Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Iedningstrådarne mellan stationerna städse äro i behörigt skick: att han måste nästan ögonblickligen afhjelpa och bota skador och bristfälligheter, som ofta inträffade på de långa och endast otillräckligt bevakade linierim, samt åtföljd af arbetsmanskap, till fots, i hvad väder som helst, stundom i djnp snö, miltals färdas utåt linien, undersöka Iedningarnes isolering, återförena afslitna trådar o. s. v., hvilka göromål ansågos vara för en qvinna föga lämpliga: att de täta och hastiga omflyttningar från en station till en annan, som af hvarjehanda orsaker påkallades och hvilka hvar och en stationstjensteman ovilkorligen måste underkasta sig, icke heller syntes för ett fruntimmer passande: att således qvinnas anställning på stationer med blott en tjensteman icke gerna kunde ifrågakomma: att åter en qvinnas tjenstgöring tillsammans med en eller flere männer på stationer med större personal, i synnerhet der tjenstgöring äfven under nätterna eger rum, svårligen vore med hennes samhällsställning förenlig: samt att, hvad särskilt anginge qvinnas anställning vid centralstation, på hvilken hela landets telegrafbefordring måste ordnas och hvarest en talrikare tjenstemannapersonal vore af nöden, sådant skulle medföra väsendtliga olägenheter i det att, å ena sidan, de öfriga stationernas tjenstemän vid inånga tillfällen skulle komma att ställas \ Allm. Besv.- och Elcon.-Utslcottets Betänkande M 39. under qvinnobefäl och å den andra, hennes sammanförande i samma vaktlag med männerna, till och med nattetid, säkerligen icke kunde undvikas.
Det är naturligt, att, om det blifver många ställen, sora få drifva rörelsen, kan det icke på hvartdera af dessa ställen afyttras pä „ långt när så stort belopp, som om det blifver ett inskränkt antal. Nu skulle således Taxerings-Komitén uti fåvitsko afgöra den skatt, som skall af hvartdera stället betalas, innan Komitén vet huru många sådane ställen, som uti socknen finnas. Vid ett hastigt upläsande af §:n har denna anmärkn. förekommit mig klar, men, ehuru jag velat tillkännagifva detta, anser jag mig dock icke böra bestrida förslagets antagande, emedan jag förnimmer, att jag icke kan sätta mig emot majoriteten. Hr Braunerhjelm: Det var icke kanntalet, sorn kyrkoherden skulle upgifva, utan antalet af de ansökningar om utminuteringsoch utskänknings-rättighet, hvilka till honom blifvit inlemnade. Sedermera skulle Taxerings-Komitén bestämma minimum å det kannetal, som borde åsättas, samt slutligen Landsten bestämma ställenas antal. Gr. Lagerbjelke: Uti sista plenum antog R. o. Ad. en ny redaktion af 13:de §:n, hvarigenom följande stadgande inflöt: ”Vill någon väcka fråga, att annan utskänkning, än den, som kan gästgifveri tillkomma, må i socken å landet få idkas; gore derom framställning hos socknenämndens ordförande före utgången af Mars det är, då försäljningen skall börjas. Socknenämnden afgifve deröfver yttrande innan slutet af April med utsättande, i händelse bifall till utskänkningen tillslyrkes, af den trakt, hvarinom det må ske, hvarefter yttrandet till kyrkoherden Den 8 Augusti. 119 öfverlemnas. Denne inliemte, innan Maj månads utgång, på secknestäninia, som blifvit två söndagar å rad pålyst, socknemännens utlåt, i ämnet”. Af hvad jag nu upläst behagade R. o. Ad. finna att, till följe af Ståndets uti sista plenum fattade beslut, är afgjordt, att, under tiden före Taxens-Komiténs sammanträde, befinna sig handl. ang:de krogrättigheters åstundande hos kyrkoherden.
Dessa 924,000 r:dr skulle således, om de betalades lill Riksg.cont., blifva nya sedlar, utan att jag kan se, huruvida någon fond för desamma är i Banken förvarad. Äfvenså, då de 1,143,750 r:dr, för hvilka Banken hos Riksg.cont. häftar, och som skulle till delta conior återbetalas, icke finnas bland Bankens disponibla tillgångar, utan måste återgäldas på så säll, alt Banken later göra nya sedlar; så fruktar jag, alt detta kunde blifva en sedelfabrication utan fond, för hvilken jag hyser en viss farhåga. Jag hemställer till Utsk. huruvida jag härutinnan har misstagit mig; hvarom icke, så får jag på det högsta afstyrka en så beskaffad liqvid. Utsk. har ansett, att ”maximum af den del af sedeloch depositions-skulden, som icke motsvaras af reela fonden, må fastställas lill 22 millioner r:dr b:co.” Efter den beräkning jag gjort, och det förslag jag tagit mig friheten framställa, skulle jag tro, ali detta maximum riktigare borde bestämmas till 20 millioner, oberäknadt det belopp bancosedlar, som motsvaras af inneliggande valuta eller silfverfond. Uti 42 punkten förklarar Utsk., det ”något stadgande om ett isst förhållande emellan metallisk cassa och sedelstock för framviden icke erfordras.” Jag instämmer härutinnan hell och hållet; 5 H. 63 498 Den IS December e. m. emedan, om äfven detta förhållande på papperet bestämmes, så byter det ändock om på ett sätt, som icke genom några regler kan hindras eller föreskrifvas. 1 sammanhang härmed anser jag likaledes, att det af Utsk. uti 43 punkten föreslagna minimum, icke bör bestämmas. Det torde nemi. vara gifvet, att, oaktadt den bäst upptänkliga vilja, likväl något tillfälle kan inträffa, dä silfverbeloppet i Bankens hvalf nedgår under 2,500,000 r:dr, och jag anser då icke någon olägenhet vara, om Banken i proportion minskat sina sedlar.
Maj hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält deras önskan att till trycket befordra ConstitutionsUtskottets Handlingar och Protocoll i ett anmärkningsmål , rörande de genom Föredraganden af CornmandoÄrcnder för Arméen utfärdade Generalordres af den 24 Maj 1817, om vilkoren för approberandet af Recruter vid sådane Regementen, der Rotehållare ej samfällt ingått be-' ting om soldat-beklädnaden-, samt, enär till dessa Handlingar hörde de öfver Commandomål inför Kongl. Maj:t den 24 Maj, 26 Augusti och 30 September sistnämnde år i denna fråga förde Protocoll, i underdånighet anhållit om Kongl. Maj.ts nådiga tillstånd , att få låta verkställa tryckning af omförmälte trenne med förberörde Handlingar gemenskap ägande Protocoll, så har Kongl. Maj:t täckts lemna sitt nådiga bifall till hvad Riksens Ständer i ofvannämnde afseende i underdånighet hemställt j och fann Ridderskapet och Adela för godt besluta , att tryckningen af så väl 202 Dm 7 Julii. berörde Protocoll, som öfrige Handlingar i målet, skulle, på sätt Borgare-och BondeStånden redan förordnat, genom ExpeditionsUtskottets föranstaltande verkställasUt supra. S. D. Föredrogs Hedervärda BondeStåndets
Borgare-St:ts den 6 och 13 dennes bordlagde Prot.-Utdrag N:o 321, hvarigenom R. o. Ad. likaledes blifvit inbjudet att biträda hvad Borgare-St:t i samma fråga beslutat. Hr Stuart, Garl Gustaf: Vid fördragningen härstädes af Banko-lTtsk:ts Betänk. N:o 35, blefvo punkterne N:is 44 och 45 återremitterade, i den syftning, att den sedan 1860 års början upplupna bankovinsten skulle till Statens allmänna behof öfverlemnas. Anledningen dertill, att man icke då bestämde den summa, som för berörde ändamål borde afleinnas, var, alt man önskade det Utsk:t skulle få föreslå terminerna för detta aflemnande och ett sådant beslut derom, som i egenskap af medlingsförslag kunde af samtliga Riks-Stånden antagas. Då likväl numera 3:ne Stånd beslutat, att en till beloppet bestämd del af Bankens ifrågav:de behållning skall till Statens allmänna behof aflemnas, torde det ock vara lämpligt, att R. o. Ad., äfven till följd af nu föredragne inbjudningar, fattar ett definitivt beslut i denna fråga. Af de båda inbjudningarne anser jag antagandet af BorgareStåndets vara ändamålsenligast. I afseende å det belopp utaf bankovinsten, som skall till statsverket öfverlåtas, företer sig visserligen icke någon skiljaktighet mellan Presteoch Borgare-St:ns beslut; men då BorgareSt:t funnit att denna öfverlåtelse borde försiggå under åren 1863, 1864 och 1865, har Preste-St:t deremot ansett, att tiden för densamma kunde bestämmas till åren 1864—1866. Genom ett sådant framskjutande af tiden för bankovinstens aflemnande som sistnämnde Stånds beslut innehåller, skulle man dock gå miste om den väsendlliga fördelen deraf, att dessa medel blefve för den allmänna rörelsen och Statens utgifter under innev:de år disponibla.
Maj f. ra. nuv:de öfningar äro tillräckliga. Gr. af Ugglas har redan svarat härpå. Jag vill blott tillägga, att den beväringsstyrka, hvarom General Lefrén på detta rum yttrat sig så fördelaktigt, användes år 1814 mot Norge. De Norska trupperna voro då långt mindre öfvade än denna samma beväring, dessutom underlägsna och moraliskt nedslagna, det var då icke så svårt för de våra att utmärka sig. Man har talat om Stenbocks uppträdande emotDanskarne. Dessa gingo öfver till Skåne i början af Oktober 1709; den Svenska hären sammandrogs genast i Småland, men först 4 månader derefter ryckte Stenbock ned emot dem. När slaget vid Helsingborg stod, d. 28 Februari 1710, hade Stenbock haft nära 5 månader för att öfva sina trupper. Sedan dess har taktiken gjort sådana framsteg, att mycket längre öfning än förr fordras att få en trupp stridfärdig. Jag medgifver Svenskens medfödda fallenhet för krigareyrket, men icke kan denna dock göra underverk. När Fransmannen, som torde få anses minst lika krigisk som Svensken, för att blifva, icke linie-soldat, utan blott reserv-soldat, behöfver öfvas, l:sta året 3 månader, 2:dra året 2 månader och 3:dje året 1 månad, då är det väl knappast tänkbart, att 30 dagars öfning skulle vara tillräcklig för våra bevärings-ynglingar. Ett försvar för godt köp är numera en omöjlighet. Men om frihet är ett folks högsta goda, får man väl äfven underkasta sig hvad som erfordras för att bevara denna skatt. Dessutom då 30 dagars bevärings-öfning nu kostar en half million, samt Utsk:t ytterligare föreslagit en half million för att anskaffa bevärings-soldater, förefaller det mig klart, att om samma million användes helt enkelt till att låta hela beväringen exercera 60 dagar i stället för, såsom hittills, endast 30 dagar, kostar detta icke ett öre mera än hvad Utsk:t föreslagit.
I afseende på hvad Herr Riben yttrat om Oxenstjernor och Salvier med flere, hvars minnen för oss åro kåra genom det gagn de gjort fäderneslandet , får jag blott åberopa det gensvar , som detta inkast uti mitt Memorial finnes upptagit, nemligen: att det ej kan blifva ett skål emot Gymnastiken , att några Snillen utan densamma trångt sig fram, ty detta år ej stridande mot principen; möjligen hade de kunnat hinna ännu längre, om de i deras ungdom begagnat Gymnastiken. Jag får blott tillägga, att krig år den verksammaste gymnastiska öfningen både för kropp och själ, och denna hade de alla genomgått i hela dess vidd, I anledning af hvad Herr von Hartmansdorff yttrat, att brist på medel hindrat verkställigheten af gymnastiska inrättningar vid Gymnasierna, får jag erinra, att det torde vara Deri 2x Martti. mera brist på vilja ån på medel, som lägger hinder i vågen. Jag har sjelf varit vittne i flere månader 1820, 1821 och 1822, då jag dels vistades i Linköping, dels genomreste denna Stad, att vid dervarande Gymnasium fanns en förträfflig gymnastisk inrättning, men alltid obegagnad. På tillfrågan berättades mig af tillförlitlige personer, att den på flera år ej varit begagnad, ehuru tillfället ar det båsta, då den ligger utanför Gymnasium och Skolhuset. Också har denna omständighet till stor del gifvit anledning till min motion. I öfrigt tror jag visserligen, att under de första ungdoms-åren det ej är så nödigt att systematiskt behandla gymnastiken; men jag har varit i tillfälle att göra jemförelse emellan ungdom, som begagnat Gymnastik, och den som deraf sig icke begagnat, och jag har funnit förhållandet vara mycket olika. De förra åro lifligä och glade, färdige till allt, de andre tröge och sömnige, och önska blott att åter få komma hem, för att öfverlemna sig åt deras vanliga lättja och overksamhet. Jag tror således ej, att något af de anförde skålen bör föranleda till förändring i de åsigter, jag framställt. Herr Rosenblad, Bernhard:
Fru Sterky gjorde sitt allra bästa vid framställningen af den pojk» ktige Cherubin och lyckades rätt väl. Dock saknade vi fru Linden, som dock efter hvad nu medde ' ats skall alternera med fru S. i denna roll. Ännu mera gjorde sig saknaden gällande i grefvinnans parti, soin efter fru Ös ' berg öfvertagits af fröken Holmstrand. Och dock lörtjänar fröken H. ett visst erkännande för sitt utförande af detta parti. Hon föreföll emellertid något osäker. Hrr Brag och Johanson fyllde väl sina pla ser, som Figaro och Almaviva. Likaså de öfriga. Dock är det alldeles nödvändigt, att Marcellina betydligt modererar sin stämma för att ej med de alltemellanåt framträ- dande gälla tonerna störa det hela. öfver måndagens föreställning hvilade en viss matthet, särskildt öfver de båda första akterna. I morgon lördag gifves nästa symfonikonsert under ledning af — j a gissa hvem? Jo, af förste hofkapellmästaren Conrad Nordqeist. K. Dramatiska teatern gifver för fulla hus » Vasantasena ». Teater och musik. Kungl. operan. Vi hafva denna gång att anteckna uppförandet af de tre operorna » Mara » af Hummel, » Orfevs » af Gluck och &gt;Figaros bröllop » af Mozart. Af dessa är den förstnämnda en fullkomlig nyhet af senaste datum, den andra visserligen af mycket gammalt datum, men så godt som en nyhet, alldenstund den ej uppförts härstädes på mer än två mansåldrar; den tredje operan åter är en gammal kär bekant för de flesta musikvänner. Hvad då först 1 aktsoperan » Mara » beträffar, — hvilken jämte » Orfevs » första gången uppfördes den 7 dennes — så kan denna helt kort affärdas. Till ett textinnehåll, som i realistiska gräsligheter väl fåfängt söker sin like inom librettfacket, h a r kompositören satt en musik, som antagligen enligt hans mening skall u ' göra en exponent för det modernaste af den moderna musiken. Oss förefaller den emellertid uppstyltad och gjord samt som en misslyckad eflerapning af Wagner, Mascagni o. a. verkliga förmågor.
Och Hans Lxcellerws Herr Grefwen och Landt-Marskalken lärer kunna bewittna, at Kongl. Majtt Nadigst tillätit hwarje Ledamot , at öfwer Betänkandet fä i sit Ständ ventilers, samt ester omständigheterna jämnka, antaga och äfwen alldeles förkasta det upgifna. Förslaget. Jag häller icke utaf, at et sä wigtigt Ärende afgbres och antages genom scclgmzrion, utan förbehåller pä det högsta, at hela Betänkandet mä punkte wis granskas, om ock flera plena bertil skulle utgä, samt atintet mål Stan öfwertygelse antages. De nu uti krolocollerna anförda twifwelsmal kunna icke annat än medföra mitztroende för hela planen, dä de samma icke behörigen blifwit uplysta och wederlaggda. Herr von Il 0 se nlls in, >lil§. Med all aktning för de warda Ledamöters nit och tänkesätt, hwilke yttra! oläka meningar emot Hemliga Ulstotte", och med et billigt misitroende til mina egna insigter, fär jag inskränka mig til anförande af de grunder, pä hwilka Hemliga Utskottet byggt sin plan, RikSgälds-Sedlarnas fulla inlösen hade utan tivifwel wa« rit önskelig, men sedan detza Sedlar, emot första afsigten, blifwit förwandlade ifrån Obligationer til Mynt och alldeles utträngt det redbara Myntet, har detta icke kunnat förenäs med möjeiighcten af tilgangar. De olägenheter, som af LosSn-Sedlarna upkommit för Statsoch Riksgälds-werken samt hwar och ens säkerhet, hur Konungen insett och äskat deras kraftiga och skyndsamma afhjelpande. En Oeualunion har da blifwit nödwändig. I anseende til densamma fär jag åberopa hivad orne Hemliga Utskottets Ledamöter Herrar vnu 8n>c!<enlbom och v«n ,^tp andraga.
Likafullt hade jag mina svaga mellanstunder af eftergift, då jag grep fatt i dagens burleska och redan hundra gånger tummade recept – och genast regnade det lagrar genom skorstenen. I synnerhet de modiga inom samhället berömde mig vid sådana tillfällen för mina ursprungliga nyheter. Tänk du, de talade om nyheter! De visste inte, att realismen var akademisk för redan mer än femtio år sedan och att våra filosofiska och sociala idéer komma från sjuttonhundratalet. För mina svagheter alltså höstade jag ära ... och jag fick min fåtölj – och den höjde mig i min städerskas ögon. Jag blef popularitetspilt och sattes på tron, och mina janitscharer drogo ut kring landet att hugga ned all upprorisk själfständighet. Hvarför glömma vi så beredvilligt, antingen vi äro statsmän eller konstnärer, att folkynnest och handklappningar merendels äro både Apollons och Klios ironiska utpekande af det förgängliga och snart glömda ... att ofolklighet och en vid ring af isande hat från alla sidor äro den blodrödaste och ädlaste taggen i en segerkrans? Ack, hur jag afskyr det krypareordet folkgunst! Hvar jag här i vår lysande världsstad såg en drillande konsertdiva eller en blankkindad och obetydlig liten president, där stod folkgunsten och hurrade, men en Peter den store dör, omgifven af hat och löje och nära nog som enstöring, och ännu öfver hans mull fortgår tvisten om hans lifsverk ... Räck mig dina båda händer och låt en gammal man få luta sig mot din axel och förtro dig, hur bittert han afundas hvisslingarna omkring ett ungt namn – äfven om han godt vet att de hvisslingarna så sällan hålla hvad de lofva. OM PÖBELNS AFSKAFFANDE. INGEN reform är nödvändigare och bultar mer angeläget på vår dörr än den att pöbeln snarast möjligt blir afskaffad. Vi måste därför begynna tänka öfver saken och pröfva hvad som därvidlag är att göra. Pöbeln är en otidsenlig kvarlefva från de mörka gränderna i medeltidens städer och de mest vanryktade kvarteren bortom Roms Subura, och den står främmande i vårt på rättvisa och milda seder byggda samhälle.
Äfven för en i möjligaste måtto fri pch obehindrad passage på resan genom det med obehag ofta nog ändå uppfyllda lifvet, j-åder försigtigheten att helt enkelt afslå den» ga Lagförändring; a8 LagUlskoitets Betänkande N\o 96. Ankom till Expetl. Utskottet den 17 Sept. 1829. Betänkande, i anledning af Herr Professoren Bolméers motion, om ett tillägg till sista momentet af 6 §. i 23 Capitlet Rättegångs-Balken. H os Högvördige Preste-Ståndet har , vid föredragning af Lag-Utskottets, den 23 sistl. Julii, afgifne Betänkande, N:o 80, öfver Riksdagsfullträgtigen Anders Danielssons från Elfsborgs Län motion, o/n förklaring Öfoer 5\te ochfr.te //. t 23 Cap. Rättegångs-Balken, Herr Professoren Bolméer, i sammanhang dermed andragit, att, ehuru den föreslagna förändringen af 1 Mom. i 6 J. af nyssberörde Capitel och Balk vore tjenlig att förekomma åtskil 1 ige, i synnerhet vid förslags upprättande, förefallne missbruk, hvartill samma moment i dess förra skick föranledt; så kunde Herr Professoren likväl icke undertrycka den önskan , att äfven det senare momentet af ifrågakomne , som handlar om ändring eller justering af ett redan afgifvet votum, matte, för dess likaledes möjliga missbruk just vid förslags uppsättande, vardaän^ La^Utskottets Betänkande N:o g6. a9 dradf, eller åtminstone erhålla ett inskränkan. de tillägg. Om man äfven förbisåge den förmodligen endast till upplysningar syftande justering , då man en följande session efter målets behandling insmyger långa anföranden, hvilkas innehåll under egentliga öfverläggningen knappast varit antydt, och om äfven den justering eller ändring,som i omförmälte §. åsyftas, fast den i allmänhet syntes ganska betänklig, kunde någon gång medgifvas5 så vore likväl rättigheten dertill vid omröstningar till förslag alldeles olämplig.
S Sami. 1 Afd. 6 Hafi. 8 58 Bevillning!-Utskottets Betänkande JY.-o S. görandet af de naturliga tillgångarna på råämnen, man kunde vinna en kapitalstyrka nog stor, att äfven åt förädlingsarbetet gifva den utveckling, som ensamt kunde betrygga dess framtid, hvaremot det ej vore med den rätta ordningen förenligt att söka framtvinga förädlingen innan man frambragt kapitalerna; — att om således samma statsekonomiska grundsatser fordrade att i allmänhet utförseln borde vara fri och ohämmad, en sådan frigörelse desto heldre borde vinna tillämpning å jernmalm, som utförseln deraf, i hvilken utsträckning den än kunde ega rum, icke komme att medföra någon fara för den Svenska jernförädlingen genom deraf föranledd nedsättning å dess produkter, enär utaf de svenska jernmalmerna, äfven de mest svafveloch fosfor-fria, icke kunde, utan användandet af trädkol, produceras svenskt jern, då under denna benämning förstås en vara, som med den svenska tillverkningen kan konkurrera på verkismarknaden, men erfarenheten visat att annorstädes i Europa, der trädkol blifvit till malmens nedsmältning använde, det dervid producerade tackjern kommit till följd af det höga skogsvärdet att stå i samma pris, som en lika vigt stångjern kostar i Sverige; — att icke heller tackjernets befrielse från utförsels-tull kunde medföra någon menlig inverkan på svenska jernhandteringen, då numera af de nya tillverkningsmetoder för stål och stångjern, hvilka sedan några år tillbaka varit under utarbetning, en eller annan redan vunnit det erkännande, att icke blott på flera ställen sådana blifvit införda, utan äfven inom den närmaste framtiden en genomgripande förändring i hittills varande förhållanden vore att emotse och hvarigenom jernförädlingsverken vunne så betydande fördelar, att det skydd man velat finna i export-tullen å tackjern icke vidare kunde eller borde ifrågakomma, ty då den så kallade Bessetnerska tillverkningsmetoden afsåge att direkt ur malmen frambringa den förädlade produkten, och länge icke torde dröja innan det gamla tillverkningssättet af tackjern hufvudsakligen komme att ega rum med endast sådana malmer, hvilka för en finare förädling vore mindre lämpliga, syntes intet skäl förefinnas, hvarför icke detta sämre tackjern skulle få till utlandet fritt utföras, hvarförutan, och enär den nämnda Bessemerska metoden icke sällan lemnade ur samma smälta och under alldeles samma yttre form både de mest förädlade produkter och äfven sådana, som närmast kunde hänföras till vanligt tackjern,
– Var lugn, svarade tjenaren; – mynher Vanloo skall inom en half timma hafva det i sina händer. Erik ilade nu tillbaka till slottet. Det var hans första oöfverlagda beslut att meddela Ingrid och Ellen den utväg, som helt plötsligt, likasom genom ett underverk från höjden, blifvit öppnad till deras räddning. Till slottshäktet hade han, såsom vi veta, fritt tillträde, och fängelsedörrarne öppnades för honom, när helst han det begärde. Men nu först, under det han nalkades slottet, började vissa farhågor få insteg i hans själ. Att Ingrid och Ellen voro samma personer som de af Vanloo efterlysta betviflade han icke, ej heller att denne mäktige man måste hysa ett närmare intresse för dessa personer, eftersom han beslutat sig för denna åtgärd till deras återfinnande; men skulle Vanloos inflytande vara tillräckligt starkt, för att i sista stunden kunna hämma lagens redan lyftade svärd? Vore det icke tillochmed möjligt, att Vanloo, delande sin tids fördomar, skulle lemna de olyckliga åt sitt öde, sedan han lärt känna de grufliga brott, för hvilka de blifvit anklagade? Erik kände ej beskaffenheten af det deltagande, Vanloo hyste för de olyckliga qvinnorna: det vore möjligtvis icke starkare, än att det af en dylik upptäckt kunde qväfvas. Det vore således oklokt, ja grymt att med en oviss utsigt om räddning tända ett nytt jordiskt hopp i hjertan, som redan med våldsamt tillkämpad undergifvenhet under Guds outransakliga beslut invigt sig åt döden. Dessa tankar sysselsatte Erik, under det han närmade sig slottet. Hans gång, förut bevingad af glädje, hade saktats, hans bröst, som nyss vidgats af ett nytändt, lyckliggörande hopp, sammanpressades nu af pinsamma tvifvel. Han hade passerat Norrbro, och den väldiga ringmur, af hvilken det kungliga palatset var omgifvet, reste sig nu framför honom i den nästan ogenomskådliga dimman. I detta ögonblick hejdades hans steg af en folkhop, som, tätt sluten, befann sig ungefär tjugo steg från det norra porthvalfvet.