Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherre Xlannerbeim, August» hemställde, om sedan Ridderstapet och Adeln faststält Konung LKKI. Xlll:s nu uplästa försäkran, densamma icke kunde tjena i hufwudsaken til grund för framtida Konunga försäkringar. Begärdes pä bordet. 107, 10Z. Äplä - 8L0 Den 22 Junit. Uplästes och justerades kieui-llrotocoiiLt för den iS Junii. Under denna siu8terini; och i anledning af wäckt fräga af Grefwe i)e la Lardie, facod, huruwida icke alla inlemnade ffrifteliga vlctamina och ^lemorialer äfwen borde wid ?rotocoi!8-MLterinAen upläsas, föreföll någon öfwerläggning, hwarunder ätffilliga olika meningar yttrades; hwarefler Ridderssapet och Adeln efter forsing i synnerhet af Friherre lUeminF, LMeZ och Grefwe körner, ^adriel, stadnade i det besiut, at wid ?rotocol!8-ju8t6iftnAeri Riddarehus-LeciLterLren bör tilkännagifwa wid hwart och et victameu eller k-lemor-ial, om de blifwit genast under clL-liKerationell ssrifteligen afgifnä; at i sädant fall, om blott en enda Ledamot begär dest upläsande, bör sädant genast sse och kan icke af Ståndet förwägras; samt at, om något munteligb anförande sedermera blifwit til Riddarebus-8ec. r(-teraren ssriftelsigen aflemnadt bör detsamma owillkorligen upläsas. Uplästes Riddarehus-Utssottets Betänkande af den 17 Junii, sä lydande: Hörsamste lVlemvrial! Genom remr'88 af den 13 dennes har Högloft.
Att det endast varit med motvilja som Jan Ers gifvit vika för bruket att ’sätta upp’ hästen hos någon bekant och gående begifva sig af på bönemannafärden, kunde en hvar förstå, som kände hur ömtålig han var om sitt anseende som socknens rikaste man, men denna förklaringsgrund torde dock knappt kunna anses tillräcklig för det synbara misshumör hvari han befann sig. »Häjde dej», sade han slutligen. »Vi hinn’ nog fram.» Sonen teg. »Ha du mista måle’?» »I sa nyss ja’ skulle hålle mun.» »Dä ä’ skillnad på att prata dynja å hålle mun, skulle ja’ tro.» Far stannade och torkade svetten ur pannan. »Du kan gärne vänte ett tag te», tillade han, efter en tämligen lång paus. »Nehej!» »Nehej? Ä’ dä ett svar dä?» »Jaha.» »Akte dej!» Far höjde käppen, men sänkte den nästan genast. »Hva’ ska’ du trilskes för», sade han, just som skamsen. »Inte ä’ du en pojke för en tocka som hon.» Sonen svarade inte, men slog så häftigt med käppen mot ett träd, att den sprang i bitar. »Då ä’ väl kyrkvärdens Greta en bra mycket likare flicka.» Inte ett ord till svar. »Hon far både hemman och pängar å har en anständi’ slägt.» Sonen blef först blodröd och sedan blek, men ännu teg han. »Dä’ kom’ te bli’ en visa för hela sockna», jämrade sig far, »att rike Jan Ers gått böneman till –» »Dä va’ ingen som ba’ er», afbröt sonen tvärt. »Ja’ hadde kunna’ gå ensam.» »För att folke’ skulle säje, att ja’ fått en sonhustru kastanes öfver mej, utan att ja’ visste ole åf. Nej tack, du! Ska’na begäras, ska’ dä ske åf mej, me’ mitt samtycke å me’ min pardon, som om hon vore en storbonnes dotter och inte en tocken där» – sonen tvärstannade, far hostade till – »fattiglapp», tillade han käckt.
I hela Goethehaus fanns heller intet, hvilket i sådan grad gaf mig intryck af den lefvande Goethe, som dessa eklöfsblad och darrgräs, hvilka varit friska i hans händer, då han brutit dem en sommarmorgon åt sin sista kärlek, Ulrike von Levetzow, hvilken den 13 november i år aflidit på godset Triblitz invid Teplitz. Bredvid buketten står det Karlsbaderglas, hon gaf Goethe på hans födelsedag, och som man fann, med ett hennes bref och handskar i, bland Goethes reliker efter hans död. Muséet har också ett par porträtt af denna blåögda, blonda Ulrike, som har alldeles det slags blida fägring, man tänker sig hos Goethes ungdomskärlek, Frederike, och Ulrike lär äfven hafva ägt samma naiva, naturliga, milda väsen, samma alla tjänande hjärtlighet och stilla glädtighet, som Goethe skildrar hos Frederike. Ulrikes familj lär ha önskat hennes förening med Goethe, men hans egen skönhetskänsla afhöll honom att vid sina sjuttiofyra år binda en nittonårig flicka. Emellertid lefde Ulrike ogift, ehuru troligen ej af samma skäl som Frederike: att för den, som älskat Goethe, finnes sedan ingen annan man. Goethes egen outtalade känsla var så djup, att resignationen vållade honom en svår sjukdom. När man ser bilderna af alla dessa kvinnor, som haft den stora lyckan att få ”sina hjärtan krossade» af Goethe, förstår man hans utrop: »Om jag återkommer till jorden, vill jag be gudarna om den ynnesten att endast behöfva älska en gång!» Men man minnes tillika att denna kärlek gaf lifvet åt Werther, denna åt Tasso och Iphigenia; denna jublar i Römische Elegien, denna i Westöstlicher Divan, denna klagar i Trilogie der Leidenschaft, och hvar och en har någon del i de andra dikterna! Gent emot dem, som bruka den gängse etiska mätstickan – så otillräcklig, när det gäller djup – vill jag här anföra ett ord om Goethe af en hans samtida: »Vi böra afhålla oss från att mästra de stora andarna!
— Allm. T e l. 7494. u - o (ti IDUN jan tyckte Edvin endast, att det kändes underligt, så småningom blef det värre, han erfor en kvalmig, besynnerlig känsla. Sedan — under hela den förskräckliga resan — skilde han icke på dagar och nätter, men önskade, då han orkade att önska, att han varit död och begrafven i land. Då de gingo upp för Themsen, sken solen fram för första gången sedan afresan och lyste obarmhärtigt på en förkrympt, grönblek liten varelse, som med hopknäppta händer stod och såg ned i glittret på vattnet. Där och öfverallt såg han ett magert litet barnaansikte. Han visste icke, om det var hans eget eller den andres, de tycktes hafva smält samman till ett. När ångbåten efter åtta dagars lastning återvände hem, var den lille skrifvaren ombord. Hans ansikte bar ett uttryck af underkastelse, men han log ofta, ett stilla, mildt leende. En sådan utomordentligt angenäm vecka han hade upplefvat! Han hade sett och hört allt och redt sig förträffligt med språket. Alla människor hade varit vänliga och förekommande emot honom, särdeles förekommande. Han afundades kaptenen, som varit i London sina tjugu gånger. Kaptenen undrade på, att herr Petterson icke fortsatte sin resa. Det hade ju varit meningen att utsträcka den till Frankrike, Italien och kanske ännu längre. Eller hade han missuppfattat? » Nej visst icke. » Men herr Petterson hade ändrat sig. » Man bör icke taga alltför mycket på en gång, och han ville be| gagna sig af den goda lägenheten öfver. Han hoppades — med en liten rysning — att vädret skulle vara gynnsamt. Kaptenen trodde det och han fick rätt. Som en spegel låg Nordsjön och vårsolen brände. Kaptenen kunde icke minnas en bättre öfverfart. — Hvad kronofogden sade, när han k o m hem, fick ingen veta: men åtta da ' r senare stod skrifvaren hos kyrkoherden i staden. » Jag har talat med herrskapet han får bo där i mitt rum och äta vid deras bord. Jag skall taga honom som eget barn och göra hvad jag kan, för att han skall få det bra. O m kyrkoherden vill ordna det med hans p a p p e r.
Och lvm de af Eders Kongl. Maj t uti oswanberörde män» uppglsne behof aro af den egenff-p, att der<S besörjaiche icke kunnat eller kan undwikas, och nägra särskildta medel ä Stat icke äro härtill anflagne eller nägon annan tillgäng bä'till icke finnes än den Eders Kongl. Maj l t Räder täcktö söreflä; alltsä lä Riksens Ständer, med bifall till Eders KonglMajus Nädiga sramställan i underdånighet ötwerlemna ät Eders KonglMajt, att s3 wäl as behälloingen utaf de l Banken insatte Patriotiska Län 06) fnwilliga Gäfwor, lvm af Sudsidii-medlens samt Wrpel operations Fondens behällnlngar disponera de till ofwanföcmäldte utgifter erforderliga z 15,000 R:dr Banco. Dock akt wederbörande mä derföre r wänlig ordning redowisa Riksens Ständer framhärda rc. Srormägtigste Allernädigste Konung! Till Edrrs Kongl. Majrk 'fä Riksens Stän der - Den ro Januari!. > 461 der härmed i underdånighet öfwerlemna följande af dem antagna och godkände Formulairer: i:v Den Försäkran Hans Kongl. Höghet KronPrins-n äger all ull Riksens Ständer asglimå. 2:0 Riksens Ständers Hyllnings - Ed till Hans Kongl. Höghet. z:o Hans Kongl Höghets Trooch Huldhets,Ed ät Eders Kongl. Maj t. Riksens Ständer framhärda rc. Hans Asiigl. Höghets prins LttKI^06di8i8 af Schletzwig Hollstein, Sonderburg Augustenburg Försäkran trll Swea L^rkes Seander, sedan nans Rongt. höghet genom deras och Förening dliswrc förklarad för Swea Rtkes Kron.
I går tog vi farväl af Dramaten. Hvad jag kommer att sakna allra mest, blir just den! Jag ville så förfärligt gärna ha skickat Fredrikson en blombukett, men Villy säger, att då kan han tro att jag är kär i honom. Och det vore ju fasligt! Tänk på kandidaten! Eljest har jag inte mycket sett till Villy nu en tid. Han har fått dubbelt så mycket att göra, ser dubbelt så beskäftig ut och »fiskar» med ögonen dubbelt så ifrigt som förr. Men så tror jag nog också att han känner sig litet förlägen! Det är alltid så. När man har gläntat på dörren till hjärtat litet, så tror man att folk sedan ska tränga sig in med våld. Men det hade han inte behöft misstänka tant Lova för! Nog är jag fasligt nyfiken, det måste jag ta på mig, men snåla mig till det som inte är mitt gör jag ändå inte. Dagen därpå. Jag har så förfärligt mycket att skrifva om! Stor,artade händelser! Kan man tänka sig en sådan tur. Åh så svettig jag är, och varm och lycklig! Lycksalig. Allra mest lycksalig! Lycksaligast! Jo, det har varit en dag! Herre Gud, hvem är det som knackar? Alldrig får man då vara i fred! Det var en pojke med hårklädseln till bröllopet. Men så den ser ut! Jag har gifvit med mig i fråga om plymerna, efter modisten sa, att jag inte kunde ha något annat, men alldrig har jag gått in på att se ut så här. Två platta, breda vippor, som stå rakt ut som om jag ville stångas. »Ta mig böfveln ser du inte ut som en kröningshäst, gumman», sa Gustaf. Jag har visserligen inte haft den nåden att se några andra än målade kröningshästar, men jag antar, att hvad som passar ett – må vara alldrig så högt uppsatt djur – omöjligt kan passa en människa. Det är ingen annan råd: jag måste ut på språng igen! Men hur ska det då gå med skrifningen! Det är med inspirasjonen som med en uppslagen ölbutelj. Ställa den på korken bäst man vill, så slår den af sig ändå.
Utsk. har deruti förklarat sig anse den anmälan, Revisorerna gjort rörande afskrifning af en cabinettscassans skuld till convojcassan icke erfordra någon åtgärd. Jag förenar mig uti den reservation, Hr Petre emot detta Utskottets tillstyrkande afgifvit. Hr Petre' har såsom grund för sin reservation förklarat, det han ansåg Utsk., före frågans definitiva afgörande, hafva bort, på grund af de hos Utsk. förekomna skäl, genom skrifvelse till HofCancelleren äska dels upplysning om beskaffenheten af de handelsförhållanden med främmande magter, som till ifrågavarande afskrifning kunnat föranleda, dels ock meddelandet af de härmed sammanhang ägande räkenskaper. Jag anser detta raisonnement fullkomligt grundadt. Förrän man beviljar en afskrifning, lärer det väl böra antagas såsom en conditio sine qua non, att man vet, om utgiften lagligen tillkommit och varit af behofvet påkallad. Slutligen får jag i allmänhet emot betänk, anmärka, att jag icke funnit mig nöjd med detsammas uppställning. Hvad får man väl t. ex. för upplysning i 97 §. Den är alldeles ingen, utan man måste söka den i särskilda handlingar. Så är förhållandet i många af betänkts §§. Jag hade trott, att Revisorernas berättelse i StatsUtsk. icke bort erhålla en så löslig behandling; och då flera aktningsvärda representanter afgifvit sina reservationer, ber jag att få förena mig med dessa. Gr. Horn, Claes Fredr.: Då återremiss af betänk, otvifvelaktigt kommer att äga rum i anledning af de mot detsamma gjorda anmärkningar, hemställer jag till Utsk., huruvida det icke finnér sig äga full anledning att föreslå förändringar uti instruetionen för R. St:s Revisorer, på det att det obehag icke må äga runi, att Konungens och Ständernas gemensamma mening med instruetionen må vara stridande mot 68 §. Riksd.Ordn. Skulle StatsUtsk. altså finna en sådan förändring i instruetionen nödig, anhåller jag, att det nya instructionsförslaget må uppställas så enkelt och i så nära öfverensstämmelse med 68 §. Riksd.- Ordn. som möjligt. Frih. Palmstjerna:
Harr Grefven och Landt Mar’balken anmoda, de Herr Hof Cancelleren att till Kongl Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns undeidåniga vördnad, jemte försäkran, aft Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner skulle med första varda till pröfning företagne. Sedan Herr Hof-Cancelleren blifvit på vanligt satt utbeledsagad, bötjades justeiing af Pleni-Protocollet för den IS dennes. Efter uppläsning af Ridderskapets och Adelns samma dag fattade beslut, af Herr Spaldencreutz^ Motion, rörande Plan • penningars erläggande för Soldat Torp, skulle, så vida Herr Spaldencreutz sjelf det medgaf, förfalla, tillkärinagaf Herr Grefven och LandtMarskalken, det han nu mera erhållit underrättelse, att Herr Spaldencreutz, innan Ridderskapets och Adelns nyssnämnde beslut vidtogs, redan från Staden afrest, och icke förrän mot slutet af nästa månad förmodades till Riksdagen återkomma; hva - Den 2 3 December'. dan Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att, i händelse Herr Spaldencreutz fr aldeles under Riksdagens lopp skulle yrka fullföljd af sin ofvannämnde Motion, densamma i sådant fall matte få utan hinder af Kläderska, pets och Adelns fattade beslut, upptagas och till vederbörligt Utskott förvisas; hvilket bi fölis. Fortsattes justeringen af ofvannämnde Plem-Protocoll, intill Ridderskapets och Adelös derutinnan upptagne beslut, uppi Herr Mannerhjerta*, Ulric Emanuel, anhållan om tillåtelse, att få i ett sammanhang serskildt till Trycket befordra de Discussioner, hvilka hos Ridderskapet och Adeln ägt rum i följd af det Friherre Anckarsvärds Memorial, som föranleddes af Friherre C. L. Stael von Holstein* Tillägg vid den föreslagne Tacksägelse-Adressen. Grefve Posse, Claes Fredric, uppläste följande !
Om otåligheten någon gäng klagat öfver uppehållet, då önskningarne alltid hastigare hinna målet, än dess uppnående tillätes af möjligheten, så är denna otålighet lika fullt oundgängelig för alla framsteg; då den bekyrnmerslösa trögheten utgör dess oöfverstigligaste hinder. Vi hafva en Statsförfattning, sorn innebär många förträffliga egenskaper, och hufvudsakligaet den, af Statsmagternes billiga afvägning de lagstiftande och verkställande magterne emellan; men genom våra föråldrade, till tiden ieke mera lämplige StåndsOrdningar, till intet göres snarf sagt allt det goda, som åsyftats uti våra GrundLagar. Våra sammanträden förlängas under ett olidligt arbete för oss sjelfve, till tunga för Folket, och till föga båtnad för det allmänna; vi sitta skiljde på fyra rum, vi se ej hvarandra, vi höra ej hvarandra, vi besluta hvar för sig, och det åren lyckoträffnär händelserna foga öfverensstämmelse j de beslut, hvars sammanjämnkande ofta fordrar så vidlyftiga omvägar. Våra sammanträden kunna under närvarande ‘omständigheter ej så ofta Born vederborde förnyas, öfverläggningsamnenas tnängd ökas under den långa tiden, och arbetet blifver vid deras utredande oftast ofullständigt genom omöjligheten, att under sä3 Den ro Julii f. m. 2o5 dane förhållanden medhinna att öfverfara allt; Riksens Ständer sammanträda och hafva hitintills funnit de stora, de mest riksvårdande föremålen vidrsine sammankomster allt för li. tet eller allsintet utarbetade. Riksens Siänder hafva börjat yttra sine anspråk på Minigtéren; och Ministrarne hafva ej sällan med missnöje upptagit desse Representationens fordringar.
M. täcktes foga anstalt om sådan skyndsam nedsättning i taxan föi; inre farlén å Gotha canal, sorn kunde finnas nödig för befrämjandet af Hittad afsättning, från och till de canalleden omgifvande provinser, af inhemska produclioncr; samt alt till den ändan berättiga K. M. 2:o alt med Götha canalbolag öfverenskomma, antingen fl) om inköp af Götha canal med alla bolagets ägande fastigheter och inventarier, emot erlägande af 25 proc. af actiecapilalct, samt öfvertagande af alla bolagets fordringar och skulder; eller b) om öfverlåtelse åt K. M. eller slatsmakterne att efter förgodifinnande reglera taxan för inre farten å Götha canal, emot skyldighet att ersätta bolaget hvad denna afgift, med tillägg af den för begagnande af bolagets hamnar, dockor, magasiner och upplagsställen, något år kan komma att understiga 72,300 r:dr b:co; äfvensom i händelse af inköp af Götha canal, att 3:o Riksg.cont. uppdrages att ombesörja liqvidcn, samt att dertill använda erforderlige belopp af dess hos banken ägande fordran, hvarvid banken i afräkning äger att aflemna de till dess disconlinrältningar utställde reverser för lån, ulgifna mot pant af aclier i Götha canalbolag, med tillhörande hypotheker. Då denna motion står i samband med åtgärd erne att underlätta närvar, pcnningeförlägenhet, anhåller jag om remiss till såväl Bancosom StatsUtsk:n. Bilaga Litt. A. Förslag öfver kostnaden af ett inköp för Statens räkning genpm Riksgtscoul. af Götha canal medelst. Öfvertagande den 1 Jan. 1845 af alla canalbolagets tillgångar och skulder, samt erläggande af 25 proc. af aclieeapitalet. Inlösen af 31,412 aclier å 100 r:dr efter 25 r:dr b:co st b:co r:dr 785,300:
Haak underdåniga besvär anfört. — Deröfver har Kongl. Majtts Nådiga Utslag den 26 November 1827 utfallit, af sådant innehåll, att, som Kongl. KammarRäiten, då den ansett Ha ssela Socken böra af DomCapitlet njuta ersättning för den förlust, som för nämnde Socken, genom DomCapitlets vållande skulle hafva uppstått, icke annorlunda sig slutligen derutinnan utlåtit , än att samma ersättning borde fördelas emellan DomCapitlets [Ledamöter, i den mon en hvar af dem, medelst efterlåtenhet, bidragit till skadan , eller utdrägt på tiden med redovisningen för ofvanberörde medel, men KaramarRätten, ehuru Handlingarne jemväl visa , att flere Ledamöter af DomCapitlet skola under tiden derifrån afgått , icke närmare utredt och pröfvat hvilka vederbörande och till hvad bestämdt belopp en hvar af dem skulle ersättningen utgöra, så att h varken verkställighet å KammarRättens Utslag, i saknad deraf, kunde ega rum, eller de, hvilkas rätt R. St. Just, Omb' Emb. Ber. d, 4 Nov. 1828. 9 derunder å ömse sidor beror, blifvit försatte i tillfälle, att den och deras talan i hela sin vidd och uti ett sammanhang bevaka eller fullfölja; alitsa fann Kongl. Maj:t skäligt, att, med upphäfvande af KammarRättens meddelade Utslag, återförvisa målet till KammarRätten , som egde att, sedan allt hvad hörer till dess utredande och för slutlig pröfning erfordras, blifvit iakttaget , målet å nyo upptaga och deröfver efter Lag och beskaffenheten sig utlåta. Då nu, i underdånig följd af detta Höga Beslut, Kongl. KammarRättens ytterligare handläggning vid saken skolat, den 20 Junii innevarande år, löretagas, hade, genom ett ifrån DomCapitlet i Upsala till Kongl. KainmarRätten insändt Socknescämino-Protocoll för den jo sisth.
Då härvid förekom den i detta skrifvelseförslag intagna lagtext, anmälde sig och yttrade: Gr. Lagerbjelke, Gust.: Då den lagtext som nu följer är mycket vidlyftig och ingen ledamot af R. o. Ad. i alla fall lärer kunna till bokstafven kontrollera densamma under en hastigare uppläsning, utan man torde i detta fall få lita på Exped.- Utsk.; hemställer jag om det är nödvändigt att lagparagraferna här uppläses. Hr Printzensköld, Carl: Sora Exped.Utsk. vid justeringen af conceptet till sitt skrifvelse-förslag i detta ämne, med största sorgfällighet kollationerat detsamma roed det af LaglJtsk. framställda och af samtliga RiksStm bifallna förslag, så tillåter jag mig försäkra, att i det afseendet icke någon felaktighet förekommer, så vida icke möjligen vid utskrifningen deraf något obetydligt skriffel kan vara begånget och anser jag derföre lika med Gr. Lagerbjelke någon uppläsning af sjelfva lagtexten icke vara behöflig. Sedan härefter R. o. Ad. förklarat sig anse uppläsning af sjelfva contexten icke vara behöflig samt den derefter följande delen af skrifvelseförslaget blifvit uppläst, blef detta förslag af R. o. Ad. godkändt. Vidare upplästes och godkändes nedannämnde från Exped.- Ulsk. inkomne förslag lill R. Sl:s und. skrifvelser till K. M., nemi.: N:o 141, ang:de meddelande af föreskrifter i fråga om anläggning af anstalter af ängsvattning; N:o 142, ang:de närmare bestämmande af rättigheten att kalla huspredikanter; samt N:o 144, ang-.de ersättning till burskapsegande handtverksmästare för biträde vid besigtningar m. m. för kronans räkning. Anmäldes till justering men lades, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gust., på bordet Exped.Utsk:s, i fråga om åtgärder för behöfvandes undsättning i missväxtår, afgifna förslag till R.
Aldrig har jag sett något, som i så hög grad skilde sig från allt, hvad jag förut sett, som detta gamla hem, där jag från första stunden jag trädde innanför de gamlas dörrar, rent af kände mig, som om jag varit hemma hos mig. Själfva det yttre af huset, den gammaldags, rymliga gårdsplanen, de gamla nötta stentrapporna, som gingo i spiral, den tunga portklappen af arbetadt järn – allt visade, att här var ett hem, där människorna tillhörde liksom en annan tidsålder än vår egen. Ja, man frestades redan från början att tänka, att de kanske också lefde i fred för vimlet af nöjen, jagandet efter penningar, lycka och makt. På gården växte en gammal alm, kring hvars stam gick ett grönt sittbräde och längst in i ett hörn, som bildades af själfva byggnaden och en hög stenmur, låg ett litet öppet lusthus omgifvet af en plantering, hvilken växte på jord, som blifvit förd upp på själfva stengrunden. Man såg, att den var väl omhägnad, och på den lilla platsen, där hvarje tumsbredd jord var använd, växte alla de gammaldags blommor, hvilka börja försvinna ur de moderna trädgårdsanläggningarna. Resedan doftade vid foten af den ljusa provinsrosen, luktärterna slingrade sig kring lusthusets gröna spalier, daliernas mörka blad skuggade öfver astrarna, hvilka skulle blomma när hösten kom, och mörka solrosplantor reste sig på rabatten, där narcisser och pärlhyacinter redan blommat ut, och där vintergrönans ljusblåa klockor tittade fram ur den yfviga grönska, som täckte rabattens kant. På gången låg en stor, grön vattenkanna kvarlämnad, som om den nyss blifvit begagnad. Våningen, där den lilla familjen bodde, var lik gården eller gjorde åtminstone samma intryck som den.
I sådant afseende, och då tilläfventyrs någon Kongl. Maj:ts framställning hos Rikets Ständer om en allmännare reglering af pensionsförkållandena, icke under innevarande riksdag kan medhinnas, vill Kongl. Maj:t, under hänvisande till den utredning af frågan, som Stats-Rådsprotokollet upptager, härmed föreslå Rikets Ständer, att pensioneringen på indraguings-stat för Lands-sekreterare, Landskamererare, Landträntmästare, Länsbokhållare, Kronofogdar, Häradsskrifvare och Länsmän, likasom för de tjenstemän vid länsstyrelserna utöfver nyss uppräknade, angående hvilkas pensionering särskildt stadgande förut icke varit meddeladt, jemte der anställde vaktbetjente, måtte bestämmas efter de allmänna grunder, som för öfrige civile embetsoch tjenstemän vinna tillämpning, samt att dervid må såsom lön beräknas totalsumman af de särskilda slag af inkomster, med undantag af hyresersättningar, som enligt stat tillkomma ifrågavarande tjenstemän, dervid Landssekreterare torde böra tilläggas enahanda pensionsrätt med Landskamererare; äfvensom Landskamererare och Landträntmästare i de fyra län, Gottlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens, som hafva lägre löneförmåner, än deras vederlikar i öfrige länen, torde, äfven om ifrågasatt löneförhöjning för dem icke kan hos Rikets Ständer föreslås förr än framdeles i sammanhang med en sådan reglering, hvarigenom desse tjenstemäns löner inom samma grad bestämmas utan ali beräkning af extra inkomster, destoheldre böra tillerkännas lika pensionsrätt med öfrige Landskamererare och Landträntmästare, som det förhållande, hvilket föranledt nedsättning i lönerne, nemligen förmodade mindre göromål i dessa fyra län än i öfriga, icke har tillämplighet på tjensteinnehafvarne, selan de afgått från 4 Kongl. Maj:ts Nåd.