Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Wurtemberg blef det väl vid den nu gällande Författningens antagande upphäfvel; men folket gjorde dervid ett offer af sin egen öfvertygelse åt en Furste, hvilkens ädla vilja, rena afsigter och fasta caracter förvärfvat honom dess varma tillgifvenhet. I grannlandet Schweitz öfvercaf man deremot snart det O O D år 1798 efter Franskt mönster införda Två-kammar-systemet. I åtskilliga af de mindre Tyska constitutionella Staterna, bland hvilka kunna nämnas Hessen-Cassel, Braunschweig och Sachsen-Weimar, har man ock bildat national-representationen på en enda Kammare; och slutligen har Norrige gifvit En-kammar-systemet en hyllning, sorn det icke synes böjd t al t ångra eller återkalla. Om häremot anmärkes, alt samtlige nyss uppräknade Stater ega mindre politisk betydenhet, mindre invecklade samhällsförhållanden och en mindre sammansatt Styrelse än Sverige, så vågar Utskottet erinra, att vi torde kunna lära lika mycket af Stater med mindre, som af sådane med större politisk betydenhet, än vår egen; att det till och med, så vida man anser sig hafva något att af främmande lära, torde vara önskligt, att istället för större Stater, hvilka Sverige redan alltför mycket efterapat, en gang företrädesvis göra de mindre till föremål för vår uppmärksamhet; att våra sam - Conslitutions-Utskoltets Memorial. 17 samhällsförhållanden visserligen äro mera invecklade, likasom vår Styrelse iner sammansatt än Schweilz’s och Norriges; men att denna inveckling likväl ligger mera på ytan, än man i allmänhet torde tro; att den hufvudsakligen inskränker sig lill hvad vi kunnat bilda efter utländska mönster, •och håde i omfattning och inre kraft är mindre betydlig; men att deremot under denna yla de ägta nationella förhållandena temligen nära likna de Schweil/.iska och Norrska. Ett talrikt Bonde-Stånd gör vår, så väl sorn Schweilz’s och Norriges, egentliga styrka.
(Sedan de, efter kärandens påstående, genom Domarens &c) Ej eller kan någon Nämndens Ledamot eller Suppleant göras jäfagtig derigenom, att (någondera) Parten emot honom talar eller skrifver vanvördeligen, honom höter, eller undsäger, eller gifver smädeliga ord, eller till heder och ära angriper, för hvillket allt den brottslige särskillt bör i IIofRätten anklagas och dömas. Sedan de, efter Kärandens påstående, genom Domarens. 4 ( ) Skolandes det uti alla dessa jäfsfrågor förblifva vid första Domstolens beslut, hvaruti ändring icke sökas må. Utgår.8 Ombud i allmän [het] före skrifwer. Målsäganden eller åklagaren äge äfwen, om han sådant. nödigt anser, att af dylik rättegångsförmon sig begagna. (Sedan Actor eller Målsägaren 1 emot Nämndens Ledamöter och Suppleanterne1 fått) inför Domstolen anföra de Jäf, hvartill han, enl: 17:de Cap: 7. §. jemf. med 13 :de Cap : R : Bl: funnit sig befogad,* 3 (hwarwid dock iagttagas må, att Tryckfrihets Committéens utlåtande rörrande quarstad å en Skrift ej såsom laga Jäf mot dess Ledamöters deltagande i Nämndens omröstning kunna åberopas och sedan de, genom) Domarens Utslag, Jäfwades rum blifwit med Suppléanter uppfylldt, widtager den (å) anklagades rättighet att anföra Jäf. Den åklagade äge då först att anmäla de Jäf, hwartill han, enl: (ofwan) de 5 anförde lagens rum och den ofvan gifna förklaringen6 kan finna sig berättigad ;(')7 Utgår på detta sätt efter Domarens Utslag ur Nämnden mindre än Tolf Ledamöter, (äge den anklagade 1 Orden eller Målsägaren och och Suppleanterne, sorn varit tillskrivna mellan raderna ha strukits med den andra texten. 2 Detta är skrivet med Törneblads stil. Kursiveringen av inför anknyter till det likaledes kursiverade inför i texten. 3 Genom asterisken hänvisas till tillägget i marginalen.
Nu är förhållandet att Norska skeppsfarten på Frankrike är nära fem gånger större än den Svenska — eller t. ex. 1862, 11,390 läster mot 51,332 läster för Norge. Efter denna beräkning skulle således den så högt uppskattade fördelen för Sverige endast reducera sig till R:dr 166,898 R:mt. Motsvarar denna obetydliga summa de oerhörda fördelar vi lemnat Frankrike? nej visserligen icke. Den uppgifne reservanten i tullkomitéens betänkande yttrar med anledning häraf följande tänkvärda ord: “Jag har svårt att föreställa mig att Sveriges Regering är villig godkänna ett förslag till handelsoch sjöfarts-traktat, der de ömsesidiga fördelarna öro så i ögonen fallande olika. “ När nu vår Regering utan att afvakta Rikets Ständers hörande låtit traktaten gå i verkställighet, återstår icke annat för oss än, oättre än Regeringen här gjort, göra tillbörlig skilnad emellan våra och Norska förhållandena och icke glömma att Sverige är ett sjelfständigt rike för sig. Slutresultatet af Franska traktaten skulle alltså, enligt hvad tullkomitéens betänkande upplyser, blifva en uppoffring från Frankrikes sida af endast R:dr Trehundradetrei usen tvåhundrafyratiosju R:mt (säger 303,247 R:dr R:mt) mot en förlust å Sveriges sida af R:dr Två millioner sexhundraåttatusen R:mt (säger 2,608,000 R:dr R:mt) — men icke nog härmed, under den 24 Mars detta år utfärdade Regeringen en ny tulltaxa, hvarigenom vi genast öppnade våra hamnar för alla länders produkter utan att Regeringen ens ansåg nödigt begära några motsvarande fördelar af dessa länder, som nu utan anhållan fått allt af oss. Men inga uppoffringar synas vår finansminister vara för oss för stora, då det gäller den beprisade frihandelsidéens radikala tillämpning. Ett sådant system synes för det sunda förnuftet fullkomligt oförsvarligt. Den, som för öfrigt vill göra sig möda genomläsa pag.
Sa är del icke länge sedan, då icke mindre än 110,000 R:dr Bauko årligen från detta anslag blefvo använda för gevärs-fabrikationei), som nu har serskildt anslag, och tidt och ofta förekomma anslagsfordringar, hvilkas fyllande fordom bestriddes med desse medel. Det är egentligen på delta sätt, som krigsbudgeten vuxit i omfång, och ett serdeles exempel på krigs-styrelsens omtanke att iakttaga alla tillfallen att befria anslaget från de utgifter, som detsamma åligga, erbjuder frågan om uppförande af förrådshus för beväringens beklädnad. Medel för utvidgning och ombyggnad af förrådshusen, tillhörande de indelta Regementerue, hade redan blifvit från anslaget till en del beviljade, men då man erinrade sig att behofvet af utvidgning af några bland dessa förrådsbyggnader kunde lillskrifvas Ständernas, i min tanke, förhastade beslut om förfärdigande af dubbel beklädnad för Beväringen, trodde man sig finna, att anspråk på serskildt anslag för förrådshusens uppförande var på sitt ställe, oaktadt total nybyggnad jemväl förekom, och man sökte derföre att från denna utgift befria anslaget utan att ifrågasätta någon minskning deri. De väsentligaste tillökningarne, som nu äro i fråga, afse förhöjda passevolans-ersältningar för Garderne, Kronprinsens Hussar-Regemente och det nya Sappör-kompaniet samt underhållet af den dubbla bevärings-beklädnaden. Hvad passevolans-ersättningen beträffar, lärer förhöjningen deri bero af kontraklerne, men just derföre synes anspråket icke öfverdrifvet, att hushållningen ställes så, alt ingångna kontrakt kunna fullgöras, utan att serskildt anslag för hvarje tillfällig ökning i priser skall ifrågakomma. Om likväl missräkning kunnat ega rum för det nu löpande året, hvilket beror af tiden då upphandlings-auktionerne Siats-Utskottets Utlåtande N:o 11.
I de fall likväl, der de kunna något bevisa, Den »7 Februari f. m. 687 böra de dock hafva en viss riktighet, som jag fruktar att Gr. Horns exempel saknar; ty jag vet icke hvad ”ett ineons t i 1111 i o n el t börjadt krig” vill säga, då Konungen har makt att utan R. St:s hörande börja kriget, såvida icke Hr Grefven förutsätter, att R. St. skulle vägra att betala de penningar, som fordrades för att fortsätta elt påbörjadt krig, i hvilket hänseende jag får förklara, att jag aldrig fruktar möjligheten numera af någon oppositionsanda eller af något begär att intränga på personlighetens område eller någon brist på devouement till den grad, att man icke måste anse sig skyldig utgifva sista skarfven till fullföljd af ett utaf vår Konung börjadt krig. Uti det andra exemplet ligger också något, som icke qvadrerar med grundlagen; ty krigsgärd kommer icke i fråga under den af talaren omnämnda form, eller rättare behöfs icke, då dertill finnes ett creditiv af två millioner r:dr för Konungen att lyfta, sedan Han börjat krig. Jag vet således icke hvartill det skall tjena att framleta namn och ord, som under närvar, förhållanden icke äga någon egentlig betydelse, lill bevis för ens åsigt. Jag hemställer då lill Hr Grefven sjelf och till Husets öfriga värda ledamöter, men synnerligast till dem, som instämt uti de för denne man yttrade bravoropen, deruti jag ofta fordom af själ och hjerta instämt, hvarthän det raisonnement leder som Gr. Horn nu sökt deducera? Leder det icke synbarligen dertill, att alla de garantier äro förgäfves, hvilka 1809 års lagstiftare velat uppställa mot en sådan förvaltning af Sveriges financer, hvarigenom Riket kunde försättas uti det beklagansvärda skick, hvaruti det befanns före 1809 och många gånger tillförene befunnits genom dess Konungars slösaktighet? Man säger att om skulden äfven i oriktig form tillkommit, fordrar likväl
Lag samma ware om Ledamot af Stats-Nadet eller Föredragande tillstyrker Konungen att, innan Riksdagskallelse i Hufmndstadcns Kyrkor »vederbörligen kungjord blifmit, egcnmägtigt eller waldsamligcn lyfta den i 63 H Negerings-Formcn sist vmförmälde pcnningcsumma, hwarä Riksens Stander förseglad anordning lemnat; likaledes om StatsNädct, dä det likmätigt 30, 40, 41, 42 och 43 M Negcrings-Formen förer Regeringen, pä vfwanförmälde olagliga tid och sätt berörde summa lyster, eller någon Stats-Nädets Ledamot ett sä bcskaffadt. lyftande tillstyrker. 8 3. Skulle Stats-Räds-Ledamot eller Konungens Nädgisware i Commandomäl tillstyrka Konungeir att »vidtaga sädant steg, hlvilkct uppenbarligen är stridande emot Negcrings-Formcns bokstafliga föreskrift uti 57, 60 och 73 88 "in Riksens Ständers Beskattningsrätt; uti 66, 68 och 72 rörande Riksens Ständers besättning med RiksgäldsoH 22 A 338 Expeditioner till Riks-StLnden.
Och om endast jordbrukets fördel i detta fall interesse)# t Styrelsen, hvarföre lät Styrelsen motionen Den 3 Februari f. m. 69 om upphäfvande af förra Ständers beslut ang:de ett silfverlan för detta ändamål passera StatsUtsk. och alla RiksSttn, utan ens att försöka att oinvända den för några månader sedan enhälliga opinionen hos folkets represen tanter, att ett utländskt statslån för jordbruket icke var nyttigt eller behöfligt? Eller hörde man väl någon af Konungens rådgifvare på delta rum bestrida bifall till StatsUtskts betänk, i detta ämne, hvilket tillstyrker ett sådant upphäfvande af förra Ständers beslut, ehuru dessa rådgifvare sedermera kommit under fund dermed, att R. St. icke ens ägde rätt förklara sin vilja vara, att det fattiga Sverige alldeles icke borde skuldsätta sig hos utländningeu, äfvensom att lånebeslutet vore en lag, som skulle verkställas i trots af Ständernas förändrade åsigter? Hvarföre höjdes icke dessa samma rådgifvares stämma, då fråga af enskilda motionärer, Hrr Frih. Ehrenborgh och Boye, väcktes om statslån för hypotheksföreningar, i samma syftning som den K. propos:n, — ja, hördes t. o. m. icke en bland Regeringens höga functionärer tala deremot och ovederlagdt visa, att dessa lån alldeles icke komme alt skänka jordbruket de förespeglade fördelarna? Och slutligen, hvarföre framkom den K. propostn om statslån för jordbruket icke förr, än det genom voteringarna i RiksSttn öfver extra statsregleringen var påtagligt, att statslån icke kunde på annat sätt erhållas? Svårligen lärer man kunna neka, att dessa antecedentia till den K. propostn måste hos en och annan göra öfvertygelsen tveksam om renheten af nitet för hypotheksföreningarna och jordbrukets hjelp, helst när man erinrar sig, med hvilken, åtminstone relativt till andia mål, som interesserat Styrelsen, nästan förundransvärd sorglöshet Regeringen behandlat frågan örn de tysta förmånsrätternas afskaffande, någonting, som otvifvelaktig! varit för realcrediten af en mångdubbelt större vigt, än konstlade låneanstalter.
ned ögonen.) Ah, jag förstår något skvaller men, ANNA (undvikande). stämdt.) Men lika fullt jag tycker inte om honom! kärlek, och med visshet vet jag, att han jämt har Fråga Viktor! Ja, kanske kanske är det bara förtal. (Be Jag känner liksom i luften, att han inte är värd Ellens bullrande herrkalas med kortspel långt inpå nätterna. KARL. nadssätt. Men du kan väl förstå, att en rik, ogift man Det går nog öfver, när han blir gift Ellen skulle fråssa i siden och sammet! Det vore just i hennes smak, och äfven tant ANNA. sammet göra en kvinna lycklig, om hon inte älskar, och Du gör mig ledsen, Karl. Inte kan siden och och får en liten söt hustru att tänka på. (Ler.) Hvad Ja, det är sant. Jag ogillar också ett sådant lef 25 KARL (afbrytande). vore det en galenskap! Du vet väl, att jag inte skattar pänningen högre än kärleken. ANNA (innerligt). inte äger någonting. Nej, det vet jag nog! Du, som valde mig, som KARL (varmt). jag, då du älskar mig! (Det ringer. Majorskan och och askar synes i tamburen.) Anna, det fins inte någon på jorden så rik som Nej, om Ella inte älskar honom nej då Ellen i ytterkläder inkomma hastigt. En betjänt med lådor MAJORSKAN (vänder sig utåt). fort som möjligt! (Hon stänger dörren och får se Karl, som sprungit upp och gått henne till mötes.) Åh, Karl, det var roligt du är här! Vill du stanna till midTack, tack! Jag skall sända lådorna tillbaka så dagen? Inte? Åh jo! Ellen, tag in lådorna och visa Anna! Karl, kan du inte? (Majorskan och Ellen sprida spetsar, band och blommor öfver bord och stolar.) KARL (ser på sitt ur). termiddag. Farväl, tant! (Helsar.) Farväl, Ellen! (Nickar till den senare.) Mycket nöje på balen! och stänger dörren efter sig.) Nej, tack! Omöjligt. Men jag kommer igen i ef Anna! (Han vinkar till Anna. Går. Anna följer honom 26 MAJORSKAN (vänder sig åt matsalen, ropar).
Det vid sislförflutna Riksdag beviljade anslag af 6000 r:dr till lön förbättring åt kronofogdar och häradsskrifvare, har icke, såsom den ena motionären, prosten Trarneus uppgifvit, blifvit tilldeladt kronofogdar och länsmän, utan, i enlighet med Rikets Ständers beslut, endast förstnämnde 2:ne tjenstegrader. Kongl. Maj:t har nemligen uti Nådigt Bref af den 2 October 1845 gillat Kongl. Kammar-kollegii och Stats-kontorets gemen samma underdåniga förslag till anslagets fördelning sålunda, att de kronofogdar, hvars löneinkomster icke uppginge till 700 r:dr, skulle erhålla fyllnad till detta belopp och häradsskrifvare med lägre löningsinkomst än 600 r:dr Slals-Utskoitels Uttalande, N:o 289. 3 undfå, tillökning till sistberöide summa. Beräkningen af dessa tjenstemän» sammanlagda inkomster hämtades från de uppgifter derå, som från Landskontoren erhållits och efter den sålunda i nåder fastställda grunden verkställdes utdelning af lönförhöjningen från 1845 års början, hvarefter anslaget femmat en behållning af endast 70 r:dr. Hvarken häradsskrifvarne i Bohus län eller häradsskrifvaren i Wadsbo fögderi af Skaraborgs län blefvo härvid delaktige af denna lönförhöjning, emedan de enligt ofvanberörde uppgifter redan innehade Häradsskrifvaren i Götheborgs fögderi Dito i Inlands dito Dito i Orust och Tjörns dito Dito i Sunnervikens dito Dito i Norrvikens dito . Dito i Wadsbo dito .. Ank. till Exp. Utsk. den 29 Juli, kl. ? c. ra. Utlåtande, i anledning af väckt motion om anvisande af anslag till lön på stat för en länsman i Loos församling. <XTA.) Sfats-utskottet har erhållit remiss å en inom Bonde-ståndet, af Erik Ersson från Gefleborgs län väckt och af Ol.
"För hvar och en, som i minsta uian inskådat uti nutidens Militaire-system och de enorma summor, sora dessas undsäfliållande kräfver, lärer det vara påtagligt, att de nu begärda så kallade extra anslagen utgöra blott en ganska ringa del af hvad sorn erfordras, för att, efter nämnde systemers fordringar, uppbringa Sveriges försvarsanstalter till en åtminstone halfgjord ståndpunkt, under förutsättning af samma kostbara.systemers tillämpning till ett Rike med så vidsträckta landamären, som det förenade Scandinaviska. — Det begagnade uttrycket, att dessa anslag äro extra och blott för en gång, är således i så måtto origtigt, som man ovilkorligen fiödgas antaga, att, så länge samma kostsamma Militaire-system, hvarmed de större bland Europas öfrige Stater fortfarande motverka sitt oeconomiska välstånd, jemväl skall i Sverige följas, skola också nya anslag af samma art vid hvarje Riksdag å nyo förekomma, hvarigenom all egenskap af tillfällig eller extra natu? måste dera frånkännas. Fäster man sig t. ex. vid förhållandet med fäst»ingarne, så är det för enhvar öppet, att beloppet af det till detta ändamål nu föreslagna anslaget icke på långt när förmår fylla hvad i denna väg, enligt antagne theorier, är nödigt, äfven om dgt eonseculivt utginge i 5o år; och hvad beträffar materiel pch vapenförråd samt försvarsverket lill sjös, så och med betraktande af skeende nya uppfinninningar samt ofta föränderlige modeller, m. m., lärer förhållandet kunna anses i mon enahanda. Om således man nödgas antaga, att nya anslag på samma sätt eller uti nu så kallad extra väg skola vid hvarje
Då genom den af Kongl. Majit och Riksens S-tänder vid 1813 års Urtima Riksdag i Öjebro vidtagne förändring i utskrifnings - sältet af det fastställda Förstärknings-Manskapet, all frihet ifrån utskrifning upphörde och ali oroterad jord kom att roteras, beslöts, att de ditt i 1 fs. i Stat påräknade *.o8 Deli I J Mtijl påräknade TJtskrifnings - penningar i Skatte befi Halland skulle ifrån Stats-Verkets inkomster fot’ framtiden försvinna. Hvad 'Riksens Ständer sålunda hade besia* tit täcktes Eilers Kongl. Majit, i sammanhang med deri öfriga Stats-Regleringeil , uti Nådigt bref åf den 22 Juli 1812, förständiga Stats - Cöntoiret, till behörigt iakttagande vid Riks Statens upprat* tande. I följe af allt detta , hafva nu mera ej några Utsktifnings - penningar ifrån Skåne och Halland i Staten bordt kunna påräknas; hvarföre, oell i fall några sådana för 181 t och den tid som Sedermera förflutit blifvit vederbörande alford* rade, Riksens Ständer finna skäligt, att desarnmä måtte Varda återställde och befrielse från Utskrifnings-penningars erläggande meddelad , så langö nuvarande Författningar om TJtskrifnings - sättet gälla, eller intill dess Riksens Ständer annorlun* da besluta; och täcktes Eders Kongl. Majit örn Verkställigheten häraf Dess och Rikets Kamrnar-Collegiuin i nåder förständiga. Riksens Ständer framhärda med djup under* »åtlig vördnad, trohet och nit, Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majus Undsrdånigste och tropligtigste tjenaré oell un ders åter På Ridderskapets och På Prest • Ståndets Adelns vägnar Vägnar Carl Mörner. J. A. Lindblom.- h. t. Landtmarskalk! m v. Talman. PS Ben 11 Maj. På Borgare-Ståndets
Jag har aldrig förr LOUISE. kväll. Hon och Henrik ha brutit med hvarandra i VIGGO. Det ha de gjort så ofta. 182 - LOUISE. aldrig godt igen. Ja, men nu är det allvar ... nu blir det VIGGO. brytt sig stort om honom. Så mycket bättre. Hon har visst aldrig LOUISE. Nej. Då hade hon inte varit så olycklig. VIGGO. Hur menar du? LOUISE. plik ... jag vet inte hvar jag läst den ... det är Det ringer i mina öron en underskön re väl i en af de moderna böckerna, kan jag tro. Den handlar väl om en kvinna, som gett sig åt i kollision med pligt, heder och samvete... den man, hon älskar och derigenom råkat Han ser, att hon lider han förebrår sig sjelf, att han tagit emot, hvad hon gaf och så frågar han henne en gång, om hon är mycket olycklig... Då smyger hon sig in till honom och ser på honom med en blick full af hän gifvenhet. »Jag olycklig?» säger hon. »Jag är som en utsvulten tiggare, hvilken fått mat; måhända fryser han ännu i sina trasor men olycklig är han inte längre.» 183 - VIGGO. Och Erna menar du ? LOUISE. sig i armarne på en man, som aldrig egt hennes hjerta. Hon är olycklig derför att hon kastat VIGGO begrundande. vara den största olycka på jorden. Ja, ja. För en finkänslig kvinna måste det LOUISE ryser till. tid och framtid... allt ett tjockt, smutsigt streck draget öfver allt som man känt fint och friskt och omedelbart och omedvetet och träd förvandlade till slemmig tång paradisets frukter till stinkande svampar låg i gräset och såg blåa drufklasar skimra i Hu! Att få hela sitt lif besudladt... forn den drömda lustgårdens blommor och buskar och vid allt detta, att minnas den tid, då man solen öfver sitt hufvud man behöfde endast sträcka ut handen för att nå dem vackraste man dröjde bara derför, att man ville välja den Räcker honom sin hand. får inte vara ond på henne. Hon har lidit mer än någon vet om. God natt,
157 vidganden för privatbanker och s. k. hypoteksföreningar, hvilka säkert genom det nät (likt en fisknot sammandraga både små och stora liskar) utgrenar sig öfver hela fäderneslandets område, och endast passande för handlande, fabriksoch bruksägare, som genom vexlar, korta kredit-lider och innehafvare af sådane manufakturer och bruks-effekter, som tillåtas vägföring, med der medgifna belåningar för låg ränta, samt i högsta nödfall för den högt skuldsatte, eller den obetänksamme vinglaren och spekulanten; och allt detta uti sådant mynt, sorn redan väckt högsta misstroende, och ej förbindande att i redbara liqvider som betalning cmoltagas, men högst olämpligt återbetalningssält för landets modernäring, jordbruket. Enligt uppgift uti 21:sta Aftonbladet för d. 25 Augusti detta år, disponera de 6 nu i verksamhet varande privalbankerne (oberäknadt en väntad privatbank i Götheborg, och de redan etablerade hypoteks-föreningarne) den nätta summan af 16,831,000 r:dr b:co; och sara förmodligen |:delar deraf beräknas i hypoteker, men det öfriga räntebärande, till 16,18 ä 20 procent, så uppkommer omkring 1,000,000 r:dr b:co som dessa fåtalige korporationer draga i sina kassor af den behöfvande låntagaren. Då hvarje privat man, som genom nybyggnad åfelt för ögat lönande verk eller inrättning, men oftast ej räntebärande för nedlagdt kapital, så blifver lian genast beskattad och högt taxerad; hvarföre skola då privalbankerne äga ett särskildt undantag, då deras behållna räntevinst icke allenast öfverstiger den lagliga tillåtna, utan 3 å 4-dubbelt derutöfver. Jag yrkar således, alt denna så ovanligt vinstgifvande inrättning mätte beskattas till minst §:delar af dess behållna räntevinst.. Min anhållan är likaledes, att denna motion icke allenast uti H. R, o. Ad:s handlingar för denna riksdag intagas, utan meddelas äfven de Vällotl. närvar.
M:ts nådiga Proposition upptagen, eller 7:o Tiondeoch Hamm arska tts-jern, beräknadt vid sednaste Riksdag (ill 8,400 skeppund å 5| R:dr, eller 47,600 R:dr för det förra, och 6,300 skeppund å 15 R:dr, eller 94,500 R:dr för det sednare, har utgjort i medeltal under de fem åren 1850-1854: tionde-jernet 12,331 skeppund 88,304 R:dr eller i inläster 564,26, i R:mt 132,456 „ och hammarskatls-jernet 6,476 skeppund 102,770 „ banko motsvarande 2 07,23 nyläster 154.155 „ R:mt. Uti oftanämnda nådiga proposition, angående Stals-verkets tillstånd och behof, har E. K. M:t behagat föreslå Rikets Ständer, dels att tackjerns-lillverkningen utom Bergslag skulle från och med är 1858 befrias från tionde-jerns erläggande, och dels alt hammarskalten finge från samma tid hell och hållet upphöra; men då Rikets Ständer, enligt hvad i underdånig skrifvelse den 9