Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta tillfälle till öfning och utbildning i yrket skulle emellertid för Flottans befäl ganska betydligt inskränkas, om ifrågavarande bevärings-exercis måste af dem öfvertagas; men utom den väsendtliga olägenhet, hvartill nämnda åtgärd sålunda skulle föranleda, syntes det äfven i öfrigt lämpligare, att sjöbevärings-manskapets vapen-öfvande, likasom hittills, inskränktes till hvad i land kunde inhemtas och ställdes under ledning af befäl, som åt de delar af krigstjensten, hvilka hufvudsakligen borde utgöra föremål för beväringsexercisen, kunde egna sig mera uteslutande, än hvad billigtvis kunde fordras af Flottans befäl, för hvilket landt-exercis och marcher m. m. måste vara blott en bigren af yrket, så framt icke för sjörensten långt vigtigare åligganden skulle åsidosättas till mehn för det vapen, som mest af allt fordrade sjömän och sjömanskap. På grund af Bih. till II. St. Departements-chefen framställt ofvanberörde förslag om inrättande af fem Skärgårdsflottans marin-bataljoner, hvilka borde förläggas i eller vid städerna Hernösand, Stockholm, Calmar, Halmstad och Göteborg, och, fördelade i 4 kompanier hvardera, uppsättas enligt samma grunder, som nuvarande Westernorrlands bevärings—bataljon, hvilken bataljon, äfvensom Hallands infanteri-bataljon, med fördel kunde såsom marinbataljoner öfverflyttas pä Femte Hufvudtitelns stat, då sålunda endast tre nya marinbataljoner behöfde tillkomma, den tillökning likväl oberäknad, som för ändamålet blefve nödvändig i Hallands bataljons nuvarande personal; — varande derefter såväl förslag till aflönings-stat, slutande med ett belopp al 20,200 R:dr för hvarje bataljon, som ock i öfrigt grunderna för den nya organisationen fullständigt meddelade uti Departements-chefens underdåniga betänkande (pag. 39—42), hvartill Utskottet hänvisar.
Ansökning om sådan destillerings-rätt göres hos Konungens Befallningshafvande, med bifogande af bevis, som sökandens behörighet styrker.” (2 mom. utgår.) S 53. Utskottet har för den afgift, som destillerings-idkare skall erlägga till godtgörande af Stats-verkets kostnad för uppsigt å destillerings-verken, antagit de olika redskapens afverknings-förmåga till beräkningsgrund. Om detta förslag skulle gillas, blefve följden deraf den, att, alldenstund det skulle kosta föga att anmäla sig till destillering med en liten enkel redskap (för 12 kannors panna under 14 dagar endast 6 r:dr), destilleringen i allmänhet blefve förrättad med sådan. Deraf följde åter, att staten finge vidkännas en icke ringa uppoffring för uppsigten å en mängd smärre verk, hvilka icke allenast konsumerade mera arbete och bränsle-— en skada, som ej bör befordras — utan, hvad värre vore, att kontrollen blefve verkligen svårare å de små verken på landet, än å de större, derföre att tillrustningarne för lönbränning i den mån äro lättare att dölja, som de ske i liten skala. Orimligt synes då vara, att en afgift, som skall utgå såsom ersättning för kontrollen, skall ökas eller minskas i rakt motsatt förhållande till den kostnad, staten skulle få vidkännas för dess bestridande. Då destillerings-näringen skall Särskilda Utskottets Memorial, N.o -H. egentligen beskattas efter bevillnings-grund af taxerings-kommitté, träffas härigenom de större redskapen på ett billigt sätt med den högre afgift, som en större rörelse skäligen bör draga. Jag tillstyrker alltså, alt den afgift, som varder ålagd för uppsigtens bekostande, måtte utgå lika af hvarje större eller mindre redskap, och tror densamma skäligen kunna bestämmas till 1 r:dr banko om dagen. — Med denna afgift är jag öfvertygad, att stats-verkets kostnader böra fullt betäckas, helst den uppsigt, som erfordras i destillerings-verken, ej är af beskaffenhet att fordra ständig närvaro.
Kungsvakt kunnat hafva af dessa trupper utgjorts, utan inkallande af särskildt manskap; Men då Revisorerne af förrberörde nådiga Bref haft tillfälle inhemta, alt ifrågasatte Kungsvakt blifvit af Eders Kongl. Maj:t, genom nådiga General-Ordres den 4 Juni 1838, anbefalld, synes någon erinran härvid icke hafva bordt äga rum. 13:o. Vid Revisorernes tillkännagifvande, att, likmätigt Eders Kongl. Maj:ls nådiga Bref den 1 Februari 1836, på anslaget till oförutsedda militär-behof blifvit, under hvarje af åren 1840 och 1841, anordnade 1000 R:dr åt en utländsk Karte-gravör, samt att af 3:dje och 4:de Hufvudtitlarnes besparingar likaledes 200 R:dr, såsom gratifikation åt Gravören Lundgren, emot förbindelse å hans sida att tillöfva 2:ne elever i de delar af gravyrkonsten, som angå sjö- och landt-karte-gravyren, är ej annat att i underdånighet upplysa, än att Slats-lvontoret, vid anordnandet af arfvodet åt Lundgren, tillsett och tillser, att fullgörandet af villkoret derför utaf honom behörigen styrkes. l4:o och 15:o. Beträffande Revisorernes anmälan, att, af anslaget till oförutsedda militär-ulgifter, Eders Kongl. Maj:t, uti nådigt Bref den 17 Mars 1840, beviljat Kapitenen Brunnström en ersättning af 300
längs man ljusgula fri man från en bryggan backig o c h slingrande väg, T y r e s ö slott, där ornamenterade utsikt öfver det reser sig m e d murar på en höjd m e d däld och fjärd. IDUN — 1899. Ej mindre sidan, den där spegla glida i samt Vid är m a t s a l e n väl värd prydas å hvilka Si, h j ä r t a t b i d a r p å d e s s af få olja af drottning Kristina, och kök samt prinsens två ändamål. rum, en atelier hvilka Inredningen trappa och på användas af d e t hela s o m möjligt, o c h prinsens lefnads därute stå bostadens i full öfverensstämmelse omedelbara grannskap ligger s o m en stämningsfull idyll invid d e n af vass o m k r a n s a d e konstnär vattenspegeln. m e d prins Eugens kontemplativa artistnaturell k a n svårligen välja en l ä m p - ligare plats svensk än T y r e s ö att drömmande, natur, arbeta det på: blida för hvilket hans känsliga färger, HARALD JACOBSON. D ET TALAS mycket hemmen åren och man på gator af det allmänna märka Konsten vacker motsvara på h i m l e n ej f ö r j o r d e n strömmar, ömmar. blå o c h ren och ädel satt p å h v a l f sin vid hvarje går sol i ohöljdt imma. hvilar det Förtorkadt och krympnar sinar. hvarje skönhetssinnet Om men — den blef tärd särskildt hvad man vill — Den elden kan oss blott I spegeln af din renhets förvissnar skönsta frågor. lågor ... alldeles sitt af natur filosofi svar gifs s ä t t att känna. ett dit, bor i åtrån h o s arbete oss K. v å r egen hufvudstad. Naturligtvis går du fjäll sam på ägnat praktiska från ens ö g o n: m a n sättningar, man som blir skria mot ett behof O c h har endast ned i vårt sina gräns: industrien tvingas denna vidare samhälles lager, till göra allt skall och strålesvall, kommer sinnet fall! anser fylldt därifrån af med hufvudvärk förvirrade intryck.
N:o 22t. i anledning af återremiss å utlåtandet N:o 92. X. B. 297. XI. 20. XII. A. 36. XVII. 389. XVIII. A. 126. ( »69 > XX. U. 117. XXI. Å. 8. XXII. U. 56. Å. 219. XXV. E. 9?. StatsUtskoltets Meniorialer, Betänkanden och Ullålanden: — N:o 222. i anledning af erhållen återremiss å betänkandet N:o 71. X. B. 4^5. XI Ä 22. — N:o 223. i anledning af erhållen återren.iss å betänkandet N:o 87. X. B. 425. XI. A. 22. XIII. E. 67. — N:o 224. i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o gt. X. B. 42^. XI. A. 22. — N;o 225. i anledning af erhållen återremiss å StatsUtskottets betänkande N:o 98, angående Arrendatorernes af Nyqvarns qvarn och bro ansökning om bibehållande vid arrendet af dessa lägenheter. X. B. 425. XI. 22. XII. A. 87. XIII. U. .74. XIX. A. 236. XX. E. 573. A. 654. XXVI. E. .12. — N:o 227. i anledning af Kongl. Majrts nådiga skrifvelse, rörande förlängning af de med rusthållarne vid åtskilliga afsultna regementen och corpsen afslutade contracter om hästvacance-afgifts utgörande, jemte flera i ämnet väckta motioner. X. B. 4^5. XI. 24. XII.
Dm man skulle göra jemförlse mellan dessa begge ändamål, så tror jag att det nu ifrågavar. är ojemförligt större. Hr von Troil har redan fästat uppmärksamheten derpå, att om R. o. Ad. återremitterar detta betänk, så uppkommer derigenom en tidsförlust, hvilken förorsakar en ökad kostnad. Jag ber alt härtill få lägga, att ritningar till flera fängelser, såsom i Malmö och Calmar redan äro till K. M. inlemnade, men att de icke kunna fastställas förrän det är afgjordt om R. St. bevilja det ifrågasatta anslaget. Meningen hade dock varit att dessa byggnader skulle påbörjas i år, men delta blir troligen omöjligt i händelse R. St. återremitterar betänk. Gr. Sparre, Erik: Jag skulle icke tagit mig friheten begära ordet i detta grannlaga ämne, så vida jag icke såsom ledamot i LagUtsk. ansett mig dertill uppmanad. Förevar, fråga har nemi. ett obestridligt sammanhang med den nya strafflagen. 1 början af diskussionen har man väl här sagt, att det icke kunde blifva fråga om annat än ransakningsfängelser, men man har dock slutligen erkänt att här verkligen är fråga om alla de straff, som undergås i ransakningshäktet H. Ex. Hr just.stats-ministern, äfvensom chefen för fångstyrelsen, hafva sjelfve derom erinrat. Någon vidare bevisning torde således icke vara af nöden, men för att ådagalägga i hvad män straff-fängelser här äro i fråga, må det tillåtas mig att anföra följande. I Otsk:s utlåt, åberopas R. St:s tind. skrifvelse af d. 5 Juni 1841 ang:de beviljande af 1,300,000 ruhlin uppförande af läns-, häradsoch stads fängelser. Uti denna skrifvelse, som föranledt uppbyggandet af dessa fängelser och som kan anses ligga lill grund för StatsOlsk:s ifrågavar. utlåt., står med tydliga ord: att R.
Ibland dessa intressen förekomma, att de 5 å 6 millioner Ettor, som nu med särdeles betydlig kostnad för Banken hållas ute i allmänna rörelsen att förbrukas, under lugna tider så småningom förvandlade i silfver, skulle upphöra att öka Bankens sedelansvarighet, i brydsamma, icke trängas vid luckan och under alla, hvila bättre i allmänhetens fickor än i Bankens hvalf, hvarvid också den vigtiga omständighet. icke borde förbises, att den fattigare delen af befolkningen, med sina små behållningar lör dagen, aldrig kunde vara blottställd för en möjlig, om än nu icke trolig ansedd, myntförsämring, som värt land mer än en gång fått iära känna under namn af realisation. Det blir, i min tanke, alltid ett financielt misstag att låta myntrepresentativer nedsjunka till så små valörer att de utgöra skiljemynt i hvarje land, som grundar sin kredit på klingande valuta, hvarmed det deltager i verldshandeln. Derföre finna vi också i vära grannländer, liksom i Preussen och England, med ordnadt myntsystem papper endast i högre valörer förekomma, utan att någon klagan förspörjes af olägenheter i allmänna rörelsen, under det man öfver allt i österrike mötes af de, synnerligast i sednare tider efter Ungerska kriget, utspridda Kreuzer-sedlarne, sorn icke utgöra bevis pä finansernas blomstring. Ehuru således jag måste ogilla dessa med ali siri beqvämlighet, dock i flera fall obeqväina Riksdalers-sedlar, hade jag åtminstone för närvarande icke kunnat biträda deras mening, som vill bestämma lägsta sedelvalören till 5 Kalr Runt och göra Riksbanken i denna del likställd med enskilda bankerne, utan önskat tills vidare antaga ett sedelmynt emellan 1 och 5 och beklagar derföre, att Ettornas bibehållande hindrat framgången af ett i denna syftning inom Utskottet motioneradt förslag.” I Doktor Almqvists reservation hafva instämt:
Ständers Statssamt A1U manna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Sammanträde vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 2 G Martii 1818. S. I). pplästes Beredningens Förslag till Betänkande i anledning af: 4’.to Herr Presidenten von Schultzenheims samt Herr Professor Munck af Rosenskölds till Höglofl. Ridderskapet och Adeln ingifne, samt derifrån till Utskotten remitterade särskilte Me. morialer, om upprensning, eller igenfyllning på allmän bekostnad af de innom och nära invid Hufvudstaden belägne, så kallade Clara, och Fateburs-Sjöarne, samt Rörstrandsoch Carlbergsvikarne. Med åberopande af de skäl, Herr Presidenten von Shultzenheim i sitt afgifne Memorial framställt: till den förmodan, att Staten icke helt och hållit borde undandraga sig, att medverka till ofvannämde Sjöars och Wikars bringande till ett för hälsans bibehållande innom Hufvudstaden oskadligt tillstånd, och hvilka skäf Herr Presi den - 66 a Statsoch Besvärs-Utsköttens Betänk anden. fen fann öfverflödigt att nu upprepa, sökteHerr Presidenten visa, att, om Staten, äfven genom ett blott obetydligt understöd, ville komma det fill en del påbegyntn arbetet vid desse vatten, firag till hjelp, skulle sådant på dess framgång och skyndsamma bedrifvande hafva ett fördelaktigt inflytande, samt blifva en anledning till upmuptran för Hufvudstadens Invånare, att äfvpn på alt sätt bidraga till ändamålets vinnande; hvarföre Herr Presidenten till Utskottens profning hemställde, om Utskotten ej skulle finna skäligt föreslå, att, till verkställande af ifrågavarande uppmuddring och jgenfyllning, Hufvudstaden tills vidare malte få af Statsmedlen sig tillagdt ett årligt understöd af åtminstone 3000 Btd Banco, hvilken utgift ej kunde för Statsverket blifva känbar; Och instämde häruti Hery Pastor Primarius Do&or Drysén samt Herr P10, $ten Mqg. Hagberg.
En ecklesiastik öfverslyrelses införande, hade sedermera blott af enskilde blifvit väckt, intilldess, emot slutet af Kon. Gustaf III:s regering, Ecklesiastikberedningen äfvensom Allmänna Beredningen erhöllo emellan sig fördelade de ecklesiastika målen, men hvilka institutioner sedermera uphört, så att för t-rko-ärenderna nu mera icke Den 22 September f. m. 225 funnes någon gemensam eller oafbruten central-slyrelse i andra instantien.” Jag har föreslagit att det skulle heta: ”nu mera” i st. f. ”ännu,” emedan ecklesiastik-heredningen och allmänna beredningen hafva funnits. Längre fram står det: ”1 händelse religionssekter upkoramo, och vederhör:de Konsistorier begärde förhållningsbud, hade Departements-Chefen, i afseende på afFällingarnes behandling ingen annan myndighet att rådfråga.” Det ordet: ”annan” bör utgå, ty lämpligt är naturligtvis icke, att Deparbts-Chefen hörer t. ex. Westerås Konsistorium öfver Opsala Konsistor» hemställan eller tvertom. Således bör ordet ”annan” uteslutas. Längre ned står: ”Förmedelst inrättandet af eli, jemväl serskildt för folkundervisningens befrämjande behöflig!, EcklesiaslikKo!l:m undanröjdes äfven behofvet etc.” Alt Kolbm skulle behöfvas serskildt för folkundervisningen allena, har hvarken jag eller Ekon.- Utsk. sagt, således bör ordet serskildt utgå, då det kommer alt heta: ”ett jemväl för folkundervisningens befrämjande liehöf lig( etc.” Slutligen står här: ”helst Kammar-R:n, som vore en Domstol, icke lämpligen kunde atihefallas alt deröfver sig yttra.” Jag skulle tro alt äfven R. St. höra i en skrifvelse till Konungen begagna mera undfallande ordalag, och säga: ”icke torde lämpligen kunna anbefallas att häröfver sig yttra.” Om R. 0. Ad. godkänner dessa ånmärkn:r, så anhåller jag om bifall till de föreslagna rättelserna. Frih. Cederström, Rud.:
Men jag erkänner mig tillika hafva h}'St den önskan, att af nu befintliga utomordentliga tillgångar, någon summa hade blifvit afsatt, för att användas till ytteiligare undersökningar och förberedande arbeten för ett företag, som framställer sig med så stora anspråk på nationel vigt både i militäriskt och ekonomiskt hänseende, att det icke torde i framtiden kunna afvisas. Ju mindre det kan förmodas, att så stora besparingar snart skola ånyo vara att tillgå, sorn nu af Ständerne kunna användas; desto mera anser jag klokheten fordra, att de icke helt och hållet utdelas för visserligen i sin mon, likväl mer och mindre gagnelige, isolerade företag, men deremot det ostridigt lill sin betydelse för hela landet, allraslörsta lemnäs alldeles lottlöst. Jag tror, att åtminstone öfverskottet af de till allmänna arbeten anslagna samlade medel, sedan de å extra Statsregleringen uppförda anslag utgått, borde för Svea canal reserveras, och tilläfventyrs öfverlemnas till Kongl. Maj:ts disposition äfven före nästa Riksdag, i händelse de undersökningar och beräkningar, som till ämnets vidare utredning blefvo företagne, ledde till fullkomlig öfvertygelse om företagets vigt utur de stora synpunkter, från hvilka det framställes af många patriotiska män, och om dess utförbarhet hufvudsakligen efter de nu företedde planer och kostnadsförslag.” Af Herr Wedberg: ”Emot det beslut af Högloft. Utskottets pluralitet, hvarigenom allt anslag blifvit vägradt för påbörjandet af arbetena å Svea canal, anser jag mig pligtig att anmäla en skiljaktig mening. Den stora ekonomiska och commerciella nyttan i allmänhet af detta canalföretag, icke blott för 2:ne af Rikets största bergslager och fem de betydligaste landskapen, utan genom uppdrifven jernproduetion, industri, handel och näringar också för hela samhället, är redan så fullständigt och öfver - Ilör till Stats-Utskottets Utlåtande, No 455. »7 öfvertygande ådagalagd, att jag med skäl anser onödigt att dervid uppehålla mig.
Jag stulle derföre önsta, at detta Utskottets förstag i sa luacto förändrades, at detsamma ej mätte galla för andra, an dem som dä de ej blifwit placeracle eller befordrade inom, den utsatte liden, ej welat emottaga ^ccoick. A swen saknar jag bland de har anförde Warfwade Finsta Regementet-, anie som ej mindre än de andre aro berättigade til wär erkänsla: Savolax-Jägare och ^cllcicrc-utrista Regementet. Jag önskade at samma rättwisa mätte ^vederfaras alla dr Finsta wärfwade Regementet-, och jag inser ej något stal at göra någon särskilt förmän fördem, som legat i QsrmLvu pä Sweaborg, 124 Den z Mars. borg, da den ej äfwen utsträckes til dem, hwilka delat krigets mödor och sa wäsendteligen bidragit til den krigsära Finsta Armeen inlagt. I förstaget til expekiance - löner uptagas Regements-Qwarrermästare lika med 8tali8-6apirginer, hwilket äfwen synes mig nog obilligt. Det ^ccorci, som efter ^ccorcls - Keglementet en Regements-Qwartermästare tilkommer, är större än 8tab8-Lgpitaiuer8 och deras rönings-wilkor merendels förmonligare, och jag tror at de manligen ställas i bredd med Lassirainer med LompgZnie. Jag stulle derföre önsta, at den för dem föreflagne expEance-löu förändrades til Zoo R:d. Det är med dessa obetydliga förändringar, som jag tilstyrker bifall till 8tat8- Utstottets Betänkande, öfwertygad, at ibland Högloft. Ridderstapet och Adeln ingen finnes, som ej med mig delar känstan af tacksamhet mot denna tappra ArmLe, dessa ihärdiga krigare, ingen som glömmer ar de öfwergafwo sit Fosterland af tilgifwenhet för hedern och för Swerige, uran annat hopp, än den obetydeliga belöning war utarmade Stat kan erbjuda.
Det är ett slikt förhållande, som man, vid den vigtigaste domstol vi äga, roed all sorgfällighet bör söka undvika, och derföre hafva också stiftarne af 1809 och 1810 årens grundlagar visligen stadgat att de 4 äldste Statsråd, de 2 äldste ledamöter i Svea Hofrätt och det äldste råd i hvarje af Rikets collegier skola vara sjelfskrifne ledamöter uti riksrätten. Måhända innefattar della sladgande i så måtto 24 H. 47 Den a4 April e. m. en ©fullständighet, att Ingstiftarnc icke afselt den omständighet, atl de äldste ledamöteine kunna hafva laga förfall , då det ra i hända vore nödvändigt, att den i ålder näst derefter och sä vidare voie sjellski ilne ledamöter i domstolen. Om denna rättelse i vår tili gällande grundlag vidtoges, så tror jag att denna lilla ändring vore tillfyllestgörande. Vidare finner jag att Gr. Spens i sin reservation föreslagit, att i händelse Svea Hofrätts president vore jäfvig, så skulle ordet föras, med bibehållen rösträtt, af det i tjensten äldsta Statsråd eller Justitieråd, som vore ledamot i riksrätten. Således skulle det besynnerliga förhållande inträffa, atl vid det ena tillfället vore riksrätten sammansatt endast af ledamöter som ägde rösträtt, nien vid det andra af leduinöter både med och utan en sådan rätt. För öfrigt har Gr. Spens utgått från den synpunkt, alt man skulle utesluta alla amovibla embetsmän från deltagande uti riksrätten, och Hr Grefven har suppleerat dem med ett motsvarande antal råder från Rikets hofrätten och coliegier. Det ina vara den värde Grefven förbehållet, att anse de amovibla embetsmännen så svaga till sin karakter, alt de icke skulle förmå domina utan ingifvelse oell utan fruktan. Jag för min del hyser den öfve! tygelse, att så beskaffade embetsmän mätte finnas här uti landet, som äga tillräcklig karak tersstyrka för att icke låta sin ställning till Konungen afskräcka dem från att uppfylla de pligler, som en domstols ledamot tillhöra.
Flere af hans vänner hafva försäkrat mig, att hanvisst icke saknar en sådan. När man talar om estetik hos en teaterdirektör, äfven hos den bäste, en Perrin, en Mon-tigny, en Laube, en Dingelstedt, en Ludvig Josephson, lönar det sannerligen icke mödan att dervid strängt tillämpa någon “ Kritik der ästhetischen Urt ' heilskraft “, ty teaterdirektörer ha sin filosofi för sig, sammansatt af många, stundom ganska “ rapso diska agregat “, till större delen sammanhängande med frågan om fullt hus eller tomt hus; men skilnad gifves dock, och olika grader finnas äfven i den tea-terdirektoriska estetiken, och man måste ju önska, att vår kunglige direktörs skall stå på ett något så när högt trapp-steg. Omojlighe ' ter må man icke begära, och derför har väl ännu icke någon billigtvis kunnat fordra, att den nye direktören skulle på dessa månader hafvä hunnit göra något väsentligt till främjandet af teaterns högsta uppgift; men hvad man med rätt kan fordra, det är, att teaterns styresman genast vid tillträdet till sitt embete, visar sig uppfatta skådebanan såsom en hela nationens allvarliga angelägenhet och icke såsom en hoflyx eller den s. k. “ societetens “ passe-temps, ett litet trefligt tidsfördrif på en afton som icke är upptagen af kotiljongen eller spelbordet, en säll-skapsafton, der man betalar för att ses, icke för att se, och der salongens hjeltar och hjeltinnor betyda mer än scenens. I det afseendet har hr Westin ju ingenting att förebrå sig; ty hans onsdagar och fredagar på Stora teatern få väl icke, såsom jag redan antydt, behandlas som annat än en för teaterkassan behöflig finansåtgärd.
Väl är det sannt, såsom Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen an märkt, att den inhemska bränvinstiJIverkningen ännu icke blifvit och möjligen 30 Kungl. Majis Nåd. l'rop. M ot. icke heller nu, såsom jag dock för min del skulle anse lämpligast, blifver befriad från den vid öfvergången till gällande grundsatser för handteringens ändamålsenliga ordnande stadgade inskränkning i tiden lör dess verksamhet; äfvensom att denna inskränkning, i förening med tillverkningen åsatt skatt, måste tagas i betraktande vid pi(ilningen af frågan om den konkurrens med utlandet, som må tillstädjas; men dessa på den inhemska handteringen lagda band, hvilka emellertid lemna tillverkningens belopp i det hela obegränsadt, synas dock hvarken kräfva eller rättfärdiga förbud emot all införsel af utländskt sädesbränvin, helst, enligt mitt underdåniga förmenande, ett sådant förbud snarare skuile motverka, än främja syltet med den nya bränvinslagsliftningen — minskad tillverkning och förbrukning. Det kan nemligen icke nekas, att, derest den verkställda införseln af Geniever och andra Svenska hränvinet surrogerande spritdrycker blifvit förhindrad, priset å det inhemska hränvinet skulle hafva bibehållit sig vid den öfverdrifna höjd, som gaf anledning till införseln, och måhända ytterligare stegrats; ty så länge tillverkaren vore i besittning af monopolet att tillhandahålla varan, och han tillika, i följd af tillverknings-lagstiltningens beskaffenhet, såsom nu är händelsen, kunde vid bränningstidens slut med temlig noggrannhet beräkna de inom landet befintliga tillgångar, så länge stöde det ock i hans makt att, der dessa tillgångar icke motsvarade förbrukningens behof, ganska godtyckligt bestämma och uppdrifva försäljningspriser. Den härigenom, likasom af andra monopoler, härflytande oskäliga vinst skulle naturligen hafva riktat spekulationen på en så gynnad och gynsam handtering; och närmaste följden af denna spekulation hade sannolikt blifvit eu återlifvad verksamhet i den ännu såsom husslöjd allmänt bekanta industrigrenen.