Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har nu fått reda på den nyssnämnda §:n i presterskapets privilegier, och kan således med säkerhet intyga att i densamma står ingenting derom, att hvar och en för sig skall bibehållas vid hvad han har, utan blott att så skall ske med presterskapet i dess helhet. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om bifall till Utsk:s Betänk. Frih. Leijonhufvud, Bror Abrah.: I likhet med älla de föreg:de talarne är äfven jag öfvertygad om nödvändigheten och önskvärdheten af en förändrad reglering af presterskapets löner, och alla de olägenheter, som åtfölja det nuv:de sättet för dessa löners utgående, inser jag ganska väl. Men då jag genomläser Utsk:s förslag och granskar de hufvudgrunder, hvilka äro upställda till rättelse för Komiténs arbeten, så, ehuru jag vid första påseende anser de resultater, som deraf borde upkomma, ganska önskvärda, har jag dock åtskilliga anmärkmr att göra mot vissa punkter. Den första af dessa anmärkmr gäller sjelfva Komitén. Jag bekänner att jag tillhör deras antal, som högeligen betvifla, att en Komité blir i stånd att upgöra en sådan reglering. Det finnes visserligen i Utsk:s förslag uttryckt, att Komitén skall upgöra förslag till ett allmänt ordnande af presternes aflöning; men för möjligheten häraf fordras i främsta rummet att Komitén skall skaffa sig fullkomlig reda på alla de befintliga tillgångarne, så att det icke vid regleringen blir brist på ena stället och öfverflöd på det andra. Komitén måste således taga noggrann kännedom om förhållanderne på hvarje särskildt ställe med tionden, prrebenden, befolkning o. s. v. Härtill tror jag i sanning, i likhet med Doktor Nordlander, att det skall erfordras ett Den 16 J u n i e. nl. 319 lifstidsarbete, äfven om man kunde antaga att de, som vore intresserade i saken, funnes villige att lenina ärliga och pälitliga uplysningar. Sedan detta blifvit gjordt oell frågan underställd E.
Herr Richert har, hvad sjelfva Motionen angår, åberopat Herr Landegrens serskilda mening, och jemväl, i anledning af Utskottens yttrande i Betänkandet: ”att 4 Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. TJtl. N:o 3o, ”Magistraternes rätt ide Städer, der Lands”höfding icke bor, att utfärda Pass, icke är ”styckad från Landshöfdingens, utan är hans ”egen magt, fastän öfverlåten åt Magistra”terne, icke för deras skull, utan i ändamål ”att befordra de resandes beqvämlighet,” yrkat, att Betänkandet äfven i denna del måtte återremitteras, enär Magistraternes ifrågavarande rättighet ingalunda grundade sig på någon magtöfverlåtelse från Landshöfdingen, utan på bestämd Lag, uttryckt i 4 § af 1812 års Pass-Förordning. Herr Westman } som hufvudsakligen förenat sig med de Ledamöter, hvilka från Betänkandet varit skiljaklige, har anfört så-, som ett ytterligare skäl för Magistraternes rättighet till utfärdande af Pass, att en Borgare, som åslundar besöka Marknad mäste, för att dertill erhålla Konungens Befallningshafvandes Pass, förete bevis från Magistraten öfver det borgerliga yrke, han utöfvar; äfvensom Herr Montan tillagt, alt Pass-utgifvandet snarare förorsakade Magistraterne besvär, än inkomst, hvarföre de i allmänhet gerna skulle vilja afstå från denna rättighet, om ej åtgärden tillika borde anses grundad i desse embetsmäns skyldighet, att betjena Städernes Borgerskap. Inom Hedera. Bonde-Ståndet bafva Casper Wijkman från Upland, Börje Bör - Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. TJtsk. Uti. JV. o 3o. 5 jesson från Halland och Lars Andersson från Skaraborgs Län talat för bifall å Molionairens förslag, Anders Danielsson från Elfsborgs Län framställt enahanda anmärkning emot Betänkandet, som Herr Richerts bär ofvan intagne; hvaremot Strindlund från Vester-Norrland, Pehr Jonsson m. fl. från Jönköpings
Detta har således sina Drottningens matsal, ett stort hörnrum, som fönster, som äro två, inåt borggården. Väghar sina fönster åt öster och norr. Väggarna garna i detsamma äro behängda med porträtt, åt söder och öster äro dekorerade med porslin, förnämligast af deras majestäters barn och barnsom tillhört den s. k. Gripsholmsservisen,hvilken, barn, af deras släktingar, tillhörande danska skingrad åt många håll, konungen dels genom köp, konungahuset och tyska kejsarhuset. Bland andra dels såsom erhållna presenter lyckats till en stor porträtt må nämnas: Gustaf Vasas, Gustaf II del återsamla. Den västra väggen är dekorerad med Adolfs och Columbus '. Se vi oss om på rummets sachsiskt porslin. Å östra väggen stå mellan möblering, finna vi i hörnet strax innanför den fönstren buffeter, på hvilka äro uppställda stora, dörr, genom hvilken vi inkommo, ett skåp, som stilfulla skålar, tillhörande den s. k. guldservisen innehåller stamfadrens fältsilfver, och där fram(om hvilken mera under rubriken silfvermagaför en soffa snedt i hörnet. Vid den långvägg, sinet). Denna sal användes, utom vid familjetill hvilken vi nu komma, stå ett dokumentmiddagar, till matsal. Salens fönster ligga i skåp och en sekretär. Vid det första fönster vi komma till ha vi ett mindre skrifbord och strax där bredvid ett staffli. Midt emellan fönstren höjer sig en kakelugn, å hvars afsats dyrbara urnor äro uppställda. Vid det andra fönstret står konungens stora skrifbord, å hvilket äro uppställda porträtt af drottningen och samtliga medlemmar af vårt konungahus. En elektrisk lampa upplyser bordet vid mörker. Till vänster, då vi ställa oss bakom skrifstolcn, finnes en telefonapparat. I fönsterfördjupningen står ett fristående bokställ, å hvilket vi främst märka » Böckernas bok » och böcker, som äro upphämtade från biblioteket (hvarom mera längre fram). I det nu följande hörnet ett brefskåp. Å den östra väggen står en kabinettsorgel. I hörnet mellan denna vägg och den återstå- ende finnes en chäslong, och å den fjärde väggen ett större dokumentskåp. — Vi stå nu åter vid den dörr, genom hvilken vi inkommo.
'Da detta iinuie den 3o sisth Junii lius sammansatte Utskotten förevar, upplästes ett deri af Utskottens Beredning afgifvet Förslag lill Betänkande, Hvilket dock, efter omröstning, af plurjditeten ogillades; men sorn jag dervid röstade för det alternativet i Förslaget, enligt hvilket, med fästad förtjent uppmärksamhet ä Motionärens framställning rörande Rikets Sjö-försvar, Utskottens medverkan i frågan, i allt öfrigt, borde inskränkas blott tili den underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla de undersökningar, sorn kunde anses nödiga, samt i öfrigt vidtaga sådane åtgärder, hvarigenom Rikets Försvars-styrka , under minsta möjliga ansträngning af National-kraft i fred , doek måtte medföra högsta möjliga National-kraft i krig; så får jag reservera mig emot det beslut hvari Utskotten nu sluteiigen stadnat. Ut supra. Ex Prolocollb l. c. <j saten. Antom den to Augusti l8a3. N:o SyS. Memorial, i fråga om Pension till framlidne Riks-Rådet Grefve Lil 4 Sami. 3 B. 38 434 Stats-Utskottets jencrantz’s Dotter, Friherrinnan Tornerhjelm. Tili Stats-Utskottets den 27 nästlidne Juna afgifne Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Pensions anslående för framlidne Riks-Rådet Grefve Liljencrantz^ Dotter, Friherrinnan Maria Charlotta Tornerhjelm, har, enligt ankomne Protocolls - Utdrag , Högv. Preste-Ståndet den 12 i denne månad lein nät bifall, men samma Utlåtande deremot blifvit förkastadt af Vällofl. BorgareStåndet den 10 och af Heder v. Bonde-Ståndet den 12 sistberörde månad. Ifrån Högloft.
Utskottet visserligen icke kunna tillstyrka förändringen och det af samma skäl, sorn Utskottet, för siri del, icke kan tillstyrka borttagande af rättigheten för lottegarne att deltaga i val af styrelse, det nemligen, att någre lottegare tilläfventyrs icke skulle komma att i Bankerne ingå, i händelse de icke finge tillgodonjuta nämnde rättigheter; men den ifrågasatta redaktions-förändringen leder emellertid icke till nyssnämnde resultat, hvilket icke eller torde varit med Borgare-Ståndets nämnde beslut åsyftadt. Då det ifrågavarande lagstadgandet jemväl efter redaktions-förändringen, föreskrifver, att bolagsreglorna skola innefatta bestämmelse '->om rösträttighets utöfrände vid bolagsstämma,» men derutur uteslutits det af Utskottet föreslagna tillägg, att sådan rättighet skulle tillkomma »både de solidariske bolagsmännen och lottegare i förhållande till innehafvajide lotter,•» har sistnämnde bestämmelse endast förvisats utur lagen, flir att i stället efter all sannolikhet intagas uti bolagsreglorna; och emot en sådan förflyttning kan destomindre möta någon betänklighet, som det i allt fall, enligt Utskottets förslag, beror uteslutande på de solidariske bolagsmännen att med sig förena lottegare eller icke; och har Utskottet ur denna synpunkt verkställt den påyrkade förändringen uti mom. d af 6 §; hvaremot, på nu anförde skäl, förslagets öfriga, lottegarne angående delar, de der blifvit till Utskottet återremitterade endast under den förutsättning, att lottegare icke skulle i Bank-bolagen inrymmas, af Utskottet bibehållits till sitt innehåll oförändrade. 7 § 2 mom. sista delen.
Om Rå och Rörs Hemman brukas under Säteri utan serskilt åbo, njuta de lika friheter med Säterier, men i motsatt fall svara de för Lagmans och HäradshöfdingeRänta samt Tings-, Gästningsoch Mantalspenningarce, Brandstod, Prestegårdsoch Tingshusbyggnad. Ladugårdar äro sådane FrälseEgendomar, som till Säteriernas understöd anlagde af deras existence dependera, som orden lydai Kongl. Plac. den 6 November 1678. De böra vara högst en half mil i rätt linea från Sätesgård belägne, byggde med svarsgode hus. Se Kongl. Res. den 10 Sept. 1684, Landshöfdingelnstructionen 1687 5o §. och HäradsFogde Instn 1688 9 §• Ladugårdar åtnjuta enahanda friheter med Säterier utom Rå och Rörs rättigheten. Grefve Hård, Carl Gnjlaf\ Uti det upplästa Utlåtandet har Höglofl. jflo Den 21 Maji e. m. StatsUtskottet hemställt, att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj;t ville efter alla vederbörandes hörande och så vida det kan finnas lämpeligt, låta utarbeta Förslag till jämnande af, all jord och hemman vidlådande, grundräntor Och tjenstbarheter, och detsamma Riksens Ständer vid nästa Riksdag i Nåder meddela. Höglofl. Utskottet har alltså gillat den princip, att all jord bör draga lika tunga. Jag tycker mig kunna inse, att en del jords frita, gande från åtskilliga grundräntor och tjenstbarheter grundat sig på den idée, att icke alla Statens medlemmar skulle vara arbetare, så vidt dermed ntmärkes de, som använda sin fysiska arbetsförmåga; utan en del äga ledighet att använda sin tid på intellectuel utbildning, för att såmedelst gagna det allmänna.
U. D:rn, Filos. Mag:rn C. J. Schlyter, afgaf följande reservation: “21 g. Denna §, tillika med allt hvad i det följande härpå har afseende, “anser jag böra uteslutas. “Att genom allmänna stadganden utstaka en gräns för brott, som böra “medföra förlust af rättigheten att brukas i allmänna värf, anser jag vara omöj - 78 Lag-Utskottets Betänkande JS:o 35. “ligt, i synnerhet som förhållandet i detta afseende är ganska olika med allmänna värf “af olika slag. Huruvida den sorn, för begånget brott, blifvit till straff dömd, må brukas i “ett allmänt värf, bör, i min tanke, öfverlemnas åt pröfningen i hvarje särskildt fall, med “afseende ej blott pä brottets beskaffenhet, utan äfven pä arten af det ifrågavarande varfvet, “på den tidslängd, som förflutit sedan brottet begicks, och på personens förhållande under den “sedan förflutna tiden. Skulle i afseende på något visst allmänt värf en bestämmelse af “ifrågavarande slag vara erforderlig, så må den få sin plats i den författning, som för öfrigt “stadgar vilkoren för rättigheten att utöfva ett sådant värf. — Hvad åter angår vilkoren “för rättigheten att inför Rätta föra andras talan, anser jag derom böra stadgas i “Rättegångs-Balken.“ Vid den granskning, som, för beredande af nådig Proposition till Rikets Ständer om njr strafflags antagande, Beredningens förslag undergick i Högsta Domstolen den 6 December 1844, hemställde Högste Domstolen om icke ofvanintagne §§ måtte under ombytt nummerordning erhålla följande lydelse: “20 §. Vissa i lagen bestämda brott medföra den påföljd, att den dömde “ej må i allmänt värf brukas; och vare den, som till sådan påföljd gjort sig förfallen, oberättigad att utöfva embete, tjenst eller annan allmän befattning, att “till allmän befattning välja, så ock föra annans talan inför Rätta. “21 §.
Till verkställande af inventering kunna, genom af Kongl. Maj:ls Befallningshafvande skriftligen meddeladt förordnande, som vid invenlerings-tilifället uppvises och derefter räkenskaperne bilägges, en eller tvänne i orten boende män utses, hvilka då skola uppräkna och bestyrka huru mycket papper är i behåll; inventarie-instrumentel bör, såsom verifikation, bifogas försäljningsmannens årsräkning, hvilken, jemte qvitlenserne å gjorda penninge-levereringar, insändes till Lands-kontoret den 15 derpåföljande Januari, vid vite af 25 öre för hvarje överskjutande dag. Till denna lid bör äfven all återstod för försålde kartor ofelbart vara i Ränteriel eller hos Kronofogden i orten levererad, vid äfventyr för uraktlåtenhet deraf, att försäljnings-maunen anses såsom hade han försålt allt det stämplade papper, han emottagit; i följd hvaraf Kongl. Maj:ts Befallningshafvande låter genast lagligen indrifva det häremot svarande penninge-belopp, med laga ränta, och förordnar i stället annan försäljningsman. Uti hvarje redogörelse bör det vid inventeringen befunna karte-beloppet balanceras till upptagande i näst afgifvande räkning. 3:o Hvar och en, som är skyldig alt hålla allmänheten tillhanda kartor, bör tillställas ett exemplar af denna författning, till egen och andras efterrättelse; och då en köpare fordrar upplysning om det karte-belopp, som erfordras för en viss handling, skall den, som kartan försäljer, åligga att en sådan upplysning meddela, utan att derför ega att någon särskild vedergällning fordra eller emottaga. § 18. För sä Ijn ing s-pr o v isi o n. l:o Vid redogörelses afgifvande för på kredit emottaget stämpladt papper, vare sig till försäljning eller till användande i och för utöfningen af innehafvande embete eller tjenst, ege den redovisande att, såsom ersättning för möda, skrifmaterialier, postporto m. m. beräkna sig till godo, i Stockholm, fyra och, i landsorterne, fem procent af det försålda eller använda karte-beloppet.
168 utgifter tyngden deraf icke beror ensamt af beloppet, utan jemväl ganska mycket af sättet för deras utgörande och att möjligaste lättnad och beqvämlighet för de skattskyldige dervid beredes. Sålunda är det påtagligt, att, då enligt nuvarande förhållanden uti ett land, der mångfaldiga omständigheter hindra en lifligare varuomsättning, alla de skatter , som vid uppbördsstämma böra erläggas , uppgående till omkring sju millioner, eller en betydlig del af rörelsekapitalet, utan att dervid beräkna afgifter till clereciet, kostnader för rustning och rotering samt många andra onera, som ej blifva i Kronans räkenskaper synliga, skola inom få månader indrifvas, betydliga svårigheter för allmänna rörelsen deraf måste uppkomma, enär alla samtidigt behöfva bereda sig tillgångar till utskyldernes afbördande och medlen samlas i Statens kassor, för att endast småningom återgå i circulation. En naturlig följd deraf måste blifva, att en så ordnad beskattning skall kännas vida mera tryckande, än om den på serskilda terminer finge utgöras. Olägenheterne häraf hafva ock ofta blifvit anmärkte och Comiterade anse det vara af verkligt behof påkalladt, att någon förändring häruti vidtages. Detta blir ock ännu mera angeläget, om, efter indelningarnes indragning, jemväl deras belopp skall af de skattskyldige i sammanhang med öfriga uppbörden i kontant erläggas och till Statens kassor inflyta, hvarigenom annars ett ännu större kapital, än hittils, liktidigt komme att dragas ur allmänna rörelsen. Förutan den lättnad, som, ur sådan synpunkt betraktadt, genom uppbördens ingående på olika terminer komme att beredas, torde ock böra i öfvervägande tagas, att på detta sätt någon del af de egentliga kronoutskylderne kunde tidigare, än hittils, inflyta och för Statens utgifter blifva disponibel, hvilket vore af vigt, derest genom indelningarnes indragning Staten komme att dels qvartaliter och dels vid skatteårets slut, eller före nuvarande uppbördstiden, utgifva motsvarande löneoch undra anslag i kontant. Sålunda blefve en dylik förändring gagnelig både för de enskilde och det allmänna.
Hon drog sig dermed åt förmaksdörren. Men han steg fram i ett par snabba steg, fattade hennes motsträfviga hand och qvarhöll henne: Hvad jag har att säga är snart sagdt. Jag lemnar Stockholm i dag – afbryt mig icke, Lina! – då jag återser dig, är jag fri från alla band. – Låt mig tala! – Det är ej blott egennyttigt sällhetsbegär, som drifvit mig härtill. Hon, Märtha, är olyckligare än jag, och jag kan icke hjelpa henne, hon måste blifva fri – hon skall då ännu blifva lycklig. – Men Lina Lina hade redan längesedan dragit sin hand tillbaka och stödde sig nu mot dörren, ty hon darrade som ett löf för stormen. Hon suckade: «Är det då så långt kommet? Nej, du gycklar, Gud förlåte dig det! du talar ej sanning. Det är ett ögonblickets beslut. Ni ångrar, ni måste ångra det. Ni gör er olyckliga Tag för Guds skull råd af någon förnuftig menniska. Tala med farbror – han älskar – er båda» Hennes hufvud gjorde en knappt märkbar böjning, och hon drog sig tillbaka in i förmaket, men han följde snabbt efter henne, fattade åter djerft hennes hand och fasthöll den och henne, utan att akta på hennes ängsliga bön: «Lemna mig, Fredrik!» eller på hennes bemödande att göra handen fri. Nej, Lina, du måste höra mig – i denna stund. Du måste svara mig – min hela framtid beror af ditt svar. – Nej, gå icke – jag – jag har en rättighet att fordra det – jag skall ingenting säga – blott detta: Lofvar du mig att ej förrän efter ett år besluta öfver din framtid? – du förstår mig – öfver din hand – denna hand, som jag nu håller mellan mina. Lofvar du? – Ack, lofva! Ljufva Lina, lofva! Milda Lina, lofva, lofva! Sänd mig ej i förtviflan! – Blott ett år, lofva! – Hans blick sökte hennes, och fann den. Tigande, stirrande, hvilade hon sitt ögas oro ett ögonblick uti den blixtrande lågan i hans. Hon vacklade, och hans arm omslöt henne, medan han betäckte handen med kyssar.
Jag har begärt ordet., ej för att egna en ännu alltför tidig granskning åt Hr Stiernsvärds motion, utan blott på det den ej måtte vinna otillbörligt stöd genom ett i densamma åberopadt anförande af framlidne Gr. Magnus Björnstjerna. Dä ingen kan närmare än jag känna Gr. Björnstjernas tankar i ett ämne som låg honom så nära om hjertat som detta, torde det tillåtas mig till svar yttra några ord. Att ett fullt utveckladt bevärings-system, sådant som t. ex. det Preussiska, skulle säkrare betrygga vårt fäderneslands oberoende än vårt nuvar. försvarsverk, nekades af honom lika litet som af någon annan. — Van likväl att fästa sig vid det verkställbara — ej vid de fromma önskningarne — insåg han omöjligheten af ett sådant systems införande i dess helhet, i anseende till dess kostnad och den tryckande börda det skulle medföra, såväl för landet, som folden enskildte. Hans ord voro: ”Så länge Indelnings-verket beslår har ”Sverige en krigshär oberoende af den förseglade sedeln i ett utskott”. Det af Hr Stiernsvärd framdragna yttrande är hemtadt ur proton för 1810 års riksdag då införandet af vår nuvar. bevärings-organisation diskuterades. Att det, vid ett sådant tillfälle skulle blifva (ill beväringens fördel lärer lätteligen inses; — kanske gjorde sakens vigt det fördelagtigare än talaren vid mognare öfvervägande önskat. Skulle äfven en sednare förvärfvad långvarig erfarenhet på krigsoch embetsmanna-banan, samt trettonårig tjenst såsom General-adjutant för arméen, i någon punkt förändrat hans ungdoms åsigler, bör det hafva skett till det bättre och icke tvärt om. Mången här närvar, torde kunna bevittna att Gr. Björnstjerna, under en lång följd af riksdagar omfattat hvarje tillfälle att på detta rum loforda och försvara den indelta arméen, samt att han mer än en gång bestridt just de satser lill hvars stöd Hr Stiernsvärd åberopat hans namn.
En annan fråga blir dock, huruvida skyldigheten, att i stridbart skick bibehålla Svenska Armeen, bör ensamt drabba Svenska Jordbrukaren/ Afgiften bör, efter min tanka, utgå alla år, då läger eller mö - Den i3 Mars f. ro. i65 ten förordnas; likväl icke för de Regementer, sorn äro commenderade på arbeten; samt halfva afgiften endast, då missväxt eller farsoter göra ett sammandrag af trupper svårt eller vådligt. Utan att bestrida nödvändigheten och nyttan af långväga marcher, och någon gång större läger, skulle jag för min del önska, i likhet med hvad som åsyftades, då Divisioner och Brigader stiftades samt rödjningar å åtskilliga mötesplatser derinom gjordes, att Cavalleriet ej öfvades utom vissa districter, och att ersättning för proviant och fourage erlades, antingen efter ett io års medeltal af värdet efter Kronans Stat, eller efter årets Markegång, för hvarje dag häst och karl äro comnjenderade. Att gifva drickespenningar åt soldaten , har väl aldrig varit lagligen tillåtet, tvärtom förbjudet; icke destomindre öfvas dock denna osed, hvilken, efter min tanka, borde strängeligen förbjudas. En felaktig öfvertygelse, att derigenom förmå karlen att noggrannare vårda både häst och mundering, har infört och bibehållit detta missbruk. Sådant bör icke hädanefter befaras, då tjensten förrättas med allvar och eftertryck. Dessutom bör provianteringen, efter min öfvertygelse, vidtaga, då Rusthållaren lemnat sin häst och karl på Esqvadronssamlingsstället. En följd af PassevolanceContracternes förnyande blirj tågande truppers underhåll, ett ofta tungt onus för de hem - »66 Den i3 Mars f, ni. man, sorn äro belägne vid vägen, Om an. stalter fogas till truppens förplägning, så snart den uppbrutit, är detta onda redan afhulpit, utan att man, emot en ringa betalning, aftvingar den något år sjelf strandsatte hemmansägaren det kosthåll, som han behöfver för egen bergning, Contractet bör, efter min tanka, ställas på vissa år. Tidens o-mvexlingar fordra denna försigtighet å båda sidor.
Tidkommande principen af f:delars värde, som maximum för utlåningen, tror jag att detta är för lågt, och anser jag den böra bestämmas åtminstone till hälften af fastighetsvärdet, om denna Låneanstalt skall medföra någon vidare fördel för skuldsatte fastighetsägare. Dessa mina tankar torde få åtfölja den blifvande återremissen till Utskottet. Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm: Ehuru jag allt för gernia vill medgifva, att detta StatsUtskottets Utlåtande måhända ej är utmärkt af samma omsorgsfulla redaction, sorn BancoUtskottets i samma ämne afgifne, befarar jag dock ej att redactionen i 7 punkten, skulle kunna föranleda Hrr Fullmägtige att meddela lånet utan ränta. a:dra puncten är för mig äfven ganska tydlig; den uttrycker endast, att RiksgäldsContoret ej ovillkorligen bör förbehålla sig första inteckningen. Grefve Frölich, David: Hufvudsakligen instämmande med Frihere Åkerhjelm, anhåller jag blott, att till bans alternativa förslag att uppdraga utlåningen åt Banken, och bibehålla RiksgäldsContoiret endast vid upp - Den 12 Febrtiarii e. m. 49 upplåningen, få lägga det motiv, alt, utom det Bankens tjenstemän äro vana vid all utlåning, hafva de äfven redan sådane OriginalEgendomshandlingar i sina händer, som vid utlåningar äro erforderlige. De fleste Egendomar i Riket äro till mer eller mindre belopp i Banken skuldsatte; således äro redan handlingarne en gång granskade, hvarigenom, oberäknad! vanan att granska och befatta sig med sådane ärenden, hvilka inom BancoVerket förmodas vara stör* re än i RiksgäldsContoret, äfven den fördel skulle vinnas för de sökande i den nya Låninrättningen, hvars egendomar äro belånte uti Banken, att de undginge flytta sine handlingar ifrån det ena stället till ett annat, hvilket ofta medför både svårighet och kostnad. ' Herr Munck af Rosenschöld _, Eberhard: