Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Stats-Utskottets Memorial, N:> 435, angående fortfarande årligt understöd till aflidne tillförordnade Commisssarien vid Riksgälds-Contorets Credit-Sedelverk, Öfver-Krigs-Commissarien Fredric Lindstedts efterlemnade trenne oförsörjda döttrar.. S. D. Föredrogos å nyo Constitutions Utskottets Memorial, N:o 110, lill Ridderskapet och Adeln, samt Borgareoch Bonde-Stånden, i anledning af återremisserne på Memorialet N:o gg: Jades lill handlingarne; N:o lii, med förslag lill ändring i 1 §. 10 mom. Tryckfrihets-Förord ningen: gillades till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; N:o 112, med föreslående af ett tillägg vid 12 mom. 1 §. Tryckfrihels-Förordningen: gillades lill grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; JV:o 113, med förslag till ändring och tillägg i 11 mom. 5 §. Tryck fri hels-Förordningen: gillades tili grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; N:o r 14» med förslag till ändring i 61 §. Regerings-Formen: gillades lill grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. S. D. Upplästes Kongl. Mapts Nådiga Svar till Rikets Ständer, på deras underdåniga skrifvelse af den 27 October 1834, angående räkneenhetens bestämmande till en Rdr Courant; gifvet den 6 April f 1835„ oeh beslöt Ståndet att detsamma skulle Banco-Utskottet meddelas. Från Välloflig e Bokgare-StImiet * S. D. Föredrogos å nyo Stats-Utskottets Betänkanden, Memorial och Utlåtande: N:o 435, i anledning al Kongl. Maj:ls Nådiga Skrifvelse, an gående afsöndring af Barnarps Praebende-Paslorat från Rectors-beställningen vid Jönköpings Skola, och flere lili löneregleringen vid Rikets Ele - Troi.
Magistrater i städer och domare på landet tilläts att utfärda bil-bref, kunde Commerce-Collegium vidtaga controilerande åtgärder för missbruk såväl inom som utom landet, och hafva dessa båda ledamöterne underdånigst 22 Allm. Besv,- och Ekon.-Utskottets Utlåtandej N\o 84. föreslagit, att helfrihets-brefven, som af Commerce-Collegium nu utfärdas, måtte afskaffas och bii-brefvet, med den utsträckning, och på de villkor, samma ledamöter i underdånigt serskilt förslag uppgifvit, i stället påbjudas såsom Svenskt skepps nationalitets-handling. Det är kändt, att föreskriften om anskaffandet af Kongl. CommerceCollegii så kallade helfrihets-bref för Svenska fartyg hävledt sig derifrån, att fartygens beskaffenhet och byggnadsart fordom bestämde, om heleller halffria eller ofria tulloch skepps-afgifter skulle erläggas, och att fribrefvet erfordrades för att styrka rättigheten till helfrihet i nämnde umgälder. Detta ändamål har numera upphört, sedan helfrihet åtnjutes för alla Svenska fartyg, af hvad byggnadssätt de än må vara, så att helfrihetsbref ve t endast tjenar till bevis om fartygets nationalitet. I detta afseende måste Magistraternes Certificat, innehållande egares och skeppares namn, fartygs byggnadsart och lästetal samt intyg, att det är Svensk egendom, i förening med mat-bref, bil-bref och folk-pass, anses så mycket mera tillfyllestgöra nde, som helfrihets-brefven just derpå grundas och dessas tillförlitlighet således helt och hållet beror på tillförlitligheten af berörde handlingar. Utskottet anser det också med säkerhet kunna antagas, att Magistrater, såsom behöriga myndigheter att i sådane ämnen meddela intyg, äro å utrikes ort kände såväl som Commerce-Collegium, och en tvekan om namnteckningens vigtighet synes icke vara mera att befara, då namnteckningen tillhör en Magistratsperson, än då fråga är om Commerce-Collegii underskrifter.
Undertecknad kan af erfarenhet rekommendera denna medicin, ty det är snart tjugu år sedan läkarne sade mig, att jag, så framt jag ej alldeles ville förstöra mig, måste sluta det inervslitande skolarbetet », hvaråt jag hade egnat mig, och hvarigenom jag redan då ådragit mig en mycket elakartad strupkatarr jämte alla de krämpor, som pläga orsakas af ett försvagadt nervsystem. Men jag bör ej till de lyckliga, s o n kunna egna sig åt litet af hvarje, och som kunna byta om sysselsättning och annat sådant, som man tycker borde ega en smula tyngd, lika lätt som man byter om kläder. Jag måste därför fortfara och det har gått. Min hufvudvärk efterlemnar ofta en sådan svaghet, att jag ej kan tala så högt, att det höres från katedern ned till barnen; men redan innan första lästimmen är slut, är det öfver, och jag känner ej någon matthet, förrän skolan är slut igen. Mod därför, alle I, som oaktadt kroppslig svaghet masten bära » dagens tunga och hetta »! Tron ej, att något är omöjligt därför, att det förekommer så! Och afundens för all del ej dem, som slippa begagna denna visserligen mycket beska, men dock så välgörande medicin. » Bättre att redskapet slites ut, än att det rostar sönder. » Att » arbete befordrar välstånd », det har jag ej någon erfarenhet utaf — det gör det kanske sällan — men att det befordrar helsa och sinnesfrid, det är visst och sannt; » och del är vackert så ». Ett arbete, lämpadt efter ens krafter, vore nog bäst, men efter som det så sällan gifves något lagom här i världen, så bör man välja för mycket arbete, ty det är bättre än för litet. Teoktonius, Stockholm. Axel Bergmark &amp; C:o., Göteborg. [1606] Henrik ÄKTA G-LYCERIN-TVÅL, Henrik VESTERLÅNGGATAN 57, i tr. upp. ÄKTA OPOPONAXTVÅL De öfver hela Europa patenterade Den som ej är belåten med sända engelska Macko Star Hufvudkuddar, varor får returnera dem.
Hvar och en måste handla efter sin natur. Så gör jag och för mig är det inte det minsta besynnerligt i att andra göra så med.» »Jag gick så helt upp i min känsla för din far, att der ingenting blef öfver åt dig.» »Det skulle du göra, när det var det för dig naturliga.» »Kanner du motvilja för mig?» »Nej, Gu’bevars! — Men denna diskussion kan inte leda till annat än att plåga oss båda. Låt oss tala om annat. Hur har du haft det på resan?» »Tack; bra.» »Tänker du bosätta dig här?» »För någon tid åtminstone.» Der uppstod en paus. »Du har aldrig skrifvit till mig under de sista åren.» »Nej. Hvad skulle det tjena till att skrifva. Man förblir ändå främmande för hvarandras lif.» »Ja. Men vi skola icke vara det längre. Jag har mycket att taga igen.» »Det låter som om du talade om någon slags försummad pligt. Efter vi kommit in på ämnet vill jag säga dig min mening rent ut. Hur förhållandet än blir emellan oss måste dess första grundvilkor vara frihet. Ingen konventionell pligtkänsla för dig. Inga skyldigheter, inga rättigheter – intet tvång.» »Hvem talar om tvång», sade hon. »Var icke rädd; jag gör mig icke några illusioner. Till en början skulle jag blott Önska, att du icke med afsigt unclveke mig.» »Det kommer jag inte heller att göra, såvida jag inte märker att du har några anspråk på mig i anledning af – blodsbandet. – Det sista ordet uttalades med en lindrigt hånfull betoning. – »Men i så fall vet jag, att min natur kommer att reagera – rent ofrivilligt.» »Det är afgjordt», sade hon gladt; och der blef åter ett ögonblicks paus. Derpå fortsatte hon: »Skulle du – efter jag vet så litet om dig – vilja svara helt torrt på några frågor, som icke skola vara för närgångna?» »Ja. Fråga.» »Har du för alltid afbrutet studierna?» »Mina akademiska studier menar du?» »Ja.» »Dem afslutade jag för två år sedan.» »Och du höll på att taga filosofie-kandidatexamen har jag hört?» »Ja, men jag tog den inte.»
» Fordrar du svar nu? » » Ja, » skrek han till och slog sin knutna hand i grindstolpen, » nu i detta ögonblick skall du välja mellan honom och mig! » » Skall jag? » upprepade hon förnärmad. » Då väljer jag — icke dig! » Hon hade väntat sig stormande böner och förebråelser, men han sade icke ett ord. Han blef mycket blek och vände bort hufvudet. Men efter ett par ögonblick sade han med underlig pressad röst: » Jag förstår: du väljer honom. Men kom Förbiskymtande skuggor ur förra seklets kvinnovärld. För Idun af Birger Sehöldström. v j.; / ^;;;, i. ^ ^ v v | f e i ^ Sveriges första boktryekarinna föreställde Idun i fjol för sin läsekrets — fru Louise Flodin, f. Söderqvist; men det må väl märkas, att hon varit den första svenska kvinna, som o g i f t satt sig i spetsen för ett boktryckeri. Hon har i den svenska andliga odlingens historia haft mer än en föregångerska, hvilken såsom myndig en k a öfvertagit tryckeriaffär. Den första, förnämsta och på sin tid mest kända af dessa praktiska svenska kvinnor var nos vara oäkta. Han reste och kom aldrig åter. Jo — en gång kom han, på väg till utlandet med sin rika brud, då han med vänlig nedlåtenhet helsade på » lilla Heléne » och talade om, huru han » i unga dagar » tillbringade många treniga stunder tillsammans med — hennes far. Den andre — han kom däremot aldrig tillbaka. Något varmt droppade ned på mamsell Nybergs hand, där hon ännu stod kvar vid grinden. Hon for upp, strök med afviga handen öfver ögonen och såg sig omkring — huru länge hade hon stått där? Hvad hade kommit öfver henne? Hvad var det, som fört hennes tankar tillbaka till detta, som hon i sitt stolta sinne så länge hållit gömdt och doldt? Ah, det var de där ögonen, de blåa klara, oskyldiga ögonen! Ty just sådana ögon, sådana blåa ärliga barnafromma ögon hade han, den trohjärtade » gossen », som för hennes skull for till främmande land och » kom aldrig mera igen ». Hvarför skulle han också vara så häftig? Och hvarför skulle hon vara så stolt?
N;o 12, angtde grunderna för den blifvande allm. bevillningen, samt föreskrifterna för tillämpningen deraf. Frih. Cederström, Jacob: 70 §:n Reg.F:n lyder sålunda: ”R. St:s valda Bevilln.Utsk. åligge, att opåmint vid hvaije riksdag uppgifva de allmänna grunderna för den blifvande bevillningens fördelning, hvarefter och sedan summans belopp blifvit fastställd, Utsk. uppdrages att, med tillämp - 4 Den 3 October f. <n. ning af dessa grander, författa förslag till bevillningens utgörande. Skolandes allt, i den mån det medhinnes, R. St:s plena underställas.’’ På sidan om denna § har Utsk. uti dess svar på återremissen af betänk. N:o 12 inkommit med förslag jemväl till bevilln.förordn. ehuru statsbristsumman icke är känd, och ehuru ovisst är, om någon statsbristsumrna uppstår, eller till hvad belopp dess fyllande genom bevillning är af behofvet påkalladt. Jag anhåller derföre, att vi nu mätte inskränka oss till att afgöra endast grunderna för den blifvande bevillningen, så att dessa grunders tillämpning måtte ske först sedan statsbrislsumman är känd. Ett annat förhållande skulle föranleda dertill, att R. o. Ad. jemväl för sin del skulle deltaga uti den grundlagsvidriga ställning, hvaruti Utsk. försatt sig och försökt att försätta RiksStm. Hr von Qvanten, Carl: Den utaf Frih. Cederström framställda anmärkmn är ganska riktig; ty efter 70 (jin Reg.F:n böra visserligen statsbehofven vara för RiksStm framlagda innan bevilln.förordn. uppgöres, emedan författningen derpå sig grundar. Om man antager Hr Frihms förslag, som stödjer sig på nämnda §, följer deraf, alt någon discussion öfver det af Bevilln.Utsk. framställda förslaget till författning icke kommer alt äga rum ulan helt och hållet bör uppskjutas.
Aflöningen och hyres-ersättningen för Sekreteraren få beräknas frän och med den 8 September nästlidet år, eller den dag, då han af Kongl. Maj:l biel' i Nåder förordnad att denna befattning bestrida: kommande traktamentena för Notarierne och Kanslisterne att utgå från och med följande dagar, nemligen : för två Notarier och tvä Kanslister från och med den 15:de, för två Notarier och de öfrige Kanslisterne från och med den 23 Oktober nästlidet år samt för en Vaktmästare från och med den ll:te och för fyra Vaktmästare från och med den 15:de i samma månad. hos KonstitutionsUls/eoltet : för Sekreteraren, arfvode i månaden R:dr 300: — „ En Notarie, dagtraktamente „ 6: 50. „ Två Kanslister, hvardera, dagtraktamente „ 4: 50. „ Två Vaktmästare d.o d:o 2: 50, af hvilka tjenstemän Sekreteraren, en Kanslist och en Vaktmästare antogos den lista samt den öfriga Kanslioch vaklbetjeningen den 4 November nästlidet år (Konstitutionsutskottets Memorial N:o 1.) Stats-Utskottets Memorial N:o 54. 5 hos Stäts-Utskottet: för Sekreleraren, arfvode i månaden R:dr 375: — » Sekreleraren för Riksgälds-verkel rörande ärenden, arfvode i månaden » 300: — » den hos della Utskott anställde Kamererare, dagtraktamente » 8: 25. » Två Notarier, hvardera, dagtraktamente - » 8: 25. » Fjra Kanslister d:o d:o » 5: 50.
Riksförsamlingen öfverlemne till Gransknings-utskottet de i 82 och 83 §§ omnämnde revisorers berättelse om statsyerkets tillstånd, styrelse och förvaltning och hänvise dit alla anmärkningar emot statsrådets, Konstitiilions-Utskottets Memorial, N:o 7. 33 dets, någon dess ledamots, eller föredragandes embetsutöfning, hvilka af riksdagsman väckas. Öfver dessa protokoll, denna berättelse och dessa anmärkningar, afgifve Gransknings-utskottet utlåtande. § 149. Då inom någon af Riksförsamlingens afdelningar, sådan anmärkning, som i R. 0. § 29. föregående § omtalas, blifver framställd, böra dervid följande ordalag och inga andra nyttjas: ”det är anledning till anmärkning emot statsrådet, eller den och den ledamoten, eller föredraganden, hvarom remiss begäres till Gransknings-utskottet, inför hvilket anledningen skall uppgifvas”. Sådan remiss skall då genast ovägerligen verkställas. § 150. Finner Gransknings-utskottet, att någon statsrådpts ledamot, eller någon förR. p. § fo6. tillfället förordnad föredragande, eller den embetsman, som i kommandomål Konungen råd r, o. § 29. gifvit, uppenbarligen handlat emot rikets grundlag eller allmän lag, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, eller underlåtit alt göra föresläilningar mot sådana öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, eller häfver den föredragande underlåtit att, i de fall, som 55 § af denna regeringsform förutsätter, sin kontrasignation å ett konungens beslut vägra, då skall Gransknings-utskottet ställa en sådan under tilltal af justitie-ombudsmannen inför den riksrätt, som i 80 § bestämmes. § 151. Skulle Gransknings-utskottet anmärka, att statsrådets ledamöter samfäldt, eller r p g jq?
Lag - Utskottets Utlåtande i anledning af åter -remiss rörande afvittrings-bevis. -tinär Lag-Utskottets den iy:de nästlidne December afgifne utlåtande ofver den af Herr Prosten Jacob Hagberg väckte fråga, om ett närmare bestämmande af beskaffenheten utaf de afvittrings-betyg, dem Enkling eller Enka, som vill i nyttGifte träda, böra till Presten aflemna, innan Vigseln får verkställas, blifvit hos Högvördige Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet föredragit, hafva derstädes Anmärkningar deremot blifvit gjorde, sorn föranledt till åter-remäss deraf, öfver hvilka Anmärkningar Utskottet nu tillhör att sig yttra. Af de Utdrag utaf bemälte Riks-Stånds vid förberörde tillfällen haline Protocoll, som blifvit Lag-Utskottet meddelte, har Utskottet inhämtat, att emot hvad Utskottets åfvannämnde Utlåtande innehåller, följande i synnerhet blifvit erinradt: Att då Utskottet ansett Lagens kraf och ändamål uti 13 Cap. 1 §. GiftermålsEalken böra vara fullkomnadt och vunnit, när Enkling ellet Enka, för erhållande af Vigsel till nytt Agtenskap, med behörige Handlingar visar, att qvarlåtenskapen efter Hans eller Hennes aflidne Maka blifvit upptecknad, och att derefter delning af Boet emellan den efterlefvande och den dödas Arfvingar skett, Utskottet tillika icke bestämt beskaffenheten af de berörde Handlingar, hvilka såsom behörige borde antagas: att det borde göra tillfyllest, om Enklin - £,ag~Utskottets Bettinkandenl gen eller Enkan endast styrkte, att uppteckning af berörde
Det är derför jag skulle vilja fjäsa för den som en Delila, och när den tryggt lade sitt hufvud i mitt knä och slumrade, då ville jag rusa upp och ropa mitt ”de Filistéer öfver dig, Simson”, så skrällande skarpt att han skulle gnugga sig i ögonen bara för att se sig öfvermannad. I öppen fejd skulle jag ingenting uträtta mot denna öfvermakt, men jag ligger och lurar bak hvarje buske, ty ett outtröttligt oförsonligt guerillakrig,124 det är just min sak. Dig skall man icke döma, om du sjunger ut. Ty du är en man. Mig skall man stena, ty jag är en qvinna. Sluskar och bondknölar komma i bokhandeln och fråga efter ”Giftas”. Strindberg skola de aldrig lära sig förstå, men de vilja godta sig med råheterna. (Lundegårds bref till S-e.) Hörby d. 8 Aug. 1884.125 Herr Doktor! Ni har väl, hoppas jag, icke ett ögonblick trott, att jag skulle lemna ert bref obesvaradt. När man har så ofta som jag blifvit mött med köld, der man hoppats finna sympati, och så en gång för omvexlings skull mötes med sympati der man ingenting hoppats – jag hoppas numera sällan något; jag nöjer mig med att tro på fakta – så låter man icke ett sådant tillfälle till andligt utbyte gå sig ur händerna. Men jag har väntat, emedan jag inser, att ni i längden skulle tröttna på mig i fall jag för ofta läte höra af mig. Och så derför, att jag på samma gång ville skicka er något i stället för ”molnet”.126 Blif nu inte förargad öfver att jag denna gång skickar Er två historier. Jag lofvar, att nästa gång åtminstone icke skicka fyra. – Jag är, som Ni ser en praktisk man, som förstår att draga nytta af ert literära intresse. Och så är jag en smula jaloux öfver ert beröm af Ernst Ahlgrens ”Fruntimmer”.127 Ja – skulle ni kunna skaffa användning åt någon af dem, vore det bra. I alla fall räknar jag på ert omdöme; och jag ber Er en gång för alla att sjunga ut. Det fins ingenting, som jag värderar högre, än uppriktighet. Tack för era råd och förslager!
Månne icke detta har sin grund deri, att kommunalstyrelse är något mera ursprungligt än statsmyndigheterne, och att de förras 16 verksamhet således förutsätter inskränkning och, i viss rnon, upphäfvande af de sednares. Ett sednare tillkommet åliggande för Socknenämnden är att, i egenskap af tillsyningsmän öfver försvarslöse personer, å dessa hafva uppsigt, samt med råd och dåd, så vidt ske kan, genom beredande af utvägar till försörjning, dem bistå. Hvad tillsynen angår, så visar erfarenheten hittills, att den egentligen gått derpå ut att afhålla och till vederbörande polistjenstemän eller myndigheter öfverlemna försvarslösa personer, som tillhöra annan socken, och i allmänhet passlösa, som kunna blifva förtretliga; hvarvid, som man äger vänta, nitet ofta gått längre än urskiljningen, hvaremot den andra delen af befattningen skötes lamt, förmodligen derföre, att det ännu strider emot det allmänna föreställningssättet, att man skulle vara skyldig med råd och dåd bistå personer, som genom brott och vanart, eller ostadighet kommit i förlägenhet, samt att vistandet i fängelse eller å arbetsinrättning, enligt stadgans 24 §, liksom grundlägger en särskilt rätt att vid frigifvandet komma i åtnjutande af sin kommuns omvårdnad. Också är den myndighet, som blifvit Tilisyningsmännen tilllagd öfver försvarslöse personer, nog vilkorlig och oanvändbar för att kunna verka som korrectiv emot en fortsatt vanart eller håglöshet för nyttig sysselsättning.
Hennes » Afton » är en verklig liten läckerbit af poetisk fägring; insjön med dess glödande intensiva färgspel, stranden, den genomskinliga luften, allt är framställdt med en ovanlig schwung utan maner. I » Askväder », motiv från Fiskebäckskil, har hon synnerligen lyckligt fått fram den hotande stämningen i molnen och atmosfären vid ett annalkande oväder. » Förmiddagssol », » Trädgårdsinteriör i Visby » m. fl. enas om att ännu en gång fastslå, det vi i Anna GardellEricson ega en akvarellist af mindre vanlig kraft, som särskildt gör sig gällande i behandlingen af vattnet. Anna Gardell är född i Visby den 10 oktober 1853, där fadern var landskamrer. Efter några studieår i Stockholm för professor Holm m. fl. begaf hon sig till Paris, där hon fortsatte att öfva sin konst under ledning af Weilbuth och Leloir. I Seinestaden ingick hon år 1882 äktenskap med landskapsmålaren Johan Eric Ericson. Fru Gardell-Erieson har flere gånger utställt alstren af sin flitiga pensel å parisersalongen, på olika cercler i Paris, hos Goupil, Durand-Buel m. fl., ständigt följd af konstkännares bifall. I Amerika ha hennes taflor funnit god marknad, sedan hon tvänne gånger utmärkts med prismedaljer, en i Philadelphia 1876 och år 1883 i Boston. I Montreal, London, Mimenen, snart sagdt hvart vi vända oss inom den värld, som skattar och uppmuntrar konst, ha vi med glädje mött detta svenska namn. I Hildegard Thorell eger vårt land en af sina erkändt yppersta porträttmålarinnor. Hennes namn har sedan många år från olika större och mindre utställningar denna klang af fullödighet, som är blott den äkta metallens. På Göteborgsutställningen är hon vis serligen icke synnerligen rikt representerad — endast tvänne dukar bära hennes signatur — men hon är dock med detta tillräckligt godt företrädd för att till fullo häfda sitt anseende. » Porträttet af herr X » är utan all gensägelse ett duktigt arbete, fullt af kraft och karaktär, men i synnerhet tilltalar oss den porträttgenre, som fått namnet » Före balen ».
Hr Hjärne har varnat för sinnesstämningen och påmint om hvad BorgareSt. kunde göra. För min del är jag ingalunda böjd att rätta mig efter ens BorgareSt., om det begår en uppenbar olaglighet; och det visar ej särdeles mycket civilt m°d, att ej våga uttala en mening, af farhåga för sinnesstämningen inom ett annat Stånd. — Slutligen får jag förklara, att jag instämmer med Gr. Horn i begäran, att PresteSt:s första inbjudn. må blifva första föremålet för föredragningen och proposm. Hr Dalman: Då de tvenne sista talarne med särdeles uppmärksamhet bevärdigat, hvad jag förra gången yttrade, torde det ursägtas, om jag tager R. o. Ad:s tid i anspråk, för att besvara deras anmärkn:r. De hafva visserligen valt ett mildt uttryck, då de sagt, att endast fanatism — hvilket är nära liktydigt med förståndsförvillelse — leder deras motståndare. För min del vill jag deremot icke så långt ingå i bedömandet af mina motståndares förståndsförmögenlieter, och får jag för öfrigt till Gr. Horn adressera det svar, att då jag talat om interessen, som här inverkade på åsigterna, jag menade, åtminstone hvad Hr Gr. angick, interesse för en viss sak eller en fix ide', men icke något egennyttigt, enskildt interesse. Jag vill icke heller nu, i motsats till den omtalade fanatismen, tala om redskap i andras liand, ty hvar och en må uppgöra sådant med sitt eget samvete; för min del ämnar jag dock fortfarande yttra mig efter min bästa öfvertygelse, ehvad man kallar sådant fanatism eller icke. Gr. Horrj har sagt, att då Konungens rådgifvare velat borttaga mellanmeningen, borde en sådan förklaring snarare tala för än emot den ifrågaställa opinionsyttringen från R. St:s sida. Deruti kan jag ej instämma; ty om R. St., utan att begära K. M:s pröfning af reglementet, endast öfverlemna det till K. M:s kännedom, med anhållan om promulgation af de stadganden deri, som röra allmänheten, så kan deraf icke härledas, att K.