Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Orden motsades icke af hennes blick; men på den bleka pannan bröt kallsvetten fram i små glänsande droppar. “Ni talar för mycket“, sade han. “Låt mig tala! Hvad gör det nu? Jag har ju tegat under hela mitt lif.“ Han såg på henne, som om han velat göra en fråga. “Men jag har varit lycklig“, fortsatte hon — “vet ni när?“ “Nej.“ “En gång för länge, länge sedan, och så nu.“ “Nu?“ “Ja, under min sjukdom.“ Det var märkvärdigt, hvad de där stora ögonen glänste! Doktorn strök med handen betänksamt öfver sitt gula pipskägg, och en tanke flög hastigt genom hans hjärna: “Hon kunde väl aldrig —?“ Erfarenheten hade lärt honom, att Gustaf Adolfstypen var gouterad af damerna. “Det fans en tid, då jag törstade så efter lycka“, började hon åter, “och jag tyckte, att om jag blott för en sekund finge känna lifvet så fullt och rikt, som det måste kunna kännas då ville jag dö.“ “Nå-å?“ “Den kom aldrig.“ Det hördes nästan som en suck. Hon vände hufvudet bort och betraktade ett ögonblick trädgården där utanför. Då hon vände sig emot honom, låg åter detta uttrycket af lycka och ro öfver hennes ansikte. “Men jag har lärt mig se“, sade hon. “Hur skön är icke världen ändå! Och allt fattar jag i en blick — all naturens skönhet man får lof att vara nöjd.“ De tego båda. “Ni är en gåta“, sade han ändtligen. Granriskojan GRANRISKOJAN. NOVELL. O mitt ödes natt! Denna fremling manade du fram, endast för att skilja mig ifrån Saida. ÅBO, J. C. FRENCKELL & SON. 1849. J. W. Lilljas förlag. IMPRIMATUR: HERMAN MOLANDER. Några ord till min honette recensent. Du minnes troligen, min hederlige vän, den ofullbordade handskrift till en roman, hvilken jag icke så längesedan lät dig blada igenom i akt och mening att få dig att afge en opartisk recension deröfver och ett fördomsfritt domslut.
Hvad annat, än den fråga; skall tillfället bevaras eller skall det öfvergifva®, detta tillfälle till öfverraskningens usurpationsmagt på Ständernes fria vilja, eller skall man tillåta Ständerne att fullgöra deras pligt till nationen, medelst en sådan pröfning, hvaraf annat, än blott bifall till Utskottens Betänkande, kan följa? Skall man förunna Ständerne, att så tidigt få del af Be - i33 Den 7 April /. m. tänkandet, att de kunna afslå detsamma, och ändå äga tid att uppgöra en annan financeplan? Ja, mine Herrar! med denna uppfattning af ämnet, begagnar jag oförskräckt min Riksdagsmannarätt, för att fråga: huru länge skola dessa surpriser på Standernes fria vilja ännu fortsättas? Då detta ämne sist törevar förklarade jag att jag visserligen icke trodde, att de förra Riksdagarnes operationssätt inneburit ett intentioneradt tvång på Standernes afgörande rätt; och jag förnyar denna förklaring gerna i dag; men då en sanning är, att verkan och påföljden varit alldeles sådan, så frågar jag, är det icke ännu tid, att, sedan Nationen redan med öpp_ na ögon ser och dömer behandlingssättet, spara hennes känsla, och upphöra med ett förfarande, som borttager all tro på den frihet constitutionen lofvar, och som tar bort all aktning för våra Riksdagar? Ja, mine Herrar! äro vi icke här för annat än, att ovilkorligen bifalla, och blindt underskrifva allt hvad man behagar, i financielt afseende, förunna oss, så, hvad hafva vi här att göra? Nej, jag älskar att tro, det äfven de Herrar, som vilja besluta för oss, och som visserligen dervid följa en lika aktningsvärd välmening för Nationen, som vi, dock gifva någon aktning åt allmänna begreppen om hvad som är frihet, eller icke är dets och att dessa Herrar hellre önska att det bifall de åstunda, får blifva följd af öfverläggning, af pröfning, af frihet i beslut; eller åtminstone att Nationen icke må uppenbarligen lemnäs tillfälle att betvifla både det ena och andra. Med denna åsigt af ämnet begär jag, att en tid må utsättas
12) i denna fråga meddelade upplysningar synas tillfyllest ådagalägga angelägenheten af ofvannämnde länsmans-distrikts delning, hvilken åtgärd blifvit af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslagen och af öfriga i ämnet hörda embetsmyndighetor tillstyrkt; och får i följd häraf Utskottet hemställa, att det för en ytterligare Länsman i Långhundra härad äskade aflöningsbelopp, — hvilket, på sätt för dessa tjenstemän i allmänhet eger runi, bör i staten upptagas med 450 R:dr såsom lön och 250 R:dr såsom lönetillökning, samt i hushyres-ersätt ning 150 R:dr, — måtte af Rikets Ständer beviljas. 16:o) Med anledning af den utaf Rikets sednast församlade Ständer (genom bifall till 5 § af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 18, angående granskningen af Statsverkets styrelse och förvaltning) antagna grundsats, att det i allmänhet vore olämpligt att på öfverskotten å Statsverkets inkomster anordna ständiga utgifter, hvilka Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. 17 hvilka kunde X Hufvud-titlarne beräknas och upptagas, får Utskottet erinra, hurusom den sedan äldre tider till visse Länsmän inom Westerbottens och Norrbottens län utgående, i deras vid sista riksdagen bestämda löneförmåner inberäknade ersättning af rotefrihets-afgiften hitintills, i saknad af andra tillgångar för denna utgifts bestridande, blifvit å öfverskottsmedlen anordnad; — och torde, i följd af Rikets Ständers omförmälda beslut, erforderliga medel för ifrågavarande utgift nu böra å stat anvisas. Enligt hvad de uti Kongl. Stats-kontoret befintliga räkenskaper utvisa, utgår denna ersättning med följande belopp: inom Westerbottens Län. till en Länsman i Umeå socken med 18: — „ „ „ i Skellefteå socken med 37: — till Länsmannen i Bygdeå socken med 3: — „ „ „ i Burträsk socken med 16: — 74.; — inom Norrbottens Län: till Länsmannen i Piteå Norra distrikt med 5: — „ „ \
Mannerheim erkänner att visserligen hafva Gårdfarihandlande blifvit beträdde med omkringförandet af lörbudna varor; men kan väl deraf massan inlurendrägadt eller på confiscations auetioner till qvarblifvande försåldfc kram förekomma kringspridandet samt den luxe som derigenom utsprides bland Allmogen och dess tjenstefolk, hvarföre äfven Gårdfarihandlande beskyllas. Utan att säga, eller rätt begripa hvad som förstås med luxe i elak bemärkelse, så måste jag bestämdt förklara, att allt slags luxe ofelbart medför skadlighet och undergräfver den sanna och till godt ändamål ledande välmågan; men om jag ock medgifver, att ett rådande öfverflöd ej så hastigt kan försvinna, som med vårt lands sanna fördel är förenligt; så har jag allt skäl till att ifra mot missbruket; och förmodar således, Den t 9 Juni. "399 att Utskottets Betänkande, i hvad som rörer Gärdfarihandlandes ofta gränslösa tilltagsenhet att omkiingföra förbjudna och tj af dem tillverkade egna varor, vinner Eders Excellences samt Ridderskapets och Adelns bifall. Följderne af den lyckan, att samla penningar till uppfyllandet af de njutningar, hvilka försätta Allmogen i den belägenhet, att för-’ ljufva lifvet genom inköp af förbättrade bobagsoch husgerådsperscdlar, snygg klädsel och beqvämligare åkdon, äro visserligen vackra och berömvärda drifljedrar till ökad produetion. Det vare långt ifrån mig att vilja lägga band på en så nyttig och loflig Industrie, då den är skild från falska och olagliga afsigter. Att folkmängden i ett hardt climat be. höfvel biträde af binäringar, läter ingen bestrida, och att de sålunda snarare böra uppmuntras än fjettras genom tvång. De 7 Härader, sorn idka Gårdfarihandel, anser Friherre Mannerheim hafva en befolkning, som möjligen skulle kunna mindskas om man lägger band på dem.
Den ene slipper från all exercis mot en afgift af 100 rdr, hvilket belopp kan ökas eller minskas med 20 rdr; den andre skall fullgöra två års exercisskyldighet, och kan under tiden vara nödsakad att lefva af tillfällig arbetsförtjenst. Dertill kommer att, om han skulle uteblifva från exercisen, gör det för honom en ökad beväringsskyldighet; ett äfventyr, från hvilket den är befriad, som genom penningar kan lösa sig från beväringspligten. Då jag för min del icke kan särdeles högt uppskatta den åtgärden, att med penningar lösa sig från fullgörandet af en medborgares pligter, tror jag det så mycket mindre vara skäl att dertill uppmuntra, genom att bereda större lättnader å ena sidan, under det man å andra sidan lägger icke obetydliga tyngder i vågskålen. Jag skulle således tro, att det vore skäl att Utsk:t toge i förnyadt öfvervägande, huruvida det icke vore tillräckligt med en förlängd exercistid under första året i st. f. densammas fördelning på 2:ne år. Jag anhåller derföre om återremiss i den af mig yttrade syftning. Hr Hjärne: Frih. Creutz har i sitt sista yttrande medgifvit, att ett års exercis ej vore tillräcklig för att göra beväringsmanskapet fullt tjenstbart i händelse af krigsoroligheter; men att detsamma efter några veckors öfningar vid fredsbrott skulle blifva till krigstjenst dugligt. Han har vidare sagt, att den stående arméen vore tillräcklig att möta fienden och uppehålla densamma, tilldess beväringen blifvit tillräckligt uppöfvad. Frih. Creutz har troligen icke erinrat sig, att den indelta arméen f. n. består endast af 18,000 man och att om, i händelse af uppbrott, desse 18,000 man skulle sammandragas inom sitt stånd, det ej kunde återstå tillräckligt antal befäl och korporaler ett exercera beväringen.
Ridderskapet och Adeln mindre allmänt interesse, upptagit Ridderskapets och Adelns dyrbara lid, beder jag vördsamt om öfverseende derföre, och anhåller att detta mitt yttrande må få åtfölja Grefve Posses Motion till vederbörande Utskott. Uppå derefter af Hans Exccllence Herr Grefven och LandtMar skalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt remittera Grefve Posses ifrågavarande Motion, jemte de af Herrarne af Uhr, Lagerhjelm och Tham, rörande samma ämne, nu afgifne yttranden, till Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten. Föredrogs ånyo Herr Lngerheims, Guslaf, den i5 dennes e. m. på bordet lagde Motion angående Stämpel å Tackjern. Herr Tham, Gustaf Sebastian, anförde skrifteligen: Vid Herr Lagerbeims Motion anhåller jag vördsamt att i korthet få göra följande anmärkningar: Herr Lagerheim har på anförde skäl föreslagit: 1:0 att allt Tackjern som är i så Den 29 December c. m. 245 stora stycken, att det kan Vära stämpladt, ovillkorligen bör hafva stämpel; men de mindre bitar, som till någon del ej kunna vid Tackjernsti 11 verkningen undvikas, och hvilka må medgifvas till det allt för stora qvantum af en tiondedel utaf hela tillverkningen, böra, för att emottagas åVåg, vara i låda eller lår inlagde, samt lådan eller låren med stämpel försedd; och 2:0 Att samma ansvar måtte åtfölja lefveransen af Tackjern för Gjuteriernas, som för Stångjerns och Ämnesverkens behof såvida nemligen, att om Tackjern befinnes af annan beskaffenhet, än den derå utsatte stämpel antyder, säljaren eller tillverkaren vare skyldig återtaga det och ersätta all genom försäljningen eller vågförandet deraf orsakad skada; men om Tackjernet är så oartadt, att deraf för fil eller mejsel bearbetligt gjutgods ej kan beredas, vare Tackjernet förLrutet och ansvare säljaren eller tillverkaren derjemte för ali skada, som köparen deraf vålhvts. Den första af de sålunda föreslagna förändringarne i Kongl.
Om man - visst ej kan säga, att Englands kvinnor äro allmänt vakna till känslan af hvad som bör vara, är det dock säkert, att ett stort antal är väl redo att bära större plikter och nya ansvar, och det är allt skäl att antaga, att de nya förpliktelserna skola uppväcka de likgiltiga till varmare intresse. Säkert är också, att de bästa hustrur och mödrar, de insiktsfullaste husmödrar äro att finna bland dem, som djupast känna plikten att intressera sig för samhället i stort, för dem som lida och behöfva hjälp ej blott med den enskilda och allmänna barmhertighetens medel, utan genom nödiga samhällsreformer. Och hur svagt är ej arbetet härför, om ej rösträttens starka kraft finnes bakom! Anna Iduns panoptikon. Når et finns och nu att ett så Att samla medlemmar för att stärka de olika föreningarna — som sprida skrifter, hyra byråer, aflöna där tjänstgörande m. m. — är äfven en af dessa mötens uppgifter. Men det är ej blott salongerna, som öppna sina porlar för möten af detta slag, utan äfven kyrkorna. Så var jag nyligen på ett talrikt besökt möte i en frikyrklig förs&lt;mlings kyrka, där mrs Ormiston Cliaut — en af Englands främsta kvinnliga predikanter och talarinnor — höll elt utmärkt föredrag om kvinnans valrätt. En söndagseftermiddag för en kort tid sedan predikade rev. Harry Jones, mycket framstående prest och skriftställare i sociala och politifaktum, som jag mycket att jag Jag med ett bringa en grubblat så länge måste ge luft åt mina tankar. har, ten damerna fria. ord, på, den allvarliga afsikför kvinnan stor och viktig fråga under debatt. I våra dagar arbetar man dess bättre på alla områden oförtrutet och framgångsrikt för att bereda kvinnan full likställighet med mannen. Men i ett betydelsefulla, att fall, finner det största och mest man sig undergifvet i kvinnan totalt sättes tillbaka, att hennes rättigheter negligeras. Jag ske syftar på rättare äktenskapsfrågan på den fråga, eller kansom gifvetvis måste föregå hvarje äktenskap: på förlofningsfrågan. Hvarför skall förbehållet att det vara få taga en förbindelse af den och betydelse?
Denna indigenatsrätt, med alla sina ofördelaktiga verkningar, är just den som ligger i denna grundsats, att den ena kammaren skall välja den andra. Jag tior ej, att det ligger frihet deruti. D e n 24 O c t o b e r f. m. i73 Samma personer böra i min tanke välja till båda kamrarne. Den väljande bör sjelf veta, om den som han valt är ämnad till den högre kammaren eller till den lägre, och det bör ej bero på en tillfällighet, om de sammankomne behaga sätta den ena eller den andia i den öfre kammaren. Dessutom, mine herrar! är det nogsamt kändt, att om det blir 80, som skola stå qvar sedan förra riksdagen i den förra kammaren, och som väntade på att få de 20 nya eller genom val från den nedre kammaren, så skulle desse 80 ledamöters tänkesätt uti vissa vigliga frågor vara nogsamt och väl kända, så att pluraliteten inom dessa 80 vore en temmeligen allmänt känd sak. Om nu den för året valda kammarens majoritet har rättighet att insätta 20 ledamöter eller jt i den öfre kammaren; så beror det af den kammare, som är vald för året, att bestämma pluraliteten inom den öfre kammaren efter sitt godtycke; och då frågar jag: hvar är den återhållande kraft, som här sökes i den öfre kammaren? Jag tror den böra sökas directe hos valmännen, som skola välja till begge kamrarne, och man bör icke tillåta, att den ena delen af representationen genom ett klokt användande af sin genom lagen gifna valrätt completterar den andra lill en sådan majoritet, som den för tillfället finnér för godt att bereda. Jag anser dessa tvänne anmärknrr vara vigtiga nog, att R. o. Ad. derå bör fästa afseende. Slutligen vill jag göra några anmärkn:r i anledn. af Frih. Boyes anförande. Frih:n frågar: göra dessa förslag fäderneslandets lycka? Hvem kan svara på det? Hvem skall åtaga sig att svara för att den representationsförändring, som jag hoppas lyckas tillvägabringa, skall göra fäderneslandets lycka?
Utdrag den ii Nov. 182g, conomie-Utskottens, den 21 sistlidne October, under N:o 58, afgifna och, den 6 dennes e. m, på bordet lagda Betänkande, i anledning af väckta motioner om en förbättrad organisation af Tull-Verket, m, m. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oe conomie-Utskottens, den 1 sistlidne Qctober, under N:o 2 1, afgifna och, den 13 i samma månad, pa bordet lagda Betänkande, rörande Paquetpostoch Forvagns-Inrättning. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Stats-, Bevillnings-, Banco-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den 2 8 sistlidne October, under N:o 89, afgifna och, den 6 dennes e. m., på bordet lagda Betänkande, angående väckta Förslag till grunder för ett fö ränd rädt Statshushållningsoch Beskattnings-systein. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Statsoch Bevillnings-Utskottens, den 3 sistlidne October, under N:o 85, afgifna och, den 30 i samma månad e. rn., på bordet lagda Betänkande, angående väckt motion om befrielse från Bevillning, efter 2:dra Art., för dem af Skaraborgs och Elfsborgs Läns Allmoge, som icke äru kände för verklig förmögenhet. S. D Vid förnyad föredragning af LagUtskottets, den 17 sistlidne October, under N:o 116, afgifna och, den ri dennes e. m., på boillet lagda Betänkande, i anleduing af Kongl. Pro t. Utdrag den 11 Nov. 1829. 71 M:ts Nådiga Proposition, angående ansvar å den, som bortförer eller undanhåller annans minderåriga barn, blef samma Betänkande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Lag-Utskottet återremitteradt.
Utskottet sig icke kunna tillstyrka den af motionären föreslagna åtgärd för vinnande af de i motionen afscdda ändamål; men som de i sednare tider ofta inträffade poströfverier påkalla all möjlig uppmärksamhet och omtanka för posternas skyddande, får Utskottet, sora icke ansett sig böra ingå i någon närmare undersökning om medlen för postens jemte postförarens och den skjutsandes säkerhet, för hvilket ändamål tjenliga åtgärder bäst kunna af General-postdirektörs-embetet föreslås, vördsamt hemställa, det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Majit ville föranstalta om vederbörlig undersökning i ämnet samt derefter vidtaga de åtgärder, sam för posternes tryggande finnas mest ändamålsenliga. Stockholm den 21 Januari 1854. Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Jan. 1854, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af Mätare-penningar för Stenkol, Stenkolsstybb och Coakes, som. till Riket införas. Till Utskottet har från Hedervärda Bonde-ståndet blifvit remitterad en af riksdägs-fullmäkligen Olaus Ericsson från Götheborgs och Bohus län väckt motion, uti hvilken motiouären erinrat om den olägenhet, som på åtskilliga orter och deribland Götheborg ännu skulle förefinnas deruti, alt importör af stenkol nödsakas låta varan uppmätas af städernas mätare, sora derföre egde uppbära mätarc-penniDgar, hvilket, jemte den deraf förorsakade tidsutdrägt, föranledt betydlig stegring af priset å ifrågavarande, för den skoglösa delen af landet, högst behöfliga vara; och har motionären derföre förnyat sitt vid sistlidue riksdag väckta förslag om upphörande af ma-. Allm. Best.- och Ekon.- Utskottets Betänkande, N:o 24. 11 tare-penningar för stenkol, stcnkols-stybb och coakes, åtminstone i de fall, då importören icke påkallar vederbörandes biträde för uppmätning af sådan vara.
7 Sami. 1 Afd. 5 Häft. I 2 Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. ställning i ämnet, fastän Kongl. Maj:t ansett det lända till större beqvämlighet för allmänheten att, i stället för att genom en särskild författning ändra vissa §§ i gällande expropriationslag, låta en ny sådan lag utfärdas, uti hvilken jemväl intogos de §§, som ej undergå förändring. Kongl. Maj:t vill alltså, med öfverlemnande af de i Stats-Rådet och Högste Domstolen i ämnet hållna protokoll, härmed, enligt 87 § Regeringsformen, till Rikets Ständers antagande framställa ett förslag till förnyad Förordning angående jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, af följande lydelse: “Med upphäfvande af Kongl. Förordningen om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof af den 20 November 1845, sådan denna Förordning blifvit ändrad genom Kongl. Förordningen den 27 November 1854, förordnas som följer: § I Der Konungen pröfvar nödigt, att jord eller lägenhet, som enskild man, menighet eller inrättning tillhörer, begagnas skall, antingen till rikets försvar, till allmän väg, bro, hamn eller lastningsplats, till torg eller gata i stad, till uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning, farled eller annan vattenledning, till allmän byggnad eller till dylikt allmänt behof, vare egare pligtig att afstå hvad för ändamålet fordras; njute dock den, som härigenom skada lider, ersättning derför. Har egare af flygsandsfält försummat att derom taga sådan vård, som särskildt föreskrifven är; ege ock Konungen förordna, att det fält afstås skall; och gälle i öfrigt, i fråga om vilkoren för afträdande deraf, hvad i denna Förordning om annan jord eller lägenhet stadgas. Är fråga om jords eller lägenhets begagnande endast för utläggning af elektriska ledningstrådar, utan att genom anläggningen eller dess framtida skötsel och vård något synnerligt men i nyttjanderätten till jorden eller lägenheten egaren tillskyndas, bör hvad för ändamålet behöfligt är upplåtas, utan att jorden eller lägenheten löses.
(Ion 22 Mnj 1866, kl. 2 e. iri. Utlåtande, i anledning af väckta motioner om förändring i vilkoret!. för det vid 1859 och 1860 års riksdag beviljade lån för omläggning a f jernväg från Borås till Herrljunga. (ltiksg. Afd.) Vid 1859 och 1860 års riksdag biet' för anläggning af en jernväg mellan Borås och vestra stambanan vid Herrljunga af Rikets Ständer beviljadt ett län, motsvarande två tredjedelar af den verkliga anläggningskostnaden, men hvilket låns belopp dock icke finge öfverstiga 1,700,000 R:dr. Till vilkoren för detta lån hörde att å lånesumman borde erläggas fyra procent årlig ränta under den för arbetets utförande afsedda tid, hvarefter ä hela det utbekomna lånebeloppet skulle inom slutet af hvarje år inbetalas fem procent, hvaraf, för hvad af lånet icke godtgjorts, först borde beräknas fyra procent årlig ränta och återstoden utgöra kapitalafbetalning. I dessa vilkor sökte Grefve Sparre, E., vid sistlidne riksdag, uti en hos Ridderskapet och Adeln då väckt motion, utverka den förändring, att ifrågavarande lån skulle räntefritt få innehafvas under tre år från den dag hvarje särskild del blifvit lyftad samt att derefter å lånebeloppet, i den mån lyftning egt rum, skulle inom hvarje kalenderårs slut betalas fern procent efter år räknadt, hvaraf först skulle godtgöras fyra procent årlig ränta å hvad af lånet dessförinnan icke blifvit betaldt och återstoden utgöra kapitalafbetalning. Till denna framställning fann likväl dåvarande Sfats-Utskottet sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständers bifall på skäl, som finnas närmare utvecklade i samma Utskotts Utlåtande N:o 156 och. i öfverensstämmelse med detta Utlåtande, blef jemväl berörda motion afslagen. Frågan har emellertid i motionsväg ånyo kommit under Rikets Ständers pröfning, i det att ej mindre bemälde Grefve Sparre hos Ridderskapet och Adeln (motion N:o 108), än jemväl Herr L. A.
Theatern, som för representationer i landsorterna erläggas; N:o 61. i anledn. af väckt motion om åtgärders vidtagande för att uppmuntra byggnadsföretag i Rikets större städer och företrädesvis i lmfvudstaden; N:o 62. i anledn. af väckt fråga om befrielse för allmogen på Gottland från skyldigheten att bygga och underhålla boställshus åt tullbetjeningen vid landthamnarna derstädes; N:o 63. i anleda, af väckt fråga om ett förändradt användande af den £ proc., som af sterbhus inom Wermlands län erlägges; N:o 64» i anledn. af väckt motion, att något ansvar, utöfver hvad lagen bestämmer, icke måtte medelst särskilda vitén kunna åläggas vägbyggnadsskyldige för försummad inställelse vid vägsyn; ]N:o 65. i anledn. af väckt fråga, alt till allmänna landsvägarnas underhåll en viss lämplig afgift måtte af resande erläggas; N:o 66. i anledn. af väckta motioner, angrde åtskilliga ändringar uti föreskrifterna om allmänna väghållningsskyldigheten; N:o 67. i anledn. af väckta motioner, angtde ryttares, soldaters och båtsmäns dagsverksskyldighet lill församlingarnas pastorer. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ lill 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Mandagen den 26 Maj 1834- Plenum kl. 9 f. m. Justerades pleni-prot. för d. 16 och 21 dennes. Justerades 4 prot.utdr. för d. 24 dennes. Ånyo föredrogs StatsUisk:s d. 5 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 78 i afseende på några med statsregleringen gemenskap ägande allmänna frågor. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Jag får till Hr Gr. o. Landtm, vördsamt hemställa, huruvida detta utlåt, i sin Den a6 Maj f. m. helhet eller punktvis kommer alt föredragas, emedan jag derefter vill ratta de anmärkningar, jag har att framställa.