Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emellertid förevarande § blifvit af Presteoch Bonde-stånden godkänd, och Utskottet fortfarande hyser den öfvertygelse, att de i densamma befintlige stadganden äro icke allenast nyttige, utan äfven af verkligt behof påkallade, till förhindrande deraf, att, såsom på flera ställen redan inträffat, krogrörelse på Apothek bedrifves, anser Utskottet sig böra vidblifva sitt ifrågavarande förslag och inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet, att i de öfrige Riksståndens beslut instämma. Denna §, gillad af Presteoch Bonde-stånden, har blifvit förkastad af Bulderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet, hvilka åt paragrafen gifvit samma lydelse, som § 26 i nu gällande förordning; och enär två Stånd sålunda stannat emot två, lärer, jemlikt § 87 i Regerings-Formen och § 75 i Riksdags-Ordningen, Utskottets förslag böra förfalla och § 27 komma att lyda sålunda: Under sönoch helgedag må. ej bränvin, som är förytlradt genom partieller minuthandel, till köpare utmätas eller utlemnas. På landet vare då all aman utskänkning förbjuden, än på Gästgifvaregårdar vid måltider till resande, derest Kongl. Majits Befallningshafvande ej, på grund af särskilda omständigheter, undanlag meddelat. I stad ege vederbörande myndighet att bestämma, hvilka limmar om dagen utskänkning må vara tillåten. Under Gudstjenst skall ulskänknings-ställe alltid vara tillstängdt. §§ ii och 46. Oaktadt Utskottets förslag till §§ 44 och 46 lemnats utan anmärkning af samtlige Riks-stånden, har Utskottet likväl ansett sig böra vidtaga de förändringar i redaktionen af sagde §§, som betingats deraf, att förslagen till §§ 25 och 27 förfallit; hvarföre Utskottet hemställer, att förstnämnde två §§ måtte erhålla följande lydelse: § 44.
Ständer anslogs för komplettering och förökande af det inom Rikets Ständers hus inrättade arkiv a) riksdags-handlingar och författnings-saml ingar, må fortfarande, under liden intill nästa riksdags slut, få af Fullmäktige, i mån af behof, disponeras för ytterligare anskaffning af sådana, lill della arkivs föremål hörande, tryckta böcker och skrifter samt kartor, som lör detsamma erfordras och icke utan särskild kostnad kunna erhållas, äfvensom till inbindnings-kostnader jemte andra oundgängliga utgifter för samma arkivs räkning. §§ 190 och 191. (Genom bifallande af hvad Stats—Utskottet föreslagit och hemställt i sitt Utlåtande N:o 215, hafva Rikets Ständer redan godkänt de §§, som uti ifrågavarande regie - 8 Stats-Utskottets Memorial N:o '284. mente skola införas angående aflöningen för Rikets Ständers Justilie-ombndsnian oell hans Kansli samt godtgörande af kostnaderna för Justitie-ombudsmannens embelsresor in. m.) g 192. Sorn Rikets Ständer funnit sig böra tillerkänna förre Justitie ombudsmannen, Häradshöfdingen i Södra Möre härads domsaga, Kammar-rådet S. I.. Theorell, en årlig pension af Sextusen trehundra nittio Hulr eller samma belopp, sorn Justitie-ombudsmaos-lönen utgjort under den lid han varit Justitie-ombudsman; så bör denna pension af Riksgälds-konloret, qvartalsvis, utbetalas från och med månaden näst efter den, hvarunder bemälde Kammar råd erhåller afsked ur Statens tjenst. § 193. Den af Rikets Ständer, lill aflöning för Sekreteraren hos Bonde-ståndets Kansli direktion, anslagna summa af Etthundra femtio R:dr årligen, skall af Riksgälds-kontorets medel, likaledes qvartalsvis, utbetalas. H) Utgifter, sorn med ordinarie sta t sr eg leringen ega gemenskap. § 194.
Eika som vid val af Stadens Äldste, förrättas 0111- 408 Förslagi rcstningen per Capita, så vidt ej Borgerskapet om annat förhållande enhälligt åsämjes. Af Societeten utgår årligen en tredjedel på det sätt, att de, som första gången inträda deruti, sig eroellan lotta om ordningen för afgåendet, hvarefter härvid följes den tour, i hvilken hvar och en inkommit. De lediga rummen fyllas genom nytt val, som på lika sätt anställes; och vare det de väljande obetaget, att dervid de afgående åler invälja. Lottningen och det deraf följande valet verkställes inför Magistraten, äfvensom, vid detta årliga val, tvänne eller flere Suppleanter böra utses, för att intaga de rum, hvilka , under loppet af året, genom Ledamö'ters frånfälle eller eljest inträffande bortgång, kunna blifva ledige. I de större städerne måga Societeterne för leia sig på Divisioner, hvilkas Ledamöter ej må understiga det i denna §. bestämde antal, samt utses bland idkare af olika handtverk} och ankommer på Magistraten, i samråd med HandtverksSocieteten, att bestämma i hvilka delar Socie tetens befattning må på sådane Divisioner öfverlåtas. §■ 3- o Alder öfver 60 år, eller ständig sjuklighet; vare gällande förfall från emottagande af befattning såsom Ledamot af Societeten. Den, som i sex år efter hvarandra sådan befattning innehaft, ege ock rätt sig densamma afsäga, derest han genom ytterligare val skulle dertill kallas; Och välja vederbörande annan i hans ställe. Societeten välje, i början af hvarje år, med slutna sedlar, en af sine Ledamöter, att vid årets sammankomster föra ordet, äfvensom en vice Ordförande. Ej måga de sålunda valde undandraga sig detta förtroende.
Derigenom blir åtminstone denna afgift icke sä kännbar, som den för närvar, är, då Staten verkligen tager brorslotten i första årets inkomst af hela capitalet. Mitt förslag är således, att siffran 6 förändras lill siffran 3. Hr von Hartmansdorff anhöll att få instämma med Frih. Tersmeden. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle den af Ulsk. föreslagna 36 §. Ropades nej. Propos. om R. o. Ad. ansåge, att i 1 mom. af 36 § orden ”syskon och deras barn”, borde uteslutas, blef härefter framställd och jemväl med nej besvarad. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. ansåge, att den i 36 § 1 mom. bestämde bevillning borde nedsättas från 6 till 3 för 100. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, alt ja härvid varit öfvervägande. Hr Printzenskjöld: Sedan R. o. Ad. nu beslutit nedsättning af testamentsbevillningen från 6 till 3 för hundrade, så tager jag mig friheten fästa uppmärksamhet på den obilliga beskattning, som förekommer i 3 mom. af denna §. Der står nemi.: ”För testamente eller gåfva af årlig ränta eller afkomst, utan äganderätt till sjelfva egendomen, vare bevillning två proc. af capitalsumman, utan afseende på, till hvilken capitalet anslaget är.” Om sjelfva capitalet är bortgifvet till en person, men årliga räntan till en annan, sålunda, att den som fått capitalet icke kommer i besittning af detsamma förr, än den som fått usus-fructus atlidit, så uppkommer af delta stadgande den följd, att, efter det nu gällande 1 morn., Staten uppbär tillsammans 8 proc., och efter R. o. Den t December e. m. 121 o. Ad:s nyss fattade beslut om detta morn., tillfalla Staten likväl icke mindre än 5 proc.
Jag skulle nästan vilja säga, att dessa sällskaper i de flesta fall efter min åsigt motsvara de föreslagna Länsnämnderne, enär på de förras allmänna sammanträden, hvilka inträffa i vissa orter en gång och i andra flere gånger om året, alla under årets lopp till hushållningssällskapet inkomna ekonomiska frågor och förslag afhandlas och beslut deri fattas. Jag vågar således påstå, att vid dessa årligen återkommande möten, dervid personer med bildning och erfarenhet från alla delar af länet infinna sig, nästan alla de frågor, hvilka den värde motionären önskat få afhandlade af Häradsoch Länsnämnderne, komma under öfverläggningar och afgörande. Såsom Hrrme känna, väckte Gr. af Ugglas vid sista Riksdagen en motion i enahanda syftning, som den nu afgifna, och för att undvika vidlyftighet, får jag åberopa de anmärkmr, hvilka då emot förslaget framställdes, enär jag befarar att förhållanderne under tiden ej i någon väsendtlig mån undergått förändring. Men ehuru jag tillåtit mig att yttra någon misströstan om sakens framgång, får jag likväl förklara, att jag för min del ej skulle hafva något emot, att det Utsk. hvartill motionen kommer att remitteras, sökte att utarbeta och för Stånden framlade ett förslag, som upfyllde den utaf Gr. af Ugglas och mångå med honom hysta önskan om de kommunala institutionernas utbildning inom landet; men, såsom jag förut haft äran nämna, befarar jag, att man af skäl, som ofta blifvit antydde, ännu ej på denna våg kommer längre än hittills, och att man bör afbida den tid då en bättre kommunal-anda kan upstå. Att dessa mina amärkn:r måtte få åtfölja motionens remiss, får jag vördsamt anhålla. Hr Ribbing, Arvid: Som jag icke var närvar:de, då denna discussion började, kan jag icke yttra mig öfver hvad som före min hitkomst blifvit audraget: roen redan under det plenum, då 94 Den 24 December. Gr. af Ugglas väckle ifrågavarrde motion, föll mig in en lanke, hvilken, då motiönen nu skall till Ulsk. remitteras, jag anser mig icke böra undertrycka.
N:o 45, i anledn. af väckt motion om rättighet för hvarje Socken, som kan aflöna egen prest, att varda med en sådan försedd. Hr Weidenhjelm, Ernst Aug., upläste den vid IJtsk:s utlåt, fogade reservation af Hr Silfverstolpe, och förklarade sedermera att han helt och hållet instämde i denna reservation samt anhöll om propos. i öfverensstämmelse dermed. Frih. Cederström, Rud.: Afven jag önskar instämma med hvad reservanten yttrat, och torde dertill ytterligare få lägga några skäl. Att initiativet till en sådan förändring icke bör tagas af K. Befh:de utan otvifvelaktig! af församlingarne sjelfva, anser jag helt och hållet sorn ett axiom i förevar, fall, om man skall kunna påräkna belåtenhet med förändringen. Man kan nemi. tänka sig, att Landsh:r kunde finnas, hvilka, af missförslådt tjenstenit vid efterkommande af en nådig befallning, skulle göra sitt yttersta för att förmå församlingarne att ingå pä en delning, för hvilken kostnaderne likväl snart nog måhända, efteråt, skulle bringa dem på andra tankar. Det missnöje, som alltså upstodo, kunde emedlertid icke ändra den vidtagna åtgärden. Pä hvem återfölle detta missnöje? — Närmast pä embetsmyndigheterna; men rättvisligen jemväl pä B. St., som förordat dylikt förfaringssätt. Men se här ännu ett skäl emot förslaget. Ökadt antal kyrkor fordrar ökad personal af tjenstgörande prester. De skärpte fordringarne vid afläggande af examensprof af dem, hvilka vilja ingå i kyrkans tjenst, hafva redan i flere stift, enl. hvad det förljudes, åstadkommit prestbrist. Svårigheten alt kunna påräkna tillräckligt antal af skicklige och tjenstbare prestmän, bör man desto upmärksammare taga i betraktande. Likaså, huruvida ej jemväl i ett annat afseende församlingarne skola blifva lidande på den föreslagna åtgärden.
Sejdergarn; se Garn, Segeloch Bind-. Senetsblad, hänföres under Apotheksvaror. Shavvlar och Shawletter; se Väfnader. Siktduk, af annat än metall; se Väfnader. Silfverglitt; se Glete. Sill; se Fisk. Sjökort; se Kartor. Skedvatten; se Salpetersyra. Skeppsinventarier; se Inventarier. Skiffer; se Sten. Skinn; se Hudar. Fisk-; se Fiskskinn. Förslag till Tull-Taxa. 25 Qvantitet för Inf. Tull. Tullberäkn, Banko. R:dr sk. r. Skrifiaflor : R:dr sk. r. — 8 — af sten 1 skålp. — 1 — 40 — andra slag . 1 skålp. — 5 — Skrubb lort 2 8 — öfver 1 stycke — 20 — 3 G — andra slag 1 stycke — 9 — 40 Sköldpadd, arbetad , 1 skålp. G Slöjdevaror, eller Fabriks-, Handtverkerioch Manufakturvaror, i taxan ej nämnde, förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestå, eller, om detta ej kan bestämdt urskiljas 100 R:dr v. 25 0 Smink och Sminkflor 1 skålp. — 24 b Smör 1 lisp. 1 — Snörmakare-arbeten, såsom Fransar, Galoner, Gramaner, Aiguilletter, Snoddar, Snören m. fl. ej specificerade: 1 skålp. 20 af heloch halfsiden b 4 andra slag Socker: 1 skålp. 1 IG — 7 * Mascovad-, eller brunt och gult, ordinärt Terresoch Tetessamt hvitt Pudersocker 1 skålp. — 2 3 — 10 * Krossadt Lump-, Havanna-, Terressamt andra till sockerhalten lika slag Slipstenar; se Sten. Snickare-arbeten; se Trädvaror, ej specificerade, arbetade. Snus; se Tobak. Bil. lill Bev.-Utsk. Bet. Snören; se Gulddragareoch Snörmakarearbeten. Snören , Tarm-; se Strängar.
När han fick höra guddotterns förslag, lyste de något blodsprängda ögonen och pipskägget darrade — »de flickorna, de flickorna ska gamlingen ut på kurtis igen? Ja, ja, kom hit, ungtuppar ... ännu är det Ossian Gardberg, som har tur.» Margit smålog. Konsuln räkte ridderligt sin hand och hjälpte henne upp i kärran. Sedan gick det helt vigt för honom själf — till och med fotsacken lyckades han knäppa; kontoristen höll tömmarna under tiden. »Jag har båt och roddare där nere» — han hälsade med en upprymd och stolt gest på doktorn, som just vek om hörnet — »och nu ska vi låta det gå raskt undan.» »Seså, låt mig köra!» »Kan jag vara säker?» »Fullkomligt.» Hon stack piskan ned emellan dem — »den behöfva vi inte.» Så bar det af, så fort föret medgaf. När de passerat tullen, och hästen trafvade framåt långs den något mindre gropiga landsvägen, manade hon på genom att smacka med läpparna, hvaråt Gardberg hade ytterst roligt. »Det går ju charmant,» utbrast han. »Jag önskar bara att hela staden såge oss! » »Å, var lugn, nog veta alla af det morgon.» Varfsholmen ligger på andra sidan fjärden, snedt emot åmynningen. Långs dess östra strandlinje skymta villor mellan trästammarna — Schrowes ytterst i raden norrut — sedan följer det forna varfvet, med halft förfallna stugor, stockoch spånhögar. Bortom detta ångbåtsbryggan, samt värdshuset; dessutom bod, vedlider — nära sjön ett par byggnader för tullbevakningen. Det gamla utvärdshuset lutar betänkligt på sin låga, sönderplockade stenfot. Köksväggen mot verandan står sned, så att dörren faller igen af sig själf. Framför trappan ligger gräset nedtrampadt i gångar; den bredaste, nästan lik en körväg, leder till bryggan. Margit var med ett raskt språng från hamnkajen nere i båten. Så oförsiktigt! Gardberg försäkrade, att det där skulle han inte göra efter för alt i världen — nåja, det var ändå för mycket sagdt ... han blinkade; roddarn smålog, eftersom herrskapet storskrattade.
Han var då endast 38 år gammal, och så aktad och afhållen hade han varit i det lilla samhälle, som han under sista åren tillhört, att hans minne der lefde lika länge som der fanns en vän qvar, hvilken kunde berätta hans historia för en lyssnande ungdomskrets. Efter denna tid syntes nästan aldrig mera ett leende på fru Maria Lannerstjernas läppar, och aldrig byttes den liljebleka färg, som hennes kinder då erhållit, i minsta röda skiftning. Lik en vacker, fridfull skugga smög hon genom lifvet, dock utan klagan. Det heliga moderskallet, jemte en allt mera lefvande gudsfruktan, uppehöll henne och gaf henne tålamod att under många, många år vänta på föreningen med sin första och enda kärlek, mannen, som aldrig visat henne hvad denna kärlek kostat honom23. Min gudfar. Tio år efter kapten Lannerstjernas död, i början af våren 1807, ankom till Strömstad en ensam resande, en man ung till åren, men icke till lynne, till tankar, inbillning och åsigter. Ryttmästaren Johan Wilhelm Hoving – ett slags svensk engelsman, troligen född med spleen, förmögen, oberoende och älskare af alla sorters påfund, som kunde hjelpa honom i den icke alltid så lätta konsten att taga lifvet af den blytunga tiden, en börda, som han var dömd att bära med sig, hvarthelst han tog vägen – hade beslutat att tillbringa en sommar vid dessa nakna stränder, der hafsvindarna borde afkyla hans feber och det skummande hafsvattnet med sin gyttja uppfriska hans nerver, förutom att detta vatten fullkomligt kunde tillfredsställa hans stundom påkommande böjelse för fiske. Men nu var frågan att finna ett passande hemvist, der rum, madrasser, soffor, stolar, lakan och filtar, mat, servering och framför allt menniskorna kunde bringas i någon lämplig harmoni med den resandes tycken. Han började sina forskningar vid ena ändan af staden, fortsättande dem till den andra, och utan att ännu ha varit inne annorstädes än på gästgifvaregården, der han till en början vände upp och ned på alla hufvuden, värdinnans inberäknadt, beslöt han sig för att afgjordt stanna på södra sidan om bron.
» Halfdan kunde inte hjälpa, att det låg en smula bitterhet i tonen. » Ja — » svarade Max och lade det ena benet i kors öfver det andra, i det ett själfbelåtet leende krusade hans slätrakade läpp, » man rår inte för sin tur ibland. » (Forts.) Litteratur. Af Carl Snoilskys Svenska Bilder med teckningar af Albert Edelfelt h a r nu andra häftet utkommit på Hugo Oebers förlag. Gaf arbetets första häfte de bästa löften om ett verk af i alla afseenden bestående värde, j a så godt som enastående i sitt slag, sä synes det nu föreliggande häftet hålla nästan ännu mer, än hvad början lofvade. Allt fortfarande sluta sig den framstående konstnärens bilder troget och stilfullt till skaldens välformade och klangfulla strofer, och både öga, tanke och känsla finna i detta verk rika tillfällen till sällsynt intellektuel njutning. U p notisboken. 1894 blir kallare eller mildare, skall kronprinsessan fara till södern eller stanna i Baden. Svensk lärarinna hos vicekon ungen af Kanada. Till sin hembygd i Morup i mellersta Halland har anländt fröken Ebba Wetterman, dotter till organisten Alfr. Wetterman. Fröken Wetterman är lärarinna för vicekonungens af Kanada barn, en gosse och en flicka, men har nu fått två månaders ferier. Vicekonungen af Kanada hade henne i sin tjänst såsom guvernant, dä han ännu uppehöll sig i Skottland, där han har stora besittningar. Lea Ahlborn sjuk! Den i vida kretsar både såsom konstnär och människa högt aktade fru Lea Ahlborn ligger sedan någon tid allvarsamt sjuk. Hennes hälsa h a r på senare tid ej varit synnerligen stark, men först under de senaste da game har sjukdomen antagit en mera oroväckande karaktär, så att man fruktat det värsta. Ännu är dock ej allt hopp ute för ett omslag till lyckligt återfrisknande. Kvinnliga läkare. 18 kvinnliga studerande äro för närvarande inskrima vid Karolinska institutet härstädes, nämligen Anna Ahlström.
Af erfarenheten uti min lilla Handelsrörelse har jag funnit, att när, vid en förmånligare Conjunctur, jag kunnat omsätta 1000 R:dr fyra gånger om året, denna summa gjort samma tjenst, sorn 2000 R:dr, hvilka uti en annan Conjunctur icke kunnat omsättas mer än t vänne gånger om året o. s. v. Om Sedelstockens belopp fastställdes till 30 Millioner vid sisth Riksdag, då en Tunna Spannmål af aila slag per medium gällde 1 o B:dr, men år 18:0, då Sedelstocken äfven var 30 Millioner, blott gällde 5 R:dr, så tycker jag det vara klart, att Sedelstocken antingen skall hafva varit för liten år 1818, eller för stor år 1820, om nemligen penningen den ena och andra tiden anses hafva lika hastigt eller lika långsamt circulerat. Väl har jag hört, att de Lärde utstuderat rörelse-Lagarne i naturen, så att äfven himla-kropparnes omlopp blifvit underkastadt säker beräkning, men jag'har icke förrän vid sisth Riksdag hört, att det skulle kunna låta sig göra, att uträkna penningens hastigare eller trögare omlopp för en tid af Fem år, men hvilket likväl nödvändigt skolat ske, emedan man annars icke, enligt hvad förut anmärkt är, kunnat utfinna rätta beloppet af det er - ccxx Stats• och JBanco Utskottens Utlåtanden, forderliga rörelse-Capitalet. Nu tyckes det, rom man gjort ett ytterligare framsteg, när man trott sig kunna uträkna icke allenast summan af de Banco-sedlar, hvilka circuler* utom Riket, utan äfven beloppet af Banco-? sedlar, som genom våda blifvit förstördi; Och torde det vara på dessa beräkningar man grundat förslaget, att genom en ny utgifning af Banco-sedlar bringa Sedelstocken till jemnt 30 Millioner, så vida man lärer hafva funnit, att ett så stort Börelse-Capital vöre behöfligt för Sverige. —•
Endast i de Tyska Staterna torde dessa sammanräknade representanter kunna uppgå ända till en för 10 å 12,000 personer; hvilket sistnämnda förhållande ock för närvarande eger rum i Norrige, men der aftager i samma nion, som landets folkmängd ökas. Utskottet har ansett dessa exempel, som äro hemtadebåde från Stater med en gammal, i pröfningens degel härdad och utbildad, politisk frihet, och från andra, der denna frihet ännu gör sina första försök, lämpliga, för att upplysa, huru stort antal representanter man derstädes ansett nödigt och möjligt att erhålla. Om i förstnämnde länder den allmännare politiska bildningen gör det både onödigt och omöjligt att i national-representationen samla allt, hvad landet eger af politisk insigt, och om motsatsen gäller i de länder, som Constitutions-Utskottets Memorial, N',o 38. 53 nyss, ofta helt och hållet efter fremmande mönster, bildat sig en constitulion, och om i sistnämnde länder således bristen på ett tillräckligt antal duglige män utgör ett hufvudsakligl hinder emot bildande af en talrikare folk-representation; så torde Sverige, ehuru det visserligen icke kan räknas bland den sista classen af länder, dock icke eller böra smickra sig att ega ett sådant förråd af politiska insigter, att det utan fara kunde taga förhållandet af representanter till landets befolkning högre än någon annan bland de uppgifna Staterna. Den stora olikheten i localoch deraf beroende närings-förhållanden torde väl här göra behöfligt ett större antal, än för ett mera concentreradt läge skulle fordras; men den högre industriens ringa utveckling minskar kanske behofvet i samma nion. Om man härtill lägger det i ett fattigt land alltid vigliga afseendet på kostnaden, så torde Utskottet hafva anlört tillräckliga skäl för den mening, att en representant för ia,5oo personer, hvilket förhållande nära nog motsvarar det Norrska, är det högsta antal, som hos oss kan och bör föreslås; hvarföre Utskottet ock hemställer, att Svenska Riks-för samlingen må utgöras af z5o Ombud. Slutligen har Utskottet ock att i detta sammanhang förklara sig, rörande frågan om den lid, för hvilken de en gång verkställda representantvalen må gälla.
Wickmann, hvilken blef jemmerligt kullsjungen af denna visserligen ej starka men märkvärdigt så att säga » hörbara » soprano hggiero, hvars täcka silfverklang och otvungna koloratur alltid pryder sin plats. Spelet var ända upp i fonden och nästan mellan kulisserna alltid i rolens anda, lifligt, näbbigt, småkokett. Mot henne spelade ej illa den nye Jacquino, hr Nilsson med sina niais-fasoner il la Dahlgren, troget och ej dumt kopierade. Sången trängde ej öfver rampen, men frk. Karlsohn, som hört prestationen, lär ha uttalat sitt gillande. Hr Lundquist borde kanske ha bibehållits som Pizarro trots många betänkligheter af det enkla skäl att han är den ende nordiske operasångaren, som kan hålla D: moll-arians glansrika men svåra opraktiska ackompagnement och sångkör stången. Hr Nygren, som till på köpet var halft hes, drunknade; blott D och E och några bas-toner kommo fram. Spelet var ej oäfvet och torde liksom sången komma att taga sig. Beethovens musik behöfver man minsann tid att införlifva sig med. Den grå timbren i hr Nygrens röst torde for resten komma att göra en bof af hr Nygren flera gånger — på scenen. Emellertid är väl Pizarros rol egentligen ansedd vara ett barytonparti, men salig Beethoven kände inga gränser för rösterna, som man vet, och derför annekterar Pizarro oupphörligt från basarne. Hvilken bof! Basar fins det godt om. Hr Seller grens röst borde fliteligen träneras, det är materiel ännu, men snart blir det försent, liksom det blifvit for hr Strömberg, hvars goda teatervana och ej förkastliga individualiseringsförmåga ej illa togo sig ut i Boccos spelrol, om än det hela naturligtvis ej nådde Willmans djup och glans i den vackra rolen. Sångkören med hrr Bröderman och Malmsjö i spetsen sjong distinkt och godt. Men hvarför vände sig ej kören med herrarne B. och M. om och sågo på knektarne ibland?