Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och som göromålen för merbemälte Sekreterare, hvilken har sig älagdt att uppsätta Utskottets Utlåtanden rörande alla af dess Riksgälds-afdelning handlagda ärenden, under innevarande Riksdag betydligen ökats, så torde, i likhet med hvad som skedde under Rikets Ständers sednaste sammanvaro, Utskottet närmare Riksdagens slut få göra särskild framställning om beviljandet af en efter mängden och beskaffenheten af de utaf denne tjensteman förrättade göromål lämpad förhöjning i det för honom nu föreslagna arfvode. Beträffande aflöningen för Sekreteraren hos sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet äfvensom för de Notarier, hvilka tjenstgöra såsom Sekreterare hos de öfriga sammansatta Utskotten, hafva Herr Landlmarskalken och Herrar Talmän förbehållit dessa Utskott alt för bemäile Sekreterare och Notarier när - Stals-Utskottels Memorial N:o 54. 7 mare slutet af Riksdagen få föreslå förhöjning uti de nu för dem upptagna allöningshelopp, derest en sådan förhöjning då anses vara af rättvisa och billighet påkallad. Enär, enligt Riksdags-Ordningens 24 § 1 moni., ej mindre Ståndens och Utskottens Sekreterare än den öfriga under Riksdagarne biträdande betjeningen i Stånds-kanslierna samt Utskotten böra vid Riksdagens slut erhålla en efter göromålens vigt och mängd lämpad vedergällning, måste det vara hvart och ett Utskott obetaget att, oberoende af den nn föreslagna allmänna reglering af aflöningen för den vid denna Riksdag anställde kanslibetjening, före Riksdagens utgång, till Rikets Ständer inkomma med förslag angående de särskilda arfvoden, som Utskottet i betraktande af härvid förekommande förhållanden (inner skäliga och för göromålens skyndsamma gång nödvändiga. Således anser Utskottet, enligt hvars åsigt kansli-göromålen inom de sammansatta Utskotten måste hafva förminskats genom den vid sednaste Riksdag antagna grundlags-lörändring och upphörandet af särskilda afdclningar för dessa göromåls behandling, något Rikets
Domstol upptagas och afgöras, och till följd af hvilket stadgande ofvanberörde ansökning, om den betraktades såsom innefattande en fråga, huruvida sökanden skulle återfå försuten tid att göra påståendet om kronans skyldighet till de äskade medlens utbetalning beroende på vederbörandes lagliga bedömande, skulle hafva tillhört Högste Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. Domstolens handläggning. Herr Statsrådets i protokollet anförda yttrande innehåller nemligen, alt han, ”med afseende å härvid förekommande omständigheter, i underdånighet tillstyrkte, det Kongl. Maj:t täcktes af gunst och nåd medgifva, att sökandens ersättnings-anspråk må, utan hinder deraf, att detsamma icke blifvit inom den i Kongl. Förordningen den 8 September 1824 stadgade preskriptionstid väckt, af vederbörande till pröfning upptagas, samt att sökanden derefter må komma i åtnjutande af den ersättning, hvartill, derest anmälan i ämnet blifvit inom behörig tid gjord, han, på grand af författningarne, kunnat anses berättigad.” Då angeläget är, att ärenden icke varda handlagde i annan ordning, än Grundlagarne medgifva, har Utskottet funnit sig böra det af föredraganden i behandlingen af denna sak i ofvanberördé måtto begångna misstag anmärka. 11. Angående pröfningen af en fråga om Lands kamer er ares rätt att låta sin reservation åtfölja Landshöfdings upprättade tjenste för slag.
Har han för vapenöfningen eller tjenstgöringen varit frånvarande endast en kortare tid, högst 8 veckor, vare han berättigad att i tjensten återgå; men i annat fall må det på husbonden eller mästaren ankomma att honom i tjensten återtaga eiler icke. Hvad här blifvit stadgadt om beväringsskyldig som i verklig krigstjenst nyttjas, galle äfven under samma förhållanden för legokarl. Morn. 2. Bevärings-elit åligger att vid slädselaftals eller arbetskontrakts upprättande eller, om han då ännu icke blifvit till elit antagen, genast vid återkomsten från det möte, der sådant skett, för husbonde eller mästare anmäla, det han är så som elit anställd, vid påföljd, om detta underlåtes, att husbonden eller mästaren eger att, såsom ersättning för den tid, eliten blifver från arbetet borta utöfver hvad honom såsom beväringsskyldig i allmänhet ålegat, å lönen afdraga det belopp, som motsvarar värdet af sålunda försummade dagsverken, efter årets markegångspris. Har åter Bevärings-elit sådan anmälan behörigen fullgjort, vare han ej till dylik ersättning förpligtad, der ej annorlunda blifvit särskildt öfverenskommet. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Beväringsmanskapet skall, sedan det till tjenst blifvit uppbådadt och intilldess detsamma, från mötestill samlingsplatserna återfördt, derifrån af vederbörnnde befäl hemförlofvas, vara underkastadt samma lydnad och skyldigheter, som åligga den öfriga krigsmakten, enligt författningar och krigsartiklar, efter hvilka äfven komma att bestraffas de förbrytelser, som emot dem begås. Enahanda skyldigheter åligga under all tjenstgöring jemväl Beväringseliterna, hvilka derjemte utom tjensten äro förbundne att visa förmän heder och aktning. Brister Bevärings-elit deruti, eller uteblifver han utan anmäldt eller giltigt hinder längre eller kortare tid från öfningsmöte, ansvare han jemväl derför enligt krigslagarne. § 32.
Bengt Gudmundsson från Hallands län: att, då inom nämnde län ett godtyckligt förfarande ej mindre i fråga om byggnadsskyldighet vid prestgård, än ock i afseende å algifter lill pastorerne för barndop, vigsel, begrafuingar och andra extra förrättningar å de sednares Lagoch Ekonomi-Utskottens Betänkande l\':o 54 5 sida gjort sig gällande, hvadan behof af närmare bestämmelser i nämnde hänseende von: för handen, ett stadgande måtte utlärdas af innehåll, alt allmogen i alla de församlingar inom nämnde län, hvarest den icke enligt fastställd konvention åtagit sig preslgårdsbyggnad och underhåll, varder från en sådan skyldighet befriad; äfvensom att, i fråga om presterskapets godtgövelse för beg ra filin gar, biudvigsel, barndop och öfrige extra förrättningar, Kongl, förordningen om Skånska presterskapets uppbörd den 16 Oktober 1723 förblifver gällande äfven för Halland, intilldess serskild författning i delta hänseende för nämnde provins kan varda utfärdad; 8:0, g:o, io:o, 1 r:o, 12:0 och 10:0 af riksdagsfullmäktige Bengt Petter Skantze från Hallands län, Anders Gunnarsson från Elfsborgs län, Erik Carlsson och Olof Johanson från Stockholms län, P. J. Pettersson från Jönköpings län samt J. Bergström från Skaraborgs län, hvilka uti serskilda memorial, jemte yrkande om förändrade bestämmelser i afseende å likstols-afgiflen och öfriga presterskapet tillkommande löne-rättigheter, tillika hemställt, att, med ändring af hvad 26 kap. 2 § byggninga-balken innehåller, kyrkoherdarne måtte åläggas alt sina boställen sjelfve bygga och underhålla.
Härigenom skulle hvarje kontrollör för 2 månaders tjenstgöring undfå 400 R:dr h:ko och fritt vivre. Jag tror, alt detta är högre, än som behöfves, och skulle åstadkomma en tillökning i kostnaden af minst 100,000 R:dr. Del synes mig nödvändigt, att man icke är alltför frikostig med Statens medel. Jag har förut instämt i Gr. von Plåtens förslag; men jag anser likväl, att 3 R:dr 16 sk. icke borde så betydligt ökas, som här är föreslaget, och hemställer, att § må lyda så: ”Arfvode från 3 R:dr 16 sk. till högst 6 R:dr 32 sk. om dagen, etc.” Hr Braunerhjelm: 1 ani. af Gr. Lagerbjelkes yttrande, afslår jag från den af mig föreslagna inbjudning till MedStm att förena sig uti R. o. Adis beslut. Hr von Hartmansdorff: Skälet, hvarföre en bestämd siffra inkom i Betänk:t, var farhåga hos BondeStds Ledamöter att, om ett sådant maximum icke utsattes, skulle man begagna sig deraf, Den 29 April f. m. 591 lill att för kontrollerna gifva herremän betydliga inkomster. När man nn vet, alt 2 Stånd godkänt arfvodets belopp, Och då således, i händelse R. o. Ad. förenar sig med dem, 3 stånds beslut tillkommit, kunde det visserligen vara skäl för oss alt instämma i de 2:ne andra Ståndens beslut, för all få saken afgjord. Men jag befarar, att hon då blefve ändamålsvidrigt afgjord. Rättast borde derföre vara, alt man icke utsätter någon siffra, utan i stället säger: ”erhåller under tiden af Slaten arfvode och af hränvins-lillverkaren utom ersättning, etc.” §:ns sisla mom. lyder sålunda: ”Kontrollör, förordnas, och hans arfvode, jemte resekostnads-ersättning, bestämmes af den embetsmyndighet Konungen updrag dertill gifver.” Här är beloppet icke utsatt, ulan arfvode! och resekostnads-erSältningen skola bestämmas af vederbörande.
En noggran omsorg, att icke bestämma nå. got mer än angående representationsrätten, och det oaktadt åstadkomma så stor likhet som möjligt ske kan, i de principer, som för på olika tider uppbomne Adeliga St m mar följas, har Utskottet ansett böra vara hufyudåndamålet, Den 18 Augusti e. m» 229 roen detta har, enligt hvad Utskottet i dess förra Betänkande sökt ådagalägga, icke blifvit i x 8 i g års Riddarhusordning iakttagit. Inom de äldre Åtterne har Utskottet funnit den principen vara antagen, att alla Stamfadrens manliga afkomlingar, skulle kunna såsom Åttemån representera på den nummer, hans vundna värdighet erhållit. I öfverensstämmelse härmed, har Utskottet trott, att största likformighet skulle vinna», om sådant äfven finge gälla för de yngre Adeliga Stamtnorne, så vidt deras Diplomer, och den grundlag, hvarunder upphöjelsen skett, icke föranledde till undantag härifrån. Tvånne sådana undantag finnas, af hvilka det ena hårrör från 5y §, i 1809 års RegeringsForm, och den omständigheten, alt af de Stammar, som efter dess antagande intrådt uti Svenska AdelsStåndet, alltid endast en person är Adelsman, så vida icke någon anftan sedermera särskildt blifver upphöjd. Detta undantag är tillräckligt innefattadt i orden uti 1 Mom. af Utskottets förslag, att Ättemän af en Ätt nödvändigt sjelf måste vara Svensk Adelsman, äfvensom sedermera i tredje Momemtet, der Utskottet om dessa Stamfåders yngre afkomlingar endast nyttjat ordet expectanter. Men då inom en af ålder, med Adelig värdighet förlänad stam, en person efter i809 upphöjes till högre värdighet, blifva efter samma Grundlag alla hans afkomlingar, utom en deribland på hvarje tid qvar i den lägre Åtten.
Månne icke den nu brukliga» och på kunskap rika Advocaturen ofta öfvers^ylpr ell»r bortblandar de grofsta brott med m ndrestraffbara fel, och på denna grund sätter illgerningsmannen i frihet att ånyo med mera fintlighet, men ökad önska, få fortsätta sin brottsliga bana? Härtill bidrager onekeligen den högst skadliga och ofta vidtagna proceduren, att i ett och samma fängelse förvara flere både äldre och nyare spitsbofvar, hvilka under delande af lika öde, äfven dela lika ohyggali - Den 6 Februarii. ga tänkesätt, och sålunda naturligtvis både upplysa och uppmuntra hvarandra till ihärdighet, fräckhet, illistighet och ståndaktighet, att emotstå alla sanningens anspråk a i t upptäcka undflykter knep och omvägar, el ler gemensamt befria sig från tvånget, för att åter framträda i ny verksamhet Det är upplyst att flere sådane hofvar till ett nöjsamt tidsfördrif inom sig sjelfva organiserat en ordentlig Domstol der en af dem agerat domare och de öfrige ömsom föreställt anklagare och parter, för att såmedelst kunna öfva sig uti Rättegångskunskapen; när sedermera den enfaldige och ångerfulle, som antingen redan bekänt eller, åtminstone varit nära att bekänna sanningen, ånyo framträdt för Domaren, varit helt och hållit förändrad, fräck och ihärdig att förneka sanningen, och ehuru på de mäst grundade skäl befunnen straffbar, likväl härigenom undgått sitt rättmätiga straff. Det är dessutom hos oss ej ovanligt, att en tjuf sorn 3 å 4 gånger lidit straff, har mellan dess terminer rymt, och efter hvarje gång stört allmänna säkerheten, och det oagtadt, alltid sättes i ett tillstånd att ånyo eller i hela dess lefnad kunna förnya samma skådespel, då likväl andra nationer, i synnerhet den engelska, till undvikande af det ondas oberäkneliga följder och exempels otvifvelaktiga verkan, gör processen ganska korrt.
Vidkommande åter de framställde förslagen, angående Kronofjerdingsmännens befattning med kronoutskyldernes indrifning, så, enär Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, genom Betänkandet N:o 77, i detta ämne redan afgifvit utlåtande, som blifvit Rikets Ständers pröfning understäldt, anse Utskotten något vidare yttrande derutinnan icke från Utskotten erfordras. I fråga om fördelning af stämmoböterne, hvaraf hälften förut tillkommit uppbördsmännen, men hvilka böter, enligt högstberörde Nådiga Kungörelse af den i5 Juli 1841, numera fördelas sålunda, att en tredjedel deraf tillfaller uppbördsmännen och återstoden, eller tvåtredjedelar, socknens fattige, anse Utskotten uppbördsmännens fortsatta bibehållande vid åtnjutande af andel i dessa böter vara destomer af billighet och rättvisa påkalladt, som upphördsbestyret i sednare tider, såsom följd af restantiernes nästan ständiga tillökning, blifvit både i betydlig raon förs våradi och med drygare omkostnader för uppbördsmännen förenadt; hvadan Utskotten för sin del icke funnit skäligt tillstyrka någon annan förändring i berörde afseende, än att uppbördsmännens andel i stämmoböterne må minskas till en fjerdedel, samt de återstående tre fjerdedelar tillfalla socknens fattige; och torde, i händelse af bifall till detta förslag, Rikets Ständer jemväl besluta underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t i ämnet.
Just derföre äro tryckfrihetsbrotten, lika med alla andra lagligen straffbara förbrytelser, bragta under allmän strafflag, att deras bestraffning ej må blifva annan, än som i lagen utsattes, och således ej må dessförutan bero af moraliskt eller annat godtycke. ”Consist. kunde” alltså icke ”utan intrång å tryckfrihetslagen finna” (genom straffande beslut) ”det icke anstå studeranden Rosenschöld att i tryck yttra sig förklenligt om saker och personer, för hvilka han borde hysa aktning och vördnad — icke ”finna (genom straffande beslut) det vittna om dåliga seder och en moralisk förnedring hos Rosenschöld, att han understödde angrepp i tryck emot sina lärare af en för så väl deras vetenskapliga anseende som karakter högst närgående art och med tilläggande af öknamn”. Ty hvarken Consist. eller annan myndighet kunde öfver den moraliska halten i alla dessa oförrätter utlåta sig eller stämpla dem såsom en moralisk förnedring, hvaröfver Gud och gerningsmannens samvete innehafva den uteslutande domsrätten; och att ingripa i denna domsrätt är ingalunda Consist:m tillständig! ens i behandling af ordningsmålen, änskönt updraget deri må sträcka sig ända till att döma utan lag. Att emot oförrätterna söka upprättelse hos Universitetets lärare, egde Consist. ingen annan utväg, än den, som stod hvarje förorättad personligen eller, med afseende på förnärmelse i embetet, allmänna åklagaremakten öppen att inför tryckfrilietsdomstol lagligen tilltala den person, som för den utkomna förgripliga skriften var ansvarig. Om då studeranden Rosenschöld icke af detta åtal träffades; så var det derföre, att enligt tryckfrihetsförordningen ansvarigheten för nämnde skrift icke åläg honom, om än författareskapets verklighet varit af honom sjelf erkänd, i H. I. 7 98 Den 6 December. stället att Consist. derom saknade all giltig bevisning, såsom af förhöret med Munck af Rosenschöld inför Consist. inhemtas. Men efter tryckfrihetsförordningen allena skall åtalet föras, emedan för tryckfrihetsbrott ingen annan lag gäller. Öfver all den strafflöshet, som författare till offentliggjorda skrifter härigenom kunna åtnjuta, klagar Consist.
Alla dessa anslagssummor böra, efter Kongl. Stats-Contorets reqvisitioner, af Riksgälds-Contoret utbetalas, under åren 1845, 1846 och 1847, med här ofvan uppgifna årliga belopp. §. 62. (Grundar sig på Rikets Ständers beslut genom bifallandet af Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 89.) För alt, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga disposition och fördelning, an - 4 1lör till Stats-Utskottets Betänkande, l\~:o 3tjj.. vändas lill lindring: uti det rustoch rote-hållarne inom Jemtland ålistsan T • 1 • DO de rustningsoch roteringsbesvär, hafva Rikets Ständer anslagit en summa af Tolf tusen R:dr, hvilken, i den ordning Kongl. Maj:t behagar i Nåder föreskrifva, af Riksgälds-Contoret utbetalas, under åren r845, iS46och 1847, med bögst Fyra tusen Riksdaler årligen. §. 63. (Grundalsig på Stats-Utskottets Utlåtanden N:is 60 och i55 samt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial N:o 255.) För likviderandet af Kongl. Krigs-Collegu Artilleri-Af delnings skuld till Militice-Boställs-cassan, härledande sig från inköpet af Mariebergs, till Artilleri-Läroverket numera upplåtne, egendom, hafva Rikets Ständer beviljat ett, emot denna skulds capital återstod svarande, anslag af Trettiotre tusen åtta hundra nittiotre Riksdaler 39 sk. 7 rst; börande denna anslagssumma, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrift, af Riksgälds-Contoret utbetalas. §• (Grundar sig på Rikefs Sländers beslut, enligt Stats-Utskottets Utlåtanden Nlis 38, 72[och i33 samt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial, N:o 162.)
R:dr Banco, i årlig Bevillning till Staten, hvilket belopp nära motsvarade Lotsens brödföda, Motionairen hemställt, att Krono-Lotsarne, hvilka, i afseende på Sjöförsvaret och Handeln, stodo i närmaste jeruförjiga förhållande med Soldater och Båtsmän, men hade vi - Bertili iingi-Ut skot tets Betänkande. JY.o 4'- 9 da besvärligare och ansvarsfullare göromål, hädanefter för sina personer måtte ifrån all Bevillning till Staten blifva frikallade; men, om sådan frihet icke beviljades, bar Motionairen'föreslagit följande förändrade redaction uti blifvande Beviilnings-F örordningen: Krono-Lotsar i 3:ne classer. Första classen, Lotsålderman R:dr i: Mästers Lotsar 3 a. Secund-Lotsar 16» hvarvid dock blifvit tillagdt, att, sorn LotsLärlingar hvarken hafva lön eller rättighet till Lotspenninge-fÖrtjenst, så kunde dessa icke skäligen till Bevillnings erläggande taxeras, utan borde i Förordningen derifrån bestämdt frikännas. Slutligen har Motionairen upplysningsvis anfört, att, med undantag af Lotspersonalen vid Landsorts, Sandhamns, Dalarö, Stockholms, Brömsö och Götheborgs Lotsplatsen vore densamma vid de öfriga i3o Lots-stationerna i Riket nästan öfverallt lika vanlottad, i följd af mindre liflig sjöfart och inskränktare handelsrörelse, men, det oaktadt, underkastad lika besvärlig och ansvarsfull uppassning på sjöfarande. Vid öfvervägande af hvad till detta ämne hörer, har Utskottet ansett, alt då io Bevillnihgs-Utskottets Betänkande.
Riksdag styrdt och förvaltadt blifvit, hafva Rikets Ständer, enligt Utskottet tillhandakomne Protoeolls-utdrag för den 16, 18, 21 -och 23 nästlidne December, stannat uti följande beslut, nemligen Riks-Sfånden hafva vid de yttranden, som förekomma uti 1,4.9, 27, 28, 32 och 89 §§. af berörde Berättelse, dels låtit bero, dels ock förklarat, att samma yttranden gillades. Hvad Utskottet anfört uti 7, i3, 16, 23, 24 och 29 §§. har dels blifvit godkändt och dels ansetts icke fordra annan åtgärd , än alt läggas till handlingarna; dock hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet, beträffande 23 förmält sig icke biträda det deruti uttalade ogillande omdöme öfver Banco-Discontens förvaltning. De af Utskottet uti 8, 18, 33, 34. 37, 38 och 40 §§• afgifne yttranden och förslag hafva af Bonde-Ståndet, samt den uti 42 §:n gjorda hemställan af Borgare-Ståndet återremitterats; men sorn dessa §§. äro af 3:ne Riks-Stånd godkände, kunna de erhållne återremisserne icke föranleda till någon åtgärd från Utskottets sida. I anledning af Utskottets hemställan i 21 §., att det för Lunds Domkyrka bestämda lånebiträde med innevarande Riksdag måtte upphöra, har väl Preste-Ståndet beslutat, att berörde lånebiträde må vara Domkyrkan öppet till begagnande intill nästa Riksdag, enär upplyst blifvit, att betyd Bih. till R. St. C Sami. 1 A(d. 19 Baft. 2 Bancå-Utikattets Utlåtande, N:a 4g. liga reparationer af sagde Domkyrkas innanrede ännu återstå; dock som de 3:ue öfriga Riks-Stånden bifallit Utskottets ifrågavarande hemställan, torde Preste-Ståncfets Qm,förmäldte besjut icke till någon åtgärd föranleda.
Särdeles utgingo sådana från det slägte, som lefde i denna morgonrodnans och morgondimmornas lyckliga ålder, då man gör sina första verser och första vältalighetsprof; då man lätt anser sig kallad att begynna verldens egentliga skapelse, eller åtminstone fäderneslandets, och då lika lätt inträffar (hvad hos äldre personer blir mindre förlåtligt), att mången finner intet vidare dertill behöfvas, än eldfängda känslor, obestämda begrepp, dånande ord och häftiga önskningar. I Stockholm nöjde man sig med folkskockningar, hurrarop, och tal vid skålar. I Upsala gick man längre; der firade Studenterne den unga Tryckfrihetens begrafning. De anställde midt på ljusa dagen ett fackeltåg till en öppen plats, der Hertigens tryckfrihets-förordning, under klagosånger, blef i en djup graf nedsänkt och jordad65. Ett väldigt graföl följde ofvanpå. Knappast var i samqvämet någon, som visste rigtigt besked, hvad Thorild ville. Till en det visste han det icke sjelf. Men just detta, att icke (eller blott till hälften) veta hvad man vill, – en hos ädla demagoger ofta förekommande egenskap, – förstärker deras talisman till popularitet; nämligen genom sin likhet af ett morgontöcken, ur hvilket framblicka glänsande löften om en den skönaste dag, under det enhvar, tills vidare, får enligt sin egen fantasi bestämma och utmåla dess närmare beskaffenhet. Så äfven nu. Man kände ju, att Thorild var ett snille; att han ogillade det bestående gamla; att han velat, om icke kullstörta, dock förändra det; att han derför blifvit en martyr! Vid denna tidpunkt voro de fleste af Upsala Studenter med förtjusning tillgifne det Fransyska Revolutions-väsendet, som just då bar sin mest skenfagra och mest imposanta skepnad. Hvilken känsla var således i deras krets naturligare, än en liflig sympathi för den man, som ansågs för landets vältaligaste revolutions-predikant?
Jag anser, att om krigsmän skola utgöra dagsverken in natura, bör likväl deras antal ej öfverstiga, hvad torpare erlägga, med hvilka de kunna sättas i paritet, och det så mycket hellre, som den af Utsk. åberopade författn. af d. i4 Febr. 1689 tillåter soldater, ryttare och båtsmän att med penningar betala sin dagsverksskyldighet med 12 öre s:mt. Skulle nu dagsverkena antingen utgöras in natura eller lösas med två tredjedelar af markegångspriset, biefve krigsmännen hårdare beskattade af presterskapet, än ofvannämnde författning afser. Dessutom förekommer den omständigheten, att denna lösen af två tredjedelar är för hög, när dagsverkena skulle utgöras på prestens kost; ty i allmänhet antager man, att kosten utgör i värde lika mycket som ett halft dagsverke. Således anser jag, att den enda lösen, som kunde vara billig, vore hälften af markegångspriset. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.: Jag anser visserligen betänk, vara af förtjenst i så måtto, att det för framtiden häfver de flesta tvister emellan presterskapet och ryttare, båtsmän samt soldater i afseende på dagsverksskyldigheten; men betänk., som för de flesta fall är väl uppstäldt, har dock i min tanke ett fel, som borde föranleda till äterremiss. Det är nemi. af Utsk. erkändt och väl bekant för den, som vistats i flera orter, att denna dagsverksskyldighet icke finnes och således hvarken i penningar eller natura utgöras, eller, om skyldigheten också af ålder funnits, ej blifvit utgjord. Om nu den förordn., som är föreslagen, skulle komma alt utfärdas, biefve visserligen följden, atl tvister skulle förekommas och minskas på sådana ställen, der dagsverksskyldigheten utgått; men å andra sidan skulle för flere orter en dagsverksskyldighet uppkomma, der gemenskapen af ålder varit fredad från sådan skyldighet. Efter denna förordning skulle säkerligen presterskapet öfver hela Riket komma att fordra dessa dagsverken. Om man kunde göra det tillägg, att den endast gällde för de orter, der dagsverksskyldigheten utgått, tror jag, att betänk, biefve vät grundadt; och, för att få detta tillägg, anhåller jag nu om återremiss af detsamma.