Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Revisions-berätteisen sid. 5, Kommers-kollegii utlåtande sid. 36, 37.) Den af Revisorerne gjorda framställning, att värdet af detta hus och sagde inventarier måtte, på samma sätt sorn blifvit föreslaget i fråga om Kongl. Kom - Stals-Utskoltels Utlåtande JM 19. 5 mers-kollegii lius samt dertill hörande inventarier, uteslutas ur Ull-diskonlfondens allmänna redovisning och uppföras i särskild räkenskap, har äfven blifvit af merbcmäldo Kongl. Kollegium afslyrkt i sammanhang med dess yttrande, angående den förändrade bokföringen af sistnämnde hus; men som det, rörande fastighetsoch invenlarie-värdens redovisande i statsverkets räkenskaper, af Rikets Ständer föreslagna och af Kongl. Maj:t föreskrifna samt numera allmänt tillämpade bokföringssätt, till vinnande af likstämmighet i redovistiingarne för enahanda föremål, jemväl synes böra iakttagas i 'afseende pä det, bland gamla Ull-diskonlfondens tillgångar, i dess räkenskaper upptagna hus, äfvensom der bokförda inventarier, så får Utskottet likaledes hemställa: att värdet af Ullmagasinshuset i Norrköping, jemte berörde inventarier, må, i stället för alt pa hittills iakttaget salt bokföras, hädanefter upptagas i den särskilda räkenskap, hvaruti det hus, sorn af Kongl. Kommers-kollegium nu begagnas, derest hvad ofvan blifvit föreslaget varder bifallet, kommer att redovisas. 3:0 Angående det Direktören L. Hofman Bang, enligt afslutadt kontrakt, tillkommande arfvode samt hans dagtraktamente och reselcoslnads-ersättning. (Rovisions-berättelsen sid. !i—7, Kongl. Kommers-kollegii utlåtande sid. 37—38.)
De för stölder utsatte bestraffningar äro nog svåra och rysliga att afskräcka vanartiga lynnen, blott Lagarnes Väktare och Skipare iagttaga deras åliggande pligter , och ÖfverDomare icke så ofta som hittills skett, utöfva den dem förundte Leuterationsfrihet till förringande af Lagarnes och Samhällssäkerhetens kraf. Och om i öfrigt bevakningen och tillsynen öfver de till fästning dömde fångar medmera noggrannhet iagttages, skall säkerligen det med den föreslagne skär pningen åsyftade ändamål vinnas. Af alla dessa skäl tillstyrker jag ytterligare, att Utskottets Betänkande, så vidt det rörer denna fråga, måtte ogillas och afslås , hellsten Civil och CriminalLag är under utarbetning, och snart lärer till Ständernas narr mare granskning och antagande utkomma, samt för thy, det synes lämpligast, att derest ser*, skilta omständigheter icke fordra en skyndsammare förändring, all annan handläggning med LagFörslag må intill nämnde tidpunkt 40 Den 2 i Maji. hvila, på det den nya Lagen må ordningsfull och systematisk blifva sammanfattad, och de brydsamtna olägenheter och oordningar undvikas, hvilka ostridigt eljest varda följder af en blott för få år galiande melianlag. Och af enahanda orsak kan jag ej eller inse nyttan Och nödvändigheten , som påfordra det med tjufvar af Utskottet föreslagna, af Herr af Brinckman understödda, nya Rättegångssätt. Författningar äro långt för detta utkom* ne, hvilka stadga, huru förhållas bör, enär tjuf bekänner å sig flere brott å aflägsne Orter begångne , samt anledning finnes till misstanka, att sådan bekännelse blifvit gjord endast i afsigt, att tjufven söker tillfälle, att under forslandet kunna undankomma. Och måga således dessa Lagar efterföljas, intill dess den omförmälte nya LagBok utkommer, hvilken jemväl skall innehålla den bepröfvade, lämpligaste Rättegångs-ordning, så väl i Civile 6om Crimioele Mål.
Och en af dem var ihärdigare än alla andra. Det var den de alla sjungit under den stora ringdansen. Nu är det jul igen, Nu är det jul igen, Och efter jul så kommer påska, Och det är inte sant, Och det är inte sant, Ty efter jul så ha vi fasta. Detta hörde den lille flyktingen så tydligt, så tydligt. Och så trängde den visdom, som gömmes i den gamla ringdansen, in i den lille njutningslystne värmlandspojken, trängde in i hvarje fiber, blandade sig i hvarje bloddroppe, sög sig in i hjärna och märg. Så är det, så är meningen. Mellan jul och påsk, mellan födelsens och dödens fester kommer lifvets fasta. Af lifvet skall man ingenting begära, det är en stackars fattig fasta. Man skall aldrig tro det, hur det än förställer sig. Nästa ögonblick är det åter grått och fult. Rår inte för det, stackare, kan inte bättre! Och Petter Nord kände sig nästan stolt öfver att hafva aflurat lifvet dess djupaste hemlighet. Så tyckte han sig se den gulbleka fru Fasta smyga fram öfver jorden i tiggarskepnad med fastlagsris i handen. Och han hörde hur hon gnisslade åt honom: »Du har velat fira glädjens och det lustiga lynnets fest midt under den fastetid, som kallas lifvet. Därför skall det öfvergå dig skam och nesa, ända tills du bättrar dig.» Men han hade bättrat sig, och fru Fasta hade beskyddat honom. Han hade aldrig behöft rymma längre än till den stora handelsstaden, ty han blef aldrig efterspanad. Och i dess arbetarkvarter hade fru Fasta sin trygga bostad. Petter Nord blef arbetare på en mekanisk verkstad. Han blef stark och energisk. Han blef allvarsam och sparsam. Han hade fina söndagskläder, han skaffade sig litet kunskaper, lånade böcker och gick på föreläsningar. Egentligen var det ingenting mer igen af den lille Petter Nord än det blekhvita håret och de bruna ögonen. Den där natten hade bräckt något hos honom, och det tunga arbetet på verkstaden gjorde bräckan allt större, så att den tokige värmländingen alldeles krupit ut genom den. Han pratade inte tok mer, ty på verkstaden var det förbjudet att tala, och däraf kom han i tigarevanor.
Vid jernverken och grufvebrytningen sysselsättes en icke ringa arbetspersonal, af hvilken arbetarne vid grufvorna, isynnerhet de vid Persbergs grufvefält, länge utmärkt sig genom begifvenhet på dryckenskap och slagsmål, så snart de aflägsnat sig från sina hem och sitt tunga arbete; men under de senare åren har förändring häri till ett vida bättre tillstånd ägt rum, och arbetsfolket, så väl vid grufvorna och jernverken, som vid öfrige fabriker och verk, befinner sig för närvarande till större delen i ganska god ekonomisk ställning och står, i afseende å bildning och sedlighet, icke på lägre ståndpunkt, än mängden af den jordägande allmogen. Tab. Litt. c. Förhållandet med bränvinstillverkningen inom länet under de ifrågavarande fem åren har varit det i följande tabell Litt. Jagt kan väl anses såsom binäring, men är föga inkomstgifvande för de fleste af dess idkare. — Deremot utgör fiske en mera allmän binäring af ganska mycken betydenhet för de mindre bemedlade bland allmogen och arbetsklassen, som är boende vid Wenerns stränder. Tab. Litt. Tillverkade Tillverkuingsafgift. kannor. Hemslöjd. Vägar. Broar. Färjor. Brefbefordring. Med snickarearbeten och förfärdigandet af hvarjehanda åkerbrukssamt körredskap skaffar sig allmogen i vissa trakter äfven biförtjenster; och hemslöjden för qvinnor består i tillverkning af sådana tyger, hvaraf allmogens kläder vanligen förfärdigas. 4. Koininniiikatioiis-nnstalter och varubyten. a) Landskommunikationer. Allmänna lands-, häradsoch sockenvägars längd vid 1860 års slut uppTai>.
Den i4 Maj. 1:0 angrde Götha Ganalbolags och Malmö f. d. Discontverks mindre säkra fordringar; 2:0 ang:de grunderna för Bankens rörelse och förvaltning; 3:o ang:de grunderna för befordran till comnnssarie-beställningar inom Banco verket; 4:o ang:de åtskilliga lagförklaringar och stadganden; 5:o ang:de ändring i 3o § i concurslagen; 6:0 angrde ändring i 3 cap. sjöskadeb:n sjölagen; 7:0 ang:de förändradt stadgande i fråga om förnyelse af äktenskap emellan frånskilda makar; 8:0 ang:de rättighet för ägare af skatte-frälse-hemman alt lösa frälseräntan, när densamma utom börd försäljes; 9:0 angående bestämmande af viss tid för fullföljd af bos K. M:s Bef:h:de skedd lagsökning emot löftesman, som borgat såsom för egen skuld; 10:0 ang:de åtskilliga förändrade stadganden, ronde utmätning; 11:0 ang:de stadgande till förekommande deraf, att gäldenär, medelst diktade köpealliandlingar, undanhåller sina tillgångar från utmätning; 12:0 angrde prescriplionstid för domfästa fordringar; i3:o om upphäfvande af K. förordn. d. 5 Mars 1786, hvarigenom dödsstraff är utsatt för stöld ur bref; i4ro angrde'ändring i bestraffningen för missgerningsmans lössläppande; i5ro om upphäfvande lill vissa delar af 4'de punkten i K. brefvet d. 22 Mars i8o3; 16:0 angrde stadgande, att mål rörrde den nidingstjufnad, hvarom 3, 4 °ch 5 §§ 42 cap. Missg.brn omförmäla, må upphöra att vara af underställningsegenskap; 17:0 angrde åtskilliga förändringar, tillägg eller förklaringar af allm lagens stadganden; i8ro angrde brännvinsbränningsrättigheten; igro angrde allm. bevillningen.
Jag har endast ansett mig böra upplysa, att den äskade remissen till sundhetscollegium redan är verkställd, och att all anledn. är, att K. M., till följd af det blifvande utlåtandet kommer att besluta hvad Han anser nödigt. Jag har vidare ansett mig böra ut reda förhållandet med en uti sednaste revisionsberättelsen förekommande uppgift, hvilken, efter mitt förmenande innebär ett misstag. Föröfrigt, antingen den föreslagna skrifvelsen kommer att afgå elier icke, så är saken redan i gång och kommer visserligen både i ena och andra händelsen alt fortgå. Uppå härefter framställd propos. blef 59 §:n af R. o. Ad. bifallen. § 60. Lades till handlingarne. §§ 02 och 03. Biföllos. § 64. Lades till handlingarne. § 65. Bifölls. § 66. Frih. Palmstjerna: Utsk. har här föreslagit att K. M. skulle anbefalla penningeförvaltande verk att öfverlemna de hos dem förde journaler och böcker lill revisorerne. Öfverallt låter detta icke sig göra, ty om t. ex. ett penningeförvaltande verk i Carlskrona skulle, jemte hufvudböckerne jemväl öfversända sina journaler och anteckningsböcker så blefve deraf en sådan mängd af handlingar, att ingen som ej eger kännedom om flottans räkenskaper derom kan göra sig föreställning. Dessutom skulle ett sådant verk ifall under den tid som dessa journaler äro borta, frågor uppstå för hvilkas besvarande tillgång till dessa journaler vore behötligt, stå alldeles redlösa. 1 Stockholm kan detta måhända låta sig göra, ifall det anses nödvändigt ; men då räkenskaperna med tillhörande verifikationer upptaga alla de förhållanden, som jag anser böra utgöra föremål för R. St:s granskning, så kan jag icke inse nyttan af hvad man i detta 0 H. 20 402 D e 11 1 Juli f. m. afseende föreslagit, utan hvad Stats-kont. beträffar, och der hafva revisorerna hittills haft full tillgång lill journaler och andra anteckningar. Gr. Lagerbjelke: Om R.
Likaled es och då, enligt de derom redan från Kongl. Maj:t meddelta Nådiga föreskrifter, blott en enda Vaktmästare, eller så kallad CancelliPost, vid LandsCan» celliet, LandsContoiret och LandtRänteriet, hädanefter skulle komma att bestås i stället för de hittills varande aine, men verkställigheten af detta förordnande lätt kunde medföra menliga och vådliga följder, emedan berörde Embetsrum, der penningar och angelägna Handlingar nästan alltid förvaras, fordra ständig tillsyn och upp - Den 12 December f. m. märksamhot af pålitlig och känd betjening, hvaraf åter Länsstyrelsen måste finna sig i saknad, så fort den ende CancelliPosten af sjukdom eller annat laga förfall utur stånd sättes att göra sin tjenst, eller ökadt biträde vid allmänna Sammankomster, Mönstringar m. m. d. behöfdes; måste jag vördsamt anhålla, att lämpliga löner måtte anvisas för arne CancelliPoster, att utgå, i fall Statens tillgångar ej annorledes medgifva, till något ringare belopp för hvardera, än nu kan vara uti det af Kongl. KammarCollegium och Kongl. StatsContoiret uppgjorda utkast till ny Lönereglering föreslaget för en enda sådan betjent, helst, då 2:ne få anställas, deras tjenstgöring vanligen blott påfordras hvarannan vecka, och de således äga tillfälle att under sin ledighet söka utkomst i enskild väg, genom handtverk eller andra arbetsbiträden. Jag anhåller vördsamt, att detta Memorial måtte blifva till Rikets Ständers Statsutskott remittcradt. Lades på bordet. Herr Marcks von Wurtenberg _, Gotthard Wilhelm, hade inlemnat ett Memorial, som upplästes, så lydande: Ehuru ännu ovan vid Riksdagsärender, vågar jag dock underställa Höglofl. Ridderskapets och Adelns samt de respecliye Med - Den 12 December f. m. 117 Ståndens upplystare pröfning följande, enligt min -öfvertygelse, för Svenska Industriens räddning från förfall nödiga åtgärder och rättelser uti nu gällande principer och Författningar.
Att skattläggning är den förrättning, hvarvid mantal å jord sättes och att det icke tillhörer Domaren att med densamma eller pröfning deraf sig befatta, kan visserligen ej bestridas, och fråga är endast, huruvida tvisten i detta fall härom verkligen handlade. Det hemman, af hvilket parterne till särskilda delar voro ägare, hade redan blifvit skattlagdt till |:dels mantal och någon förändring häruti ifrågasattes ej. Om så skett, skulle saken utan tvifvel rört skattläggning. Men i stället tvistades endast om fördelningen af det redan genom skattläggning åsätta mantalet på de särskilda delarne af hemmanet. Dessa voro onekligen redan satta i mantal, frågan gälde endast att utröna detta mantals storlek å hvarje del af hemmanet. Att detta någonsin skulle kunna ske genom skattläggningsförrättning är redan föga troligt, då under tidernas längd hemmanet antagligen icke kunnat förblifva i samma skick, som vid den första skattläggningen och en ny sådan förrättning troligen skulle leda till det resultat, att de särskilda delarne af hemmanet efter skattläggningsmethod tillhopa erhöllo ett vida högre mantal, än som redan var det hela åsatt, men möjligen ock derhän, att hemmantalet å de särskilda delarne icke uppginge till det mantal, som var för hemmanet i sin helhet bestämdt! 1 hvilketdera fallet som helst vore det erhållna resultatet ett åsatt nytt mantal, icke en fördelning af det redan bestämda. En sådan fördelning kunde endast ske på den väg, Underrätternes och Hofriittens beslut afsågo eller genom en förrättning, dervid jorden efter vidd och beskaffenhet uppskattades och mantalet derefter proportionel fördeltes. Detta är väl ock icke något annat, än hvad som vid hvarje geometrisk hemmansklyfning äger rum, då efter vidd och beskaffenhet en jordrymd uppskattas till visst mantal, en annan till lika eller annat mantal. Icke lärer det kunna påstås, att en dylik delning af jord skall anses såsom ett åsättande af mantal å jorden och ske genom skattläggning.
om en sådan önskan underrättade, mötte från Fullmägtiges sida intet hinder för införandet af det tillägg, som utgjorde fortsätt ningen af Herr Statsrådets yttrande och hvilket i Fullmägtiges protokoll för den 7 Juli finnes intaget. Denna af Fullmägtige i deras svar meddelade framställning torde icke kunna anses innefatta någon tillfredsställande förklaring öfver Fullmägtiges åtgörande i denna fråga. Lika med Kevisorerne anser nemligen Stats-Utkottet att Herr Statsrådet Gripenstedt, äfven om någon särskild begäran icke af honom derom gjordes, bordt underrättas om blifvande dag för protokollsjusteringen och honom sålunda lemnäs tillfälle att samma justering öfvervara. Ännu mindre kan, enligt Utskottets uppfattning, den åtgärd godkännas, hvarigenom en hufvudsaklig del af Herr Statsrådet Gripenstedts yttrande ur protokollet utslöts. Fullmägtiges egna protokoll angifva nemligen hurusom Fullmägtige för sitt be - Stats-Utskottets Utlåtande <M 29. 45 slut att till öfverläggning sammanträda med Konungens ombud hemtade anledning af den invecklade politiska och financiela ställningen inom flera främmande länder samt af den ogynnsamma inverkan de tillfälliga förhållandena derstädes visat sig ega på beskaffenheten af och vilkoren för den af Rikets Ständer beslutade upplåning; och med särskild hänsyn till detta ändamål för öfverläggningen hade den femte frågan bland de sex, som Fullmägtige uppställt såsom diskussionsämnen, blifvit så formulerad som i det föregående visats.
I öster begränsades reningen af en mot norr framlöpande isvall, hvilken nio eller tio kilometer längre bort åter tycktes böja af mot öster. Möjligtvis fans bortom denna isvall längre öster ut ännu en vattenbasin. Djupet vid isranden var 21 meter, vattnets temperatur –2° C. Vattnet strömmade med temlig fart rätt ut från kusten (d.v.s. från SSO). Då denna här framgår nästan i rät linie, torde strömmen hafva varit en tidvattenström. Det öppna vattnet vimlade af sälar, enligt Johnsen såväl storsäl som snadd. Ingen isbjörn, ingen hvalross och inga foglar sågos.» Löjtnant Boves berättelse styrkte mig i min förmodan, att det öppna vattnet, liksom under slutet af januariTältplatsen Pitlekaj öfvergifven af invånarne, d. 8 febr. 1879. Efter teckning av O. Nordqvist. månad 1873 i Mosselbay, möjligen skulle framtränga ända till vår förtöjningsplats och lemna oss en väg öppen till Beringssund, i hvilken händelse vi icke kunnat undgå att genast fortsätta vår färd, så obehaglig och farlig den ock under denna årstid blifvit. Äfven tschuktscherna förklarade upprepade gånger, att det öppna vattnet i januari skulle bibehålla sig en längre tid, och stälde i förväntan derpå sina enkla fångstredskap i ordning. Men både de och vi blefvo svikna i vår förväntan. Vegas isbojor lågo orubbade qvar, och den blåa randen vid horisonten minskades och försvann åter. Detta förorsakade bland infödingarne en så stor brist på föda och framför allt tran, att alla invånarne i den oss närmast belägna byn, Pitlekaj, nödgades flytta öster ut, oaktadt för nödens lindrande en betydlig mängd mat dagligen utdelades från fartyget. Det tyckes dock, som om en verklig erfarenhet från föregående år skulle legat till grund för tschuktschernas väderleksspådom. Ty den 6 februari började en sydostlig vind att blåsa, och med ens upphörde den stränga kölden. Temperaturen steg för några timmar till och med öfver 0°.
Propos. blifvit åberopadt; och då jag å ena sidan nogsamt inser det konseljen bordt ega allt skäl att sätta förtroende till en framställning, sora kommit från ett sådant håll, och att således anse den föreslagna indragningen vara både nyttig och ändamålsenlig, måste det, å andra sidan, så mycket mera väcka min förundran, huru Kongl. KammarR:n kunnat framställa förslaget samt dervid, såsom det vill synas, beropa sig på förvärfvad erfarenhet om vidden och beskaffenheten af de till Adv.FiskalsKont. hörande göromål, sorn hvarken Presidenten eller någon enda af KammarR:ns ledamöter någonsin tjenstgjort inom nämnde Kont., så att ingen af dem eger med der Den 21 0 k t ob er f. m. 199 varande göromål den närmare bekantskap, som erfordras, för att kunna fälla ett på sakkännedom grundadt omdöme derom, huruvida den tjenstemannapersonal, som nu uti Adv.FiskalsKont. är anstäld, må böra bibehållas eller kunna, utan men för ärendernas gång, förminskas. Om jag af Kongl. KammarRm blifvit hedrad med det förtroendet, att höras i denna fråga, hvartill måhända icke bordt saknas giltig anledn., eftersom den tid af några och trettio år, hvarunder jag inom Adv.FiskalsKont. tjenstgjort, dels såsom Kanslist, dels såsom vice Adv.Fiskal och dels slutligen såsom Kont:ts föreståndare, satt mig i tillfälle att förvärfva mig en temmeligen vidsträckt erfarenhet om allt hvad som ligger och måste ligga inom Adv.FiskalsEmb:ts verkningskrets, så föreställer jag mig, att, i afs:de på vice Adv.Fiskalen och dess umbärlighet såsom biträde åt Adv.Fiskalen, ett helt annat omdöme än nu skolat hos Kongl KammarR:n göra sig gällande.
Den längtan, som innerst slumrar i hvartenda människobröst, längtan efter helighet, evighet och salighet, blir då betraktad som ett irrbloss, hvilket, endast vilseleder, och lifvets lösen blir: » Låtom oss äta och dricka, ty i morgon måste vi dö. » Märkligt är att se, huru d} dika materialistiska åsikter voro utvecklade redan för omkring 2,000 år tillbaka. I Vishetsbokeus 2 kap. anföras några af dessa uttalanden. Det heter: » Af en slump äro vi födda, och efter detta skola vi vara såsom vi aldrig varit hade, ty andedräkten i vår näsa är en rök, och tanken är en gnista af vårt hjärtas slag. Och när den gnistan är utsläckt, så varder kroppen till falaska, och anden försprides såsom en tunn luft. Så kommen nu och låtom oss njuta det goda, som är, och flitigt bruka världen, medan vi unga äro. Vi vilja fylla oss med bästa vin och salfva, låt oss icke försumma vårblomstren, låt ingen af oss vara lottlös i vår yppighet, ty detta är vår del och vår lott. » Mången tror, att denna kylande materialism och dess föregångare, det förlamande tviflet, ännu ej sträckt sig til! kvinnorna; men detta är ett misstag. Inom den äldre generationen förekommer det sällan, men hos de unga kvinnorna, barnen af vår tid, är det ofta tviflet, som hindrar dem från att tränga sig fram till en sund och sann idealitet. En af våra yngre skalder skildrar detta själstillstånd på ett gripande sätt: » Tviflet som en skogseld härjar, för dess framfart intet värjar, tviflet själf sig knappast bergar, sjunker af förtviflans trötthet i förnekelsernas graf; eller gör sitt bröst till pansar, väpnar sig med trotsets lansar, störtande mot trones skansar, att med krossad bröstsköld falla ocli med sönderbruten glaf. » Allt tvifvel har dock ej samma karaktär eller ursprung. Därför är utvecklingen från tvifvel till tro hvarken ovanlig eller ologisk. Det finnes ett tvifvel, som vi kunde kalla: » De obotfärdigas förhinder ». Man tror ej, emedan man ej vill tro.
Innevånarne i länet intressera sig mer och mer för Sällskapets förhandlingar och tillegna sig dess råd och upplysningar, och om än mera framstående verkningar ännu icke åstadkommits, kan dock med skäl uttalas den åsigt, att Sällskapets verksamhet haft ett välgörande inflytande på landthushållningen; h) Hushållningssällskapets filial-af'delningar hafva ännu icke motsvarat önskningarne; c) Landtbruksmöten, d) premier, e) täfiingar, f) expositioner hafva för dem som nitälska för saken fördelaktigt inverkat till förbättring såväl i ladugårdsskötseln, som åkerjordens behandling, i förra hänseendet genom rikligare utfodring och bättre afvelsdjur och i det senare genom åkerns ändamålsenligare drifning samt förbättrade redskaper; g) Agronomer hafva på några få ställen blifvit anlitade och der hafva resultaterna visat sig goda; h) Tillämpning sskolor för landtbruket hafva under perioden icke funnits i länet, men den för provinsen Skåne gemensamma landtbruksskolan på Orup har begagnats af många bland allmogens söner och såmedelst haft fördelaktigt inflytande på jordbruket; i) Stuterier finnas endast några få enskilde utan betydenhet; k) Holländerier och mejerier finnas å de flesta större egendomar och hafva särdeles välgörande inflytande på boskapsskötseln och jordbruket; l) Brännerier. Bränvinsbränningen har varit särdeles högt uppdrifven i östra och Vestra Göinge samt Gerds och Willands härader. Fabriks vinsten har icke varit stor. Största delen af bränvinsbrännarne räkna vinsten i tillgången på drank till utfodring. Denna näringsgren har förorsakat en vidsträckt potatisodling, som för jorden icke är välgörande och för ladugårdsskötseln är menlig. Tillgången å arbetare för jordbrukets behof är tillräcklig. Sätten för deras anskaffande äro följande: a) Jordtorpare, hvilka finnas såväl vid de större egendomarne, som vid bondhemman. De antagas i allmänhet genom kontrakt och utgöra dagsverken till jordägaren i förhållande till torpens storlek. En del torplägenheter äro af den betydenhet, att innehafvaren måste hålla särskild dräng för arbetsskyldighetens fullgörande.