Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sammanhang härmed föredrogs utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets protokoll den 13 dennes, hvaraf inhemtades, dels att Bonde-Ståndet återremitterat Betänkandet, i afseende på denna §, med föreläggande för Utskottet, att uppsätta voterings-propositioner för det här omförmälda ärendets hänskjutande till förstärkt Bevillnings-Utskott, dels att de öfriga Riks-Stånden inhjödos alt i detta beslut instämma. Sedan Herr Talmannen, med instämmande uti Bevillnings-Utskottets åsigt, att den fråga, sorn är föremål för § 128, ej är af bevillnings-natur, förklarat, enär densamma alltså hör antagas vara genom 3 Stånds beslut afgjord, sig ej kunna framställa annan proposition, i anledning af Betänkandet i denna del, jemfördt med Bonde-Ståndets ofvanberörde inbjudning, än att Utskottets yttrande, angående § 128 i författnings-förslaget, lägges till handlingarne, samt detta förklarande blifvit af Borgare-Ståndet godkändt, lades ock Utskottets meranämnda yttrande till handlingarne. §§ 141, 142 och 145. Biföllos; och § 144. Ståndet lät vid Utskottets yttrande bero. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos och godkändes Eipeditions-Utskottets förslag till nedannärnnde underdåniga skrivelser: N:o 74, angående afskrifning af en Landtbrukaren C. Th.
Yård och underhåll af Länsoch Krono-häkten, Medico-legala besigtningar, Förslags-anslag • Skrifmaterialier och Expenser, Ved, m. m., FörReseoch Traktaments-penningar, Förslags-anslag Ersättning åt domare, vittnen och parter, Förslags Ersättning till personer, menigheter eller allmänm förande frångångna bötesandelar, Förslags-anslag Extra utgifter, Reservations-anslag Anm. Tillökningen å Hufvnd-titeln Extra Statsf Godtgörelse i följd af exproprierad jord från bo Till uppförande af en ny arkiv-byggnad för Gött tomt omgifvande kaj; för år 1867 För tillbyggnad vid kronohäktet på Långholmen; Hör till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 26. 17 Förslag till blifvande Riks-stat: Penningar. Indelta Räntor, enligt markegång på förslag. Summa Riksmynt. K: dr. öre R:dr. öre R:dr. öre Transport 188,515: — 795,904 9 5,90389 801,807 98 relsens Regivisor å 300 R:dr 900: — kompaniet 3,187: 50. chef Hör till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 27. Litt. B. Tabell öfver Riks-stateiis Tredje Hufviidtitel. 1864 års Riks-stat anslår. Förslag till blifvande Riks-stat. R:dr. öre lltrikes-Departeiuentet.
Riksdagens slut •j måtte hindra pröfning af densamma , ser jag 11S Baeco Utskottet* Betdnkandtn. mig föranl|ten vördsammas* anhålla , det snitte Höplbfl. BancoUtskottet vänligen anmodas, att låta min beröjrde motion komma onder pröfning, antingen i förening med eller s| snart Låneunderstöden för Norrköping och Boris blifvit ytterligare beredde.’* Den del af Herr Bagges åberopade motion, hvaröfver BancoUtskottet, då dess Betänkande, N:o 7, afgafs, fann sig ej kunna något yttrande meddela, var af följande innehåll: sammanhang med de af Herr Ekelund för Norrköping och Herr Lindquist för Borås gjorde ansökningar örn Lane biträden* får jag ödmjukeligen anhålla, att , derest berörde Städer elfer deras innevånare skulle erhålla Lån i Banquen på förmånligare vilkor an dem, sora Uddevalla innehar , ofvannämnd© Lån till Stadens publique hyggnaders iståndeättande, samt det sorn vid förra Riksdagen beviljades dess Kyrka, matte få tillgodonjuta en lika förmån.” Till besvarande af denna Motion får BancoUtskottet vördsamt erindra, om de Betänkanden Utskottet under N:o 19 och 47 afgifvit öfver lika beskaffade framställningar, rö* rande det till Götheborgs Stad beviljade Lånebiträde, uti hvilka Utlåtanden, som af Rikets Ständer blifvit godkände , Utskottet fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att nedsättning eller eftergift af betingad ränta för något Banquens stående
varande, enligt hvad Utskottet inhemta!, den vid sagde låns beviljande föreskrifna skyldigheten för städernas Drätsel-kammare att före den 1 Juli innevarande år inför Riksgälds-kontoret styrka, att de byggnader, för hvilkas uppförande låneunderstöd erhållits blifvit vederbörligen brandförsäkrade, fullgjord i afseende på byggnadslånet till staden Jönköping; och har Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande redan af Fullmägtige i Riksgälds-kontoret anmodats erinra staden Örebros Drätsel-kammare om fullgörande af enahanda stadgande samt om ofördröjlig återbetalning af de lånemedel, hvilkas behöriga användande icke kan på föreskrifvet sätt styrkas.
Vid inträdet till morgonbönen i den gemensamma samlingssalen, hvilken dagen till ära var vackert och smakfullt dekorerad med blommor och grönt och där förut alla skolans lärare och lärjungar högtidsklädda stodo samlade, möttes fröken Fernander af sång, hvarefter en af lärarinnorna, fru S e tilltalade mig genom siii vårliga täckhet, sin tjusande friskhet, de båda sjuttonåringar, som en vacker dag döko upp vid det vackra lilla fiskläge, där jag tagit min sommarbostad. De voro tvillingar, klarögda, ljusa och skära — tvänne äppelblommor, som voro hvarandra så lika, att man behöfde lära känna dem, innan man kunde skilja den lifliga sprittande Signe från den mera betänksamma Helga. Den ena af dem frågade mig efter vägen till Ola Nilssons (lägets enda handelsbod), och, sedan jag följt dem några steg framåt, så att man kunde se byggningen, tackade de, nego helt barnsligt och försvunne Den följande dagen hälsade de helt gladt och igenkännande, då de i sällskap med en medelålders dam passerade förbi, där jag satt under den gamla eken med en bok i handen. En annan dag återlämnade de mig en tappad näsduk, och småningom formerade vi bekantskap. Dessa båda flickor började till och med att en och annan gång slå sig ned på min förstugukvist, och jag fägnades åt anblicken af deras fagra unga anleten och deras klara, ofördunklade barnaögon. Meddelsamma, öppenhjärtiga och frispråkiga, skingrade de mången ensam stund för den gamla fröken, som småningom fattades af ömmaste intresse för de båda tvillingblommorna. Ibland kommo de, åtföljda af sin halfbror, en sjuårig pojke, hvilken båda systrarna favoriserade och skämde bort efter bästa förmåga. — Men den lille gynnaren trifdes sällan länge i gamla frökens sällskap, utan längtade bort till tunnband och bollspel. Med flickornas styfmor, en tillbakadragen, sjuk H 152 A » lig dam, hade jag blott ett par gånger flyktigt sammanträffat. Det var vid närmare bekantskap P icke svårt att se, att de båda unga systrarna icke hyste någon sympati för sin styfmoder.
Unnas för hvarje bevillningsandel, emedan man eljest äfventyrade, att icke blott enstaka bränvinsfabriker skulle uppkomma, utan hela fabriksstäder uppstå för en eller flera bevillningsandelar, hvarigenom det skulle stå i enskildas makt, att helt och hållet rycka till sig denna näring, dymedelst att afgiften genom dess fördelning, på en så stor produktion, skulle träffa det erhållna utbytet med ett så obetvdligt belopp, att brännerier i mindre skala ej skulle kunna konkurrera med dem. Men genom att bestämma ett visst maximum för apparatens 'storlek skulle man å andia sidan framkalla den ofvannämnda, i flera hänseenden så skadliga öfveransträngningen vid averkningen, så att denna utväg således ej är synnerligen att rekommendera. U Att begränsa rörelsens utsträckning genom att, bibehålla förbudet emot sommarbränning, har deremot förmodligen mindre olägenhet med sig. Hvad det andra af de 2:ne ofvannämnda beskattningssätten angar, så skulle det å ena sidan lätteligen kunna leda antingen till ett resultat, sorn komme nära ett totalt förbud emot bränvinsbränning, när det nemligen kunde inträffa härvidlag detsamma, som man set inträffa på åtskilliga ställen i afseende på rättigheten att försälja bränvin i mindre partier än 40 potter, att fruktan för att komma att bära en opåräknad! stor Särskilda Utskottets Betänkande N:o 8. 44 Utskottet har diirföre ansett sig icke kunna föreslå någon lättare eller säkrare utväg, än att 33 § i nu gällande författning måtte sålunda ändras, att bränvin må destilleras endast af den, som är berättigad att sådant tillverka, samt i det bränneri och med den redskap, han för tillverkningen uppgifvit, och alt deslilleringen må verkställas endast under den lid, för hvilken anmälan lill bränvins-lillvcrkning skett, och mot den afgift, som därför er lagd blifvit. Uti Apothekares destillerings-rätt har Utskottet icke ansett någon väsendtlig förändring böra jidtagas, likasom ej heller i fråga om bränvins rening utan eld eller ånga.
Jag värderar den känsla, som här kanske för mycket blifvit tagen i anspråk, men jag tror att man vid fällande af domslut h. o. h. måste frigöra sig från känslans inflytelse. Vi hafva här i afton hört af en ledamot upläsas några lagrum, som bestämdt skulle leda oss till det resultat, att relegations-straffet kan tillämpas på andra förseelser, än sådana, som äro af neslig beskaffenhet, men, sådant oaktadt, liar Gr. Gyldenstolpe yrkat, att vi nu genast, så att säga, stante pede, skola afgöra denna ömtåliga fråga. Jag hemställer till Eder M. Hrr, om vi utaf denna discussion kommit till en så bestämd öfvertygelse ang:de det rätta i saken, att någon vidare utredning deraf blefve öfverflödig. Hr Cederschiöld har hufvudsakligen med mig instämt, men har derjemte framställt ett serskildt förslag, som i någon mån afviker från mitt och öfriga ledamöters yrkande af remiss till Riddarh.Ulsk. Jag hemställer till Hr Cederschiöld, huruvida han icke skulle vilja afstå från sitt enskildta förslag, hvarigenom man skulle undvika att vid frågans afgörande flere propos:r komme att framställas, än rörande bifall till förslaget eller detsammas remitterande till Riddarh.Utsk. Gr. Löwenhjelm, Carl Gust.: Då för några dagar sedan denna för hvarje ledamot af R. o. Ad. så smärtsamma fråga Den 6 December. 115 väcktes, förenade jag mig med de ledamöter, hvilka sökte att. bereda den anklagade tillfälle till ett försvar, som, att döma efter första intrycket, tycktes föga vara uti R. o. Ad:s smak, och jag gjorde det på grund af den rättskänsla som, fastän under olika former, lifvar oss en hvar.
Hos Eders Kongl. Majits Lag-Comité hafva dess arbetande Ledamöter ar malt, huru sorn de, vid utarbetningen af Forsla-, >t till en förbättrad Erottmåls-Lag , funnit de af nu gällande Lagar antagna bestraffningssätt i flera förekommande fall mindre lämpliga , af hvilken orsak de trott sig böra föreslå inrättningen af Allmänna Årbetsoch Corrections-Hus, och, öfver detta ämne, framställt sina tankar i ett så lydande Betänkande s ”Statens ursprungliga ändamål ar att skydda hvarje Medborgare till Person och Egendom. Pett^ • Detta kan icke vinnas utan ett obevekligt hand. hafvande af Lagen, som fastställer dess rättighe, ter i afseende på bägge. Hvarje öfverträdelse af den förra innebär alltid en kränkning af de sednare, och Styrelsen måste vara utrustad med magt att den förekomma. De yttre retelserna till dess begående kunna minskas genom enkla och med Folkets lynne eller Landets naturliga behof och beskaffenhet öfverensstämmande förmer för särskildta grenar af Förvaltningen ; genom visa och liberala Författningar, som icke onödigtvis inskränka den enskildta Näringsfliten och med onyttiga eller skadliga band belägga hvarje medborgares bemödande för utvecklingen och användandet af sina naturliga förmögenhet ter; genom anstalter, som, under det de til! ar. bete tvinga lättjan och sysslolösheten, icke lemna den villige och idoge arbetaren utan medel att förvärfva sitt bröd; och sluteligen genom klokheten att sparsamt och icke i likgilltiga ämnen införa prohibitiva stadganden , hvilka, antagna utan nödvändighet , ofta tvinga Styrelse. Magten att straffa utan rättvisa. Men det gif, ves andra retelser att öfverträda Lagen, som hafva sin grund i menniskans eget inre väsende, i hennes passioner och i hennes sinnliga begär. Det är endast genom en vårdad uppfostran desse kunna motarbetas, inre sedlighet väckas och underhållas, och ett med Lagens bud öfverensstämmande sinnelag hos Folket beredas. Alla dessa anstalter förfela icke i allmänhet sin yerian, men de blifva dock i enskildta fall icke 48 'Den 5 Maj. icke sällan fruktlöse. Då öfverträdelse af Lag icke kunnat förekomrrras, måste den bestraffas.
De skäl, sorn föranled t Utskottet att föreslå Bevillning» erläggande ensamt efter värde, äfven för Stads-fastighet, liar Utskottet anfört, med anledning af förra anmärkningarna mot den andra, detta ämne äfven omfattande, Bevillnings-Grunden, och då Utskottet icke kunnat biträda den för afgift af fastighet i Stad föreslagna principen om i evillning efter hyror och arrenden, torde något närmare Utlåtande om hvad sorn, i afseende på dess verkställighet, blifvit framställdt, icke vara erforderligt. Beträffande slutligen öfriga till Städerna hörande, utom staqueten belägna, fastigheter, så igenfinnas i 17 Mom. 5 § 3 Art. de af några Ledamöter ifrågaställa Stadganden; och enär beskaffenheten af stridigheten emellan 16 och 17 Mom. af 4 §• 2 Art. icke är uppgifven, kan någon Utskottets åtgärd i detta afseende desto mindre 1111 erfordras, som denna omständighet vid Författningens redaclion framdeles förekommer. Vid sådant förhållande, får Utskottet å 11 vo till Vallöf!. Borgare-Ståndets ompröf - Bevillning!- Utskottets Utlåtande IV.-o 28. 55 liing framställa ifrågavarande Bevillningsgrund , hvilken lios de Irenne öfriga respective Riks-Slunden blifvit lemuad utan anmärkning. Trettonde Grunden. DS afkomsten af de under Bruk lydande Hemman och Lägenheter icke vore annan än de tjenslbarheter, hvilka af dem utgöras till Bruken , liar Herr Norceus, biträdd af flere Ledamöter inom Vällofl. Borgare-Ståndet, ogillat det i 1823 års Bevillnings-Förordning intagna, och af Utskottet till bibehållande föreslagna, stadgande, det Hemman och Lägenheter till Bruk skola värderas serskildt, och deras värde afdrugas.
ScllsnksrZ skulle wid först inträffande ledighet »will, korligen befordras till Tjenst och Lön pä Riksgälds-Contoirets Ordinarie Stat, nar de märkeliga orden äro tif, lagde: Efter äldev, stirklighet oest förtjenst, utan att nä» Hon annans rätt derigenom förfördelas. Akt wiste befor dr ingö grunder ösrde följas inom Riksgälds -Sonk»irez synes wara nog kydeligen af Högloft^ Hemliga Utskottet erkänt: och förklarat, hälst de wio flutet tillagde ord s Utan «tt 11 ägon annans rätt förfördelas, i annat fall warit alldeles öfwerftödige^ För, den som ej äger. någon rätt kan ej något förfördelande i densamma supponeras, — Nägon annan slutföljd kan och bör derföre ej dragas af Högloft. Hemliga Utskottets Resulotivn, än drn att Tit. 82 lis 8 820 Den 14 ApM. ScKenberZ ej skulle prcjudiceras ut! dest befordringsrätt of yngre och mindre förtjcntc, — Med älder lärer roal et kunna menas lefnads är, utan den tid som blifwit anwänh Uti Riksgälds - ContoiretS tjenst, och det ordet Fovkjrnft kbctraktad i sammanhang med hwad Resolutionen i öfrigt innebär, lärer wäl.betyda detsamma som bcfordriNgstour inom Riksgälds-Costtoiret eller detsamma Werf inom hwi!< Let Tit Sckienherz i stöd af Resolutionen Aulle njuta befordran , hälst det ingalunda synes kAnna hofwa warit Hemliga Ntffottets mening, att de förtjenster Tit, Lekene 1>e>K till äfwentprs kunde hafcha inlagt wjd ett annat Werk skulle belönas med befordran ivid Riksgälds-Csntorret ichr allenast pä Ordinarie Bckjeningens utan xä EontoiretZ bekostnad.
För Fullmägtiges beslut och åtgärder vid behandlingen af frågan om det år 1864 upptagna jernvägsbyggnadslån hafva nämnda års Revisorer i sin afgifna berättelse framlagt en utförlig redogörelse; och då denna redogörelse från Revisorernes sida framkallat åtskilliga anmärkningar af den beskaffenhet, att Revisorerne ansett Fullmägtiges åtgöranden i denna fråga icke böra inbegripas under den decharge, som för Riksgälds-kontorets förvaltning i öfrigt blifvit af Revisorerne tillstyrkt, har Stats-Utskottet, efter tagen noggrann kännedom om såväl Fullmägtiges i detta ämne förda protokoll, som Revisorernes anmärkningar och Fullmägtiges deröfver afgifna förklaring, ansett sig böra här återgifva det hufvudsakligaste af hvad ur de till Utskottets granskning föreliggande handlingar varit att hemta. Stats-Utskottets Utlåtande Jis 29, 3 Rörande ifrågavarande upplåning, enligt 171 § i det för Riksgälds-kontoret gällande reglemente afsedd att åstadkomma medel för utbetalning af ej mindre de till fortsättning af Statens jernvägsbyggnader under 1862 och 1863 års riksdag beviljade anslag, än jemväl de vid samma riksdag för enskilda jernvägsanläggningars utförande anvisade lån, hade dåvarande Stats-Utskott, uti skrifvelse till Fullmägtige af den 8 Oktober sistnämnda år, jemte tillkännagifvande att Rikets Ständer gifvit i uppdrag åt Fullmägtige att, på det sätt
Preste-Ståndet d. 12 Borgare-Sfåndet d. 12 Bonde-Ståndet d. 12 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af väckt fråga om användande af Kronans Tionde-koppar får Flottornes behof. S. A. K. H os Riksens Ständer har blifvit föreslaget, att Elottornes Ofver-Styrelse måtte tillåtas årligen från Bruken reqvirera de qvantiteter och sorter af Kronans Tionde-koppar, hvilka för Flottorne kunde erfordras; Och sorn vederbörande Räntegifvare äro ovillkorligen förbundne, att Kronans Afradsoch Tionde-koppar in natura utgöra, samt försäljning af denna koppar för StatsVerkets räkning måste ega rum till den del, som ej för skiljernynts-präglingen anses nödvändig, så hafva Riksens Ständer icke funnit något hinr 174 Underdåniga Skrijvdsef. der möta," att hvad af meranämnde koppar årligen kan för Flottornes behof erfordras, biifver till deras Ofver-Sty reise upplåtet, emot betalning efter allmänt gällande pris eller emot afskrifning, till motsvarande belopp, å Flottornes Anslagssumma på Riks-Statens Tredje HufvUdTitel för året; börandes dock härvid, i Riksens Ständers tanka, iakttagas, att, till förekommande deraf, att Stats-Verkets koppar, under vederbörandes ovisshet om det för Flottorne erforderliga qvantum, en längre tid varder osåld, till Stats-Verkets saknad af påräknade tillgångar för sina contanta utgifter, behörige reqvisitioner å ett sådant qvantum, vid hvarje års början , till E. K. M:ts och Rikets Stats-Contoir insändas, för att till rättelse tjena vid de Auctioner å Kronans Afradsoch Tionde-koppar, hvilka, genom E. K. Mits och Rikets Kammar-CoUegii och Stats-Contoirs försorg vanligen anställas. Riksens
Så berättades det, att man sett dunstflottor strida i Ölands sund, att kämpande härar sväfvat i luften öfver Skälby gärden och att Gyllengrips fru året förut sett sin man vandra hufvudlös omkring på Stöfle ängar, allt förebud till de fruktansvärda uppträden, man snart skulle få upplefva. Messenius berättar i “Scondia Illustrata“, huru 1597 den 25 September två fiskare i Stångån hört, då de om natten voro sysselsatta med fiskande, ett dunder i skyn, och sett, vid uppblickandet mot himlen, en svart molnsky som delte sig, hvarvid de sågo två krigshärar drabba mot hvarandra, då den som syntes dem vara svensk besegrade den, som liknade polska hären. När himlen klarnade, framträdde en man af stort majestät med ett svärd, som han vände nedåt, då några bloddroppar föllo från svärdsudden ner i ökstocken der bönderna sutto. Nu försvann allt; men bönderna skyndade, så snart dagen ingått, att berätta hvad de sett för biskopen P. Ölander och borgmästaren Peder Eriksson i Linköping. Dessa afhörde berättelsen med förskräckelse, och när följande år på samma dag både en svensk och polsk här bePederfunnosigmidtemothvarandrapåStångånsstränder,vissteju Eriksson hvem som skulle vinna seger! Både biskopen och borgmästaren gåfvo således hertig Carl tecken, när han skulle öfverrumpla konung Sigismund, derigenom att de gingo upp i tornet och klämtade. Den klämtningen ansågs hafva mycket bidragit till segern. – Redan S:t Brita skall i sina dagar ha förespått, att en gång i tidernas fullkomnande skulle en främmande krigshär infalla i riket, då kring Wadstena en så förfärlig drabbning skulle stå, att de dödas vapen skulle simma i blod. En bonde, vid namn Jonas, berömde sig 1618 att hafva uppenbarelser af englar, hvarjemte han skref ett vidlyftigt verk mot lutherska läran. Han fann några troende som sällade sig till honom. En särskild komité nedsattes för att undersöka saken. Profeten och hans anhängare kastades i fängelse och afrättades, emedan de vägrade att återkalla sina villfarelser.
Hr Flach begärde votering. Uplästes till justering och godkändes en så, lydande votens-propos.: Den, som bifaller Bevilln:sUtsk:s, med anledn. af 12 § i nu gällande Tulltaxe-underrättelser framställda förslag i afs:de på de allmänna grunderna för nederlagsoch kredituplags-rättigheternes ordnande, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslår It. o. Ad. ofvanberörde förslag. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som foijer: Ja — 31. Nej — 10, Vidare förekom Utskrs tillstyrkande, att 12 § af nu gällande Tulltaxe-underrättelser, uptagen under N:o 11 i förslaget, samt tariffen för kredit-uplaget och transito afgiften, sådan denna tariff finnes Betänk, bilagd, ~ måtte godkännas och lända till efterrättelse intilldess K. M. annorlunda förordnar; och yttrade sig härvid Hr Bildt: Uti l-.sta mom. af denna g äro upräknade de städer, i hvilka kredit-uplag skall ega rum, men uti denna upräkning nämnes ej staden Jönköping. Jag har en afskrift utaf den Kongl. Resolution, hvarigenom sistmde stad fått sig rättigheten att hafva kredit-uplag tillförsäkrad, hvilken afskrift jag anhåller måtte blifva upläst och i protokollet intagen, hvarjemte jag yrkar att §:n måtte återremitteras, på det att den af mig nu anmärkta felaktigheten måtte blifva rättad. Härvid inlemnades och uplästes en transumerad afskrift af följande innehåll: OSCAR etc. Vår ynnest etc. Efter inhemtande af ej mindre Edert än ock Vårt och Rikets CommerceCollegii underd. Utlåtande — —•
Gubbens röst blef vekare, medan han talade. Anders tyckte sig till och med märka något likt en tår i hans matta ögon. Men plötsligt rigtades de mot Anders. Han strök afvigsidan af sin skrumpna handlofve öfver ansigtet, i det han sade: — Ty inte var hon alltid Guds barn, skall du tro. Nej rifvandes nordan var hon. — Här sökte han skratta. — Fast icke ville jag derför önska henne ett sådant slut. — Men förbannad vare den stund, då jag lät flickan trolla ut sig i prål och glitter. Det lyste förstås i folks ögon. Det var Gretas påhitt. Hon ville förstås göra Elsa till en förnäm dam, och se'n vet man hur det gick. Gubben och Anders fortsatte att tala om åtskilligt, som både magister Olaus, tyske grefven och slottsfogden skulle ansett för både syndigt och i hög grad straffvärdt, och ingendera af desse hedervärde personer skulle troligen önskat råka vare sig gubben eller Anders Barberare, på något ensligt ställe, sedan mörkret inträdt. Elsas flykt utgjorde under flere dagar det enda samtalsämnet i staden. För att hindra ett nytt uppträde af dylik art, flyttades hon till den djupast liggande cellen, der hon fick till sällskap en annan trollpacka. Denna, Galna Brita kallad, hade redan bekänt, hvarför hennes sällskap ansågs af rätten såsom ett kraftigt medel mot den andres konster. Dess utom besöktes Elsa hvarje dag af magister Olaus, som enträget förmanade henne till ånger och bättring. Det var sent på qvällen. Snön hade upphört att rasa ned från taket, och dropparne samlade sig utan för fönstergallret i långa, glänsande kristaller. Elsa satt uppkrupen i den låga fönstersmygen, med sin blick tankfullt fäst mot de röda skyarne i fjerran. En sparf flög upp från fönsterbrädet. — Ack, om jag finge flyga långt, långt bort! — sade hon suckande, och följde honom med blicken öfver hustaken. — Hvem talar min fina fröken vid så här dags? — frågade en hes qvinnoröst, ur mörkret bakom henne. — Åh, det var endast en liten sparf, — svarade Elsa. — Hvem skulle det väl annars vara? Hon lemnade gluggen och satte sig på sin bädd.