Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
med vidstående k försal] QT ' Breflåda. E. i S. Signor Homo. t dicinska tvålar. Hvarje Erik Sch v / eder &amp; C:o, Malmö. Generalagenter f ö r Sverige. (- i?) [1662] 0 C rekommenderas som erkändt bästa meSäljes i välförsedda G N:r 4 1 2. O m man varsamt bestryker vårtorna m e d karbolsyra, försvinna de inom några dagar. Prenumerant. 1) T a g litet bättre reda p å er u t - valdes karaktär, och ni skall förmodligen själf finna svaret på frågan. 2) Brott är en lagterm. Kalla det otacksamhet. v. H. — D e t äktenskap, som ej är grundadt på föräldrarnes välsignelse, måste blifva olyckligt. Föräldrarnes välsignelse bygger barnens bo. Tror N i, att m a n ej kan lita pä föräldrars, syskons och vänners o m d ö m e n? K ä r - leken är blind, själf förbiser man en hel del hinder, hvilka inom äktenskapet blifva outhärdliga, och som kanske edra vänner förutse. Fjärde budet är det första, som löfte m e d sig hafver; då man m o t deras samtycke ingått ett förbund, blir det vanligtvis olyckligt. Bida tiden, och d e t reder sig bättre, än n i tror. Hoppet är det sista, vi lemna här p ä jorden. Adalbert. R e d a n förut allt för öfverhopade med novellistiska bidrag, kunna vi ej denna gäng reflektera å ert anbud. Henrik Gahns litet antal Lottsedlar finännu kvar till salu hos och de flesta bokhandi riket. J. JAKOBSSON, Juvelerare &amp; Guldsmed SÖDERHAMN. [1608] [1573] ärmar till 3: 50 pr st. O. W I L L I A M S O N, B o r å s. Den äkta, världsberömda " Hjälm-Puts-Pomadan " tillverkas endast hos oss, och torde kö- pare tillse, att askarne äro försedda med vår firma Adalbert Vogt &amp; C:o. Underhaltiga och värdelösa efterapningar bör tillbakavisas.
I de för år 1850 nådigst fastställde Stater för dessa kompanier har Styrelsen, utom den liär ofvan omförmälda fördelning af Predikants-arfodet emellan fästnings-fängelset i Carlskrona och 5:te Krono-arbets-kompaniet, endast trott sig underdånigst böra föreslå de ändringar, att de åt Bataljons-Cheferne för 2:dra, 3:dje och 4:de samt 9:de och 10:de Krono-arbets-kompanierna anslagna personella arfoden af 200 r:dr till hvardera, uppföras såsom en bestämd arfodes-tillökning, då Bataljons-Chef ej åtnjuter aflöning för annan tjenst, samt att Bedogörare-arfvodena, som nu endast utgöra vid l:sta och 5:te kompanierne 33 r:dr 16 sk. samt vid 2:dra, 3:dje och 4:de: 266 r:dr 32 sk., måtte förhöjas till 100 r:dr för hvarje kompani, såsom förhållandet är vid 9:de och 10 kompanierne. Stockholms Stads Kronohäkte å Långholmen. Då Läkare-arfvodena vid Cellfängelset är af ungefärligen lika storlek med ifrågavarande med celler försedda häkte för fångar af mankön, äro i 1850 års nådiga Stater upptagne till 200 r:dr, men vid detta fängelse endast till 100 r:dr, har Styrelsen ansett en förhöjning deri vara behöflig. Då likväl denna befattning lämpligast kan bestridas af den vid StratT-fängelset å Långholmen anställde Läkare, torde denna förhöjning kunna inskränkas till 33 r:dr 16 sk., så att Läkare-arfodet komme att utgöra 133 r:dr 16 sk. I öfrigt har Styrelsen icke funnit skäl att i denna stat i underdånighet föreslå någon ändring. Länsfängelserna i Christianstad, Gefle, Fahlun, Wexiö, Mariestad, Stockholm, Carlstad och Östergöthland. Aflöningen till Direktörerne vid dessa fängelser utgör nu 666 r:dr 32 sk.
Af denna orsak tillkom stadgandet om den förseglade sedelus Biläggande, hvilken sedel skulle gifva utslag om paria vota inträffade; men deraf följer ingalunda, såsom Gr. Horn trott, att grundlagen velat frikalla förstäikta StatsUlskts medlemmar från att mangrannt inställa sig till voteringarna. Jag anhåller att äfven få yttra några ord i afseende på de följder, som man ansett uppkomma, i händelse icke en votering inom förstärkt Utsk. skulle anses gilltig, med mindre samtlige 120 ledamöterne deruti deltagit. Man liar sagt, att i sådant fall skulle en enda person, genom att afhålla sig från votering, paralysera en hel riksdag. Dervid har man förbisett, att om en riksdagsman bryter mot grundlag och icke vill fullgöra sina skyldigheter, så innehåller grundlagen, huru lian derföre kan till ansvar ställas, och dömmas sin riksdagsmannarätt förlustig. Detta lärer vara tillräckligt för att förhindra slika lagöfverträdelser. Om man deremot skulle tillåta ett mindre antal än 120 personer votera inom förstärkt Utsk., så kunde detta leda dertill, att ganska få personer korinne att deltaga i dessa voteringar; ja, det skulle till oell med kunna gå ända derhän, att ordföranden koin alt sitta helt ensam och genom sin voteringssedel afgöra med R. Sirs rätt, såvida icke denna sedel måste afläggas för alt förekomma paria vota. Jag skulle tro, att R, o. Ad., såsom jag förra gången yttrade, gör klokast att återremittera mein. till Utsk., med förklarande att voteringen öfver i5g punkten är ogilltig. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh., begärde underrättelse om de öfriga RiksStms beslut i detta ämne. Undei t. Ridd.Secret. tdikännagaf, alt rörrde PresteSlrs beslut ingen underrättelse ännu ankommit. BorgareSt. hade förklarat 22 voteringen, i hvilken endast t ig ledamöter deltagit, ogilltig, samt i öfrigt lagt mern.
Då Riksens Ständer efter snart 5 års förlopp, nu åter äro församlade, att öfverlägga och besluta i ämnen som äga landets väl och dess näringars trefnad och förkofran till föremål; utbeder jag mig få fästa Höglofl Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet vid jernhandteringen och dess idkares närvarande belägenhet. Föga, to/de jag möta någon motsägelse, då jag vågar framställa, att jarnhandtericgen, för det närvarande är uti sämre ställning, än den var för några år sedan, då Vågarne voro, fyllde af Jern, och då man icke utan svårighet kunde erhålla 738 R:dr Banco för ett Skeppund Stångjern. Så främmande det än torde förefalla; att Näringsidkaren vid ett högre försäljningspris skall finna sin ställning försämrad, så enligt med sanningen är det likväl, att han under den nyss framflutna perioden af Stångjernets, högre pris, mera arbetat för; att bibehålla sin egendom, än att förbättra sina villkor. Då den framfarna olyckliga perioden inbröt vid början af Seklet, hade Näringsidkaren någon besparad förmögenhet och samlade, förråder jemte iörlag från mera lyckliga tider^ och efter ett eller ann?t års vunnen erfaren £84 Den 12 Felruarii. het att jernet föga var säljbart, inskränkte man sig sedan blott till anskaffande af de högst nödvändiga rudimaterier; man arbetade så godt som endast för dagen; man erhöll både malmen och kohl för låga piiser; man antog ej andra forman än dem , som ville betjena för en billig forlön; och man vågade icke att nedlägga större capitaler för productionen aFen vahra, som icke var säljbar; man använde till betydlig del Brukens egna arbetare på jordens odling för att åstadkomma en annan product, som då gaf högre vinst än Bergsbruket. Så hushållades med få undantag nästan allmänt intill den tid, då jermxporten började att återtaga en mera gynnande rigtning j man ville då åter samla förråder; man sökte att vidga sin rörelse i alla directioner, för att uppnå en högre tillverkning och för att i det högre försäljningspriset kunna åtkomma en ersättning för allt hvad man förlorat under den framfarna perioden
Om Statsrådet derom har en mening, eller flere meningar, eftersom der finnas flere personer, men Const.Utsk. äter har flera andra meningar, hvilkendera är då den rätta? Det torde icke vara lätt att afgöra, aldra minst emellan de båda parterna, anklagaren och den som skall anklagas. Det måste sålunda blifva nog äfventyrligt att införa denna föreskrift, såvida ansvar derpå skall följa. Hr Cederschjöld har anmärkt, att tillförene åberopades här blott den 106 §, och detta var efter min förmening rätt. Sedan företog man sig en åtgärd, som efter min förmening var oriktig, nemi. att införa den 107 §, hvilken angår frågan om nit, skicklighet och drift, m. m. Men oriktigheten att här åberopa den 107 §, bör ej utgöra skäl att öka denna oriktighet med en ytterligare, derigenom att orden ”rikets sannskyldiga nytta” tilläggas. När nu både 106 och 107 §§ slä förut citerade, så måste man, säger samme värde talare, äfven tillägga orden ”rikets sannskyldiga nytta”, ty annars skulle man kunna i afseende på lagöfverträdelser välja emellan den 106 och den 107 §. Kan man göra detta val i afseende på lagöfverträdelser, så kan man äfven göra det i fråga om rikets sannskyldiga nytta, emedan den beror på hvars och ens olika omdöme, och i det fallet är verkligen den våda inträffad, som man befarar. Jag anser mig jemväl böra afstyrka R. o. Ad. från alt antaga denna förändring, emedan Konungens rådgifvare hafva ett kall, som är vanskeligt nog ändock, utan att man gör deras rådslag till föremål för den enas eller andras godtyckliga uttydningar, då man ej har någon bokstaf att fästa sig vid. Hr Lagerhjelm, Pehr: Utan att betrakta ordalydelsen i 9 §, uteslutande från de synpunkter, som finnas i 106 och 107 fj§, så har denna ordalydelse i 9 § dock sin egen betydelse, hvil2 H. 24 180 Den 4 September e. m. lien icke är att förkasta.
Dea 17 Martii, e. m. &Oi rjcli 96. j§§. samt ansett öfverläggning rö3 rande den föreslå; ne ändringen uti RegeringsFormetiS 37 jjj. böra uppskjutas intill desR.d» derskapet oell Adeln sig derom udåtiij Angående Remiss till LagUtsko"et af Kongl. Majus Nådiga Proposition till Rikets Ständer om antagande af en ny ConcoursL .g samt för* ändring af 1 §. 8 Pap. GiftermålsBalken och 7. Cap. RättegångsBälktfn. Af deri 12 Mars eftermiddagen) innehållande: Att PresteStåndet till alla delaf godkänt dd af ConstituiionsUtskottet vid 1815 års Riks* dag befedda Förslag till ändringar och tillägg uti TryckfrihetsFörordningen j i följd hvafaf frågan om äfskaffande al juiy för det när vädrande köraitie att förfalla. Att PresteStåndet likaledes bi fallit de af CoriKtifurion-Utskottet tillstyrkte ändringar uti Riksdag Ordningens 46 och 6s §§.i men att alla öfrige af Utskottet föreslagne ändringar och tit» lägg i Riksdagsordningen blifvit af StåndeÉ Ogillade Af den i4 Marst af innehåll: Att PresteStåndet * efter erhållen underrättelse att Ridderskapét och Adeln antagit denafCoöetitutionsUtskoitet föreslagne ändring uti RegeringsFormens 37. jemväl godkänt samma Förslag. AtÉ Dm n Martn, e. m. *57 Att Ståndet bifallit LagUtslcotlels Betänkan; den rörande: 1:0 Väckt fråga om upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 16 November 1816, angående sättet lör en Menighets hörande i enskilta ärenden 2:0 Förtydligande af Lagens stadgande i 17 Cap. GiftermålsBalken angående fördel. 3:0 Arfvode för Utmätningar i private mål. 4:0 Bibehållande af Författningen, att en sjettedel af Ström alltid bör lemnäs öppen. 5:0 Förslag att
Den märkvärdigaste öfvergång på bockbryggor är Franska arméens öfver Beredina den 26, 27 och 28 November 1812; utan öfvade Pontonnicrer hade denna varit omöjlig och hela arméen forstörd eller tillfångatagen; tvenne bryggor slogos, den ena för infanteri och kavalleriet, den andra för artilleriet och öfrige fordon; virket var klent och till brovandring på den sistnämnda bryggan funnos endast halfruttna bräder af \ tums tjocklek, som lades i dubbla hvarf och betäckles med hö; till den andra begagnades runda stammar af 3 å 4 tums diameter. Kejsar Napoleon lemnade intet ögonblick stranden, under det broläggningen pågick. Sistnämnde brygga brast sönder trenne gånger, under det trupperne öfvergingo, hvilket förorsakade flere timmars uppehåll; endast genom otroliga ansträngningar lyckadas det de uttröttade ponlonniererne att iståndsätta bryggan. Den 27 om aftonen började de i oordning ålertågande trupperne att i stora bopar samla sig vid broändarne, hvilket fortfor hela natten, så att de följande morgon bildade en oredig massa af folk, hästar och fordon, upptagande en sträcka af omkring 2,000 alnar utefter stranden och med en djuplek af 5 å 600 alnar, uti hvilken massa fiendens kulor och haubilz-granaler anställde en förfärlig förödelse. Den 29 på morgonen, då alla trupper, som bibehållit ordningen, öfverkonung, antändes brvggorne klockan 19, sedan Marskalk Vidor och General Ebbe på allt sätt, ehuru förgäfves, uppmanat den ännu på stranden qvarvarande mängden att begifva sig öfver, men uttröttade, som de voro, öfverlemnade de sig sorglöst åt hvilan och blefvo ett lätt rof för kossackerne. Några dagar före denna olyckliga öfvergång eller den 20 November hade Napoleon låtit i Orchu uppbränna 60 pontoner i brist på hästar till deras forslande, icke förutseende det snart förestående behofvet deraf. 15 pontoner hade varit nog lill en brygga öfver Bercsina; den hade inom en timma varit färdig och öfvergången hade varit betryggad.
I anledn. af Frih. Cederströms och Gr. Cronstedts nyssnämnda begäran blef StatsUtsk:s den 8 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 522, i anledn. af återremiss å mern. IN:o 490 med voterts-proposir angide besluten örn extra-statsregleringen, då det nu ånyo föredrogs, iörklaradt ånyo hvilande på bordel. Ånyo föredrogs och bifölls BancoUlskts den 8 dennes på bordet lagda meni. N:o 175, med förslag till regleroeutariska Den iq Maj. föreskrifter, motsvarande 3 art. i afdeln. i bancoreglementet af den 26 Maj 1835. Föredrogs ånyo BancoUtsk:s den 8 dennes på bordet lagda mein. N:o 176, med förslag till regiementariska föreskrifter, motsvarande 3 ari. 2 afdeln. i nu gällande bancoreglemente. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag skulle önska alt någon af BancoUtskts närvar, ledamöter behagade upplysa om det varit Utskts mening, alt 47 §:n * nu gällande bancoreglemente, hvilken är förbigången i detta betänk., skall utgå.
Nu mer än någonsin, när en i hast flerfaldigad sjö-kommunikation emellan rikets medlersta och norra delar beredt och framgent kommer att bereda allt mer och mer ökade afsättnings—tillfällen på såkallade fetalievaror, eller sådane som hafva odlingen att tacka för sin tillvaro, framstår vigten af den angelägenhet, som skulle hafva till föremål att reglera missförhållandet emellan produktion och konsumtion af dessa förnödenheter närmare. Af stor och mäktig inflytelse på allmänna kulturförhållandet inom orten har väl ostridigt varit det myckna, som blifvit tillgjordt i de sednare åren och som än vidare förberedes för förbättringen uti lands-kommunikationerna, för vattendrags upprensning till beredande af åtkomlighet af hitintills otillgängliga skogstrakter m. m.; men allt detta verkar dock blott indirekt till afhjelpandet af det onda, som här påpekats. Framkallandet af hvad som utgör lifvets förnämligaste behofver eller födoämnena vinnes icke direkte genom den omförmälda industriella rigtningen, hvadan det som kan leda till det önskade resultatet på en närmare väg måste vara af lika, om icke större vigt. Landshöfdinge-embetet tvekar derföre icke att anse, det hvarje åtgärd i syftningen att gepom naturliga medel fylla hvad som brister i materiella krafter af bearbetningen af ortens vidsträckta och stundom ypperliga odlingslägenheter *), med förnämligaste afseendet på ängsskötselns förkof *) En enda by^ i Mo Socken, eller Gattne, ändock icke den största, har, efter afdrag af impedimenterna, en areal uti inoch afrösningsjord af 12,629 tunnland. Berättelse öfver Wester-Norrlands län för åren 1844—1847. 2 10 ian, skulle bidraga till ett allmännare välstånd.
Efter de upplysningar, jaginhemtat, uppgår antalet af de bevärings-skyldige årligen för Stofckholms Stad och Län till något öfver 1,000 man, deraf minst hälften utgöres af unga män inom hufvudstaden. Följagtligen och då hvarje beväringskyldig för 5 år är underkastad beväring, kan en styrka af 2,500 man nästan i ett ögonblick under eget befäl vara disponibel, och den andra hälften eller 2,500 man långt innan några Landt-regementer kunna ankomma, och 3:o emedan tillvaron af ett sådant befäl, som Lif-Beväringens i hufvudstaden, stående i tillräcklig beröring med ett så betydligt antal af dess unge vapenföre män, för att känna dem personligen och genom utbyte af disciplinära och vänliga råd förvärfva deras agtning och tillgifvenhet, alltid mäste vara ett säkert medel, om det rätt begagnas, att i möjliga tillfällen af oro inom hufvudstaden, betrygga auctoriteters och medborgares lugn.” Vid 24:de punkten, angående bevärings-manskapets vapenöfning. Af Herr af Harmens: ”Instämmande i Utskottets åsigt att en utsträckning i bevärings-manskapets exercis till 21 dygn icke bör ske utan i sammanhang med lättnad i jordbrukets tunga af den Indeldta Armeen, kan jag icke biträda majoritetens beslut, att afstyrka bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om tillökning af 63,000 R:dr, utöfver de 80,<XX), som hittills utgått, emedan jag anser, att den begärda tillökningen borde beviljas, intilldess Kongl, Maj:t varit i tillfälle att genom de föreslagne besparingarne samla tillräckliga medel för det ifråga varande vigtiga ändamålet.” Stats-Utskottels Utlåtande, N.-o 44' T* 25 Vid 25:te punkten, angående anslagen för Kongl. Krigs-Collegii departementer.
Det har högeligen förvånat mig, alt, ehuru K. M. i Sin Propos. framställt, att medlen begärdes för alt möjliggöra truppsammandragningar och flottans utlöpande i Östersjön under näslk. år, så hafva likväl tvenne af Konungens Rådgifvare, hvilka här yttrat'sig, nästan hell och hållet förbigått delta föremål för anslagets användande. Hr Gripenstedt har till och med temligen tydligt låtit förstå, att meningen vore att, i händelse af behof, använda medlen till anskaffande af hästar för artilleriet och trossen, beredande af sjukvårdsaltiralj för arméen m. m. dyl., hvilket allt uppenbart häntyder på krigsrustningar. Om dessa föremål för medlens användande blifvit angifna i den Kongl. Propos., eller om Konungens Rådgifvare endast tillkännagifvit, att, i anseende lill de politiska förhållandernas närvarande förveckling och möjligheten af ett fredsbrott, K. M. ansett sig böra äska förhöjning af det mindre kreditivet, så skulle åtminstone jag för min del funnit mig tillfredsställd af ett sådant lillkännagifvande, och varit färdig alt bevilja till och med en ännu större summa än den nu af K. M. begärda. Det har hvarken af mig och icke heller, om jag ej misstager mig, af Hr Hjerta blifvit fordradt, att Konungens Rådgifvare här skulle uppenbara, hvem rustningarne gällde. För min del tager jag alldeles för gifvet, alt en Svensk Konung icke kan falla på den tanken, att rusta sig för att bistå Ryssland. I samma ögonblick Regeringen lillkännagifver, alt hon ämnar rusta, är jag icke tveksam om meningen med rustningarne. Men jag anser likväl, att del är R. Stms konstitutionella rättighet, och en rättighet, som hvarken kan eller bör bortskänkas, att få någon uplysning om det ändamål, hvartill de af R. St. äskade medlen skola användas. Ty skulle medlen icke behöfvas för något annat ändamål, än det i Stats-Råds-prot:t för den 19 Sept. upgifna, bekänner jag öppet, att jag dertill icke vill gifva en enda skilling.
Jag är uppledsen vid allt som både börjas och slutas med: »Det går an», – ja, till den grad uppledsen, att jag säger det aldrig, utan hellre säger jag om alltsammans: »Det går aldrig an», ty med den titeln borde alla dessa mörka idéer framstått i verlden, på det att små och stora, gamla och unga, starka och svaga, dumma och qvicka, skulle veta, hvad de hafva att rätta sig efter, – emedan så många behöfva gångstol att gå uti, andra åter ett lätt stöd att någongång hvila sig emot, på den rätta men törniga bana de valt, och att blott dessa få utvalda, sjelftänkande och frigjorda förmå att af egen drift och kraft bana sig en väg, vore det än genom skyhöga klippor och fraggiga haf, för att komma till det rätta målet – som blott är ett – ett i alla tider, alla skiften. Dixi! Gå vidare, min son!» Skymnings-prat. »Nej inga ljus ännu, det är alldeles för tidigt!» ropade minst ett halft dussin röster när salongsdörren öppnades, och en betjent kom inbärandes med påtända lampor och ljus, samt en annan med sin långa käpp och dervid fogade vaxstapelsbit, för att antända kronor och lustrer. Betjenterne stadnade förvånade på midten af golfvet, kastande häpna och frågande blickar på »nådig Grefvinnan», obeslutsamma om de skulle tända eller vända om. »Vi kunna vänta med ljusen ännu en stund, eller tills vi ringa!» sade Grefvinnan småleende. Betjenterne gingo ut med sin upplysning, och försummade icke att när de väl voro utkomna i korridoren, sakta förundra och formalisera sig öfver att »nådig Herrskapet» – en afton midt under sjelfva julen, vill sitta i kolmörker.
Östgötha lif-grenadiererna, som här för första gången voro med i elden, utmärkte sig på det mest hedrande sätt, och eftergåfvo ej Savolaksarne uti tapperhet. Och om belöningar ej skola bestämmas blott efter utgången, så förtjente onekligen alla officerare och hela den trupp, som deltog i denna träffning, utan allt undantag, att ihågkommas. Jag har mig likväl ej bekant några flere, än att löjtnanterne Furumark, Meinander och C. M. von Fieandt blefvo kapitener, samt fendrik Molander löjtnant. Hade Ryssarne, underrättade om vårt företag, vidtagit klokare åtgärder, och efter vårt började återtåg förföljt oss ända till ett sankt kärr, hvilket vi skulle passera, och det vi blott ett led i sender kunde gå öfver, så skulle få af vår trupp undkommit. För att taga den, ansågo de sig nu blott behöfva uppställa slutna kolonner densamma i förväg; men vårt manskap öppnade sig väg med bajonetten och gevärs-kolfvarne, midt igenom den så mångfaldigt öfverlägsna fienden. Att bestämma Ryssarnes styrka, är icke möjligt. Troligen var största delen af hela Ryska hären sammandragen; ty äfven de vid Walkiais och Fredriksdal förlagde trupper befunno sig nu vid Wirta bro. Den 12 November ankom en kurir från stora arméens högqvarter i Brahestad, med befallning till oss att uppbryta, och så ställa vår marsch, att brigaden omkring den 19 kunde inträffa uti Limingo eller Kempelä; hvarföre vårt återtåg företogs, straxt efter Dunkers återkomst till brigaden. Den 16 kommo vi till Pulkkila, den 17 till Marttila, den 18 till Frantsila, elfva och en half mil från Salahmi. I Pulkkila provianterades truppen för åtta dagar, och de der befintlige magasiner tömdes. Uti Frantsila förlades brigaden, enligt ankomne general-order, i kantonerings-qvarter.
Jag vågar derföre hemställa till dem, hvilka yrkat afslag, om de icke skulle finna lämpligare ått förena sig om återremiss, helst StatsUtsk., vid granskning af de afgifna yttrandena, icke lärer kunna misstaga sig om afsigten med återremissen och således otvifvelaktigt bör finna att den skett endast för bevarande af formen. Då på skäl föreg:de talare anfört Betänk, bör och sannolikt äfven blir återremitteradt, anser jag mig böra i afs:de på den 7:de punkten yttra några ord. Onekligen vore det nyttigast och bäst att vid utlåning af Riksg:sKont:s medel CO Den 3 December f. m. Fullmäktige finge fr ia ro händer och att åt dem öfverlemnades att pröfva fullgiltigheten af erbjuden säkerhet. Men om detta icke skulle befinnas lämpligt, utan speciella föreskrifter i detta fall fortfarande såsom hittills skola i Riksg:sKont:s reglemente meddelas, så synes mig bland de inrättningar, åt hvilka Fullmäktige ega rättighet att lemna lån, JernKont. jemväl böra uptagas, eller att åtminstone JernKontis obligationer måtte upräknas bland dem, hvilka få i Riksg:sKont. belånas. Det är icke blott en fördel för JernKont. denna sekelsgamla Institution, hvars soliditet ingen lärer kunna betvifla, som härigenom skulle beredas, utan fastmer och hufvudsakligen för den allmänna rörelsen, enär denna låneanstalts verksamhet sprider sig till alla delar af landet med undantag endast af de sydligaste, nemi. de conqueterade provinserne, der någon egentlig bergverksrörelse icke finnes. En mera oegennyltig låneanstalt lärer näppeligen kunna förefinnas, enär JernKont., för att kunna i högre mån än dess egna fonder medgifva, understödja Bruksegares förlagsbehof, stundom utlånar uplånta penningar mot samma ränta, sorn för de lånta medlen erlägges och sjelf vidkännes den möjligen upkommande förlusten. Större säkerhet än JernKont. har att erbjuda lärer icke kunna fordras.