Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af denna orsak skulle jag för min del önska — i fall det anses formenligt — att motionen hnge hvila på bordet, intill dess det betänk, af BancoUtslcs, hvilket af motionären åberopas, inkommit och blifvit för Ståndsledamöterne tillgängligt. Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes upplysa, huruvida han anser det kunna ske, i hvilket fall jag ej skall vidare upptaga tiden med något yttrande i ämnet. Men i motsatt händelse anhåller jag att få ingå i sjelfva saken, emedan jag anser motionen vara af den betänkliga art, alt jag deremot ville anföra några anmärkn.-r, hvilka vid en blifvande remiss kunde få åtfölja till Utsk., att der gälla hvad de kunna. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att, derest Hr Lagerhjelm, innan Hr Nordenanckar motion nyss föredrogs, hade väckt fråga om, att densamma måtte hvila, något hinder för att bifall dertill kunnat lemnäs, efter H. Ex:s åsigt, icke skulle mött, men att nu, sedan motionen blifvit föredragen, H. Ex. ansåge att frågan om densammas remitterande i detta plenum ovillkorligen borde afgöras. Hr Den 26 Mais e. m. 505 tlr Lagerhjelm: Sä vidt jag kan förslå 49 § Riksd.Ordn., (jag talar ännu om formen), sä innehåller den endast, alt elt beslut ovägerligen bör fallas i plenum näst efler det då motion lilef väekl, men della beslut hehöfver icke nödvändigt innehålla, att remiss skall ske, ty Ståndet kan äfven besluta, att remiss bör äga rum vid elt annat tillfälle. En sådan åtgärd synes så mycket mera hår vara påkallad, som motionären sjelf baserar sin motion på eli betänk, från BancoUlsk., hvilket ännu icke till RiksStm inkommit. Jag hemställer derföre, om icke denna motion kunde få hvila på bordet till dess del deri åberopade betänk, frän ILneoUlsk. inkommit lill' B. o. Ad., hvilket betänk, ligger till grund för de bestämmelser, hvarpå hela motionen hvilar.
— då skulle de snart bli tunna som löfblad och falla den allmänna barmhertigheten till last på gamla dagar. Men då stode nog herr Torelius och alla Vårt Lands-professorerna och toge emot dem med öppna armar och sa ’: » ni har varit redliga bokhandlare, mina herrar, ni har skött er allar som det egnar och anstår en rättskaffens köpman — gån in till det fattighus, som vi för eder och edra likar tillredt hafva! » Men som * Detta m&amp;Bte till och med » Värt Land » erkänna !våra bokhandlare och förläggare inte finna det just så angenämt att ha fattighuset, helst hr Torelius ’, i perspektiv och hela verlden inte kan späka sin lekamen året om med psalmer och predikningar, så sälja de med glädje både moderna hoc est osedliga romaner, diktsamlingar och annan osedlig literatur, och herr Torelius får knyta näfven i byxfickan. För öfrigt — vi fråga bara! — betraktar icke herr Torelius » Vårt Land » som en affar? — nå om så icke är, hvarför delas då icke hela upplagan ut gratis? Men se herr Torelius gör nu i en s. k. kristlig tidning och derför finner han det icke så galet, att det blefve ett godt geschäft. Icke heller hr Wirsén lär gratis utdela sina rimmade uppbyggelseskrifter? Men for vår del finna vi det mera opassande att slå mynt af religionen än besjunga en q vinna, så olycklig som t. ex. Mary Vetsera. » Kasten icke första stenen! » det tyckes herr Torelius i sin blinda fariseism hafva glömt. Att nu inlåta sig i ett estetiskt resonnemang med br Torelius vore for visso bortspildt bläck och möda, annars skulle man ju mycket lätt kunna bevisa att århundradets störste skald Byron, eunuckmoralen till trots, i » Don Juan » icke tvekat att besjunga äktenskapsbrottet, och Dantes Francesca da Rimini, om man nu vill gå riktigt tillbaka till den gamla goda tiden, står ju också som ett glänsande exempel i literaturbistorien. Låt oss för öfrigt höra, hvad en af våra förnämsta skönliterära kritici, sedermera biskop J.
"Vill någor, man eller qvinna, göra testamente; upprätte thet skrifteliga, med eller utan vilkor; varde ock testamentet bestj^rkt af tvänne vittnen, som skola på en gång när vara, och therå tekna skrifteligt intyg, att thet testamente tå var gjordt med sundt och fullt förstånd och af fri vilja; stånde ock honom fritt, att låta vittnen veta thess innehåll, eller ej. Äro ej vittnen alt tillgå, och finnes testamentet med egen hand vara skrifvit och underskrifvit; äge ock thet laga kraft, ther ej styrkt varder, att testamentsgifvare!!, efter then tiden, haft lägenhet att vittnen anskaffa. Råkar någor i svår sjukdom eller fara, håfve tå våld att, i vittnens närvaro, testamente munteliga göra; och galle thet, ther the vittnen intyga, att han, med sundt förstånd och af fri vilja, förklarat sig hafva thet testamente gjort. Dör han ej i then sjukdom eller fara; vare hans munteliga testamente icke gällande. Bortgifver någor fast egendom, äge ej makt om vilkoren för thess förvaltning sträcka förordnandet längre, än till förste emottagarens och thess makas lifstid, eller om äganderätten vidare, än lill utnämnande af testaments-' eller gåfvotagarens nästa efterträdare, uti hvilken sistnämndes hand fastigheten ikläder sig egenskapen af arfvejord, hvarmed i allt fall, efter allmän Lag, för - I>en i Mars f. m. 7 hålles. Ej eller må i andra afhandlingar och contract om fast egendom sådane vil*, kor inflyta, hvarigenom förvaltningsoch, ägande-rälten för en framtid vidare inskränkes, än nu sagdt är; men angående städja och arrende galle hvad therom särskilt stadgadt är.
Nu blef det annorlunda. Det synligas och det osynligas, det skönas, det intellektuellas och det moraliskas inre samband uppenbarade sig allt mer och mer för Natalia, kring hvilken en rik och fruktbar verld åt alla håll utbredde sig. Lycklig hon, lycklig hvar och en, som tydligt och klart erkänner sin skyldighet, det vill säga, sin rättighet att deri uppöfva sina krafter! Vi återkomma nu till Natalia vid tjugusju års ålder. I den korta och skumma skildring vi tillåtit oss af hennes föregående lefnad, har, såsom redan på förhand angafs, ej ett enda ord influtit om älskare, om kärlek. Och – i det hela taget – när skulle väl Natalia haft tid dermed? – Icke i den första ungdomen, då hon ansattes af tvifvel och förtviflan; sedan hade ju hennes tankar varit upptagna af den närmare bekantskap, hvari hon sett sig, föranlåten att ingå med Lifvet, samt af den omsorg, hon egnade sin Gudson och Bror. Denne var nu fem år. Ifrån hans svällande sinne ville Natalia aflägsna hvarje skadligt inflytande 3 och det lyckades henne väl. I härlig menlöshet uppväxte det lofvande barnet, hvars lif skulle varda ljust, emedan bestråladt af det Himmelska, ovanskliga Ljuset – sådan var systerns dagliga bön, sådant målet för hennes sträfvanden. – Utom den krets, der Natalia funnit ofvannämnda, jemte några flera allvarliga pligter, sig förelagda till fullgörande, vistades hon ej gerna, och det sällskapslif hvarmed hon årligen kom i beröring under ett par vintermånader i X, hade för henne intet behag. En afton befann hon sig likväl, nästan till egen förundran på en bal, der försöken att tillvägabringa allmän glädje voro, eller åtminstone syntes mindre vanmäktiga än vanligt. Natalia satt i en vrå af dansrummet. Unga blomstrande gestalter, som ännu blott smuttat ur nöjets rusgifvande bägare, sväfvade förbi henne, sammanblandade med andra, hvilkas oroliga uppsyn och konstlade glädtighet tycktes förråda, att de, ända till dräggen, tömt innehållet af den skimrande pokalen. Natalias hjerta upprördes.
Skrifvelse, N:o 197. 601 till iler bestämda minimi-qvantiteter, att tills vidare ega rum uti städerne Stockholm, Götheborg, Norrköping, Gefle, Carlskrona, Malmö, Calmar, Wisby, Westervik, Uddevalla, Landskrona, Christianstad, Carlshamn, Ystad, Halmstad och Helsingborg, under iakttagande af följande vilkor: alt varorna uppläggas under tullkammarens, jemte egarens, lås och vård; att egare af dessa varor få, emot utgörande af bela tullen, om de inom landet försäljas, men endast mot transito-tull, då de bevisligen åter utföras, från kredit-upplaget uttaga större eller mindre partier, dock icke under hälften af det minsta, som får uppläggas; att kredit-upplaget icke får sträckas utöfver ett år ifrån den dag, godset till uppläggande angifvits; börande detsamma inom nämnde tid antingen åter utföras, eller till fullo förlullas efter den tullberäkning, som var gällande då upplaget skedde, vid påföljd, alt godset i annat fall för egarens räkning å auktion försäljes, då belöpande införselstull och omkostnader å auktionssumman först afdragas och återstoden tillställes godsegaren; att gods må kunna transporteras från en stads kredit-upplag till en annans, dock med kredit-tidens beräkning ifrån den dag, godset först till uppläggning angafs; alt varor må kunna afgiftsfritt öfverflyttas till kredit-upplag från nederlag, med beräkning af kredit-tiden från angifningen till kredit-upplaget; att varor må, efter anmälan hos Generall-tullstyrelsen, öfverflyttas från kredit-upplaget på nederlag, emot erläggande af så väl transito-afgift, som inkommande rekognition; samt att genom kredit-upplaget någon förändring icke sker i den nederlagsfrihet, som Kongl. Maj:t redan i nåder förunnat vissa städer eller framdeles i nåder förunnar andra. §. 13.
Den är i förra fallet en godtyckets vårdslösa utpressning, i det senare ett af förnuftsoch billighets-grunder föranledt öfverlåtande. Erfarenheten utvisar i alla tider menskliga begreppets behof af jemförelse emellan fördel och uppoffring. Skälen dertill ligga i menniskans moraliska daning, om hvilken blott kan sägas att den är sådan, men hvaraf man endast äger att iakttaga erfarenheten, om man deruppå vill bygga rättsgrunder. — Största säkerhet att blifva rättvis i en beskattning, det är i fördelningen af de tillskott, dem hvarje invånare bör erlägga till Statens bestånd, under vissa gällande samhällslagar, torde då ovedersägeligen blifva, alt suppositionsvis sätta Staten och dess invånare i ett individuelt förhållande till hvarandra; att för ett ögonblick betrakta det Allmänna som en individu och invånaren somen annan, jag menar såsom tvenne fria individuer, det vill säga tvenne lagbundne, hvilka efter rättsgrunder nödgas agera. Den 3o Mars f. m. Men huru agera tvenne sådane? Låt den ena föreslå den andra en uppoffring i penningar, i varor, i mödor, och denne skall snart till förmån för sig föreslå något till utbyte. Men låt nu den förstnämnde, utan medgifvande af någon sådan förmån, gifva tillkänna sin fordran att erhålla en viss afgift af hvad han anser den andra äga; låt honom vidare, för att väl försäkra sig om myckenheten af dess egendom, yrka en bekännelse af hela dess tillstånd; så torde ingen neka, att den, som är föremålet för dessa påståenden, med skäl kan tro sig vara utsatt för våldsam behandling, och som man säger fallen uti röfvarehänder, äfvensom att Lagens skydd, om det anropas, bör honom tilldelas, så i afseende på dess rätt att utan fritt begifvande ingenting af sin egendom aflemna, som äfven på den, att hafva sig dess inre tillstånd och beskaffenhet förbehållet. Men om detta är förhållandet individuer emellan, på hvad grund kunna de betraktas ur en annan synpunkt i deras förhållande till Staten?
Men var köpet icke att anse för afslutadt, och kunde det således ej rätteligen sägas, att lagfarten blifvit af köparen försummad; så var han ej heller ännu att anse för ägare; och då borde, på denna grund, säljarens gäld uti egendomen, såsom honom ännu tillhörig, intecknas. Huru än tvisten i detta ämne betraktades, borde följaktligen det slut gillas, hvari Rådst.rätten stadnat. Men det antastades från en annan sida af köparen, som i Hofrätten besvärade sig. Utgifvaren af förbindelsen, hvarpå inteckningen skulle grundas, (I':n) hade inför Rådst.rätten uppgifvit, att i denna handling en miss-skrifning förelupit, samt att den borgen, för hvilken inteekningssökanden skulle hållas skadeslös, i sjelfva verket hade annat datum, än skadeståndsförbindelsen (den, som skulle intecknas) omförmälte; och i denna uppgift hade ej blott utgifvaren af den förskrifning, hvarå borgen blifvit tecknad, (S.) utan ock inteckningssökanden sjelf (?■■) inför Rådst.rätten instämt, med förklarande af den sistnämnde, att han icke tecknat borgen å någon under den, genom misstag utsatta dagen (d. 8 Sept. 1844) utställd förskrifning af omförmälte utgifvare (S.) till P:n.
Stockholm den 12 April 1860. 90. (den föreslagna lydelsen.) Under Riksens Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar och pröfning må icke uti något annat fall eller på något annat sätt, än Grundlagarne bokstafligen föreskrifva, komma frågor om Embetsoch Tjenstemäns tilloch afsättande, Regeringsoch Domare-Makternas Beslut, Resolutioner och Utslag; enskilda Medborgares och Corporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning. Lili. lill n. Memorial till Rikets Ständer, med förslag till den ändring i 55 § Riksdags-Ordningen, att beslut icke må i något Stånd fattas, derest icke minst tre tio ledamöter tillstädes liro. Riksdags-ordningen bjuder i dess 79 §, att Riksdagsman af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden ej må från riksdags-orten afresa, eller från riksdagsöfverläggningarne sig afhålla, med mindre han dertill undfått, genom protokollsutdrag, tillåtelse af det Stånd, hvartill han hörer; hvarjemte Ridderskapet och Adeln anbefalles, att i detta hänseende ställa sig Riddarhus-ordningen till efterrättelse. Af föreskrifterna i berörda § synes tydligen, att lagstiftaren velat, det icke blott Utskottens, utan äfven Riks-Ståndens öfverläggningar skola bevistas af alla vederbörande, de der icke laga förfall ega eller af sitt Stånd erhållit tillstånd, att vara borta; och kan orsaken till samma föreskrifter icke skäligen sökas annorstädes, än i lagstiftarens önskan att riksdagsärenden måtte, i möjligaste måtto, erhålla mångsidig pröfning och att dervid icke saknas nödiga upplysningar. Då likväl någon påföljd för ledamöternes uteblifvande från deras Stånds plena icke blifvit bestämd, och hvad Ridderskapet och Adelns ledamöter särskildt angår, Riddarhus-ordningen icke innehåller något om skyldighet för dem att Ståndets plena bevista, finnes icke någon säkerhet, att det ändamål, lagstiftaren åsyftat, verkligen vinnes.
Då nu, enligt min öfvertygelse ingen enda ledamot, kunnat uppgifva någon §, som så väl som den 69 § passar iu på förevar:de fråga och de förut till stöd för denna åsigt anförde skäl synas mig vara ovederlagde, kan jag icke inse annat än att nämnde § här måste tillämpas, så alt frågan skall gå lill förstärkt StalsUtsk. Ty, såsom jag redan yttrat den omständigheten att Konungen härutinnan äger sanktionsrätt, kan icke lägga hinder i vägen för en sådan frågans behandling, enär 69 §:n omfattar så väl de stalregleringsfrågor, som höra under Konungens sanktionsrätt, som dem der 11. St. ensamme äga beslutande rätt. Frih. Cederström: Jag skall icke blifva vidlyftig, utan blott yttra några ord. 1 anledn. af Gr. Lagerhjelkes yttrade oförmåga att skilja emellan början af 89 §, som handlar om R. St:s rätt alt till K. M. framställa önskningar frän slutet af samma §, som tydligen innefattar ett särskildt stadgande för det fall att K. M. vill åt R. Stir öfverlåta att gemensamt med Honom något afgöra, får jag endast säga att jag sannerligen icke anser det löna mödan att derom med honom tvista. Emedlertid anhåller jag, medan jag har ordet, att få åberopa hvad Hr Gyllensköld nämnt i afseende pä BondeStis privilegier eller fri och rättigheter af d. 4 April 1789 som i 2:dra § har följande lydelse: ”Skatlebondes ägande rätt till skattehemmanet bibehälles uti sin helgd allid oförkränkt, äfvensom den dispositionsrätt derå, som beviljad och försäkrad blifvit: och de ä hemmanen engäng gjorde, i laga ordning fastställde, skattläggningar och tiondesättningar, skola i everderliga tider äga bestånd, och alldrig någon ändring eller rubbning deruti tillåtas.” Nu har genom koncessioner i RiksStms privilegier, som skedde vid 1809 års riksdag och sorn äro uppfattade i K. Kungörelsen af d. 2 Maj 1810. — Sveriges samtlige innevånare fått lika rätt till förvärfvande af all slags jord.
J\l 32, i ani. af återremisser af Mem:t JYs 22, innehållande förslag lill ändring af 35;le §:n Rcg:F:n. lista punkten, innehållande anmälan alt Utsk. funnit BorgareSt:s mening icke kunna med de öfrige RiksSt:nsförenas. Lades lill handlingarne. 2:dra punkten, innehållande inbjudning lill R. o. Ad. att med frånträdande af förut gjorde anmärttn:r foga sig efter Presteoch RondeSl:n. Frih. Klinkowström, Rud. Mauritz: Jag beklagar vis serligeu, alt Const.Ulsk., till följd af de öfriga Ståndens beslut, ej kunnat fästa afseende å hvad R. o. Ad! förklarat utgöra dess gemensamma tanke i frågan, men jag tror likväl icke, att R. o. Ad. bör alsia den gjorda inbjudningen, i hvilket fall R. o. Ad. ensam Den 22 Augusti. 103 skulle hafva fattat ett skiljaktigt beslut. Det förslag Const.Ulsk. uu afgifvit är visserligen icke fullt tillfredsställande, men innefattar likväl en förbättring, hvarföre jag anhåller, alt R. o. Ad. måtte detsamma bifalla. Hr von Hartmansdorff, Äng.: För min del tror jag, alt Const.Ulsk. icke varit nog lag-grannt vid denna frågas behandling; ty vi hade ingen rätt att föreslå General-Adjutanters med Heras uptagande bland förtroende-sysslors innehafvare. Jag anförde förhållandet med Ofver-lDtendenlen endast såsom ett exempel, men icke såsom ett förslag. Pä samma sätt var förhållandet med Cheferna för Fångvårds-Slyrelsen samt Vägoch Vattenbyggnads-Corpsen. Afven de nämndes af mig endast exempelvis. Jag godkänner visserligen det förslag, Const.Ulsk. här framlagt; men jag gör det på annan grund än Utsk., ly R. o. Ad. bör foga sig efter de öfriga Ståndens beslut, men har, enl. min tanke, varit alldeles oberättigad! att väcka frågan, hvilket dock ej af Utsk. blifvit uttryckt.
Organisation af Banko-verket, angående utarbetande af förslag dertill 6 1 48 — b. 28 Juni b. 28 Juni 3. 2 Juli b. 28 Juni Svar på återremiss 6 1 62 — a. a. 21 Juli a a. 26 Juli a. a. 25 Juli a. a. 25 Juli Se vidare 6 1 74 5 b. 16 Aug. b. 15 Aug. b. 16 Aug. b. 16 Aug. 50 Ornäs Loflhyggnad, anslag för underhäll af, se Byggnader och Reparationer. Orthopediska Institutet, anslag till — 1 89 28 b. 26 April å. 26 April å. 3 Maj b. 3 Maj Svar på återreuiisser A 1 134 23 a. a. 14 Juni 14 Juni 14 Juni a. a. 14 Juni Register v [v. Vilu t. R. St. cn 00 > SI '■D 3 — c sr ST 05 Riks-Ståndens Beslut. rr ^ ~ s a. 03 cn 0. < "O CD O 5T 2. CD f* CfQ ET 3* T H. -i as" 03 3 3 a. O. CD CD * 2. K r. 5. • aq » c Ridd. o. PresteBorgareBondeN:o N:o| Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. ståndet. N:o ~§ Voterings-proposition 4 1 217 11 9 Juli 12 Juli 12 Juli 12 Juli Voterings-resultat — 4 1 257 G a. a. 26 Juli a. a. 26 Juli a. a. 50 Juli a. a. 50 Juli 175 Ost-skatten i Herjeådalen, utgö- rande af, se Skatte-förenkling.
N:r 22. endast 1 krona för qvarialet. Redaktör o c h utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. postarvodet inberäknadt. Träffas å b y r ä n k l. Ingen lösnummerförsäljning. Allm. Telef. Vet, och hon men qvinnan måste m y c k e t lida, dä först blir hori himmelskt s k ö n; känner tornet i sin sida, tiger, k y s s e r det i bön. TTtg-ifningstid: hvarje helgfri fredag. e l l e r nästfölj. söckendag. Byrå och Expedition hållas under sommarmånaderna öppna endast måndagar, torsdagar och fredagar kl. 11 — 2. Undertecknad kommer att vistas borta under större delen af juni månad, och skötas redaktionsbestyren under denna tid af hr Johan Nordling. Expeditionen förestås af fröken Viktoria Schoultz. Alla skrifvelser i redaktionsangelägenheter torde o v i l k o r l i g e n adresseras till Iduns Redaktion, Stockholm; skrifvelser angående expeditionen deremot till Iduns Expedition, Stockholm. Iduns postupplaga (d. v. s. utom de 3 — 4,000 exemplar, som gå genom bokhandeln och tidningskontoren samt under korsband) visar följande stigning under innevarande år: sker: A t t älska är f ö r henne lefva, att mildt förbinda tysta qval, att fridens blommor sakta väfva kring plågorna i sorgens dal. JoJian Iduns Prenumeration I landsorten: ä postanstalterna. I Stockholm: h o s redaktionen, å Stadspostens hufvudkontor, i bokladorna samt å tidningskontoren Derför vädjar jag särskildt mödrars uppmärksamhet. Nybom,. till blifvatide väl eller ve, vara eller icke vara beror af din klokhet, din omtanke.
Den 30 December e. m. 325 Kostnaden anses, efter noggrann beräkning, komma att upgå till 20,000 r:dr r:gds; och, om hvarje aktie beräknas till 100 r:dr s. m., erfordras således 200 aktier. Motion kommer att göras till R. St. om beviljandet af ett räntefritt lån, stort 10,000 r:dr r:gds, att, med 1000 r:dr s. m. årligen, inom 10 år blifva återbetaldt. I händelse af företagets önskvärda framgång, komma aktieegarne naturligtvis sjelfva att utse elen förvaltning och styrelse som erfordras. Stockholm d. 27 Dec. 1850. G. W. Carlson, E. II. Erikson, N. Ignell, Legations-predikant Pastor i Catharina. Corn. i Catharina, och Past. i London. Axel Fr. Liljenstolpe, M. L. Wahren, J. W. Öfverström. Kammarherre. Skräddare-mästare. Corn. i Catharina. Behofvet af förbättrade boningshus för arbetsklassen torde ej kunna af någon förnekas, serdeles af den, som i ringaste måtto vill göra sig personligen underrättad om de usla bostäder, som f. n. här i hufvudstaden gemenligen uplåtas åt denna klass och den fattigare befolkningen i allmänhet. Huru de fattigaste åter, uti vissa delar af vår hufvudstad äro logerade, derom skulle beskrifningen väcka både vämjelse och de sorgligaste betraktelser. Att äfven för dessa de olyckligaste och sämst lottade af vära medmenniskor söka medverka till någon förbättrad ställning, vore visserligen min önskan; men förevar, motion har egentligen afseende pä sådana hushåll eller ogifta personer af arbetsklassen, de der ännu kunna hälla sig uppe, och för hvilka trefnad inom bostaden hufvudsakligast fattas.
-Utsk. icke kunnat upptaga målet till handläggning, och på sådan grund återskickades handlingarna från Constit.- TJtsk. till Bevilln.-Utsk., sora nu, efter min tanka, ganska rikligt behandlat saken i sitt nu förevar, betänk,; ty sedan Presteoch BorgareSt. bestämdt yttrat sig — och de kunna icke numera undgå att göra det —, komma förmodligen handlingarna ånyo, genom Bevil!n.-Utsk:s försorg, till ConSt i t,-Utsk., som då icke skall underlåta alt fullgöra sitt åliggande. Jag förenar mig således med Gr. v. Fersen i anhållan, att detta betänk, må läggas till handlingarna. Hr von Hohenhausen: Då jag blott i afseende på formen och för att komma till ett slut i denna tvistiga fråga, fästat mig vid Bevil!n.-Ulsk:s betänk., ber jag att vid den siste värde talarens yttrande, att Presteoch BorgareSt:u numera icke kunna undvika att bestämdt förklara sig, få erinra, att något tvångsmedel, för att förmå dessa Stånd härtill, icke linnes, om de ej vilja frångå sina föregående beslut, Men att lägga till handlingarna eller bifalla Bevilln.- Utskts första betänk., hvari Utsk. sagt sig icke kunna upptaga frågan, är ungefär detsamma, och då Preste-och BorgareSt, nu fattat dessa beslut, ser jag ingenting i TJtsk;s sednare memor, som tvingar de begge RiksSttn att frångå sina beslut. Hvilken fråga som helst skulle på detta sätt kunna förfalla, då intet tvångsmedel finnes, utan blott den inora - Den 7 Juli e. m. 321 liska skyldigheten att för convenancens skull lenina svar på en gjord förfrågan; men om frågan från RiksSt:n kommer till Constit.-Utsk., kan Utsk. sjelf vidtaga hvad åtgärd, som finnes behöflig, d. v. s. antingen infordra de begge RiksSt:s yttranden, eller genast afgöra frågan, och det är på grund häraf, som jag anser remiss till Constit.-Utsk. lämpligast. Frih, Palmstjerna, Carl Otto: