icke ett ögonblick tvekar att förorda bifall till det förev:de förslaget, hvilket skulle innebära ett erkännande från representationens sida af Richerts framstående förtjenster. Om ett annat
Med anledn. af ett lika beskaffadt yttrande förklarade jag vid de allmänna sammankomsterna, att jag deremot skulle hafva uttryckt min tacksamhet för Konungens Rådgifvare, om de tillstyrkt, att detta förslag fått blifva hvilande till nästa Riksdag, dels emedan detsamma då måhända kunnat framkomma i det skick, att det hade kunnat vinna Ständernas bifall; dels ock emedan jag såsom möjligt antoge, att Konungen då ej skulle hafva råkat i det beklagansvärda sjukdomstillstånd, hvaruti han sig befunne. Detta mitt sednare antagande grundade jag på de afgifna läkare-betygen, hvilka innehöllo, att Konungens sjukdomstillstånd vore framkalladt af öfveransträngningar under utöfning af regeringsbestyren; och då det torde vara obestridligt, att bland alla regerings-ärenden icke något lärer finnas, som i högre, grad än detta kan hafva tagit Konungens ansträngningar i anspråk; så ville det synas mig, som borden J, mine Hrr, alla, lika med mig, hafva haft större anledning till tacksamhet och glädje, om denna fråga agiterats mindre, och om Konungen åtminstone ännu under någon tid hade befriats från de ansträngningar, som af detta ytterst grannlaga och vidtomfattande ämne framkallats. — Jag frågar derföre de bland eder, som uttryckt förtjusning deröfver, att detta förslag före Konungens iråkade sjukdom blifvit framstäldt; om J dervid tagit i beräkning det måhända höga pris, hvarför denna eder förtjusning blifvit köpt? Uplästes ett af Hr Liljenstolpe, Axel Eredr., inlemnadt så lydande anförande: Af tjensteoch andra åligganden förhindrad att under hela tiden öfvervara dagens plenum, anhåller jag vördsamt att på detta sätt få uti prot. nedlägga mitt votum uti religionsfrihets-frågan.
Statsverkets förhöjda årliga utgifter i följd af den ifrågaställa organisationen skulle blifva R:dr 9,400 21,180 79,832 _ oberäknadt den här ofvan anförda tillökade årliga utgiften fran Trosspasse' volans-fonden, 175 R:dr. d) Dessutom Kongl. Maj. ts Näll. Proposition N:o i 08. 17 (I) Dessutom erfordras till byggnader och inventarie-persedlar följande kostnad för en gång: För Vestgöta kavalleri-regementes exercis-sqvadron måste, så framt icke redan befintliga byggnader på Axevalla mötesplats kunna för ändamålet användas, uppföras kasern, ridhus och stall. Till undvikande af alltför stora årliga underhållskostnader för dessa byggnader, samt för att betrygga deras långvarigare bestånd, torde de böra uppföras af sten. Kostnaderna kunna då beräknas som följer: För ridhus, i likhet med det i Örebro nyligen uppförda, R:dr 36,000: — För kasern, enligt förslaget för sådan byggnad vid Drottningholm 1 18,000: — För stall, sådant som det vid Drottningholm befintliga 25,000: — tillhopa R:dr 170,000: — men enär Smålands Husar-regementes nuvarande stall och ridhus äro i det bristfälliga skick, att de, om regementet bibehålies på kavallerifot, snart måste ombyggas, bör kostnaden derför, eller för stallet, R:dr 25,000: — och för ridhuset ” 36,000: — tillhopa R:dr 6 1,000: — härvid tagas i beräkning, då, efter afdrag från 179,000: -— af den sednare eventuela utgiften 61,000: —- den egentliga förhöjningen utgör R:dr 118,000:
Att förekomma möjligheten af en förfalskning står icke i mensklig makt, men att det lättare förekommes genom det nu varande stadgandet än genom det föreslagna, det belviflar jag, ty på sätt jag redan har yttrat, så lärer, vid den domstol i orten, inför kvilken original-handlingarne nu skola upvisas, ifråga om förnyelse, icke vara att tillgå uplysningar utaf personer inom orten, ifrån den tid, dä inteckningen beviljades, huruvida falsarium har skett eller icke. Förslaget innefattar en beqvämlighet för lånsökande, det erkänner jag, men huruvida deruti kan ligga något fel, öfverlemnar jag åt R. o. Ad:s pröfning. Om en person, som redan har en inteckning i sin egendom skulle kunna utverka åt sig att, för vinnande af ett hypolhekslån eller något annat ändamål, den första inteckningshafvaren medgåfve en postposition af sin rätt, men denna inteckningshafvare icke vågar öfverlemna sitt original-dokument af fruktan att det skulle kunna förkomma, så blifver denna olägenhet afhjelpt genom det framställda förslaget. Jag tror att förslaget i detta afseende innebär en nödig lättnad för lånsökande, utan att medföra något serdeles äfventyr, och jag ser i denna omständighet så mycket mindre skäl, att afstå Utsk:s betänk., som förslaget i detta fall grundar sig helt och hållet på R. St:rs vid sista riksdagen fattade beslut. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Så väl vid ett föreg:de tillfälle då LagUlsk:s mern. N:o 29 återremitterades, som under denna diskussion hafva flera talare, betraktande frågan ur juridisk synpunkt, visat olägenheterna af så väl det K. förslaget som LagUtsk:s. Jag vill derföre icke nu åter uprepa hvad som förr blifvit sagdt, utan endast åberopa detsamma och vid detta tillfälle öfvergå till betraktande af samma förslags följder i politiskt afseende. Det är oss alla väl bekant, att i vissa landsorter påbörjats en industri, nemi. att inköpa större egendomar och sedan sönderstycka dem samt sälja dem i mindre delar.
Ad beslöt dock, att djekne-penningarna borde upphöra, öeh inbjöd de öfriga Stånden att i detta beslut instämma. 2:ne Stånd, Presteoch BorgareSt., hade bifallit Utslits betänk, och BondeSt. hade dervid låtit bero; men uppå R. o. Ad:s hvil judi) ing förenade detta Stånd sig med R. o. Ad. R. o. Ad. afslog den af StafsUtsk. gjorda inbjudning och godkände den föreslagna voterts-propostn. Hr von Troil, Emil, uppläste följande: Sedan R. H. St., förmedelst inom förstärkt BancoUtsk. verkställd votering, beslutat, att i afseende på belåning af publika papper Bancostyrelsen ej må äga rättighet att på grund af det pris, hvartill besagda papper kunna försäljas, bestämma det värde, hvartill de såsom hypothek må utaf R. St:s Bank godkännas, och att någon belåningsrätf dersammastädes ej måtte tillkomma andra publika papper afl dem, som särskildt uppräknats, anser jag mig böra anhålla, att H. BancoUtsk. ville till R. 11. St. inkomma med specificeradt förslag å de publika papper, hvilka böra såsom beIåningsbara uti det nya baneoreglementet uppräknas, med utsättande af de proc. af nominalbeloppen, hvartill papper af hvarje särskildt slag böra såsom hypothek godkännas. Det är så mycket angelägnare, att alla de publika papper, som till högre eller lägre proc. af nominalvärdet lenina otvifvelaktig säkerhet, måtte blifva på ofvannäinde sätt uppräknade, som R. St. beslutat en årlig minskning af utlåningen i vanlig discontväg, äfvensom att det motsvarande beloppet bör utgå dels såsom lån till hypotheksinrätfningar och dels förmedelst belåning af publika papper.
51aj:ls 011 lOlets 8tänder ailätna MdiZa OrojiosiOoi» om 8tats-Verlet8 tillsänd oelr laelios lililvit äleropadt oelr ansördt, saint jemväl ä den omständiAlieten, att ester LorZ-kätternes oelr 81ottskätternes indra^ninA oell den söi ändrade ordningen tor sullsöljd alla<p>n i loliee-mäl, Hos-Rätternes arbete otvilvelalliy't lomme att anno mera olias, belia^ade lvon^l. Naj:t, ester Hans lxeellenee Herr 1ustitigs-8tats lVIiuisterns oelr 8tats-1iä»let8 ötriZe ledamöters underdäni^a tHls!vri<ande, i lXader lesluta, att lios Ililets 8tänder sliulle teresias lin nv ledamot sör 8vea Ilos-kätt oell l^ra nya ledamöter sör Ootla llos-Ilätt, doel att, enär 8ves Ilos-llätt liar 8ex Iläds-löner, men 6ötlia Ilos-llätt allenast lyra, oell soll lllstämmillie!, eioellan dessa liuda emlietsverl l>ör leredas, de lyra ova ledamotslönerne sör 6ötlia los-lätt l>öra utoöras as tvä ltädsoell tvä lssessors-löner, samt dessutom tor llos-llätten ötver 8liane oelr LlelinAe en lle^istrator nied lön pä stat, doeli ielie till liÖAre lielopp, än livad en 6a o oell is t nu ester stat åtnjuter, eller 200 ltilsdaler, lill söljd as livad IvonZl.
Härvid förekommo: l:o Utskottets hemställan, att för ifrågavarande Orthopediska Institut, intill nästa Riksdag, anvisa enahanda anslag af 1,500 R:dr årligen, som vid 1828—1830 årens Riksdag detsamma beviljades, med dervid fästadt villkor, att minst 3:ne fattiga patienter vid Institutet erhålla friplatser, äfvensom att Professoren Åkerman förbinder sig att kostnadsfritt uti den Orthopediska sjukbehandlingen undervisa de Läkare, som kunna finnas hågade att derom inhemta närmare kännedom. Bifölls. och 2:o Utskottets yttrande, att det icke funnit skäl tillstyrka ett ytterligare för Professoren Åkerman personligen äskadt anslag. Återremitterades. S. D. Till Constitutions-Utskottet remitterades en af Herr Thore Petre, i den ordning, Grundlagen föreskrifver, emot Konungens Rådgifvare denne dag anmäld anledning till anmärkning. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne: l:o Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse tili Rikets Ständer, angående förordnande för en ledamot af Stats-Rådet å den i 42 §. Riksdags-Ordningen afsedda befattning med Riksdags-ärenden; och Trot. Utdr. d. 37 Maj 1840. 2:o Herr G. G. Geddas hos Ridderskapet och Adeln afgifne, med öfrige Riks-Stånden communicerade, anförande, rörande skyldighet att vid möten och rustningar underhålla soldat. S. D. Remitterades l:o till Stats-Utskottet:
Det nationella draget i skolundervisningeii hämtar bland annat diiraf sitt berättigande, li ksoin undervisningen i kvinlig slöj d näppeligen skulle ha fva fått plats på flickskolans läroplan, om icke hänsyn tagits till en för kvinnor vanlig art af verksamhet. Då det är fraga om ordnaiidet af den kvinliga ungdoinens undervisning föras vi därför helt naturligt till tanken på kviniians andel i samhäll&amp;rbetet, ' och tanken harpa leder oss hter in på ett viktigt socialt spörsmål, kvinnofrågan. Lycldigtvis behöfva vi dock icke taga position i förlihllsnde till de stridiga meningarna om den s. k. kvinnoeinttncipationens stijrre eller mindre berättigande. Af läraren i hans egenskap a f lärare kräfves ej någon särskild kvalifikation för lösningen af sociala problem. Han kan i detta som i andra fall inskränka sig till a t t a t t konstatera fakta. Kvinnan har i vårt land -, och öfverliufvud i de nordiska landen - fått sig anvisad två väsentligt skilda slag af verksamhet, dels en som till sin a r t mer eller mindre saminanfaller med inannens - lakarens, l#rarens, köpinannens, fabriksarbetarens o. s. v. -, dels en för lienne mera egeiidoinlig, makans ocli moderns, Iiusföreståndersl~ans ocli tjänsteflickans. Detta är ett faktiiin, som vi inåste beakta, vi nia nu se det med mer eller mindre blicla ögon: tv % skilda banor. st % för närvarande öppna för. kvinnan. Helt olika äro de lrraf, som ställas på lienne, nar hon väljer den ena eller den andra af dessa banor, men för båda erbjuder lienlies natur möjlighet till utbildning. ' Lättare vore * iippfostrarens arbete, ' oni ban kunde f r h barnets tidigare hr uppfostra det för blott en af dessa skilda banor. Detta lkter sig emellertid icke göra.
Hedvig Aurora Ehrenstam, hvilken varit gift med handlanden och fa briksidkaren L. G. Kling, men från honom blifvit i äktenskapet skiljd, få bibehållas. Sedan Fullmägtige i Rikets Ständers Riksgälds-kontor med infordradt yttrande i detta ämne inkommit, har Kongl. Majit, i betraktande af de särskilda förhållanden, hvilka föranledt det vid 1810 års Riksdag fattade beslut om den Mariana Carolina Gripenstierna tillagda pension, samt med tillika fästadt afseende å den bekymmersamma ställning, hvaruti, enligt hvad upplyst och styrkt blifvit, sökanden och hennes ofvanbemälda dotter sig befinna, velat härmed i Nåder föreslå Rikets Ständer, att Krigsrådet Ehrenstams enka måtte, för sin återstående lifstid, och, med beräkning från 1852 års början, få på sig öfverflyttad den årliga pension af 166 R:dr 32 sk. Ranko, som hennes aflidna syster Mariana Carolina Gripenstierna å Riksgälds-kontorets pensions-stat intill nämnde tid innehaft, äfvensom att enahanda pensions-förmån måtte efter enkan Ehrenstams död tillgodokomma hennes dotter Hedvjg Aurora Ehrenstam, så länge hon i torftiga omständigheter sig befinner. De denna fråga Törande handlingar skola till vederbörligt Utskott aflemnas. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. C. O. Palmstjerna. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 19. 9 Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 16 November 1853. A Närvarande: "Sr Hans Excellens Justitiae-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens Statsministern för Utrikes ärendena, Herr Friherre Stierneld samt Statsråden: Herr Friherre Palmstierna, ♦t' Fåhreeus, fxh Wallensteen, xi Gripenstedt, *a< Grefve Mörner, w« Ulner, Reuterdahl och WT it •
Om på hennes bekostnad skulle vid ett universitet, kunna vinnas tillgifvenhet hos massan af den studerande ungdomen — eller med enahanda upoffring styrelsens anseende och myndighet skulle kunna förstärkas: så hvilade dock den ena med den andra på lös och bräcklig grund; och det kunde icke länge dröja innan de gynnades sjelfsvåld förstörde ordningen eller de förorättades klagan medförde näpst för den missbrukade makten. Skulle således, hvad Consist. här anförer, åsyfta någon afprutning på lagens fordran, sä kan lofligheten häraf för ingen del medgifvas. För att hvila på god grund, måste Consistai tanka hvila pä förutsättningen af öfverensstämmelse med lagen; och då upstår deröfver ej någon tvist; enär ingenting annat å min sida påyrkas, än lagens helgd, och Consist:ii förfarande icke af annan orsak klandras, än att jag anser detsamma ej med lag öfverensstämma. Men att lagens kraf skall vid all emhetsförvaltning iakttagas, det förmodar jag vara så uppenbart, att jag i blotta förnekandet häraf, framfördt uli ett embets-utlåt. skulle (inna ett anmärkningsvärdi försvarande af de fel, man dervid ville urskulda. Den 6 December. 103 Uti Consistui Acadlei här ifrågav:de beslut, sådant det blifvit utfärdadt, innehållande relegation för alltid, hafva deltagit nio af de tillstädesvarande ledamöterne, nemi. d. v. rektorn, Theol. Prof. Hr Doct. H. M. Melin samt Hrr Professorerne L. N. O., C. G. Brunius, L. F. Westman, K. N. 0., J. W. Zetterstedt, C. A. Hagberg, en af de aderton i Svenska Akademien, J. G. Ek, N. J. Berlin, C. J. Tornberg, och J. M. Agardh; hvaremot öfrige ätta ledamöter dömt till relegation på bestämd tid, hvilken blifvit till fem år utsatt af Hr Prof. A. W.
Att läsa väl är Detta skall visa sig som en stor hjelp i att en värdefull talang, lika förtjent af öfning återkalla en bok i minnet, att hjelpa oss som sång eller pianospelning. Alla borde komma ihåg i stället för att glömma, hvad • försöka att läsa väl. V i tro, att ingen skulle vi läst. behöfva misslyckas deri, hvars sinne och tanV i borde alla vara i stånd att uttala vår kar äro uppfyllda af det lästa. Om detta är egen (icke en annans) åsigt om hvarje bok, förhållandet, så skall rösten helt naturligt vi läst. Men icke blott vår åsigt, utan också återgifva tankar och känslor; de rätta orden våra skäl för denna åsigt. Men huru få erhålla sin behöriga tonvigt. Utan ansträngkunna det! » Den var mycket rolig » eller ning å läsarens sida skall rösten lämpa sig » jag tyckte icke om den », dessa båda fraser efter orden. Dålig läsning orsakas ofta genom äro de stående svaren, som flertalet menniförsök att läsa väl, genom att tänka på sig skor lemnar på frågan: » hvad är er tanke sjelf, i stället för på hvad man läser. Om om det och det arbetet? ». Må vi akta oss man blött läser tydligt och klart, kan man för att finna fel och hacka hål i allt, hvad lemna resten att sköta sig sjelf. För dem, vi läsa. Det är ej något tecken till visdom, som ej äro vana att läsa mycket högt, blir utan tvärtom. Hvem som helst kan finna rösten lätt torr och tjock, hvilket är plågfel, men hvar och en kan icke förstå ett bra samt både för dem sjelfva och åhörarne. Men arbete. Bättre berömma för mycket än förgenom öfning blir man snart i stånd att läsa under flere timmar å rad utan olägenhet. En döma för mycket. god föreläsare förmår skänka mycket nöje. Att skrifva om, hvad vi läst, är nyttigt Hvarje intelligent person, som förstår, hvad och likaså att tala derom. Somliga mennihan läser, kan ej undgå att läsa uttrycksfullt, så att andra äfven förstå det. Dålig, entonig läsning orsakas också derigenom, att man blott läser ord för ord utan någon uppfattning — eller åtminstone utan intresse och nöje.
Da likwäl de faknade Jnkomsterne af Grufrve-Jorden, Wäsby Kungsgärd, Wmänttlngarne, fullen, Accisen och BälsmanShäller äro oberäknade, äfwensom till denna förlust kommer Kronotionde» af de donerade Bonde-Hemman, hwitken enligt Rärenstcperne till Donationsuden utgält, men ivid Hemmanens öjrveriättwde till Bergslagen biiswit den famma estcrginven. — För ott Kronan stuve hajma en ersättning lwarande emot detz uppoff-ingar fordrades omkring 6,Loo Markers högre tillwerknina än den som Gruiwan hittills gifivit. — Elter detz de sednare io ären per medium warande afkastning af 1974 marker har ej allenast Kronan »öriorak, uran alwen Bergs lagen genom de w:d Wast - Malmens afstNjande anwände kostnoder, och är denna Bergslagens förlust beräknad till omkring 4726 R:dr ärligen, fastän de Körslor och Hö lewerasitter, hwilka Tomt, ägare i Staden j>e'fwa till Grufwan utgöra icke i denna räkning ingall. Med en fädan sakernas ställning, dä Kronans förlust är bttydelig, dä arbetet icke synes löna den derpä nedlagde kostnad, lärer endast akerstä att jökg utreda den fräaan, huru en förändring enligt med Statens fördel och ulan rubbning af enstildeö wästärv mä kunna ulföraS. Huru wida den öfwerensstämmer med Statens förbindelser emot Enstildta och huruwida ortenS dessaffenhct mcdgifwer andre ulwägar kill näringsfäng. Att med Grnswans närwarande bestaffenhet och möjeliga utsigter för framtiden dek icke kan löna - Den iO Ianuark'.