Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, af skäl, som uti det på Rikssalen den 27 November samma år afgifna nådiga svar å Rikets Ständers omförmälda skrifvelse blifvit anförda, vägrat sitt samtycke till berörda förslag, så har likväl Kongl. Majit, som delar Rikets Ständers åsigt om olämpligheten af den nu i lag medgifna bördsrätten i stad, ansett sig böra till Rikets Ständer aflåta nytt förslag i ämnet i hufvudsakligen enahanda syftning med det af Rikets Ständer framställda; och vill förthy Kongl. Majit nu, efter Statsrådets och Högsta Domstolens hörande, föreslå Rikets Ständer, det antagas må en författning af följande innehåll: 12 Kongl. Majds Nåd. Prop. NI 24. »Allt hvad lag eller särskilda författningar innehålla, angående rättighet att i börd lösa såld, bortskiftad, pantsatt eller genom testamente gifven fastighet i stad, varder härigenom till all kraft och verkan upphäfdt; kommande dock lösningsrätt till försåld fastighet för viderboende eller nabo ej att ega rum i de fall, då säljare och köpare äro med hvarannan i det skyldskaps-förhållande, som i G Kap. 1 § Jorda-balken förmäles; och blifva de i 7 Kap. 1 § och 9 Kap. 3 § nyssnämnda balk meddelade bestämmelser i afseende å tiden, inom hvilken viderboende och nabo ega att såld eller pantsatt fastighet i stad lösa, sålunda ändrade, att viderboende eller nabo, i de fall, då han till lösen är berättigad, åligger att sin talan derom i laga ordning instämma, då lösnings-anspråket angår hus eller tomt, derom köp egt rum, sist inom fjorton dagar ifrån den, då tredje uppbudet å köpet meddelades, och, då fråga är om inlösande af pantsatt hus eller tomt, sist inom lika tid ifrån det ega rens rätt, att det pantsatta återlösa, tilländagick.» Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Stockholms Slott den 28 Oktober 1856. OSCA R. C. E. Gunthtr.
LagUtsiottets Betänkande Njo 50. hus-afgift, Cancellie-gebiihr och dylikt, de tiil serskilda publika Cassör ingående inkomster af lediga Pastorat , Vederlag och Prost-tunnor, samt i allmänhet räntor å alla under Consistorii vård ställda fonder för fromma Stiftelser, hvilkas rätt Consistorii-Notarien åligger att, genom inteckningars tagande och förnyande m, m-, förvara och bevaka; b) att dessa medel, med lika skäl som Kronans samt Kyrkooch FattigCassors, böra tryggas mot förskingring ; c) att Consistorii-Ledamöter, äfven med iakttagande af den dem åliggande tillsyn, icke kunna förekomma, att,' emellan de årliga revisionerne, uppbördsmedel af Consistorii-Notarien obehörigt användas, eller genom hans vårdslöshet eller försummelse förfaras eller förloras; och d) att, då Consistorii-Notaries person redan är, i afseende på den honom anförtrodda uppbörd , ställd i lika belägenhet med Krono-Uppbördsmans samt Kyrkooch Fattigföreståndares , Lagens fordran på en-l LagXJtskottets Betänkande N:p 50. 55 het och likstämmighet) bjuder att äfven deras egendom , i fråga om ersättning för uppbördsmedel , anses och behandlas efter enahanda grund ; finner Utskottet sig böra, på dessa skäl, i sås måtto tillstyrka bifall till Motfonairens yrkan^ de i denna del, att Utskottet föreslår \ det måtte , genom serskild Författning, varda stadgadt som folier: Lör medel, som ConsistoriiNotarie, i eller får sin tjenst, till förvarande, förvaltning, eller redovisning emottagit, ege vederbörande Dom-Capitel, i denne Tjenste mans egendom, enahan da förmånsrätt, som den, hvilhen, efter Lag, tillkommer Uppbördsman^ skuld till Kronan samt Kyrkors och Fattig-Inrättningars fordringar hos deras Föreståndare; sä framt ej Dom. Capitlet brustit i den tillsyn eller efterlätit det lagliga förfarande, som Kongl. Brefvet den 1 Junii 17g!
Att 1843 års författning', i hvad deri innehåller om husbehofsbränningen, må, på sätt Bonde-ståndet yrkat, bibehållas. Af Biskop Bruhn: 1843 års författning må bibehållas, med de förändringar Prosten Nibelius föreslagit. Af Prosten Berg: Att 1843 års författning må bibehållas med nödiga befunne förbättringar deri. Af Komminister Janzon: Att bränningstiden må förkortas med en eller en half månad årligen, tills dcnnja rörelse efter 6 eller sist 12 år upphört. Ilos Bor gareståndet. Af herr Bhodin: Att orden: »inom samma fögderi,» hvilka igenfinnas i början af Litt. A, under ifrågavarande punkt, måtte utgå och förslaget i denna del erhålla den förändrade lydelse, att den, som eger tvenne eller flera hemman, hemmansdelar eller jordlägenheter, belägna på högst en half mils afstånd från hvarandra, må utöfva den deni åtföljande bränvinsbränningsrättighet, om han så för godt finnér, blott på en af dessa egendomar. Vid Bevillnings-, Lagsamt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Ulsk. Af herr Norin: Att all brännvinsbränning måtte lika beskattas i Usta klassen. Af herr Schartau: Att bestämmelsen om lägre skatt för kortare bränningstid måtte förändras såsom endast föranledande missbruk. Vid' 12 punkten. Af herr Murén: Att afgiften af 3 rst. banko vore för hög. Vid 71 punkten af förslaget. Af herr Stenberg: Att husbonde alltid må vara ansvarig för sitt husfolks åtgärder, i fråga om oloflig brännvinsbränning, derest ej han kan visa sådana förhållanden, som uppenbarligen ådagalägga att hans husfolk handlat utan hans vetskap och tillåtelse. Af herr Wetterberg: Att efter ordet: »frånvaro» må tilläggas orden: »på annan ort.» Af herr Indebetou:
Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 23 Håft. 1 2 Stats-Utskottets Memorial ,JW 224. § 175, angående ersättandet af kostnaderna för båtsinansrotars sammanförande, äro lika lydande med 194 och 195 §§ i det vid sednaste riksdag utfärdade reglemente. §§ 176, 177 och 178, angående utbetalningen af de i Regeringsformens 63 § före skrifna kreditivsummor, grunda sig pä Utskottets af Rikets Ständer gillade utlåtande N:o 199. Som Rikets Ständer, genom bifall till Utskottets utlåtande N:ol51, beslutat, att kreditivet för inhemska fårskötselns och ullproduktionens befrämjande skall indragas, har det derom uti 199 § af nu gällande reglemente intagna stadgande blifvit utur förslaget till det nya reglementet uteslutet. § 179, angående kreditivet för ackords-regleringen inom Arméen, innefattar enahanda föreskrift rörande detta kreditiv, som § 200 i oftaberörda reglemente. Utskottet, som, enligt hvad förut blifvit anmäldt, ansett föreskrifterna angående anslagen för folkundervisningen böra skiljas från den afdelning, som angår riksdagskostnader samt aflöningen för Justitie-ombudsmannen m. 11., under hvilken afdelning berörda anslag förut varit förda, har uti det nu uppgjorda förslaget infört under lit.
Ingen — eller åtminstone mycket få — har ut-tydt natursträfvandet inom konsten på ett för dennas ut-öfvare ofördelaktigt sätt. Tvärtom, nyhetsmännen ha i allmänhet blifvit mottagna med öppna armar. Skulle detta tillmötesgående härleda sig från den öf-vertygelsen att konstnärerna hållit måttan, medan författarne gång efter annan öfverilat sig? Vi ha sett, huru personer, som ej vetat, hvad de skrifvit, yttrat till våra konstnärers beröm, att de lyckligen undgått att sjunka så lågt, som deras moderna yrkesbröder i utlandet gjort, (se konstötver-sigten i “ Illustrerad verldshistoria “, del. * Men de moderna författarne, de ha ej vetat att hålla måttan. Konstnären står så att säga på fridlyst mark. Äfven om han finner nya medel att uttrycka sin tanke, så anfaller han likväl ingen. Han anfaller ingen! En genomnaturalistisk tafla som Kröijers arbetare, är den ej det blodigaste, mest nedgörande anfall på de gamle, som förr målade dylika ämnen inne på sin atelier? Likaså Skånbergs italienska landskap, X: s aqva-reller, Y: s “ La toilette “, Z: s porträtt. Jo, anfall är det och dertill häftiga anfall. Så vida man ej är förståndig och ser saken i stort, ser i det nya en följdriktig och sund utveckling af det gamla, uppväxt ur dettas såväl förtjenster som fel. Tar man saken från det hållet, så sårar man ej en öfvervunnen ståndpunkts förkämpar genom att medgifva, att ungdomen hunnit ett steg längre fram än de gamle. Men våga ej att påstå detta om de unge skriftställarne! Be äro ingenting annat än utsläppta skolpojkar, som måste hållas i tygeln. För öfrigt frågar man alls inte efter, hvad de äro. Hvart man sträfvar med sitt arbete, hvad man vill uttrycka deruti, det är en bisak, som man ej ens gör sig den mödan att taga reda på. Hufvudsaken är att han, som vågar skrifva, sluter sig till “ det unga Sverige “, till “ realisterna “. Derför skall han stukas!
Eli o sorn be trades att hafva försålt eller utspridt en i laga ordning med qvai jBi/i. till B.-St. Prat. 1828 och 1829, 3 Sami, 21:dra Haft. 4 26 Bil. litt Conslit.-XJtsk:s Memorial N:o 5i. starl belagd eller confiskerad Skrift, vare, vid alla sådana lill fa 11 en, der lian om qvarstaden ägt eller bort a«a kunskap, underkastad samma ansvar sorn Författaren. Rubbning af qvarstad, hvaruppå försäljning eller utspridande icke följt, umgälles, efter 8 Cap. 8 §. Ulsöknings-Balken, med böter af Tretton Riksdaler Sexton Skiliirigar. Varder någon af trycket härstädes utkommen, eller på Svenska språket författad, utomlands tryckt och hit i Riket införd Skrift hos Konungen af Hof-Ganzlern anmäld, såsom innefattande ämnen, hvilka kunde föranleda missnöje fiån andra Magters sida, äge Konungen att derom, efter omständigheterna, förordna, samt, om Flan så nödigt aktar, låta genom Hof-Canzlern föranstalta om Skriftens seqvestrerande och indragning, både bos Boktryckare och Försäljare eller andra utspridare, på sätt om qvarstad bär ofvan stadgas. Så vida Hof-Canzlern ej öfverlemnar Skriften till Justitias-Canzlern, för åtalande vid laga Domstol, skall han genast ovägerligen inhemta Tryckfrihets-Comitens utlåtande. Finner Comiten, som icke må ingå i Politiska considerationer, att Skriften, enligt Lagens bokstaf, ej åtalas kan, då bör, efter Konungens ompröfning, skälig Bil. till Conslit.- Utsl.‘s Memorial, N:o 5i. 27 ersättning af Statsmedlen anordnas åt Boktryckare eller Försäljare, i och för deras omkostnader och förluster.
Departements-chefen — ”enär en ny och mera omfattande reglering af pensionsväsendet för arméen icke torde kunna tillvägabringas med mindre än att Staten öfvertager hela pensioneringen och Armöens Pensions - 60 StatsUtskottets Utlåtande N:o 84. kassas bestyr i detta afseende helt och hållet upphör, men Rikets Ständer icke gifvit tillkänna, huruvida en sådan genomgripande och med större kostnader för Statsverket o tvifvelaktigt förenad förändring varit Rikets Ständers afsigt” — i underdånighet hemställt, att något förslag i så vidt omfattande rigtning icke för det närvarande måtto till Rikets Ständer framställas, helst för verkställighet deraf äfven erfordrades medgifvanden från arméens sida genom dess Krigsbefäl, hvars sammankallande under sådane omständigheter möjligen utan ändamål skulle medfört betydliga kostnader för Pensionskassan. I anledning häraf får Utskottet anföra att, om äfven Rikets sednast församlade Ständer icke annorlunda uttryckt sin önskan, i afseende på sättet för pensionsväsendets reglering, än medelst omförmälande af de förhållanden, som påkallade behofvet af en sådan reglering, så synas likväl dessa förhållanden, sådane de här ofvan äro af Utskottet framställda, föranleda till den slutsats, att arméens pensionsväsende icke kan blifva ändamålsenligt ordnadt, med mindre än att hela pensionsväsendet öfverlemuas åt Staten, sorn sålunda borde öfvertaga Arméens Pensionskassa men deremot ock ensam besörja pensioneringen. Om derjemte nu befintliga olikhet i grunderno och vilkoren för pensions åtnjutande afhjelpes, skulle utan tvifvel pensioneringen mera motsvara sitt ändamål och jemväl i afseende å underhållet blifva för Staten vida mindro betungande, än den nu är och med dess nuvarande organisation fortfarande måste blifva. För verkställandet på en gång af en så omfattande reglering af pensionsväsendet, att den i allo tillfredsställer fordringarne från det allmännas sida, kunna visserligen möta åtskilliga hinder, hvilkas undanrödjande tilläfventyrs äro förenade med stora svårigheter. Men genom vidtagande af tjenliga förberedande åtgärder torde dessa svårigheter kunna aflägsnas och så mycket snarare beredas möjlighet att fullständigt vinna det åsyftade ändamålet.
Guds heliga ord eller sakramenten, eller för gäckeri af gudstjensten, eller för våld, svordom, oljud eller annan förargelse under gudstjenst, eller för mord, dråp eller rån, då dödsstraff ej derå följer, eller för barnamord, mened, äktenskapsbrott, våld eller smädeord emot föräldrar, eller stöld, eller har han för Förfalskning, bedrägeri, falsk angifvelse, otukt eller mordbrand blifvit till straffarbete dömd; och kommer han, efter utståndet straff, åter, då skall kyrkoherden i församlingen eller den, som dennes ställe företräder, med honom om hans själs bästa samtala och, der han finner sig kunna nattvardens bruk honom tillstädja, sådant hos kyrkorådet anmäla; Skolande denna författning tillämpas i de deri upptagna fall, då straff blifvit efter den nya Strafflagen ådömdt;» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva antagit Usta alternativet: Preste-Ståndets beslut; '£:dra alternativet: Borgare-Ståndets beslut. Stockholm den 16 November 1863. fiBs» fel; ';•'>! «arfris Stockholm, tryckt hos Sam. Rumstedt, 1863. adia\ i -llij monod Haiis ?.b ,!!,] sioa bvltiri i ; Ujls::-d Lag-Utskottets Memorial JW 88. Ank. till Exp.-Utsk. den SO Not. 1865, kl tS midd. Memorial, angående verkställda omröstningar t Förstärkt Lagutskott, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående åtskilliga lagfrågor. Sedan Rikets Ständer godkänt nedanomförmälda i dels Lag-Utskottets
Men betecknande äro hans täta förbindelser med bergslagsbygden och lilla tullens tjenstemän. Vi få ihågkomma, att bergslagens jern och andra produkter då mottogos af de senare i Stockholm. Så har han, utom allt annat, sommaren 1672 besjungit fyra bröllop, som stå med den trakten i sammanhang. Det är en Schaey eller Shay, fransman eller vallon till börden, hvars fader var kronans faktor öfver Jäders bruk och tillika dref köpenskap i Arboga, hvilken lemnade hufvudstaden för att gifta sig och bosätta sig uppe i landet. Denne var hans vän, och skalden tänkte en gång fira hans förstföddes ankomst till verlden, han »tänkt' en lagerqvist kring vaggan till att linda», då han helt oförmodadt fick ett bref från vännen, att hans fader hade aflidit, så att det blir en sorgesång i stället. Det är en Trotzig, borgmästare i Falun och en af ständernas förste bankofullmäktige 1668, som blef kronans inspektor öfver kopparräntan och från Dalarne öfverflyttade till hufvudstaden och gifte sig der, då vännen Johansson uppvaktade honom med ett bröllopsqväde. En annan vän var handelsmannen Brandberg, också från Dalarne, hvars både giftermål och två år derefter följande död i Stockholm han firar. En uppbördsman vid Stockholms tolag, Zelin, helsades af skalden, då han ingick ett förståndigt äktenskap med en duglig qvinna af allmogebörd, som tyckes hafva födt sig som ljusstöperska. Vid en köpman Classons bröllop var han närvarande och deklamerade verser, såsom »den som bäst kunde läsa i bröllopslaget». Med en rådman, vid namn Myrman, och en ålderman för snörmakareskrået, Tehedt, umgicks han äfven. Utom af faktorer och handelsmän utgjordes hans sällskap af jurister. Hos en Simonsson, landssekreterare i Skaraborgs län och gift med borgmästarens i Mariestad dotter, är han »gammal i gården». Vid kansliförvandten Stamms bröllop är han med, utklädd till lapp-spåman, går rundt om gästabudsbordet och skämtar med de sjutton flickorna. Med notarien i reduktionskollegium Graan har han likaledes stått i förbindelse.
På denna grund och då BondeSlts samt de öfriga tvänne Ståndens beslut, att anslaget skulle vara fast, sålunda är R. S!:s beslut, har StatsUtsk. icke kunnat antaga annat, än alt R. 0. Adts beslut att anslaget skulle vara förslags-anslag icke innebure att R. o. Ad. såsom sådant anslag bestämt någon viss summa, och på detta förhållande har StatsUtsk. grundat sina voterts-propositioner, deruti jag anser Utsk. hafva rätteligen förfarit och hemställer till R. o. Ad., då Ståndet icke fattat något bestämdt beslut i afse - 388 Dea 16 September f. m. ende på beloppet, om icke R. o. Ad. ville öka anslaget, då votering kan komma i fråga emellan den högre summa, sorn R. o. Ad. hunnit bestämma, och den mindre, som BondeSt. antagit. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magnus: Jag var en bland dem, hvilka yrkade återremiss på Utsk:s första betänk, öfver förevar, ämne, och grundade denna min anhållan på den olikhet, som uppstått emot hvad som ägde rum i förra statsregler:n, i det hänseende att anslaget, som då upptogs såsom förslags-anslag, nu deremot af StatsUtsk. tillstyrkcs att bestämmas såsom fast anslag. Jag får då förena mig med Hr von Hartmansdorff uti den åsigt, att frågan om voter:s-propos:r i denna punkt må förfalla, sedan trenne Stånd, nemi. PresteBorgareoch BondeSt:n, beslutat alt anslaget skulle upphöra att vara förslags-anslag, samt trenne Stånd, nemi. R o. Ad. samt Presteoch BorgareStCn, uti sina beslut blifvit ense derom, att anslaget skulle bestämmas lill 3o,ooo r:dr, i hvilket sednare hänseende Hr Frih. o.
Trippiska arfvingarna förunnadt att dervid njuta frälseförmåner; hvadan en hufvudsaklig egenskap af kronoförpantning och en tillagd omständighet af frälsefrihet här sammanstötte; och derefter företager sig Häradsrätten frågan, i hvad vidd med en kronoförpantnings egentliga natur må kunna och böra sammanslå en utöfning af frälsemanna frihet. I denna fråga linner Häradsrätten, bland annat, det varu panthafvarens rätt att af kronohemman njuta sådan städja vid åboornbyten, som Kronan vanligen låter uppbära; äfvensom Häradsrätten förklarar åboar å sådana hemman böra ej allenast njuta i besittningen för sig och barn en lika säkerhet under skyldigheternes fullgörande och ett lika äfventyr vid deras uraktlåtande, som andre kronoåboar, utan ock vid ombyten bibehållas vid utgift af blott sådan städja, som andre kronoåboar lagligen erlägga. Detta yttrande om städjans belopp och åboars rätt till besittning af hemmanen för sig och barn är väl sträckt utöfver åboarnes stämning, hvilken endast innehåller klagan, att Inspektoren Jönson för städjesedlar vid åboars ombyten tagit högre städja, än han qvitterat, och icke innefattar klander af hans eller Trippiska arfvjugarnes rätt att åboar antaga och att med åboarna öfverenskomma om städjans belopp. Men det är dock oförnekligt, att Häradsrätten i detta ämne dömt, och frånkännt de verkliga jordägarna, nämnde arfvingar, denna rätt; likasom Häradsrätten i öfrigt förpligtat dem att nöjas med de utskylder af hemmanen, som en i öfverlåtelsebrefvet åberopad Kongl. Kammarkollegii förteckning och undervisning utstakade. Utan att dömas från äganderätten, hafva således jordägarne förlorat en rätt, som synes utgöra en ■väsendtlig del äfven af panträtten, från hvars förutsättande likväl Häradsrättens domslut utgår. Förpantning ined frälserätt, såsom Häradsrätten kallar den, hvad skulle väl dermed menas, om icke rättighet för panthafvaren att under förpantningstiden utöfva frälserätt?
Då emellertid tryckningen af hvarje häfte visat sig kosta femtusen francs, och något fortfarande understöd af Franska regeringen, icke torde vara att förvänta, måste, till följd af utgifvarens medellöshet och det ringa antal köpare, som, i anseende till arbetets dyrhet (32 francs per häfte), kunde påräknas, dess vidare fortsättning afbrytas, såvida icke Svenska Staten ville träda emellan, och, genom subskription å ett visst antal exemplar af de redan utkomna 2:ne och ännu återstående 3:ne häftena, söka möjliggöra det förtjenstfulla och för vårt land hedrande arbetets fulländning; och hafva, på grund häraf, motionärerne, vädjande till Representationens känsla för fosterlandets forntida konstminnen, föreslagit, att Rikets Ständer måtte anvisa en summa af 4,800 R:dr, alt användas till inköp för Svenska Statens räkning af 40 exemplar af omförmälda arbete. Då, på sätt motionärerne anfort, för ifrågavarande, af utmärkta konstdomare på det fördelaktigaste vitsordade, arbete icke lärer kunna påräknas en afsättning, tillräcklig för att ens godtgöra de uppoffringar, hvarmed utgifvandet af de hitintills utkomne delarne varit förenade, än mindre att bereda utgifvaren tillfälle till arbetets fortsättande; och då det synes tillhöra Svenska Staten att lemna något understöd åt en svensk kontsnär, som redan i fremmande Iand vunnit erkännande och uppmuntran, har Utskottet desto hellre trott sig böra förorda ofvanberörda framställning, som det till inköp föreslagna arbetet, med afseende ej mindre å dess konstnärliga värde, än det fosterländska ämnet, utan tvifvel kommer att utgöra en värderik prydnad för de af rikets offentliga bibliolhek hvars, samlingar blifva dermed riktade; — hemställande derföre Utskottet, att Rikets Ständer, tili inköp för Statens räkning af 40 exemplar af artisten Mandelgrens arbete »Monuments
Brefvet den 27 Maji 1801 af Domstolarne strängt och samvetsgrann! följdes, manga, åtminstone mindre, Rättegångar skulle afböjas; så blefve deremot nu, efter Motiotiairens tanka, sådane föga bättre än uppmuntrade, genom den af ganr ska många både Underoch Öfverdomare sjelftagna rättigheten, att antingen emellan Rarterne qvitta Rättegångskostnaden eller ock, såsom det gemenligen hette, skäligen janika Log Utskottets Betänkande N:o 38- den, Och som denna qvittning eller jemkning icke blott vöre i Lagen alldeles förbuden, utan o.ck, när den ena Parten vunnit iner än den andra, innefattade en uppenbart orättvis åtgärd; så föresloge Motionairen, att nämnde lagrum måtte, i enMghet med Nya Lagförslaget, andras till följande lydelse ; ”Nu kunna Parterne ömsom vinna ”och tappa: pröfvas vinst och förlust i det närmaste jemlik vara; ”stånde hvar sin kostnad; vinner ”den ene betydligen mer, än den ' andre; gånge ersättning ut till ho”nom, som mest vunnit , dock med ”minskning, efter som skäligt pröf”yas, i moa af hvad han i saken förlorat,” Härvid ansåge dock Motionairen , till vinnande af större tydlighet och säkerhet, följande tillägg böra göras; Å den kostnads-ersättning, som sålunda sökes, böE noga förteckning af Partén ingifvas; och ege Domaren icke magt att deruti annan ändring, nedsättning eller jemkning göra, än den, som finnes stå i jemfö. rligt förhållande till vinsten och föjlusten, eller, om ersättningtba? LagUlsÅottets Betänkande N:n 38. 55 loppet blifvit i någon punkt högre upptaget, än Expeditions-, Markegångseller Skjuts-TaXor bestämma, eller eljest oskäligt blifvit utfördt, Domare , som åsidosätter detta Lagens stadgande, betale sjelf å egne medel Partens kostnad oafkortad , enligt den af honom till samme Domare ingifna Räkning; och vare högsta Aklagaremagten skyl. dig att berörde ersättning
I sednare tider åter hafva landbohemmanén till stor del och så vidt sig göra lå-' tit, blifvit afhyste och lagde under hufvudgårdarne; och i häraderne närmast hufvudstaden, der detta system starkast utvecklat sig och der herregodsen äro talrikast, hafva ock verkningarne häraf blifvit mest synbara, lien i andra orter egentliga befolkningen, eller allmogen, är der ansenligen förminskad, vid jemförelse med förra tider, och i några socknar, såsom 3 -r Lofö, Solna, Bromma, Danderyd, Lidingö, Brännkyrka och Huddinge nästan utgången. Under allt detta har dock jördens afkastning i det hela blifvit ökad genom icke obetydliga odlingar, hvilka måhända, utan ett sådant jordpossessionernes samlande på färre händer med större förmögenhet, icke blifvit verkställde. Då syftemålet med dessa odlingar, likt andra enskildas näringsföretag, varit förhöjd inkomst för ägarne, har dea, såsom det eljest vill synas, naturliga följden deraf, eller ökad trefnad för ett ökadt antal invånare, ännu icke inträffat. Man torde emedlertid böra finna någon ersättning i den obestridliga fördel för det allmänna, landels stigande uppodling, medförer, samt förvänta, att en lyckligare verkan deraf, äfven i förevarande afseende, skall, i sin ordning och i sin tid, framkomma. Vidare upplyses orsaken till det anmärkta förhållandet med populationen genom betraktande af de arbetares vilkor och belägenhet, som, i landsböndernes och de tili stor del äfven försvunne jordtorparnes ställe, nyttjas vid jordbruket. Dessa äro gemenligen drängar, stadde på årstjenst mot lön och så kallad stat. Såsom lefvande med egen hushållning, ingå de vanligen äktenskap, och sålunda tillkommer väl en mängd hjonelag, men till föga båtnad, så för dem sjelfve som för populationen.