Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inom dessa häkten förvaras närmaste häradernas fångar, och det härad, inom hvilket ett sådant häkte ligger, har den förmånen att icke behöfva hålla något särskildt fängelse och samma fördel hafva de härader, som ligga närmast länsresidenset, äfvensom staten har den förmånen, att blifva befriad från kostnaden för några fångars forslande till tingen om, som på många ställen är händelsen, tinget hålles inom residensstaden. Hr von Hartmansdorffs anmärkn., att kronohäkten tillhöra kronan, och ej böra förblandas med sådane sora tillhöra häradet, torde förfalla, om man behagar betänka, att förhållandet blifver detsamma med de nya häradshäkten, som äro i fråga att anläggas. Der skulle i främsta rummet intagas häradets fångar, men kronan afsäger sig icke rättigheten att äfven intaga andra fångar, så långt utrymmet medgifver. Gr. Sparre, E., har uti ett varmt anförande på f. m. talat, jag vill icke säga i ämnet, men åtminstone mycket deromkring. Uti ämnet, som rörer uppförande af länsoch häradshäkten, fördjupade han sig icke mycket, men destomera i LagUtsk:s uppgjorda kalkyler öfver de dryga kostnaderna för alla möjligtvis behöflige straff-fängelser. Hvartill en sådan utredning skall lämpas i en fråga, som den förevar., kan jag icke inse, såvida ej meningen varit, att genom stora summor uppskrämma sinnena; men jag föreställer mig, alt R. o. Ad. icke lärer vara så lättskrämd. Grefven har vidare yttrat, att han under sina utländska resor besökt åtskilliga cellfängelser och funnit dem icke motsvara det dermed afsedda ändamål. Det kan icke vara min mening att uti ena eller andra afseendet jäfva Grefvens vittnesmål, men anser mig dock böra erinra, att utom Grefven finnas flera medlemmar af detta Stånd, som besökt andra länders cellfängelser, och att det finnes tryckta officiella berättelser af personer, som med dessa fängelser hafva befattning. En domare lärer ej grunda sitt beslut på vissa berättelser, utan på alla vittnens utsagor. Han jemför alla omständigheter, pröfvar det ena med det andra och fattar derefter sitt beslut. Med ett sådant förfarande fruktar jag ej utslaget i denna sak.
Och finues icke allt detta, och det har föregått hos den, sorn går håde första och sista gängen till Herrans heliga nattvard: då går han ovärdigt. Man kan visserligen, både vid nattvardsläsningen, konfirmation, och vid nattvardsgångarne sedan, under hela sitt lif, vara på det högsta betagen af upprörda känslor, af den mest sentimentala hänförelse; har man icke vetat af någonting annat, än detta, må man då, medan ännu tid är, besinna sig: våra känslor bana oss icke vägen till lifsens träd, för dem viker icke engelen, med det bart huggande svärdet, ät sidan. Nu stå dessa unga skarorna, på detta sätt framdrifna, vid sin konfirmation och svara ex officio: »Ja» till en bekännelse, som en annan uppläst, och hvaraf de aldra flesta, man kan väl säga: ingenting begripa eller någonsin erfarit. Verket är emellertid fulländadt. Inseglet skall nu sättas derpå, och presten bestämmer på förhand, man må säga med profetisk siareförmåga, en viss dag och timme, då alla dessa pä samma gång skola hafva genomgått så mycket af deri andliga lifsprocess, som erforfordras för en värdig nattvardsgång. — Ar icke det. heligaste på jorden neddraget till en tom ceremoni, till en, för en viss tid af menniskans lif lagligt pligtmessig ansedd formel handling; till ett diplom för utträdet i verlden; ja, — till ett fribref på deltagandet i verldens ogudaktiga väsende? — Denna ungdom, hvars antal årligen ofantligt förökas, går sedan, förvillad af prester, föräldrar och målsmän, ut i verlden med betyg att, oaktadt alla dessa förhållanden, likväl vara kristen; verlden fullbordar nu den påbörjade uppfostran; men, laglikmätigt 41 Kap. 2 § Kyrkolagen, och för att icke jäfva det en gång erhållna betyget, utan lagligen häfda sin rätt att bära namnet kristen, gå dessa skaror af ungdom årligen att befästa sin andeliga död med missbruket af den heliga nattvarden. Nu frågas: är det tänkbart, att det i allmänhet kan blifva annat, än ovärdiga nattvardsgångar, så väl första gången, som de följande?
Domstolens ledamöter måtte kunna tjenstgöra på afdelningar. Kongl. Majit anförde tillika, att genom ett sådant stadgande den fördel äfven vore beredd, att en del besvärsmål, som afgöras i Stats-Rådet, men egentligen utgjorde rättstvister, kunde, om Konungen så för godt pröfvade, öfverlemnas till Högsta Domstolen, dock borde för sådant ändamål jemväl en ändring uti 24 § Regeringsformen ske, hvilken ändring Kongl. Majit också nu föreslog. Då denna sednare anstalt icke af alla lika gillades, och Högsta Domstolen, till hvilken under de följande trenne åren något färre mål än förut inkommit, genom ihärdigt arbete lyckats afarbeta balansen, så alt den vid 1846 års slut utgjordes af endast 633 mål, blef ändrings-förslaget vid 1847 och 1848 årens riksdag förkastadt. Det lyckliga förhållande, att Högsta Domstolen kunde för hvarje år minska antalet af de vid årets slut oafgjorda målen, hvilket egde rum under åren 1837 till och med 1848, har upphört, och ett motsatt inträffat, så att de oafgjorda målens antal, som vid slutet af sistnämnde år utgjorde endast 631, har, efter att hafva för hvarje år stigit, viii sistlidne års slut uppgått till 1,870, deraf 681 mål voro revisionssaker, och 213 skiftesmål. Anledningen härtill ligger icke deruti att under dessa år till Justitie-revisionen ett större antal mål inkommit; detta antal har tvärtom något minskats, så att, då under åren 1837—1848 årliga medel-beloppet af inkommande mål utgjorde 2,400, utgjorde det under det sista decennium ej mera än ,2,220. Men minskningen har endast egt rum i afseende på de mål, hvilkas afgörande fordrar minsta tiden och arbetet, nämligen brottmålen och de mål, som, efter behandling i Högsta Domstolen eller Justitie-revisionen, afgöras af Kongl. Majit i Stats-Rådet. Deremot har de arbetsdryga revisionsoch skiftesmålens antal ganska betydligt ökat sig.
Stat finnas uppförda två Registratorer, hvilka det tillhörer att, med biträde af en bland Kopisterne, emottaga och bokföra alla till Expeditionen inkom - Bil. N:o 1 till Kongl. Nåd. Vrop. N:o 1, om Stat so erke 11850. 9 mande mål och handlingar, samla och hafva vård öfver Högsta Domstolens och nedre Revisionens protokoll jemte koncepten till de utslag och domar, som från Justitie-Revisionen utfärdas samt till pirterne utlemna de utgående exemplaren deraf m. m.
Nådig pröfning företagen, samt i sådant afseende anbefallt Kongl. Collegium ombesörja, det en omständlig berättelse om alla de åtgärder, hvilka blifvit vidtagne till utförande och fullbordande af omförmälde anläggning, uppgjordes, med dervid i sammandrag fogad uppgift på alla till inrättningen använda kostnader, äfvensom att besigtning å Blekeri-inrättningen anställdes af 2:ne bland Kongl. Collegii Ledamöter, i närvaro af dess Advocat-Fiscal och Direc tören vid Tech nologiska Institutet samt någon bland Lärftskramliandlare-Societetens medlemmar, hvarvid ej allenast en fullständig beskrifning borde upprättas å alla till Blekeriet hörande byggnader, redskap och inventarier, i det skick dessa vid besigtningen befunnes, utan äfven tillgängliga underrättelser inhemtas till ledning för bedömandet af frågan, huruvida orsaken, hvarföre Blekeriet ej blifvit af allmänheten anlitadt, kunde igenfinnas uti sjelfva denna inrättning, eller om denna orsak rätteligen borde sökas i andra förhållanden, verkande, att inrättningen ej kunde för ändamålet med åsyftad fördel begagnas, vare sig för det närvarande eller i en närmare eller fjermare framtid, efter verkställigheten hvaraf Kongl. Collegium ägde att till Kongl. Maj:t i underdånighet inkomma med de ärendet rörande handlingar jemte eget ytterligare utlåtande om allt, hvartill den anbefallda undersökningen kunde gifva anledning. Detta underdåniga utlåtande har, efter hvad Revisorerne inhemtat, Kongl. Collegium under den 23 Augusti sistlidet år afgifvit och deri vidhållit sin förut gjorda underdåniga hemställan om Blekeri-inrättningens försäljande. Frågan är likväl ännu på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning beroende; och Revisorerne finna sig, vid sådant förhållande, föranlåtne att yttra, att, äfven i deras tanke, det vore med Statens sanna fördel och nytta mest öfverensstämmande, om nämnde
I fråga om 1756 års bref har Utsk. i sitt betänk, uplyst, på hvad sätt detta bref tillkommit, nemi. att då frågan om Halländska utsockne frälsehemmanens rotering, jag ber R. o. Ad. lägga vigt derpå, var redan 1720 och 1723 afgjord, ehuru någon verkställighet af detta beslut icke kom att ega rum, utan saken snarare kunde betraktas såsom ett beslut hvilket i anseende till Adelns motstånd icke för tillfället ledde lill någon verkställighet. Oaktadt det egde full laga kraft, lyckades det R. o. Ad. i Halland vid 1756 års riksdag att erhålla en slags juridisk fasta på den protest, som den så många gånger afgifvit. Tillkomsten af delta riksdagsbeslut härleder sig helt och hållet från SecretaUlsk.s förhandlingar, enär prottn deröfver utvisa, alf dåvartde Landsten i Halland Hummelhjelm, som tillika var jordegare inom provinsen, upkallades till SecretaUtsk. och afgaf der inför protokollet eli diclamen, som dock icke föranledde någon diskussion inom Utsk., utan Utsk. log för godt, hvad Landsten Hummelhjelm der anfört. Utsk. expedierade derefter en skrifvelse lill K. M. utan ali 1756 års Ständer blefvo deröfver hörde, och detta Landsten Hummelhjelms diclamen till prot. utgjorde således SecretaUtsk:s beslut samt både Konungs och Ständers gemensamma yttrande i ämnet, oaktadt, såsom jag nyss tog mig friheten nämna, intet RiksSt. blifvit deröfver hördt. Under sådana förhållanden och då man vill lägga så mycken vigt vid 1756 års beslut, (ror jag Utsk. gjort rätt, då del undersökt, huru mycken vigt detta beslut bör tilläggas. Jag anhåller, att ännu med några ord få beröra detta ämne.
R:dr ö. Kub.-f. k. R:dr ö. Kub.-f. k. Frat. 4H62—4863. 40 Sami. 4 A fö. 43 Haft. 18 Tillhör Expeditions-Utskottets Forsing lill unden!. Skrifvelse i\:o 149. TaS». litt. ». Extra Stats-rcglerings-anslag i sammanhang nied Sjette Hufvud-Titcln. Riksinyn t. R:dr ore A) Att utgå under oren <IS64, 4Slik och ISöti med % ärligen. För Rikets Ekonomiska Karteverk, 34,000 R:dr årligen eller för 3 år 102,000 Åt Alnarps Landtbruks-institut, 6,000 R:dr om året eller för 3 år 18,000 Till skiften och afvittringar, 87,000 R:dr årligen eller för 3 år 261,000 — Till Ågrikultur-kemiska försöks-anstalten vid Landtbruks-akaderniens experimentalfält, samt till ett ändamålsenligare ordnande af detta tält med dertill hörande byggnader; anslag att utgå med 1 årligen 45,500 Till Svenska Trädgårds-föreningen, utöfver ordinarie anslaget åt Föreningens elevskola; 4,500 R:dr årligen eller för 3 år 13,500 Till utdelande vid Landtbruksmöten af prisbelöningar för husdjur, redskap, ladugårdsprodukter m. m., 6,000 R:dr årligen eller för 3 år 18,000 Till fortsättande af de geologiska undersökningarne och lifgifvande af derpå grundade kartor, 50,000 R:dr om året eller för 3 år 150,000 Transport 608,000 1 — Tillhör ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 449. 19 • Riksmynt, 1 R:flr öre Transport 608,000
Regerings-Formen, för Rikets Ständers Bank stiftas, till en början ingått i undersökning af det förhållande, hvaruti Rikets Ständers Bank egentligen står till så väl Statsmagterne som Allmänheten, samt dervid funnit, att denna Bank icke Bancooch Lag-Utskottens Betänkande N'.o 3. är hvarken en fullkomlig Stats-Bank, hvartill skulle fordras, alt bägge Statsmagterne egde en i Grund-Lag uttalad bestämd andel i garantien och förvaltningen deraf eller en så beskaffad inrättning under enskildes ego och ansvarighet, att, i den händelse de tillgångar skulle finnas otillräckliga, hvilka äro lemnade i vård och förvaltning af Rikets Ständers Fullmägtige oöh Bankens Gommissariat, Bankens egentlige egare och garanter, eller hvad som kunde kallas Bank-Bolaget, nemi. Svenska folket, genom deras representanter, Ständerne, någonsin kan, efter allmän Lag, ställas inför rätta eller underkastas laga dom; vid hvilket förhållande det synes Utskotten ligga utom möjligheten att närmare bestämma, huru långt anspråket mot Rikets Ständer, såsom garanter af Banken, skall kunna sträckas och verkliggöras, än i den mon sådant redan skett, i det Konungamagten, på grund af 16 §. Regerings-Formen, eger lemna skydd mot allt ofog och all orättvisa. Lag för Banken åter, som icke skulle sträcka sig utöfver Civil-Lags föremål, således icke angå Rikets Ständer såsom disponenter och garanter, utan endast Banken i dess förhållanden till Allmänheten, innefattas, efter Utskottens omdöme, uti de Ordningar, Stadgar och Reglementen, 72 §. Regerings-Formen omtalar. Ehuru sistberörde Grundlags §. icke nyttjar benämningen Lagar utan i stället begagnar uttrycket:
Såsom ett bevis på obehöfligheten af stadgandet om Landsh:nes rättighet att suspendera LandsSekret:n och LandsKamerer:n, i fall dessa embetsman göra sig skyldige till sådana tjenstefel, att åtal emot dem förordnas, anför motionären den omständigheten, att tvister emellan Landsh:ne och nämnde tjenstemän sällan inträffa, så att, om man undantager hvad som inträffat i ett af de norra länen, der en LandsKamerer. råkat att, såsom motionären, uti ett serdeles väl valt uttryck utlåter sig, Itömma i gräl med sin Landsfn, föga annat i den vägen förekommer, än några reservationer i befordringsfrågor. Detta förhållande är ju ganska lyckligt, och isynnerhet bör jag fägna mig deråt, att motionären icke lyckats uptäcka någon Landsh., som råkat i gräl med sin LandsSekret. eller LandsKamerer. Jag är öfvertygad derom, att i fall något sådant tilldragit sig allt sedan den tid, då 1734 års Landsh:gelnstrukt:n utfärdades, så hade motionären ingalunda underlåtit att framdraga och utmåla en dylik tilldragelse. Men då detta icke skett, tyckes det åtminstone efter mitt begrepp bevisa, att faran för missbruk af den Landsbine tillagda stora makten icke bör vara serdeles stor. Motionären säger, att den egentliga orsaken till hans ifrande i denna sak är det godtycke som, enl. ifrågavide instrukt:n, kan göra sig gällande. Jag vågar tryggt försäkra motionären att jag, för min del, icke är större älskare af godtycke än han sjelf, men att jag äfven ur samhällets synpunkt önskar, att det måtte finnas möjlighet för chefer att göra sig lydda af sina underordnade, så att de icke äro till den grad bundna, att all styrelse blifver omöjlig. Om man kallar möjligheten-att göra sig åtlydd för godtycke, så har jag intet att säga, men en sådan möjlighet borde icke vara motionären sjelf likgiltig.
Riksdaler för köpets återgång och sina i och för detsamma hafda, föregifna resor och besvär, med förklarande tillika, att Svedberg ville åtnöjas med 50 Riksdaler samt återställa till Bruksägarne det öfriga — ingalunda bestämdt tillkännagifvit, att han ville med ed intyga, att han å öfverenskomna köpeskillingen icke bekommit mera, än 100 Riksdaler, eller något belopp derunder, utan, sedan Svedbergs vederparter ansett slik edgång icke kunna Svedberg tillåtas, och yrkat, att han måtte fällas åt saken, öfverlemnat densamma till pröfning, borde, med hänseende ej mindre till hvad under målets handläggning i öfrigt förekommit, än ock dertill, att Svedbergs uppgift, det han ville åtnöjas med 50 Riksdaler såsom ersättning för köpets återgång samt sina resor och besvär, vore hell och hållet godtycklig och allt för mycket sväfvande för att afseende derå kunnat fästas, Häradsrättens i berörda mål meddelade utslag icke anses lagstridigt. Kongl. Hofrätten har meddelat utslag den 11 April innevarande år och, som hvad i afseende å Häradsrättens behandling af målet emellan Korså Bruksägare och Anders Svedberg blifvit erinradt icke vore af beskaffenhet, att Häradsrätten kunde anses hafva af vårdslöshet eller annan orsak, hvarom i 1 kap. 12 § Rättegångsbalken förmäles, fällt orätt dom, funnit, för hvad i denna del blifvit
Jag vill ej beklaga mig deröfver, att icke i vårt land finnes en myckenhet kunnige och lärde män; likväl lärer ingen kunna neka, att kunskaperno under vår politiska ställning ej hafva samma anledningar att frodas, som der de behandlas med full frihet och täflan. Ännu äro de inom Sverige ansedde endast såsom medel och födkrok. Sjelfva våra Universitet, är det annat än tillfälligt, som vetenskaps-interesset der uttrycker sig? Huru sällan sträcka sig åtgärderne der utom den trånga kretsen att examinera tillkommande Embetsmän? Hvad ljus sprides derifrån öfver landet? Märkes något activt nit att rigta allmänhetens begrepp, att upphäfva fördomar, att sprida sanning, att utvidga vetenskaps-odling? Under ett sådant förhållande, är det troligt, att vårt land i alla kunskapsgrenar skall kunna frambringa ett stort antal af ypperlige vetenskapsmän, i jemförelse med andra länder, der allting befordrar forskningen, der den med full frihet anställes, der den ej qväfves af brist, der den uppmuntras genom täflan och belöningar, der dugligheten i detta afseende till och med är säker om aktning och ryktbarhet? Hvarföre skulle vi afhända oss något medel att höja oss i vetenskaps-odling? Skulle någon kunna försöka att yrka, att vägen till utkomst för infödingar skulle stängas, om några utländske lärde befordrades till Lärare-Sysslor? Kan en sådan olägenhet jemföras med den, att vi behållas orklösa i okunnighetens och medelmåttans stoft? Jag skulle knappast tro, att ett sådant yrkande vore någons allvar. Ett så lågt interesse måtte ej kunna vidlåda någon, som får befatta sig med allmänna saker. Slutligen får jag i ödmjukhet hemställa, om icke 908 Riksdagen 1815. den lyckligen verkstälda Föreningen emellan Sverige och Norrige är ett nytt motiv för det af mig nu föreslagne tillägg i 28 § Regerings-Formen. Någon har yttrat, att Norrmän ej för Sverige äro Utlänningar och att de således ej ifrån befordringar inom Sverige voro utestängde.
Sedan Kammar-kollegium och Slats-kontoret, enligt Nådig föreskrift, derefter upprättat förslag till aflönings-stater för Lands-slatens tjenstemän och betjente, hade dessa stater, med vissa jemkningär, blifvit under den 31 Januari 1856 af É. K. M:t i Nåder fastställda med förklarande, att, som löne-beloppen, till noggrannt iakttagande af uppgjorda beräknings-grunder, för en del tjenstemän utförts i skillingar och runstycken, men angeläget vore, alt de för framtiden jemnades till erforderlig lättnad" vid qvartals-liqviderne, och det derjemte borde leda till önskvärd förenkling i uppbörd och redovisning, om boställs-räntorne, som i de flesta fall redan tillgndokoinme boställs-hafvarne sjelfve, jemväl vid sådane lands-stats-boställen, lör hvilka de nu äro kronan behållne, blefve, derest de icke särskildt annorlunda disponerats, tillerkända boställs-hafvarne i utbyte af motsvarande kontant löne-anslag, den meddelade fastställelsen skulle blifva gäHande endast intill 1857 års utgång. I följd af sedermera fattadt Nådigt beslut att hos Rikets Ständer föreslå en dylik förändring med nämnde räntor, anbefallde E. K. M.t Slats-kontoret ali, med iakttagande deraf, upprätta förslag till nya lönings-stater för tjenstemän och betjente vid Lands-staten; och äro sådane förslags stater derefter af Stats kontoret till E. K. M:t öfverlemnade, upptagande lönerna i Riksmynt och såvidt möjligt varit i jemna tal samt med uteslutande af ören. Enligt hvad uti den Nådiga Propositionen vidare anföres, hade likväl den förbättring i Lands-slatens ekonomiska belägenhet, som med ofvannämnde vid sednaste riksdag beviljade reservalions-anslag alsetts, i väsentlig mån motverkats genom dyrhelen å de flesta lefnads-förnödenheter, hvarförutan för vissa af Lands-slatens tjenstemän en opåräknad minskning i inkomst uppstått dels derigenom alt Rikets Ständer vid sednaste
Commissarier att så tidigt granska inkomne lånehandlingar, att antingen lånet, i fall tillgångarne det medgifva, kan utbetalas eller anmärkningar, derest sådane förekomma, meddelas lånesökanden eller hans Ombud inom 14 dagar efter lånehandlingarnes inlemnande, så framt icke sjukdom eller annat förfall skulle göra sådant omöjligt, ej vidare måtte tillämpas, något ovilkorligt behof för det då varande icke förefunnes att, på sätt Under-Styrelsen föreslagit, öka antalet af biträdande Commissarierne i Låne-Cancelliet; men om Rikets Ständer deremot skulle antingen, med ändring af Banco-Fullmägtiges den 14 December år i843 fattade, här ofvan omförmälda, beslut, förordna, att utlåningen af redan influtne och vidare ingående capital-afbetalningar skulle vidtaga, innan det af Fullmägtige anvisade tillfälliga förskott af 35o,ooo R:dr blifvit lill Banken återbetaldt, eller ock meddela någon förstärkning åt denna lånerörelse; hvaraf allt måste följa, att berörde föreskrift i Banco-Reglementet fortfarande borde tillämpas, på det att lånsökande icke måtte i deras tillständiga rätt uppehållas, ansågo Fullmägtige, att Låne-Caneeiliet hade behof af ytterligare en Commissarie, samt fingo, under sådan förrättning, hos Utskottet tillstyrka bifall till Under-Styrelsens ofvanom förmälde framställning. Som Rikets Ständer bifallit Utskottets i 19 §. af dess till Rikets Ständer under N:o 44 afgifva Utlåtande öfver de inom Riks-Stånden framställde anmärkningar vid Betänkandet N:o 29, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens låne-rörelse m. m., upptagna hemställan, att Rikets Ständer måtte till circulations-capitalet emot inteckning i fast egendom på landet och i städerna bevilja en tillökning af En million R:dr Banco; så och enär genom den sålunda beslutade tillökningen i faBih. till R. St.
Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva antagit denna tullsats till 10 R:dr och Bonde-Ståndet till 33/jj procent af 40 R:dr tullvärde, eller 13 R:dr 16 sk. per centner. Utskottet inbjuder Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden att instämma med Borgare-Ståndet om antagande af Utskottets förslag till tullsats; och föreslår för annan händelse följande omröstningar; oj om kontra-propositionen; Bevillnings-Utskottels Memorial, M 14. 97 165:o. Den, som till kontra-proposition i huTvudsakliga voteringen angående krut, antager Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ständets beslut, att bestämma eventuela införselstullen härå till 10 R:dr per centner, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, antages till kontra-proposition Bonde-Ståndets beslut, alt bestämma denna tull till 15 R:dr 16 sk. per centner; b) i hufvudsaken. 166:o. Den, som vill, att eventuela införselstullen å krut bestämmes lill 4 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages (lista alternat.) Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ständets beslut, (2:dra alternat.) Bonde-Stundets beslut. För malm, rå och osmält, ej specificerad, har Borgare-Ståndet, i likhet med Malm. hvad Utskottet föreslagit, bestämt ulförselstullen till 2 R:dr 24 sk. per skeppundet tackjernsvigt om 26 lispund bergsvigt, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet antagit denna tull till 75 och Bonde-Ståndet till SSV-j procent af värdet.