Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. gjord framställning om bidrag för ifrågavar:de ändamål, i saknad af medel icke blifvit bifallen; och ehuruväl motionären just af detta förhållande hämtat anledning till sin framställning har jag likväl, då som sagdt är, sjelfva up finningen ännu är i betydlig mån, ofulländad, d. v. s. ännu hö rer tili ideer, som skola utvecklas, icke kunnat biträda Utsk:s pluralitets åsigt, att för det ifrågavar:de ändamålet afsätta något penningebelopp, så mycket heldre som R. St. redan på Riksg:skont. anvisat större summor än derstädes finnas disponibla. Vid eli sådant förhållande trodde jag ej, att man borde för ett ännu icke gifvet behof anticipera på en icke befintlig tillgång. Jag yrkar återremiss af belänk. Frih. Cederström, Rudolf: Efter att hafva genomläst StatsUisk:s nu föredragna betänk., hyser jag för min del ingen tvekan, alt bifalla detsamma enär man deraf finner, att Vetenskaps-Akademieu funnit sig föranlåten, att på det högsta lill - 248 Den 15 Augusti. styrka afseende å Hrr Seheutz’s begäran, emedan deras u[dinning ansåges lända såväl vetenskapen lill gagn, som fäderneslandet till heder. När man jemför dessa yttranden af en auktoritet, hvilken man bör tillerkänna full befogenhet alt häröfver med sakkännedom sig yttra, när man, säger jag, sammanställer desamma med hvad man också måste taga i betraktande, nemi. Statsverkets disponibla tillgångar; — när man betraktar den ringa summa, som här är i fråga, och det försigtiga sått, hvarpå den blifvit anslagen, enär den endast finge utbetalas, om K. M. skulle finna att den upfunna maschinen skutte motsvara det åsyftade ändamålet; så tror jag att det vore Sveriges R. St., i egenskap af Svenska folkets ombud, fullt värdigt att bevilja summan, på det af StasUtsk. föreslagna sättet.
Stil* vid sista Riksdag, med tillkännnagifvande i underd. af deras beslut, att de Räntegifvare i Upsala j Stockholms, Södermanlands och Westmanlands Län , hvilka dittills in natura lefvererat de deras Hemman ålagde Hö- och Halm-räntor, antingen till K. M:ls Hof-Stall i HufvudStaden, eller för HofStallets räkning på anvista ställen, skulle dädanefter derifrån befrias och derföre erlägga lösen , efter Markegångspris, i underd. anhållit, alt K. M:t, efter vederbörandes hörande, i Kader täcktes bestämma ,deri forssel-ersättning, som Räntegifvarne kunde finnas böra, jemte lösen efter Markegång, till Statsverket erlägga; Och sedan K. M:t efter det Räntagifvnrne i ofvannämnde Län hörde blifvit samt K. KammarCollegium och K. StatsContoiret tillika med K. M:ts Befallningshafvande med utlåtande i ämnet i underd. inkommit, tagit R. St:rs berörde underd. anhållan i öfvervägande, samt dervid under den ig Ja - Betänkanden, N:o 177. 55 nuarii 1825 i Nåder förordnat, att denna forssel-ersättniug borde intill R. St:rs nu varande Sammankomst utgöras med 1 sk. 4 r:st., för hvai je Lispund Hö och Halm, enligt den för Ränte-Spannemålen bestämda grund; så har K. M:t, i afseende på frågan, huruvida och till hvad belopp samma forsselersättning må för framtiden utgå, under den 19 November sistlidit år till Utskottet öfverlemnat de derom till K. M:t ingifne Handlingar.
Herrar fullmäktige i jernkontoret, hvilka väl torde kunna anses kompetenta att döma i denna fråga och hvilka icke kunna misstänkas för att vara partiska mot deras principaler, herrar brukspatroner, yttrade i en underdånig framställning till K. M:t 1859, att fullmäktige ansågo då att tiden ännu icke vore inne att bottaga utförseltullen på malm och tackjern, innan näringen, med hänseende till beskattning och andra af staten beroende förhållanden, kommit i sådan ställning, att den, så vidt dess naturliga hjelpkällor medgåfve, kunde utveckla sig lika obehindradt som andra länders jernindustri; men fullmäktige uttalade dock tillika och i sammanhang härmed den öfvertygelse, att, »när den inhemska jernhandteringeri blifvit befriad från återstående s. k. privilegier och deraf följande grundoch kommunalskatter, samt alltså komme att lyda under samma lagar och med samma beskattningsrätt som all annan labriksrörelse i landet, den äfven måste underkastas fullständig konkurrens med andra länders jernproduktion på verldsmarknaden, och att följaktligen nuvarande afgifter för export af tackjern oi(h malm böra efter hand förminskas, emedan det vore en oklok hushållning att t. ex. icke utföra tackjern i större mängd, derest sådant bättre betalade våra skosar och vårt arbete». Det som fullmäktige förutsatte såsom vilkor för att konkurrensen med andra länders jernproduktion skulle blifva fri, har nu blifvit verkstäldt, ty jag vet icke att stångjernssmidet är besväradt af några andra band än de stadganden, som i allmänhet för fabriker äro gällande, då deremot den näring, på hvars bekostnad man vill gagna stångjernssmidet, är besvärad af ett bland de aldra värsta band; den skall nemi. betala ^ af tillverkningen i skatt. Jag är icke någon vän af skyddstullar, men då sådana existera, tror jag att de endast småningom böra borttagas. Så skedde likväl icke när skyddstullarne borttogos för jordbruksnäringen, utan de borttogos så tvärt att t. ex. ifrån det att en tunna hvetemjöl kostade 2 rdr 47 öre i tull, så blef denna vara alldeles tullfri.
Cederströms begäran, men hemställer likväl, huruvida, enär hans framställning inskränker sig till tryckningen af endast de inom Riddarh. afgifna yttranden, det icke vore lämpligare, att denna tryckning ombesörjdes af Riddarh.Ulsk., ehuru jag medgifver, att ändamålet skulle lättare vinnas, om en dylik åtgärd updrogs åt Exp.Uisk. derföre att texten, en gång satt, kunde lättare i tryck erhållas, än om densamma skall ånyo sättas. Jag skulle således tro rättast vara, alt om en sådan särskild tryckning bi fal I es, Ridd.Utsk. anmodades att i samråd med Exp.Utsk. ombesörja utgifvandet af en så beskaffad uplaga. Gr. af Ugglas, Ludv.: Jag tror ali Hr Bråkenhjelm missförstått Frih. Cederströms begäran, och alt Exp.Utsk. icke bör anlitas i fråga om tryckningen af förevar. prot:r, enär det, såsom mig synes, icke är ett detta Ulskts åliggande all ombesörja tryckningen och utgifvandet af ett Stånds prot. Frih. Cederströms begäran gick derpå ut, att R. o. Ad. måtte tillåta honom, att få utgifva och trycka Ståndets protrr för ofvannämnda dagar, och Frihrn har således önskat, att samma tryckning mätte honom tillåtas på dess enskilda bekostnad. Till alla delar förenar jag mig med Frilnn om nyttan af en mera allmänt spridd kännedom om dessa dagars förhandlingar. Jag skulle likväl tro, att R. o. Ad., i händelse en sådan tillåtelse meddelas, dervid fäster det vilkor, att
3Gdet då i Norge rådande partiets hufvudorgan, förstå att flere bland majoriteten — den var i denna punkt icke stor, endast 57 mot 54 — under hand tillkännagifvit, att de icke vore mot en förening med Danmark på unionel grundval, men att de ville hindra att en del af Danmark (öarne) införlifvades omedelbart med Sverige. Härmed öfverens-stämma några yttranden under debatten. Premisserna till stortingsbeslutet skulle således i sjelfva verket ha varit riktade mot drömsynen af en » svensk stormaktstron, upprest på brödrafolkens nackar. » Plougs utsäde hade burit sin frukt. Men från antiskandinaviskt håll gjordes en helt annan utläggning. En Köpenhamnvän skref till mig den 5 april: » Nu börja norrmännen i bref hit låta förstå, att stortinget var bearbetadt af regeringen, att det var regeringens önskan, att betänkandet formulerades såsom skedde. Man går ännu längre, man gifver kungen skulden, under den öppna beskyllningen, att han bestämd t önskat denna formulering. Detta senare har berättats i ett bref, som kom hit i går. » D. v. s., man lät påskina att kungen och regeringen alls icke ville hjelpa Danmark, hvilket, klart bevisar att stortingsbeslutet äfven tillskyndades af antiskandinaver. Huru eget emellertid, att just vid samma tid då dessa minor och kontraminor löpte samman i Kristiania, uppgjordes i Köpenhamn ett unionsförslag, bygdt på brödrafolkens likställighet och det danskt nationella Slesvigs bevarande åt Skandinavien, hvilket förslag sedan omfattades med värme af kung Karl, och, såsom jag har all anledning förmoda, med sympati af det svenska statsrådets ledande män. I början af min vistelse i Köpenhamn skref jag till kungen ett bref (bil. 5), som återgaf mina första intryck af stämningen och ställningen der. Längre fram genmälte jag i ett af Rosenberg till danskan öfversatt bref, som jag sände till Faedrelandet, Plougs beskyllningar mot Sverige, (bil. Men jag återgår till partiställningen. Yid sidan af de national-liberala, det stora parlamentariska centrumpartiet, som brutit frihetens väg i Danmark, bildade bondevännerne riksrådets och riksdagens venstra flygel.
Lagstiftarena hafva insett, att Sveriges ordinarie räntor aldrig skulle blifva öfverflödiga för Statens behof. De hafva derföre skyddat åtminstone dessa för ett angrepp af nu påstående beskaffenhet, genom att sätta dem under Konungens bedömmande. 64 § skiljer också helt bestämdt mellan Rikets ordinarie statsmedel och mellan bevillningarna, om hvilka sednare, men ej om de förra, samma § yttrar, att de afR. St. anslås. § 80 bjuder, att indelningsverket skall till sina hufvudgrunder blifva orubbadt, intill dess Konung och Ständer samfäldt detsamma ändra. Men då för ingen kan vara obekant, att en väsendtlig del af indelningsverket är grundadt på ifrågavar. ränta, följer ännu tydligare, att hennes förändring icke är ensamt af R. St. beroende. 57 §:n är icke härmed i strid. Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta allena, utöfvas vid hvarje riksdag, hvad bevillningen angår, och har blifvit utöfvad genom åtagandet en gång för alla af dessa grundräntor, som visserligen kunna jemkas eller uppliäfvas, dock endast med Konungs bifall. Det kan icke hafva fallit motionärerna ur minnet, alt Const.Utskrn både vid 1829 års riksdag, i fråga om saltpetergärden, genom betänkande af den 18 Maj, och vid sista riksdag, genom ett dylikt under den 14 Maj j834, afgjort: det saltpetergärden och mantalspenningarne, i likhet med andra ordinarie räntor, ej kunna ändras utan Konungens samtycke, och derföre gillat Talemäns vägran om propos. på omedelbart afskaffande genom R. St. Jag får derföre yrka, att å den inom Ståndets plenum väckta frågan, så vidt den ifrågasätter eller bestrider Konungens höga rätt att hemmantals-räntans afskaffande eller förändring slutligen afgöra, ingen propos. eller remiss må kunna ske, utan motionärerne anvisas att, om de så gitta, besvära Const.Utsk. att för tredje gången afgöra samma sak.
Ehuru Utskottet icke vill bestrida, att de i en eller annan stad inrättade Söndagsoch Afton-skolor äro och ytterligare böra blifva af nytta, såsom bidragande till allmännare spridning af sådana kunskaper, hvilka för den arbetande klassen äro i hög grad behöfliga, samt tillika gerna erkänner vigten deraf, att antalet af detta slags skolor må tillväxa, så anser Utskottet dock deras stiftande och underhållande icke omedelbart tillhöra Staten. Då de närmast och egentligen äro ämnade att befrämja den kommuns nytta, i hvilken de inrättas, så lärer det väl också böra vara kommunens egen omsorg att dem besörja, till dem anslå nödiga medel och öfver den undervisning, som i dem lemnäs, hafva uppsigten. Skulle gränserna mellan Statens allmänna och kommunernas enskilda läroanstalter sammanblandas, blir fara värdt, att äfven dessa sednare småningom öfverlemnas åt det allmänna att underhålla, hvilket hvarken synes vara billigt eller blifva en så ringa börda, att man icke i tid torde böra uttala sig deremot. Då hvar och en af de nu föreslagna skolorna måste erkännas både i anseende till behofvet och de med dem afsedda verkningar endast för någon viss stad vara beräknad och således böra af kommunen sjelf anläggas och underhållas, anser Utskottet sig icke kunna understödja ofvanomförmälda motionärers framställningar; och hemställer således, att de väckta motionerna icke må af Rikets Ständer bifallas, F) Undervisnings-anstalter för Handel och Sjöfart. 36. I anledning af vederbörande Skol-direktioners, af Kongl. Kommers-kollegium understödda, ansökningar, att, vid skeende nådig framställning om löne-tillökning åt särskilda embetsverk, enahanda förslag i afseende på de vid Rikets navigationsskolor anställda lärare jemväl måtte framställas, har Kongl. Majit äskat, att anslaget 76 Stats-Utskottets Utlåtande M 122. till »Undervisnings-anstalter för Handel och sjöfart» måtte varda tillökt med ett ungefär mot 25 procent af bemälde lärares sammanlagda aflöningar svarande belopp af 4,500 R:dr R:mt, med rättighet för Kongl.
I fråga om de under N:ris 2 och 3 föreslagna voterings-propositionerna, fann Ridderskapet och Adeln för godt att i sitt beslut rörande fortsättandet af den från Götheborg utgående stambanan, göra det tillägg, som kunde anses erforderligt för att göra detsamma fullkomligt öfverensstämmande med Preste-Ståndets i ämnet fattade beslut; hvarjemte Ridderskapet och Adeln, såsom följd häraf, fann voterings-propositionen N:o 3 hafva förfallit samt beslöt att godkänna voteringspropositionen N:o 2 med den förändring, att Nej-propositionen skulle erhålla följande lydelse: ”Vinner Nej, antages till kontra-proposition vid förenämnda omröst ning Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets beslut så lydande: till fortsättande till Örebro af den, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid sednaste Riksdag fattade beslut, påbörjade stambana, som, utgående från Götheborg, skulle, i riktning genom Westergöthland och Nerike, fullbordad, förena nämnde stad med liufvudstaden, anvisas Tretton millioner Riksdaler Riksmynt, med öfverlemnande till Kongl. Maj:t att bestämma de punkter, öfver hvilka banan bör dragas;” uti .hvilket nu af Ridderskapet och Adeln fattade beslut de öfrige Riks-Stånden, genom utdrag af protokollet, skulle vänligen inbjudas att instämma; 4:o.
Det fanns inte en sak i faderns bod, som han inte kunde utantill, och i fråga om att vrida strutar har eller rättare hade han inte sin like. Men sedan var det också slut med hans begåfning. Till sist, i tanke att egga honom litet, satte fadren upp en liten bod åt honom som han skulle få sköta alldeles »ensam». Ja, det säger jag, att något mer rörande än den affären kan jag då inte tänka mig. Farbror Janne städade in hvar enda smul i boden själf; satte prislappar på hvarenda sak, men inte hvad han skulle ha, utan hvad han gifvit i inköp — vred ett helt bärg med strutar färdigt, drog upp snuslådan och befallde moster Sara, som naturligtvis följt med honom för att sköta hushållet, att laga så att kaffepannan aldrig var tom — och så satte han sig på disken och väntade på kunder. Att få honom att servera folk, som ville köpa, var pin slut. Han bara pekade ut hvar allting fanns — så fick man sköta sig själf och ge hvad man ville öfver. Ja, det måste jag till böndernas heder säga, att aldrig var det de, som försökte köpa till inköpspris och därunder. Tvärtom! De var så måna om att »Holmkvistens Janne» inte skulle gå »kaputt», att de både mätte och vägde knappare åt sig själfva än de skulle låtit ske i någon annan bod, och alltid fick han köpa lärft och smör och sådant för en och två vitten billigare än både vi och andra. Mest frestande var det att snåla in en slant vid den kontanta betalningen, förstås! Hur många smutsiga sedlar och tummade tolfskillingar, som i den boden vandrade fram och tillbaka till de smutsiga plånböckerna innan de, som rådde om dem, kunde förmå sig att skiljas vid dem, det vet bara Han, som ransakar inte allenast plånböcker utan också hjärtan och njurar. Men de gjorde honom alltid rätt till slut, och att de sedan trakterade sig kanske litet rikligare än vanligt med snus och kaffe, är jag riktigt glad åt, för det hade de ärligt förtjänt. Janne sa aldrig något, om han så fick mycket eller litet »till öfvers», men om någon försökte narra honom, om det så bara var på en styfver af hvad han ansåg vara sin rätt, så kom det ögonblickligen ett:
S. D. Ånyo föredrogs Sammansatta Statssamt Lag-Utskottets Betänkande N:o 51, i anledning af väckt motion om stiftande af en lag, rörande alskedande al Statens embetsoch tjenstemän, som i följd af vansinne, lamhet, blindhet eller annan oboilig sjukdom, längre lid varit urståndsätta alt deras tjenster bestrida; hvilket Betänkande bifölls: Från Heden. Bonde-Ståndet. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 251, i anledning af erhållen återremiss å samma Utskotts Betänkande N:o 80, angående väckt fråga om löneförhöjning åt Statens embetsoch Prot.-Utdrag den 13 Februari 1858. 819 tjenstemän m. fl. för är 1857. vidhöll Ståndet sitt i detta ämne iörut fattade beslut och afslog Utlåtandet. S. D. Vid skedd föredragning godkändes Stals-Utskottets Utlåtande N:o ‘*247, i anledning af väckta motioner om förhöjning al ersättning för kost och inqvartering åt soldat eller båtsman under tåg och marcher m. m.; Memorial N:o 250. med förslag lill voterings-proposition, angående den förre Justitie-ombudsmannen.
Hr von Troils mening vore alt tala om frågan i allmänhet, så såg Hr Landtm, icke något hinder derför och ville uppskjuta med i:sta §;ns föredragning tills Hr von Troil slutat sitt anförande. Hr von Troil: Tvänne ledamöter af sammansatta Utsk:u, hvilka jag erkänner som upplysta, rnångbildade och fosterländska representanter, hafva uti särskilda reservationer vid Utsktns betänk, framställt förslag, som i min tanke innehålla försämringar. För att utreda och bevisa detta, kan jag icke undgå att äfven tala om beskattningen. Frih. Hamilton har önskat, all man en gång måtte komma att behandla brännvinslagsliftningen efter rent statsekonomiska grunder. I det fallet är Frih. Hamiltons men ännu mera Den 9 November f. m. an Gr. Hamiltons förslag ganska systematiskt. Man Lör dock ihågkomma, att frågan icke är af ren statseknnnmisk natur. Statsekonomiens föremål är att utreda luiru rikedomen tillskapas; den materiella rikedomen, hvarmed förstås de varor, som äga bytesvärde. Lungre sträcker sig icke denna vettenskap; men då icke alla varor, som äga bytesvärde, äro för Slaten nyttiga, så följer deraf, att de, sorn icke äro nyttiga eller sorn rent af kunna vara förderfliga, icke höra till productioneu befordras efter statsekonomiska grunder, emedan man på sådant sätt skulle genom tillämpning af statsekonomiens grundsatser kunna systematiskt undergräfva Statens verkliga fördelar, och på så sätt måhända omsider äfven dess bestånd. Hvad nu särskildt angår brännvinsproductionen, så skulle jag, ifall denna vara kunde blifva en export-artikel, vilja medgifva, att bemödandet ali öka fabrikationen deraf, som visserligen aldrig kan blifva philantropiskt rätt, åtminstone vore patriotiskt nyttigt; men medgifvas torde det, ali brännvinsfabrikationen inom
S. D. Vid förnyad föredragning ef StatsUfskottets den s5 sistlidne Julii under N:o 547 afgifne, samt den r dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt motion om ändring i förvaltningen af Strömsholms och Kungsölirs Kungsgårdar; blef samma Utlåtande, på grund af dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återrernitteradt. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Stafssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den s5 sistlidne Julii under N:o afgifne, samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, Öfver väckt motion, rörande grunderrie för inrättande af Rikets försvarsstyrka. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och gillades Allmänna Besvärsoell Oeconomie-Utskotfets den g dennes under N:o lfii afgifne, samt den 11 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i fråga om upphörande af de Sjö- och Stapelstäderne beviljade afgifter för fartyg, som besöka Köpingar och Landthamnar, saint der intaga laster. Ut supra, S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den g dennes under N:o 160 afgifne, samt den 11 derpå löijde eftermiddagen på bordet: lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskot - Ben 50 Augusti e, n. 4*7 tets förut rneddeldfe Betänkande, i frågan om modifikation af författningarne, angående meddelandet af pass åt utländske män, som i Riket söka inträde; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige frenne RiksStånden bifallet, för dess del dervid låta bero. Ut supra.
IV-o 66. 3 dylik förflyttning skulle dessutom antingen kasta Långfredagen tillbaka till Palm-Söndagen, oell derigenom lägga en hel vecka emellan lidandets och uppståndelsens högtid, eller också framskjuta den till Påskdagen, hvarigenom Försonarens död och hans uppståndelse skulle firas på samma gång. I hägge fallen förlorade högtiden hela sin historiska betydelse. Utskottet hoppas att genom det anförda hafva antydt den synpunkt, hvarur det betraktar hela motionen. Ingen uppenbarad Religion är ensam tros-lära: den är tillika historia, sammanhängande med trosläran, och derföre kan den ej umbära högtider, som påminna om de märkvärdigaste och betydningsfullaste momenterna i Stiftarens lefnad; allraminst kunna sådana umbäras af Christendomen, som i sin Stiftare vördar ett gudomligt väsende. Af detta skäl måste Utskottet afstyrka förslaget om förflyttningen af Marias Bebådelseoch Christi Himmelsfärdsdag. Dessa bägee dagar utmärka de bägge yttersta punkterne af Christi jordiska lif, och hafva derigenom, utom sin historiska, äfven en hög dogmatisk betydelse. Bebådelsen innefattar nyckeln till den stora troshemlighet, hvarpå Christendomen egentligen är byggd : den hemlighet nämligen, att Gud sandt Sin 4 Desv. och Oecon. Ut sk. Bet.-de. No 66. Son i verlden, att den lange utlofvade, den länge förväntade, i hvars namn alla jordens slägten skulle välsignade varda, äntligen var kommen, och den mystiska föreningen emellan gudomlig och mensklig natur, i tidernas fullbordan, tillvagabragt. Himmelsfärden åter är ju kronan på Gudasonens menskliga lif; men dessutom är den äfven en sinnebild af Christendomens tröstefullaste lära, den sätter så till sagandes de synbara vingarna på odödlighetens hopp, hvilket den store Läraren lemnat till evärdelig! arf åt Sina bekännare.
Vid förnyad föredragning bi föllos följande Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkanden , nemligen: 1:0 N:o 69, angående föreslagen ändring i arbetstiden inom EmbetsVerken ; 2:o N:o 71 ; angående förslag till allmänt stadgande om Sparbankers och Pensions-anstalters inrättande vid Bruk och Jb«a; brik er. Prat. Utdrag dett 11 Mars 182g. 5 5 3:0 N:o 73, angående vackt Motion derom , att Snöplognings-accorden måtte uppgöras till Landtmannens största möjliga lättnad; 4:0 N:o 74, angående väckt Motion, om återförande till Statsverket af detsamma från. gången inkomst , genom förarrendering af brännvins-destilleringsrättigheten inom Hufvudstaden ; 5:0 N:o 75, i anledning af yrkade förändringar till vinnande af lindring i Beväringsskyldighetens fullgörande , oell 6:0 N:o 77, angående föreslagna åtgärder till skogsljesparing, dels genom trädens qvistning vid allmänna sommarvägar , dels genom trädqvistars eller grenars begagnande vid uppstakning af vintervägar. S. D. Efter förnyad föredragning lades till handlingarne följande Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkanden: 1:0 N:o 70, i anledning af Hedervärda BondeStåndets återremiss i fråga om Planpenningar, och 2:0 N:o 80, i anledning af inom Hedervärda BondeSlåndet gjorda anmärkningar vid IJtskottets Betänkande, N:o37, angående väckta ^6 Prot. Utdrag ilin 11 Mars 185 g.'