Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den förste värde talaren har ansett att frågan är af vigt, och vid sådant förhållande synes mig hans bestridande af Utsk:ts förslag vara mindre motiveradt. Han har sagt, att då R. St:r vid en föreg:de riksdag icke funno skäl att stifta en lag i förev:de syfte, så skulle sådant utgöra hinder / Den 11 Februari e. m. 351 för R. St:r att nu göra det. Det är icke första gången, sorn R. St:r icke funnit sig befogade att sysselsätta sig med utarbetandet af speciella lagförslag. Då den värde talaren erkänner att frågan är af vigt, hemställer jag, huruvida lian icke anser att något i den vägen hör göras, synnerligen som väl konstnärens produkter behöfva samma skydd sorn andra. Men jag tror ej att det hade varit lämpligt, om sammansatta Utsk:t, med ledning af den Danska lagen, hade företagit sig att utarbeta ett förslag till dylik lag. Utan att i någon mån vilja nedsätta nämnda Utsk:s förmåga alt utarbeta lagar, tror jag dock att dess sammansättning och den mängd göromål, som åligger Utsk:t, göra detsamma mindre qvalificeradt för arbeten af sådan beskaffenhet. I afseende på det ingifna förslaget, ansåg Utsk:t att åtskilligt deruti fanns, som icke kunde antagas. Utsk:t trodde derjemte, att om en anhållan gjordes hos K. M.. att han ville låta utarbeta ett förslag, så kunde sakkunnig auktoritet, t. ex. akademien för de fria konsterna, höras. Utsk:ts hufvudsakliga uppgift är icke att på egen hand uppgöra lagförslag, utan att pröfva dem, som till Utsk:t ingifvits. Hvad i öfrigt Frih. Cederströms anförande beträffar, så måste jag erkänna, att jag icke rätt fattade meningen med hans argumentation. Han sade att Iian i lagförslaget saknade något stadgande, som berättigar konstnären att afhända sig rättigheten till sina alster. Men en lag, som berättigar en person att afhända sig sin egande rätt, behöfves ju icke. Vill en konstnär icke hafva det skydd, som lagen honom tillerkänner, så lärer ingenting för honom vara lättare, än alt medgifva hvem som helst att eftergifva sin rätt.
M. Pehrsson yttrad anmärkmsanledn. i anseende till medgifvandet för Finska och Åländska fartyg att ytterligare i 3 år användas lill inrikes transport af trävaror och tjära från de Norrländska länen; samt N:o 10, ang:de af Riksdagsfullm. Carl Ersson yttrad anmärkms-anledn. i afseende på behandlingen af skedda auetionsailbud å vissa till Strömsholms kungsladugård lägenheter. Vid förnyad föredragning af Const.Utskis d. 27 sisth Nov. och 4 dennes på bordet lagda mern. N:o 17, ang:de StalsUtskis anmärkn., i frågan om afskrifning af ett frän Handelsoch Sjöfarts-fonden till Directionen öfver segelfarten emellan Wenern och hafvet utbetalt lån, yttrade sig Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Då jag vid delta tillfälle inför R. o. Ad. uppträder, sker det mera såsom en gärd af tillbörlig uppmärksamhet enrot det RiksSt., som jag har äran tillhöra, än af någon öfvertygelse om eli verkligt behof att närmare utreda frågan. Denna är, efter mitt uppfattningssätt, så enkel, att det snarare förundrar än liedröfvar mig, att stridiga meningar kunnat uppstå om rätta behandlingen deraf. För att visa skälen till den anmärkta rådgifvareätgärden i en klarare dag, torde jag böra i minnet återkalla de föreg:de tilldragelserne i den sak, hvarom fråga är. Förhållandet dermed är i korthet följande. Härefter uppläste Hr Få hr arns följande: Directionen för segelfarten emellan Wenern och Westerhafvet, som redan hade tillvägabragt en bogseringsanstaR emellan Götheborg och Ströms canal, och som med K. M:s nåd. tillstånd Ben 5 December. 139 gatt i författning om anskaffande af ett ytterligare oångfartyg för utsträckandet af bogseringen från Ströms canal lill Akerström, hade vid slolet af år 1835 hos K. M. begärt ett lån af 30,000 r:dr, till fyllnad i det erforderliga kostnadsbeloppet för samma ångfartyg.
Man har ansett Hr Gr. dertill icke hafva någon grundlagsenlig rättighet, och att det skulle vara en grundlagsvidrig handling att väcka en sådan fråga. Jag får derföre fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att vi för närvar. endast discuterat den fråga, huruvida Constit.Utsk. till besvarande upptagit alla de från de särskilda Stånden till Constit.Utsk. inkomna anmärkningarna. Bland dessa nnmärkntr är äfven den att reorganisera juryinrättningen. Jag finner således, alt Gr. Björnstjerna har fullkomlig rättighet att vid detta tillfälle yrka, att Constit.Utsk. skall iakttaga det åliggande att upptaga anmärkningarna, icke blott frän R. o. Ad., utan äfven från de öfriga Stånden. Allt, hvad man från samma sida har yrkat i denna del, innebär icke annat än just detsamma, som Gr. Björnstjerna i andra ordalag uttryckt; men på det man icke ytterligare må inveckla sig i någon formfråga i denna del, hemställer jag till Gr. Björnstjerna, om han icke skulle vilja förena sig i det yttrande, som innefattas uti PresteStrs lill Constit.Utsk. afgifna och, såsom jag förmodar, äfven här på bordet liggande prot.utdr i denna del. Här har ytterligare af en ledamot i Constit.Utsk. blifvit fästad uppmärksamhet vid det uttryck, som äfven jag fällt, att man nemi. borde ålägga Constit.- Utsk. alt förfära enligt grundlagen. Jag har dermed icke menat, att man borde ålägga Constit.Utsk. att tänka på det eller det sältet. Hvad vi kunna ålägga Constit.Utsk. är icke att tänka på ett eller annat sätt, eller att gifva en viss opinion tillkänna, utan blott att redigera ett gifvet lagförslag på ett visst sätt. Detta åligger Constit.Utsk. enligt grundlagen, nemi. att sammanjemnka och redigera förslag efter ett gifvet beslut.
Jag får derföre anhålla om återremiss af den sednare delen af denna punkt i den syftning att jordafsöndring må få göras i så små delar som helst inom en half mils afstånd från stad. Jag anhåller deremot om bifall till första delen af 31dje §:n. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: I motsats mot de tvenne siste talarne får jag i likhet med Gr. Lagerbjelke yrka afslag å Utsk:s förslag. Båda de sista talarne hafva uttryckligen sagt, att meningen med den jord, som skulle uplåtas tillsammans 62 Den 5 Augusti. med bostaden, icke var att de personer, som derpå bosatt sig, deraf skulle draga sin utkomst, utan att de blott derigenom skulle hofva en bostad, men deremot förtjena sitt uppehälle på annat sätt. Dervid mäste man då tillse, huruvida någon annan förtjenst kan af honom anskaffas eller icke; ty derpå beror huruvida en sådan person skall blifva tiggare eller icke. Då man granskar HushållningsSällskapens yttrande ang:de hemmansklyfningen, finner man att tankarne varit olika i olika trakter ang:de hemmansklyf ningens större eller mindre utsträckning. Inom åtskilliga län hafva HushåliningsSällskapen sagt sig icke kunna finna några olägenheter vara förenade med en mera utsträckt hemmansklyfning, då deremot HushåliningsSällskapen inom andra län afslyrkt en sådan. Detta bevisar, att frågan är beroende af olika provinciella lynnen. Om allmogens lynne är tarfligt oah arbetsamt, så blir den lättare i tillfälle att underhålla sig utan annan hjelp än sitt arbete; men man får alltid taga i betraktande om afsöndringen sker i en trakt der tillgång finnes till stadigvarande annan förtjenst. Om t. ex. i trakten finnes en stor fabrik, så är det icke något skäl att göra inskränkning i jordafsöndringen. Men på andra orter är förhållandet helt olika; ty bonden, hvilken egentligen är den som afsöndrar, han har ingenting emot att lemna från sig en liten jordlapp om han i stället får några dagsverken under skördetiden. Derföre ser man också i vissa trakter skaror af tiggare bosatta.
Maj:ts Nådiga Förordning om fattigvården i Riket den 13 Juli 1853, uti 1 §, i hvad angick herr Prosten Runstens ändringsförslag, bifölls; hvaremot Ståndet, beträffande i öfrigt Utskottens framställning rörande denna 8, för sin del beslöt antaga, hvad Herr Lektor A. F. Sondén, uti sin i ämnet afgifna reservation, härutinnan föreslagit, så att sista punkten af 1 § borde ändras till följande lydelse: ”Arbetsför och frisk person vare skyldig, att utan fattigvårdens betungande försörja sig sjelf. Föräldrar och barn skola, i män af behof å ena, samt förmåga å andra sidan, bidraga till hvarandras försörjning Härvid lät Ståndet vid Utskottens yttrande bero; 6:te §: Ståndet fann för sin del skäligt besluta, det skulle 3 mom. af denna 8, i enlighet med beslutet vid sista punkten af 1 8, samt Herr Lektor A. F. Sondéns i dess reservation afgifna förslag, sålunda ändras, att orden: "vården af barn” uttrycktes med: "vården af föräldrar eller barn;" "barnavarden" med: ”vården af föräldrar eller barn;’’ "barnets" med: fadrens, modrens eller barnets.” 7:de och 10:de §8:
Då för öfrigt Banken, genom den förändrade reglering på det bela, som nu är i fråga, komnte att göra en besparing i utgift, snart nog betäckande de kostnader den ifrågasatta förändrade inredningen medförde; då Banken på sin rörelse årligen lemnar en behållen vinst, uppgående till omkring 900,000 R:dr, och då de trafikerandes tidsödande omgångar skulle, genom förslagets antagande, i ganska betydlig mån förminskas, har Utskottet, med hufvudsakligen fäsladt afseende derå, alt den nya ordningen i sjelfva verket i sig innebär skärpta kontroller, beträffande kassaoch depositions-rörelsen, skolat hos Rikets Ständer tillstyrka, att gemensam lokal för kassaoch depositions-afdelningarne må, i öfverensstämmelse med uppgjorda ritningar och kostnads-förslag, få beredas genom ombyggnad af den lokal, som depositions-afdelningen för närvarande begagnar 2 trappor upp i Banko-huset, samt att, vid expedition och redovisning inom nämnde afdelningar, den af Kommitterade föreslagna ordning måtte få tjena till efterrättelse, med de jemkningar och förändringar, hvarå Utskottet dels här ofvan fästat uppmärksamhet, dels här nedan, vid granskning af förslagen till instruktioner för kassaoch depositions-afdelningarne särskildt förordat och dels Fullmäktige, under tillämpning af den nya ordningen, finna nödigt vidtaga, såsom ledande till ökad enkelhet i redovisning och göromål. Enär likväl den nya ordningens bringande till verkställighet förutsätter behofvet af en gemensam lokal för kassaoch depositions-afdelningarne, hvars beredande kommer att medtaga någon tid, under hvilken det vore af fördel att kunna, om Banko-Utskottets Betänkande, JM 61. 19 äfven i någon ringare mån, få de omgångar förminskade, som nu äro förenade med insättningar å och uttag från räkningar i Bankens depositions-afdelning, har Utskottet, i sammanhang härmed, öfvervägt det förslag till förändrade tjenstgoringsordningar för kassaoch depositions-afdelningarne samt revisionsoch ekonomiafdelningen i dess samband med nämnde afdelningar, som Under-styrelsen, uppå anmodan af Fullmäktige, upprättat, och hvilka förslag blifvit i åtskilliga delar af Full mäktige förändrade.
Ändtligen stannade släden framför hufvudfasaden; byggnaden hade åt denna sidan tvänne våningar och såg helt ståtlig ut med sina flyglar å ömse sidor. Kusken kom springande från stallet och tog emot tömmarne. — Patron skulle kört öfver Norregärdet, där är det fint före, sade gamle Petter med en trotjänares förtroliga ton. — Då kör jag Norregärdet hem. Hur står det till med hennes nåd? Har hon varit ute och åkt idag? — Ja, det ha’ vi, vi ha just kommit hem, ett stycke ut på Gransjön. När Harald kom in i förstugan, möttes han af ett gladt välkomnande skall af gamle Tufve, som låg därinne och solade sig. Han klappade hunden, tog af sig pälsen, värmde sig ett par ögonblick framför kaminen, under det han med handen strök genom det blonda skägget för att torka bort rimfrosten, och sprang sedan lätt uppför trappan, på hvilkens första afsats stod en grupp af frodiga växter, höga ficus och nerier. Han öppnade dörren till hvardagsrummet, som var ovanligt stort och ljust, med fem fönsterlufter, små rutor i blyinfattning, som gåfvo en egendomlig, gammalmodig prägel åt rummet med dess högkarmade snidade stolar kring det stora ekbordet, de präktiga antika skåpen, prydda med stora ostindiska och kinesiska vaser och urnor, familjeporträtt och gamla kopparstick på väggarne. Emellan två gafvelfönster ett litet piano med uppslaget lock. Rundt omkring på alla bord, i alla fönster, på ställningar och blomsterpallar blommor och växter med denna obeskrifliga stämpel af trefnad, som endast de blommor få, hvilka skötas af någon, som älskar och pysslar om dem, ej endast vattnar och ser till dem. Hvem som gjorde det i detta hem, var icke svårt att se, man behöfde blott kasta en blick på den lilla gestalten med vattenkannan i hand därborta i fönstret. Hon vände sig hastigt om, när dörren gick upp. Så länge hon stod med ryggen mot betraktaren, kunde man tagit henne för en helt ung kvinna.
Ren ena är, att öfverträdelse af grundlag, tillvitad Konungens Rådgifvare, icke kan komma under hufvudsaklig pröfning i andra händelser, än der Ansvarighetslagen kan tillämpas; Och sådant derföre, att 6 § af samma lag förmår, det endast öfverträdelser af de i denna lag särskildt uppräknade pligter och föreskrifter skola vara underkastade åtal inför Riksrätt emot Konungens Rådgifvare, men de icke der uppräknade ej kunna annorlunda, än efter 107 § i Regeringsformen behandlas. I Ansvarighetslagen uppräknas icke de grundlagarnes och andra lagars föreskrifter, som handla om befordringsärenden. Om således Konungen, emot Regeringsformens 2.8 §, skulle nämna utländningar till alla Rikets tjenster, elier gifva civila och domare embeten åt andra än dem, som vore af den rena evangeliska läran; eller bortgifva sådana tjenster, till hvilka förslag böra upprättas, utan att förslag blifvit upprättade; och ingen föreställning häremot af Konungens Rådgifvare gjordes; så skulle, enligt Riksrättens mening, ett sådant förfarande ej kunna inför Riksrätt åtalas.
Likväl och då härvid förekommer, ali någon allmän författning icke är utkommen, som i andra än vissa, borgerskapet ensamt rörande, valfrågor innehåller bestämmelser om grunden för den rösträttighet, som vid dylika sammankomster bör stads-innevånare i allmänhet tillkomma, har jag trott meddelande af särskild föreskrift derom blifva, i sammanhang med den åsyftade ändringen i sockenstämmn-förfaltningen, al behofvet påkallad, och att samma röstgrund, sorn är för sockenstämma gällande, äfven kunde för nämnde sammankomster tjena till efterrättelse. I följd häraf anser jag Utskottet hafva bordt tillstyrka, det Rikets Ständer malte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes, med ändring af 9 § t mom. i sockenstämmo-förordningen, i Nåder förklara alt, i stad med egen jurisdiktion, de uti 5, 6, 13. 14, 13, 1 G, 18, 19, 20 och 21 punkterna i åberopade iörfatlningsställe uppräknade ärenden, för så vidt de kunna i stad förekomma, äfvensom de uti 10 punkten omförmälda frågor om bestämmande af algifter lill hälsovården, hädanefter må af vederbörande menighet ä lagligen utlyst allmän rådstuga inför magistraten handläggas och afgöras, hvaremot i stad ulan egen jurisdiktion samt släder i allmänhet, då frågan rörer stadsoch landtförsamling gemensamt, sagde ärenden må fortfarande uti sockenstämma behandlas; att den röstgrund, som är gällande för sockenstämma i den stad, der allmän rådstuga för behandling af lörberörde ärenden hålles, äfven må vid dessa sammanträden tjena (ill efterrättelse samt alt besvär öfver beslut, som dervid fattas, må anföras å ort och tid, som för klagan öfver magistrats utslag i ekonomioch politi-mål stadgade äro.
Tore Hultman och hans hustru komma gående arm i arm, båda spända som på ett äfventyr, druckna af sol och nytänd lefnadslust. Han bär hatten på sned, hon är klädd i sin brudklädning med här och där en bortglömd kvist af äppelblom, som hon rycker bort, när hon märker den. Det är den lättaste dräkt hon har, och allt är lätt, alla äro ljusa, ja till sist flyter alltid det ljusa ofvanpå, i dag är det rakt som om de fått lifvet till skänks. Alla husens dörrar stå på vid gafvel, och man ser folk därinne kyssas och omfamnas af hjärtans grund. Damernas toaletter glänsa superba i solen, öfver bläcksvarta ansikten trona extravaganta hattar, sållade af rosor, himmelsblå och orangeröda sidenklädningar sitta stramt tillsnörda under svällande barmar som på trädockor, det knakar och knastrar i fogningarna, hvita glacehandskar täcka det grofva hullet upp till armbågarna, den ulliga luggen vidrör ögonbrynen och diamanter äro anbringade hvarhelst möjlighet yppat sig. Stolt tillbakaböjda, skrattande med bländhvita tänder lyfta de storfotade sköna, där de gå fram, frikostigt på kjolen för att visa spetsiga gullskinnskor, och solfjädrarna smälla och vifta och fläkta oafbrutet. Framför, vid sidan och bakom fjäska svarta och bruna kavaljerer i ljusa promenadtoaletter, röda handskar, skor som sylar och monoklar på silfverkedjor. Alla le de förföriskt, gestikulera, lägga sina hufvud på sned, och skönheterna vagga på de yppiga höfterna, göra plötsligt en vågad rörelse full af abandon och vidröra beundrarnas skuldror, slå dem ogeneradt ett slag med den hopfällda solfjädern, hvilket alltsammans mottages med stormande skrattsalvor ...
Kyrkovärden Jöns Ersson, som under kyrkobyggandet förestått materialskrifvare befattningen förklarade sig vilja nu derifrån få befrielse, och kunde socken, som med all tacksamhet erkände Jöns Erssons besvär och nit ej neka bifall till denna hans önskan, och utsåg till hans efterträdare i denna befattning Hans Elf i Kougsta, hvilken för sitt blifvande besvär under förestående vår skall erhålla af kyrko cassan sex /6/ r.d:r 32 sk. banco. In fidem N. Feltström 4 febr. blefve förestående protocoll uppläst i Häggenås sockenstuga och till alla delar erkändt, intyga på församlingens vägnar. Nathanael Ersson i Stafsgård Erik Svensson i Nygård Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga d.11 febr 1838. S.D. Anmältes efterskrifna sig hafva tillvärkat salt-petter sistl. år, till följande belopp, nemligen bond. Pär Ersson i Jonsgård 10 lisp. Erik Larsson i d:o 4 14 pund Olof Carlsson i Stafsgård 4 10 Jonas Jonsson i Häggesta 2 S:ma 21 4 Bevis öfver saltpetterns inhemska tillverkning, intygad af grannar, meddelades genast. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 11:te martii 1838. § 1. Upplästes, godkändes och underskrefs mantalsoch skatt-skrifningslängden för inne varande år. Till ledamot i berednings committéen, som enligt Konungens befallningshafvandes kungörelse sammanträder på Klösta gästgifvaregård den 4:de näst instundande april utkorades för Häggenås socken bonden Matts Moberg i Österåsen. § 3.
Staél von Holstein , Corfitz Ludvig, anmälte, att han , för bevakandet af enskildt» angelägenheter, icke kommer att qvarblifva härstädes till Riksdagens slut, oc|j dä han således icke kunde under hela Riksdagen äga tillfälle att deltaga uti Banco Utskottets öfverläggningar , ansåg han sig böra den i samma Utskott honom uppdragne befattning sig afsäga, I ConstitutionsUtskottet, PLo 118 Grefve von Essen, Hans Henric, En af Rikets Herrar, Riks Marskalk. PLo 205 Friherre Åkerhjelm af Margrettelund, Gustaf tredric , Öfverste. N:0 324 Friherre Ehrenheim, Fredric, Presi dent. PL 2H2 Herr af Uhr, Carl David, Directeqr, PR.O 2l6o Herr Jllunck af Rosenschöld, Eberhard Professor. p/f. Den 3 December. Herr af Zellén, Johan, Landshöfs dinge. Friherre Edelcreutz, Daniel, Lands;- böfdinse. o N:0 814" Herr Gyllenhaal, Lars Herman, Assessor. N:o 1742- Herr von Schwartzer, Fulin. Grefve Passe, Arvid, Kammarherre. Herr Sylvander, Josua, Landshöfdingen I Bevillnings-Utskotfet. Grefve Liwen, Fullm. Grefve von Schverin, Fredric Bogislaus, Prost. N:o iof. Grefve af Ugglas, Gustaf, Öfverste» N:Q 249. Friherre Adelsvärd, Johan Carl, CabinettsKammarherre. N:o 302' Friherre Alströmer, Fullm. Herr Coyet, Atdolph, Major. Friherre 7 a tv ast, Fulim. Herr Heykenskjöld, Detlof, Major. Herr Uggla, Göran Gustafa Assessor. Herr Nethervood, Fuihn. Herr Silf g verstalpe, Johan David, Öfverste. N:0 1824» Pierr von Törne, Michael, Stallmästare.
Men jag ser icke möjligheten uti inrättandet af en privatbank uti en endast sädesproducerande ort, utan att spannmål hufvudsakligen ingår uti hvad som skall belånas, ty namnbelåning är hvarken den säkraste eller nyttigaste för banker i allmänhet; och hvad hypotheksföreningarna beträffar, afse de ett annat ändamål än sjelfva näringens upprätthållande, hvartill afsättning på produeten visserligen får räknas i första 356 Den 3o Juli e. m. rummet. Man tror, att ofantliga magasiner fordras vid en sådan spannmålsbelåning. Jag anser icke detta som ovilkorJ ig t. Uppstå sådana associationer, skola vi snart få se inrikes vexlar, uti hvilka spannmål ingår, discontabla med mera skäl än namnreversaler; och icke ser eller vårdar Engelska Banken alla de varor, som gifva värde åt de vexlar, den disconterar. Utsk. har icke kunnat eller bort ingå i dessa detailler. Att gifva initiativet har Utsk. trott vara nog. R. St., om de omfatta saken utan fördomar och misstroende till enskildas förmåga att bedöma sina fördelar, må afgöra, om ändtligen allmänna uppmärksamheten bör riktas till en ändamålsenlig spannmålsbelåning. Sverige, med sin stora yta och ringa befolkning, bör alltid kunna frambringa och producera verkligen stora öfverskott årligen af födemedel, som alltid skola blifva begärliga uti de länder, der en talrik folkmängd förbrukar mera, än deras inskränkta jordrymd kan frambringa. Deraf jordens sämre brukning bos oss och omsorgsfullare uti de väl befolkade länderna; deraf brist och höga pris hos oss, öfverflöd och trög afsättning, inskränkt och stark förbrukning, brännvinsbränning och vanvård, samt föga behållningar från ena året till det andra. Lätt skulle dock landtmannen kunna ledas till hushållning, 0111 det lönade sig; hans visthusbod, sorn utländningen icke har, visar, att localen tvingat honom dertill samt att i tid beräkna sin förbrukning: kunde han blott beräkna äfven vinst på besparingar, blefve lian rätta mannen att förse dem, som lefva för dagen med penningen i liand.
Om man icke kan dem utantill, så fordras det all man har författningen med sig. Vanliga förhållandet är likväl, att man, till förekommande af författningars skingring, har dem inbundna för året. Så - 3go Den 14 April f. m. ledes skulle man medföra ett helt författningsband, för att kunna uppläsa dessa ordalag, eller utrycka författningen ur bandet, för att kunna medtaga den i fickan, hvartill den stora qvartboken är för stor; eller ock skulle, om författningen ej vore till hands, och upploppet ej hade den hofr ligheten att vänta tills den hunnit tillrättaskaffa?, embetsmannen nödgas göra varningen med äfventyr, att antingen den församlade folkhopen, hvaribland advocater ej torde saknas, förklarade, att som ordalagen ej vore de riktiga, vore den ej heller skyldig att åtskiljas, eller ock kunde, då ansvarslagen skulle tillämpas, upprorsmännens sakförare vid domstolen förklara, att embetsmannen, som icke uppläst varningen riktigt, vore till straff skyldig, men ingalunda de, som fått en oriktig varning. Jag anmärker detta, för att visa olämpligheten och obetänksamheten af det iagbud, som här är intaget. Jag vet alltför väl, att ingen rättelse nu kan vinnas; men jag erinrar härom, förutseende att, om författningen olyckligtvis beböfver tillämpas, erfarenheten skall bekräfta hvad jag nu förutsagt. Frih. Boye: Jag kan för min del icke dela den siste talarens åsigt. Formuläret är så kort, att det icke är särdeles svårt att minnas det; men nödvändigheten af detsamma ligger deruti, att icke ett otydligt uttryck i varningen må tjena till undanflykt och försvar för de tilltalade. Åtminstone kan det icke vara svårare att verkställa varningen; och jag bör hafva äran upplysa att, då K. M. behagade anbefalla nuvar. Lagcomite' att inkomma med förslag af denna art, så behagade K. M. också till comiteen öfverlemna de genom Svenska ministrarne i Berlin, Paris och London hitsända lika beskaffade lagar, och i alla dessa länder finnas formulär i korta ord för denna varning.