Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag visste nog, att jag riskerade att bli utskrattad, men jag var besluten att sätta allt på ett kort. Med ett ord, jag ville säga honom, att han endast behöfde räcka ut handen för att af mig omfattas med en äregirig moders hela intresse. Det var med icke så liten oro, jag afvaktade hans ankomst. Då dörren öppnades flög min blick honom till mötes, snabb och forskande. Han rodnade öfver hela ansigtet, ända upp till hårfästet. Det var å mina vägnar. »Den är sentimental», sade han i hård, klanglös ton, hvari låg en skymt af vedervilja. Ingen förebråelse skulle kunnat träffa mig hårdare än denna. Jag greps af den djupaste, pinsammaste blygsel och jag kastade manuskriptet under mitt skrifunderlägg för att slippa se det mer. Flere gånger försökte han att föra samtalet öfver till det, då i sin vanliga ton, men jag kunde icke uthärda, utan bad honom tala om något annat. Det skärande, disharmoniska ordet hade träffat en alltför ömtålig punkt och slagit ett sår, som inte tålde det ringaste vidrörande. Min framräckta hand blef tillbakavisad, visserligen icke med öppet hån, men med isande köld. Ännu är jag således för obetydlig till att våga något dylikt. Minnesbetan var god. Detta »ännu är jag således för obetydlig», är betecknande för Ernst Ahlgrens nästan otroliga brist på sjelfkänsla och sjelftillit. Denna brist hade sina rötter långt tillbaka i hennes barndomsoch uppväxtår – berättelsen »Ur mörkret» ger en antydan derom. Flerestädes på dessa blad (exempelvis sidorna 100–101) skymtar det också fram, hvilka höga tankar författarinnan hyste om det manliga könet. I detta fall mötas hennes åsigter nästan på hvarje punkt med den svenske författares, hvilken under de sista åren på ett så energiskt sätt häfdat sitt eget köns öfverlägsenhet gentemot kvinnokönet. Men hvilken skilnad i framställningen! Å ena sidan en förbittrad man, som ropar om sin styrka på gator och torg; och å andra sidan en försynt kvinna, som ödmjukt bekänner sin svaghet. Denna ödmjukhet var den sjuka punkten i Ernst Ahlgrens hjerna, och den gjorde henne oftast i sitt umgänge med menniskor till ytterlighet blyg och tillbakadragen.
I sådant fall är den framställning jag i det f öregående gjort om nödvändigheten af ett oupphörligen stigande rörelse-capital i ett land, som oupphörligen stiger i välstånd, visserligen här öfverflödig, men i stället mäste den frågan upptagas, huruvida den af alla, som det synes, sålunda åsyftade förökningen i rörelse-capitalet bör hädanefter grundas antingen ensamt på uppkomsten af nya privata Sedel-Banker, eller om den äfven och hufvudsakligast skall och får grundas på en utvidgning i Riks Bankens rörelse. För Banco-Utskottets Betänkande, N:o i58. 33 För min enskilda del är jag af den öfvertygelse, att de redan en gång bildade och nu existerande Sedel-Bankerne visserligen böra förblifva, emedan de icke kunna, utan våldsamma skakningar, inom Provinserne å nyo indragas; men att Riks-Banken bör, med detta redan en gång gifna undantag, bibehålla och försvara sin ursprungliga bestämmelse, att utgöra den egentliga källan för bildandet af landets rörelse-capital, och utöfva sin grundlagliga rättighet, att utgifva sedlar, som för Rikets mynt skola anses; samt att således behofvet af ännu flere nya privata Sedel-Banker måtte ersättas och uppfyllas genom för allmänhetens beqvämlighet ändamålsenligare inrättade Låne-Contoir i provincerne. Det synes mig att de, som intressera sig för de redan existerande Privat-Bankerne icke borde hafva något emot en sådan mening, enär tydligt måste vara, att ett sådant systems större utvidgning än det för närvarande innehar, icke allenast måste göra de redan varande PrivaL-Bankernes ställning vådligare, utan äfven åstadkomma en reaktion i opinionen, som förr eller senare kan föranleda hela systemets undergång och alla Privat-Bankernes fall.
Och förefinnas ieke heller f. n. någon föreskrift om det behandlingssätt, som bör tillämpas vid Statens sjukvårds-anstalter, utan är sådant öfverlemnadt till föreståudarnes eget omdöme. Då vi icke ega något allopatiskt sjukhus, torde det icke heller vara lämpligt inrätta ett homöopatiskt. Om R. St:r bifölle förslaget och ett homöopatiskt sjukhus inrättades, skulle möjligen ett ganska eget förhållande kunna upstå. Det skulle möjligen kunna inträffa att sjukhus-läkaren vid något särskildt fall tunne de homöopathiska medelö utan åsyftad verkan; men trodde sig känna ett nllopathiskt, medel mot del förev:de sjukdomsfallet. Hvad skulle han då göra? Han hade fått sitt embete, för att använda den homöopathiska kurmethoden; men begagnar han endast sådan medicin, sä dör otvifvelaktig! patienten. Kan linn lämpligen våga sig att kurera patienten på ett mot Stundernas föreskrift stridande sätt? — Då jag anser Ständer icke lämpliga att afgöra vetenskapliga frågor, och den erfarenhet, som man förmenar sig kunna vinna genom inrättande af homöopatiskt sjukhus, sådant oaktadt icke torde uteblifva, enär den homöopathiska methoden, så väl här i landet, som utrikes, dagligen användes; alltså finner jag mig föranlåten yrka afslag å den nu föredragna punkten. Frih. Leijonhufvud, Bror Abrah. Don förste talaren förklarade att om R. o. Ad. bifölle anslaget till den homöopathiska polikliniken så skulle han deruti se en opinions-vttriug mot Svenska Läkare-corpsen. Detta yttrande föreföll mig så mycket mer förvånande som talaren för öfrigt visade sig ganska moderat, och äfven i sina anmärkmr mot den enda härstädes praktiserande homöopathiska läkaren om honom uttalade sig med aktning.
St. utan ledning från Regeringen anser jag hvarken lämpligt eller möjligt. l)ct är en stor obillighet alt hvälfva delta besvär på personer, som dels icke hinna dels icke kunna utföra det; och då man icke är betänkt på rättvisas skaffande i della fall, sä må man emedlertid åtminstone låta sakerna vara sådana de befinnas. Ganska säkert är, ali den indragning, sorn Ständerna vid sisla riksdagen gjorde, kommer att medföra förlust, ty då allonia fjerdingsmän saknas, måste Ständerna skaffa aflöning åt flera länsmän, och det blir vida dyrare. Jag önskar således, alt Frih. Palmsljeruas förslag måtte vinna R. o. Ad:s bifall. Hr von Rosen: Jag ber om ursäkt att jag åter uppträder, men det torde tillåtas mig att besvara vissa af Frih. Cederström framkastade grundsatser. Jag får till en början förklara, att jag alldeles icke kan fatta hvad Frih. Cederström egentligen menar dermed, att fjerdingsmaonens befattning är att vara ett socknens vittne; men för att icke tvista om ett uttryck, så torde jag åtminstone få förbehålla mig att anse honom såsom ett verkställande vittne. Iian får visserligen begagna sina ögon, men icke är han derföre så alldeles opartisk i de mål han har alt behandla, alt han blott kan betraktas såsom vittne. Jag skulle tro, all Frih. Cederström, dä han jemväl yttrade, alt det var en municipalbefatlning, dermed menade, alt fjerdingsmannens verksamhet icke sträcker sig utom municipaldistrictet, det vill säga socknen. Ehuru jag icke kan åberopa någon författning, som berättigar dertill, sä är det likväl en gammal praxis, hvaröfver ingen klagat, alt vid de stora marknaderna i Skäne fjerdingsmännen träda utom sina socknar. Detta kan icke undvidkas, ty den enda fjerdingsmännen, som bor inom socknen, der marknaden hålles, kan icke jemte fogden och länsmannen bestrida de befattningar, som dem åligga, nemi. att upprätthålla ordningen vid en så stor folksamling. Delta är ett exempel på att fjerdingsmännen åtminstone får vara ett vittne äfven utom socknen.
Län underdåniga hemställan, angående afskrifning af ett LandtRänteriets förskott till Kurhusanstalterne derstädes; i anledning af verkställd granskning af räkenskaperne och förvaltningen af de till Flottornes behof utaf Förvaltningen af Sjöirenderne år 1826 uppburne Stats-anslag; om upphörande af dagsverks-skyldigbeten under Sandby Kungsgård; i anledning af väckt motion om Statens för66 H. a4* 372 Den 18 Mar* e. m. pligtande att ersätta Boställs-innehafvare för uppkommande arrende-brister; angående af åtskillige LandsStatsTjenstemän i Westerbotten, Skåne och Westmanland sökt tillökning i deras löningsförmoner; angående anslag till Stockholms Stads Storkyrka; i afseende på åtskillige uti RiksgäldsContorets Räkenskaper balancerade fordringar och tillgångar; i anledning af ifrågastäldt upphörande af Skinnskattebergs Bergslags Privilegier; i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Remiss på Handlingarne i målet, rörande upphörandet af Nyeds Sockens Bergslagsfrihet; om indragning af det till Nyköpings Skola varande anslag; angående verkställd granskning af redogörelsen öfver tvänne Krutförsäljnings-expeditioner; om verkställd Revision af Wadstena KrigsmanshusCassas Räkenskaper för år i8a5; angående förhöjning i planpenningar till Öflandahults hemman för Ädelfors Guldgrufvor; angående verkställd Revision af de redogörelser för uppburne Statsmedel, Kongl. Krigs-Collegium för år 1826 afgifvit; i anledning af väckt motion, att granskningen af 1827 års afslutade räkenskaper för Statsverket borde af StatsUtskottet verkställas; angående rättighet för Hemmansägare i Herjeådalen till skatteköp af vissa Kronofisken; om rättighet för Städernes Embetsoch Tjenstemän, att deltaga uti CåvilStatens Pensionslnrättning; angående anslag af medel tilt utgifternas bestridande för Hennes Majestät Drott - Den 18 Mars e. ra. 373 ningens höga Kröning; angående understöd till beredande af communication medelst Ångeller Trampfartyg emellan Stockholm och Städerne vid Bottniska Viken; rörande underhålls-skyldigheten af Nyqvarns bro; anående underhållandet af Hallnäs bro; rörande afskrifning af förra MagazinsFondens äldre fordringar samt angående grunderne för dylika afskrifningar hädanefter; i anledning af väckt motion, att ManufacturDiscontFondens Räkenskaper må undergå granskning i Kongl. KammarRätten; rörande GarnizonsSjukhusbyggnaden i Stockholm, Statsoch BankoUtskottens: angående ökade arfvoden för Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret samt för Directeurerne och Tjenstemännen vid LåneContoren i Götheborg och Malmö.
En talare har sagt, att det skulle vara fördelaktigare för staden Upsala, att hanan slutade derstädes; men lika säkert är, att för staten är dess fortsättning till Sala af oberäkneligt stor vigt. Dessutom kan den från hufvudstaden utgående stambanan icke sluta vid Upsala, ty den blefve, för sådant fall, en bibana, och staten skall ju icke bygga några bibanor, utan blott understödja dem med sin kredit. Här bar vidare mycket ordats om de strategiska fördelarne af sträckningen vester om Sigtunafjärden. Denna del af frågan kan visserligen tyckas böra vara lör mig främmande; men då jag både i komitéen och annorstädes hort många sakkunniga personer yttra sig i detta ämne, anser jag mig icke skäligen böra lemna detta påstående obesvaradt. Till en början får jag hänvisa till det General Hazelii yttrande, uti hvilket komitéens samtlige ledamöter i denna del instämde. Deraf företer sig, att det i detta fall är likgiltigt, huru den norra stambanan lägges. Båda de föreslagna riktningarne skulle nemi. i berörde hänseende medföra fördelar och olägenheter, hvilka tendigen jemnt uppvägde hvarandra. Om, såsom en talare förutsatt, ett fiendtligt anfall österifrån egde rum, så lärer detta, efter all sannolikhet, inträffa sommartiden. Antager man nu, att fienden afskär banan vid Södertelge, blir han väl ock i tillfälle att intränga uti Mälaren samt att förstöra banan nedanför AlmareStäket, med undvikande af de omtalade förskansningarne derstädes. I allmänhet får man icke heller påräkna, att så synnerligt stora truppmassor skulle kunna på en gång transporteras på jernväg. Att på en gång transportera mer än en bataljon, d v. s. omkring 500 man, kan man icke beräkna. Huru lång tid skulle icke då åtgå för framskaffandet på jernväg af en armée utaf 40,000 man. Då, på sätt jag redan förut antydt, ett fiendtligt infall härstädes egentligen blott kan ifrågakomma sommartiden, måste det i strategiskt hänseende vara vida ändamålsenligare att transportera trupperna med ångbåtar på Mälaren, hvarigenom man på en gång kan få större truppmassor till den hotade punkten.
K.Maj:t i nåder godkänts, att två styckjunkare och en sergeant vid Gotländ - Expeditions-Utskottels Förslag lill underd. Skrifvelse, Si:o 67. 29 ska artilleri-korpsens stamtrupp må erhålla inträde uti arméens pensionskassa, de förra i 6:te och den sednare i 7:de klassen af nämnda pensionsanstalt; att den i stat upptagna regementstrumslagaren, som förrättar musikdirektörstjenst, må vinna inträde i 6:te pensionsklassenj; samt att två på nationalbeväringens tygstat upptagne gevärshandtverkare, hvilka hafva lön på stat till högre belopp än gevärshandtverkarne vid arméen, må undfå pensionsrätt i 7:de klassen af landtbeväringens pensionsstat; har E. K. Maj:t begärt Rikets Ständers medgifvande att, under stadgade vilkor, äfven fyllnadspensioner af statsmedel måtte dessa tjenstemän medgifvas, så att pensionerna i sin helhet blefve för styckjunkarne 400 R:dr, för sergeanten 300 R:dr, för regementstrumslagaren eller musikdirektören 300 R:dr och för gevärshandtverkarne 200 R:dr; och hafva Rikets Ständer till E. K. Maj:ts förevarande nådiga framställning lemnat bifall. 41:o. Officerares anställande i utländsk krigstjenst. Till understöd åt officerare i sådant hänseende har E. K. Maj:t äskat 9,000 R:dr. Vid de tre sistförflutna Riksdagarne hafva Rikets Ständer anvisat ett årligt anslag af 9,000 R:dr för åren 1858—1866, att enligt E. K. Maj:ts disposition användas till understöd åt officerare af arméens särskilda hufvudvapeu, som kunde vara hugade att inträda i aktiv krigstjenst hos någon i vänskapligt förhållande med Sverige stående Magt, hvars armée till större eller mindre del befunne sig på krigsfot, med E. K.
Kunna icke dessa frågor besvaras, så (inner jag äfven deruti ett skäl till den betänksamhet, hvarmed en talare hår sökt att lillvägagå uti denna vigliga fråga. Uti Gr. Björnsljernas förslag finner jag en medelväg för alt underlätta öfvergången till något bättre, och jag tror, att det kommer alt bereda en stor framgång åt förslaget, och just derföre lägger jag vigt på detsamma. Så lill vida vill jag gå den siste talarens önskningar till mötes, att jag icke skall för mitt förslags genomförande borttaga någon del af R. o. Ad:s lid. Efter den modifikation, Gr. Björnstjerna i dag lemnat sitt förslag, kan, derest förslaget vinner R. o. Ad:s bifall, Const.Utsk. deruti göra ytterligare modifikationer, och det torde vara bättre, än att här på förband bestämma gränsorna. Jag vill derföre, med förbehåll alt denna modifikation får qvarstå, öfvergå dertill 7 H. 25 386 D e n 31 Maj f. m. och genom detta milt förklarande tror jag mig hafva omintetgjort verkan af Hr Cederschiölds protest emot samma modifikation. Likväl gör jag här vid det ytterligare förbehåll, alt i händelse Ståndet icke bifaller alt Gr. Björnsljernas modifikation får qvarstå, mitt förslag lill gemensam tanke kommer då ander pröfning. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: Måhända är nu icke rätta tiden att mycket yttra sig om sjelfskrifvenheten, då man här påstår, alt det är obehagligt, att höra den omnämnas så ofta, och hvarföre? Jo, emedan R. o. Ad. vid 1840 års riksdag skall hafva medgifvit uphörandet af denna sjelfskrifvenhet. Då jag emedlertid icke deltagit i detta beslut, och erfarenheten visat, ali de, som under vissa förhållanden i ett fall utgjort minoritet, omsider öfvergått till majoritet, skulle jag tro, att äfven i denna fråga händelsen kan blifva sådan, ty omständigheterna kunna inom det öfriga Europa så gestalta sig, att de hafva inflytande äfven på förhållandena inom vårt land. Kan väl någon, som, för alt få förslaget hvilande till nästa riksdag, nu röstar för detsamma, bestämdt säga, att han äfven då lemnar det sin röst.
Wennerbom för bevakning af Fondens fordran emot inteckning i Tumbäcks Säteri, sorn efter förre innehafvarens död och uppstådde Concurs, blifvit yid Auction försåldt, kommer, såsom Revisorerne förutsatt, att upp - C 4a ) tagas i slutliquiden med Pantägaren, CommerceRådet B. H. Sanlesson, hvilken liquid på laglikmätig åtgärd är beroende. 5:o Revisorerne hafva i denna punkt fästat uppmärksamhet dervid, att för renskrifningen af SalpeterFondens Hufvudböcker för åren 182g, i83o och 1831 blifvit i i83a års Räkenskap afförde i5 R:dr för hvardera året, eller tillsammans 45 R:dr, som af Comiten, med afseende å Räkenskaps-förarens knappa löningsvilkor, blifvit beviljade, och hvilken ersättning Revisorerne förment hafva, i händelse af behöflighet, bort upptagas och synas i de årens Räkenskaper, för hvilka den åtnjutits, helst Redogöraren sedan år i832 fått uppbära 200 R:dr om året till skrifbiträdes aflönande. Att berörde omkostnad ej blifvit afförd i de års Räkenskaper, för hvilka den ägt rum, härflyter derifrån, att densamma ansetts icke böra afföras, innan det arbete, för hvilket den beviljats, blifvit fullbordadt, och synes för öfrigt detta icke skäligen kunna hafva förminskat behörigheten af utgiften, då sådant härledt sig från den reglering med SalpeterVerket, som verkställdes år i832, för hvilket, äfvensom för de påföljde åren, någon dylik särskild kostnad ej ifrågakommit: Varande angående samma utgift jemväl i KammarRätten anmärkning gjord. 6:0 Med anledning af Revisorernes häruti gjorda framställning om lämpliga åtgärders vidtagande af Comiten, för att befordra till slutelig utredning de sedan åren 1810 och 1813 i Götheborgs och Bohus Län uppkomna proprie balancer af nära 4>000 R:dr, hvartill emellan 1815 och 1817 i Christianstads Län kommit omkring 2,400
I 1856 års Läroverksstadga föreskrefs, att vid lägre läroverk skulle rektors-embetel bibehållas af en och samma person, till dess han från läroverket afginge eller Allm. Besv.- och EJcon.-UtsJcotiets Betänkande N:o 118. 29 eljest kunde varda i Inga ordning från befallningen skiljd, men alt deremot vid högre läroverk Hektor skulle förordnas för 5 år. Dessa föreskrifter ändrades lill följd af Hikels Sländers anhållan vid 1856—1858 års riksdag genom 1859 års stadga derhän, alt enligt densammas 94 § vid hvarje elementarläroverk skall finnas ständig Hektor, hvilken jemte sin lärarebefattning skall hafva hela läroverkets närmaste styrelse sig anförtrodd. Denna bestämmelse är äler i anledning af Hikets Sländers underdåniga skrifvelse i ämnet vid 1859 —1860 års riksdag ändrad genom Kongl. Kungörelsen den 12 Juli 1861, hvarigenom berörde 94 §, jemte det ordet ”ständig” hoittagits, erhållit följande tillägg: Vid högre elementarläroverk iörordnas Rektor på viss tid, efter hvars förlopp antingen nytt förordnande för sysslans sednaste innehafvare utfärdas, eller ock ombyte sker. Vid lägre elementarläroverk åter bibehålies rektorsemhetet af en och samma person, till dess han ifrån läroverket afgår eller eljest kan varda i laga ordning från befattningen entledigad. Inom loppet af några få år hafva alltså åsigterna om företrädet af den ena eller andra grundsatsen, beträffande Rektors afsättlighet, flera gånger vexiat; och dock uttrycker ingen af nämnda särskilda föreskrifter den mening, som i delta ämne vid sistlidna riksdag inom Riks-Stånden gjorde sig gällande, att nemligen Rektor vid ifrågavarande elementarläroverk borde tillsvidare endast tillsättas på förordnande. Till närmare förklaring häraf är det nödigt att erinra om hvad vid de sednaste riksdagarne i ärendet förekommit.
Att då åverkan eller skogs-tjufverl skett, enahanda undersökning må vara tillåten som i 52 Cap, 2 §. Missg. Balken är medgifven; 2:0 Att då skog finnes hos någon i förtar sådan , Som målsäganden förlorat, innehafvaren bör vara förbunden visa, att han den å egna ägor huggit elier bevisa af hvem han den bekommit och sorn, derest ransakning ej skér å färsk gerning, då de huggna träden äro råa och ej upphuggna, utan stammarna bibehållna, som kunna lätt passas och jemföras med stubben, ändamålet ej kan vinnas , så blir genom en slik påbuden bevisning, ehvad orten är skoglös eller ej, någon oreda eiler osäkerhet i ägande rätten för innehafvaren icke att befara; och 3:0 att på lika sätt sorn för Kronans Jageri-Betjening redan är tillåtet, de personer, hvilka, uppå enskiltes hos Konungens Befallningshafvande derom gjorda anhållan af Kongl. Maj: s Befallningshafvandé såsom tillsyningsman elle: skogvaktare förordnas, må vara berättigade, att med ed vita hvad de derunder kunna utröna i tillämpning 5.fe Ilandet. 251. 252* ä de - 200 2 Den 2 o Julii a deras åliggande bevakning, och deras vittnesbörd således gälla såsom halft skäl samt bevisningen anses fullkomlig, då en person dessutom derom sammanstämmer i sitt vittnesmål. Ordföranden, Herr Kammarherren och Lagmannen Grefve Strömfelt åberopade äfven i sistberörde del af frågan, Utskottets förr afgifna Utlåtande, till ändring hvaruti Herr Grefven ansåg anmärkningarne icke kunna föranleda. Ut supra. Ex Protocollo Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den 20 Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den 20 — Vällofl. Borgare-Ständet den 19 Hedsrv. Bonde-Ståndet den 20 Vördsamt Memorial! Sedan Bevillnings-Urskottet till Riksens Höglofl.
De orter, som kunnat vänta sig fördelar af östra stambanans förläggning på östra sidan af sjön Sommen, men, genom Rikets Ständers vid innevarande riksdag fattade beslut om östra stambanans blifvande sträckning, icke hafva ali förvänta någon jernvägsanläggning i sitt granskap, äro onekligen i behof af förbättring i sina kommunikalionsanstaller, men torde ock, på sätt Friherre Ericson i sitt utlåtande i fråga om östra stambanans riglning anfort, blifva mera betjenta med en ändamålsenlig kanalisering af ofvannämnda vattendrag till Linköping, än med jernväg, som endast delvis komme dem till godo. Företräde synes ock desto heldre böra gifvas åt den föreslagna kanaliseringen, som, enligt hvad Rikets Ständer erfarit, ortens innevånare på ett otvetydigt sätt uttalat sig om fördelarne af en kanal framför en jernväg, samt något bolag icke blifvit bildadt, som vill åtaga sig utförandet af järnvägsanläggningen. Beträffande beloppet af det statsbidrag, som lör ifrågavarande ändamål må anvisas, så torde med visshet kunna antagas att, såvida företaget skall komma till utförande, dertill måste beviljas två tredjedelar af den erforderliga kostnadssumman. Enär aktieegarne i eli större kanalföretag icke kunna påräkna att förr, än i en obestämd framtid erhålla någon inkomst af sina deri nedlagda penningar, synnerligast dä, såsom i förevarande fall är förhållandet, flera år älgå för sjelfva kanalbyggnadens utförande, kan den större allmänheten, älven om ett dylikt företag i framtiden blir vinstgifvande, icke påräknas såsom deltagare deri lill något betydligare belopp, utan måste deltagarne förnämligast sökas inom den ort, som har direkt fördel af arbetets lilhägabringande. Då emellertid nu ifrågavarande ort i och för sänkningen och kanaliseringen af ofvannämnda sjöar redan fått vidkännas en kostnad af mer än en half million R:dr, och då, äfven om
Majus Nädiga proposition, som innehäller-r "Att Allmänheten mätte genom Kungörelser ärindras, att wid Boupteckningar i Sterbhus och nar afträdes förmän * sökes iagttaga Lagens föreskrift i 9 Cap. Ärfda - Balken, att rigtigt uppgifwa och läka noga upteckna alltsammans i Boet sä löst som fast, af hwad beskaffenhet det wara inä, med alla Skrifter och Handlingar, fordringar och gäld, ehwad det Boet gemensamt oller endera makan enskildt till - 376 Den iZ Aptik. tillhörer: Riksens Ständer nied undcrdänigt bifall härtill anse cn sädan Kungörelse nödig till förekommande af den origtighct, att wid ett Bos intecknande utefluta ej blott det enfkildta gods hwaraf afgiftcrne till Jusiitie-Staten och de fattige icke böra beräknas utan ock det som den efterlefwande makan tror sig såsom fördel tillkomma, men hwars belopp likwäl pä wärderingcn af all Boets Lösöre tillgäng beror. Men beträffande den öfriga delen af Eders Kongl. Majits