Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I)et ®oct beräfnaö i oftoanitämnbe fora ftänbelfet enbaft bett på ftat beftåbba orbinarie tott, fnoitfeii, berejl bett är inbetb, bör efter febuafte åretö markegång uträfnao. ®tplonter för: ©onful (inbegr. féanjlbgeb. « i oo: ) ©eneratsSouful ( bito å iso: — —) ?tgcnt ( bito ä 200: — —) eljtoab tneb befta bejlättningar erf>åtteö tractameute ecb anbra förmåner, etter icfe; inett biptom för ©onfuler i tt fri fa nff a 8taterne ecb för be Agenter, ©eiteraUSonftts ter ocb ©onfuter, bioitta amtarö beitåbaö tneb tractameute etter (ött titt bet belopp, att 3 procent beraf öftoerjliga »9 sn:br jT. 101: — 151: — 201: — 20 9t:br ofroamtämnbe afgift, belägges nteb (Sanjlisgebutjr titt fem procent af ben besättningen tittagba aflöning. tDoctorSbref, font utan prof utfärbaS 26: transporter od) bpteit inom famina grab ocp CrorpS, forn Söi i nåber bemilje, förfeS meb ftämptabt papper titt lifa belopp, font conftitntoriat på behaglig tib. äpörtoib götter boet, i affeettbe på 9)li(itär erlagbe få faöabe aöaitcementd Öppet Skef eller 9iefolutioit uppå penftott (inbegripen Cfattjlf gebuhr a 3 9l:br) 4: — 3 uftitie
Men det gick annorlunda än fru Ihle väntat, hon fick en vänlig klappning på skuldran, nästan en half omfamning, och ett hjärtligt: — Jag har visst inte tackat dig, kära Siri, för brefvet till min födelsedag, det var så väldigt af dig att tänka på din gamla vän! Hade jag bara stannat en dag längre, hade jag kommit upp till dig för att se på dina småttingar, men det får stå öfver till nästa gång. Det var emellertid en stor tur, att jag så här oförhappandes fick råka dig och åtminstone säga adjö. Hoppas det inte skall dröja allt för länge, innan vi råkas igen! — Du är alltid så vänlig, kära Helena, sade fru Ihle fullkomligt öfverrumplad. Det var hennes uppriktiga mening i det ögonblick orden föllo, men knapt hade Helena vändt ryggen till, förr än det harmade henne, att hon sagt dem; det lät som falskhet, när hon tänkte på sina känslor nyss, och hur förargad hon varit öfver att Helena under gårdagen fullkomligt ignorerat henne. De kommo till atelieren och Helena besåg med stort intresse de färdiga och ofullbordade konstverken, »inte utan begrepp», sade Klaes sedan till Hedvig. Allt i atelieren intresserade henne, hon ville också här »gå brandsyn», tittade in öfver allt, öppnade slutligen de skulpterade ekskåpen för att se »om Klaes hade något godt att bjuda dem på». Hon fick tag på en flaska bourgogne innerst på ena hyllan. — Den här skall du dra’ upp, Klaes, och du Hedvig, sätter dig här framför skärmen — hon drog fram ett par låga stolar och ett bord — och rör dig inte ur fläcken, du sätter dig bredvid, Klaes, ni få väl hitta på något samtalsämne! Hvar stå glasen? Nej, kom inte, jag har funnit dem och här jag har mitt paket med helvetesmaskinen, man skall väl vara nihilist, jag menar bohémienne, när man är i en atelier. Ett par minuter senare stod Helena framför de nygifta och bjöd dem vinet. Buteljen och glasen hade hon ställt på en gammal kinesisk bricka hon funnit reda på, i midten stod en liten förtjusande silfverskål af finaste ryskt guldsmedsarbete, fylld med ananas och olikfärgad marmelad. — Hvar kommer den där ifrån? frågade Klaes.
U der öfwerläggnjiigar>'a i alia de delar, stm anga stängsel stnldigh ten, hade han funnit H rrar Ledamöterna olca hyla helt olika mepmgar, ehuru de ölwifwelakcigt alla syfta til befrämjandeaf Kongl. Majtts höga afsigt med dest härom afräkna Nådiga krSpoliiinn; stum mäste, således härleda sig derifrån, ak hwah för en or» arlsén' lige Sr icke lil kn annan lämpeligu Herr Nidermannea trodde derföre stängsel.jkyidighcMl säkra;! och bast kunna bestämmas on; Herrar Landshöfdingarne blef. ine updraäet, ak häröfwer höl a jandfts Jr, »vänort öc!) derefter med unberdäuiga Berättelser nl Kongl. ?."astk inkomma, som da lärer i Nadcr gifwa en för hwar)e Landsort lämpclig föreskrift» Hur Posten ^annwrus erinrade, at om sa k slade Trindstören förbfudeö til nytt) nide tvid gardes» gärdar, marte lik-oäl icke stikt sä sträcka sig ki! Pihl, Ahl, och andra sada:>a trädslag. H rr (lontra - Amiral Lnokstolcl: Samma swa» tigheccr, som under förrgaeuds öfwerlaggliing'kna infunnit sig, wero nu a swen för handen, da fkiiifaktlgk bes? stade P.ter sördra et olika förhållande» I ans steude härst! trodd r Herr ^miralsn rätta och bösta nkwagcu paist kaS, oin det ti! Herrar Laudnhäfftns garna öfnnetlemriaS, at höra h>var;e sik !ä„S
Som den föreflagne Redactionen föi tydligar meningen af denna punct, tillstyr, ker Utskottet bifall deraf, dock att näst efter orden-, denna afgift fästom af grundstats egenskap, tillägges orden ekler dermed jemförlig, fästom öf« wercnsstämmande med innrhället af samma punct och det beslut, som, i afledning af Höglofl. Ridderstapets och Adelns Anmärkning, wid sists Riksdag fattades. Mom. Wid detta Moment ar föl> Den af dela detta mom. sende ot anmärka: föreflaanc redaction får Uk nö I, rubriken nänmes ic » slotter till bifall Hemställa, ke Arf, ehuru i Momentet emedan momentet, sädant det derom handlas. -nu ar, förefaller twctydigt och 2:0 Är icke be" midt at ej ekler synes wara nog fu!!> Sex precents afgif eu af Teständigt, sia mentén endast bör ärläggaS af bwad som öfwersti, ger Testamentstagare clag. liga Arfs. andel, »tan har et sädant stadgande af mist. tag influtit wid flutet afMomcntet, hwarest ftägan ar om arf. ;:o At Tcstamcntseller gafwo-tagare, som är Gifmarens Lagliga arfwinge, bor, i likhet med hmad om Llrf stadgadt ar, betala endast tre procents, Dewillning för den del af Testamenterad eller stänkt egendom, som efter Lag stokat honom tilfalla, torde äfwen böra utsattas, ehuru det af sig sielft synes nog tydeligt, at da den, som genom Testamente eller gäfwa af oskyld man fär egendom under ^00 Mksd. warde, icke betalar uägon bewillning deraf, kan ännu mindre »n sädan afoift slagg s den, som efter en slägtinge ärswer egendom lil nämde belopp. 4:0.
Jungfru! Jungfru!») Nej, hör go'a frun, hvad di ä' ohöfliga derute. Bara man vänder ryggen till, så förtalar di en. (Rop: Jungfru!) Gå du ut till skänken, Fanny, och hjelp till en stund, för jag ska' ta emot man min. Ingen enda braxen! Två aborrpinnar! Och jag har kostat på honom fisksumpen, jag föder och kläder honom! Men vänta mej, om drottning Victorina kan regera hela England, så måste jag väl kunna regera mitt eget hus. (Berthel och Herman inträda med korgar, knyten och metspön. Berthel bär ett par långa sådana på axeln, och är för öfrigt utstyrd med flera småpaketer, askar och bylten). Akta spetsarna, akta spetsarna, Herman! Trassla inte in Engelska metrefven i ledstången der! Så ja, det var galant, min gosse! Nu klifva vi in till oss med vårt pick och pack. BERTHEL (ropar utåt). (Fanny och Christine gå.) SARA. CHRISTINE. 19 SARA (med hvass stämma. Hon står med korslagda armar till venster nere på scenen, och observeras således i början ej af de inträdande). BERTHEL (spritter till). Hvart ämna herrarne ta vägen? Ah jekeln! Står du der, min lilla galanta? Nå, det var galant! Jo, du ser just galant ut, med två aborrpinnar och en fisksump, som kostat mej fem och tjuge Riksdaler förstås. BERTHEL (godmodigt skämtande). SARA (med stigande vrede). SARA. Lek inte med mej, Mathias, ty i dag är jag som en brännässla. Nå, min gumma! Hvarför är du då så liflig i SARA (som förut). BERTHEL. dag? Liflig? Mathias, jag är rasande. BERTHEL. Jaså! Ja, bara du säger ifrån, så vet jag hur det ä', min lilla gumma. Hvem ä' det, som kläder och föder dej och din båt? SARA. SARA (häftigt som förut). Min båt?
Hvad sjelfva saken beträffar, så får jag inför R. o. Ad. vördsamt erinra, hurusom flere betydande skål kunna anföras för bifall lill StalsUtsk:s nu föredragne utlåt, af hvilka följande torde få företrädesvis omförmälas enligt de upgifler jag härom af sakkunnige personer fått mig tillförlitligen meddelade: Linköpings Gymnasium och Slifts-Bibliolliek är till böckernas antal, det största i Riket näst Universiteternas och det Kongl.; men läflar i dyrbarhet och värde med dessa; har 25,000 volymer, deribland Erkebiskop Erik Benzelii d. y:s utmärkta och dyrbara samling i Klassiska och Historiska litteraturen, Gahms Juridiska, Dahlbergs Naturhistoriska och Medicinska (till en stor del af praktverk), v. Troils Isländska och Forn-nordiska m. fl. manuskriptsamlingar af minst 1000 handskrifter af stort värde; innehållsrika, hittills föga begagnade bidrag till Sveriges kyrkliga och politiska historia. Dessutom har Bibliolhekel en större samling af medaljer, fornsaker af kuriosa m. m. Bibliothekarie!! har, jemte vården af alla dessa samlingar, (i följe af ett, på grund af Gr:ne Pipers donation, uprälladt reglemente) undervisningsskyldighet på Gymnasium. För vården af detta dyrbara Bihliothek, med en talrik mängd högst sällsynta böcker, och oersättliga handskrifter m. m. finnes icke någon fullt tillräcklig garanti utom i Bibliolhekariens personliga redbarhet och nit. Om samlingarne skola göras för nationallitteraturen frugtbärande, måste Bibliothekarien vara en vetenskapsman, förtrogen med fäderneslandets häfder och litteratur. Det år en tillfällighet, hvilken sällan, om någonsin mera, torde kuna påräknas, alt n. v. innehafvaren af tjensten, med bepröfvad redbar Den 13 Augusti. 203 hel och pålitlighet förenar utmärkt skicklighet och outtröttligt nit. Han har i sjelfva verket icke sökt, utan blifvit sökt för tjenslen: har njutit den för ltans år och plats sällsynta utmärkelsen att kallas till korresponderande ledamot af Kongl.
Om man nu ock vill skydda de näringar, som finnas, så synes åtminstone icke vara skäl att gå så långt i sin protektionsifver, att man skänker opåkallade och efter ail anledning onyttiga verkliga exportförbud, fast linder form af tullsats, åt näringsidkare, som icke begära sådant, och derigenom hindrar en nyttig tillverkning och tvingar folk att gå sysslolösa. Jag känner t. ex. en grufva, i hvilken jag fordom haft del, nemi. Gotterviks grufva, som drefs redan under biskop Brasks tid, men den är numera så litet gifvande, att det icke lönar sig att på stället smälta den koppar der finues. Malmen är ock till största delen fattig. Inom landet kau den icke afsättas, utan har under sista åren grufvan bearbetats endast under den förutsättningen att man skulle få exportera malmen till Hamburg, hvilket, med 6 sk. tull, lemnade någon vinst. Med 1 rdrs tull blir det troligen alldeles omöjligt. Malmen håller sällan mera än 3 proc.; en centner således 3 Dessas värde efter smältningen å 50 öre är 1 ben 6 Juni f. ra. rdr 5 0 öre. Exporttull härå skulle nu blifva 25 öre eller 162/s proc. af viirdet af all den koppar, som finnes i malmen. Grufarbetarne måste då troligen afskedas. På grund håraf anhåller jag om bifall till mili motion att kopparmalmen må fritagas från export-tull. Hr Printzensköld, Carl: Om bär endast vore fråga om det slags kopparmalm, för hvars skull den siste talaren förordat den föreslagna tulluedsättningen, kunde något skäl vara att fästa afs:de på hans framställning, ehuru det förekommer mig högst be synnerligt, att man finner uträkning vid att offra exportkostnader på en malm, som är så fattig, att man icke anser den värd att bearbetas på stället, der man naturligtvis äfven måste ega dels arbetare, efter talaren omförmält huruledes en mängd menniskor skulle blifva sysslolösa, och dels äfven skogar till malmens förädling.
Eufemios, som länge varit den äldste presbytern i atenska församlingen, har intet hopp, men icke heller något anspråk eller någon åstundan att varda annat. Den som äger krafter som du är förpliktad att eftertrakta en verkningskrets, som är dem värdig där de i full mån kunna användas. Broder, du är ämnad till biskop och skall, om du vill, inom kort vara beklädd med denna värdighet. Jag säger det icke för att underblåsa ditt högmod; jag säger det snarare för att ödmjuka dig, ty du har hitintills gjort allt för att illa använda dina gåvor och förspilla din lycka. - Lämna detta ofruktbara samtalsämne, sade Teodoros. Jag har här i Sunion ett välsignelserikt fält, mer än tillräckligt för mina krafter. Men fastän jag således icke personligen åtföljer dig till Aten, min broder, så skall du likväl vara överbringaren av ett brev från mig till Petros. Jag måste tillbakavisa tillvitelsen, att nybyggarne göra nejden osäker. Fredligare och laglydigare människor än dem skall du ingenstädes träffa, och innan du lämnar oss, bör du med dina egna ögon övertyga dig, att deras boningar icke likna rövarekulor, utan hemvist för arbetsamma, nöjda och sedliga familjer. Att vi emottagit förrymda slavar är sant, och vi ämna icke återsända dem till deras herrar, såsom Paulus gjorde med Onesimus. Slaven, som krigs fången, må rymma varhelst han kan; rättslös inför sin herre, är han även utan plikter emot denne; men han har plikter emot sig själv och sina likar, och den första av dessa plikter är att undandraga sig träldomen. »Kan du fri varda, så bruka det hellre», säger samme Paulus. - 0, min Gud, vilken lära du här driver, broder Teodoros, suckade Eufemios. Betänker du icke, att till och med vår heliga kyrka med tacksamhet emottager slavar i arv av fromma döende, och att hon välsignelserikt använder deras arbete till sitt jordiska godas förkovran? - För mig, sade Teodoros, är detta ett det sämsta bevis för slaveriets rättmätighet. Du glömmer, min broder, att jag förnekar kyrkan. - Tyvärr, det är sant, sade Eufemios med en sorgsen blick mot himmelen.
Väl är stadgandet att bergsmannen skall blifva bergsman, så hädanefter som hittills, öfver 200 år gammalt; men denna sats, som icke hvilar på allas likhet inför lagen, och följaktligen innebär ett undantag, måste förutsätta speciella skäl, hvilka rapportera sig till vissa tidsförhållanden. Ä10 dessa ännu oförändrade efter 2.‘ne århundradens förlopp? Se delen fråga, som Ulsk. icke handlagt, oaktadt motioner icke saknats. Jag kan ej förbigå den, då jag yttrar mig öfver eli förslag, soin man kunde kalla ett arfskifte vid det gamla prohibitiv-systemets frånfälle. Mig synes vara så mycket större skäl härtill, som endast bruksägarne synas vara kallade att bevista denna högtidlighet. Stångjernssmidet, som under Konung Guslaf I:s , Cail IX:s, Gustaf Adolphs och Drottning Christinas regeringar blifvit infördt och stadgadt i Riket, gynnades egentligen af tvänne styrelsegrunder, nemi. förbud emot utförsel af tackjern och de skogars anslående tilUtackjernsblåsning, hvilka närmast omgifva de större grufvefällen. Den förra af dem sårar icke principen af allas likhet inför lagen, blott tackjernslillverkaren tillätes förädla sin vara. Den sednare delar jernhandteringens idkare uti 2:ne classer, hvaraf den ena är privilegierad på den andras bekostnad. Starka skäl mäste förefinnas, om en sådan prohibition skall kunna godkännas af en tid, hvars individer tyckas känna sin rätt. Omständigheterna nu och för 200 år sedan äro på långt när icke desamma. Då tillerkände Kronan sig dispositionsrätten öfver de flesta skogar; de voro i allmänhet icke upplåtna åt hyttelag eller afskiljde till bergsmanshemman. Bergsmannen, som erhöll lätt att använda Kronans skog, måste då underkasta sig villkoret dervid. Sedermera har han erhållit äganderätt lill skogen, och, genom 1789 års K. försäkran, en dispositionsrätt, som ännu icke gått i fullbordan. Stångjernssmidel hade vid införandet att kämpa emot brist både på arbetsskicklighet och på penningar.
Lån', då Konungens Befallningshafvande kommer i tillfälle att gemensamt med SundhetsCollegimn förordna, att den eria ProvincialLlkaren klefve boende i Carlscrona och den ändra i Carlshamn, då all olägenhet i denna väg derigenom vore nlhjelpt Skulle denna min vördsamma anhållan icke bifallas, hvilket jag likväl på det högsta påyrkar, mäste jag inskränka min begäran derhän, att åtmindstone nödiga medel måtte blifva Konungens Befallningshafvande i händer lemnade, att aflöna en Läkare, som inom Carlscrona stad verkställer de der behöflige besigtningar, på det Konungens Befallningshafvande hädanefter mätte undvika att stadna i personlig obligation hos den Läkare, sorn fullgör hvad Konungens Be - fallningshafvande borde kunna anbefalla. Jag anhåller att denna motion måtte till StatsUtskottet varda remitterad. Grefve TVachtmeifter, Hans: I sammanhang med det förändrade sått för kungörandet af allmänna påbud, som jag inför Lögloflige Ridderskapet och Adeln föreslagit, utbeder jag mig, att få fästa Högloflige Ridder; skåpets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten af sådane påbuds lifgifvande från trye - 326 Dea 5 Martil. i ket på ett sått som gjorde dem med liten kost! nåd för enskilte personer tillgänglige. Det så kallade Års-trycket kan vål nu af hvena som helst inköpas, men många förskräckas för den stora volume det vanligen utgör, och många klaga ej utan skål, att dervid nödgas betala vidlyftiga ceremonieler, som ingen har någon nytta af och kungörelser af ÖfverStåthållareEmbetet och Magistraten i Stockholm, som endast gälla för Hufvudstadeii.
Skogman framställda anmärkning dertill föranledi; hvarförutan Utsk, yttrat, att detta prot. kunnat anses stå i sammanhang med "en annan, Utskrs granskning tillhörande, ehuru sedermera utan definitiv anmärkning Jemnad föregående öfverläggning inom Konungens Statsråd." Det torde likväl vara nödigt att känna denna öfverläggning; ty om man skall tro berättelsen af tillförlitliga personer, har Utsk. härvid åsyftat en öfverläggning inom Statsrådet, der någon eller några af de Statsrådets ledamöter, som på detta rum yttrat, att motiverna vore "olyckliga” och innefattade "grundlagsvidriga lankar,” då tillstyrkt samma sak. Jag finner således förhållandet icke fullständigt ulredt. För min del erkänner jag icke syndabockssystemet, och jag skall aldrig medgifva, att det i afseende på de ansvariga rådgifvarne tillämpas inom vår Representation, så framt jag icke är fullt öfvertygad, att de öfriga af Konungens rådgifvare kunna med rättvisa fritagas. I närvar, fall anser jag visserligen Hr Skogmans fel oförminskadt, ehuru de öfriga Konungens rådgifvare måhända deruti deltagit; men då Utsk. talat om en föregående öfverläggning inom Statsrådet, och denna tilläfventyrs sprider ett helt annat ljus öfver frågan, än de här af några rådgifvare afgifna förklaringar lyckas förutsätta, tror jag, att Hr Statssecret. Skogman ej bör ensam drabbas af Representationens bannstråle, innan detta förhållande blifvit närmare utred t. Den i Juli f. m. 3g Här liar blifvit af Frih. Boye sagdt, att i samma stund 72 §:s nya redaction föll, förföll också förslaget till banklag, så vidt del vore stridande emot 72 §. nu gällande redaction. ”Nå väl,” liar man tillagt, ”var denna afsigt straffvärd och var förslaget något annat än ett sådant, sorn framlades, såsom beroende af ett annat?”
Orsaken till detta för familjer och menigheter menliga förhållande, bör utan tvifvel sökas deri, att den lön, som Staten består dessa tjenstemän, är nog knapp, samt att man allt för mycket räknat på hvad de genom praktiken kunna vinna för sin bergning och utkomst, der de blifvit anställde i en mer eller mindre fattig landsort. Hvad den enskilda praktiken angår, händer ej sällan, att denna inom de förmögna husen är förut upptagen af någon stadseller militär-läkare inom distriktet, så att provincial-läkaren är inskränkt till allmogen och de fattige. Men skall läkaren anlitas af dessa klasser, så mäste han stå till tjenst för litet eller intet. Under sådana förhållanden och med afseende på de stora kostnader, som läkarebildningen fordrar, äfvensom med fästadt afseende på lefnadskostnaderna för läkaren såsom familjefader, samt för att uppmuntra skicklige läkare att söka och bibehålla ifrågavarande platser, får jag vördsamt föreslå: att Provincial-läkarncs lön må, efter 10 års väl vitsordad tjenstgöring, höjas från 1,500 till 2,000 R:dr, samt efter vtterligare 5 års tjenstgöring till 2,500 R:dr. Stockholm den 22 November 1862. P. O. Carlander. X o 56. Af Doktor J. 51. Almqvist: Angående Härads skrifvares lika af löning och pensionering med Kronofogdar. Enligt nu gällande författningar äro Kronofogdarne i pension tillerkände 2,000 R:dr och Häradsskrifvarne 1,500 „ efter uppnådde 65 lefnadsoch nära 40 tjensteår. De förre åtnjuta i lön 2,500; de sednare 2,000 R:dr R:mt, Icke Motioner i Preste-Ståndet 1862.
Hvad bestämningen och inskränkningen af Extra Ordinarier i alla publika Verk vidkommer , så synes detta ännu tillhöra före - Betcinkanden, 4^9 målen för det särskildta Utskottet vid nuvarande Riksdag , och lärer detta Utskott icke underlåta att härom afgifva lämpelige och med Civila Tjenstemannens arbete, befordrande, aflöning, pensionering m. m., öfverensstämmande Förslag; hvilket alltså icke för närvande tillhör Ekonomioch Allmänna Befi värs-Utskottets befattning. Då i 4:de puncten blifvit tillstyrkt att undersöka Stipendiernas af allmäna medel beskaffenhet, och att anslå dem till understöd för de ynglingar, som sökte en uppfostran lämpad till Statens productiva yrken, får Utskottet tillkännagifva, att efterforskningen synes öfverflödig, heldst det är kändt hvad Staten gifver i de så kallade Kongl. Stipendier, samt att en afvikande disposition vore obehörig. Om förra tiders frikostighet gifvit åt Lärdoms-Idkaren och Stats-yrkenas Ämnesvän, ett understöd, hvaraf han ännu och i närvarande omständigheter af allmän förlägenhet, mer än någonsin är i behof, så tillkommer det vår lids välgörenhet, att, väckt till denna omtanka, begåfva Industri-Scholor och dess Elever. Staten åter, på sin sida , bör icke undandraga ämnena till dess tjenster, hvad den åt dem i föregående tid förunnat , hvilket ock jemnfördt med magnaters gåfvor och nu tillvuxna behof, blir föga betydligt. Den enda förändring, som skulle kunna användas, vore, om dessa små Kongl. Stipendier förenades till färre och således Stats-Utskottets lomme att i Betydligare mån understödja det: inskränktare antal af ynglingar, hvilket hädanefter torde befinnas tillräckligt för Statstjenstens behof: Den practiska Landtbruks-Schola, Herr Sparre i 5 puncten föreslagit, och hvars beskaffenhet han i en utförligare Plan, som härhos följer, för Utskottet förklarat, synes så mycket mera öfverflödig, som Kongl. Landthruks-Äkademiens Vetenskaps-afdelning, enligt Kongl.
Efter det högsta Domstolens Ledamö er som den 8 i denne mänad öfwerwarit föredragningen af Ri ets Ständers underdäniga proposition angående agrenfta estilnader ill närmare påseende deras hast del ärwiraltes densamma nu, hwarefter och sedan IustiliKRädec I^i^evaicii, som ej öfwerwarit föredrag, ninmn af ofwanberörde underdäniga proposition upstigit; Högste Domstolen efter öfwerläggning förenade sig urr detta underdäniga yttrande: Till ffäl för ägtenstapsstilnader, genom Domarens Sigard, som Lagen redan antagit och godkändt, hafwa genom underdånig propostrion Rikets-Ständer föreflagit att annu tillägga följande nemligen. i.o Nar den andra makan blifmit dömd pä lifstid till fängelse eller Lands-flygt. 2:0 Fullt upjät till lidelag. z:o När genom Laga kraft wunnen Dom endera Makan blifvit lill lifwet eller arans förlust stylvig kand, änstöut genom Kongl. Maj:ts 9!äv dödsstraffet kunde wara eftergiswit eller aran ärerstänkr, 4:0 inför Domstolen kemist stämpling eller anställ warkeligt försåt för den andras lif och Z:to warkeliz galenstap, som enligt säkrare bewis oafbrulir fortfarit i su la Tre är, och ester behörig Läkares inlyg icke lemnar förhoppning om den wansinniges äterställande. Dä inbördes agtning och gemensamt biträde Utgöra wiktorén och föremålet för lyckliga Ägtenffap och dä den husliga sammanlefnadens ordning har en sä magtig och omedelbar infly else pä Samhällets, fä torde ocksä ve fleste af deste orsaker kunna man Den 23 Februari!. 1567 gon »vidlyftig bewisning antagas såsom rättmätige och gällande för uplösningen as en förbindelse till hwars fortsättande endera Makan antingen för,verkat sin rätt genom brott eller finnes oskicklig genom fia sinnesställning.