Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Resultatet blef för Casimir, att han vid 15 års ålder nödtorfteligen lärt sig att läsa, räkna och skrifva. Särskildt hans ortografi lämnade dock, liksom faderns, åtskilligt öfrigt att önska. Däremot lyckades han, i och för konfirmationen, samvetsgrant instudera Luthers lilla katekes, hvilket säkerligen kan betraktas som den största seger, han i hela sitt lif vunnit på kunskapens fält. Det hade aldrig funnits någon trefnad i det hem, där han och hans syster växte upp. Förhållandet mellan föräldrarne hade icke varit godt så långt barnen kunde minnas tillbaka, och det blef icke bättre under årens lopp. Modern hade alltid en min som om hon blifvit djupt förorättad af sin make. Det hände också ibland, att det kom till skärmytslingar mellan de två, och barnen hörde då sin mor utslunga förebråelser mot fadern »därför att han inte var någon karl». — Han teg alltid så länge skuren varade. Men när den uppretade kvinnan försvunnit, smällande dörren igen efter sig, började »Skälen» reflektera öfver — och han tänkte alltid högt — hvad glädje och lycka denna furie egentligen skänkt honom i lifvet, eftersom hon trodde sig ha rätt att göra honom förebråelser. — Aritmetiska problem voro i allmänhet icke hans starka sida, och han visste det själf; men att facit i detta fall måste bli noll, det trodde han sig kunna svära på. Kom han då händelsevis att se upp och varseblef han barnen i någon vrå af rummet, sökte han alltid bortförklara den scen, de varit vittne till; och det slappa ansiktet lyste så småningom upp, blef nästan vackert. Han höll af sina barn. Den kärleken var det bästa han känt i lifvet, ljuspunkten i en tillvaro där allting eljes varit jämnmulet grått. — Han sörjde icke däröfver, och han hade kanske aldrig ens tänkt sig, att det kunde vara annorlunda. Han tog tillvaron sådan den var och bar den med samma jämnmod som en oxe bär sitt ok. Också modern höll af sina barn, fastän hon aldrig visade det. Och egentligen var det kanske endast sin dotter, hon höll af. Den förstfödde påminde henne alltför mycket om sin far, då däremot dottern föreföll henne vara ett skott af hennes egen stam.
Deputation til dest ledsagande afgick, och bemälte Herr Hof-Cantzler inträdde inom stranket och uplaste följande: Kongl. Maj:ts Nädiga proposition til Riksens Ständer, rörande wal af en Efterträdare til Sweriges Krona. Med den sanna tilfredsställelse, som ätföljer och belönar fullbordade pligter, öfwerlemnar Kongl. Majit nu til Riksens Ständers ompröfning och ätgärd den wigtigaste af Fäderneslandets inhemsta angelägenheter. Sä snart Regeringsformens utfärdande samt öfrige omständigheter sädant medgifwit, ffyndade Kongl. Maj:t at sammankalla det Utstött, Riksens Ständer walt, för at gä Kongl. Maj:t tilhanda med underdäniga räd och yttranden i sädane ärender, som böra hemliga hällas. Til Vesta Herrar och Män, lika hedrade af Kongl. Majits som af Riksens Ständers för - 2O3 Den 15 Julik. förtroende öfwerlemnades först en utförlig samt af ätffilliga Statshandlingar beledsagad berättelse om Sweriges förhällanden til utrikes Magrer, under den tidrymd, som åtskilt innswarande Riksdag fran denafärisoo. Kongl. Majus afsigt dermed war den, at i en mera aflägsen framtid, dä känslan af allmänt och enskilt lidande längesedan uphört, dä sjelfwa minnet knappast mera förwarar hufwuddragen af wära olyckors historia, denna bland Rikets ^ handlingar förwarade berättelse dä skulle wägleda efterkommandes omdöme om deras fäder, och den sanningen gä i arf til affägsnare tider, at ingen parti-anda, inga biafsigter ingen enskild hämnd werkat den i Fäderneslandet nu timade Styrelse-förändring; utan at dest enda driffjädrar warit den allmänna nöden och en sann medborgerlig anda hos Fosterbyggdens befriare.
Skrifvelse, N:o 222. 39 d) För en exlrn Provincial-läkare i Östra härad af Jönköpings ian med station i Hvetlanda, är likaledes ett årligt arfvode af 750 R:dr R:mt af E. K. M:t äskadt. e) Uti en den 10 Januari nasti, år till Rikets Ständer aflålen särskild nådig proposition har E. K. M:t, uppå derom gjord underdånig ansökning af invånarne i Trosa stadsoch lands-församling samt Mörkö, Hölö, Vagnhärads, Vesterljungs och Bälinge församlingar i Nyköpings län, jemväl äskat el t årligt anslag af 750 R:dr Runt för a Höna nde af en extra Provincial-läkare i Trosa stad. f) Vidare och med anledning af E. Ii. M:ls Befallningshafvandes i Wermlands län underd. tramställning örn beholvet af en nv Provincial-läkares anställande för Nordmarks härad, har E. K. M:t, uti en nyssnämnda dag lill Rikets Ständer aflålen nådig proposition, föreslagit, att lill lön åt bemälde läkare mätte anvisas ett årligt anslag af 1000 R:dr Runt. g) Enär södra delen af Kinds härad i Elfsborgs län vore särdeles vanlottad i afseende å läkarevård, då en stor del af häradsboerne hade omkring 9 mil till närmaste läkare-station, samt, då beholvet af ökadt läkare-biträde för denna ort jemväl blifvit af vederbörande auktorileler vitsordadt, har hos Rikets
En annan serverar sig ett » lille hönseben » eller annat benigt föremål, och sedan det njutbara inmundigats, lägges återstoden — tror man kanske — på en dertill afsedd tallrick, som vanligen står nära till hands? Nej, den placeras helt behändigt, men otillständigt, bredvid osten, eller på sillfatet, eller med ett ord, livar som helst. Apropå sill eller anjovis — hur mången tager ej med den gaffel, han spisat dylikt, sig till bästa ur både stekoch hummeranrättningar? Hummer! ja då sådan i burk intages, är det nästan märkvärdigt se, med hvilken aptit man låter sig den samma väl smaka, oaktadt en mindre smaklig omröring af både en och fleres » gaffelhugg ». (Mången skulle väl helst se, att hummer ej serverades i burk, utan å fat, då en livar lättare finge sigte på det » sökta föremålet », och förvisso uteslötes derigenom de » upprörande scener », som eljes förekomma). Vidare, der konsten att äta ej synnerligen beaktas, får man stundom blifva vittne till de allra » konstigaste » sammanblandningar af maträtter, samtidigt förda i munnen — allt annat än smakligt för åskådaren, det må för den njutande sjelf smaka än så läckert! Att äta är väl, om någon, en smakfråga! Men att äta med smak är mången ej så mån om, som att få utsökta, smakliga rätter till lifs. Den frågan afhandlas alltför ofullständigt och vårdslöst af mången i öfrigt med takt och belefvenhet uppträdande. Den enklaste måltid, med smak serverad och förtärd, kan dock skänka stor njutning ej blott för den spisande sjelf, utan äfven åt bordsgrannen, hvars aptit derigenom höjes; hvaremot en illa utförd spisning lätt väcker och underhåller en motsatt verkan. Vid en gemensam måltid, den må försiggå i privata hem eller å offentliga lokaler, borde man anse sig förbunden äfven tillgodose andras njutning och tillfredsställelse och ej, i sjelfvisk godtycklighet, mena sig hafva rätt att tänka blott på eget bästa, eller, som oftast torde vara händelsen, sorglöst uraktlåta att tänka på, huru man beter sig.
Dessa hafva afven inoiii den svenska pressen blifvit omtalade och det allmänna omdömet torde Iiafva varit, a t t resultatet icke motsvarade all den möda och omsorg, soin på dessa represeiitationer blifvit nedlagda. Salongeii, rikt dekorerad med bloniinos och band i gult och lilas (utstiillningens färger), dambrkestern i livita dräkter, de unga marskalkinnorna med Dannebrogens farger, de festklädcla styïelsedainerna nieii iitstiillningens eiiiblein, bloinniaii rlövetandr (inaskrosen), i silfver p5 giildfärgacl rosett allt detta erbjöd en syrinerligen vacker anblick. Flera danska författarinnor, blanc1 dein frainst den Hf ven i Sverige val kiincla fru Emnia Gad, vor0 representerade genoin dramatiska arbeten, och v,fir beghfvade förf. Selma Lagerliif hade skrifvit ett skådespel i tv8 akter beniinindt iS: t Annas klosterr. Alla biljetter till dessa förestdlningar voro l h g t p2 förhand utsilda till dubbla pris. Möten voro afven anordnade ined föredrag öfver olika ämnen, alla till triiiigsel besökta. Har gjorde sig clanskornas stora förmhga att offentligt uttrycka sig på ett iitniärkt sätt gällande, och nian hörde .föredrag on1 sjiikslsötsel, oin bariiavfhrd, om filantropiska institutioner m. in. af stort intresse. Afven litterära och sociala aiiinen af iiandlades,. och mhnga gäster f r h i de öfrige nordiska länderna, hvilka uppträdde som förelaserskor, åliördes ined mycken uppmärksamhet, bland dessa fröken Ellen Key, som till ämne valt o; \ Iisabrukad kvinnokrafto. Allestädes voro lokalerna för sinå för den stora tillströmningen af åhörare och tiden för knappt tilltagen. Det om sh mycken ihärdighet och duglighet vittnande fijretaget ar ni1 afslutadt. Den 15 sept. stängdes Kvinnornas utställning med ett i pekuniärt afseende lysande resultat, i det dess kassa kunde framvisa ett betydande öfverskott.
Jag vågar fråga: kan någon af er, mina herrar, med skäl säga att den allmänna rättsordningen under dessa begge år stått på spel eller äfventyrat något i saknad af bila och stupstock? Har icke hvar och en af oss lefvat lika trygg till person och egendom under dessa år som under t. ex. 1855, då 8 afrättningar skedde, eller under 1858, då ej mindre än 14 exekutioner verkställdes, eller under 1864, då 3 brottslingar aflifvades? Om vi alltså erfarit, att vi under 2 år af sista decenniet kunnat upprätthålla rättsordningen i landet utan afrättningar, är det icke största sannolikhet för antagandet alt ett inställande af alla afrättningar under ett tiotal af år, såsom motionären föreslagit, skulle visa alldeles samma resultat? Jag är öfvertygad derom, och resultatet skulle säkerligen lugna de nu tveksamme och betänksamme. Jag frågar vidare: är det icke tänkbart, är det icke möjligt, att bland dessa 391 under de sista 40 åren afrättade personerna något oskyldigt hufvud fallit? Jag säger icke att så skett, jag hoppas att så icke skett. Men jag säger att det är tänkbart, alt det ligger inom möjlighetens område, att sådant kunnat hända. Om jag ur en domstols arkiv uttager 391 domar i civila mål och frågar? är det icke möjligt att domstolen vid afgörandet af dessa mål kunnat misstaga sig? Man skall säkerligen härtill svara: mycket möjligt. Om jag deremot framtager 391 dödsdomar och gör samma fråga, kan man väl lemna annat svar? Det måste vara möjligt, att misstag kunna ega rum lika väl i brottmål som i civila mål. Och om det således är möjligt att en oskyldig kan, genom domens misstag, tillfogas i en hånad rättvisas namn den allra största orättvisa, är icke detta redan ett skäl att afskaffa användningen af ett straff, som kan medföra en irreparabel rättsförlust. Hos oss hafva justitsmorden lyckligtvis varit ytterst sällsynta, och i senare tider känner jag icke derpå något exempel, men der dödsfången, såsom dock någon gång händt, i sista stunden på afrättsplatseD bedyrat sin oskuld, föreligger likväl onekligen alltid en sorglig misstanke om domens rättmätighet. I andra länder, särdeles i England, hafva justitsmorden icke varit så alldeles sällsynta.
under stol med sin Barnförsäkring afser att redan från tidigaste barndomen söka åstadkomma hjälp åt barnet; att, då detta, gosse eller flicka, uppnått en sådan ålder, att det icke gärna kan göra anspråk på föräldrarnes vård, det måtte bli i tillfälle att genom en försäkring erhålla medel att kunna taga sig fram på egen hand; eller också, om barnens naturliga stöd, föräldrarne, falla ifrån dem, de under minderårigheten måtte beredas en årlig pension, hvarigenom de slippa falla andra till last. Barnförsäkringen omfattar: 1. Försäkring för fader och moderlösa barn. Barnet eller barnen erhålla vid båda föräldrarnes död ett kapital eller en årlig pension från dödsfallet, tills myndighetsåldern uppnåtts, hvarefter det anses, att de böra kunna försörja sig själfva. Ensidig öfverlefvelsekapitalförsäkring för ett bestämdt barn eller alla barnen tillsammans i en familj. Kapitalet utfaller vid faderns eller moderus död, om barnet då ej ännu är myndigt eller något omyndigt barn ännu finnes; eller pension från faderns eller moderns död under barnets omyndighetsålder. till väljas både män o c h kvinnor. Försäkring för ofödda barn afser att tillförsäkra o c h omdet till världen födda värnlösa barnet hjälp och understöd genom ett en gång för alla vid barnets fö- vexlande samt företer flere för vårt land alldelse utfallande kapital eller en årlig pension från deles nya försäkringsgrenar. Företagets huffödelsen, tills det uppnått myndighetsålder — allt vudsyfte är att göra kvinnorna o c h barnen under förutsättning att barnet förlorar sin moder på grund af dess födelse. delaktiga af försäkringens välsignelser aamt höja Nornans kvinnan program till är ganska rikt ekonomiskt oberoende o c h trygga hennes framtid. F ö r att tillgodose såväl kvinnor i allmänhet s o m tjänarinnor och med dem likställda har man beredt tillfälle att välja mellan att erlägga bestämda premier eller att göra obestämda insatser på tider o c h till storlek, som lämpa sig bäst för försäkringstagaren. grammet upptager Proföljande: sättning, äger, skall hon blifva fullt lika dugmoder 3. Ömsesidig försäkring mellan man och hustru. Kapitalet utfaller här till den efterlefvande makan eller makeD, enkan eller enkliDgen, beroende på hvem som först dör. C. så kallade emanciperade kvinnor bli gelsen att före: Gullin.
Elin skakade blott sakta på hufvudet – I hennes tysta vägran var något så vemodigt, så – så oåterkalleligt, att ett ljus, sent omsider, uppgick i Grefvinnans själ, och nära gjort henne rasande. Grefvinnan teg länge. På hennes ännu sköna ansigte afspeglade sig stormen i hennes inre. Dödsblek, men synbart lugn stod Elin framför sin Moder. ”Jag vill icke tro, att någon är oförskämd nog, att uppmuntra Elin till olydnad emot sin Mor” – sade Grefvinnan. ”Ack nej Mamma!” inföll Elin ifrigt, och för ett ögonblick blefvo hennes kinder röda, men lemnades sedan lika hvita som förut. ”Han vet visst att jag .. att jag ej – att jag.” ”Nog nu!” afbröt Modern rädd att höra mera. ”För denna gången har jag låtit nog leka med mig. Elin är ännu så ung, och har i dag visat sig så utan allt förstånd, att det för Magnus är rätt lyckligt att nu så länge ingenting bestämdt afgöres. – Men om ett år, då Elin sjelf utan tvifvel insett och ångrat sitt nuvarande dåraktiga uppförande – om Magnus då ännu står fast vid sina tankar, skola Elin och jag vidare talas vid. Kom ihåg” – slutade Grefvinnan med skarpt eftertryck på hvart ord – ”att tiden för Elin att vara barnslig nu är förbi!” Grefvinnan gick ur rummet. ”Tiden att vara lycklig!” upprepade Elin, allena vorden, sakta för sig – med hopknäppta händer stod hon sedan länge orörlig, hvit som en marmorbild, innan hon åter begaf sig till sitt rum. Äfven der var Elin stilla och lugn. Icke så hennes Mor, i hvilkens själ den upptäckt hon gjort, under samtalet med Elin, åstadkommit fullkomligt uppror. Att Gösta, den föraktade, den föraktliga frukten af en lättsinnig qvinnas kärlek till en med hustru och barn kringstrykande stortiggare, (Min allra Nådigaste Grefvinna Ringschöld, en Artist!) att Gösta skulle stå i vägen för Grefvinnans egen brorson! Och hos hvem! Och att Grefvinnans dotter vid så unga år redan skulle vågat skänka bort sitt hjerta! Och till hvem!! Grefvinnans stolthet led just ett skymfligt nederlag!
Ständer, likmäktigt hvad deras underdåniga Skrifvelse dea 18 Juli 1812 innehåller, lära finna lämpligt till Kongl. Maj:st öfverlemna, att utaf öfverskotten på Riks-Statens Inkomst-Titlar förskjuta det som vidare erfordras, emot ersättning vid nästa Riksdag, hvarföririnan ifrågavarande Förslag bör vara slutligen fullbordadt. Detta hemställes vördsamt Riksens Höglofl. Ständers närmare bepröfvande. Stockholm dea 31 Maj 1815. På Höglofl. Ridderskapets och Adelns Ledamöters vägnar Carl De Géer. På Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar Carl Fr. Landberg På Högvörd. PrestStåndets Ledamöters vägnar Gustaf Murray. På Hederv. BondeStåndets Ledamoters vägnar Jon Jonsson. C. Tunelius. Upp. 37g Den 8 Junit Uppläst hos samteliga Riks - Stånden den 8 Juni. Riksens Högloft. Ständers Stats - Ut~- skotts Utlåtande, i anledning af hos Vällofl. Borgare-Ståndet gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande om Organisationen af en Comité till utarbetande af Förslag till nf Reglering af Statens Embeten ock Tjenster. V id Stats-Utskottets den 6:te sistlidne månad { anledning af Herr Borgmästaren Holms motion afgifna yttrande och hemställan, att Riksens Högloil. Ständer måtte förnya deras i underdånig skrifvelse den 18 Juli 181S gjorda anhållan om tillförordnande af en Comité utaf kunniga och erfarna män, att utarbeta Förslag, bland annat, till Ny Reglering af Styrelse-Verken och Indragning af umbärliga Embeten och Tjenster, hafva flere .Ledamöter hos Vällofl.
Vill den, som vunnit, ej lyfta det, som utgifvet är, eller kan han ej borgen sätta; kungöre det straxt Konungens Befallningshafvande, eller domaren; och vederdelomannen tage det åter och sätte han borgen i stället. Konungens Befallningshafvande eger borgen pröfva, när jäf deremot göres. Är löftesman eller dess vilkor honom ej kunnige, då må han underrättelse derom af domaren i orten fordra: ege ock Konungen att borgen godkänna, när så omtränger. Ej måge löftesmän ogillas, som allmänt för ärlige hållas, och af den förmögenhet, att gods deras, kan svara emot det, som de borgat före. Den, som vunnit i Under-Rätt eller hos Konungens Befallningshafvande, men tappat i Hof-Rätt; vare fri för doms och utslags fullbordan, och ställe der full borgen före. Bih. lill R. St. Denna skall, efter den förändrade redaction, som densamma, genom Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, erhållit, lyda sålunda: Af Häradets lott i sakören, behålle en tredjedel Häradshöfdingen, annan Nämnden, tredje Häradet. I Rådstufvu-Rätt tage Borgmästare dubbel lott emot Rådman. Utsöknings-Balken. III Cap. 5 §. Denna §. skall lyda sålunda: Häfver någor vunnit hos Under-Rätt; går saken ei öfver Idre hundrade daler eller dess värde; eller är den tappande, enligt 11 Cap. 3 SRättegångs-Balben, tredskovis dömd; eller har han utan jäf och invändning hos Rätten vederpartens anspråk godkänt; och varder emot Under-Ruttens dom vädjadt, njute den vinnande ändå utmätning, och ställe borgen för det han om händer får, eller läte godset sättas i qvarstad. När godset så utmätet är, må det sedan ej skingras, eller utom egarens vilja föryttras, förr än saken i Hof-Rätten afdömd varder. Tappar han der; gånge det, som utmätet eller i qvarstad satt är, åter med dess ränta och afgäld. 6. §.
Emedlertid hafva följderna af den friare verksamhet, som blifvit öppnad för Svenska sjöfarten, varit, att Svenska frakthandeln, utan att äga någon af de större fördelar, som fordom vid vissa tillfällen bragte den till en större höjd, under sednare åren gjort större framsteg än någonsin. — Locala förhållanden och seklersgamla förbindelser förändras icke genom en fredstractat. Också hafva handelsförbindelserna emellan Sveriges hufvudstad och Finland förblifvit af en särdeles vigt för begge, oaktadt sistnämnda lands upphörande att vara Svenskt. Framkallade skrik emot de ömsesidiga fördelar, som vid handeln emellan begge länderna varit beviljade, hafva icke saknat den verkan, alt i sista tractaten med Ryssland dessa blifvit betydligen inskränkta och en icke aflägsen tidpunkt utsatt för deras fullkomliga upphörande. För min del hyser jag den fruktan, — och denna fruktan grundar sig på officiella data, — att man å Svenska sidan skall komma alt tungt känna följderna af detta bands slilande med gamla bröder, utan att de inhemska näringarna på denna väg skola finna källan till den ökade afsättning man väntat sig. Sedan jag nu i korthet lemnat den öfversigt af våra på traetater grundade handelsförhållanden och deras inverkan på vår handel och sjöfart, hvartill min embetsställning lemnat mig rika materialier, och hvars kännedom icke bör sakna anspråk på ledning vid de beslut, vi nu gå att fatta, öfvergår jag till en granskning af grundsatserna för Tullcomitcens förslag till tulltaxa. Jag anser mig härvid böra börja med det erkännande, att comite^ens utlåt., i rikedomen af de materialier det innehåller, i den sakkännedom det tillkännagifver, och i den klarhet, med hvilken det uttalar sina åsigter, troligen står framför de flesta likartade handlingar, som förut i vårt Iand offentligen framlyst; och jag gör detta erkännande nu så mycket helhe, som de gynnande auspicier, hvarunder det först framträdde, tyckas hafva blifvit efterträdda af ett all - D en 9 Januari f. m. II mänt. bemödande att uppsöka bristerna och undandölja förtjensterna.
Ehuru omtänkt, huru eu Reglementarisk fnstruction borde och kunde uppställas , erkänner jag visserligen, att den högre upplysningen föreslår den säkert mycket bättre; men innan BancoUtskottet yttrat sig om qu&stio an, torde qucestio quomoäo ännu synas för tidig. Om man vill upphjelpa Svenska jordbruket, så blifva medlen dertill en säker följd af den goda viljan; är dess bestämmelse alt falla, så hjelpa inga föreställningar. 376 Den i j April, e. m. Om dcn-na min ödmjuka framställning kan förtjena Eders Excelltnces samt Höglofl. Ridderskapets och Adelns afseende; så torde den först få remitteras till BancoUtskottet, som öf. ver det föreslagna tillskottet utaf Banken lärer först afgifva sitt yttrande, innan sjelfva ämnet granskas och med en större upplysning utvecklas af det nu beslutade särskildta Utskott, hvarölver jag torde få utbedja mig Eders F.x ccdlence Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Begärdes på Bordet. Friherre af Wetterstedt, Gustaf', Som jag kunnat fatta, så väld. t af Gretve Schwedin gjorda andragande, som den, i följe deraf, af Hög välborne Herr Grefven och LandtMarskalken framställda samt af Höglofl. Ridderskapet och Adeln med ffa besvarade proposition, hafva de tvänne särskildta Utskott, som Herr Presidenten Grefve Mörner och Hans Exctllence Heir Grefve Ruuth påyrkat och föreslagit, så väl till ändamål som verkningsförmåga, blifvit genom Ridderskapets och Adelns beslut till ett enda Utskott sammanslagna. All fråga om åtskiljande af de ämnen, som borde höra till hvardera af de förut föreslagna tvänne Utskott, kan således nu mera icke uppstå. De Dictamina, som sedermera blifvit uppläste, kunna, utan att hafva någon verkan på det redan tagna beslutet, till det sålunda sammanslagna Utskottet remitteras. Den 17 April. (■ tn. 377
M:ts den 13 Januari 1840 aflåtna nådiga proposition, Rikets Ständer, enligt underd. skrifvelse af den 1 Juli samma år, beviljade ett årligt anslag af 3,85G r:dr 45 sk. 4 r:st till kathedralskolan i Lund, hvarigenom dennas behof af den helgonskyld, 1,047 tunnor kora, som, jemnlikt Kongl, brefvet af den 24 Mars 1824, borde af kloekarnes i Lunds stift helgonskyldssäd indragas och till berörda skolas inrättande användas, lomme att upphöra, beslöto Rikets Ständer, i sammanhang härmed, att de församlingar inom stiftet, af hvilkas helgonskyldskorn påräknats bidrag till omförmälda skola, skulle, så vidt de förbunde sig att uteslutande till folkundervisningens befrämjande inom församlingarne begagna detla bidrag, bibehållas vid oqvald besittning deraf. Efter det sedermera vid 1844—1845 årens riksdag Expeditions-Utskottets Förslag till und.