Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De särskilda förmånerne för utgörandet af detta onus bestodo uti befrielse a) för Postbonden och hans postkarlar, eller de som köra posten, från be väringspligtens fullgörande; b) för den förre att skjutsa resande, och c) jemväl för Postbonden från åtskilliga kommunala befattningars bestridande. Tillgodonjutandet af sistnämnda förmåner, under litt. c, har numera upphört i följd af flera i senare tider utkomna författningar, och 1857 års Lag om Beväringspligten, hvilken Lag med 1860 års början skall träda i kraft, fritager icke vidare postkarlar ifrån denna skyldighets fullgörande. Befrielsen derifrån var emellertid den väsendtligaste åt Postbonden beviljade förmån, enär den in bringade åt honom i fredstid vanligen 4 Species *), men i krigstid ända till 20 Species om året af hvarje Postkarl, som han berättigades taga i sin tjenst; hvaremot undantagsbestämmelsen i detta hänseende för Postbönderne sjelfve sällan var af någon vigt, då endast få i detta Land blifva egna hemmansbrukare under Bevärinesåldern. O '} 1 Species eller Speciedaler Sp. således Bilagan M 1 ■ 9 Norrige. Under dessa förhållanden, då de åt Postbönderne medgifne särskilda förmåner dels redan upphört, dels snarligen i väsendtlig mån komma ytterligare att förringas; och då den med Postforslingen förenade tunga i öfrigt ansetts böra, så vidt görligt är, lindras, har Post-Styrelsen redan gått i författning om Brefpostens fortskaffande medelst Entreprenader. Denna post befordras således numera på de vigtigaste väglinierne af personer, som i kontrakt förbundit sig öfvertaga hela detta skjutsningsbestyr.
I anledning häraf, och då flere på hvarandra följande missväxtår, äfven sorn andra tiders, erfarenhet, i sammanhang med landets, naturliga beskaffenhet och läge, tydligen framställde nödvändigheten att mera: odla och rödja lill äng, samt göra. boskapsskötseln till indrägtig och riktande hufvudnäring, än att nedlägga fruktlös möda och kostnad på det egentliga sädes-åkerbrukct och dess mindre tacksamma utvidgande, syntes det, i Molionairens tanka, vara af yttersta vigt att till Kongl,Maj:t frambära den önskan: att alla, möjliga, uppmuntringar och anmaningar måtte: användas, för att leda de Norrländska iu vänar nes. uppmärksamhet på nödvändigheten att upprödja sina fult, utvidga sina betesmarker och ängslrakter, odla till äng samt rensa och upphugga skogarne, vinnlägga sig om en vidsträckt boskapsskötsel samt införa deli gröfre, uldrika fårafveln, som bäst passar för deras el i mat och läge. Stats sami: Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten hafva gemensamt till behandling företagit desse, med hvarannan sammanhang egande motioner, och ehuru Utskotten, lika med Motionairerne, anse och erkänna, att de Norra provineerne, i anseende till Landets beskaffenhet och climat, i allmänhet äro mindre tjenlige för sädesåkerbruk samt företrädesvis fordra, sådan odling, hvarigenom boskapsafvel!! befrämjas och gö - Statssaint Allm. Besv. och Oecon.
M:s nåd. skrifvelse till förnyad tulltaxa, så anhåller jag vördsammast att nu få framställa några anroärkmr. Ut - Den 26 Ja 11 uari. 225 Utgående från den synpunkt att viktualier och råämnen böra så litet som möjligt taxeras, öfvergår jag nu till partielt upplagande af: ”Apotheksvaror.” Härvid har jag intet annat att anmärka, än att tullfri införsel deraf för vetenskapsmän bör utgå eller ock de orden tillsättas: sedan Sundhets-colhm deröfver blifvit hördt. — Jag befarar annars, alt mången vetenskapsman skulle uppstå med pretentioner att fä fri införsel af medicinalier, till förfång för apothekare och till tullförlust för staten, genom möjligt missbruk af denna frihet. ”Bark af ek,” har förut varit 24 sk. per tunna eller 80 fä, som dylik hackad och torkad bark väger, nu föreslagit till 32 sk. b:co p:r Sfä. Troligen måste det vara något misstag, ty då komme hvar tunnas utförsel endast på (ii sk. Följden, enligt min tanke, deraf blefve, att alla ekskogar barkades och utfördes samt detta för vårt behof så vigtiga garfämne skulle slutligen aldrig finnas. — Jag anhåller vördsammast att den förra utförsel-tullen, 24 sk. per tunna, må qvarstå, men införsel utifrån fri. ”Beckolja,” som förut förtullats med 2 r:dr för 48 kannor, således 2 sk. kannan, hemställer jag vördsammast om icke 5 sk. per Lfä är för litet.
Yid sådant förhållande anse Rikets Ständer Sig icke kunna medgifva någon annan förändring uti de, för utgåendet af det för en Pharmaceutisk Läro-anstalt i Stockholm beviljade Stats-anslag, fästade vilkor, än att under Societetens bidrag må inbegripas de afgifter, som af eleverne erläggas, jemte det serskilda anslag, som af Societetens medel utgår för inköp af böcker och materia medica, så vida de på detta sättet bildade samlingar blifva för Institutet tillgängliga. g36 Expeditions-UtskoUets Förslag till und, Skrifvelse, IV-o 384- Hvilket Riket Ständer, i anledning af E. K. M:s högstberörde Nådiga remiss, få i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 9 Juni 1841. Uppläst och godkäodt hos Ridd. och Adeln den 8 Juni 1841. Presle-Ståndet den 9 Borgare-Ståndet den g Bonde-Ståndet den 9 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse _, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga framställning, angående en uppkommen brist i 1840 års anslag till Beväringsmanskapets vapenöfningar. (Stats-Utsk. Uti.
Påskrift å handlingen, angående verkställd chartering, då charta saknas, galle vid intet tillfälle, så framt icke lagligen styrkas kan, att behörigen annulleradt stämpladt papper varit bilagdt, men förkommit. 6:0 Å beläggnings-charta, äfvensom å charta på helt ark, då skriften å denna senare ej öfvergår på andra sidan och öfvertäcker stämpeln, skall part, som den begagnar, på sjelfva stämpeln anteckna handlingens datum, jemte en kort anvisning på hvad den angår. Beläggnings-charta skall dessutom vid sjelfva documentet eller acten så häftas eller med sigill fästas, att den ej kan derifrån skiljas, utan att valeurstämpeln derigenom göres otydlig, i hvilket fall chartan anses oduglig. Om conlrol härvid, se 11 §. 3 mom. 7:0 Afhandlingar och contracter emellan enskilde anses behörigen charterade med den derå befintliga stämpeln, så framt de blifvit dermed försedde, enligt den, vid deras utfärdande, till efterlefnad stadgade Författning. 8:0 Chartering af contract galle endast emellan samma conlrahenter, roen om contractet sedermera förnyas och den betingade summan dervid förhöjes, skall det i mon deraf med beläggningscharta förses. rj:o Om vid handlingars eller ägtenskapslysningars chartering högre charla, än föreskrifven är, af enskild person frivilligt begagnas, ege åtal derå ej rum. 10:0 I de fall, der flere än en tillämpning af Författningens föreskrift skulle kunna ega rum för chartans beräknande, galle alltid den lid, efter hvilken afgiften blifver högst. §• 4- Om chartering af rättegångssamt andra skrifter och handlingar. 1:0 I afseende på chartering af rättegångsskrifter och andra handlingar, hvilka vid Publika Verk, Embetsslällen och Myndigheter ingifvas eller uppvisas, samt Domar, Utslag, Resolutioner och andra Handlingar, sorn derifrån utfärdas, hänföras dessa Verk och Myndigheter till följande Sex Afdelningar, nemligen: Första Expcdilions-Ulskotlcts Forsing till und.
Enligt svensk lag gifves s. k. laga fardag, flyttedag, då den, som med nyttjanderätt innehar fast egendom, är skyldig att densamma afträda. Då ej särskildt annat aftal blifvit träffadt, har lagen utsatt en viss dag såsom fardag. Endast en sådan, den 14 mars, gifves för landsbygden, under det att städernas mera oroliga befolkning har tvänne, den 30 sept. och den 31 mars. Med all möjlig aktning för lagens auktoritet kan man ej annat än tänka och uttala, att den laga fardagen är illa vald. Må vara att för den, som skall tillträda landtegendom som ägare eller arrendator, den 14 mars är lämplig: jordens brukande skall j u återupptagas vid den tiden på året. De skäl, som kommit 31 mars och 30 sept. att bestämmas som laga fardag, ha väl ock haft sitt berättigande långt bort i tiden, men hvarför de i våra dagar skola gälla är svårt att inse. För innehafvare af prästboställen infaller tilloch afträdet vid en lämplig tid. Den första maj har lång ljus dag och vårregnet har ej samma genomblötande förmåga som det regn, som faller under hösten. I England och Amerika är flyttedagen förlagd till 1 maj. Det egentliga bostadsutbytet i vårt grannland Finland äger rum, har jag låtit mig berätta, den 1 juni. Laglig flyttningsdag där är ock 1 sept., men då lär ej den stora massan vara i rörelse i sådan utsträckning som vid juniflyttningen. Att första juni är en lämplig flyttningsdag är lätt insedt, och skulle det ej vara önskvärdt också för den svenska stadsbefolkningen a t t få flyttedagen förlagd till just den dagen? Bruket att » flytta till landet » är allmänt för alla Sveriges städer, och om man samtidigt gjorde sig i ordning för landsflyttning och våningsutbyte, vore det j u att » slå två flugor i en smäll ». De ofta med nymottagna rum följande reparationerna kunde då försiggå under lämplig årstid och under en tid, då innehafvare af rum och lägenheter i alla fall ha för sed att packa undan yllekläder, mattor, gardiner etc. samt att täcka öfver eller taga med sig för bruk på landet en hel del af möbler och husgeråd. Och dessutom slapp man då gå omkring bland målarpytsar, nedplockade kakelugnar eller ställningar för takreparationer.
Jag har gjort öfvermenskliga ansträngningar och satt mig i oerhörd skuld för att få upp alla dessa byggnader och kunna aflöna dessa vilda uslingar, som arbeta i salterierna och trankokeriet. Skall jag nu på köpet göra herr bokhållarn till kompanjon, så blir det jag som får gå från strand. Tig derföre med allt giftermål, tills affärerna redt sig!” Men långt ifrån att tystna, lekte ungdomen af båda könen en gammal folklek med en liten variation, som troligen uppkom just i följd af Grönlandsförhållandena. Sittande i ring, hviskade den ena grannen tre personers namn i den andres öra, och då alla sålunda blifvit begåfvade, uppläste den första i ordningen, och se’n alla hela vägen, denna versstump: ”Första gången jag till Grönland for, ”Ville man mig bortgifta. ”Mot min vilja och mot mitt ja ”Fick jag den, jag icke ville ha, ”Och det var ... (N. O.) Här nämdes någon af de förut skänkta personerna. Sedan man andra gången varit olycklig på grönlandsresan och ånyo förklarat sig icke vilja ha den förmodade friaren (M. F.), sade flickan med en sidoblick på den utkorade: ”Tredje gången jag till Grönland for, ”Ville man mig bortgifta. ”Med min vilja och med mitt ja ”Fick jag den, jag gerna ville ha, ”Och det var ...” Efter några blyga stamningar förljöds den utkorades namn, och nu träffade blicken med öm bönfallan fadern, hvars hjerta då någon gång bevektes. I de flesta fall hjelpte dock ingenting, och detta var mindre att undra på, ty fäder, som bortgifte sina döttrar med dessa lycksökare, kommande från östan och vestan, blefvo vanligen i grund ruinerade. Det är känd sak att bokhållarne skodde sig i vida högre grad än patronerna, som ensamma måste stå för de oerhörda afbränningarne för trankokerierna och de oerhörda utbetalningarne till dessa invandrande folkskaror, som läto värfva sig för arbetet. Ännu ett förfärligt ondt inträffade för de persöner, som på regeringens uppmaning och lockade af premierna anlagt kostbara verk för trankokningen och sillsaltningen.
Att 22 §. i 1734 års Gästgifvarordning likaledes medgifver en så arbitrair straffrättighet, utan inskränkning deruti till blotta penningböter ! att Konungens Befallningshafvande vid i fråga varande tillfälle icke öfverskrida den gräns för straffets belopp, som 1766 års Bref utstå» kar, och slutligen att Anders Hanssons förbrytelse i alla afseenden varit af den svårare art, att den fordrat tillämpning af ett hårdare bestraffningssätt ; påstående i följd af allt detta både Herr Landshöfdingen och Landssekreteraren, att ej allenast befrias ifrån åtalet , utan ock att jag måtte dömas till reconvention och ansvar för missbruk af mitt Embete, har Kongl. Götha HofRätt genom Utslag den 25 nästledne April sig utlåtit och väl funnit, dels att de af Konungens Befallningshafvande, såsom grund för sitt i fråga ställte beslut, åberopade författnin. gar, Kongl. Brefven den 31 Maji 17630011 den g April 1766, blifvit genom 24 §. i Kongl, Förklaringen den II December 1766 till all ^ustitmOmludsm. Embet sB er dtl etter.
Underdåniga Skrifvelser, förordnad Commission, på den grund, tillstyrkt en sadan förändring, att ny jordrefning eller skattläggning dervid icke erfordrades; att derefter flere förslag i detta ämne blifvit gjorde, hvaröfver E. K. M:ts och Rikets Kammar.Collegium sig utlåtit; att , sedan Riksens Ständer, i under, dånig Skrifvelse den 25 Oct. 1809, anhållit, att de skattskyldige rnåtte blifva hörde, till utrönande hvilka räntepersedlar de skulle kunna lättast använda till sina utlagors afbördande, Karn. rnar-Collegium, under den 16 Oct. 1810, afgifvit ytterligare underdånigt Utlåtande, hvaruti Cöllegium , med utvecklande af de svårigheter, som för utförandet af en sådan omsättning och reduction af Hemmans-Räntoine till ett mindre antal, ansågos möta, tillika uppgifvit grunderna och sättet dertill, med iakttagande, att hvarken Kron an eller de skattskyldige skulle blifva lidande, eller skattläggnings verket rubbadt; hvarefter K. M. i Nåder låtit, genom Dess ^Befallningshafvande, höra Länens Inbebyggare, hvilka i allmänhet yttrat den önskan, att blifva bibehållna vid räntornas utgörande, sådane de iiu finnas bestämde, hvaremot åtskillige hemmansegare förklarat sig vill ja ingå uti förändringen , så vida den, utan deras förnärmande, kunde tillvägabringas; äfvensom de fleste af Kongl. Majus Befallningshafvande förmält, att hinder skul. le uppstå af brist på skicklige personer, som kunde åtaga sig verkställigheten af ränlornes uträkning och förvandling på föreslaget sätt; samt att, i anledning häraf, Kongl. Majit, uti Nådig Förordning af den 20 September 1815 §. 7,förkla»ä<; att, som upplyst blifvit , icke allenast att Underdåniga Skrifvilser.
För öfrigt finnas i länets städer följande undervisnings-anstalter: i Calmar: d) Bernhardinus flickskola, der medellösa unga flickor till ett antal af omkring 24 undervisas i enklare qvinnoslöjder, men deremellan äfven begagna undervisningen i folkskolan. Denna anstalt, som halen räntebärande fond, har tillkommit och underhålles genom enskilda bidrag; b) en likartad, af en förening bildad och bekostad läroanstalt, kallad Föreningsskolan, der omkring 30 unga flickor njuta icke allenast kostnadsfri undervisning i handaslöjd af dertill antagen lärarinna och uti de till folkskolan hörande läroämnen af en särskild lärare, utan äfven fullständig beklädnad och daglig middagsmåltid. Till denna skola har Handlanden C. J. Borell med berömvärd oegennytta upplåtit, utan hyresersättning, en nybyggd gård, innehållande, utom kök, sex rum, och der äfven de mest behöfvande barnen hafva fri bostad. Begge dessa flickskolor skötas med nit och omsorg samt äro af stor nytta för samhället. De flickor, som der njutit undervisning och förete vackra afgångsbetyg från skolan, finna alltid fördelaktiga tjenster; c) en genom enskilda bidrag och 150 R:dr i årligt anslag af stadens medel underhållen ritskola för handtverksoch slöjdidkare; och d) en år 1859 i den vackra och väl bebyggda lägenheten Rostadpark utanför Calmar af Mamsell Cecilia Fryxell Tab. Litt. I. Antal inskrifne och utexaminerade elever i Calmar och Westerviks Navigationsskolor. Läsär. Inskrifne elever. Sjökaptener af l:a klassen. U t e x a m Styrmän af l:a eller Sjö- kaptener af 2:a klassen. i n e r a d e Styrmän af 2:a klassen. Summa. Rättsväsende och fångvård. inrättad pensionsanstalt för unga flickor af ståndspersonsklassen. Denna pension, uti hvilken äro anställde flera skickliga lärarinnor, har redan vunnit mycket förtroende.
Jag har visserligen ingen ting emot, alt Konungens yttrande jemväl inhemtas i afseende å det convolut, som innehåller hemliga handlingar, hörande till 342 Den 10 November e. m. 1792 ars riksdag, ehuru detsamma endast a'r försegladt med dåvarande Riddarhussecrclerarens sigill; men behöfligt målto det ändå icke vara. Hade den då regerande Konungen ansett, alt desse handlingar hort för framtiden hemliga hållas, så hade hail helt säkert i afseende på dessa, som andre hemliga handlingar, iakttagit försigtigheten all förse convolutet med sitt sigill. Jag anser att bifall kunde följa på Ulsk:s väl grundade förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på skillnaden mellan Secreta Utsk:s handlingar för tvedrägtstiden och liden efter 1789. Under förstnämnde tidrymd var Secreta Ulsk. så att säga kärnan af representationen. Der afhandlades icke blott utrikes angelägenheter utan jemväl penningeväsendet. De handlingar, som röra det sednare ämnet, anser jag kunna, enligt nu gällande författning, öppnas, Konungen oåtspord; men jag tror det icke vara förhållandet med SecretaUtsk:s efter 1789, enär delta Ulsk., så vidt jag känner vår historia, endast sysselsatt sig med s. k. utrikes ärenden. I allmänhet anser jag det vara orätt att med det ena convolutet, som innehåller nämnde Utsk:s förhandlingar, förfara annorlunda än med det andra. Jag tror således, alt 11. o. Ad. gjorde rättast om snarare något för mycket, än något för litet grannlagenhet iakttoges i detta fall, samt hemställer derföre, att med begge desse convolut mätte förhållas pä enahanda sätt, som Utsk. föreslagit om det ena. Uppå härefter af II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., biföll 11. o. Ad. hvad Kidd.Ulsk. hemställt och föreslagit, med den förändring, att, i öfverensstämmelse med Hr von Hartinansdorlfs förslag, K.
Föredrogs StatsUtsbs d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 35, i anledn. af K. M:s nåd. propos. ronde den till skolorna i åtskilliga städer inom Lunds stift utgående helgonskyld. Hr von Rosen, Georg Ludv.: Uti ifrågavar. betänk, har Utsk. sagt, att helgonskylden borde fortfarande erläggas till skolorne i riket och att anslag icke borde beviljas till skolorne för utbyte af denna Skånska hemman åliggande utskyld. Utsk. har icke kunnat bestrida, att det är orättvist, att Skånska socknar erlägga helgonskylden och Utsk. hade således bordt tillstyrka anslag af allmänna medel till skolorne för utbyte af denna skatt. Utsk. har likväl medgifvit, att denna afgift, som skolorna uppbära, är grundad på ett kontrakt; men då kontraktet af den ena parten brytes, är det icke skäl, att den andra uppfyller detsamma och dessutom synes mig utgörandet af helgonskylden närma sig ett slags våld. När denna afgift erlades till skolorne, så förbundo sig dessa, att till församlingarne skicka skolungdomen för att göra klockaretjensten och skollärarne skulle bestrida barnaundervisningen. Jag kan icke finna något skäl, alt, då K. M. afgifvit proposm om ersättning af allra, niedel till skolorne för den helgonskyld, de nu uppbära, man skall afslå ett sådant förslag, isynnerhet som summan är ganska ringa. Det är visserligen sannt, att Utsk. medgifvit, att en del af socknarne fått någon ersättning genom de af R. St. anslagne medel till folkskolor, pien Utsk. har derföre icke upplyst, om dessa socknar erhållit ett sådant tillskott och i alla fall hafva icke alla socknarne deraf kommit i åtnjutande, och alldraminst dem, som utgöra helgonskylden. Kontraktet emellan Staten och församlingarne ronde helgonskylden innehöll, att de socknar, som vore belägna en mil från städerne, skulle erlägga denna afgift. Jag kan icke precist uppgifva afståndet, ty på sina ställen finnas socknar, som äro. belägna 3 mil från städerne och erlägga denna afgift.
Uti den åberopade §n; så att Författning för ifrågavarande ämne ledan är tydlig och bestämd; men då RilsdagsFullmägtige Olof Månsson och Nils Maisson ansett det sålunda bestådde arfvode! iöra lämpas efter närvarande tid och omstindigheter, och att en Taxa bör utfärdas, hvilken dock borde stä i förhållande till den ofvannämde af år 1745» tror Utskottet sig böta vördsamligen föreslå, att vederbörande Läkaie, som besigtigar nyvärfvadt Manskap, bör för hvarje karl åtnjuta i arfvode Tolf (12) Skillingar Banco, i ett för allt, Attesten derunder äfven inbegripen, och att i afseende på Läkarens skyldighet och ansvar, samt Roteeller Rusthållarnes rättighet, att öfvervara Besigtningen och dervid medtaga vittnen, föreskriften uti ofvan högstberörde 1745 års Krngl. Resolutions $ $. bör få lända till underdånig efterrättelse* Besv. och F.kon. Utsh Betanhanåtn. Vidkommande åter den andra öfverklaga» de olägenheten, eller att Båtsmäns Rotehållare skola vid Besigtning å deras karlar blifva af Läkaren obefeörigen uppehållne, anser Utskottet sådant kunna förekommas, derigenom, att Kongl. Majrts Befallningshafvande, efter samråd med vederbörande Regements, Befälhafvare bestämmer vissa dagar och ställen för besigtningens verkställande af Läkaren och derom hvar i sitt Nådigst anförtrodda Län utfärdar Kungörelse med underrättelse för Båtsmäns Rotehållare, att deras nyvärfda karlar då komma att af Läkaren besigtigas, emot det Arfvode, som uti den nu föreslagna Taxan skulle komma att bestämmas; hvarjemte uti sagda Kungörelse torde böra till Allmogens kännedom införas beloppet af samma arfvode, och att Rotehållarne äga rättighet, att i händelse de åstunda, dervid medtaga vittnen. Hvilket allt likväl vördsamligen underställes Riksens Höglofl. Ständers närmare pröfning. Stockholm den 16 Januari 1818. N:r 15. il. II.
Att nu, sedan glasbruksegarne erhållit sådane vidsträckta lånförmoser, samt på de senare åren ådagalagt verksamt nit och användt betydliga kostnader för glastillverkningens fullkomnande/nedsätta deras lånprocent till likhet med de öfriges, hvarigenom de blefve nödsakade att återbetala nära hälften af det Lane-C»pital de undfått och i sin rörelse nedlagt, skulle, ehuru de öfrige fabrikanterne i deras nu varande ställning icke sakna skäl för ett slikt yrkande, dock svål ligan blifva verkställbar^ utan alt leda till en högst menlig inverkan på näringens forlgång; och Stats-Utskottcts Vllåtande IV.o 2Qh. 5 Kongl. Maj:t anser således för det närvarande någon annan åtgärd icke lämpligen kunna vidtagas, än att, i händelse det föreslagna ytterligare bidraget lill Manufactur-Discontfonden beviljas, och öfrige Iånberättigade fabrikanter derigenom nästinstundande år komma i åtnjutande af 3i procent af 1833 års tillverkningsvärde, det för glasbruksidkarne nu afsatte anslag förklaras höra till fondens allmänna fördelningssumma ingå och glashruksidkare ega att, lika med andra Iånberättigade fabrikanter, i förhållande till tillverkningens värde, ingå i den allmänna fördelningen afManufaclurPiscontens tillgångar. Om det måste erkännas, såsom en allmän Statsoeoonomisk grundsats, att uppkomsten af nya, allmänt nyttiga näringar bör, genom understöd från Statens sida, framkallas och uppmuntras, så lärer det jemväl med samma grundsats vara öfverensstämmande, att, sedan näringen utvecklat sig till sådan sjelfständighet, att dess bestånd härigenom är betryggadt, Statens mellankomst kan vara mindre behöflig.
Efter godtfinnande eger Directionen att antaga Riddarhusets extra ordinarie tjenstemän; dock iakttages härvid ovilkorligen att så väl Riddarhus-Secreteraren som alla öfrige ordinarie och extra.ordinarie tjenstemän böra vara af adelig börd eller ock äldste söner af de sedan 1809 adlade ätter och kunna förete akademiska vittnesbörd öfver aflagd examen till rättegångsverken eller Kongl. Maj:ts Kansli; hvarjemte Riddarhus-Kamereraren bör anskaffa antaglig borgen för uppbörden.» Yisar någon Riddarhusets tjensteman vårdslöshet eller försummelse i sin tjenst, varde han derför af Directionen varnad; skulle rättelse derigenom ej vinnas, må den felaktige af Directionen suspenderas från tjensten på högst trenne månader med förlust af motsvarande lön. Låter han sig ej heller deraf rätta, eger Directionen att suspendera den felaktige från tjenst och lön till nästa lagtima Adelsmöte; ankommande då på Ridderskapet och Adelns pröfning, om han vidare vid sysslan må varda bibehållen. § 10. Directionen må ej förändra de, enligt faststäld Stat, för Riddarhusets tjenstemän anslagne löner och arvoden, ej heller någon ny syssla med eller utan lön inrätta, emedan sådant af Ridderskapet och Adeln ensamt beror. § 11.