Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bank likväl icke ökats, utan till och med är mindre än vid realisationens början, och han förmenar härigenom vara klarligen ådagalagdt, att hela det indragna kapitalet blifvit konsumerat. Ty, säger han, »hade nu ej dessa invisningar tagits i anspråk af dem, som haft utländsk gäld (för import) att betala, så skulle väl valutan för invisningarne eller skuldförbindelserna (hvilketdera man vill) inkommit i landet i form af ädel metall, som ingått i banken för att uthvtas mot rörelsemedlet sedlar, då väl ingen importerar silfver för att skrinlägga det och göra det räntelöst». Här ser man således den åsigt på det bestämdaste uttryckt, att (under de förhållanden, som anses önskliga), borde alltid de kapitaler, som af en eller annan orsak tillflyta landet, åstadkomma en tillökning i bankens »silfverförråd» och sedermera under form af »rörelsemedlet sedlar» spridas i landet; och när detta icke inträffar — något som jag skall söka visa icke kan ske —, så betraktas sådant såsom en högst bekymmersam omständighet. Om också en dylik uppfattning af »rörelsemedlets» natur och vilkoren för dess tillväxt redan i och för sig måste förekomma besynnerlig, så kan jag dock icke neka, att hvad som mest väckt min förundran är, att det varit från en af Hrr fullmäktige i banken som denna framställning nu utgått. Mig synes deremot klart — och jag hoppas kunna göra detta klart äfven för andra —- att bankens silfverförråd samt det för rörelsens behof erforderliga bytesmedlet, sedelstocken, normalt betraktad, är beroende nf helt andra förhållanden, än den tillfälligheten, att ett utländskt län upptages, eller att af någon annan anledning ett kapital indrages i landet. Silfret, liksom hvarje annan handelsvara, rättar sig efter behofvet. Men beholvet af silfver beror naturligtvis på dess användande, och silfver användes icke mer än på två sätt, nemi. för tekniska ändamål, såsom handtverksvara, och såsom mynt. Det tekniska behofvet är temligen inskränkt, och ungefärligen detsamma alltid, och det är således egentligen blott användningen såsom mynt, (antingen direkt, eller såsom grund för sedelutgilning), som bestämmer qvantiteten af det silfver, som är behöfligt.
Det synes mig alldeles klart, att de ord, som här äro intagna i en mellanmening, nemi.: ”sorn är föryttradt genom partieller minuthandel”, äro öfverflödiga och skulle kunna ntelemnas, men som, äfven om dessa ord borttogos, meningen icke blefve så tydlig, som jag önskade, så tager jag mig friheten att här framställa ett förslag till förändrad redaktion af hela §:n, sålydaude: ”Under sönoch helgedag vare å så väl gästgifvargård, sorn annat näringsställe i stad och å landet, utskänkning tillåten endast till spisande gäster klockan emellan 1 och 3 e. m. Under sådan dag må, med nu stadgadt undantag, bränvin ej till någon utmätas eller utlemnas. Under gudstjenst skall utskänkningsställe alltid vara tillslängdt”. Det förekommer mig nemi., att det varit Utsk:s mening med det föreslagna undantaget, rör:de utskänkning till spisande gäster kl. emellan 1 och 3, att icke i annat fall någon utmätning eller utskänkning af bränvin skulle på söndagen få 128 Den 7 Oktober f. m ega rum. Om så varit meningen, så vet jag ej, hvarföre man icke velat tydligt, och klart uttrycka denna mening. Man kan visserligen icke förhindra någon att på söndagen besvara bref och göra upp affärer, men jag, för min del, skulle tro, att lagen icke bör tillstädja sådant, emedan det, efter mitt förmenande, icke kan vara öfverensstäpimande med lagstiftarens mening, att bränvinsaffärer upgöras på söndagarne. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren har ganska rätt, enl. mitt förmenande, uti sin tolkning af 49:de §:n Riksd.Ordn:n, då frågan nemi. angår ett mål, i hvilket Ståndet förut icke fattat beslut. Helt annat blifver förhållandet, då Ståndet redan i saken beslutat. Ett beslut, som ett RiksStånd fattar, skall väl också sedan för detta Stånd vara gällande, och kan väl icke af detta Stånd frångås,' med mindre Ståndet dertill har någon laglig anledn. men ej på enskild Riksdagsmans derom framställda begäran.
d. v. s. rätt a t t deltaga i \ .al af sta (lsfii1lmiiktige och lniidtingsmän. Då det, soni bekant, tillliornmw (lessa att d j a selbresentanter till Första kaiiimareii, eger koiniiimalt röstlwiittig.udc kvinnor indirekt inflytande på dessa ral. Vid d e i i till Audm kammaren, den folkvnlda kammaren, har dareiiiot lxiiinoi. httt Iivarken direkt eller indirekt inflyt and^. T7id 1884 urs rilisdtig väcktes af herr F. T. Borg en motion oiii politisk röstriitt och valbarhet till Anclra 1iamma.ren för liriniior, som i iifiigt iiniehade lagstadgade kvalifikationer. Notionen föll, som Iatt var att förutse, och af ' de många olika förslag till (len politisku rijstrattens utsträckning, som Tid folj ande riksdagar i.oi~lioinmit. ha samtliga Blott afsett dess iitstriichiiiig till maii. Eiitllint i reservationer till lagiitskottens utl&amp;taiide i frligan liar ett par gAugei8 föreslagits, a t t i stadgandet om befogenhet Pill riistriitt ciidet 2 man » skulle utbytas mot person:. Dessa reservatiaiieiliafi-ii. men (le 1i; iti-a \ - isnt. att det d o ~ l i inom riksdagen finnes maii. soiii inse, att. (leii s. k. allma manna röstrattenr fijga sknlle fiirtjiiiia sitt iianin. om (lm icke sträckte sig till k~innorna. Med den. kommunala rösträtt, som, 1862 tilldelats kvinnor, följde ingen valbarhet till k o m n a l a nämnder, och dock borde kvinnan genom arten af sin begåfning och de sysselsättningar, å t hvilka hon i allmänhet agnar sig, v v a synnerligen lämplig för den verksandiet nkgra af dessa nämnder iitöfia. Detta gäller isynnerhet fattigvårdsstyrelserna och skolï&amp;clen ..
Om nemi. ifrågav:de tjenstemän, hvilkas tjenstgöring är synnerligen ansvarsfull och påkostande, icke sättas i tillfälle att sköta den med nit och drift, så inverkar det högst menligt på fångvården; och om fångvårdsstyrelsen icke är i tillfälle att gifva sina mindre tjenstbara underhafvande en lämplig och någorlunda tillräcklig pension, måste de bibehållas vid tjensten, och detta länder ingalunda fångvården till fromma. Jag förenar mig således uti det yrkande, som blifvit af Hr Stråle framstäldt. Gr. Mörner: Uti den nu föredragna punkten har Hr Stråle yrkat den förändring, att pensionen skulle höjas till lika belopp med den lön, ifrågav:de person för närv:de åtnjuter, och såsom skäl derför åberopat, att några bestämda föreskrifter icke funnes, på grund hvaraf fångvårdens tjenstemän kunde till pension å allmänna indragningsstaten uppföras. Jag kan icke annat än beklaga, att frågan om ordnandet af pensionsväsendet i dess hel - 138 Dell 8 Maj. het, hvilken för närv:de är beroende på K. M:ts pröfning, icke kunnat blifva till R. St:rs skärskådande framlagd; ty om en sådan granskning skett, hade vi haft bestämda grunder att i förev:de afseende följa. Då vi emedlertid nu under öfvergångsperioden måste i viss mån låta godtycket afgöra, är det, enligt min åsigt, nödigt, att vi något litet tänka på, i hvilken ställning de till pension föreslagna personer äro. Om Hr Hård icke kan sköta sin tjenst, så är han naturligtvis underkastad samma vilkor, som andra tjenstemän, nemi. att vidkännas ett afdrag af en fjerdedel af lönen till förmån för den, som sköter tjensten. Han är endast 60 år, och har således ej i hänseende till åldern uppfyllt de i författningarne föreskrifna vilkor. Af handlingarne framgår ej heller, att han af sjukdom är förhindrad att sköta sina åligganden. Förev:de hemställan synes mig sålunda l ara ett af fångvårdsstyrelsen vidtaget försigtighetsmått, för den händelse att Hr Hård skulle råka att blifva otjenstbar.
Äfven i läroanstalter för särskilda öfningar och slöjder kan ej ringa proselytmakeri bedrifvas. Tider kunna ock komma, då ansökningar om undantag från detta stadgande blifva allt talrikare och ifrigare, och då Konungen icke bör blottställas för obehaget att vara medlare mellan vexande anspråk, å ena sidan, och Svenska kyrkans rättmätiga kraf, ä den andra. Af dessa skäl bör stadgandet i detta ömtåliga ämne göras så enkelt och bestämdt, sä begränsadt och oförtydbart, som det blifvit affättadt i det af Kongl. Majit framställda förslaget. I alla här ofvan anmärkta punkter af §§ 1 och 7 i det förstnämnda, och §§ 8, 9 och 14 i sednare lagförslaget yrka vi således att det af Kongl. Majit framställda lagförslag måtte, med ogillande af de af Utskottet i nämnda hänseenden gjorda ändringar, godkännas». Af Riksdags-fullmägtigen Johan Lekberg från Örebro län: »Vid behandlingen af Kongl. Majits nådiga Proposition med förslag lill Förordning, angående dels ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära, dels ock främmande trosbekännare och deras religionsöfning, har jag med min röst icke kunnat biträda Utskotts-majoritetens beslut, synnerligast derför, enär Utskottet uppställt rakt stridande grundprinciper emot hvad innehålles i de Kongl. Förslagen, hvarföre jag är nödgad nedlägga en allvarlig protest emot majoritetens beslut uti följande §§. Hvad först angår förordningen, angående ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära; 1 § i Kongl. Majtts nådiga förslag innehåller: »Den, som offentligen för hun nar eller till annans förledande annorledes utsprider lärosatser, som mot den rena evangeliska läran stridande äro; straffes etc. Majoriteten inom Utskottet har beslutat att borttaga ofvanstående bestämmelse och i stället infört: »Den, som, i afsigt att förmå annan till affall från den rena evangeliska läran, utsprider lärosats, som deremot stridande är, straffes med böter etc.
R:dr 200,000: för de 4 procents obligationer, hvilka efter ett års förlopp fingo uppsägas, eller obligations-smen B., till 250,000: — —- för de öfriga 4 procents obligationerna, eller obligations-serföra C., likaledes till 250,000: och för 4-Jprocents obligationerna, eller obligations-serföra D., till 300,000: Summa R:dr 1,000,000: Sedermera, eller i slutet af Juni sistlidet år, blef upplåningssumman emot 4| procents obligationerna ökad med 200,000 R:dr, eller till en half million R:dr. Likaså, och sedan det för utgifningen af 3 procents obligationerna fastställda belopp blifvit upptaget, samt framställningar skett om dylika obligationers utlemnande till indelta Regementernas Beklädnads-direktioner, beslöto Fullmäktige en tillökning af 50,000 R:dr i upplåningssumman mot sistnämnde obligationer. Efter erhållen underrättelse, att Rikets Ständers Bank vore i tillfälle att, emot Riksgälds-kontorets obligationer med minst 4 procents årlig ränta, intill 1848 års slut, utlåna ett belopp af 400,000 R:dr, beslöto Fullmäktige, under den 30 Juni samma år, att för denna fänesummas erhållande utförda 400 st. obligationer med sagde ränta, å 1,000 R:dr hvardera, utgörande en särskild serie, Lit. E., och ställda till inlösen den 30 December sistlidet år. Alla dessa, utaf Banken mottagna och godtgjorda, obligationer hlefvo å deras förfallodag af Riksgälds-kontoret infriade. Vid de i Fullmäktiges protokoll anförda förhållanden, förklarade sig Fullmäktige, den 10 Augusti berörde år, kunna oell böra tills vidare inställa kungörandet i allmänna tidningarne om upplåningens fortsättning; dock fortfor Riksgälds-kontoret, ända lill medlet af nästlidne
Jag vågar y 50S Den 5 Juli f. m. då fästa uppmärksamheten derpå, att, om man allt för mycket sätter beståndet af ifrågavarrde öfverenskommelser på lös fot; så afskräcker man jordegare ifrån att ingå sådan öfverenskommelse genom farhågan alt genast kunna blifva chickanerade ty det klingen småsak att ögonblickligen helt och hållet förändra sitt hushållningssätt i detta afseende. Det af mig föreslagna sladsaudet åter afser så väl stabilitet sora möjlighet att få öfverenskoramelsen håfven om den skulle befinnas tryckande. Något trassel, som Frih. Cederström C. R. förmenat, skulle väl deraf ej kunna uppkomma; ty i min tanke åtminstone är ingenting enklare än att såväl faf personerne som £ af jorderymden förena sig till upphäfvande af hvad de öfverenskommit. Sådant är ganska lätt utfördt och föranleder ej det ringaste till trassel: hvarföre jag vördsamt förnyar inin anhållan om propus, på den af mig föreslagna förändringen. Hr v. Troil, Sam. Gust.: I fråga om författningar som i så väsendtlig mån, som denna, ingripa i den slöra allmänhetens förhållanden, tror jag att man bör gå försigtigt lill väga. Jag tror ej att det går an att på en gång begära allt, utan att man måste söka att småningom uppnå det ifrågasatta ändamålet, och mera fästa sig vid möjligheten af dess uppnående, än vid skyndsamheten, serdeles då man åsyftar ett så helt och hållet motsatt system, som det ifrågavarrde i förhållande till det nuvar:de. Jag kan väl ej neka, alt icke Gr:nes, Sparre och Lagerbjelke, förslag i detta afsende förefaller mig rigtigare, men jag tror det vara angeläget att tillse, att man ej derigenom åstadkommer så stora olägenheter för de mindre jordegarne, så alt man ej vinner det afsedda goda ändamålet. Vi hafva här under diskussionen hört, huruledes man föreslagit alt blott en enda person skulle kunna häfva öfverenskommelsen, och å andra sidan hafva vi hört önskas, att öfverenskommelsen skulle fortfarande ega bestånd, så framt ej både af delegarnes antal och af jorderymden skulle förena sig om ali häfva densamma.
Jag kan således icke bifalla Utskottets Betänkande i d*nna delen, så mycket mindre som 10 §• i Reglementet, då man med nog« Den y Att gusti e. m. 167 granhet genomläser densamma, ingalunda tillägger Disconterna denna rättighet. Friherre Cederström, Jaeob: BancoUtskottet har förklarat att, då enskilde icke kunna förpligtas till mottagande af sådana sedlar, kan sådant icke heller åläggas Kronan 3 men att det ankommer på hvar och en enskild att mottaga dem. Utskottet har, till följe deraf, afstyrkt deras mottagande i Uppbörden 3 Jag finner således intet skäl att afslå hvad Utskottet föreslagit. Friherre Stael von Holstein: Friherre Cederström har ganska rigtigt upplyst denna omständighet; och, om Bolaget ålägges att honorera och godtgöra Staten alla de falska Assignationer som tilläfventyrs kunde i Uppbörden inkomma, har jag intet ord att säga. Hans Excellens Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade sinjforut gjorda proposition, men hvilken på lika sätt besvaras. Herr Friherre af Wetterstedt, Gustaft yttrade sig icke inse hvad ett stadgande rörande dessa Assignationersjmottagande i Kronans Uppbörd skulle åsyfta, enär ingen händelse sådant påkallat elier någon anledning dertill ä'r gifven genom försporde afskrifningar för falska Assig - Friherre Stael von Holstein: Det, har blifvit nämndt, att ännu ingen dylik händelse inträffat, 153 Dw 5 Augusti e. m. oell ingen afskrifning af sådan orsak ägt ram. Jag lemnar sådant derhän; Men det är dock en möjlighet, heldst de utan mycken svårighet kunna eftergöras, så väl att man icke lätt kan skilja dem från de rätta. Jag har sjelf haft etr dylikt exempel i Örebro igi2. Jag framlade då pa LandrMarskalksbordet 2:ne dylika falska, sorn voto så väl gjorde att ingen kunde se hvaruti felet bestod, förr än man derom upplystes. Jag kan således icke frångå det yrkande att deras kringlöpande, såsom högst skadligt, måtte förbjudas.
Ständer framhärda rc Herr Grefwen och Ordföranden tillkännagaf, det honom af Hans Kongl. Mast blifwit i Räder updra, git att för Ridderffapet och Adeln, förklara Hans Masts synnerligen Nädiga walbehag öfwer Riddcrstapets och Ndelns förledne gärdag med sä mycken bcredmillighet fattade bcflut rörande utwägar till Fäderneslandets förswar tvid påkommande utomordenteliga händelser; hwilket up» drags fullgörande Herr Grefwen sörmälte sig hafwa upffjutit till närwarande stund, dä han skulle finna Ridderffapet och Adeln nägorlunda mangrant församladt. ilp lästes och godkändes följande sure underdäniza strifwelser till Konungen: Stormägtigste AllerNädlgste Konung! I anledning af Eder Kongl. Masts till Riksens Ständers Stats-Utffott aflätne Nädiga Proposition af den rr fistl. Mars, rörande betalnigen af räntorne ä de under loppet af sistledne är rtptagne Patriotifle Län, hwilka räntor, successift efter obligationernas data, förfalla till be tal - Den 14 Äprik. 4s3 talning ifrän och med den 2 ^ i förenämnde mänad, fä Riksens Stander i underdånighet anhälla, det tacktes E» der Kongl. Maj-t i Räder anbefalla Stats-Contoiret, att, tillika med förteckning ä de Patriotiske Längiavarne, till Riksgälds - Eontoiret öfwerlemna den till Riksens Ständers disposition pä Rante-Äammarens Wexcl-Banco Räkning insatte behällning af förenämnde Patriotiske Län stmt Eäfwor, utgörande 190,056 Nd. 41 b3 rst., hwarjemte Riksens Stander fä i lika underdänighet anmäla, det de updragit ät deras Stats - Utskott, att meddela RiksgäldsEontoiret föreskrift, att af desie
Hon vågade ej söka hans blick för att ej i den få se något af det samma, som skogsfrun sett i ögat på den yngling, hvilken beslutat att kämpa sig fri; hon ville stiga upp, springa bort, innan han sköt henne från sig, men hon erfor i det samma en vansinnig fruktan för att vända sig om, så han finge se henne på ryggen — han och Halverson. Så sänkte tystnaden sig vid fiskarens sista ord blytungt öfver henne; hon kände sig dömd, rättvist dömd af en redlig man, som såg henne sådan hon var. Utan ett ord drog hon till sig själen, svepte der kalla dagar fortsatt med drägten från den varmare tiden, så måste varmare drägt genast anläggas, emedan ny förkylning annars tillkommer, och denna kan efter hand orsaka eller lägga grund till svårare sjukdomar. Att för borttagande af hosta bestryka strupen — eller att för borttagande af snufva bestryka näsan med matolja är något, som endast med stor sparsamhet bör företagas. Har man genom bestrykning af rygg och mage samt genom anläggande af lämplig drägt fått lungorna och magen i godt skick, så försvinna hostan och snufvan, äfvensom kräkningen och hufvudvärken utan vidare. Om ett I I Kl \ J IN barn förkylt sig och fått sig in i den från hals till fot, steg upp och gick ut i stormen, åtföljd af Anna, som nu åter blott var kammarjungfrun. Steinerz hade också stigit upp och ville, utan att kasta en blick på Halverson, följa efter Klara. » Låt bli det, herre! » bad fiskaren, » hon är farligare nu. » » Men — hennes lif! » flämtade den unge mannen. » Skogsfruar dö aldrig, men de försvinna, sedan de förlorat magten. Helena skaffar nog skjuts på Kulla åt frun; jag ser, att de tre fruntimmerna gå ät det hållet. » Steinerz stod en stund rådlös, gick derpå äfven han i riktning åt Kulla. Sommarstormen hade plötsligt lagt sig, men vinden kom ännu med kraftiga, friska pustar från det salta Kattegat och blåste Steinerz rakt i ansigtet. Han gick en lång båge genom skogen, der en och annan grön qvist låg på marken, trasig, bruten och piskad af stormen.
Tillåter Hr Gr:n o. Landtm, att äfven jag å min sida får framställa en fråga lill Hr Carleson? Hr Gr. o. Landtm, svarade, att han trodde det vara lämpligt, att, sedan R. o. Ad. förklarat öfverläggningen fulländad, Ståndet öfverginge till fattande af dess beslut, emedan det kunde hända att eljest frågorne och svaren föranledde längre tids utdrägt, än den egentliga diskussionen. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. nu förenande §. § 21. Gr. Sparre: Denna § år, pä salt jag redan haft äran nämna, tillagd på de önskningar, som blifvit framställda inom alla RiksStm, alt nemi. alla de stadganden, som röra samma sak, böra kunna återfinnas på ett ställe. §:n är för öfrigt alldeles öfverensstämmande med 1 .sta mom:t l:sta §:n i 50:de kap. M. B., med uteslutande blott af de sisla orden deruti, enär den deruti innehållna bestämmelsen redan finnes uplagen uti 17:de §:n. Förevartde § blef, uppå härefter framställd propos., af R. o. Ad. bifallen. Pröfningeo af återstående delen af Utskrs ifrågavande lagförslag upskjöts lill nästa plenum; och H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 11 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Tisdagen den 31 Oktober 1854. Plenum kl. O e. m. Justerades 3 prot.-utdr. för den 30 dennes. Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i BankoUtsk. att inträda under den ordinarie ledamoten JH 2,090. Hr Adelborg, Anders Otto, beviljade 14 dagars ledighet från och med den 29:de Okl.; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: Hr Klingstedt, Fullm. Hr af Geijerstam, Carl. Fortsattes pröfningen af LagUtsk:s Utlåt.
48Z porteras till bristens fyllande i ett annat, när sädant kan werkställas med större förmon för Kronan, än akt upphandla den bristande quan. titeten. Och pä det tidige anstalter dertill mä. ga kunna widtagas; Sä bör Wärt Stats Con. loir, sä snart ärlige Staten blifwit faststäld, genast meddela Eder fullständig uppgift pä de Spanmäls quanttteter, som utöfwer wanlige behofwet i ett eller annat Magazin för det dä tillstundande äret kunna erfordras. 3:0 Utan Wärt Stats. Contoirs anordning och disposition fär ingen Spanmäl, som ifrän desia Förräder utlemna-, päföras Stats,Contoiret till betalning: och bör derföre StatS-Contoiret serskildt anordna hwarje Spanmäl-.post, som för Garnizonerne m. m. t Stockholm er. fordras, samt genom bref underrätta Eder pä hwars disposition Kronans Spanmäls behofwer utur Magazinerne i otterne böra utgä: älrg. gande wede »börande att för all förwandling till Bröd och Mjöl af den sälunda uttagne säden, sä wäl som för upplaget och utdelningen der. af, afgifwa wanlige förstager och raporter till Wärt Stats. Contoir, samt göra särskild redo derföre i Stockholm, till Wärt Kammar-Collegium, och i orterne wid Landsböckerne, utan att Edert redogörelse, werk dermed i nägon mätto beswäras. 4:0 Denna Författning kommer att gä i »verkställighet med nästa ärbörjan, dä innewarande ärs Krono Spanmälsräntor och 1794 ärHusbehofBrännings. Arrende uppbäras, i föl - 484 Den iz September. i följe hwaraf alla Stats Contoircts i Magazi. ner^e behällne Spanmäls.
Petterson från Jönköpings Län. af Petter Pehrsson från sistnämnde Län, som yttrat sin öfvertygelse vara; att de af Kongl. Maj„-t Nådigst proponerade anslag till folk-undervisningens befrämjande vore allt för knappt tilltagna; att hvarje pastorat eller socken borde få välja inom sig en Comité, berättigad att fastställa reglor för Skolans styrelse och förvaltning, utan att behöfva stå under högre auctoriteters förmynderskap; och att den summa, sorn i förevarande ändamål kan komma att af Stats-medlen utgå, måtte till hvarje pastorat eller socken, i förhållande till dess folkmängd, utdelas ; samt af Christen Sojdeby och Pehr Burge från Gottlands Län, som, med anledning af de i 5:te, Tide och gide puncterne af Kongl. Maijts Nådiga Proposition föreslagna allmänna stadganden, hemställt, om icke rättighet kunde ivarda socknarne lemnad att, i mon af behof, förmögenhet, locala förhåilan - Stats.- samt Allm. Besv. och Ekon -Utskottens Betänkande, N'.o 5. 7 den o. s. v., pröfva och besluta, huruvida det af alla efterlängtade, förbättrade skicket uti allmänna folk-undervisningen bäst och säkrast befrämjas genom flere eller färre nja Skolor, samt följaktligen, huruvida flera socknar må om en Skola och en Lärare, eller ock om en Skola samt flere Lärare sig förena. Härjemte och i anledning af så väl Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, som de i ofvanberörde måtto upptagne motioner, hafva åtskillige Ledamöter inom Riks-Stånden, dels muntligen, och dels skriftligen, sig utlåtit.