Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherre Boye anhöll, att få till protocollet förklara, det han icke ansåg Friherre Cederströms anmärkning, så vidt den rörde RiksgäldsContoirets Sedlar, hafva bordt föranleda till återremiss af Utskottens Utlåtande. Herr von Becker, Carl Johan, förenade sig med Friherre Boye Föredrogs å nyo Statsoch BaricoUtskottens den 21 sistledne Junii under No 24 afgifne, samt den 2 8 derpåföljde eftermiddagen på bpr: det lagde, Utlåtande, angående StatsVerkets förhållande till Riksens Ständers Bank, Friherre Cederström, Jacob : I afseende på den fråga , som nu utgör föremål för Ridderskape. ts och Adelns öfverläggning, eller huru 9i° Dm 19 Juli i f. m. stor del af Statsverkets skuld till Banken bör afbetalas , samt om fäntaii derå , må jag fästa •uppmärksamheten på den omständighet, att så vida Riksens Ständer önska tillvinna förtroende åt sina beslu», måste de sjelfve samvetsgranot uppfylla dem, och ej genom ändringar deruti , betaga sig rättigheten att blifva trodde af Allmänheten. Jag instämmer väl med Utskotten uti den åsigt. att, i anseende till den belägenhet, hvaruti Riket sig nu befinner, sv årighet möter för Staten, att till Banken inbetala samma summa, som förut ; men jag instämmer icke i den tanken , att ändamålet ju ej på annat sätt kan vinnas, på det sätt nemligen , att de delar af Statsutgifierne, som erfordras till Ganal-anläggningar och byggnader, bestridas genom upptagande af lån, stall, de på framtida återbetalning. Om man så betedde sig , kunde minskning af Bevillningen äga rurh, utan att åstadkomma någon oreda IV mellan Banken och Statsverket. Hvad räntan beträffar; sa enär densamma ingår uti Bankens gevinst, kan den visserligen till allmänt nyttiga ändamål disponeras; och det är äfven fullkomligen likgiltigt , om denna ränta betalas med ena handen och åter utlemnas med den andra; eller om hon helt och hållet afskrifves. Jag skulle önska, att Riksens Ständer icke rubbade den inbetalning, de en gång för alla fastställt.
Den sorn vill, att till kontraproposition i hufvudvoteringen an t ages Ridderskapet oell Adelns samt Bonde-Ståndets beslut, att nuvarande bevillningen å rörelse och näring, sedelutgifvande enskilde Banker derunder icke inbegripne, samt fast egendom, må bibehållas oförändrad, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, kommer att till kontraproposition antagas Borgare-Ståndets beslut, att nämnde bevillning skall nedsättas till hälften af hvad den nu utgör, samt att, till följd häraf, ej blott alla uti §§ 9, 10, 25, 27 och 28 i Beviilnings-Utskottets förslag till Bevillnings-stadga förekommande minimiafgifter skola nedsättas till hälften af deras nuvarande belopp, utan äfven afgifter å rörelse och näring samt fast egendom i öfrigt allestädes i nämnde förslag må upptagas till hälften af hvad de för det närvarande utgöra; b) i hufvudsaken: 3:o. Den som vill att, såsom Preste-Ståndet beslutat, bevillningen för handel, fabriker, handtverk o. s. v., eller rörelse och näring i allmänhet, vare sig i städerna eller på landet, sedelutgifvande enskilde Banker derunder icke inbegripne, må bestämmas till Tre för hundra af årliga inkomsten, der nu bevillning af fem för hundra eger runi; att den bevillning af fast egendom, på landet och i städerna, som nu utgår med Två R:dr för hvarje Ett Tusen, för framtiden må bestämmas till Tre R:dr för hvarje Två Tusen femhundra; samt till följd häraf, dels att på alla de ställen i Bevillnings-förordningen, der afgifts-bestämmelserna Fem för Hundra och Två för hvarje Ett Tusen förekomma, i deras ställe skall införas:
Med anledning af nyssberörde yrkande, har Utskottet från Fullmäktige i Riksgälds-Contoret infordrat en fullständig uppgift på det antal rum och lägenheter, som för nämnde Contors behof skulle erfordras i en blifvande ny local; till följd hvaraf, Fullmägtige för Utskottet uppgifvit, att uti Riksgälds-Conlorets nya local erfordrades: "A. ”För Fullmäktige och deras Expedition: 1:0 Ett större Sessions-ruin. 2:0 Ett Förmak, Btats-Utskoltets Uttalandej ,V:o 3l1. 3 3:o Eli Cartzli-rum, 4:o Ett Cässa-hvalf, 5:o Ett större eller 2 mindre rum för Archiv samt 6:0 ELt rum, att användas såsom Tambur och för Vaktbeljeningen." ”B. "För Commissariatet och derunder lydande Departementen: 7:0 Ett Sessionsrum med 8:0 derintill liggande hvälj dt Cassarurn, 9:0 Ett Förmak, 10:0 Ett Canzli-rum, i 1:0 Ett ruin för Cassa-Bokhållaren. t t.o Ett eller tvenne rum till Archiv för Canzliet, m. m. 1 3:o litt ruin lör Boksluts-kärner er ar en med i4:o Ett derintill liggande större eller a:ne mindre rum för Archiv. t5:o Ett rum för Bokhållaren och Contorsskrifvarne, 16:0 Ett rum för Revisions-Kamereraren, jemte Revisions-contorets handlingar, 17:0 Ett större rum för Riksgälds-Contorets Ombudsman samt till förvarande af Ombudsm ins-Contorets, jemte Discont-utredningens, handlingar, 18:de Ett större Cassa-hvalj för insättning af packlårar med remitterade penningar ifrån landsorterne, 19:0
Han hade en förfärlig aptit och var alltid hungrig. När det var kabeljo till middan åt han sig trött i käkarne, men gick hungrig från bordet. Fick han då absolut för litet mat? Nej, ty det finnes millioner kroppsarbetare, som få mycket mindre, men de högre klassernas magar måtte vara anpassade för starkare och mera koncentrerad föda. Han mindes derför hela sin ungdom som en lång svält. Vidare nedsattes dieten under styfmoderns regim och maten blef sämre. Linnet fick numera också endast bytas en gång i veckan i stället för två. Det var en förkänning af att en underklass kommit upp till styret. Ynglingen var icke högfärdig på så sätt, att han icke erkände husmamsellns börd, men när hon uppträdde såsom tryck, flyttadt nerifrån öfver honom, då gjorde han uppror men så kom Jesus emellan och bad honom vända andra kinden till. Han växte och fick gå i urväxta kläder. Kamraterna började gyckla med honom för hans korta byxor och hans hemgjorda krans på mössan. Alla hans skolböcker köptes antiqvariskt i gamla upplagor, hvaraf uppstod många ledsamheter i skolan. Det står så i min bok, svarade Johan. Får jag se på din bok! Skandal! Och order att köpa nyaste upplagan, hvilket aldrig skedde. Hans skjortor slutade nu på halfva armen och kunde icke knäppas. På gymnastiken behöll han derför alltid jackan på. En middag skulle han i egenskap af rotmästare stanna qvar på enskild, högre lektion för löjtnanten. Tag af er jackorna nu, gossar, så ska vi ta oss lite motion, sade löjtnanten. Alla kastade af sig, utom Johan. Nå, är jackan af än? Nej, jag fryser, sade Johan. Han ska snart bli varm, sade löjtnanten, af med tröjan bara. Han vägrade. Löjtnanten kom nu vänligt skämtsamt fram till honom och drog i ärmarne. Han gjorde motstånd. Läraren såg på honom. Hvad är det för slag? sade han. Jag ber hyggligt, och han vill icke göra mig till viljes. Gå då sin väg! Ynglingen ville säga något till sitt försvar; såg bedröfvad på den hygglige mannen, hos hvilken han alltid stått väl men han teg och gick! Nu kände han qväsningen.
Pharao sade till honom: Hvad fattas dig när mig, att du vill draga till ditt land? Han sade: Intet; utan låt mig fara. Än uppväckte honom Gud en fienda, Reson, ElJada son, hvilken ifrå sin herra HadadEser, Konungen i Zoba, flydd var; Och församlade emot honom män, och vardt en höfvitsman för krigsknektar, den tid David slog dem ihjäl; och drogo till Damascon, och bodde der, och voro rådande i Damascon. Och han var Israels fiende, så länge Salomo lefde. Det är den skadan, som Hadad led; derföre hade han en vämjelse emot Israel, och blef rådandes i Syrien. Dertill Jerobeam, Nebats son, en Ephrateer af Zareda, Salomos tjenare; och hans moder het Zeruga, en enka; hof också handena upp emot Konungen. Och detta är saken, hvarföre han upphof handena emot Konungen: då Salomo byggde Millo, slöt han igen ett gap på sins faders Davids stad. Och Jerobeam var en stridsam man; och då Salomo såg att mannen var snäll, satte han honom öfver alla Josephs hus utskylder. Men det begaf sig på den tiden, att Jerobeam gick utaf Jerusalem, och Propheten Ahia af Silo fann honom på vägenom; och han hade en ny mantel uppå; och de voro både allena på markene. Och Ahia fattade den nya mantelen, som han på hade, och ref honom sönder i tolf stycker; Och sade till Jerobeam: Tag tio stycker till dig; förty så säger Herren Israels Gud: Si, jag skall rifva riket utu Salomos hand, och gifva dig tio slägter. En slägt skall han hafva för min tjenares Davids skull, och för staden Jerusalems skull, den jag utvalt hafver utur alla Israels slägter;
Men ett sådant utöfvande af testamentsrätten skulle införa en olikhet emellan barnen i afseende på fädernejorden och sålunda i sjelfva verket rubba deras hittills varande lika arfsrätt till sagda jord samt grundlägga ett slags majoratsrätt, som för oss alltid varit fremmande och alltför mycket strider emot de friare, i blodsbandet grundade åsigter, som i afseende på fädernejorden hos oss herrskat. Den enda skillnad, som i detta hänseende från äldsta tider gjorts emellan barnen, har varit att sonen fått ärfva dubbelt emot dottren; men att denna skillnad endast haft sin grund uti qvinnans underordnade ställning och ej afsett att införa något slags majorat, vare sig i ändamål att freda arfvejorden från sönderstyckning eller att bevara den åt slägten, är klart deraf att intet tillfälle i de äldre lagarne lemnats egare af arfvejord att testamentera någon större del deraf åt en af sönerne, och att, om sådan egare endast haft qvinliga arfvingar, han icke varit berättigad att låta arfvejorden öfvergå till någon annan än sina döttrar. Om Utskottets förslag vinner framgång skall den åt egaren af arfvejord lemnade rättigheten att, på bekostnad af barnens nuvarande lika rätt, utvälja en af dem till den förnämsta innehafvaren af denna jord, utan tvifvel väcka missnöje och söndring inom familjerna samt derföre störande inverka på den husliga endrägten och friden. Den fördel Utskottet härmed åsyftat torde ock i de flesta fall kunna tillvägabringas derigenom att arfvejordsegaren genom sin fria dispositionsrätt af den förvärfvade egendomen sätter ett af barnen i tillstånd att kunna utlösa de öfriga från arfvejorden; och om undantagsfall stundom skulle inträffa, som försvåra ett sådant utlösande, så bör man ej för att bereda lättnad härutinnan förstöra hela vårt arfvejordssystem. Utskottet synes hafva förkastat arfvej ordsprincipen af det skäl, att de förhållanden, som i fordna dagar framkallat den, ej nu mera skulle finnas. Men härutinnan torde Utskottet hafva misstagit sig.
Härmed sammanhänger i viss mån det egendomliga förhållande, att under det författaren utförligt och med gripande effekt framställer flera andra tilldragelser i den blindes lif, han intet har att upplysa om huru han själf blef medveten9° LITERÄRA NOTISER. vm sin blindhet. Det synes oss, som om författaren haft svårt att för sig klarera denna sak. Längtan, låt vara omedveten, för honom själf delvis ofattlig, - efter ljuset skall utmärka den blinde, enligt författarens mening. Snarare skulle vi för vår del väntat scener, där den blinde med svårighet och först småningom Jean göra klart för sig, att han har ett lyte, att han är blind. Man kan härutinnan jämföra den, visserligen i öfrigt efter vårt förmenande betydligt mattare analysen » Vernas rosor » i Topelii » Vinterkvällar ». Att olika sinnen supplera hvarandra, framhålles af författaren på ett utmärkt sätt. Vi endast betvifla, att hörseln i så hög grad som enligt författarens framställning komme att tjäna som surrogat för-synsinnet. Snarare blefve det väl den särskilda form, af hvad man vanligen sammanför under benämningen känsel, som måste benämnas med det oöfversättliga ordet » Tastsinne », hvilken finge i det hela öfvertaga denna roll. Utom af mycket annat, hvarpå vi här ej kunna ingå, tyckes detta bekräftas redan af den omständigheten, att den normala människan, for tillfället beröfvad synens bruk, företrädesvis betjänar sig af detta sinne för att komma till rätta med sin värld. Därpå kan emellertid svaras, dels att tastsinnets utveckling ej är främmande för författaren (t. ex. vid hans intressanta skildring af den blindes förmåga att känna färgerna1), dels att hörseln nog också hos den blinde abnormt utvecklad kommer honom till hjälp — jag har själf sett en blind, som genom att lyssna till ett egendomligt smackande ljud, som han frambragte, öfvertygade sig om föremålens afstånd —, dels ändtligen att saken kan ställa sig mycket olika i olika individuella fall. Men nog står; » Tastsinnet » synen närmast i den meningen, att det företrädesvis är genom båda, som människan bildar sig föreställningen om en yttre värld.
Då nu i ordningen följer att behandla den sid. 9 i Betänk:t förekommande punkten, anhåller jag, att först de föreslagna lagparagraferna, hvar för sig, och sedan ingressen måtte föredragas. Sedan R. o. Ad., på gjord propos., härtill lemnat bifall, föredrogs Utsk:ts å sid. 9 och 10 afgifna författningsförslag. § 1. Hr Olivecrona: Jag har i denna punkt varit af olika mening med Lag-Utsk:ts majoritet och mot dess beslut låtit anteckna min reservation. Jag har ansett det vara tjenligt, att lagens stadgande, angående revisionsskillings nedsättande af part, sorn vill söka K. M:t i revisionsväg, fortfarande bioehålles oförändradt, af skäl att jag tror, att deri ligger en högst behöflig hållhake, att icke Högsta Domstolen öfverhopas af en mängd obetydliga saker, som processlystna personer vilja fullfölja genom alla instanser, lltslct har i sin motivering erkännt. att revisionsskillingen är ett återhållande medel, men dock ansett den obehöflig, sedan Högsta Domstolen numera blifvit så förstärkt med flera ledamöter, att antalet balanserade revisionssaker betydligt nedgått, så alt denna domstol derför borde kunna medhinna behandlingen af flera ärenden. Men äfven om balansen är undanarbetad, tror jag dock icke, att det är skäl att lemna fritt spelrum åt processlystnaden, icke heller att lita på att Högsta Domstolens ledamöter, utan öfveransträngning, skulle kunna hinna handlägga alla mål, sorn efter revisionsskillingens borttagande otvifvelaktig! skulle följas från Hofrätterna. På dessa skäl anhåller jag om afslag å denna punkt. Gr. Sparre: Ehuru jag ansett mig böra afstyrka för ändring i stadgandet orri fullgörande af Hofrätts dom, anser jag mig böra tillstyrka borttagande af revisionsskilling. Stadgandet om nedsättande deraf tillkom på en tid då Hofrätten egentligen var högsta instansen. Förhållandet är nu förändradt; och detta stadgande är derföre olämpligt. Det är en oegentlighet att revisionsskilling skall nedsättas i en viss klass af mål, då man i alla andra saker, brottmål och civila besvärsmål, eger att söka ändring hos K
Jag är ingen anhängare af statslånesystemet, tvertom och aldraminst under nuvar. förhållanden; ty jag tror att det är för farliga vapen att lemna i händerna på dem, sorn måhända mindre väl förstå att sköta dem, och dermed förstår jag vår nuvar. representativa församling med sitt fyrkammar-systeme ; men jag tror det kunde vara ganska nyttigt alt hafva ett conior med sådana functioner som Riksg.cont., hvilket kunde hafva en utbildad credit, som icke behöfde för tillfället tillskapas för att kunna göra nödiga operationer. Jag tror att det vore mycket nyttigare, mycket mera ledande till controller, om detta Riksg.cont. finge mottaga alla statsmedlen, för alt göra öfverskotten fruktbärande, så fort sig göra läte, och jag finner intet skäl af allt som blifvit anfördt för det motsatta förhållandet, att öfverskotten af de bevillningsbidrag, hvilka blifvit folket affordrade, skola, till högre belopp än för statsutgifterna fordras, under flera månader, att icke säga år, mången gång 12 å i5 månader, ligga i Stats-cont., utan alt på något sätt göras fruktbara. — Här har blifvit sagdt, att Stats-cont. behöfde använda dessa öfverskottsmedel för att icke förskottsvis behöfva begära alltför mycket af Riksg.- contoret. Denna invändning synes mig förfalla helt och hållet, då Stats-cont. finge sig tillhandahållet allt hvad detsamma efter af R. St. bestämda och fastställda stater hade att fordra, och då dessa medel kunde erhållas qvartalsvis och äfven månadsvis. Jag tror att genom en så beskaffad åtgärd, som den att Riksg.cont. emottoge statsmedlen , kunde man komma derhän att folket ej behöfde belastas med statsafgifternas erläggande på en gång, såsom här i landet sker,emot förhållandet i andra länder, der man mantalsvis erlägger dem, hvilket äfven hos oss vore för den skattdragande af obestridlig vigt och af ett obestridligt större intresse. 48» Den 38 Not cm her c. m. Jag erkänner, mine herrar! alt jag helt och hållet öfvergifvit att anteckna mina motståndares yttranden för alt derpå grunda en formlig vederläggning.
Väfnader tillverkas ej heller för behofvet, utan tillföras länet från Småland och Westergötland. Kalmar Län. Bergsbruket inom Kalmar län omfattar på fasta landet jerntillverkning, grundad på > någon ringa malmtillgång från ett mindre grufvefält i Gamleby socken, men hufvudsakligen på egna sjö- och myrmalmer, som förekomma i de flesta sjöar, samt tillförsel sjöledes till hamnarne på kusten och sedan landvägen till masugnarne af bergmalmer från Östergötlands och Södermanlands skärgårdar, från Upland, Norbergs bergslag i Westman - 53 land och Nora bergslag i Örebro lån. Begagnandet af bergmalmer har egentligen i senare tider blifvit infördt och tilltagit vid ortens masugnar, sedan dels smidestackjernets pris stegrats i förhållande till stångjernet, dels bättre malmsorter från Norbergs och Nora bergslager blifvit åtkomliga genom billigare transportmedel derifrån till Mälaren. Sålunda nyttjas sådane numera vid Hornsö, Bohlhults, Ankarsrums, Eds och Öfverrums masugnar, dels uteslutande, dels för större delen af tillverkningen. Länets egna malmer lemna blott omkring 30 procent, hvaremot de bergmalmer, som tillföras sjövägen, hålla 45 k 50 procent. Transporten af sådan malm kostar för närvarande 6 å 8 öre per centner per mil från lastageplatserne vid kusten till masugnarne. Tackjernet användes dels till stångoch manufakturjern vid bruken, dels såsom gjutgods ungefär 25,000 centner eller gjuttackjern, det senare der sjömalmer begagnas. Af effekterne säljes ej obetydligt på produktionsorten, och återstoden transporteras till kusten för export eller försändning till inrikes orter, sjöledes från flera hamnar, synnerligen omkring Westervik. Genom bättre skogshushållning och framför allt genom kommunikationer så väl från de stora malmfälten i bergslagsorterne till Mälaren och hafvet, som ifrån länets hamnar inåt landet genom dess bruksdistrikter, anses tillverkningen kunna både förmånligare bedrifvas och utvidgas till följd af billigare tillgång på rikare malmer och en möjligen ökad tillförsel af brännmaterial.
Då den sista meningen gjorde sig gällande vid voteringen och ännu mera tyckes befordras genom BorgareSt:s beslut , så hemställer jag, om icke R. o. Ad. skulle vilja frånträda sitt beslut, hvarigenom voter:spropos:na lomme att förfalla. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag förenar mig med Gr. Hamilton och anhåller om propos. att R.o. Ad. malle emottaga inbjudningen att instämma med Presteoch BondeStänden. Hr von Heland, Isaak Fredr., anhöll få veta i hyad beslut BorgareSt. stannat öfver detta ämne. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, attingen underrättelse ankommit ang:de Borgare5t:s beslut i denna del. Hr von Heland: Som jag under discussionen tillhört den åsigt, att man på oarbetade ben borde sätta så låg tull som möjligt, så får jag tillstyrka R. o. Ad. att antaga voter:sproposma i detta fall. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Som R. o. Ad:s förut fattade beslut innehöll en medelväg emellan de tvänne ytterligheterna, å ena sidan, Utsk:s förslag af i sk. utförselstull per lisp., hvilket förslag Presteoch BondeStm godkänt, och å andra sidan, BorgareSt:s beslut, hvarigenom denna tullafgift blifvit bestämd till 4 sk. per lisp., då deremot R. o. Ad. bestämt densamma till 3 sk. ; så skulle jag tro , att, ehuru frågan visserligen icke är af någon särdeles betydenhet, det vore skäl för R. o. Ad. att vidblifva sitt beslut, synnerligast som man icke känner huruvida BorgareSt. qvarblifver vid sitt. För vårt landtbruk torde vara förmånligast att antaga medelvägen af 3 sk. Jag har särskild underrättelse derom, att i Wenersborg för närvar, äro betydliga qvantiteter af denna Vara beställda, utan att kunna erhållas till det belopp man önskar. Jag för min del hemställer således, 23 II 28 D e n 5 April f. m. att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, icke måtte antaga inbjudningen. Gr. Hamilton:
Horns förslag, bade jag ingenting att deremot erinra. Wu och för att i möjligaste mån afleda skulden från mig, får jag förklara, att jag instämmer i den begäran, att betank. N:o 74, sorn angår principfrågan, må afgöras i sammanhang med det utlåt, i fråga om tryckfriheten, som från ConstitUtsk. inväntas, och att de 3 öfriga betänk:na må afgöras i nästa plenum. Jag ville önska, att Hr Dalman dermed må blifva nöjd. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Mig synes, att 2:ne ganska skiljaktiga frågor bär blifvit sammanblandade. Den ena angår bordläggning till nästa plenum, hvarom ingen discussion behöfves, enär Hr Gr. o. Landtm., sedan begäran derom af 2:ne ledamöter blifvit gjord, äger förklara, att sådan bordläggning icke kan vägras. Den andra frågan rörer bordläggning för längre tid eller tills andra mål inkomma. Dertill fordras, efter min tanke, Ståndets samtycke, och derom anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa proposm. För min del skulle jag tro, att ett sådant uppskof endast erfordras för betänk. JN:o 74, och att de öfriga nu ifrågakomna betänk:na kunna i nästa plenum företagas. Hr Dalman: Frih. Boye bar varit mycket artig, som ansett det löna mödan att lemna en så omständlig utveckling af sitt förra yttrande. Jag tog för afgjordt, att Hr Frih. ansåg betänk. N:o 71 stå i sammanhang med den principfråga, man önskat framdeles afgöra, och att han af misstag begärt betänk, livilande till nästa plenum. Jag vet visserligen, att, såsom Hr Gr. o. Landtm, yttrat, bordläggning till nästa plenum ej kan bestridas, då flera ledamöter derom anhållit; men jag trodde de skulle finna sig befogade alt återtaga denna begäran, då de funno frågan icke vara om den princip, med hvars pröfning anstånd är hegardt, tills betänk, om tryckfriheten inkommer. Gr. von Fersen:
— N:o 4l7' angående handläggning af frågor, rörande disposition af den till allmänt nyttiga ändamål anvisade andel af bankovinsten. XIX. B. 354- A. 4° 1 • — N:0 4'8. i anledning af begärd utredning öfver de tili 1837 års Rikshufvudbok utbalancerude riksgäldsmedel. XIX. B. 5r4. XX. A. 107. — N:o 4>9- i anledning af väckt fråga om ett räntefrilt lån för Carlscrona stads pastorat. XIX. B. 514- XX. A. 107. XXII. U. 207. XXIII. E. 239. N:o 420. i anledning af återremiss å utlåtandet N:o 384. XX. B. 117. XXI. A. 8. — N:o 421. i anledning af återremiss å utlåtandet N:o 4°6. XX. B. 117. A. 384. XXI. E. 63. — X:o 422. i anledning af återremiss å utlåtandet N:o 4°^- XX. B. 117. E. 708. XXI. A. 5. B. A. 8. — Xto 4*3. med förslag till satnninnjemknrng och voteringsproposilioner, i anledning af skiljaktiga be.ylut öfver utlåtandena IV:is 92 och 221. XX. B. 117. XVI. Å. 219. XXV. E. 93. — N:o 424. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående ett extra-anslag till befrämjande af göromålens gång inom Kongl. Majtts och Rikets Kammar-collegium. XX. B. 117. XXI. 9. A. 89 E. 45o.