Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åtminstone har icke så tillgått förr, då någon kavalleritrupp, alsuttit. Staten måste bär träda emellan och släppa till medel till befälets afiönande eller pensionering för lifstid. I händelse vi behöfva öka vårt kavalleri (en fråga, som jag icke tilltror mig bedöma), så kommer alltid det befäl, som tillhört den trupp, som skall uppsitta, att betunga statsverket med pensionering, men, enligt det bär framlagda förslaget, skulle 3 gånger så mycket befäl komma i samma kategori. Fastän i det föreliggande projektet alla detaljer icke blifvit förbisedda, alldenstund man deri finner till och med de anspråkslösa kruhbpålarne och kruhblinorna observerade, är dock icke någon kalkyl synlig öfver hvad statsverket skulle komma alt utbetala i och för ofvannämnda helais pensionerande. Sedan jag nu försökt påpeka de kostnader, staten kommer att vidkännas vid genomförande af förslaget, torde det vara öfverflödigt att orda mycket om de rustandes utgifter, då de skola uppsätta det nya kavalleriet och infanteriet, emedan dessa utgifter ligga i klar dager för hvar och en. Jag tror mig hafva visat att någon ekonomisk vinst (ör <let allmänna, lika sorn för det enskildta, icke blir en följd af förslagets antagande. Då alsigten med förslagets afgifvande är att öka kavalleriets styrka, så låt oss se huru detta mål vinnes. Komitén tror sig Den 20 Mej. sig hafva fördröjt den kännbara förlusten af Smålands Husarreg:te, derigenom att regrlet icke komme att afsitta förr än en motsvarande styrka af Westgötha reg:te vore färdig att öfvertaga dess röle. När detta stadium inträffar, och huru dess inträdande skall kunna bedömas, äro frågor, som icke lätt kunna besvaras. Ar meningen att det är inne, sä snart häst och karl blifvit uppsatte och så mycket öfvade. att de kunna pä exercisfältet utöfva några evolutioner, så misstager man sig. Mera fordras i våra tider.
Se Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 30. Landshöfding, angående anmärkning mot Stats-Rådets Ledamöter i t ( 118 ) fråga om aflöning åt en tillförordnad. Se Constitutions-Ulskottets Memorial N:o 6. Landshöfding, angående anmärkning mot Stals-Rådets Ledamöter i fråga om Landskamererares rätt att foga reservation lill ett af Landshöfding uprätladt tjensteförslag. Se Constitutions-Utskottets Memorial N;o 6. — dito dito i fråga om tillsättning af åtskilliga Landshöfdinge-erabeten. Se Constitutions-Utskottets Memorial N:o 6. Landshöfdingen i Calmar, angående nedsättning i ackords-amorterings-bidraget för. I. 49. R. 127. III. B. 216. A. 388. IV. E. 170. — angående anslag till hyresersättning m. m. för denne under den tid han kan komma att vistas i Länets Norra del. XII. B. 35. A. 119. — i Götheborgs och Bohus Län, angående anmärkning emot StatsRådets Ledamöter, i fråga om ersättning för ackords-amortering åt. Se Constitutions-Utskottets Memorial N:o 6. Landshöfdinge-embetena, om ändring i rättegångs-ordningen inför. Se Utslag, Konungens Befallniugshafvandes. Lands hö fdinge-löner, angående reglering deraf i vissa län. Se Statsutskottets Utlåtande N:o 71. VI. 196. — angående anmärkning emot Stals-Rådels Ledamöter, i fråga om disposition af en sådan lön. Se Constitutions-Utskottets Memorial N:o 6. Landsliöfdinge-residens i Christianstad, angående anslag till nytt. Se Anslag. Landsskyld, om ändring i sättet för dess utgörande till presterskapel i Bohus Län. IX. B. 313. A. 364. Landstatens-tjenstemän, angående förändrad löne reglering för. Se Siats-Utskottets Utlåtanden N:o 71. VI. 196.
Om denna oginhet hos den nya skylles på en oginhet hos den gamla vid ett föregående tillfälle, huru långt tillhaka skola då eflerräknirlgarne sträckas? Om R. o. Ad. kunde afgöra denna fråga ulan hennes återförvisande till StalsUtsk. så skulle jag icke yrka derpå, men då denna omgång är nödvändig för ali vinna ändring i Ulsk:s Betänk. så anhåller jag alt R. o. Ad. måtte bevilja den återremiss hvarom Hrr Sandströmer och Hjärne anhållit. Frih. Cederström, Rudolf: Det är, enl. min tanke, nödvändigt att i denna fråga noga särskilja hvad som är hufvudsak och hvad som utgör bi-omständigheterna. Mig synes det vara oförlydbart, alt hufvndsaken härvid är det understöd, R. St. vid förlidne Riksdag ville förunna den brandskådade Lidköpings stad, likasom B. St. vid många andra tillfällen velat förunna andra afbrunna städer enahanda fördelar. Ganska välbetänkt har man antagit för grundsats 5 II. 2 18 Den 1 Mars f m. alt ansvarigheten för de gifna lånen icke skulle drabba de enskildte husegarne, utan släderne hvar för sig; det är på denna i sig sjelf aktningsvärda och nyttiga grundsats Hr Bildt hufvudsakligen har sökt stödja sitt försvar för Ulsk:s Betänk, och bevisa dess riktighet. För min del anhåller jag likväl att få hemställa, huruvida icke en återremiss med den syftning, hvaruti den blifvit begärd, ingalunda skulle Innefatta en återgång till det gamla förhållandet, utan fastmera skulle väsendtligen gå ut på alt väl vidhålla den nya grundsatsen, dock med dervid fästadi afseende på de exceptionella förhållanden, som genom Hr Sandströmer yttrande i ämnet blifvit för oss tydliggjorde. Kongl. Propos. i ämnet redogör ytterligare för skälen, hvadan detta låneauslag borde staden tillhandakomma, jemte de ömmande omständigheter, som dertill föranleda. Man är visserligen R.
Spannmålspriset hafva vi här på börsen sett ena året vara 12 a 13 R:dr och andra året dubbla summan. Hvarföre bar man då icke velat reglementera, och sagt denna för folkets lifsuppehälle nödvändiga vara skall halva ett maximi pris? Neji säger man, det är klart att när spannmålen gäller mycket här på börsen, så tillströmmar denna vara från andra länder, och den rika tillgång på spannmål som derigenom upkommer i landet, gör alt priset faller och återgår lill det normala pris, som finnes på verldsmarknaden. Samma förhållande är det också med penningen. Penningékriser skulle aldrig upstå, om penningen fritt finge söka sig dit der brist vöre, tillgång på penningar skulle sedermera nedsätta räntan, och den skulle ålergå till det normala: ty penningen, liksom alla andra varor, har sitt normala bestämda värde. Nå väl! säger Lag-Utsk., det erkänna vi, men inget annat land har tillämpat denna grundsats. Ilar icke England gjort det? delta land, som slår i spetsen för all industriel utveckling, har det icke redan längesedan erkändt räntans frihet? Det gick visserligen långsamt framåt på denna bana, men nu är denna bana fullkomligt beträdd och räntan är der fri. Har icke Hamburg, den vigtigasle handelsstaden i Tyskland, också gjörl räntan fri? Pågår icke f. n. i hela verlden denna frågas lösning? I Preussen bar Konungen för kamrarne framlagt ett förslag till fri ränta, med afseende på de s. k. handelspappern. Frågan om fri ränta för alla papper är äfven der starkt i fråga och myndigheterna i landet som äfven hafva fått lillfålle att yttra De ii 4 Februari f. m. 255 sig deröfver, hafva alla tillstyrkt den fria räntan. Äfven i Frankrike, eli land sorn icke har en fullkomligt fri kredit-lagstiftning, pågår denna frågas utveckling, och handelskamrarne i Paris hafva enhälligt tillstyrkt alt räntan skall blifva fri. Men, säger Lag-Utsk., om också detta är sanni, så hafva vi likväl ett varnande exempel i Norge.
Jag kan ej tro detta wara bättre och nyttigare. Man torde inwända, att en konstituerad StatsRäd icke har, i anseende till 106 och 107 HZ af Bilaga till Mein. N:o 8. 201 Regcrings-Formcn, lika mycket att äfventyra och förlora, som en Ordinarie Stats-Räd. Jag skulle dock tro, att Answarighets-Lagen kan göras lika werkande för alla. Den Constitnerade, sorn innehar en annan systla, kan lika wäl dömas ifrän den, som den Ordinarie ifrån sin, och derjemte, dä sä fordras, förklaras owärdig att nägonsin nyttjas i Rikets tjenst. Jag kan dessutom ej annat än hoppas, att sä länge Constitutionen har beställd och är af någon werksamhet, det ej skall wara afseendet pä systlans och lönens möjliga förlust, som förnämligast skall determinera de Ordinarie och de konstituerade Stats-Nädcns rädslag. Man skulle äfmcn stundom kunna anse de Constitnerade StatsRädcn hafwa mera behof af Nationens bifall, än de Ordinarie. I allmänhet torde man böra ihågkomma, att det more lika oförsigtigt, som onyttigt, att igenom smärre och ändä kraftlösa controler hindra den Styrande Magten i dest lediga gäng, nödig för ärendernes besörjande, och nödga den att, för denna lediga gäng, som ändä ej kan tillbakahällas, taga de utwägar, som man heldre önskade wara onyttjade." Uti hwad Herr Assessorcn Gahn salunda anfört instämde till alla delar Herr Biskopen Doctor von Rosenstein.
Denna hemställan, af Rorgareoch Bonde-Stånden bifallen, har föranledt återremiss från Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, och såsom skäl för återremissen har hufvudsakligen blifvit anfördt: alt, då den väckta motionen afsåge icke någon löneförhöjning, utan endast förbättring af Presidenternas pensionsförmåner, på det sätt att af de taffelpenningar, som för närvarande voro anslagne åt bemälde fyra Presidenter, så stor del skulle öfverföras till den ordinarie lönen, att densamma bomme att motsvara den löneinkomst, hvilken såväl Justitiae-råden som Presidenterne i Rikets Hof-rätter numera egde uppbära, det vore så mycket mera med billighet och rättvisa instämmande att bifalla berörde förslag, som, utom det att chefsplatserne i Kollegierna i allmänhet kunde anses fullt lika vigliga som Presidents-embetena i Rikets Hof-rätter, Presidenterne i ofvannämnde Kollegier voro vida mer betungade med tjensteåligganden, enär de, hvilka icke åtnjuta semester, alla sessionsdagar mäste vara tillstädes å embetsrummet och deltaga i öfverläggningar och beslut, hvilket deremot icke vore förhållandet i Hof-rätt, der hvarje division vöre domför och ärendena oförhindradt kunde fortgå äfven om Presidenten är frånvarande; och då Hof-rätts-presidenterne vid förra riksdagen lingö sina löner höjda samt Rikets nu församlade Ständer beviljat lönetillökning åt Justitise-råden, borde man väl ock tillse hvad som jemväl vore med Statens fördel mest förenligt, att sådan förbättring i Kollegii-presidenternes löneförmåner bereddes, att dessa embetsmän, för sin bergning, icke nödgades qvarstå vid sina befattningar sedan helsa och krafter neka dem alt till alla delar uppfylla sina åligganden, eller deras tjenstbarhet börjar aftaga. Den ökade utgift, som Statsverket genom den nu föreslagna förändringen af ofvanbemälde
Förskotts-räntor [19,342 29 2 Af utlåning mot bypothek: B:ko R:dr 44,598 44 1 Skuld vid årets slut: Rikets Ständers Banks förlag Utelöpande Assignationer på Banken Balancerad vinst 1,200,000 161,075 16,596 8 11 För insatta medel på Uppoch Afskrifnings-räkning Kapital 3,400: Hos På lagsökning beroende, men bland säkra lån upptagne fordringar 15,121 24 4 3:o. Vid Lånc-koiitoret i Maland. Af utlåning mot hjpothek: Förskotts-räntor 17,735: 18. — Öfver-räntor 52: 36. — 17,768 6 Summa 18,279 4 8 Utgifter: Omkostnader 34 52 Behållen vinst B:ko R:dr 18,244 20 8 Skuld vid årets slut: Rikets Sländers Banks förlag 406,200 För insatta medel i Uppoch Alskrifnings-räkning 45,800 R:dr 452,000 Tillgång vid årets slut: D:o lån mot hjpothek 375,700: 452,000 Bih. till R. St. Inkomster: Af Vexel-diskontering: Af utlåning mot hypothek: Ofver-räntor 9: 26. — 952 2 — Behållen vinst B:ko R:dr 1,778 26 1 Skuld vid årets slut: Rikets Ständers Banks förlag R:dr 50,000 Tillgång vid årets slut: D;o lån mot bypothek 17,300: 50,000 Banko-Ulskotlels Berättelse JM 63. B. Kassa-kreditiv-rörelsen. 19 l:o. V id Banko-Diskont-verk et. Beviljade Kassa-krcditiv. R:dr 1,261,200 Inkomster. Rikets Sänders Banks förlag
Hvad den förra synpunkten angår, så förblifver jag viel den öfvertygelse, som jag förut på detta rum uttalat, att farhågan för Bankens säkerhet, om den ensamt vore beroende afförhållanderne med utrikes handeln, kan anses nära nog som ett hjernspöke. Visserligen kunna tillfälligheter inträffa, som temporärt rubba de allmänna penninge-förhållandena. Jag vill härvid ej åberopa det serskilda fall, som inträffade under åren 1842 och 1843, då Svenska bankosedlarne aflystes i Finland, emedan detta fall har föga sammanhang med allmänna handelsförhållanden. Som exempel från sednare tid kunna deremot anföras den konjunktur, som inträffade vid slutet af ] 830-talet och början af 1840-talet genom de enskilda Bankernes i Norra Amerika fall och inflytelsen deraf på vår export-rörelse; likaledes det ökade vexelbehof, som vållades af Bankirhusens i Hamburg indragning efter branden 1842; — af Den 15 Mars f. m, 467 blankokrediteu, som varit Svenska handelsfirmor lemnade, o. s. v. s men vi hafva selt att dessa likasom äldre handels-kriser, varit öfvergäende; och de äro det alltid och allestädes, dä man lemnar handelsrörelsen ät sin egen naturenliga utveckling. Skälet ligger i det enkla axiom, för alt ej säga naturlag, att vara-förbrukningen ingalunda rättar sig efter varu-införseln, utan denna sednare mäste rätta sig efter den förra. Om lager hopa sig i stapel-orterna, sä att utgängen icke svarar deremot, sä upkommer oundvikligen en tryckning pä import-rörelsen, intilldess att tillgäng och afsättning kommit i ett jemnare inbördes förhållande. Importören kan icke, med varan i hand, kommendera bankosedlarne ur de enskildas fickor, emedan upköpen hero af de enskildes egna godtfinnande och behof; och utan bankosedlar kan importören icke kommendera sil fret ur Bankens hvalf. Att 1848 års politiska hvälfningar skulle medföra rubbning i allmänna förtroendet och i samma mån verka återhållande på verldsmarknaden var helt naturligt.
Finnande äfven denna Revisorernes framställning på de af dem anförda skäl vara förtjent att vinna Rikets Ständers bifall och Kongl. Majrts nådiga gillande, destoheldre som, enligt hvad här ofvan förmäles, berörda kassa bildats genom reservationer å ett stots-anslag, vill Utskottet vid uppgörande af Stats-regleringen tillse, att anslaget till Lappmarks EcUlesiastik-verk må, under förutsättning af nådigt bifall till ofvannämnda kassas förflyttande till Riksgälds-kontoret, blifva förhöjdt till erforderligt belopp, äfvensom huruvida anslagets egenskap af reservationsoch förslagsanslag bör fortfara, och får emellertid tillstyrka, det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, med vilkor att 8:de hufvudtitelns anslag till Lappmarks Ecklesiastikverk af Rikets Ständer förhöjes med ett belopp, motsvarande årliga räntan å den af berörde anslags besparingar samlade kapitalbehållning, i nåder tillåta att nämnde kapitalbehållning finge till Riksgälds-kontoret öfverlemnas. § 9 (1888 års Rev.-ber. pag. 28. Utlåt. pag. 226.) Enligt hvad Revisorerne omförmält, upptager räkenskapen för magasinsfonden förutom en skuld till Rikets Ständers Bank äfven 2:ne andra fondens skulder, nemligen 339 R:dr 37 sk. 8 r:st. till Frösö magasin och 2,582 R:dr 42 sk. 2 r:st. til! Ladugårdslands f. d. bränneri, om hvilka 2:ne sistnämnde skulders tillkomst och beskaffenhet Revisorerne ej kunnat vinna upplysning. Fondens tillgångar åter bestå, enligt hvad räkenskapeu för revisions-året utvisar, utom ett kontant belopp 1788 R:dr 45 sk. 3 r:st., af åtskilliga äldre fordringar i följd af utlemnade undsältnings lån, hvaraf en del innestående uti aflidne redogörares balancer; uppgående hela beloppet häraf numera till endast 10,611 R:dr 3 r:st. Banko.
Det var för folket denna utmärkta man lefde och verkade med sin lärdom och sitt snille, det var för den populära eller folkläkekonsten han upstälde de naturligaste, de enklaste grunder, i ändamål att, så långt möjligt menniskan skulle kunna, blifva sin egen läkare, under trogen åtlydnad af naturen, hvars yttersta läkekraft är Gud, såväl som under åtlydnaden af den sanna vetenskapens enkla grunder. Likasom det var bonden Prisnitz’ natursnille förbehållet, uptäckten eller återuplifvandet. ur årtusendens glömska, af vattnets egenskap utaf helsomedel i och för sig, så var det Johan Olof Lagberg, som bringade denna underbara läkckr ft i system, och till en läkekonst, lätt begriplig för den olärde som den lärde, lika åtkomlig för den fattige som den rike. Det var Lagbergs lärdom och snille, som gjorde denna läkekraft till föremål för en ny vetenskap inom vårt länd, en praktisk-populär vetenskap, som, genom sina enkla och naturliga grunder, skulle göra den gamla läkekonsten, med dess lör den olärde helt mystiska djup, så långt möjligt och i sinom tid obehöflig. Denna nya vetenskap, som till åtskilnad ifrån den gamla allopathien, begagnar såsom hufvudbotemedel vattnet, på mångfaldigt omvexlande sätt detsamma använder och fått namn af Hydropati», utesluter ifrån sig allt, som står i fiendtligt förhållande till menniskonaturen, och behandlar alla sjukdomar uteslutande och ytterst med vatten. Den förkastar således ock i allmänhet all medikamentsbehandling, och synnerligast den nu så allmänt brukliga och förderfliga giftmedicinen. Hydropathien, med vattnet såsom hufvudntedel — hvilket ock namnet angifver — införlifvar med sig hvarje ämne, hvarje inflytelse och åtgärd, som till organismen står i vänligt förhållande, och undflyr allt sådant, som för sjelfva naturen är motbjudande och densamma instinktivt stygges vid..
Jag hyser föga hopp, att antagandet af inbjudn. kommer att leda till något resutat, då jag hört Gr. af Wetterstedt icke yrka återremiss af sin motion, och han således naturligtvis icke bryr sig om någon påföljd deraf, Hr Hjärne har föreslagit, att Gr. af Wetterstedts motion , oberoende af Utsk., måtte antagas såsom ett appendix till inbjudn.; Hr v. Troil har föreslagit uppskof med afgöra ndet. Att tvenne ledamöter sedermera motsatt sig båda dessa förslag, såsom formstridiga, förundrar mig icke; ty de motsätta sig dem för sakens skull, och deras förhinder i form är således de obotfärdigas. Men för deni, som icke hafva sådana hinder, hemställer jag, om icke Hr v. Troils förslag är fullt öfverensstämmande med grundlagen. 11. o. Ad har flera gånger, och med full laglig rätt, beslutat nedflyttning af ett eller annat mål på föredragntslistan. Något annat åsyftar icke Hr v. Troils förslag. Om man derföre nedflyttar detta mål till det sista på listan, kan BondeSt. derförinnan inkomma med en ny inbjudn , hvari det för sin del undanröjt hindret för antagande af en förevar, inbjudn., hvilken da tillika kan bifallas. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Jag tillhör den sidan, söm lifligt önskar uppnående af det syftemål, inbjudn. afser, och derföre är min önskan, att R. o. Ad., till svar derå, måtte förklara, att Ståndet gillar inbjudn:s syftemål och hade önskat att til! inbjudn. lemna bifall; men sedan Gr. af Wetterstedts, i afsigt att undanrödja befintliga hinder, väckta motion erhållit en sådan behandling, som bekant är, anser R. o. Ad. sig förhindradt att nu antaga inbjudn. Härutaf kan Den g A p r i 1 f. ni. BondeSt. finna, att II. o. Ad. vill ändamålet; och om det beror på nämde Stånd att verka derhän, lärer dess eget interesse uppmana detsamma dertill. Jag anhåller om propos. härå. Mitt förslag närmar sig Hr v.
På alla dessa grunder och med uppriktigt samt innerligt hopp, alt icke detta uppskof må verka på minsta sätt lill mehn för den sinnesstämning, som är fägnesamt att finna vara rådande för framgången af detta stora företag inom R. o. Ad., hvilket kommer att likasom utgöra kronan på Götha canal, tillstyrker jag bifall till hvad PresteSt. beslutat, nemi. 20,000 rtdr till undersökningens fulländande, jemte en und. anhållan från R. St., att K. M., efter fulländad undersökning, så väl i fiåga om sjelfva kostnadsförslaget, som rör:de jordersätlningarna, täcktes till Rakets nästkommande Ständer med propos. i ämnet inkomma. Hvad angår det af Frih. Sprengtporten tillstyrkta mindre undersökningsanslaget af 6666 r:dr 32 sk., vågar jag för min del anse detsamma alldeles olämpligt och otillräckligt. Det skulle vara till ingenting ledande, då man afser ett så stort ändamål. Hvad i öfrigt här är sagdt om förfelandet af ändamålet med Götha canal, genom det ådagalagda behofvet af nu ifrågavar. Svea canal , så är detta, efter min tanke, alldeles oriktigt; ty någon comrnunication emellan båda håfven, som var hufvudändamålet med Götha canal, kan aldrig vinnas genom Svea canal, då det är gifvet att djupleken aldrig kan blifva nog stor, för att fartyg på denna canal, utan att urlastas, skulle kunna gå emellan Stockholm och Götheborg, hvilket nu kanske utan hinder, sedan Götha canal öppnat färden från det ena hafvet till det andra.
Augusti, stadgat, att den nya Riddarhusordningens 3 g § borde innehålla tillåtelse för ”fremmaude åhörare att, på sätt Rid”derskapet och Adeln derom särskildt besluta, kunna bevista Ridderskapets och Adelns ”öfverläggningar, sedan en Lag, i den ord - i6o Den 24 F e b r n 2 r i i e. m. ”liing 87 § Regeringsformen föreskrifter, blif”vit utfärdad, angående de förbrytelser el”ler oordningar sorn af åhörare kunna be”gås;” å hvilket stadgande Kongl. Maj:t, medelst skrifvelse af den 19 derpå följande December meddelat Dess Nådiga sanction; har RiddarbusUtskottet, som tillika tagit kännedom utaf den Rikets Ständers till Kongl. Maj:t aflåtne underdåniga skrifvelse, sorn innefattar förslag till Lag för åhörare vid RiksStåndens sammanträden, nu skolat, i anledning af de med förslaget till OrdningsReglemente i afseende å offentlighetens införande hos Ridderskapet och Adeln gjorda anmärkningar, Dess vördsamma yttrande härmed afgifva. Utskottet får dervid till en böljan fästa Högloft. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid det förändrade förhållande, som numera äger rum, i följd af de såsom vilkor för offentlighetens införande föreskrifne allmänna Lagbestämmelser, hvilka, jemte det de lemna den enda i det lagbundna samhället tillförlitliga garanti, tillika måste inskränka behofvet af sådane försigtighetsmått, i afseende å ordnings bibehållande, som eljest hade varit nödvändiga, och de der sålunda uti RiddarliusUtskottets, utur en dylik synpunkt, först afgifna förslag linnas tagne i betraktande: af detta skäl, anser Utskottet de, i afseende å offentligheten vid Ridderskapets och Adelns öfverläggn ingar» - Den 24 Februarii e. ni. iöt gar, nödige särskilda föreskrifter endast böra omfatta sättet för billetternes fördelning och bestämmandet af den Autoritet, sorn må äga rätt att aflägsna åbörarne.
Rykten gå visserligen om att en brist skulle förefinnas, men det torde ej vara mycket att fasta sig vid; åtminstone vågar jag ej anföra några siffror. Men i den nyligen offentliggjorda öfversigten öfver teatrarnes verksamhet spelåret 1885 — 86 finnas åtskilliga uppgifter, som äro förtjenta af uppmärksamhet Man får der upplysning om recettmedlens belopp och finner deraf, att statens teatrar inspelt nästan på öret samma summa under det nu gångna som under förra spelåret. Skilnaden är ett par hundra kr. till favör för senaste spelåret Men för att hinna denna summa ha teatrarne måst öka representationernas antal med 23, ett förhållande som naturligen ökar utgiftsbudgeten ganska betydligt och som i alla händelser gifver vid handen att operans ekonomiska resultat nu är sämre än under föregående spelår. För dramatiska teatern går det väl något så när an, ty den har genom sina 17 representationer ut-öfver fjorårets antal inspelat nära 7,000 kr. mer än då, hvilket ju ej kan kallas något dåligt resultat, ehuru det visserligen något (med ungefar 28 kr. ) minskat medelvärdet af hvarje recett, så att detta senaste året utgjorde i rundt tal 776 i stället för förra året 804 kr. Men för operan ser det vida sämre ut. Der har visserligen representationernas antal ökats med 6, men i stället ha recettmedlen gått ned med bortåt 7,000 kr. Detta förhållande har minskat medelvärdet på operans recetter från 1,463 kr., som det förra året utgjorde, till 1,393 kr., eller med 70 kr. Skulle man gå frågan än närmare på lifvet och, om uppgifter för en sådan beräkning förefunnes, granska recettmedlen för de lyriska representationerna, skulle manotvifvelaktigt fa se att medelvärdet af dessa representationers recetter skulle än ytterligare minskas. Ty Knut Alm-löfs gästspel, som vid detta års böljan skaffade teatern flere fulla hus, skulle då ej få medtagas. Det är för öfrigt anmärkningsvärdt att så många gästspel under året förekommit De räknas till ej mindre än 48.