Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t framdeles icke lärer i Dess Landsfaderliga omtanka underlåta* att till ali: mannå behöfver begagna inhemska pröducter* så vidt det med Kongl. Maj:ts Höga äfsigter och det allmänna bästa i andra angelägna äfseenden kan vara förenligt, t Vidkommande dernäst, hvad sorn i öfrigt blifvit föreslaget, till förmon för Svenska Pappersbruks-tillverkningen; så finner Utskottet ganska betänkligt, att, genom tillstyrkande af ett bestämdt förbud mot införseln af papper utifrån, förhindra den täflan Och commerce, sorn alltid torde böra anses såsom förnämsta villkoret, ej mindre för productionens förädling* än för stadgandet och bibehållandet af ett jemnt varupris. I Utskottets tanka torde det åsyftade ändamålet lättare vinnas om, på sätt som Herr Bager föreslagit, genom betydlig förhöjning i tullen å papper, som utifrån införes, importen af denna artikel försvåras. Åf sådan anledning, och då det blifvit upplyst, att pappersbruken inom Riket för det närvarande uppgå till ett antal af 70, hvaraf synes böra följa, att den sammanslagna summan af dessa brukens tillverkningar bör vara tillräcklig för landets behof, anser Utskottet sig äga grundade skäl tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att i underdånighet anhålla, det Kongl; Maj:t i Nåder täcktes belägga utländskt papi Eesv. och Ekon. Utsk, Betilnkanden. 137 per, som hit införes, med en lämpligan förhöjd tullafgift. Hvad slutligen angår det gjorda förslaget ätt genom premier uppmuntra införseln af PappersLumpor utifrån, så har iJtskottet icke anledning att derå tillstyrka bifall, då det tvärtom vöre mera ledande till ändamålet* att genom någon belöning vända Allmänna uppmärksamheten på nödvändigheten och nyttan, att med sorgfällighet samla lumpor inohi landet* der denna vara troligen ej skulle saknas, om hon tillbörligen tillvaratoges och vårdades: Detta allt varder Riksens Höglofl.
Uti en till Rikets Ständer den 16 sistlidne Februari afbiten och under Isbo 59 uti l:a Sandingen, l:a Afdelningen af hillänget till Riks-ståndens protokoll intagen Nådig proposition, hvilken af samtliga Riks-stånden blifvit till Stats-Utskottet remitterad, har Kongl. Majit, i anledning af styrelsens öfver Ultuna landtbruksinstitut gjorda underdåniga framställning om behofvet dels af en ny ladugårds-byggnad och dels af en mejeri-inrättning vid Ultuna, och sedan Ofver-intendents-embetet afgifvit infordradt underdånigt yttrande öfver de i sådant afseende uppgjorda ritningar och kostnadsförslag, i Nåder föreslagit Rikets Ständer, att till institutets disposition för uppförande vid Ultuna af en ladugårdsoeh en mejeri-byggnad efter de ritningar, som kunde komma att vinna Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse, anvisa en summa af 25,000 r:dr. Jemte högstberörda Nådiga proposition har Utskottet fått emottaga särskilda protokolls-utdrag, innefattande de vid ärendets föredragning till remiss inom Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndét afgifna yttranden, deruti blifvit yrkadt dels bifall till det Nådiga förslaget, dels nedsättning i den äskade anslagssumman, såsom, efter förmenande, för högt tilltagen, dels ock afslag å den Kongl, propositionen under förmodan, att institutet med de stats-anslag, detsamma hittills åtnjutit och fortfarande årligen uppbure, förmådde sjelft påkosta uppförandet af ifrågavarande byggnader. Efter behörigt öfvervägande af hvad sålunda förekommit och öfrige til!
Öfver skrifbordet fans en fotografi af Spangenbergs »Dödståg», och på en låg piedestal vid andra fönstret stod en staty i terra cotta af Venus Milo. Bord och chiffonier voro lastade med böcker och plancher, och alla tänkbara tomrum på väggarna voro täckta med bokhyllor. Randers var nu nära trettio år. Han hade ännu ej afslutat sin juriskandidatexamen, men han visste ändå med sig, att han inte förspilt sin tid. Han hade redan gjort sig känd som en man af facket. Han var säker på docentur, så fort han tagit examen. Och han hade förbindelser, utbredda förbindelser. Rekommendationer skulle aldrig fattas honom, och utan rekommendationer kommer man inte långt med aldrig så mycken vetenskaplighet eller talang. Genom sina många inflytelserika bekantskaper och genom att aldrig försumma tillfället att göra en person en tjänst hade han förstått att låta mycket tala om sig, fått en opinion till stånd om sin egen person. Och han visste, hvad opinionen om ens person kan göra vid lifvets brydsamma tillfällen. Han hade funderat på ämbetsmannabanan och hade länge tvekat, om han skulle mottaga anbudet att blifva docent. Ty det fans något, som i alra största hemlighet äggade hans inbillningskraft, något, som han drömde om sofvande och vaken, och detta något dref honom att med en rastlös energi till hvad pris som hälst göra sig bemärkt. Det var detta något, som gjorde honom ärelysten som vetenskapsman, detta något, som dref honom att närma sig människor, detta något, efter hvilket han bestämde sig för de åsigter, som kunde och skulle hjälpa honom fram. Och detta något var politiken. Han drömde om att blifva politiker, och han kunde stå ensam på sitt rum och för de fyra tomma väggarna med en nackspegel i hand, framför hvilken han studerade sin mimik, hålla långa politiska tal – från statsrådsbänken. Det var icke egentligen, hvad han skulle komma att uträtta, som sysselsatte honom. Men han drömde om att komma sig upp, han hade ett outsläckligt begär att stå öfver andra, och han föraktade »mobben», ett uttryck, som han ofta och med en obeskriflig betoning använde. Ibland tänkte han sig också en enskild rådplägning med konungen. Konungen talar länge och ifrigt.
När menskan upptäckt i samhället en inrättning baserad på misstag och orättvisor, då hon inser att samhället i utbyte mot små fördelar pålägger drifter och begär för hårda tvång, då hon genomskådat illusionen om att hon skulle vara en halfgud och Guds barn och finner sig vara en djurart helt enkelt, så flyr hon samhället, hvilket var uppbygdt med fästadt afseende på menskans gudaursprung och hon går ut i naturen, i landskapet. Der känner hon sig i sin miliö såsom djur, känner sig instäld som staffage i taflan, ser sitt ursprung jorden, ängen; ser hela skapelsens sammanhang i ett lefvande sammandrag; bergen, som blifvit jord, sjön, som blifvit regn, ängen, som är söndersmulade berg, skogen, som stigit ur bergen och vattnet; ser luften i stora massor (himlen), som hon och alla lefvande varelser andas, hör foglarne, som lefva på insekterna, ser insekterna, som befrukta växterna, skådar däggdjuren som hon sjelf lefver på. Hon är hemma hos sig. Och i våra dagar med dess naturvetenskapliga verldsåskådning skulle en enslig stund i naturen, der hela evolutionshistorien är tecknad i lefvande bilder, vara det enda surrogatet för en gudstjenst. Men evolutionsoptimisterna föredraga en stund på en sammankomst inne i en grändhåla, der de utösa sina förbannelser öfver samma samhälle, som de förakta och beundra. De prisa det såsom utvecklingens högsta höjd, men vilja störta det såsom oförenligt med djurets sanna lycka. De vilja ombilda och utveckla det, säga några. Men deras ombildning kan ej ske utan att det bestående störtas i grunden, och de vilja ej några halfmesyrer. Erkänna de då icke att det bestående samhället är en misslyckad evolution och sjelft kulturfientligt på samma gång det är naturfientligt? Samhället är liksom allt en naturprodukt, säga de, och kultur är natur. Ja, men det är dålig natur, natur på afvägar, efter som den motverkar sitt ändamål: lycka. Det var emellertid ingeniörens, Johans föregångare och samtidas naturdyrkan, som upptäckte kultursamhällets brister och banade väg för den nya åsigten om menniskans härledning.
Tillverkas sådana artiklar icke inom riket, eller om de derstädes till mindre godhet åstadkommas, eller icke utan hinder och tidsutdrägt kunna erhållas, må desamma efter serskild anmälan bos Wårt och Rikets Kommers-kollegium, såsom för redskap är stadgadt, införas mot en tnllafgift, uppgående till fem procent af värdet, hvarförutan egare af fartyg om minst 40 lästers drägtighet, som vid .Svenskt skeppsvarf nybyggas, äro berättigade att, sedan fartyget kommit i fallfärdigt skick och sådant inför Wår General-tullstyrelse styrkt blifvit, få, uppå tillika der skeende anmälan, tillgodonjuta femtio procents restitution å belöpande tullumgälder för de skeppsförnödenheter, dem egaren genom behöriga intyg visar hafva varit till fartygets tackling och utredning använda och för sådant ändamål från utrikes ort införda. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 212. 525 Varuprof, i ringare qvantitet af hvart slag, äfvensom modeller må med Kommers-kollegii tillåtelse tullfritt införas af inhemsk slöjdidkare, som åstadkommer likartade tillverkningar. § 14. Allt hvitt socker, ankommande från någon hamn i Europa, hvilket icke är angifvet såsom topp-, kandioch kaksocker, krossadt lumpeller havanaterres-, eller annat under samma tullbestämning hänförligt slag, skall underkastas besigtning af Sakkunnige och ojäfvige personer i tullkammareeller packhus-inspektions-föreståndares närvaro.
Innehållet är i korthet följande: Herr och fru Josselin hafva, för att tillinötesgå en döende sliilctings önskan, i sin familj upptagit en helt liten flicka för att uppfostras tillsammans med deras egen späda dotter. Båda barnen utgifvas för systrax och tro sig sjalfvs vara det. Först; när de äro. uppvuxna skall den enas ratta börd uppdagas. Men helt naturligt komina dunkla rykten om förhållandet i svang och den. verkliga dottern., soin tror sig vara den upptagna, rymmer från heminet. Efter åtskilliga pröfningar, som till slut få bukt pii hennes obändiga ' lynne, får hon återkomma till föräldrarna under det att fostersystern, som hela tiden varit ett mönster af älskvärdhet, icke blott får veta att hon genom släktskap p&amp; l b g t håll %r förbunden med samma familj, utan darjainte att hon är arftagerska till stora, rikedomar. Intrigen %r ganska genomskinlig och karaktersteckningarna icke synnerligen lyckade. Den snälla flickan är, alltför änglalik, och den stygga visserligen ganska svår fnen egentligen alltför illa uppfostrad. Eller hvad sägs om ett barn, som i vredesmod vänder sig till sin inor och utbrister att hon behandlas som en h ~ n d i hemmet! - Författarinnan är i sitt hemland mycket uppskattad. Det hade varit önskligt om något bättre alster af hennes penna än detta hade blifvit # öfverflyttndt till v k t sprgk. Tre sjökadetters markviirdiga ödep och afventyr af R '. H, G. Kingston. Med 7 illustrationer af E. Abevg. ofversättning h å n engelskan. Pris kart. 3, i o. Berättelsen börjar för mer än 50 &amp; r sedan, hvilket är föga att undra på, då de t r e ' hjaltarnes saga icke är förtiiljd i denna enda föista bok. Den ' ena af dem ar bördig från England, den andre från Skottland, den tredje från Irland och alla. äro de under af tapplrhet, men de äro tillika hederliga, redbara, rättrådiga ungdomar och man nnnnr dem därför hjärtligt den viilföi.tj %nta belöning de erhtilla d&amp;,.
För hemman, lägenhet eller stadsjord, som i värde uppgår ifrån och med 3oo till och med 5oo R:dr, får begagnas en pannerymd af .. 20 k:r , för ett värde öfver 5oo till och med j5o R:dr 25 — fj5o — —- 1,000 >— 3o — &c. &c. 14,000 15,000 — f)0 — 8:0 Sedan Utskotten nu mera föreslagit, att alla slags konstapparaler må vid hränvinshränning nyttjas, finna Utskotten skäligt frånträda deras förslag angående vilkoren för mäskvärmares begagnande; och få i slälllet tillstyrka, att mäskvärmare må nyttjas, utan förminskning i pannerymden, men emot den beskattning, som Utskotten komma att föreslå. 9:0 På de i förra Betänkandet anförde skäl änse Utskotten sig höra vidhålla deras förslag i afseende på tiden och densammas indelning i terminer för bränvinsbränningens utöfning, samt tillstyrka således ytterligare, att tiden för bränvinsbränning må inskränkas till sexmånader om året, ifrån den 1 November tilt April "månads slut; hvar och en till bränvinsbränning berättigad likväl öppet lemnadt, att vid mantalsskrifning uppgifva, antingen han vill begagna hela eller halfva denna termin, eller den första eller senare hälften deraf, med skyldighet, i händelse första hälften af terminen begagnas, att sjelf vidkännas kostnaden för redskapens försegling; och kommer afgiften för bränvinsbränning att, i förhållande efter tiden, beräknas. 10:0 Vidkommande bevillningsafgifterne för bränvinsbränning, finna Utskotten sig sakna anledning frångå deras redan afgifne förslag, if. Sevillasamt Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsk. Ullätande
Utstottet följt, att för hwarje Embetsman, högre ekler lägre, fastställa en wiss afgift, med utsättande af 2 , Z eller h'ast 4 Claier, i afseende pä de olika wilker som ätföija de fleste beställningar, ehuru af lika namn, efter olika orter och löningssätt, bestämde eller wilkorlige, i penningar eller ränke-pcrfcbkar 0. s. w. ombjeligen kan blifwa den rätta, eller knappast komma sä nära det rätta härutinnan, som förra BewillningsFörordningen. Att blott nämna Officerare wid alla Regementen, Häradshöfkingar, Professorer, Lcctorcr, Pastorer, Capcllancr och Adjunctcr, Borgmästare, Kädmän med flere, huru mängfaldig är icke olikheten uti hwardera af desse Classers, afwen af lika namn och wärdighet, inkomster af tjcnsten? och huru fäfängk är icke allt försök att nu med liten kännedom af dr flestcs penninge-löner, men nästan ingen af deras in» belte och öfrige inkomster af sysslan, upgöra en säker tariik, som kan blifwa i nägon mon billig föh de skattffyldige wid jcmnförelse dem emellan? deremot kan sädant alldrig undgä Toxeringsmännens i orten noga och pälitcliga kännedom, där hwar Embetsoch Tjensteman finnes, och hans egne uplysningar kunna inhämtas. Mängen sädan kan dessutom till sin syssla erhälla förbättrade wilkor, likasom en annan, hwarS lön och inkomster af sysslan bero af conjuncturer och förändrade omständigheter, kan af samma syssla, äfwen med lika göromäl och answar, ena äret hafwa mycket mindre än ett föregäende. Den 2Z September. 885 Till dettas afhjelpande i alla delar, wägar jag, i stället för hela förteckningen pä Embettmän , som nu Utgör omkring Adelar af Minimi.-Tabellcns wH d och arktal, projecttra följande Stadgande i bsifwanke Fdrfattnillgen:
Orden, Herr Grefve Magnus Evalie och En af Rikets Herrar, Öfverste Kammarherren saint R. o. C. af K. Mrs Orden, Herr Grefve Gustaf Levenhaupt, begaf sig till Riddarhuset och derstädes vid ingången emottogs af Ridd.-Directionen, Ridd -Secreteraren och öfrige tili R. o. Adis Cancelli hörande personer. Derefter utsatte Herr Frih. och Landtm, i öfverensstämmelse med 10 och 1 t §§ i Ridd-Ordn., första uppropet af R. o. Adis första anteckning till näslpåföljande dag, Onsdagen den i5 Januari kl. 10 f. m., och andra uppropet af samma anteckning till Thorsdagen den 16 Januari, äfven kl. 10 f. m. Sedan så väl denna, som den andra anteckningen, hvilkens båda upprop skedde på samma dag, Lördagen den 18 Januari, blifvit förrättade, sammanträdde Högh R o. Ad. första gången Måndagen den 20 Januari in Pleno kl. io f. m. Hr F rih. o. Landt marskalken öppnade sammankomsten med följande tal: 4 Den 20 Januari. Hög välborne och Välborne Herrar Grefvar, Friherrar, Riddersoch Adelsmän! Genom K. M:s nåd. förtroende kallad att föra ordet vid R. o. Ad:s sammankomster linder denna riksdag, är min iifligaste önskan, att detta uppdrag äfven måtte åtföljas af R. o. Ad:s förtroende till mig; och min allvarligaste föresats är att söka förtjena det, genom bemödandet att, utan egna afsigter, tillämpa Grundlagarne och Ridd.Ordn., i öfverensstämmelse med deras lydelse och anda, samt i enlighet med min öfvertygelse om det rätta.
N:o 158 och den 20 punkten i det nu föredragna, hvilka slå i oskiljaktigt sammanhang med den nu under öfverläggning varande punkten, anhåller jag om återremiss äfven af denne sistnämnde. JO Den 1 Juli. Frih. Cederström: Lika med den siste Talaren anser jag conseqvensen fordra, alt R. o. Ad. återremitterar ifrågavar:de punkt. StatsUlsk. har för sitt afstyrkande åberopat såsom skäl sitt i en föreg:de punkt afgifna, af R. o. Ad. återremitterade utlåtande; och jag föreställer mig, att R. o. Ad. icke vill vara mindre conseqvent än” SlalslJtsk. varit; hvarföre jag tillstyrker ålerremiss af den nu, föredragne punkten. Propos. till bifall i föreg:de punkt blef först barnstöld och besvarad med starka Nej, jemte ett eller annat Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landm. hemstälde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärkmne föranleda lill ålerremiss, samt, efter denna Propos:ns besvarande med Ja jemte några Nej, förklarade, del lian härvid funnit Ja öfvervägande. Förediogs ånyo och bifölls SlalsUtsk:s d. 21 och 28 sisll. Juni på bordel lagda Utlatrde N:o 163 ang:deolåns beviljande för sänkningen af och en båtled mellan sjftarne Asunden, Jernlunden samt Stora och Lilla Rengen i Östergöthland. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 21 och 28 sisth Juni på bordet lagda Utlåhde N:o 164, ang:de hegardt och af K. M. i Nåder förordadt, ytterligare anstånd med inbelalningarne å de Staden Cimbritshamn beviljade hamnbyggnadslån. Gr. Posse, Knul Axel: SlatsUtsk. har visserligen anfört skäl, som kunna anses såsom grund för dess afstyrkande, men jag hade önskat, alt Utsk. fästat afseende på de talande skäl, som Stadens äldste anfört, och hvarpå K.
Lag hafva rättighet att för denna befordran uppbära dubbla beloppet af nyss angifne legor. I öfrigt äro de underkastade samma förpligtelser, som påhvila fasta skjutsstationer å landet. Jemnlikt denna § uppgick således legan i städerna till 72 sk. Sp. för häst och mil, 48 sk. för hvar Roddare per mil samt till dubbla beloppet för all slags fordcnskap. Men i 1851 års Lag nedsattes denna lega till 48 sk. för häst och 28 sk. för Roddaren eller, der Båtförarelag finnes, till 30 sk., allt per mil; och i sistnämnde Lag borttogs jemnväl den högre legan för Båtar och andra reseredskap från Köpstäderne, samt faststäldes till enahanda belopp, som legan i landtdistrikterne. § 8. Öfverallt på landet vid allmänna vägar, äfvensom i Köpstäderne, hvarest den nya skjutsinrättningen (med fästa stationer eller entreprenader) icke är införd, skola Gästgifvare anställas, hvilka, mot billigt pris, förse den resande med husrum och förtäring, samt vissa Skjutsskaffare (Hållkarlar) anställas. Till Norrige. skjutsningens bestridande från dessa Gästgifverietläggas, efter Öfverhetens anordning och efter hvad behotvet krafvel', så många af Köpstädernes innevånare, som hålla hästar, samt de jordbrukare på landet, hvilka kunna öfvertaga denna befordring; för befordringen till sjöss äter det behöfliga antalet Båtegare, samt det till dessa fartyg erforderliga manskap. Från förpligtelsen att förrätta skjuts in natura äro endast undantagne Postbönder; Roddkarlar oell fasta (ordinarie) Lotsar för de gårdar, hvarå de bo och som de sjelfve bruka; Lotsarne likväl endast för befordring till sjöss. Det bör härvid anmärkas, att jemlikt 1816 års
Gå rätt fram – köksdörrn är till höger om farsgubbens bädd.” Soldaterna läto en hel legion dæveln gale i både kropp och själ gå öfver läpparne, men fötterna gingo icke öfver tröskeln. De förmenade sins emellan att de icke hade någon sympati för rödsot och strådöd, hvarpå de hastigt skyndade från gården, lemnande den listiga matmodern att i glädjen öfver befrielsen göra kalas på en fårbog åt både man och barn – en ”cadeau” egnad såväl den lyckade tillställningen som de improviserade sjuklingarnes förmåga att utföra den konstmässiga jemmern ... Såsom ett slags lugnande mixtur för sinnena, öfverträffande alla mixturer, som tillreddes på apoteket, spridde sig ryktet att prins Carl af Hessen, tvärt emot hvad första underrättelserna gifvit vid handen, var af ett särdeles mildt och välvilligt sinnelag; och han bevisade detta, då han å sina egna vägnar, liksom å danske kronprinsens, sände öfverstlöjtnanten Oldenburg att trösta och lätta borgarnes och de öfriga invånarnes oro. Men under dylika omständigheter, då oket nyss börjat trycka, var det ej godt för sinnena att känna lättnad, särdeles som staden äfven hade att vänta besök af hela flottiljen samt öfver hufvud skulle anses som en nederlagsplats för alla framoch återtransporter, fångarne inberäknade. Prinsens i kyrkorna publicerade manifest – detsamma som han öfverlemnat till öfverste Tranefeldts parlamentär – åstadkom emellertid en viss döfning. Detta manifest lydde sålunda:
M. pä sitt vis tolka 114 § i Reg.F. Men samme Frih. anser sig deremot vara berättigad att på sitt vis förklara grundlagen, och det icke blott i denna fråga, utan nästan i alla, som på detta rum förhandlas. Icke nog dermed, att han förklarar grundlagen för sin egen del, utan han vill i allmänhet påtruga detta Stånd att hälla hans förklaringar till godo. Han har omnämnt huruledes en biskop vid 1809 års riksdag förklarade sig icke vilja vara tillstädes vid PresteSt:s begrafning. Det synes dock, genom Frih. Cederströms yrkanden i arfsfrågan, som skulle han icke rädas för att närvara vid Adelns. För min del vill jag desto hellre undvika det, som jag befarar, att om detta Stånd ginge i sin graf, så skulle något högre och upphöjdare snart följa efter. — En annan talare har sagt, att en yngre lag upphäfver en äldre, och att 1734 års lag således måste anses hafva upphäft Adelns privilegier af 1723. Jag får erinra, att om man blott håller sig / Den S Februari e. m. 223 till ungdomen, så är 1809 års grundlag yngre än 1734 års civillag. Man frågar äfven: hvad skall väl en lind. skrifvelse i ämnet, från detta Stånd, uträtta? Jag svarar med en motfråga: hvad haf va väl BorgareScs lind. föreställningar vid 1815 års riksdag uträttat emot de öfrige Ståndens fortsatta önskningar om upphäfvande af de författningar, som BorgareSt. ville försvara? Jo, BorgareSt. har intill denna dag fått behålla dem. Går det R. o. Ad. icke värre, så har vår und. skrifvelse uträttat just hvad vi önskat. En annan talare har yttrat, att enskilde personer kunna petitionera, men ett Stånd må icke kunna framställa särskilda und. skrifvelser. Likvisst stå uti 36 § Riksd.Ordn. 2 mom. följande ord: ”Stånden kunna äfven, der dem nyttigt synes, nedsätta hvart för sig ett Utsk. till upptagande af deras enskilda besvär och angelägenheter.
Har nu från allmänna posten blifvit stulet ett paket med tidningar t. ex., så blifver icke, på sätt Hr CarlheimGyllenskjöld förmenat, straffet 6 års straffarbete, utan endast 2:ne års eller samma straff, som om tillgreppet skett vid eldsvåda. Sålunda synes mig icke något serdeles missförhållande ega rum. Beträffande det af Hr Carlheim-Gyllenskjöld anmärkta felet i redaktionen, så har jag icke sagt att den egendom, som tillhörde en frånvande, icke skulle vara skyddad, utan alldeles tvertom, nemi. att den, som icke är i stånd att sin egendom vårda, han skulle för sin egendom vara skyddad. Afven om egaren skulle vara frånvande, lärer väl någon af hans tjenstefolk vara närvar:de, och i sådant fall kommer väl lagskiparen vatt tillämpa §:n. Den af Hr Carlheim-Gyllenskjöld omnämnda händelsen vid eldsvådan i Jönköping utgör bästa beviset på lämpligheten af ifrågavar:de redaktion, ty då menniskorna rusade in uti husen och sade sig hafva erhållit updrag af vederbörande att biträda vid räddningen, var egaren urståndsatt att sin egendom vårda. Om det gamla stadgandet ”då eldsvåda tränger” qvarstår, skulle, i detta fället, tvekan upstå hos domaren, om han skulle kunna tillämpa stadgandet, ty det brann på det ena stället och stals på ett annat ställe. Man kunde icke säga, att eldsvådan på det sednare stället påträngde, men väl att egaren, hvars egendom tillgreps, var urståndsatt att sin egendom värja. Jag tror mig således med det af Hr Carlheim-Gyllenskjöld framställda exemplet hafva bevisat lämpligheten af Utsk:s förslag. Hr Printzensköld, Carl: Om man med upmärksamhet jemförer de serskilda ställen uti vår gamla lag, hvarest, för begågne förbrytelser, lifsstraff samt andra straff blifvit stadgade, ser man huru omsorgsfullt lagstiftaren sökt att bedöma brottets beskaffenhet samt att derefter lämpa straffet.