Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Courant, som upptagas efter de allrnänne förvandlingar, som uti General - Krigs - Cornmissariatets räkningar förekomma, till Discont på Vexeldragning • beräknas i Svenskt Banko med Räkenskapernes föranledande, ef ter Cours ä 7 R:dr 20 skill. - Interesse på förräntade Medel Af Engelska Subsidierne och Utrikes Fonder. Pund St. 500,000 117 Hamb. Banko. Svenskt Banko. Fonder enligt erhållne uppgifter från Kongl. StatsContoiret: Af RiksgäldsContoiret: 18 IO års Hamnstängnings och Kustbevaknings-kostnad R:dr B:ko 702,434. 14. Ar 1814 Mindre Creditivet - Ii. 500,000. Af Banken: Är I81I Mindra Creditivet • Af Stats-Verket: utom hvad förut upptagit är: Öfverskotta - Medel ... — I812. Dito . _ . _ IS15. Dito - — 1816. Dito - . Grundén. Lit. B. Statistikt Sammandrag öfver Krigs-Fonden. Svenskt Banko. Af Svenska Fonder. Rikets Ständers Bank. Ar 1811 Mindre Creditivet - Riksens Ständers Riksgälds Contoir. Fond till Rikets Försvar. 500,000. Convoy -Commissariatet. År 1812 till Handelns beskydd i Östersjön 100,000. Af Främmande Fonder, År 1812 för Prisdömde Vahror i ! 1,200,000, Subsidie-Medel. I9,4T3*827 17 39 Summa 129,791,212! 81 9 Rätteligen Sammandraget betygar: A. J. Grundén. f (Bilagor till Riks. Sr.
”Jo, jag menar det,” svarade doktorn lakoniskt, ”emedan hon är min fästmö.” ”Er fästmö!” Ryttmästaren log misstroget. ”Jag fruktar att ni drömt detta, min gode herr doktor!” Med lugn värdighet yttrade Klein: ”Herr baron! ridderlighetens anda har längesedan flyktat från vårt slägte; icke destomindre skulle jag hafva lust att visa er, det jag vore i stånd att hämnas den fläck ni vill sätta på min ära, då ni vågar betvifla sanningen af mina ord. Jag åtnöjer mig dock att låta edra egna ögon intyga, till hvilken grad ni förolämpat mig.” Han öfverlemnade sin förlofningsring åt baronen. Denne emottog den tyst, vände sig om emot dagen, och läste: Julie St–hal, den 1 Februari 1828. Efter en lång tystnad yttrade ryttmästaren, med en ton hvilken tillräckligt bevittnade den ansträngning, hvarmed han kufvade sin sinnesrörelse, och med en grad af sjelfbeherrskning, den man ej skulle tilltrott honom: ”Saken har sin riktighet; jag är fullkomligt öfvertygad, samt ber herr doktorn ursäkta, att jag, helt och hållet okunnig om denna förbindelse, ansåg den otrolig.” Han bugade sig höfligt för Klein och gick. Utan att så noga tänka derpå, tog han vägen åt sjöstranden. En sådan öfverraskning, ett sådant slut på sina väl anlagda planer om den sköna, rika arftagerskan var mer än baronen i första stormen af sina känslor kunde bära. Småningom började han inse, att han blifvit gäckad; men hade det skett med afsigt eller af någon besynnerlig händelse, dertill kunde han icke finna ledtråden. Att Julie icke var honom obenägen, visste han bestämdt; men hvartill gagnade det, när hon kände sig bunden vid en annan? Bunden – var det enda ord, hvarvid baronen egentligen fästade sin uppmärksamhet. Hon var ju icke bunden med den gordiska knuten! Den kunde möjligen lösas af den som bundit henne, och i nödfall kunde han sjelf spela rolen af Alexander. Alla dessa känslor eller rättare tankar sprungo, likt ett antal ostyriga, nyss utsluppna skolpojkar, omkring uti eller snarare med baronens hjerna.
Betänkande, i anledning af väckt molien, om transito-och nederiags-rält järn S/itö hamn på Gottland. Uli tinlia ämne hafva lill Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottels handläggning blifvit remitterade följande motioner: Från högvördiga P reste-Ståndet af Herr prosten Klintberg, sorn hemställt, att Rikets Sländer måtte förnya deras vid föregående riksdagar till Kongl. Majit framburna önskan, det Kongl. Majit täcktes förläna Slitö hamn på Gottland nederlagsoch transitorält; varande såsom skal härför anfördt: att hamnen icke allenast är en bland de bästa i Östersjön, utan äfven genom öns läge nästan midt emellan Ryska, Preussiska, Danska och andra östersjöländer, eger ett obestridligt företräde framför andra dess hamnar; att den genom sitt skärfria inlopp är tillgänglig nära hela året igenom, så att skepp, utom i den aldraslrängaste köld, då isläggning der inträffar, kunna dit obehindradt inoch utlöpa; att den vinst, som härigenom skulle tillfalla Slitö hamn och dess omgifning, icke kunde i något afseende förnärma någon annan af rikets handelsplatser, enär den endast eller hufvudsakligast skulle hemtas från skeppsfarten emellan ryska östersjohamnar och England eller NordAmerika, af hvilken skeppsfart all dylik inkomst i annat fall skulle, så för enskilda Svenska medborgare, som för staten, gå förlorad; samt att, då inga stats-anslag erfordras och lokalen, jemte dess af naturen gynnade läge, eger rikedom på aila malerialier till uppbyggande af de för inrättningen erforderliga magaziner, syntes allt skäl vara för handen att begagna sig af de fördelar, naturen sjelf anvisat, och hvilka äfven skulle till staten inbringa en betydlig inkomst. 2:o Frän hedervärda Bonde-Ståndet af Christen Person Sojdeby och Ingemund Odin från Gottlands län, hvilka på ofvan anförda skäl framställt samma anhållan.
Väl inkommen i salonen, påminde Astley sig den främmandes kort, som han stoppat i vestfickan, och upptog det nu helt likgiltigt, för att i lampskenet läsa hans namn, men då hans blickar föllo på den glänsande papperslappen, ryckte han till, som om det varit ett glödgadt jern man fört förbi hans ögon, och Morley såg honom blekna, på samma gång hans blick följde Astleys, och han på det lilla guldkantade visitkortet läste namnet: ”Astley Hawerfield”. Hvad som för sextio år sedan ansågs som en hederssak, en skymf, som endast blod kunde aftvå, det är i dag ett lappri, som ingen bryr sig om. Om man då ansåg sig hafva blifvit förorättad, så hade man rättighet, ja nästan skyldighet genom opinionens makt att sticka värjan genom kroppen på sin fiende, med risk att äfven sjelf blifva sönderstucken. Hvem skulle väl nu vilja blifva först chikanerad och sedan ihjälskjuten kanhända? Nej vi äro mera upplysta, vi svälja vår skymf och låta lagen afgöra, till hvad grad vi äro förfördelade, och straffa den, sedan den genom offentligheten blifvit tiodubblad. Hvar tid har sin sed, och hvar och en har sin smak. Vi kunna aldrig i verlden samla allt det goda, det upphöjda och ädla under en tidsålder eller på ett ställe. Det eviga allt omfattande jemvigtssystemet i naturen gör det ”tusenåriga riket” till en utopi och blandar outtröttligt låghet och dygd, godt och ondt om hvartannat; och då vi i ett fall taga ett steg framåt på ljusets väg, så skrida vi i ett annat ett steg tillbaka, men i det ädla sinnet vakar likväl alltid en gudomlig ande, en engel, hvars klara, omutliga blick och utsträckta finger visa på det sköna och det goda öfver allt, hvar det finnes, under alla tider och alla förhållanden. Astley var imellertid alltför mycket barn af sin tid, för att icke gilla och antaga dess åsigter, och i denna förmodade duell var det endast den omständigheten, att det var Hawerfield, med hvilken han skulle slåss, som väckte hans motvilja.
1 afseende på sättet och ordningen för dessa medels utbetalning och förvaltning skall Utskottet under Riksdagens lopp föreslå de beslut och föreskrifter, hvilka, enligt Utskottets åsigt, böra härom af Rikets Ständer meddelas. I öfverensstämmelse med den af Utskottet, i fråga 0111 fastställandet af ett visst system för Statens jernvägs-byggnader, uttalade åsigt, att väckta frågor rörande de särskilda - Ståts-Utskottets Utlåtande iS:o 152. 65 skilda statsbanornas ledning till och förbi åtskilliga uppgifna ställen icke böra af Rikets Ständer lill pröfning och afgörande företagas, lår Utskottet för öfrigt hemställa: 12:o att Rikets Ständer måtte åt Kongl. Maj:t öfverlemna, att, vid jernvägs-arbetenas utförande, med afseende å ytterligare upplysta förhållanden, närmare bestämma de orter, som hvarje statsbana eller bandel, hvartill anslag är beviljad t, skall genomgå och de ställen den bör anlöpa. Då högst, betydliga utgifter, såsom för administration, anskaffandet al den rörliga malerielen och de dervid nödiga anordningar m. in. äro för bvggnads-förelagel i dess helhet gemensamma och då ett arbete kati komma all kosta mera, ett annat mindre än som påräknats, finnér Utskottet sig föranlåtet tillstyrka: 13:o att Kongl. Majit måtte ega att, till en början, för ändamål, gemensamma för olika stambanor, anordna medel ulan omedelbart skeende fördelning mellan särskilda banor, samt att använda det öfverskott, som kan finnas uppkomma å ett stambane-arbete lill alt fylla den brist, sorn å ett annat möjligen kan uppslå. I sammanhang härmed anser sig Utskottet jemväl böra hemställa: 14:0 alt Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt vid alla Statens jernvägsbvggnader eli och samma redovisningsoch räkenskapsförings-sätt mätte iakttagas samt att räkenskaperna dervid varda så uppställda, alt de utvisa huru mycket hvarje fullbordad särskild jernväg eller bana med dertill hörande materiel kostat.
Carlskrona, »Carlsborg och (lera af våra fästningar bära vittne, likasom »Stockholms slott, Göthaoch Trollhätte-kanaler. jemte mång»faldiga andra byggnads-arbeten. sora nu äro föremål för landets »stolthet och främlingars beundran och hvilka hufvudsakligen »äro indelta soldaters händers verk.» Till denna meritlista torde snart komma att läggas äfven fullbordandet af största delen af våra blifvande jernvägs-aiiläggningar. Dock ännu återstår att anföra hvad en utländsk Stats-Econom och författare af högt anseende Michel Chevalier icke längesedan yttrat om Svenska Indelnrsverket. Sedan han granskat och bedömt, så väl Franska Arméens sammansättning som det Europeiska Militär-systemel i allmänhet, säger han: »Uti sin stolthet och sin makt torde väl innevånaren i det »sydliga Europas lyckligt begåfvade länder icke vänta sig att, »midt ibland norra polens isar, finna förebilder, värda att efterföljas. »Den Svenska samhällsförfattningen är dock beundransvärd. Den »erbjuder oss till efterföljd en förvånande klokt inrättad spar»samhet och ett skarpsinnigt begagnande af landets ringare bjelp»källor. Nordbon är beslutsam och ihärdig. I ständig kamp »med en motsträfvig natur och ett hardt klimat, har han upbjudit sina krafter och vunnit ett stort välde öfver sig sjelf. — »första vilkoret för att utöfva ett sådant öfver verlden. Detta »förklarar den stora rol, som det Svenska folket spelat i hiustorien!» »Hvem skulle val vilja bestrida den militairiska andan af en »organisation, som framkallat Carl Xlhtes krigare? Historien bär »vittne om deras tapperhet, likasom om deras hederskänsla Och 152 Den 28 Januari f. m. »disciplin. Resande, sora pä olika tidpunkter besökt Sverige, äro »enstämmiga uti att loforda den svenska Arméens utmärkta hållning. »Och dock består den till största delen af s. k. Indelta. Den in»delta soldalen tillbringar största delen af sin tid med att odla »den jord, af hvilken lian har sin näring. Han är i ständig be»röring med de arbetande klasserna och lefver samma lif som de.
Wänga bergslag till ordf Harie rotering, dervid 32 nya rotar uppkommit, som äro tillslag»^ Kongl, irsta Lif-Grenadier Regementet; och beror denna rotering^ förrättning, likasom den flere år förut förrättade extra rotering8 jemkning, ännu på Eder Kongl. Majrts Nådiga pröfning. Dä jag, i följd af Eder Kongl. Majrts Nådiga föreskrift uti skr1 veise elen 24 Mars i832, till den 5, Juni samma år sammanka » extra rotehållare för att höras huruvida de, på de vilkor Cirkulär-Brefvet den jo Maj 1821 innehåller, ville åtaga sig atjinfallande krig prestera hästar i stället för karlar, hafva af 220 e rotar, i3o ingått på det nådiga förslaget, men de öfriga 96 förklarat sig vilja bibehålla sin rätt att vid inträffande krig, anskaffa karlar. Utom de nu anförde, hafva inga andra förändringar som r°ra roterings-verket förefallit, äfvensom förhållandet med de till Postföring anslagne hemman, och gästgifvaregärdar, är oförändradt. Sjelf-ägande jordbrukare förhålla sig till arrendatorer och bni^are af andras jord som 100 till G5, dä beräkningen göres uti hela atlet öfver hufvud. Hemmans-klyfningen fortgår öfver allt, i enlighet med de föreningar derom som nu gälla, och hvilkas följder redan visat sig saadlige och säkert, i framtiden, komma att blifva äfventyrliga för Allmänna välståndet. Ett lands styrka beror, efter min öfvertygelse, Jcke Sa mycket på mängden af dess invånare, som pä deras hildeg, deras förmåga att föda sig, och att derutöfver lemna bidrag tlH Statens bestånd, och sådana uppväxa ej i de nästen, som närmast kunna liknas vid backstugor, och hvilka genom en öfverdrifhemmans-klyfning, i förening med bristfälliga författningar örn ^drifvare och försvarslöse personer, uppkomma. Stats-Bidrag. Tabellerna
Landshöfdingen m. m. L. A. Prytzs enka. Dito angående upplåtande af en del utaf kronoängen Tyskhagen i Westmanlands län till byggnadsplats för Kungsbarkarö församlings folkskolebyggnad. Pito om anslag för national-museibyggnadens inredning, jemte andra i sammanhang dermed erforderliga kostnader. 418. Ö Proposition, om full dispositionsrätt för Stockholms stad och län till den ät stadens och länets gemensamma Kurhus-inrättning år 1815 upplåtna egendom å Kungsholmen. Dito angående afsöndring af jord från majorsboställe! Hammar vid Wermlands Regemente till begrafningsplats åt Hammarö församling i Wermlands län. Dito angående pension å Allmänna Indragningsstaten åt aflidne Na vigationsskole-inspektören m. m. C. A. Petterssons enka, Hilda Amanda Catharina Lundberg. Dito angående anvisande af medel till betäckande af kostnaden för i ståndsättandet af åtskilliga broar å den så kallade Carl Johansvägen i Jemtland, m. m. Dito om anvisande af anslag till betäckande af kostnaderna för Sveriges deltagande dels i 1862 års allmänna industrioch konst-exposition i London, dels ock i den för landtbruksalster och redskap innevarande sommar anordnade internationela utställning i Hamburg. Dito angående med Konungariket Belgien afslutade traktater om upp hörande af Schelde-tullen, m. m. Dito angående pension för framlidne Bergmästaren, Ofver-intendenten m. m. F. A. von Schéeles enka. Dito angående en den Svenska Beskickningen i Turkiet tillhörig, i Pera belägen, fastighet. Dito i fråga om afsöndring af jord från Eskilstuna kungsladugård till utvidgande af Eskilstuna stads samt Klosters och Forss församlingars begrafningsplats. Dito i fråga om försäljning af Nya Varfvet vid Göteborg. Dito om beviljande af ett särskildt kreditiv till försvarsverkets fullstän digare ordnande. Hih. till 11. St. BIHANG TILL SAHIIPM©!® IMKS«OTÅ»IM!HS PROTOKOLL VID Lagtima Riksdagen ft stockholm Åren 186S oell 1863.
Uti häröfver infordradt yttrande, anförde lasaretts-direktionen, alt ”enär omförmälde kasern-byggnad blifvit på obestämd tid åt norra Hallands läns ”invånare öfverlemnad, för att begagnas till lasarett och kurhus, kunde något ”direktionfens bestridande af Fångstyrelsens berörde framställning icke komma i ”fråga”; dock sorn direktionen, för samma byggnads islåndsältande, fått vidkännas betydliga kostnader, anhöll den om ersättning utaf fångvårdsmedlen för dessa kostnader, hvarjemte direktionen tillika framställde den underdåniga anhållan, att ifrågavarande byggnad under ytterligare 6 års tid mätte till lasarett och kurhus få be - 24 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 195. gagnas, på det direktionen skulle komma i tillfälle att under de 4 forsta åren samla fond för en ny sjukvårds-inrättning samt under de 2 sista åren låta uppföra den derför erforderliga byggnad. Till denna anhållan tillstyrkte Serafimerordens-gillet Kongl. Maj:ts nådiga bifall, enär Hallands fäns invånare, i förväntan, att förenämnde sjukvårds-anslalt skulle få fortfara i den åt dem öfverlåtna fordna kasern, för densammas ordnande till sjukhus, användt större kostnader och hvarken egt anledning förmoda, att de skulle komma i mistning af förmånen att sålunda begagna samma byggnad, eller varit i tillfälle hopsamla fond för inköp af annan lokal för ortens lasarett och kurhus-inrättning, samt upphörandet af denna inrättning skulle för samma ort komma att medföra högst betydlig olägenhet.
Föredrogs det af Herr Lagmannen och vice Talmannen J. P. Sandberg hos Constitutions-Utskottet ingifne och till Andra Fördelningens beredning remitterade Memorial af den 28 Julii 1812, innehållande Motion om följande tillägg i Riksdags-Ordningens 48 §, hvilket Herr Lagman trodde, så vida dess framställning hos Utskottet vinner det afseende han önskade, till Riksens Ständers pröfning och afgörande vid nästa Riksdag kunna föreslås: »Vid Urtima Riksdagar måga inga andra saker hos Riksens Ständer till öfverläggning företagas än de Propositioner, hvaröfver Konungen äskar Ståndens eller Stats-Utskottets yttranden och beslut, och hvilka Propositioner Konungen genast, vid Riksdagens början, låter aflemna. Äro vid inträffande Urtima Riksdag fem år sedan sista Lagtima Riksdag förflutne, då kunna, på sätt 89 § Regerings-Formen samt 60 § Riksdags-Ordningen stadgar, äfven andra frågor hos Riksens Ständer väckas och upptagas». I anledning häraf yttrade Herr Doctor Wijkman: Jag skulle för min del gerna ingå i detta förslag, om ej härigenom Nationen för lång tid kunde blifva betagen rättigheten att framställa och rådpläga om sine angelägenheter; ty om man antager, att Konungen på 4:de året efter en Lagtima skulle se sig föranlåten sammankalla en Urtima Riksdag, skulle ej förrän vid nästföljande Lagtima Riksdag, eller fem år derefter, och således ej förr än efter nio år, någon enskild Motion kunna väckas och upptagas. Deremot skulle jag vara böjd att förkorta tiden, inom hvilken sådane Motioner hos Riksens Ständer böra afgifvas. Herr Assessor Arosenius förmodade, att ganska få Urtima Riksdagar skulle bli nödiga, om de Lagtima följde sin jemna gång, utan att tiden till desamma af de förra förändrades. Bilaga D till Mern. N:o 11. 469 Herr Kammarherren Silverstolpe:
»Ja visst senare på qvällsqvisten! Lilla fröken håller naturligtvis öppet som vanligt till 12, ½ 1 eller så ungefär», och i det den gamla sade detta med sin gälla diskant-stämma, som hon i tid och otid gaf en falsk nyans af vänlighet, riktade hon en hvass blick på Eva och fick ett kamplystet, belåtet litet leende i ena mungipan, som hon blott önskade att blifva motsagd, och som ett litet gräl skulle vara henne den mest kärkomna invigning af julhelgen. Eva svarade icke. Det klack till inom henne; hon hade all möda i verlden att afhålla sig från att gråta. Det gjorde henne så ondt, ack, så innerligt, innerligt ondt, den tanken, att hon skulle stå der fastfjättrad hela julafton. Konvulsiviskt knep hon händerna kring disk-kanten, men icke ett ord yttrade hon till svar. Fru Lundblad fixerade henne; denna stumma, förnäma undergifvenhet retade henne och med en röst, som tydde på en illa beslöjad skadeglädje, fortfor hon: »I morgon står fröken naturligtvis också här som vanligt, men på annandagen skall jag kanske aflösa fröken, ja det vill säga, såvida jag icke bestämmer mig för att gå på »Vermländingarne». Så vände gumman henne ryggen och gick med tunga steg mot dörren, men då hon väl öppnat den, svängde hon sig om på klacken och ropade vårdslöst inåt: »Förlåt! Jag glömde ju alldeles att önska fröken rolig jul. Rolig jul, fröken lilla, och adjö nu!» Härefter slog dörren igen om henne, och satte med sin kärfva smäll en ironisk punkt till hennes slutord. Men då hon försvunnit lät Eva sitt hufvud sjunka ner i sina händer och grät bitterligen.
Så kan förhållandet vara äfven i fråga om andra öfverenskommelser såsom arrenden m. m., hvarvid inga olägenheter uppslå om nuvar. stadgande qvarstår, hvad de enskilde angår, blott alt ändring vidtages i fråga om Kronan bebis 11ne räntor. För öfrigt hemställer jag till Hr Gr. o. Landtm, huruvida propos. kommer framdeles göras på liela delta Utsk:s förslag, eller om detsamma kommer att sönderdelas och blifva föremål för särskilda proposir, i hvilket sednare fall jag tror ali besluten lättare kunna fattas, såvida ej R. o. Ad. Runer för godt alt återremittera liela förslaget. I anledn. häraf yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att då Frih. Cederström hegart återremiss, borde propos. dertill å förevar, puukt i dess helhet framställas, men alt om denna propos. af R. o. Ad. ej bifölles, det syntes blifva nödigt alt särskildt besluta om hvar och en af de delar, denna punkt innefattade. Frih. Raab, Adam Christian: Frih. Cederström har alldeles misstagit sig, då han trott, alt jag vore motionär för alla de fyra särskilda moni., som nu utgöra föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, då jag deremot endast är motionär för den del af det hela, som Frill, sjelf behagat understödja, eller att det pris, som slutligen varder bestämdt för en, skall gälla för alla räntegifvare och räntetagare inom samma län. Vidare har Frih. misstagit sig i antalet af punkter, ty de äro 4 i st. f. för 3. Hvad den första punkten angår, eller all besvär öfver markegångsprisens bestämmande böra gemensamt afgöras af Kaminarcoll. och Statscont., så instämmer jag med Fribin i den åsigt, all del är bäst att den saken afgöres af Kammarcoll. allena, emedan jag ej tror, att man skulle vinna derpå att flere embetsverk dermed sig befattade. Här säges visserligen i betänk, pag. 4, att K.
Flera på hvarandra följande lyckliga affärer höjde ytterligare Carls kredit, anseende och lynne. En period, som kunde benämnas guldåldern, ingick. Man såg stora societeter, och Joachimas bjudningar kommo så i ropet att man lika gerna bevistade dem som någonsin fru N:s, och det gick ända derhän att en mängd fruar, i tysthet förstås, sinsimellan skrattade åt att några svarta höns, vore de än af aldrig så spanskt ursprung, kunnat verka sådana verk inom två handelshus. Men under allt detta funnos två personer som rynkade sina ögonbryn och tänkte på – andra tider. Den ena af dessa personer var gamla farmor, som ständigt mellan fyra ögon sade till sin son: »Älskade barn, akta dig, det kommer mig före som du lade dig i för vidlyftiga saker och som du dertill kände dig så stolt och stor mot fordom» – förmaningar, dem sonen besvarade med de mest trovärdiga försäkringar att all oro i dessa saker var öfverflödig. Den andra personen var grosshandlaren Christoffer N., som sade till sig sjelf: – Pösande stackare, hvarför kastade du ut dina krokar i min väg? Du skall få betala, du skall få betala intill sista skärfven. Min arm är lång och når dig nog, både dig och din skarpslipade hustru; och när den dagen och stunden kommer, skall icke en solfjäder af alla hönsvingarne tillsammans skyla det inpertinenta menniskobelätet för verldens blickar ... Mannen är oförsigtig ... han är högmodig, förmäten och redan vinningslysten öfver tillbörligheten ... En ofantlig brumning afslöt dessa hotande profetior. – Är du nöjd nu, Carl? Har du förlåtit mig helt och hållet? frågade Joachima, åter framtagande sina behagligaste kärleksminer. Du vet att jag blott lefver för dig och att, om jag har fel och häftigt lynne, det ej är hjertat som tager del i någotdera. – Jag är nöjd, svarade den af framgången uppblåste mannen, nöjd med mig sjelf, med dig sådan du nu är, med min ställning, med mina förhoppningar för framtiden ... kortligen: jag är belåten med allt och vill derför glömma hurudan du varit.