Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, hvilka alla på samma skäl, som hos Ridderskapet och Adeln blifvit framställda, ogillat Utskottets tillämpning i förevarande fall af a4 §. Regeringsformen; hvarjemte Anders Danielsson uppgifvit det af Herr Hjerta här ofvanberörde förslag till'underdånig Skrifvelse, med tillägg af förbehåll om slitningspenningars beslående åt vederbörande för beklädnaden; äfvensom Nils Pehrsson yrkat, att, i likhet med hvad 1752 års Boställsordning samt P-ongl. Brefvet den 5 och Kongl. KrigsCollegii Kungörelse denj 2 3 No v. jSn stadga för biträde vid nybyggnader å Allm. Betv. o: Oec. U t sk. XJtl. N:o 171. % 3 Militiae-Boställen, Arbetscommenderingar erholle af enskilde, eller Bolag, 6 sk. B;co per dag , utom kost, hvilken dagspenning , först efter hemkomsten, borde genom Cornpagnie-Chefen utbetalas, på det Soldaten mätte, genom den lilla, men oskingrade ber sparda summan, ega tillfälle förse sitt hushåll , utan Rotens bidrag, med något litet slagt m. m. Vid besvarandet af dessa anmärkningar; får Utskottet till en början erinra, alt hvarken Remissens innehåll eller, i Utskottets tanka, sakens natur föranledt detsamma att, på sätt Herr Gretve Gyllenborg ansett nödigt , gemensamt med Stats-Utskottet handlägga förevarande ämne, och har Utskottet ej eller funnit lämpligt att, såsom Herr Hjerta yrkat, här afhandla principen , om stora allmänna löretag böra genom konstlade åtgärder befordras eller ej, enär en sådan afhandling egentligen icke synes höra till saken, då endast är fråga örn Arbetscommenderingars beordrande till dylika företag, sedan de pröfvats nyttiga, hvilken åtgärd icke lärer kunna räknas till de serdeles konstlade. Hvad åter sjelfva bufvudsaken angar, får Utskoliet, beträffande den klandrade tydningen af 14 §. Regeringsformen, hvarpå Utskottet grundat sitt afstyrkande af ma - »4 Allm.
Härtill kommer än ett hufwudsakligt skäl, att hwar och ett wid voteringen lät» tast följer sin öfwertygelsc, när hans röst ej kan röjås hwilket äter är omöjligt när man voterar StändswiSWi böre komma ihog, att wi hafwe Ständ, hwilkaMedlemmar ej lätteligen skilja sig ifrän stna medbröder» Friherre ^steltvärstz Lric Loran: Zag will ej wara widlöftig. I första punkten af detta Moment föreffrifweS, att ett Utskott ej kan fatta beslut, 0m icke twä tredjedelar af Utskottets Ledamöter äro närwaranbeJag fbrcstär at här mätte utsättaseif hwavje ständ. Hwad Voteringen per Lapita ätts gär, anser jag wädligt att rubba en gammal inrättning. Likwäl, om Ridberskapet och Adelns pluralitet hen samma , wille bifalla, will jag ej sätta mig deremotMen med det Uttryckliga förbehåll, att Ordföranden mätte fä votum Uecistvum. I sädaNt fall önskar jag ocksä att för alta Utskotten samma princip mätte följas, och ser ej grunden för nägot Undantag för Bänto - Utskotttt. Herr '1 IIL m förenade stg med Friherre Asteltvärst, Undertecknad Lilvterstuips, /exel Lakris! - Utbad sig i afseende pä Friherre /räeilvärcts förslag att Adelar af hwarje ständ t Utskotten borde wara närwarande, fä uplpsa, att denna fräga L CoNstitutionS-Utskottct warit under Ventilation, men att Utskottet fuNNit betänkligt, atk insätta detta wilkom Man Hade fruktat att catus kunde inträffa, att, för att Upskju la affärerna, ett Ständ undanhöll stg, att aldrig blif Tredje BanvN:s> 214- M 4473 Den 20 October. iva fulltaligt, ja till och med alldeles utcblefwe, hwarlgenom sakerna skulle stadna i inaktivitet. Friherre t^stelsvärst:
Domkapitlets domsrätt underkastade i afseende pä begångna tjenstefel, icke syntes lämpligt; att dä dessutom de Kyrkoherdar, hvilkas hemvist vore mer än fem mil från stifts-staden aflägset, skulle ega att undandraga sig ledamotskap i Domkapitlet, samt ej heller de, som på grund af val en gång fem år innehaft sådan befattning, kunde emot sin vilja återväljas, det lätt skulle kunna inträffa, att de väljande blefvo vid valet inskränkta inom alltför trånga gränser, samt att, till följd af täta ombyten, af Domkapitlets ledamöter, nödig enhet i Kapitlets åtgärder och beslut kunde komma att saknas. Med afseende å dessa af Högsta Domstolen emot förslaget framställda anmärkningar och dä den af Rikets Ständer föreslagna organisation af Domkapitlen, enligt hvilken till ledamöter kunde inväljas dels Kyrkoherdar utan högre lärdomsbildning och dels Lektorer utan presterlig bildning och bekantskap med stiftets förhållanden, icke i högre grad än den nuvarande organisationen medför säkerhet derom, att Domkapitlen endast komma att bestå af sådana ledamöter, som hvar för sig äro skicklige att deltaga i alla de olikartade göromål, som nu tillhöra Domkapitlens handläggning, har Kongl .Majit, efter det jemväl Stats-Rädet blifvit i ämnet bordt, funnit sig böra vägra nådigt bifall till Rikets Ständers ifrågavarande förslag. Med förmälan hurusom behofvet af en kyrklig representation börjat allt mer och mer uppfattas och erkännas, samt att vår tids rörelser inom Kyrkan, de stridigheter i afseende pä religionsbegrepp och kyrkliga bruk, som städse förekomma, ädagalade nödvändigheten deraf, att tillfälle bereddes församlingen att uttala sina åsigter i berörde ämnen, hafva Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 6 Mars 1858 till Kongl. Majits nådiga godkännande öfverlemnat ett af Rikets Ständer beslutadt, i samma skrifvelse intaget, förslag till Förordning angående allmänt kyrkomöte. Efter inhemtande af Stats-Rådets och Högsta Domstolens yttrande öfver beördc förslag, har Kongl. Majit detsamma till nådig pröfning förehaft; men om det Kongl. Majlis Nåd. Skrifvelse
29 producera säd, utöfver konsumtionen och hvilket öfverskott antingen skeppas till Göteborg eller ock afsättes till bergslagen, synes jordbruket i allmänhet inom ofvannämnda härad icke kunna i någon väsendtligare mån hemta större gagn af banans anläggande i den sydliga sträckningen utmed stranden af sjön Wenern, helst, derest det framdeles skulle befinnas fördelaktigt alt på banan försända spanmål till Norge, sådant lika väl låter verkställa sig äfven om banan anlägges öfver Norum—Nilsby, Genom stambanans utläggning utefter den gamla kommunikationsvägen mellan Christinehamn och Carlstad skulle visserligen de utmed denna väg belägna, af skjutsning särdeles betungade hemmanen vinna en icke obetydlig lindring, i följd hvaraf ett ökadt antal dragare kunde vid jordbruket användas; men då i hvarje fall transitotrafiken otvifvelaktigt kommer att tillfalla jernbanan, samt det lärer få antagas, att frågan om skjutsningsväsendets ordnande på ett för de skjutsskyldige mindre betungande sätt innan kort vinner en för jordbrukaren tillfredsställande lösning, anser Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande olvanberörde omständighet icke kunna tilläggas någon synnerlig vigt i fråga om bestämmandet af jernbanans sträckning. Pä grund af hvad sålunda blifvit anfördt, finner Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande sig böra uttala den åsigt, att nordvestra stambanans framdragande genom det inre af provinsen i den öfver Norum—Nilsby utstakade rigtningen blifver för provinsen och utvecklingen af dess hufvudnäririgar, synnerligast jernhandteringen och trävarurörelsen, af större fördel, än om banan anlägges öfver Carlstad, dock endast under den förutsättning, att en bibana från bergslagen till stambanan vid Norum eller någon annan punkt i närheten deraf kommer till verkställighet.
— Må den, som tror sig tillskyndas något lidande af fördröjd vigsel, sjelf söka den upprättelse, som lagligen kan ega runt. Och hvartill gagnar väl det föreslagna stadgandet, då contrahenterne, om ätt skiljobref utfärdas, kunna genast ånyo trolofva sig, samt så länge de vilja sedermera låta dervid bero” ; a;o af Herr Hessle: ”Om i någon församling inritat sig det oskick, att trolofvade, för Log-Utskottets Bet, Nio 4o. * hvilka lysning till äktenskap tre gånger ågått, underlåta söka vigsel, skall säkert i hvarje fall vid närmare forskning upptäckas, att sådant härledi sig från bristande moralitet hos de trolofvade, bristande verkställighet af redan existerande lagbud (ji §. 12 Cap. Giftermåls-Balken) om ansvar för olaga sammanflyttning, och från sådane hinder, som skulle medföra inställelse i hvarje Lag om tidsbestämmelse för vigsels fullbordande. Vid dylikt förhållande lärer det vara för samhället af större vigt, att vigsel fördröjes eller alldeles uteblifver, än om genom ny lag och embetsmyndighets mellankomst personer mindre fritt och ofta obetänksamt fullborda ett äktenskap, som för dem kunde blifva olyckligt och dock borde anses oupplösligt. På grund häraf, och då vederbörande Pastorer, i rättigheten och skyldigheten att vaka öfver församlingarnes moraliska förhållande, nu ega tillfälle att verksammast och äfven mest lämpligt hindra angifne förargelse och oskick eller ock verka till dess upphörande, anser jag den i motionen åsyftade Lag icke vara nödig eller nyttig, hvadan jag icke eller kan motionen biträda.” Uti detta yttrande hafva Herr Friherre Stael von Holsteiiij Herr Oxehufvud samt Herr Grefve Sparre instämt; 3:o af Herr Bååth: I anledning af Herr Prosten Mittags motion om stadgande af prasscriptionslid, inom hvilken, efter fulländad laga lysning, äktenskap med vigsel bör fullbordas, utbeder jag mig Höglofl. Utskottets tillåtelse att yttra min enskilda mening i detta ämne.
Om, genom misstag eller falsarium skulle inträffa, att en oriktig handling företeddes inför en fremmande domstol, så kan man icke hos denna domstol förutsätta en sådan kännedom om för - 238 Den 15 Augusti. hållandena, eller lätthet att uptäcka misstaget eller sveket, sorn hos domstolen i orten. Det är således icke omöjligt, att den främmande domstolen till följd af upvisningen utaf den falska handlingen meddelar sitt prot.utdr. derom, att hos densamma blifvit företedd en skuldsedel med det och det innehållet, i ändamål att inteckningen skulle dödas, eller postponeras samt att anteckning å handlingen skett om ändamålet med upvisningen af densamma. Om nu till följd af detta dokument inteckningen sedermera vid domstolen i orten blir dödad eller postponerad, men det derefter uplyses alt ett falsarium legat lill grund för hela denna åtgärd lärer det dock icke kunna lagas för gifvet, såsom LagUtsk. i siit belänk. förutsätter, att fordringsegaren icke härpå kan blifva lidande. Sedan hans inteckning en gång är vorden dödad, kan det åtminstone vara mycken tvist underkastadl om eller hvad rätt han äfven på det riktiga dokumentet kan komma att anses ega. Det säkra är, att om någon annan låntagare sedermera lemnat lån på panten, och densamma icke förslår för gäldande af bådas fordringar, så kan med visshet förutsägas, att ehvad utgång tvister emellan fordringsegarne än må få, den ene af dem dock blifver derpå lidande. Det är då blott för att bereda beqvämlighet för en eller annan allmän kassa eller för en och annan låneinrättning, som detta stadgande skall införas, ty något egentligt behof deraf, för den stora allmänheten har, mig veterligen, hittills icke visat sig, och har jag derföre icke heller af LagUtsk:s vederläggning på mina anmärkn:r i denna del, funnit mig öfvertygad, utan ansett mig böra fortsätta milt yrkande, att äfven i denna del, det upgjorda förslaget icke måtte vinna R. o. Adis bifall. Gr. Sparre: Vid fråga om den första delen af Gr.
I ett svindlande säkert grepp samlar du – som vore det en hand full juveler – hvad människorna tänkt och sagt och lidit och sträfvat och drömt sig till sedan skapelsens dag, och du håller de slipade ädelstenarna mot solen af din egen gränslösa tanke, och de återkasta sitt sken mångdubbelt; och lika visst rinner bort som sand mellan dina fingrar – strös för alla vindar andligt förvärf. Endast dumheten och den klena iakttagelsen ser i dig blott krämarbarbari och synd. Din hjärna är skarpare än andra hjärnor, din fattning och skattning af tingen och din handling snabbare än någon annans och du är lika klok som du är hänsynslös. Du slipar dina vapen hvassare än någon i världen, som gärna ville, hvad ensamt du kan, och af allt som äger krafter, förstår du att smida dessa vapen. Din publik är på en gång den mest mättade, den modernaste och den primitivaste i världen. Och du vet det. Du vet att fasthålla den genom att gripa jord och himmel i ögonblicket. Se bara på dina präster! Icke ens de ha tid till onödiga ord, till retoriska fraser, till drömmen om änglar; de sammantränga all tänkbar vältalighet i tjugo minuter af knapphändiga sanningar, tändande tankar, robusta farmarhistorier och stickande bjärt belysning af sista valkampanjens smuts. De vakta på hvarje period, på det icke vid någon fras ditt folk må halka dem ur händerna. Så rikt är stoffet, så knapp tiden, så låg moraliteten och så kort amerikanens tålamod, att det gäller skofla med stora, fasta tag ... Du lefver med en fot i nuet och den andra i framtiden, och då minuten är förliden, dväljes den redan som en skugga i fornvärlden ... Du handlar, hvad andra tänka. Så hög var aldrig en gammal idé, att du ej mäktade gjuta den in i en ny, ljus och luftig tanke, född i Washingtons land. Hör hur de ljuda de friska uppropen vid dina skolor, dina institutioner, se hur de blänka dina uppslag, aflade i hjärnor, fria från alla slentrianens bosch! Det är en klang, det är en glans, som få hjärtan att klappa fortare. Men världen har dig aldrig där den tror.
Lutande; lätt till gångs; men bratt och brattar’ åt ändan, Intill dess der är intet mer håll; den resande måste Ränn’ och ränna, till dess han störter och stannar i afgrund; Der honom ånger och ve, den odödlige matken och elden Möta med öppna gap, och anamma till eviga plågor. Vakta, min vän! se till; se, sådan blir änden å fröjden, Som dig denna så skönt afmålar och bildar i sinnet! Nej, min son! icke så; till sällhets paradis ingen Fördes ännu af sömn, och rus, och lekar och löje; Arbet och omak, lust till ärlighet, allvare visdom, Leda dig in uppå min’, det är Dygdenes, steniga fotspår. Min väg – han är uti förstone trång, bland stubbar och stenar, Muddig och ojemn, djup och beväxt med tistlar och törne, Bär allt uppföre stelt, mot våndliga klackar och klyftor; Tills emot ändan der, dig, tröttan och klifvande, möta Styrka och Tröst: de räcka dig hand, de stödja, de lyfta, Intill dess, att din fot är fästad och stadgad å banan, Som, sedan äfven30 och god, dig förer i salighets hallar31. Dygde-bud. Gud, han är ärones Gud; Guds ansigte lyser oss äran; Äran är dygdenes rot, alla dygders grundval är äran. Dit måttar all Guds lag; den oss allom, i sjelfva naturen Fast inpräntad, uti vår själ och samvete lyser. Kåtkarlar32, torpare, trälar och allmänna pack bruka själen Endast i ställe för salt, att kroppen icke må rottna. Är då vår själ utan skäl? eller äro vi fänad och bestar? Släcke vi sjelf’ vår eld, och dämpe det andliga ljuset, Det, som oss Skaparen i vårt bröst till lysn hafver upptändt, Vända vårt ansigt ifrån Guds ansigt, och sänk’ oss i mörkret: Hvad blifver af vår själ, den Gud oss sjelfver har inblåst? Hvad blifver af Guds belät, af Skaparen tryckt i vår’ hjertan?
Den, som vill, att, såsom Preste-Ståndet beslutat, bevillningen för handel, fabriker, handtverk o. s. v., eller rörelse och näring i allmänhet, vare sig i städerna eller på landet, sedel-utgifvande enskilde Banker derunder icke inbegripne, må bestämmas till Tre för hundra af årliga inkomsten, der nu bevillning af fem för hundra eger rum; att den bevillning af fast egendom, på landet och i stä derna, som nu utgår med Tvä R:dr för hvarje Ett Tusen, för framtiden må bestämmas till Tre Ii:dr för hvarje Två Tusen Femhundra; samt till följd häraf, dels att på alla de ställen i Bevillnings-förordningen, der afgifts-bestämmelserna Fem för hundra och Två för hvarje Ett Tusen förekomma, i deras ställe skall införas: Tre för hundra och Tre för hvarje Två Tusen Femhundra, dels ock att en beräkning, svarande emot nedsättningen ifrån 5 till 3 procent, skall i allmänna bevillningen tillämpas på alla uti §§ 9, 10, 24. 25, 27, 28, 35 och 36 utsatte minimi-afgifter, äfvensom både på alla der utförde tarifer, och på alla med bevillning träffade, så väl enskilda personer, som bolag, inrättningar och stiftelser, dock så, att när nedsättningen icke kan utfalla uti jemnt mindre riksdalers-bråk, i stället för 2 R:dr, 1 R:dr 24 sk. och 1 R:dr, utföres 1 R:dr 16 sk., 1 R:dr samt 32 sk. och att den i sådana fall blifver minst en tredjedel, men icke öfver två femtedelar af det nu stadgade beloppet, — röstar Ja: Den, det ej vill, röstar Nej.
M:t under den i4 Juni 1814 anbefallt att hållas vid Dylta Svafvelbruk, i anledning af R. St:rs vid 1809 och i8io årens Riksdag gjorde underd. hemställan om lindring eller befrielse för ifrågavarande FriSocknar, från de dem till berörde Svafvelbruk åliggande tjenstbarheter; så har K. ]\ I;t genom Resol. af den 5 September i8i5 i Wäder föreskrifvit de jemkningar i samma tjenstbarheter som borde och kunde äga rum, utan att K. M:t och Kronan, med högre betalning än dittills för det svafvel, som Brukslnteressenterne åligger att lefverera, varder betungad; Och har K. M:t sedermera, uppå gjord underd. Ansökning om närmare förklaring af Högstberörde K. Resolution i afseende på FriSockneHemmansägarnes hembudsskyldighet af Ved och Kol lill Bruket, under Betänk anden, N:o 323. 21 den 22 Maji innevarande år förklarat sig vilja deröfver framdeles i JVåder utlåta. Då B.. St:r uti anderd. Skrifvelse af den 2q Mars jSio ibland annat äfven anhållit att få pröfva och fastställa de förslag till FriSocknarnes roterande eller beläggande med Rotefribetsafgifl, sorn R. Sl:r förmodade en då begärd UndersökningsCömmite' skulle afgifva; och R. St:rs mening, att FriSocknarne borde roteras, i beröide lind. Skrifvelse blifvit framställd; sä, enär något sådant RoteringsFöi slag icke ännu blifvit R. St:r meddeladt, och med fästadt afseende å hvad lör öfrigt vid denna Riksdag i denna fråga förekommit, får Utskottet hos R. M. S.Ur föreslå : att R. JI. St:r genom underd. Skrifvelse lins K. M:t anhålla, det K.
Resolutionen rörande hjelpedagsverken inom Gudhems Harad ; ty der heter: ”sorn skyldigheten af dessa dagsverken hvarken finnes hafva någon grund ”i hemmanens skattläggning eller Indelnings^ ”verhet, och allmogen icke derföre njuter ”någon lindring i andra afseenden, samt ”Kungsgårdens eller Boställets behof deraf ”icke är tillräckligt skäl för dess bibehål-» ”lande, så vill Kongl. Maj:t från denna ”skyldighet befria Gudhems Härad med det ”förbehåll, att, derest Kronan för’ samma ”Kungsgård framdeles skulle behöfva desse ”dagsverken, de då åter skola utgöras emot ”betalning efter Länets markegång.” För mig framställer det sig såsom en stor nödvändighet, till följd af de i Resolutionen uppställde praemisser, att desse hjelpedags - Den 6 Februarii e. m. verken uppbäfvas utan alla vilkor. Jag anliåller derföre om återremiss af Utlåtandet, med begäran, att Utskottet jemväl måtte fästa mera uppmärksamhet vid Brismans motion, och att, med anledning af det förhållande, som blifvit upplyst, en underdånig hemställan måtte göras, att alla sådane hemmans-onera, hvilka finnas icke hafva någon grund i hemmanens skattläggning eller Indelningsverket, genast och ovilkorligen må upphöra, Grefve Possej Arvid: I anledning af Friherre Anckarswärds anmärkning, får jag äran upplysa, att de så kallade hjelpedagsverken till Kungsgårdar och Kronolägenheter samt åtskillige boställen äro en skyldighet, som utgjorts af vissa hemman från uråldriga tider; men sedan Rikets Ständer vid 1812 års Riksdag väckt fråga om deras upphörande, blef genom Kongl. Brefvet den 3 December samma år stadgadt i afseende på dem, hvilka voro anslagne till Kungsgårdarne, att de skulle genast upphöra vid de Kungsgårdar, som ej voro bortarrenderade, och vid de öfrige, när dåvarande arrendet slutade, men i bägge fallen under förbehåll, att i händelse af framtida behof för Kungsgårdarne, dagsverkena åter skola utgöras emot förhöjd betalning efter markegången.
Rikets Ständer beviljade då en summa af 2,870,000 R:dr, den de funno utväg att på öfverskotten af StatsVerkets inkomster och andra tillgänglige medel anvisa, och detta anslag var således 72^000 R:dr mindre, än det af Kongl. Majit för behofven uppgifna belopp. En fullständig redogörelse för de med extra anslagen till Försvars-Verket dels redan verkställda, dels beslutade anskaffningar, kommer att till Stats-Utskottet öfverlemnas.” ”Kongl. Maj:t yttrade vid sista Riksdag, i afseende på dessa utomordentliga kostnader: att Rikets sanna fördel och säkerhet bjuda, såsom bästa medlet till undvikande eller åtminstone mildrande af krigets olyckor, att under fredens lugn anskaffa och iordningställa de förråd, som vid inträffa'dt fredsbrott blifva af nöden, och då, antingen alldeles icke eller endast genom större uppoffringar, kunna erhållas; att en väsendtlig skillnad eger rum emellan sädane kostnader jör en gång och de årligen löpande underhållsoch aflönings-utgifterna; att, då, i ett väl ordnadt samhälle, de senare böra genom årliga utskylder bestridas, de förre egentligen åsyftade Jramtidens nytta och säkerhet; att de öka samhällscapitalet, samt att de sålunda rättvisligen och lämpligen kunna äfven på kommande slägten fördelas Med enahanda åsigter föreslår Kongl. Maj:t till Rikets Ständer, alt nu bevilja lika beskaffade och af behofvet påkallade anslag, hvilkas angelägenhet, till det för hvarje föremål upptagne belopp, ådagalägges af de handlingar och utredningar, som skola Stats-Utskollet meddelas, nemi.: Sill. lill R. St. För Försvars-Verket till lands • 1,782,000. För D:o till sjös, jemte Fyrbåkars byggnad 625,000. För allmänna undervisningen . i5,5oo. och för allmänna arbeten Soo.ooo. Summa R:dr 2,922,500.
Skulle ater nöjaktig annan säkerhet wara, och detta Förskott af Banquen tillstyrkas, yrkas bestämd tid för återbetalningen eller directe ursäkt sörhällandet med Banquens Förfkotter, sä att ej mä ankomma pä widare öfwerenskommelse emellan Banque», och Actie ägare, sedan Canal-Werket blifwit tillreds, hwmtill stutcligen lägger den hemställan, om nägot ifrån Vanquen bör utlämnas, innan Actie Capitalct blifwit teknadt; och sedan jag anser nyttigt och förmånligt jt» fortareCanal arbetet kan fullbordas och komma till begagnande, och blifwande Discont Bolaget torde finna sitt intrcste uti, icke sörmycket pastynda arbetet om Discont rättigheten nödwändigt skulle uphöra wista är efter det Canalen blifwit färdig, är i min tanka icke lämpeligt, att stadga för Diöconten witz tid isrän det Canalen kan begagnas, Utan i alla händelser, utm afseende pa huru fort arbetet kan paskyudas, wista är Den i December. stadgas för blifwande Discont Bolaget till 25 a Zv ac. som jag tror ffall mera paffynda detta Riksförmanliga Arbetet, än om Diöconten ffall uphöra i proportion ester Canal WerketS fullbordande» IstorLlräm. Till Protocollet den 25 Nowember 1809. Med särdeles upmärksamhet har jag fästat mig tvid slutmeningen af Kongl. Maj:cs Nädiga proposition, att Canal arbetet icke kan eller bör i werket ställas förr, än ester äterwunnen Fred, Rikets öfriga förhållanden lofwa framgång ät ett sädanr företag. Dä således en annan ridepunkl för Bananens biträde för» Utsattes, än den nu marande, hwarförinnan Banquen torde äterfä någor af Desi förffotter till Stars-Werket, om icke en berydclig del af försträckniugen till