Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter gynnsammare skördar, eller vid eljest god tillgång på lefnadsmedel till lågt pris, inträffar dock någon gång ett sådant förhållande på ett eller annat ställe, der personer understundom finnas, som icke f förr mottaga dylikt arbete, än nöden tvingar dertill, och vanligen bänder det, att, vid rikligare tillgång å födoämnen, en högre dagspenning af arbetaren fordras, än då lian dyrt måste betala sina lifsförnödenheter. Medelpriset å ett mansdagsverke utgör, enligt bifogadt utdrag af länets markegångs taxor för åren 1843 till och med 1847, likasom tillförene 25 sk. Banko. På Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beror ett i underdånighet afgifvet förslag till stadga om ordnandet af allmogens rätt att utvandra till andra orter för att söka arbete, försedde med betyg af församlingarnes pastorer, i stället för pass, och det är otvifvelaktigt, alt mera bestämda föreskrifter i sådant afseende skulle blifva af ett välgörande inflytande på de utvandrandes sedlighet och ordentlighet. §. 3. Näringar. Jordbruk. I särskilda delar af länet begagnas ännu olika brukningssätt. I vissa trakter nyttjas åkern ständigt öppen, efter tillgång å gödsel fördelad i tre, fyra till fem års skiften, då ett är träde, ett efter gödsling besådt med råg, korn eller blandsäd, samt ett, två eller tre med bafra, eller svagare blandsäd. I de flesta socknarne af länets medlersta och sydligare delar om vexlas med säd och gräs, allmännast efter det vexelbruk, sorn från trakten af Falun sprid t sig sedan början af 1750 talet; men äfven med andra växtföljder - 9 följder, hvarunder en mindre del af åkern ännu användes för den efterhand dock mer och mer tilltagande foderväxtodlingen. Der nämnde vexelbruk är ordnadt, sås vanligen höstråg efter träde och gödsling, hvarefter gräs skördas i två till fem år och sedermera bafra, eller blandsäd två till tre år, så att omloppet, efter jordmånens beskaffenhet, är fulländadt på åtta till tio år.
10mankallas i Sverige för att bestämma de båda landens ömsesidiga förhållanden och för att, om man så får säga, sammansmälta deras intressen. Prins Kristian har helt och hållet förlorat det inflytande han förvärfvat sig öfver norrmännen; de som ännn förblifva honom tillgifna anse sig tvungna att såsom skulden till hans svaghet och overksamhet i de sista ögonblicken framhålla några beskyllningar, för orimliga att kunna vederläggas. De gå ända derhän att säga, att orsakerna bero af gift och de åberopa såsom bevis derpå hans helsotillstånd. Enligt trovärdigaste omdöme öfversteg företaget prins Kristians krafter och de resurser Norge hade att ställa mot Sverige och dessutom lyssnade man endast till första ingifvelsen utan att komma öfverens om någon mogen och förnuftig plan och utan att taga några mått och steg för att åtminstone till regntiden fördröja sina fienders framtågande, då kriget hade uppskjutits ett år. ^Det vill synas som om norrmännen väntade sig utländskt bistånd och de kalla än i dag sin sak alla europeiska staters. Detta krig var genomgående populärt i Sverige. Armén hängaf sig deråt af ett slags ofrivillig ingifvelse; enligt militärernas berättelser gjorde den marscher och verkstälde öfvergångar af berg, som man aldrig skulle hafva trott vara värda att försökas. Dessa framgångar ha öfverskridit alla förväntningar. Man sysselsätter sig redan i tankarne med det inflytande denna tillväxt i område och kustutsträckning skall gifva Sverige både till lands och sjös, isynnerhet nnder förutsättningen, som man icke håller för osannolik, att krig utbröte i Europa inom få år. Jag tror mig veta, att kronprinsen icke är främmande för dessa tankar. Ers höghet inser tvifvelsutan till hvilken grad resultatet af kriget i Norge vändt sig till kronprinsens personliga fördel och hvilket nytt inflytande han förvärfvat öfver dess innevånares sinnen. Lika tydligt inser ni nog också till hvilken punkt detta nya resultat upphetsar det hat, som existerar mellan danskar och svenskar. Man kan icke annat än häpna, då man sätter foten inom någon af dessa båda stater; denna känsla visar sig hos danskarne med förtviflans hela bitterhet; hos svenskarne kommer dertill föraktet.
Hr Danckwardts, Carl, den 20 dennes på bordet lagda motion, alt ett capital, svarande emot den hemmanet Rannäs Holstagård påförda årliga ränta, måtte af R. St:s Riksg.eontor till Bredaryds församling eller dess rättsinnehafvare utbetalas. Hr Danckwardt, Carl, hade inlemnat ett så lydande anförande: Då de ledamöter, hvilka talat mot återremiss af StatsUtsk:s betänk. N:o 108, torde mot den nya motionen i det ämne,-hvarom detta betänk, handlar, åberopa de af dem anförda skäl för deras mening, när motionen till remitterande förekommer; så anhåller jag, sorn då är hindrad att vara närvar., alt följande till Hr Ridd.Secrettn under tiden ingifna vederläggning må åtfölja motionen och deremot framställda möjliga anmärkningar. I sjelfva saken grundade så väl Frih. Cederström som Hr Rosenblad sina omdömen derpå, att ett skattebref ovillkorligen åtföljer skyldigheten att erlägga hela räntan efter jordeboken; men af ett skattebref, hvilket icke inför lagen är något annat än ett köpebref, följer ingen annan skyldighet eller påföljd, än som grundar sig på aflalet mellan contrahenterna, och egenskapen af skatteköp oell skattebref är mångfalldig. Jag erinrar Frih. Cederström om det ang:de Hofgården, som gjort Ombergs kronopark skattskyldig under Hofgården, så i afseende på skog som bete; och detta måste Kronan lemna, efter det var Kronans förbindelse, om hvilken hon efteråt ej ägde säga: jag uppfyller den icke vidare. På lika sätt är med Rannäs hemmanet. Deraf hade Kronan endast en liten räntepost. Det öfriga var comminister på lön anslaget, Efter presterskapets privilegier, hvilka Den 27 J u n i f. m.
D IEGO . Öppna i Kejsarens namn! C ARLOS bultar på dörren till venster. Jag har varnat eder för faran: ni har föraktat den. Jag fruktar den ej... men Elvire D IEGO . B ELMIR . Hvar är hon? Hvar har ni lemnat henne? D IEGO . B ELMIR ser sig omkring med förundran. Jag anförtror mig till ert ädelmod. Under denna sal... Hertig af Casano! Lyd, eller darra! Under denna sal B ELMIR . C ARLOS . 142 C ARLOS till vakten som stöter in dörren. Uppfyll Kejsarens befallning... Kasta ner denna dörr! Jag är öfvermannad... men jag är ännu Casano. Här är han! C ARLOS inträder med vakten. D IEGO som går emot dem med stolthet. D IEGO sedan vakten uppstött dörren. Ja, det är jag, det är Casano, er anförare, under hvilken ni segrat... Hvad vågar ni? Att lyda Kejsarens befallning. Förlåt! men den pålägger att försäkra mig om er person. Tillåt... Min värja! D IEGO med högmod. C ARLOS med vördnad men med fermeté. Ni är angifven för ett stort brott. C ARLOS . Välan! (Han tar värjan och ger den) Se här! Tag! Gif denna värja till Kejsaren! Säg honom, att detta svärd, som för hans fiender varit så ofta en skräck, ej har förtjent att ur min hand ryckas af honom... Men han vill det... jag följer er ... Kom Och ni glömmer... T HEOTIME går häftigt mot Diego. D IEGO med ädelhet. 143 C ARLOS Förlåt! Min befallning är sträng: ingen får tala med Hertigen. ställer sig emellan honom att hindra honom nalkas Diego. (De föra bort honom. Diego blir varse korgen med mathäftighet och säger:) tan, som han glömt på bordet: han vänder sig om med Gud! De olyckliga! Theotime! Jag anförtror dig mitt slott och den skatt deri är, gömd
Utdrag af Protocollet öfver JustitieeÄrender, hållet uti Konungens Högsta Domstol den 26 Maj i§13- S. D. SeJ an handlingarne, lörande den af KonglMajus Befallningshafvande i Malmöhus Eän till Kongl. Majus Nådiga fastställelse anmälte förening Länets invånare emellan an gåen - •Den.. 19 Jutiii gående Skogsplanteringen, bland Hogsta Domstolens ledamöter cireulerat, återställdes de nu af H aris Excellence Herr Grefven och justitiieStats Ministern , hvarefter Hogsta Domstolen, i afseende på de tvänne till dess underdåniga utlåtande remitterade ämnen, angående straffet för åverkan å planteringarne och förändring flaf bevisningssättet, Förenade sig örn följande underdåniga yttrande: I afseende på den förstå Frågan, eller angående bestämmande af urbota straff för åverkan, fann Högsta Domstolen den af erfarenheten besannade anmärkning äga rum, att beskaffenheten af ijelfva bestraffningen mindre verkar till förekommande af en förbrytelse än Öfvertyg® Isen att ansvaret, hurudant det må Vara, säkert skalig drabba förbrytaren. Då straffet icke är stadgadt 1 ett så alldeles olämpligt Förhållande till brottet, att det sednare medför en fördel sorn öFvervåger olägenheten af det förra, så föröfvas icke förbrytelsen med liknöjdhet för bestraffningen, men Under den förmodan att, genom br;st på bevis, densamma icke kan tillämpas.
Hon upphöjer det menskliga förnuftet likasom vida öfver dess krets; äger, framför alla andra, nyckeln till våra hjertan, att sätta dem i eld och rörelse, ty hon kommer vår natur närmast, som älskar sinnliga bilder; leder våra tankar likasom in i Skaparens konstkammare; genomfar flera verldar och tillskapar nya varelser; diktar, men efter sanningens reglor, då hon uppstiger i möjligheternas rike, hvars grundritningar endast ligga i det oändliga Förståndet, och med sina bilder sätter åskådarena i en genomträngande förtjusning”. – I den stund, då Bergklint skref dessa rader, felades honom visserligen ej mycket, att klart och fullt åskåda den sköna konstens väsende. Men då han sedan vill närmare utveckla sina tankar, vänder han tillbaka in på den af Dalin utstakade härstråten. Han yttrar der egentligen ingenting annat, än hvad vi redan af de föregående hört. Det bästa deraf är hans utlåtande om Skaldekonstens nytta. ”Hon tjenar”, – säger han, – ”väl icke att plöja åker, föra krig eller bygga slott med; men hon är dock icke förgäfves af Skaparen nedlagd i menniskors hjertan. Hon är utan tvifvel ämnad att tolka för de dödliga hans stora verk och höga fullkomligheter. Utan tvifvel har hon till den ändan fått så hög röst och så intagande behagligheter, att hon måtte upplyfta våra sinnen till himmelen och genomtränga dem med gudomliga rörelser”. Om den Svenska särskildt anmärker han, att ”dikt och härmkonst (fictio et imitatio) äro der ej ännu bragta till sin höjd”; och hufvudorsaken dertill anser han ligga i bristen af en allmän och på säkra grunder stödd granskning. – Med detsamma har han meddelat oss afsigten och måttstocken för de kritiska bemödanden, med hvilka han deltog i Gjörwells och flera andra af sin samtids litterära tidskrifter. Hans sätt att behandla den sjelf theoretiserande Brander103, – misslyckad Hjelteqvädare och Sorgspels-författare, – väckte i den tiden stort uppseende, genom en då ännu ovanlig stränghet; med hvilken han syntes mångom inblanda förmycket allvar i sådant, som ju ändock vore blott en ”vitter lek”.
Memorial, i anledning af erhållen återremiss pä Stats-Utskottets Utlåtande N:o 83. Ifrån Bonde-Ståndet har Utskottet erhållit återremiss på dess Utlåtande N:o 83, angående regleringen af Utgifterne under Riks-Statens Femte Hufvud-Titel; men som, enligt ifrån Riks-Stånden ankomna ProtocollsUtdrag, berörde Utlåtande blifvit af de öfrige trenne Riks-Stånden bifallet den a8:de sisllidne Maji, så anser Utskottet,'till följd af ^5 §. Riksdags-Ordningen, denna fråga vara afgjord, och kan således dermed icke taga någon vidare befattning. Ankom till Exp.-Utsk. den 21 Julii. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 84, angående regleringen af Utgifterne under RiksStatens Sjette Hufvud-Titel. 1:0 Tillstyrkandet i första punkten om uppförande å Stat af 34,000 R:dr, såsom tillökning i anslaget för Wadstena Krigsmanshus Cassa och utgörande ersättning för den till öfverflyttande på Bevillningen af löner föreslagne Centonal-afgiften, har icke föranledt till några anmärkningar; men hos Ridderskapet och Adeln har Herr von Troilj E.j yttrat: att Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 218. 7 angeläget vore, det anslaget fördelades i 2:ne delar, eller, i ersättning för den Centonal, som utgått, enligt Förfaltningarne, före och efter år 1811, emedan då den äldre Centonalen fördelats emellan Wadstena Krigsmanshus-Cassan och Amiralitets Krigsmans-Cassan , lillhälle åter Centonalmedlen, efter 181 s års Författning, odeladt förstnämnde Cassa; hvarjemte, inom Preste-Ståridet, Prosten Ödmann hemställt: att Utskottet måtte serskildt utmärka, huru stor andel al ersättningen till Krigsmanshus-Casoan skall, tillfalla Armeens Peusions-Cassa.
Alla, som dansade, voro klädda som gudar, utom ”tre spöken,” hvilka voro Gasten, Necken och Tomtegubben; dessa beklagade sig, att de af drottningen voro fördrifna upp till Lappland, der de måste lefva i stort armod. Gasten var framställd af en ”hiskligt lång svart karl, väl två gånger så lång, som den Poliphemus uti Grefve Magni Uptåg var i kröningen;” necken var ”formerad” som en hund eller katta med en lång svans; och tomtegubben var en ”öfvermåttan liten Manneken, så att man näppligen såg mera än hatten och fötterna på honom”439. År 1653 har enl. Klemming troligen uppförts ”La Masquarade des Vaudevilles” i 11 entréer. Den börjar med ”Recit du Savoyart et de deux chanteurs du pont neuf.” Kanske var det denna ballet, om hvilken P. Juel talar i ett bref af d. 30 Juli 1653 såsom nyligen uppförd på slottet. En annan ballet, utan titel och rubrik, men hvilken börjar med: ”Mars introduisant les Chevaliers du Combat de Barriere” och hvaruti Mars, Hannibal, Cæsar, Scipio och Antonius uppträda och sjunga Christinas lof, uppfördes på födelsedagen d. 8 Dec. 1653, sannolikt den sista, som firades i Sverige440. Christinas exempel följdes af de förnäma. Då grefve Magnus De la Gardie skulle i Aug. 1646 afgå till Paris som svensk ambassadör, tog han afsked med en präktig fest för drottningen, prinsen, prinsessorna och rådet; man satt fulla fem timmar vid bordet, och derefter uppfördes en ballet, hvaruti grefven icke sjelf kunde deltaga i sin egenskap af ambassadör441. Med anledning af Christinas kröning gaf Carl Gustaf på hennes födelsedag d. 8 Dec.
Det måtte icke vara Const.Utsk. mera än hvarje annat Utsk. förvägradt, att hos Ständerna anmäla de hinder, som möta för afgörandet af ett eller annat ämne. Hvad har Const.Utsk. gjort annat, än gifvit Ständerna tillkänna, att för utarbetandet af förslag till åtskilliga inom Utsk. ifrågaställa vigtiga grundlagsförändringar, vore nödvändigt att få Konungens svarpå de grundlagsförslag, som redan blifvit öfverlemuade till Konungens afgörande? Jag hemställer till en hvar, som vill begagna sitt sunda förnuft, huvuvida denna Const.Utskts framställning kan kallas en ny motion, jemförlig med hvad Hr Frih. o. Landtm, exempelvis framställde, nemi. att Utsk. likaväl kunnat framkomma med förslag i bancofrågor och dylikt. Hade Utsk. företagit sig något slikt, skulle jag visserligen icke underlåtit att deremot protestera; och vid sådant förhållande hade Hr Frih. o. Landtnäs förfarande varit lika grundlagsenlig!, som detsamma nu, efter mitt omdöme, är emot grundlagen stridande. I afseende på sjelfva innehållet af betänk, så kan jag icke annat än tillkännagifva min stora förundran deröfver, att man på något håll kunnat finna någon betänklighet vid att godkänna detsamma. Det må ursägtas mig, om jag uttrycker en sådan förundran, då jag ej är initierad i några hemligheter, utan endast grundat mitt omdöme på betänkts ordalydelse och innehåll. Finnas derutinnan några dolda afsigter, så äro de åtminstone för mig alldeles okända. Jag hemställer äfven till hvar och en att sjelf opartiskt bedömma, om i detta betänk, finnes något förnärmande mot Konungen, då det ej innefattar något annat, än en underd. anhållan att Konungen ville complettera Statsrådet, på det att Ständerne så fort som möjligt måtte få svar på de för - «48 Den 18 November c. m. slag, som blifvit gjorda till ändring i grundlagarna, och hvilka ändringar i större eller mindre mån inverka på andra förslag, som äro under utarbetning i Const.Utsk.
Prinsessan Anna föddes den 17 maj 1568 på Eskilstuna slott och bars till dopet af änkedrottningen Katharina (Stenbock). Föräldrarna hade då nyss lämnat fängelset, där hennes broder Sigismund samt den såsom späd aflidna systern Isabella kommit till världen. Snart skulle dock hennes fader bestiga Sveriges konungatron. Hon erhöll af sin moder, den förträffliga Katharina Jagellonika, en både vårdad och from uppfostran. Den katolska läran, som modern varmt omfattade, kunde hon dock icke blifva tillgifven; och hon fick fullkomlig afsmak för densamma genom hvad hon såg af jesuiternas makinationer vid moderns dödsläger. Att fadern två år senare (1585) gifte o m sig med Gunila Bjelke, som var två år yngre än Anna, hade denna naturligtvis svårt att bära med jämnmod. Med glädje mottog hon därför anbudet att hälsa på sin moster, drottning Anna af Polen, efter hvilken hon blifvit uppkallad. Denna hade på våren 1587 blifvit änka och inbjöd nu sina systerbarn, Sigismund och Anna, att komma öfver till Polen. Den förre hade hon tänkt sig till Stefan Batorys efterträdare, och hon lyckades verkligen genomdrifva sin plan. Med fröken Anna följde då hennes kusin Sigrid, Eriks dotter, hvilken dock strax därpå lämnade henne för att träda i brudstol. Äfven en annan kusin, Edvard Fortunatus af Baden, markgrefvinnan Cecilias son, bevistade Sigismunds kröning. I augusti 1589 medföljde hon brodern till Reval, där de sammanträffade med konung Johan; och med denne for hon så vidare till Sverige. Åter två år senare, när Sigismund rustade till bröllop med den habsburgska prinsessan, fick hans syster tillfälle komma ut till honom. Hon for då i sin faders ställe och hade dyrbara presenter samt ett stort följe med sig; såsom marskalk tjänstgjorde Johan Sparre och dennes fru, Margareta Brahe, såsom hofmästarinna. Anna hjälpte sin broder med förberedelserna till bröllopet, som i Krakau firades i maj 1592.
Nådig befallning alt uppgöra förslag lill cu sådan förändring i de för stipendii-hemmanens förvaltning och upplåtande gällande föreskrifter, alt derigenom, utan melin för stipendii-kassan, hemmans-åboernes bästa, så vidt rättvist och billigt vore, må kunna befrämjas, — hvilket ärende, deruti åtskilliga myndigheter, jemte slipendiikuralorerne, lemnat embets-utlåtanden, nu ånyo vore på bemälda Kollegii handläggning beroende. Af hvad sålunda blifvit inhemtadt synes att behofvet af åtgärder till förbättrande af de ifrågavarande Gymnasii-hemmans-åboernes ställning blifvit af båda statsmakterna insedt och erkändl; — med anledning hvaraf och enär de befintliga olägenhelerne torde i väsentlig mån kunna afhjelpas, pä samina gång som slipendii-inrättningens fördel befrämjades, om ifrågavarande hemman på lämpliga vilkor under egande-rätt åt åbocrne upplåtas, Rikets Ständer få hos E. K. J!:t i underdånighet anhålla, alt, för så vidt sådant ej redan skett, fullständig undersökning måtte anställas, lill utredande af Kongl, och Hvitleldtska slipendii-inrättningens samt åboernes ömsesidiga förhållanden och att, i händelse deraf befinnes, alt åboerne icke få tillgodonjuta de rättigheter, hvilka genom Hvitfeldlska testamentet och gällande stadgar blifvit deni tillförsäkrade, E. K. Majit täcktes i Nåder vidtaga sådana åtgärder, alt åboerne skyndsamligen må blifva försatta i den belägenhet, som med rättvisa och billighet öfverensslämmer, samt att E. K. M:t jemväl täcktes i Nåder tillse, huruvida och i hvad utsträckning försäljning lill skatte af HvitfeldIska stipendii-hemmanen lämpligen skulle kunna åstadkommas. Rikets Ständer framhärda <5ic. Stockholm den 20 Maj 1857. Expeditions-Utskoltets Förslag till anderd. Uppläst och godliändt hos Ridd. och Adeln den 5 Juni 1857.
Rosenblad, Stjerneld, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, v. Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal och Munthe. k) Til. Rosenblad, Stjerneld, Adelsvärd, Åkerhjelm, J. Lagerbjelke, v. Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal, Ihre och Munthe. /) Tit. Rosenblad, af Wetterstedt, Mörner, G. Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelsvärd, Poppius, von Schulzenheim och Skogman. Bilagor till Constitutions-Utskottets Memorial j N-o l3. 3g vidtaga tjenliga åtgärder, hvarigenom, sedan vederbörande hörde blifvit, tillförlitligen måtte uLredas och bestämmas, huruvida ifrågavarande anmärkningar kunde föranleda till någon ersättningseller ansvars-påföljd. Riksens Ständer hade i deras, i anledning af Riksens Ständers Revisorers åren i83o och i832 afgifna berättelser om samma år verkstäld granskning af Stats-Verkets med dertill hörande fonders förvaltning åren 1827, 1828, 1829 och i83o, den 18 Aug. 1834 afgifna underdåniga skrifvelse, irsta punkten, i underdånighet anhållit, det restitution eller eftergift af medel, som i följd af laga kraftvunne beslut, till Stats-Verket ingått elier dit b öra ingå, icke må i annan ordning beviljas, än författningarne bestämdt stadga och förmå. Konungens Rådgifvare hafva dock den 5 Aug. 1835 m) tillstyrkt Konungens beslut att eftergifva en officer i Kongl. Majrts Flotta i36 Rrdr 12 sk. 7 rrst., hvilka befälhafvande Amiralen i Carlskrona, genom Resolution den 10 No v. i832, ålagt honom att återbära.
Majrts och Kronans tillhörighet, utan hade ifrågavarande utmarker fastmera betraktats såsom hemmanens betesmark och allmogen i alla tider derå egt betes-rättighet, som vid skattläggningarne blifvit bland hemmanens så kallade herrligheter upptagen och ingått i beräkning vid hemmantalets bestämmande, af hvilket förhållande hemtats den slutsats, att, genom den nu tillkomne spanmåls-räntan, dubbel skatt för en och samma förmon blifvit hemmanen ålagd. De åtgärder, hvilka, i anledning af dessa förnyade ansökningar om utmarks-skattens upphörande, blifvit intill sistlidne Riksmötes början vidtagne, finnas omförmälde uti det af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens den 12 Juli 1834 afgifne Betänkande, N:o 12, till hvars innehåll Stats-Utskottet, för undvikande af vidlyftighet, får hänvisa. Sedan Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 11 Augusti 1834, Nro 94, hos Kongl. Majrt förnyat deras underdåniga anhållan, att, på Ölands hemmansegares bekostnad, undersökning måtte varda af Kongl. Kammar-Collegium och Kongl. Maj ts vederbörande Befallningshafvande, i närvaro af hemmansegarne eller deras befullmägtigade omljud, föranstaltad, till utredande, huruvida ifrågavarande Allmännings-marker verkligen blifvit på 2:ne serskilda sätt och vid olika tillfällen skattlagde, eller hemmans-egarnes lagliga rätt i annat afseende för nära trädd, i hvilket fall Kongl. Maj:t täcktes rättelse deruti förordna, så, och efter det Kongl. Majt, genom Nådigt Bref till Kammar-Collegium af den 1 November 1834, föreskrifvit, att den af Rikets Ständer begärde undersökning skulle å stället förrättas af en utaf Collegii Ledamöter, biträdd af en utaf Kongl. Majrts Befallningshafvande i Calmar