Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och mamma, som låtsas, att intet hon sett, Men glad och belåten mot gubben sin lett, Vill han klappa. Och detta är socknens förnämaste hus, Så ståtligt de lysa af lampor och ljus Alla fönster. Och herrn har sig skaffat ett namn på sin trakt, Och frun uti husliga dygder man sagt Ar ett mönster. Och flere patroner man ser här förstås, Fast icke så prima som värden gunå ' s, Men sekunda. Och fruarna ge som värdinnan ej » ton », Men alla de äro i samma fason Af rotunda. Och bordet det dignar af rätter och mal, Där julskinkan tronar så stolt på sitt fat Bredvid steken. Och julölet skummar i kannor och glas, Så nog går det lätt att på sådant kalas Bli på kneken. Patron har cle grannaste oxar och fän, Och mycket beröm han i hela sitt län Fått för racen. \ Och rundtorn på möten med kräken han for, Och se ' n han fått priser för oxar och kor, Fick han vasen. Och där sitter prostfar sä rak på sin stol Och klockar ' n, som spelar så bra på fiol Och på harpa. Och klockarens fru sitter bortglömd i vrån, Men ögonkast skickar hon ut därifrån, Som ä ' skarpa. Så bordet tas bort, det blir afröjdt i sal ' n, Och nu ännu muntrare fortsätter bal n, Se ' n man hvilat. Hur tiden den flyger — snart klockan är tre, Och ungdomen blir helt förvånad att se, Hur den ilat. Och där ser man sonen, ett frö till patron, Och dottern, som nyligen lemnat pension ' Uti staden. För honom re ' n flickorna göra sig till, Och fröken kan välja, det sägs, hvem hon vill Uti raden. Dkr skrifvare ser man från närmaste bruk Med snodda mustascher och oljad peruk Uti salen. De dofta så skönt utaf mysk och essence Och tänka sig föra med stor elegans Uppå balen. Och papporna komma så sömniga nu, Och hvar och en söker ta rätt på sin fru, Om han kan det. Och flickorna trötta sig ena däri^ Ej någon sig tänkt det så gladt skulle bli, Som hon fann det.
Fördelarne af decimal-systemet äro så öfvervägande och när det så lätt kan införas utan att bortkollra begreppen, i fall man bibehåller de gamla kända enheterna, tyckes det mig alt man ej bör draga i betänkande att införa detsamma i mått, mål och vigt. Deremot är det Fransyska melres-systemet icke allenast opraktiskt ulan äfven ej så fullt theoretiskt som ett system med foten till utgångsenhet. Det är opraktiskt derföre att meterns storlek kan visserligen i siffror upgifvas, den är nemi. 3,36815 fot, men hvem yet hur mycket t. ex. 33 meler är utan att hafva gjort en besvärlig multiplikation. Att det ej är så theoretiskt som systemet med en fot lill enhet bevisades vid ett naturfmskarmöte i Solothurn, der ett system för mått, mål och vigt framlades lill naturforskarnes pröfning af Chorherren Berchthold. Inseende meter-systemets stora olägenheter hade han begrundat om ej det skulle finnas någon enhet som på en gäng mätte håde rum och tid och tillika var kändt och brukadt af nationerna. Efter mångå försök fann han att pendellängden under 31 lalitudsgraden förhöll sig till jordens medelmeridian som 100,000 till 540. Den pendel, som under ett soldygn gjorde en fram och en lillbakasvängning var så mycket större än jordmeridian som 100,000 är större än 540. Han delade derefter dygnet i 10 timmar, timman i 100 minuter och minuten i 100 sekunder, räknade ut sekundpendelns längd, och fann den innehållas jemt 54 millioner gånger i jordmeridian. Han hade sålunda fått ett mått, som på samma gång mätte som längdmått rummet och som Den 19 Juli e. m. 521 pendel liden. Della var redan en stor vetenskaplig uptäekt, men det änuu besynnerligare var alt just denna pendellängd utgjorde medellängden af menskliga steget, det är en naturlig liufvud-dimension, en ouphörligt återkommande kropsställning, hvilken hvarken metern eller den vanliga sexagesimala sekundpendeln det minsta närmar sig till.
Jag anhåller således, att vi nu måtte., utan att Den lfi O ctober e. hi. alt ga tillbaka lill det förflutna, få hålla ciss vid det förevar. ämnet, sorn ar BondeSCs och icke R. o. Ad:s representation. Frih. Cederström: Jag hade trott mig i den reservation, jag afgifvit under föregående dagars Öfverläggning om grundlagsfrågorna, hafva yttrat mig så fullständigt, att jag icke väntat den uppmaning, jag nu från 2:ne håll erhållit, att framställa hvad med anmärkningar i 56 § 2 moni. Reg.F. förstås, eller huruvida dermed icke menas antingen nya förslag elieljemnkningar, som innehålla förändringar eller tillägg. Jag hade trott, att hvar och en, sorn öfvervarit öfverläggningen om förslaget röride Statsrådets organisation, hade kunnat erhålla ett begrepp om behöriga anmärkningar genom exemplet af den anmärkning, Hr Dalman gjorde emot redactionen af en §, deri han föreslog aine ords borttagande, hvarigenom redactionen blef tydligare och bättre. R. o. Ad. fann också genast, att han hade rätt i sin anmärkning, hvarföre den förklarades för Ståndets gemensamma tanka, och jag förmodar, att ingen svårighet skall i Utsk. möta tillstyrkande af denna rättelse. Men låtom oss tillse, huru Utsk. bort handla i stället att, såsom hittills, i ingressen till hvarje betänk, sjelf synda mot grundlagen. JVuvar. Constit.Utsk. har tillåtit Jig att för RiksStln omtala motioner, hvilka Utsk. enligt 8{ § Reg.F. icke äger rättighet att nämna, utan bort återlemna till motionärerna med sitt yttrande deröfver. Genom förbiseende af lagarnas stadgande i ett fall kommer man ofta till deras förbiseende i andra fall, och Utsk:s förbiseende har haft till följd, att fråga uppstått, huruvida man icke kunde sträcka sina anmärkningar vid Utsk:s förslag till modificationer, ändringar och tillägg, således nya motioner, l-örlde grundlagen, derom 81 § Reg.F. förbjuder, att frågor i Ståndens plena må väckas.
Han trädde åter till sitt arbetsbord och slog sig ned vid detsamma. Pennan flög öfver pappret och inom kort hade han afslutat brefvet med orden: "Vi försäkre eder trohet och lofva att med yttersta makt och förmåga stå eder till tjänst med folk, skepp och värjor, så snart oss därom tillsagt blifver. Eders nåds ödmjuke kapellan Arvid, med samma nåd biskop i Åbo." Sedan brefvet förseglats och alt sålunda var redo kände biskopen liksom en tyngd lyftad från sitt hjärta och hängaf sig så åt andra, mindre brydsamma betraktelser. Han hade just stannat vid ett af de fönster, från hvilka han kunde öfverblicka den nedanför liggande norra borggården med de densamma begränsande västra och östra flyglarna, hvilka inrymde slottets värkstäder och förrådsrum och där en liflig värksamhet rådde, då en af hans svenner inträdde och tillkännagaf, att en främmande person önskade aflägga hos honom ett besök. Låt honom stiga in, svarade biskopen vänligt. Kort därpå inträdde en kortväxt, muskulöst bygd man, hvars brunstekta kinder och rättframma uppträdande tillkännagåfvo en allmogeskeppares. Han dröjde en stund vid dörren, men efter en blick på det vänliga anlete, som längre inåt rummet fixerade honom, fann han sig snart och yttrade: Ers högvördighet har låtit kalla på mig i och för en beskickning till Stockholm. Ja väl, genmälte Kurck. Jag har ett brådskande bref till kunglig majestätet, och detta tarfvar icke blott skyndsamhet, utan ock en säker frambringare. Ni kan lita på mig. Och det gläder mig desto mer att få göra ers nåd en ringa tjänst. Biskopen blickade förvånad upp till främlingen. Han bad denne emellertid taga plats å en af de väggfasta bänkar, hvilka funnos anbragta i fönstersmygarne. En stunds tystnad uppstod. Ers högvördighet torde ej känna igen mig. Nej, nej, det är ock så många år sedan vi senast sågo hvarandra och då var ni ännu blott ett barn. Men jag igenkänner edert vänliga och ädla anlete om ock många tiotal år ligga bakom oss, och edra ögons varma blick kan aldrig förfela sin värkan. Arvid Kurck dröjde en stund fundersam.
I Boskillnadsmål varde den egendom, som sökanden påstår sig tillhöra, ifrån boet afskild och under förvar och qvarstad satt, till dess dömdt varder; Dock må sökanden det afskiljda lyfta eller tillträda, der Borgen för egendomen och för Borgenärernes skada ställes. 9- §• Är endera Makans egendom till Borgenäxerne afträdd; då skall andra Makans Giftorätt till Borgenärernes förvaltning genast ofverlemnas, ändå alt Boskillnad sökt är; äge dock sökanden allt, när samfäld egendom såld varder , sin lott i Köpeskillingen emot borgen lyfta. io. §. Ager Hustru fordran för Penningar eller Konungens Nåd. Propositioner'. 311 lösören, som henne enskildt tillhört, men förvandlade äro, be våke och fäste den fordran ed-' ligen i Concurs, såsom annan Borgenär, men håfve ej för sådan fordran formonsrätt. 11. §. Emot Borgenärer njute ej endera Makan eller dess Arfvingar vederlag för såld odaljord, eller rätt till ersättning för hvad, till gälldande af andra makans enskilda gäld, ur samfälda boet gått. ia. §. I Boskillnadsmål skall Hustruns enskildt! egendom eller Giftorätt, som hon efter 7 och 8 §§. lyfta eller tillträda får, af hennes Gode Man förvaltas. Vill hon ej, sedan Dom fallit, låta mannen tillträda förvaltningen af hvad henne tilldömdt är; fortfare Gode Mannen dermed. i3- §• Hafva efterlefvande Make eller den dödas Arfvingar Boskillnad sökt; njuten förgälden lika befrielse, som hade de Boet afträdt, efter ty i 8 Cap. sägs: Afträden dock sedan till Borgegärer all den egendom, till hvars undanskiftande de genom Dom pröfvas ej berättigade vara. 8- Cap. Om urarfvagörelse och afträde af ]\Iahas egendom i bo. 1. §. Vilja Arfvingar sig urarfva göra , för att vinna befrielse från gäld; Anmälen skriftligen , som om Boskillnad i y:de Cap. sägs, att de den dödas Egendom afträda.
Man bar för öfrigt yttrat, att sedan Iva Stånd bifallit Betänkandet, en återremiss skulle tjena till intet; men jag får erindra, att om de två öfrige Stånden återremittera Betänkandet, åligger det Utskotten, att upptaga anmärkningarna till pröfning, och de första tvenne Stånden äro ej hindrade från att ändra sitt beslut, i anledning af Utskottens nya Betänkande. Hans ExceJlence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderska - Den 12 Augusti f. m. Mi pet och Adeln ansåg de vid Bevillningsoclt EkonomiUlskottens Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence gjorde proposition till bifall å samma Betänkande. Ropades äfven Ja och Nej. Friherre Cederström begärde votering. Herr von Qvantenj Carl: Då Friherre Cederström icke vill afstå från sitt påslående, utan votering, hemställer jag, om det icke vore bättre att bevilja en. återremiss, än att borttaga tiden med votering. Herr von Hartmansdorff: Af samma anledning, som Herr von Qvanten nyss omnämnt, anhåller jag att Herr Grefven och LandtMarskalken läcktes framställa förnyad proposition till återremiss af Betänkandet; ty jag förmodar, alt Ridderskapet och Adeln hellre beviljar densamma, än tillåter, att tiden skulle borttagas genom votering. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af honom nyss framställde proposition till återremiss af Betänkandet. Ropades starka Ja och Nej. Den ia Augusti f. m. Herr Hjerta’. Då vi, i händelse ålerremiss nu beviljas, hafva att förvänta ännu en öfverläggning i ämnet, hvilken säkerligen ej lärer slutas utan votering, synes det mig, för att undvika tvenne voteringar, bäst att nu genast afgöra frågan, och jag instämmer således i begäran om votering. Herr Munck af Rosensköld:
Derute vid hafvet lärde hon i sin ungdom älska en man, en främling; han var sjöman till yrket oeh kom till hennes hemort på ett amerikanskt fartyg, som gjort haveri. Ue talade tillsammans om hafvet, om dess storm och stiltje, om dess mörka nätter och om dess glitrande solskensdagar. Och så till slut, i afskedets stund, » vigde » främlingen dem vid hafvet genom att kasta deras ringar i vågorna. Han hade kort derefter skrifvit, att så fort han kunde taga emot henne, skulle han underrätta henne derom. Ellida gifte sig med Wangel, men främlingen ute på hafvet kunde hon aldrig glömma. En dag berättar hon det alltsammans för sin man. Ofta kan sjömannens bild helt plötsligt stå framför henne, säger hon. Han är, sådan han var, då hon såg honom sist. » Allra tydligast ser jag hans bröstnål. den perlan liknar ett dödt fisköga. och det liksom stirrar på mig. » Och när han så en dag kommer, denne man, som utöfvat en så underlig makt öfver henne, — kommer för att hemta sin » brud » — då är det första, som Ellida utbrister i sin förfäran: » ögonen, ögonen! » Då främlingen frå- gar, om hon vill följa honom, svarar hon: » Nej, nej, jag vill icke, aldrig i evighet! » Men så tillägger hon svagare: » Jag vågar ej heller ». Då Wangel kommit, säger främlingen till Ellida, sedan några skarpa ord vexlats mellan honom och Wangel: » Nu har jag gjort min skyldighet. Jag har hållit det ord jag gaf dig. Och nu får du betänka dig till i morgon natt! » — » Rädda mig från den mannen! » ropar Ellida upprepade gånger till sin man, och slutligen utbrister hon bäfvande: » Rädda mig från mig sjelf! » Wangel ser ångestfullt på henne: » Ellida! Jag anar det — här ligger någonting bakom! » Ellida: » Det dragande ligger bakom. » Wangel: » Det dragande —? » Ellida: » Den mannen är som hafvet. » Och så går hon långsamt och grubblande ut genom trädgården, der scenen försiggått i skymningen.
Dragés vexeln på tvänne eller flere personer, såsom Bolagsmän, då bör godkännandet ske medelst Bolagets namnteckning: gifves eljest vexel på tvänne eller flere personer, att betalas af antingen den ena eller andra, då är enderas godkännande lika gildt, som hade vexeln på honom allena varit ställd. 15 §. dr vexel ställd att betalas a annan ort, än der godkännaren bor, teckne då han å vexeln, genom hvilken person i den andra orten betalning erlägges, och vare för densammas fullgörande sjelf ansvarig. 16 §. Då vexel till godkännande förevises, bör bestämdt svar, jakande eller nekande, afgifvas inom 24 timmar derefter; sker det icke, anses godkännaren hafva vägrat accepten. 17 §• Vårder vexeln icke, inom den i 16 tf. bestämda tid, godkänd, eller sker godkännandet med vilkor, eller inskränkes till en del ut - 12 Lag-Utskoltels Betänkande, N.-o 62, af vexelns belopp, eller kan den ej anträffas, på hvilken vexeln är dragen, vare innehafvaren, sedan han deremot protesterat, berättigad till återgångstalan, på sätt i 3o §. sägs. 18 §. Derest vexelgifvvren, på den tid, då vexeln utgafs, egde godkännarens ovilkorliga tillåtelse att vexel å honom draga, vare denne förbanden att vexeln antaga och, om det ej sker, ansvarig för all deraf uppkommande skada. 4 Kap. Om Vexels betalning genom godkännaren. 19 §- Är vexels förfallotid bestämd till en eller flere månader, då skall hvarje månad till 3o dagar räknas: är förfallotiden bestämd till en eller flera uso, dä svarar en uso emot 3o dagar, två uso emot 60 dagar, och så vidare', varande i alla dessa fall den dagen oräknad, då vexeln utgafs eller uppvisades. År vexel ställd att betalas midt i månaden, vare då femtonde dagen rätter förfallodag. 20 JS\
Man må »åka och vända» huru som helst, tror jag dock icke, att man bör göra det i afseende på grundlagens oförtydliga stadganden. Utgående från denna åsigt, anser jag fortfarande att den förev:de framställningen icke kan af R. o. Ad. bifallas. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att den af Hr Lind af Hageby nu väckta fråga blifvit begärd på bordet. Gr. Cronstedt, Fredrik: Jag har endast velat upplysa att utaf adliga ätten Palmstruch finnes allenast en enda manlig ledamot. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att han ansåge sig ånyo böra erinra derom, att frågan blifvit begärd på bordet och följaktligen måsteder hvila; men att, om någon ledamot, detta oaktadt, ville yttra sig i ämnet sådant naturligtvis stöde honom öppet. Frih. von Schulzenheim, David: Med anledning af den ifver, som i denna fråga försports till hinder lör en person att här i dag göra sin röst gällande, har jag icke kunnat undgå att uttala min förundran deröfver, att de talare, hvilka motsätta sig denna fullmakts utlemnande, velat begagna sig af slika medel för att sålunda, vid den nästkommande frågans behandling, för denna ledamot omöjliggöra allt deltagande uti densamma. Mot ett sådant sätt att tillvägagå, får jag för min del nedlägga min reservation. Fortsattes behandlingen af Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 87, ang:de fortsatt utförande af jernvägsarbeten för statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel, dervid nu i ordningen förekom: 202 Den 11 Maj f. m. ll:te punkten. Frih. Schulzenheim: Då jag nu går att yttra mig i denna fråga, tillåter jag mig uttala den bestämda försäkran att, huru ifrig jag än är för den saks framgång, som jag i denna fråga anser vara den rätta, så skall jag dock anse en hvar, hvilken i detta ämne tänker olika med mig, handla »hona fide» och med öfvertygelse om sin saks rättvisa.
Det skulle således icko anses rådligt att med så ovana trupper möta Rysslands öfvade soldater, och en sådan tanke har icke heller ingått i vårt Svenska försvarssystem, utan nationen har allt sedan 1809 dag från dag och år ifrån år, så väl genom tidningar, som från andra båll, fått i sig inprägladt, att den ej kan försvara sin gräns, att dess försvar ligger i Carlsborg, att den således måste öfvergifva Stockholm, en af de aldra vigtigaste platser i landet, en plats, som är sätet för Sverig e styrelse, dess bank, dess embetsverk, förvaringsplatsen för dess ärofullaste min - 32 Deni December, nen och skönaste konstverk, med ett ord, dess bjerta. Yi hafva, jag upprepar det, såsom skolgossar fått uti oss inpluggadt, att så snart ett anfall riktas emot denna plats, måste den öfvergifvas, men det är detta inpräglade föreställningssätt, som jag af fosterlandskärlek på det ifrigasto motsätter mig. Då således, på sätt jag nyss nämnde, vi icke hafva en så stridsfärdig armé, att den kan försvara ett obefästadt Stockholm emot en landstigande fiende, bör, då det är fråga om landets försvar, Stockholms befästning vara första föremålet för vår omtanka, och är Stockholm befästadt, så tror jag ej, att någon Rysk General är så menlös, att han rusar förbi denna vigtiga strategiska punkt, för att begapa Carlsborg. Stockholms strategiska vigt består deri, att den är enda nyckeln till en sjö, som sträcker sig djupt in i landet. Eger fienden denna nyckel, så kan han tryggt koncentrera sin styrka och framgå med den på ena eller andra sidan af sjön, tryggad i sin rygg och alltid i stånd att lemna batalj, med en fast stödjepunkt bakom sig. Att återtaga denna punkt, som roan ej vetat att bättre skydda, torde vara svårt, ja nästan omöjligt.
R:mt och 3:o att för inköp af lämplig skolmateriel måtte till Kongl. Maj:ts disposition ställas ett förslags-anslag af 50,000 R:dr R:mt. Bifalla Rikets Ständer hvad jag nu vördsamt föreslagit, så synes det äfven vara billigt att Rikets Ständer fordra garanti tor uppfyllandet från kommunernas sida af de anspråk på folkundervisningens ordnande, som med beviljandet af ofvannämnde anslag varit afsedda att vinnas. För detta ändamål anser jag nödigt att inom hvarje stift må af Kongl. Maj:t tillsättas en inspektör öfver folkskolorna; att till befattningen böra utses personer, som ådagalagt nit för folkundervisningen och ega sakkännedom samt lärareförmåga; att Folkskole-inspektörerna med ifrågavarande uppdrag icke få förena annan befattning utan skola egna sin tid och sina krafter uteslutande åt tillsyn af folkskolorna och åt meddelandet af råd och upplysningar för skolornas utveckling samt att inspektörerna böra årligen till Kongl. Majit ingifva berättelse om folkskolans verksamhet under förflutna året, dervid framställa orsakerna, som befordrat eller hämmat undervisningens gång och afgifva förslag till de åtgärder, som anses nödiga för undervisningens befrämjande. Då inspektörernas verksamhet bör ledas efter en bestämd sammanhängande plan lärer såväl derför, som för att kontrollera dem och att i allmänhet handlägga de mål, som rörafolkskolan och hvilkas mängd redan utomordentligt tillvext och allt mer komma att Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 274. 515 tillvexa, det finnes oundgängligen nödvändigt att inom Ecklesiastik-departementet en särskild byrå för folkskole-ärenden inrättas, såvida dessa skola komma att handhafvas så, som deras vigt kräfver, hvilket synes vara omöjligt, äfven med bästa jvilja och förmåga för den nuvarande Byrå-chefen ensam, hvars krafter och tid sa väsendtligen tages i anspråk af frågor, som röra de höga läroverken; så mycket mer som chefen för den ifrågavarande nya byrån tillika borde vara Ofver-inspektor för folkskolorna i hela riket och såsom sådan behöfde tidtals vara frånvarande på inspektions-resor.
— Men enan från denna Stat afgår icke allénast de enligt hvad ofvan anfördt är till 2, 3 och 6 hufvud-titlarna öfverförda summor, utan ock den till Stats-Verkets inkomster förde besparde spannmål, samt de häruppå inträffade contanta besparingar blifvit ifrån Staten uteslutna; sa har denna Stat, oaktadt de häruppå nu beviljade tillökningar, ändå blifvit mindskad med 56,105 R:dr 32 sk. 8 r:st Banco om året, emot den summa hvartill lian år 181? bestämdes. I öfverensstämmelse med hvad således ån* fördt är, komma Stats-Verkets utgifter att för nasta J* Den 14 Juli. nasta och påföljande åren intill nästa Riksdag utgöra följande årliga belopp , på sätt det bifogade projeötet till RiksStat utvisar, nemligen: Uppå Första Hufvud-titeln 618,153: 31. _ Ändra Hufvud titeln 748,353: iQt 7. Sjunde Hufvud titeln 30,290: Åttonde Hufvud-titeln 484,627: 8- Ivionde Hufvud-titeln 100,000: Allmänna Indragriings Siaten 271,659 : 33. 6. Tillsammans 4,824,769: 41. —« Stats - Utskottet bör härvid tillkännagifva, alt under Stats-Verkets förenämda utgifter icke äro innebegripna de 750,060 R:dr, hvilka Riksens Höglofl Ständers Bank bör årligen erhålla i Renteoch Capital-afbetalning på dess förskott till, Stats-Verket. Denna summa’ kommer, enligt Riksens Höglofl. Ständers Beslut, art utgS af Bevillnings medlen och särskildt af Riksgälds Contoiret att till Kongl. Stats - Contoiiets disposition utbetalas. Utom alla ofvan' uppräknade Stats utgifter hafva Riksens Höglofl. Ständer vid denna Riksdag beviljat följande särskilta utgifter att för en gång och för innevarande år utgå, nemi.:
Kolmätningen, angående ändring i föreskrifterna för. I. 408 R. 409. lil. B. 378, 413. IV. A. 44. Konungens Befallningshafvande i länen, om föreskrift för dem alt i promotorial väg befordra lagsökningar inom andra län. Se Promotorial. ( rs ) Kopparbergs Län, angående ersättning till församlingar derstädes förminskning i den bestämda skolafgiflen. II. B. 97. A. 105. U. 491. A. 613. Kopparskiljemynt, å 4 skillingar Inko valör, angående prägling deraf. VII. B. 190. A. 230. VIII. E. 167. Kopparräntan, angående nedsättning uti den af Stora Kopparbergs bergslag utgående, från hvart 10:de till hvart 30:de Skeppund af tillverkningen, samt upphörande af allmogens inom åtskilliga socknar af Stora Kopparbergs län skyldighet att in natura till bergslaget leverera deras hemmansränteoch mantalseller qvarnlulls-kol. I. 44. B. 107. II. B. 398, 458, 536. A. 554. III. Kort, spel-, om stämpling och afgiften derå. Koskull, Friherre Claes Ulrik, yttranden. I. 115. Koltholms-kanalen, angående afskrifning af länet för. II. B. K. 133. III. Krigsdomstol, angående förklaring af Kongl. Kungörelsen den 18 December 1823 i fråga om brottmål, som böra af både allmän domstol och krigsdomstol ransakas. Se Ransakning. Krigsgärd, angående dess utgörande af Pastorer. VI. B. 164, 196. R. 222. Krigshjelp, extra, angående skyldighet för Preslerskapet att sådan utgöra. VII. B. 322. VIII. A. 128. Krigsrustningar, angående serskildt creditiv för. Se Creditiv. Krigsrustnings-koslnader. Se Rustningskostnader.
SD?aj:t fätit uti be fän, dmare(f oftanämnbe träbflag mera affmänt mäper ocd fäbana uttberföfningar icfe förut ägt rum, tutberföfa SffFogené beflaffen^et ocd (fämpfa be Sfar, forn för bpggttabewe mib flottan äro tjetiliga. gör att, genom Sfplanterittgé|logaré anläggattbe, för fram* tiben bereba en af be enjltlbaé ffogar oberoettbe tiffgäng pä Sf* mirfe för kronans bedof, dnfma ätjliffige anffalter blifmit bris förberebba, belé tillmägabragta. 63 Snär, t föfjb af föränbrabe omflänbig&eter, betar i8o5fa(f* jläffba ©jö*5lfIöningé*Reg[emente reban en längre tib befunnits 5