Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
12,250 Jordgräfning genom Petter Myndes backe, kub.-f:r 186, å 6 R:dr 1,116 - _ Hvalfsten för öppningen under gatan, qv.-fot 1,480, å 4 R:dr 5,920 Stenanskaffning till vederlag och hvaiffyllnad, kub.-f:r 55, å 30 R:dr 1,650 Murning med bruk, kub.-f:r 70, å 50 R:dr 3,500 — Murning utmed sidorna af gatan, kub.-f:r 10, å 30 R:dr 300 Fyllning bakom murarne samt gatans stensättning . 300 25,036 Jordgräfning och planering för banans anläggning mellan Petter Myndesoch Bruns-backar: Jordgräfning, kub.-f:r 113, å 5 R:dr 565 Nedrifning af försäljningsbodar, samt gräfning der dessa stå 500 1,065 Banans öppnånde genom Brunsbacken samt bro öfver jernvägen: 2,576 2,460 Stenanskaffning till sidomurnr, kub.-f:r 82, å 30 R:dr Uppläggning af dessa sidomurar, kub.-f:r 70, å 30 R:dr 2,100 Murning utmed sidan af gatan, kub.-f:r 12, å 30 R:dr 360 Transport R:dr R:mt 7,496 792,259 54 Bilaga till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. R:dr öre K:dr öre Transport R:dr R:mt Fyllning bakom murarne sanjt stensättning Plåtbro öfver banan kostar med 32 fots spann 7,496 250 18,500 792,259 — 26,246 Genombrytning under Bryggare-embetets hus vid Brunsbacken (hvalfsektion
Det ginge vål an vid första valet, då antalet af Ridderskapets och Adelns Ledamöter Voro talrikast ; men sedan Riksdagen framskridit, och flere rest bort, kunde möjeligen hända, att mångå bänkar voro tomma och att en och annan afdelning bestod af blott en eller två personer, hvilka nödvändigt skulle komma i stort bryderi, då de icke ansågo det passande att vål. ja på sig sjelfve och icke fingo välja utom sig. Jag kan, på grund häraf, icke underlåta att Den 30 Maji e. m, 761 tillstyrka, det Riddarhus-Utskottets förslag må till alla delar bifallas. Herr Rothlieb, Axel, förenade sig med Herr Tham. Grefve De la Gardie, Jacob: Omöjligt vore det för mig, att finna ett ytterligare skål, sedan Herr Tham talat. Högloflige Ridderskapet och Adeln kan ej åga ett dyrare föremål för sig, ån valet af Electorer. Desse, som skola bestämma Utskottens sammansättning, grunda, så till sågandes, årendernes behandlande, ja ofta hela Riksdagens gång; det år ju således af högsta vigt att de böra, att de kunna väljas i hela den samfåldta massan af våra Ledamöter? Är det möjligt att finna något säkrare valsätt, ån det, som berättigar den väljande, att votera pä hvilken som hålst inom hela Riddarhuset, och sålunda ej hindrar honom, att välja sin närmaste man, likaväl sorn hvilken annan. Då i öfrigt flere värde Ledamöter, utom Herr Riben, yttrat olika tankar, om sättet för Eleclorsvalet, men jag för min del ieke anser något af de framställda förslagen vara med Ridderskapets och Adelns sannskylldiga nytta och båsta mera Öfverensstämmande, ån RiddarhusUtskottets, så vågar jag på det ömmaste bedja Högloflige Ridderskapet och Adeln, att bifalla Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till gillande af Utskottets Memorial.
Äfven jag tror Båtsmanshållet vara inbegripet i Lagen af 1812, men denne angår endast recruterings-skyldigheten, icke den från äldre tider tillbaka Rotehållaren vid Båtsmanshållet åliggande skyldigheten att bekläda sin Båtsman under krig, hvilket äfven bevisas deraf, att contracten ännu innehålla , att denna beklädnadsskyldighet un - Den 22 Jun ii e. m. 135 der krig skall fullgöras livar tolfte månad. Hvad den anmärkningen beträffar, att Rotehållaren genom den ifrågavarande afgiften skulle anse sig berättigad, att sätta Båtsmannens hustru och barn på bara backen; så tror jag icke, att någon farhåga i detta afseende kan ega rum. Jag får för öfrigt erinra, att hustrun har ingen rättighet att sitta qvar på torpet, sedan Båtsmannen är afgången, likasom hon ej har rätt att uppbära någonting af Båtsmannens lön, så länge han är commenderad. Jag förnyar på dessa skäl min anhållan om återremiss. Friherre Cederström: Att nämna Krigsfonden under fredstid lärer väl icke vara värre än att tänka sig möjligheten af ett krig, ty då måste en sådan Krigsfond finnas och anskaffas medelst afgifter, som utgå genom Bevillning; men denna Bevillning blir större i samma mån man befriar vissa klasser från bestämda skyldigheter genom en orättvisa, som drabbar alla andra, hvilka måste bidraga till denna krigsfond, som Herr Hjerta ej vill hafva nämd. Hvad Beväringsskyldigheten beträffar, så är den ingen Nationaluppoffring, utan endast uppfyllande af en Nationalpiigt, att försvara Fäderneslandet, hvilken ingalunda får kallas uppoffring; men den har icke gjort någon rubbning i Rustoch Rotehållets äldre sk}ddigheter, för hvilka contracterne ensamt ligga till grund, och dessa hafva från början varit olika för Sol - 136 Den 32 Jun ii e. tn. clatsoch BåtsmansRotar. Om försvaret kunde utgå jemnt ur conscriptionen, skulle det visserligen vara lyckligt; men jag tror icke, att sådant kan till vägabringas, så länge icke liela Indelningsverket upphört.
Jag såg i detta, något af en servile complaisance, af ett lycksökande. Och om en kung vil se någon, som han ärar, så har han alltid et tillfälle, som är värdigt». Det öfverraskar – som Atterbom redan anmärkt – att Thorild, som förut, liksom efteråt, deltagit i disputationer nu med ett nekande och en föraktfull axelryckning skulle besvara Gustaf III:s önskan att få se honom uppträda. Men att Thorild vid denna tid sedan länge tillbaka med en blandning af abstrakt republikanism och fronderande ovilja betraktade konungen och hans politik, framgår både af hans bref och hans skrifter från detta tidsskifte. Wieselgren har supponerat, att den gamle publicisten Höppener i politisk väg influerat på Thorild under hans Stockholmsvistelse; visst är, att han vid riksdagen 1786 stod helt under intrycket af den antirojalistiska stämning, som rådde inom patrioternas parti, och det märkvärdiga revolutionsbrefvet af den 24 september 1787 visar bäst, huru långt han hunnit mot det svärmiska och blodiga omstörtningsideal, som samlade alla hänförda och oroliga andar i hans samtid. Hans olust att visa sig för konungen liksom de tämligen föraktfulla omdömen han öfver denne fällde måste betraktas som utslag af denna antirojalistiska stämning. Först vid ett senare Upsalabesök i mars 1788 fick Gustaf III tillfälle att höra den man tala, hvilken väckt hans intresse, om icke som folktribun så dock som snillrik och vältalig skribent. Under konungens vistelse i Upsala mellan den 16 och den 23 mars detta år inföll nämligen Thorilds egen disputation Pro Exercitio, och denna disputationsakt, då Thorild försvarade sin afhandling Critik öfver Montesquieu blef en af de mest beryktade som någonsin vid ett svenskt universitet förekommit. Alla litteraturhistorici, som behandlat eller vidrört Thorild hafva kortare eller vidlyftigare skildrat den – men alla dessa teckningar hvila dock blott på några få samtida bref och anteckningar. Dessa äro följande.
Landsvägsgrindarnes antal, som i brist af fullständiga uppgifter icke kan för hela länet bestämmas, anses dock vara öfverdrifvet stort och uppgifves ensamt inom Långhundra fögderi uppgå till icke mindre än 488 stycken. Såsom tabellen angifver, var under perioden åtgången af skjuts för resande störst år 1856, hvarefter den årligen, i synnerhet med år 1858, när den förhöjda skjutslegan vidtog, minskats intill år 1860, då den åter allmänt nog något ökades, utan att särskild anledning till sistnämnde företeelse kan uppgifvas. Den högst betydliga lättnad i skjutstungan, som under perioden kommit de skjutsskyldiga till del, och hvilken antagligen måste i väsentlig mån härröra från ökade sjökommunikationer, framstår märkbarast inom Lyhundra och Sotholms fögderier. Då nemligen år 1856 utgingo inom det förra 8,632 och inom det senare 19,033 skjutshästar, har deremot år 1860 skjuts utgjorts med endast 1,932 hästar inom Lyhundra och 9,885 inom Sotholm. Enär jernvägstrafiken å Vestra Stambanan från Stockholm började först i slutet af år 1860, har detta vigtiga kommunikationsmedel icke kunnat inverka på förhållandena under nu ifrågavarande period, men alldeles uppenbart är, att detsamma kommer att medföra, utom andra fördelar, jemväl en ytterligare lindring i skjutsningsbesväret utefter de vägar, som leda till södra och vestra delarnaaf riket. Postskjutsen utgjordes intill 1860 års utgång dels af posthemmans-innehafvare, dels med gästgifvareskjuts och dels på grund af särskildt träffade entreprenadaftal. Kronobrefbäringen, som minskats i samma mån, försändelserna från Läns-styrelsen till Länsmännen kunnat ske direkt per posto, har under perioden blifvit, olika inom olika härader och skeppslag, besörjd dels af dertill särskildt indelade hemmans innehafvare emot åtnjutande af derför i lag stadgade friheter, dels ock af entreprenörer emot betingad särskild ersättning efter regleringar, grundade på föreskrifterna i Nådiga Cirkuläret den 30 November 1849. Stockholms Län. Kustfart. Post och telegraf.
Den ena afskär för Ståndet all möjlighet att bevilja, och den andra att afslå något af Utskottets tillstyrkanden, och ehuru uppställningen af Utskottets Utlåtande gifvit något sken af laglighet åt Herr Hjertås Contra-proposition, är den likväl i sjelfva verket lika oformlig, som Friherre Cederströms, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken erinrade, att fråga nu blott vore om hvad sorn skulle blifva Contra-proposition, och att man följaktligen, vid den derefter blifvande votering, ägde öppet, att, om man så önskade, rösta för Punktens pröfning momentvis. Herr Printzenskjöld: Jagmedgifver visserligen, att pröfningsrätten blifver öppen, om Ja vinner i båda voteringarne. Men genom Friherre Cederströms Contra-proposition, i fall den i första voteringen skulle segra, beredes möjlighet, att afskära Ståndet sin pröfningsrätt, och det ar häremot jag protesterar, såsom icke förenligt med 43 H. 12 178 Den 2g Sep t ernber. Representantens rättighet, att fritt yttra sig öfver hvarje sak, innan beslut derom fattas. Grefve Posse: Då Ja-propositionen, vid den sednare voteringen, förblifver densamma, kan jag ej finna någon fara deraf, att den ena eller andra Contra-propositionen blifver segrande i den första voteringen; ty det står i alla fall fritt för livar och en, sorn önskar pröfning af Punkten momentvis, alt lägga Ja vid den sednare voteringen. Herr Printzenskjöld: Efter mittbegrepp ligger det farliga just deri, att tillåta Friherre Cederströms Contra-proposition komma under omröstning vid den första voteringen; ty det är att befara, att om den vinner i första voteringen, skall den med samma majoritet blifva segrande i den sednare. Grefve Posse:
Hvarefter Friherre Leijonhufvud tilläde muntligen: 6 H. i5 iiG Den 17 De ceni ber e. m. Det vore visserligen äfven å min sida anledning till åtskillige andre framställningar i anledning af Herr Ribbings anmärkningar; men då Grefve Posse redan derå gifvit behörigt svar, så vill jag ej upptaga tiden med några särskilda påminnelser, utan inskränker mig till den vördsamma begäran, att mitt yttrande i ämnet måtte få åtfölja remissen till StatsUtskottet. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardiej Jacob: Äfven jag hade ernat yttra några ord i anledning af Herr Ribbings anmärkningar emot den Kongl. Propositionen om ökadt anslag för Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas hofhållning. Fullkomlig öfvertygelse om behofvet af detta anslag och min känsla af vördnad och tillgifvenhet för denna i alla afseenden agtningsvärda Furstinna uppmanade mig dertill; men jag har blifvit förekommen af Grefve Posse, och har ej något att tillägga hvad han så värdigt yttrat. Mångordighet är också öfverflödig, då här är fråga om en gärd åt en Furstinna, hvars hörd, hvars ålder och hvars dygder lika fordra vår hyllning. Friherre Ehrenborgh j, Casper Wilhelm: Vid en diskussion, som för någon tid sedan ägde rum emellan mig och Herr Tham , angående rättsfrågors skiljande ifrån de administrativa verken, yttrade jag mig äfven Den 17 December e. m. i anledning af Herr Ribbings ifrågavarande anmärkningar rörande förökadt antal Ledamöter i HofRätten öfver Skåne och Blekinge saint angående löneregleringen derstädes. Jag skulle trötta Ridderskapet och Adeln, om jag nu upprepade detta yttrande, och vill derföre endast åberopa de skäl jag då anfört, hvartill jag ej har något alt tillägga; anhållande att mina då gjorde anmärkningar tillika med detta yttrande må få åtfölja remissen till vederbörligt Utskott. Herr von Hartmansdorff; August: Det finnes ett ordspråk, som säger, att det är tonen, som bestämmer visan. Så synes mig förhållandet äfven vara med Grefve Posses anförande.
Jag vill icke bestrida att när Riddarh.- Direkt:n beslutat en undersökning, som efter all sannolikhet kommer att dröja i åratal, så är det ganska rättsenligt att ett sådant vilkor, som Riddarh.Utsk:t föreslagit, bifallas. När t. o. m. en af de ledamöter bland R. o. Ad., som sitta i Riddarh.Direkt:n, fästat det afs:de vid [Jtsk:ts Utlåt., att han föreslagit bifall till detsamma, hvilket innefattar bevis att det icke föranleder den ringaste förminskning i hvarken den ene eller andre ledamotens af adliga ätten Lilliehöök rätt, så måtte det väl icke vara obilligt att ett sådant dröjsmål med tryckningen eger rum. Gr. Wrangel, Tönnes: Sedan Hr Fahnehjelm förklarat att hans mening icke är att arfvodet skall inuebållas, så är efter hvad jag kan finna hans yrkande alldeles lika med hvad Utsk:t i sitt förslag hemställt. Sedan öfverlägguingen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, dels bifall till densamma, med förändring af början deraf, så att lydelsen blefve följande: »att, utan afs:de på de mot Hr Anreps förfarande med rätta gjorda anm:r, det honom 37G Den 27 Oktober f. m. beviljade arfvode likväl må fortfarande till honom utbetalas; dock emot förbindelse att ställa sig till noggrann efterrättelse det beslut, Direktin kan komma att fatta rörrde omtryckning af eller rättelser i de Lilliehöökska ättartaflorna, sa att dessa blifva i full öfverensstämmelse med originalstamtaflorna; hvarförutan etc.»; och dels slutligen af Frih. Palmstjerna, att fä. o. Ad., med vidblifvande af sitt d. 2lista sistl. Mars fattade beslut ronde ifrågavide arfvode, matte lägga Utskits Utlåt, till handlingarne. Härefter framställde H.
Dock varder detta Riksens Höglofl. Ständers egert pröfning vördsamt understäldt. Stockholm d. 12 April 1825. Ankom den 16 April 1323. Betänkande, angående förbättrad reglering af Postgången. Vällofl. BorgareStåndet har, genom ProtocollsUtdrag af den 1 nasti. Mars, till Utskottets handläggning remitterat ett Me - £08 Besv. och Ekon, Utsk. Betänkanåen. moria! i detta ämne af Herr J. U. Vinberga som anförer, att, ehuru han redan vid förra Riksdagen framställt behofvet af en förbättrad reglering af Postgången i vissa södra delar af Riket, samt Riksens Ständer, i anledning deraf, framfört den underdåniga önskan, att Kong!. Maj:t täcktes å denna sak fästa det Nådiga afseende, sora den kunde förtjena, hade dock alla Corresponderande i södra delen af riket måst de för* Jflutne fem åren än vidare vidkännas alla de uppgifna olägenheterne af Posternas uppehåll, och hvilket, om ej alltid kännbart och medförande förlust för innevånarne i Christianstad, Sölf vitsborg, Carlshamn, Carlskrona, Calmare och Westervik, dock ofta varit för dem oroande; hvadan Herr Winberg än ytterligare framställer det stora be, hofvet af en skyndsammare Postgång, i allmänhet för ankommande och afgående Poster i Skåne, Blekinge och Calmare Län, eller åtminstone att med afsändandet af den inrikes Post, som ifrån Helsingborg afgår till ofvannämnde städer, måtte några få timmar fördröjas, hvarigenom den kunde på samma gång medföra de vanliga, Måndagsoch Fredagseftermiddagarne dit ankommande, Tyska och Danska Poster, hvilka för närvarande, såsom ej afsände med särskildt Postbud, alltid skola blifva öfverliggande på Postcontoiret alternativt nära 3 å 4. dygn; hvarefter de sändas med den näst afgående Be sv. och Ekon. Utsk, Betänkandén.
Commerce-Colhii Kungörelse d. 22 och 23 Sept. 1834 om hvad i hänseende till farsoten kolera, och landvägaoch sjö-kommunikationerna inrikes orter emellan iakttagas bör, under det denna farsot är i Riket gängse, meddela förnyade Nåd. föreskrifter, hvarigenom de hittills medgifna spärrningarna mot kolera må kunna undvikas, samt sådana åtgärder anbefallas, hvilka, enl. vunnen erfarenhet, må anses mest verksamma till förekommande af ifrågavande farsots upkomst och spridande; äfvensom till minskande af dess härjningar, der den yppats; röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antages till contra-propos. att Utsk:s Betänk., på grund af deremot gjorda anmärkn:r, återremitteras. Vid den härefter anställda voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit sålunda: Ja —• 28. Nej - 7. Uplästes till justering följande votens-propos., rör:de hufvudsaken. Den, som bifaller Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s Betänk. N:o 85, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, gillas icke det af Utsk. i detta Betänk, framställda förslag till underd. skrifvelse, utan beslutar R. o. Ad. för sin del, att R. St:r måtte i underd. skrifvelse anhålla, det K. M., efter inhemtande af vederbör:de Embetsverks underd. Utlåtai i ämnet, täcktes l:o i afseende på de genom K. Kungörelsen d. 12 Nov. 1847 meddelade Nåd. föreskrifter om åtgärder till förekommande af kolera-sjukdomens införande i Riket, vidtaga sådana ändringar, hvilka möjligen kunna leda till förkortning i karantänstiden och såmedelst äfven till minskad kostnad så väl för Staten, som för
r {är jag är död, prasskowja, de r jag är död, klipp då ej från tunga, — • dem Prasskowja, svartblå min dem uti ned nacke flätor du så ofta omkring din slagit hals — min att lägga kista. Att Sveriges kvinnor, så väl som dess män, älska sitt fosterland och önska se det på allt sätt skyddadt och tryggt, det är en naturlig dygd, om hvilken ingen kan säga annat än godt. Men så väl forna tiders sorgliga erfarenhet som den allra minsta eftertanke måste ovilkorligen öfvertyga den med de nuvarande politiska förhållandena bekante, att Sveriges skydd och - trygghet icke i vår tid kunna sökas i krigsrustningar och vapenöfningar utan i humanitet mot närboende grannfolk samt i lagstadgad skiljedom och garanterad neutralitet. Det tjänar till intet att fördölja den sanningen, att värt lilla obetydliga Sverige under inga förhållanden kan med vapenmakt hålla stånd gent emot en af de europeiska stormakterna. Villigt erkännes, att värt land icke eger ett betryggande försvar. Men lika säkert som detta, är ock en annan sak: det att vi heller alldrig kunna få ett sådant, för så vidt vi skola söka det i våra vapen och krigsrustningar. Icke ens någon af Europas stormakter eger ett fullt betryggande försvar, och kan heller aldrig i tiden få det; ty så länge näfrätt och blodigt våld skola fälla domsutslaget i mellanfolkliga tvister, kan ingen nation, huru starkt rustad hon än må vara, känna sig fullkomligt trygg. 3 När jag då skall i svarta död, du icke som din bleka lägga våta uppå min Men är jag skall glädtiga, dig Ull dem min hand till dem, mitt hån lofoar kvällen. död, det du panna, om då — jalla rosor grqf du Prasskowja, stånda Jlor, framför och är med ju, Prasskowja, ditt löje, smgga har slagit, har sargat; Prasskowja? Först då mellanfolklig lag och rätt komma till stånd inom den civiliserade världen, kunna folken känna sig skyddade och trygga.
Socknemännen emellan i sistnämnde hänseende icke kunde träffas, en hel sätesgård, bestående af 3 eller 4 mantal, hvilken af innehafvaren sköttes under eget bruk, med ett enda matlag, ej komme att ansvara för större dagsverksskyldighet än ett torp, hvilket förhållande dock vore i hög grad obilligt; att ordet „matlag„ uti vår lagstiftning egde en tvåfaldig betydelse, enär dermed afsåges, dels en viss, under serskildt bruk varande hemmansdel, dels ock sjelfva familjen eller hushållet, oberoende deraf huruvida denna egde jord eller icke, uti hvilken sednare mening ordet matlag uti 10 § 2 mom. uti nu gällande stadga om fattigvården ock förekomme; att tvister emellan fattigvårds-styrelserne och enskilde personer inom kommunen voro att befara till följd af tvetydigheten och obestämdheten, huru långt man borde utsträcka begreppet „matlag„ i denna sednare betydelse, helst det ofta inträffade, att enskilde arbetare, för längre eller kortare tid, hade sin egen hushållning, eller egen „disk och duk;, samt att på grund af sådant allt, en fullständig utredning af förevarande fråga, dertill Utskotten af de i ämnet väckte motioner haft tillräcklig anledning, vore af behofvet påkallad; varande af Herr ron Hartmansdorff.\ under erkännande af svårigheten för Utskotten att härutinnan uppgöra ett tillfredsställande och fullständigt förslag, tillika hemställdt, huruvida icke det åsyftade ändamålet säkrast kunde ernås derigenom alt Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhöllo dels om en undersökning, til! utrönande i hvilka och huru mångå fall utskylder nu erläggas efter matlag, dels ock att Kongl. Maj:t täcktes föreslå Ilikets Ständer en författning, hvarigenom begreppet matlag elier rök, antingen närmare bestämdes, eller ock denna grund för ulskylders utgörande alldeles afskaffades och ersattes genom beräkning efter hemmantal, taxering eller hvilken annan norm, som i detta afseende kunde finnas lämplig. $ Lagoch Ekon.-UtskotUns Utlåtande, N:o 53.
Hvad de öster och nordost om Ladoga bosatte finnarne vidkommer kan detta icke nekas. Men hvilken har väl vinsten häraf varit? Får man dömma af det "andliga öde", som drabbat de inom storfurstendömet Finland genom proselytmakeri till grekiska kyrkan omdöpta finnarne, så har man just icke mycket skäl att glädja sig åt kristendomens ankomst österifrån. Utom att öfver allt i de socknar, der grekiskt-katolska finnar lefva till ett större antal, okunnighet och rå vidskepelse bibehållit sig såsom folkets förnämsta karaktersdrag, ha dessutom de goda sidorna af den finska nationalkarakteren: ärlighet, rättframhet, pålitlighet och gästfrihet, i det närmaste fått gifva vika för sina motsatser, eller: oärlighet, dolskhet och kryperi samt en prejande schackraranda hos befolkningen. Till sådana socknar kunna räknas Salmis och Suistamo, nordost om Ladoga, vidare Suojärvi samt ej obetydliga delar af Imbilaks, Sordavala, Parikkala, Kronoborg, Hiitola (Tiurola kapell), Pyhäjärvi, Rautus, Walkjärvi m.fl. Det fanns en tid, under kejsar Nikolai regering, då den ryska religionspropagandan dref ett fräckt spel i östra Finland. Detta tillgick sålunda. Liksom här, måste äfven i Finland hvarje person som ville ingå äktenskap ha gått till nattvarden, men detta åter kunde icke ske med mindre han kunde läsa i bok. Om nu en ung bondgosse eller qvinna af lättja icke lärt sig läsa samt följaktligen tredskat med sin nattvardsgång, men det oaktadt ville gifta sig, så stötte de på hinder från presterkapets sida. Hvad var då lättare och beqvämare än att vända sig till en rysk prest, låta döpa om sig och sedan afsluta äktenskapet? De ryska presterna arbetade ifrigt i denna riktning. Följden har blifvit en talrik icke läskunnig befolkning i flera af de nämnde socknarne, ty finska, deras modersmål, ha de icke lärt sig att läsa och läsa ryska behöfva de icke för att utöfva sin kult. Af öfvertygelse har säkerligen ingen i Finland bytt om religion. Tvärtom torde icke så få greker gerna vilja gå öfver till lutherska läran, men detta är helt enkelt - förbjudet.