Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Presterskapet utgår icke allenast hufvudsakligen fran 1'olkt t, utan lefver äfven utom vid Riksdagarne, förnämligast medoch genom folket. Ingenting vore således mera i s n ordning, än att Preste-Ståndet, i stället för att, såsom i alia Statens lifsfrågor vanligtvis sker, vid Riksdagarne kämpa emot Bonde-Ståndet, lefde med detsamma i intim förening och med Bonde-Ståndet stridde för samhälls-ordningens förbättring. Dessa båda Riks-Slånd förekomma deremot vid Riksdagarne såsom tvänne antipoder. De isolera sig vid dessa allmänna möten helt och hållet och hafva ingen annan gemensamhet än den, som kan härleda sig från platserne kring Utskotts-borden, der deras delegerade icke sällan söka kullvotera hvarandra. Huru under sådana omständigheter den ömsesidiga sinnesarten måste vara beskaffad, skönjes bäst af Protocollen. De innefatta talande facta, tillfyllestgörande bevis. Jag åberopar härutinnan å ena sidan det politiska, med tj'st godkännande upptagna, helsningslah t i Preste-Ståndet vid början af detta Riksmöte samt å den andra commentarierne öfver detta tal inom Bonde-Ståndet samt der limade discussioner, i anledning af väckta förslag, dels om en Synodal-Styrelses bildande, dels om Biskops-Embetenas indragning. Af dessa förhandlingar röjer sig på ett alltför bedröfligt sätt, huru ställningen vid Riksdagarne är mellan lärare och åhörare. Hvad Kyrkan och det allmännas sak lida deraf, later sig bättre kännas, än heskrifvas, och verkan i allt öfrigt af Preste-Ståndets närvarande delaktighet o Do i Representationen uppenbaras derigenom allt för tydligt! Theologen och Kardinalen Mazarin förstod utan tvifvel, bättre än många Generaler, att bilda och underhålla Armeer samt leda deras rörelser, och äfven vår tid har icke saknat Prestmän med egenskaper, användbara för hvarjehanda Statsbestyr.
Hvad åter vidkommer Herr Thams så ofta återkommande parad af en uteslutande patriotism och känsla för Fäderneslandets väl, så är jag nöjd, att i Herr Tham äga en anklagare för bristande patriotism, då beskyllningen kommer från den sidan, som åtagit sig rollen af Ministrarnas försvarare, och som utför detta genom en verklig ministeriel anklagelse om syften att vilja omstörta och nedrifva hela samhällsbyggnaden derföre, att jag yrkat fullföljd af de anmärkningar emot Ministéren, hvartill jag anser mig befogad. Jag anser mig äfven kunna yttra en förundran deröfver, att den talare, som med så mycken ifver anfallit mina motiver, hvilka för honom ingalunda äro tillgänglige, och som på förmiddagen sagt, att man icke kunde vidröra Ministrarnes ansvarighet, utan att tilllika vidröra den högsta Styresmannen, att, säger jag, det undfallit samme Talare ett sådant uttryck, som här nyss blifvit fäldt, att nemligen från Skeppshandeln den slutsatts skulle kunna dragas, att både krona Den 18 Julii e. m. 4o3 och spira en dag folio i Judehänder. Jag anser nied förundran, att man lemnät åt mig att Förklara, det jag knappt tror att ett mera obehörigt yttrande kan fällas. Herr Rosenbladj Bernhard: I afseende på de serskilda punkter, Betänkandet innehåller* ämnar jag icke ingå i något yttrande ) men då jag här hört eli teckning af mitt Fäderneslands tillstånd, sorn i fall den vöre sami, visserligen påkallade Rikets Ständers behjertande; då en Ledamot redan i går började med att Utveckla deli åsiglen* att Landet Vöre i ett tillstånd af vanmagt, bärröiande från bristande omtanka å Styrelsens sida; då en annan Talare, som iiu Uppdragit en fullständigare teckning* sagt samhället vara i ett tillstånd af upplösning; så anhåller jag att härom få yttra några ord. Jag går då först att efter faeta betrakta, om samhället Verkligen är i ett tillstånd af vanmagt och upplösning.
Hållande mig till den organisation, som nu förefinnes, och som grundlagt de i den K. proposln gjorda framställningar, vill jag endast fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att den indelta armeen, med alla de brister, som kunna vidlåda den, beträffande egenskapen att vara disponibel, likväl, med och genom sitt spridda läge inom Rikets särskilda provinser, har den egenskapen att vara tillräckligt disponibel vid ett fredsbrott, der endast försvar inom eget land ifråga - 3oo Den 7 Maj f. ra. kommer, då den tillika utgör en lämplig, ehuru ej alltför talrik, stam för den beväringsstyrka provinsen har att lemna; att denna annee således måste betraktas såsom hela krigsstyrkans fredsfot, emedan den tillsammans med beväringsmanskapet utgör krigsfoten; samt att det hufvudsakligasle missförhållandet, i afseende på styrkan för krigsfoten, är att finna i cavalleriets och de vettenskapliga corpsernas underlägsenhet, i det förhållande de böra hafva till infanteriet. Slutligen och med hänseende till Utsk:s yttrande, ”att ”samma aimee bör äga en fredsfot, hvarifrån den genom för”ut beräknade utvägar må under kriget successivt kunna utbilda sig till behöflig styrka,” får jag, med erkännande af riktigheten i denna sats, likväl erinra, att utvägarna för ett sådant utbildande under ett försvarskrig inom eget land äro mycket osäkrare och svårare att tillvägabringa, än under ett anfallskrig, eller ett krig, földt på utländsk botten, och att just af dessa omständigheter uppstår behofvet af en utsträcktare luigsbildning inom nationen, utan att derföre en allmän folkbeväpning måste påräknas.
Att, i händelse den upplåning, som, enligt mom. 1, borde ske mot inhemska statsobligationer, ej skulle komma alt uppgå till densaminas beräknade belopp, Riksgälds-kontorel mätte, på det icke någon brist härigenom skulle uppslå i de tillgångar, som lör jernvägsarbetena voro afsedda, bemyndigas alt, genom tillfällig upplåning, fylla hvad som i den påräknade summan kunde komma att fattas. Under flera föregående riksdagar har, genom derom gjorda framställningar, Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad ä angelägenheten och fördelaktigheten af ett efter andra staters föredöme ordnadi fondsystem, hvarigenom ej allenast tillgång skulle beredas till utförandet af sådane större, allmänt gagnande företag, hvilkas kostnader icke kunde af de vanliga statsinkomsterna bestridas, ulan älven allmänna rörelsen underlättas samt den enskilda sparsamheten uppmuntras och smärre kontanta behållningar göras fruktbärande; men farhågan för förnyandet af den oreda i landets penningeförhällanden, som ett missbrukadt och obetänksamt utgilnmgssätt af Svenska kreditpapper förut medlörl, har ända lill sednasle tider hos representationen väckt öfvervägande betänkligheter emot den föreslagna skuldsättningen, hvars anlitande dessutom ansetts desto hellre kunna böra undvikas, som nästan oafbrutet stigande statsinkomster och derigenom uppkommande öfverskott samt särskilda mot fördelaktiga belalningsvilkor erhållna och snart liqviderade län lemnal full tillgång lill de extra eller tillfälliga statsutgifter, som af Rikets Ständer beviljats och anvisats till utgående i särskildt stadgad ordning. Ett annat förhållande inträffade likväl sedan Rikets Ständer vid 1853 och 1854 års riksdag beslutat, att de jernvägar, som vore alt anse för stambanor, skulle anläggas genom Statens omedelbara försorg, och all kostnaderna för dessa jernvägsanläggningars utförande borde af Slaten bestridas. Såsom en .gifven följd af Rikets Ständers sålunda lättade beslut otfh ett oundvikligt vilkor lör samma besluts Bih. till B. St. Suppl. 8 58 Expedilions-Utskottets Förslag till underd.
Betdnkandcm Mjöloch Såg.qvarnar mm., vöre mycket skiljaktiga, borde afseende derå göras, så att, då hemman af större godhet samt med mindre mantal utgjorde en rote, borde flere hemman af sämre beskaffenhet och större mantal svara för en annan rote: att en rote likväl, vid ansvar* icke linge öfverstiga det hemmantal, som, efter Roterings-Instructionen för förra roteringen och det derpå grundade roteringsverket, Länet högst vore tillåtet: att i Skåne, der rotering förut icke varit inrättad, två mantal vore det högsta, som på en rote bestodes: att i Götheborgs och Bohus Län icke någon rote finge öfverstiga 2J mantal: att, hvad roteringen i Herjeådalen beträffade, Kongl. Majit ville framdeles i Nåder förordna, huru dermed borde förhållas och dervid göra särskildt afseende på denna landsorts svaga beskaffenhet: att, då gamla roteringen i Jemtland blifvit med Kronoräntor understödd, men ett sådant bidrag för den nya roteringen icke vore att påräkna, roteringscommissionerne derstädes egde att tillse, det hemmantalet för den nyroterade jorden i proportion deraf öktes: att, till vinnande af likhet i roteringstungan, de roteskyldige emellan, committerade borde om hemmanens och lägenheternas beskaffenhet inhemta noggrann underrättelse af chartor, beskrifningar, Skattläggnings och Storskiftes handlingar samt andra tillgängliga upplysningar, med hvilka liand* Besv. och Ekon. Utik. Bctänkanden.
Men då numera denna makt sjelf blifvit indragen, bör man vara betänkt uppå något annat korrektiv emot missbruken, och i detta hänseende torde Danmarks exempel vara efterföljansvärdt. Det nu framlagda förslaget bör deremot, i min tanke, förkastas, dels derföre att andra hinders exempel visat, att ändamålet dermed ej kunnat vinnas, och dels emedan det till sin syftning är rigtadt emot sjelfva tryckfriheten. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Det här föreliggande förslaget är helt och hållet rigtadt emot den skandal, som f. n. ganska ofta inträffar, att nemi. en s. k. ansvaring vid tryckfrihets åtal intager den verklige utgifvarens plats, och, i händelse af åtalets gillande, lider hans straff. Man torde knappast kunna tänka sig någonting för rättskänslan mer sårande, än att tiduinga-skrifvare kunna lega personer för att ansvara för brott, som de förra sjelfva begått, ett förfaringssätt, hvarigenom den verkliga brottslingen alltid går fri och ostraffad, under det att den legda stackaren, som på förhand åtagit sig ansvaret för den förres förbrytelser, får ofta ganska hardt plikta för brott, sora han icke begått eller ens kunnat begå. Det är denna man kan rent ut säga styggelse, som Const.Utsk. velat förekomma. 58 Den 10 Oktober. Det är visserligen sannt, att den icke kan helt och hållet genom detta förslags antagande förebyggas, ty för de s. k. urbota brotten kunde jemväl hädanefter ansvaringar komma att lida; men om ock endast en del af missbruken försvinna, så vore dock något dermed vunnet, och man måtte vid medgifva, att man icke bör försumma allt, derföre att man ej kan vinna allt. En föreg:de talare har redan erinrat derom, att den verkliga tidnings-utgifvaren ofta underlåter att betala böterna för ansvaringen och låter honom aftjena dem på korrektionshuset, så att hela straffet reducerar sig dertill, att Staten får under en längre eller kortare tid föda ansvaringen, under det att den rätte gerningsmannens plånbok ej vidkännes någon förlust. Om deremot förslaget antages, så skulle det alltid finnas en plånbok, hvarur böterna kunde tagas.
Våra skatter äro äfven för dryga i förhållande till vårt lörelsecapital; men om vi återställa rörelse-capitalet åtminstone till hvad det varit, och söka bereda utväg för dess ökning i mån af produclionen; om vi vidare öka capitalet genom kloka creditförhållanden och en ordentligt inrättad assignalionsrätt; om vi 64 II. 8* Den 3 Mars f. m. vidtaga Författningar, som gifva lif åt handel och näringar, så kunna vi ganska väl utgöra närvarande skatter. Skulle väl en fastighetsägare hjelpas genom minskning af en liten del af skatterne, om hans produkter eller egendom säljas vida under sitt verkliga värde. Hvad ifrågavarande lån beträffar, kommer det äfven att blifva angeläget, icke blott för de lånbehöfvande jordägarne, hvilkas understöd man åsyftar, utan äfven för att befrämja realisationen, och det är mera nödvändigt, innan realisationen börjar, än sedan. Ty derefter är det möjligt för enskiite att erhålla utländska lån. Således är det af två orsaker jag tillstyrker reservanternes mening, nemligen dels för att befrämja realisationen, och dels emedan lånet är behöfligt för de lånbehöfvande, i synnerhet före realisationens början. Den föreslagne summan är endast till sin princip oriktig, såsom för liten, ty den uppgår ej till det belopp af rörelsecapitalet, som blef indraget i81S. Sedan dess har likväl folkmängden tilltagit; och i allmänhet kan man säga, att ju större folkmängd, dess större rörelsecapital behöfves. Dessutom, om man ej vidtager utvägar att öka rörelsecapitalet, sätter man en godtycklig gräns för productionen; och nationen kari ej komma till den höjd af förkofran, som hvar och en national-församling bör önska att kunna befrämja. Jag tillstyrker alltså bifall till den mening, som af Den 3 Mars f. m. 117 rcservanterne samt Herr Lefren och Grefve Björnstjerna blifvit framställd. Grefve Horn> Claes Fredrik: Det synes mig som om man bade missförstått ett vigti g t inkast af Herr Cederschjöld.
Till grund för återremissen har hufvudsakligen anförtsi att skyldigheten att uppföra och underhålla de ifrågavarande Strandridare-boställena skall hafva blifvit under Drottning Christinas regering pålagd Gottländska allmogen, af det skäl, att den då hade fri handel och seglations-rättighet på utrikes orter; men att år iy83 ”ali handel och seglations-rättighet” på sådane orter för bönder och allmoge blifvit upphäfven och öfverlåten på Wisby stads handlande, hvilka till en del voro bosatte i landthamnarne eller ock derstädes hade sina handels-expediter och magasiner; att i anseende härtill, och då allmogen icke hade rättighet att bedrifva handel på utrikes ort, det vore obilligt, att den betungades med ifrågavarande onus, samt att Tullverket numera desto helldre borde bekosta Strandridare-boställena ,‘som, dels de Strandridaine motsvarande tjenstemän vid andra Rikets landthamnar och kustorter alla voro utan boställen, men deremot egde omkring 5o 28 Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Ut skot tens Utlåtande. R:dr B:co större löner, än de förre, hvilken skillnad i lönevillkor förmodats vara vederlag för boställe eller hushyra, dels den löne-tillökning, sorn skulle tillgodokomma strandridare å Gottland i stället för de elfva boställen, de der egde, ej utgjorde högre belopp än 55o R:dr årligen; att, hvad beträffade de Kongl.
Som min begäran om förnyad bordläggning icke blifvit understödd, samt Betänk:t således nu kommer att afgöras, anhåller jag att detsamma måtte till Utsk:t återremitteras. Med anledning häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm., att begäran om Betänk:ts återremitterande redan förut blifvit af Hr Liljenstolpe framställd samt att öfverläggningen i frågan numera förklarats afslutad; hvarefter och sedan Hr Gr. o. Landtm, upptagit de under öfverläggningen gjorda yrkandena å dels bifall till Betänkit och dels återremiss deraf, Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. på bifall till detsamma och, då dertill svarades många ja, förklarade proposm vara med ja besvarad. Hr Liljenstolpe: Mot R. o. Ad:ns nu fattade beslut får jag anmäla min reservation, under vördsam anhållan, att, sedan frågan blifvit inom de respektive Med-Stånden afgjord, få aflemna min reservation skriftligen och att således efter för handen varande omständigheter få härmed vidare förfara. Föredrogs och biföllsAllm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 16 dennes bordlagde Betänk. N:o 10, i ani. af väckt motion om ändring i Kongl. Reglementet för Telegrafverket den 2 Augusti 1856. Hr von Koch, Nils Samuel, uppläste ett skriftligt anförande af följande innehåll: Sedan jag nu hunnit närmare granska för mig tillgängliga skrifter ang:de jernvägsbyggnadernas fortsättning och nordvestra stambanans rigtning, anhåller jag, att, enl. den 9 dennes här gjordt förbehåll, få afgifva mitt yttrande, hvilket med öfriga här då aflemnade torde Stats-Utslut delgifvas.
”När jag en gång blir styrman,” sade Petter en afton, då han träffade Lena i kaptenens rum, den vanliga mötesplatsen under Rosenbergs frånvaro (Lena skulle naturligtvis bädda, och Petter hade flera göromål, än som kunde uppräknas), ”ja, när jag en gång blir styrman ...” ”Hvad då, Petter?” ”Då friar jag till den grannaste flicka i hela skärgåln.” ”Men om hon inte vill ha dig?” ”Åh, jag skall nog se mig före, att jag inte får korgen! Men när jag nu kommer ut, Lena, och du hör stormarne tjuta och bränningarne slå som galningar mot hvarandra, skall du inte då tänka på mig och säga för dig sjelf: ’Jag undrar hvar Petter nu kan vara? Kanske ligger han och plaskar på en planka, för att rädda lifhanken, eller ha kanske hvalfiskarne redan slukat honom i en munsbit?’” Detta var alltför mycket för Lenas ömma känslor. ”Kära Petter, tala inte så! När mamsell Ella suckar och säger: ’Herre Gud, jag undrar hvar Rosenberg nu är!’ då tänker jag på dig, Petter.” Lena förde en snibb af lakanet till de våta ögonen; hon vågade ej se på sin älskare. Men Petter, den skälmen, tänkte: ”Så vacker syn får jag kanske aldrig mera se!” och derpå drog han dristigt undan den obeqväma slöjan, vände Lenas ansigte emot sitt – och knep behändigt den första kyssen. ”Petter! Herre Gud, hvad tänker du på – om kapten kommer!” ”Ja, låt’en komma, om han vill! Då skall jag säga att Lena blir min hustru och att jag derför skall vara oförtruten att få den förbannade navigation in i skallen.” ”Du menar då att jag nu är din fästmö, Petter?” frågade Kajsa-Lena och såg helt fundersam ut. ”Ja visst; du är nog för hederlig flicka att låta någon karl, som du inte vill ha till man, stjäla en kyss af dig. Och efter du nu ändå är min fästmö, kan jag ta en till .. och – nock en!” ”Nej, detta bär sig inte, Petter! Nu få vi spara den varan till härnäst, för jag är rädd frun ropar.
Detta må vara sanni till någon del, men icke till fullo; tv det kan dock bända, oaktadt den största möjliga försigtighet och omtanka på deras sida, att en uppsamling af bankens sedlar kunde ske på något håll, måhända af il I v i II ja, och sedan så hastigt påströmma, att det ej blefve möjligt för banken att med sin riksbankscassa invexla dem. Skola då ögonblickligt desse personer utsättas för lagsökning, så ar det fara värdt, att ingen skulle vilja blifva directeur och följaktligen ej heller några banker komma alt inrättas. Detta fäller sig temmeligen klart. Man har sagt, att allmänheten, som genom desse directeurers förvållande vore förnärmad, borde hos dem i första rummet få söka ut sin rätt, men här måtte väl icke vara fråga om någon hämnd, utan tror jag att allmänhetens rätt ej bör sträcka sig längre, än all i utbyte mot sedlar få penningar, oell denna rätt måste således lättare kunna göras gällande ju flere man har att välja på i anseende lill utsökning. Här nämndes visserligen något vidare emot milt anförande af en värd ledamot, Gr. Frölich; men som lian icke är närvarande, så anser jag öfverflödigt att nu upplaga liden med besva 20 11. 77 6jo Den 24 Februari e. m. rande deraf, inskränkande mig att, såsom jag nyss nämnde? instämma i Hr Ribbings nu afgifna förslag. Frih. Cederström, Jacob: Jag kan ej instämma i livad i förmiddags blifvit ytlradt om alt R. o. Ad. skulle biträda PresleSt:s beslut. Det skulle medföra en sådan långsamhet vid utredningen af bankbolagets skulder, att troligen intet förtroende för ifrågavar. banker kunde hos allmänheten vinnas. i5 §:n skulle jag tro böra erhålla en något förändrad redaction. Ordet "oinlöst’'’ framför "creditsedel” kan saklöst borttagas såsom öfverflödigt. Sedeln kan naturligtvis icke inlöst befinnas i någon bankens borgenärs hand. Således må det ordet blifva borttaget och i stället heta "innehafvare af creditsedel."
Vid detta högtidligt, vigtiga Rike möte, utmärkt af stora förhoppningar och företräde bemödanden till betryggande af Fäderneslandets ära och välfärd, torde ingen enskild tanke, som ingår bland föremålen derföre böra undertryckas, eller uttalad, omildt bedömrnas, då den har redlig syftning, omän bristande insigter och erfarenhet icke medgifva en skickligare utveckling. Angelägenheten och rättvisan deraf, att å ena sidan mindre behöfJige ijenstebefattningar inskränkas och att å andra de för Statsorganisationen och allmänna ärenders behandling nödvändiga sysslor med skäliga löningsvilkor förses, tiar jag trott mig finna vid föregående Riksdagar fullkomligen bevisad och erkänd; men sättet huru ent sådan reglering öfver hela Riket lämpligen må kunna verkställas, kan , thuru upplysande åtgärder härföre blifvit beredde, fordra en lång och omfattande pröfning. Emedlertid torde de rättelser och förbättringar sorn närmast af erfarenheten, Statsinteresset, och billigheten påkallas hufvudsakligen inträda vid de högre administrativa verken. Med förutgifven anledning, med min pligt och min förmåga har jag ej trott förenligt att i detta hänseende våga ett omdöme, sträckt vidare än till det embetsverk, sorn utgör första och närmaste organea Ben y Martiin af en Konung# och Regerings riksvårdande o»: sorger, öfvertygad att dervid ansvarigheten och samhällets fordringar »ro i en högre mån fästade, att derifrån emanera de principer, den anda och ordning som i alla förvaltningens grenar böra råda; samt att en fullständigare granskning af desamma styrelsefördelning tillkommande skyldigheter, ärenden och göromål skall utvisa det resultat att detta verk i jemförelse till löningsinkomster och förmåner är af alla det mest vanlottade, Det b«r funnits en tid, utmärkt genom grundliga lärdomsinsigter och lysande medborgerliga dygder, då Sveriges förnämsta, ädlingar skattade för en heder att företrädesvis i Kongl. Canzliet använda sin ungdomstid, då Rikets yppersta Fältherrar och Statsmän der inhemtat sin bildning till skicklighet i allmän* na värf och ärofulla förtjenster.
I eder ärade tidning förekom nyligen en uppsats under rubrik: Mot svampförgiftning, som, ehuru den i många fall är fullkomligt riktig, dock kan leda till ganska sorgliga följder. Först och främst hafva vi de giftiga flugsvamparne, hvilka innehålla narkotiskt gift, som ej löses i kokande vatten. Vidare rutolomaoch hebeloma-arterna, som jag för min del anser klokast undvika äfven om de samma skulle vara preparerade, såsom uppgifves i åberopade uppsats. Ett par arter rörsopp, boletus satanes och bol. luridas torde vara bäst att utesluta från de ätliga svamparne. Att ryssar och finnar äta alla slags kremlor känner jag, men jag vill också minnas, att giftet löses ur dessa svampar genom uppkok i salt vatten, som sedan bortslås, åtminstone har en ryss, som jag samtalat med derom, förklarat saken så. Det borde i regel alltid iakttagas att förvälla svamp i salt vatten, för den händelse att någon giftig art blifvit insamlad, som deraf kunde oskadliggöras. Dock bör man alltid först bortkasta de förut uppräknade farligaste svamparne. Med pepparlingarne förhåller det sig så, att, utan föregående förvällning i salt vatten, aflägsnas icke pepparsmaken. Gift i dessa finnes icke eller åtminstone obetydligt. Af skäggig pepparling har jag ätit utan olägenhet, fast den samma då icke var förvälld i salt vatten, utan endast fått ett uppkok i vanligt vatten. Summa summarum: var försigtig med svamparne! Gammal svampeän. Anisbröd. A f 1 stop mjölk göres en vanlig deg. Sedan den jäst upp, inarbetas £- S smör, 2 ägg, socker, \ ' S anis och 1 jumfru bränvin. När degen ånyo uppjäst, utbakas bröden och ställas på bordet att jäsa. Kokas efter hand i smör i en stekpanna. Då smöret smält och börjar koka, slås i pannan ett glas bränvin, och när det stått en stund, afskummas sältan. Elsa. Af 6 ägg frånskiljas 3 hvitor, hvilka vispas till hårdt skum. De öfriga äggen röras tillsammans med § ' B fint hvit krosssocker, tills sockret är väl smält.