Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr von Hartmansdorffs , August, mo« tion, angående vidtagande af utvägar, hvarigenom tryckningen af Bihanget till samtlige Riks-Ståndens Protocoll måtte hädanefter verkställas, icke allenast på ett mera ändamålsenligt sätt, utan ock med mindre kostnad än hittills skett; jemte de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne denna dag afgifna yttranden; och skulle Expeditions-Utskottet anmodas, att inom 8 dagar, efter erhållen del af denna remiss, med Utlåtande deröfver till Ridderskapet och Adeln inkomma. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats., Bevillnings-, Banco-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den ro dennes, under N:o 127, afgifna och, den 15 Prot>*Utdrag den 19 Februarii 1830. 183 derpåföljde e. m., på bordet lagda Utlåtan.’ de, i anledning af återreiniss å Utskottens, under N^o 89, förut meddelade Betänkande, angående väckt förslag till grunder för ett förändradt Statshushållningsoch Beskattningssystem; fann Bidderskapet och Adeln, att, enär sistnämnda Betänkande redan blifvit den 11 November e. m, sistlidet år, af Bidderskapet och Adeln bifallet, Utskottens ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handlingarne. SD. Då nu å nyo föredrogs Bevillnings-Utskottets, den lo dennes, under N:o 69, aflåtna och, den 12 derpåföljde, på bordet lagda Memorial, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under Nto 6a, förut meddelade Betänkande, med förslag till reglementariska föreskrifter, i afseende på Brännvins-skatts utgörande efter tillverkningen; fann Bidderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit, den 1 dennes f. m., af Bidderskapet och Adeln bi. fallet, Utskottets ifrågavarande Memorial borde läggas till handlingarne, S. D.
Man skulle blygas för att göra detta, om det vore fråga om kontant betalning, men en mänpiskas arbetskraft, hennes helsa och lefnadsmod, detta betyder ju ingenting. Och å andra sidan skall man vara bra förslöad i hjärta och samvete, när man från ett föräldrahem, där man får kläder och föda samt med redlig vilja bör kunna gälda dessa fördelar på flere sätt, sträcker ut händerna efter dylika slaftjänster och genom en tanklös konkurrens tvingar fattiga, hemlösa varelser att, af nöd, emottaga samma vilkor, som ni godkände af en nyck. För eder var det blott en liten utflykt ur boet, ett försök, som eggade er slappa fantasi; I kunnen återvända hem och^begagna den vunna erfarenheten, om hur andra familjer ha det, som ett nytt samtalsämne i er gamla umgängeskrets; den medellösa flickan, som efterträ- JiRYSOSTOMOS. der er i slaftjänsten, hon måste se till att kunna hålla ut där, ända tills någon utsikt att erhålla lön på annat håll yppar sig för henne. Och så är det ej värdi, att hon försöker att minska den arbetsbörda, man ålägger henne i utbyte mot födan! Hennes företräderska var en » bättre flicka », en förmögen mans dotter, och hon klagade aldrig. Nej, hon klagade aldrig, hon bara flyttade därifrån efter ett par månader för att kanske på annat håll göra samma experiment, allt för att se sig om i världen. I alla, som erbjuden dylika platser åt er nästa, han I aldrig tänkt på, hvad det för en medellös människa innebär att arbeta dag efter dag, månad efter månad, utan ett öre i ersättning? Han I aldrig tänkt på, att kläder och skodon, som utslitas af slafven, måste ersättas? Hvem skall göra detta? På hvilket sätt skall detta ske? Det är sannerligen att hysa en stark lit till en ung fattig kvinnas heder, då man helt lugnt försätter henne i en dylik belägenhet. Ett liknande experiment har nyligen, enligt tidningarnas berättelser, blifvit gjordt med en ung man, — han skulle äfven, i likhet med mången ung kvinna betala kontant, för det han fick arbeta; det experimentet drei honom in på oärlighetens väg, och hvem är väl i detta fall den mest brottslige?
M. att ålägga bergsfrälsejorden skjutsnings-skyldighet jemte andra onera, om dess prestationer till grufvan skulle uphöra, men man bör bemärka, att denna jord sedan lång tid tillbaka varit befriad från skjutsning samt att sedermera mellankommit 1810 års konvention, hvarigenom allmogen tillförsäkrades att varda bibehållen vid sina gamla friheter. För öfrigt äro de förmåner, som upkommit genom uphörande af bergslagens privilegier, af föga betydenhet, emedan så väl kol-räntan som vedhyggster-räntan, i st. f. att gå till grufvan, numera ingå till Statsverket. Gr. Sparre: Friheten från skjutsning är icke bergsfrälsejorden beviljad såsom någon koncession, utan emot åtagandet af andra prestationer. Då nu Konung och Ständer beslutat, att de prestationer, för hvilka frihet från skjutsning m. m. åtnjutits, skola uphöra, så måste det väl vara riktigt, att då vilkoren för friheten uphöra, äfven sjelfva friheten uphör. Man har sagt, att skjutsnings-skyldigheten bordt ånyo påläggas samtidigt med eftergiften, men icke efteråt. Jag kan ej finna denna invändning förtjena afs:de ty bergsfrälsejordens innehafvare kunna väl icke hafva något att klaga deröfver, att de ännu några år fått åtnjuta befrielse från ett onus, som de borde utgöra. Då nu en undersökning i ämnet endast är begärd, synes det mig i sanning vara obilligt att motsätta sig en sådan begäran. Hr Montgommeri, Rob. Nils Germ.: Vid den undersökning, som företogs före K. M:s vid sista Riksdag aflåtna Nåd. Propos. om nedsättning af kopparräntan för Fahlu bergslag, hemställde Kongl. KammarColl. i det Utlåt, som af detta embetsverk afgafs, huruvida någon annan utskyld skulle påläggas egare af bergsfrälsejorden i st. f. de tjenstbarheter till grufvan, hvarifrån de skulle befrias. Då K. M:s Propos, sedermera inkom till R. St:r, fanns deri icke någon ny utskyld, och man hade således skäl att antaga att K.
Ilvad angår jemkningsförslaget, skulle jag instämma med Herr Hjerta i lians framställning, om Riksdagens slut vore nära för handen, helst Ridderskapets och Adelns beslut är så billigt, att det ställer, som man plär säga, kyrkan midt i byn. Det som Utskotten för öfrigt föreslagit, innefattas i allmänna ordalag, hvad Ridderskapet och Adeln beslutit; och då uti ingressen Rikets Ständer anhålla, att, med iakttagande af husoch hemfridens helgd, visitationsrätten må utsträckas på ett lagligt sätt, skulle jag tro, att man kunde instämma i jemkningsförslaget, och anhåller om proposition derå. Herr Hjerta: Jag hade hoppats, att man i delta ärende skulle förblifva vid redan fattade beslut. Jag trodde ej Friherre Åker - Den a3 Februarii e. m. r i t hjelm, för sin beqvämlighets och säkerhets skull såsom TullChef, skulle förhindra detta , då det gäller 3 millioner menn iskors husfred. Jag trodde, att någon röst skulle höjas emot en sådan oformlighet, som detta Betänkande af BevillningsUtskottet. Det mätte ej tillhöra ett Utskott att inkomma med nya, splitter nya förslag, som Utskottet kallar jemkningsförslag. Det finnes deruLi ej något tecken till något af Ståndens heslut. Deruti ligger skillnaden. Då jag ej hör någon röst höjas emot detta, och Ridderskapet och Adeln är så föga talrikt vid en fråga af sådan vigt, är det slumpen som afgör utgången, men jag kan ej undgå att, i fall ej Ståndet qvarhlifver vid sitt förra beslut, begära votering. Friherre Åkerhjelm: Någon slags känsla eller intresse för min beqvämlighet har aldrig vägledt mig under hela min lefnad, minst såsom embetsman, och jag vågar nästan, i detta afseende, mäta mig med hvem som helst. Hvad åter angår Utskottens förslag, så äro de ej lika med dem, som först af Utskotten afgåfvos.
Den, som vill, att afgiften för bränvins tillverkning utgår med 16 skilling för hvarje tillverkad kanna, under de vilkor och bestämningar, som uti de, i det vid Särskilda Utskottets Memorial N:o 11 fogade förslag till Förordning om vilkoren för bränvins tillverkning intagna, §§. 42, 43, 44 och 108 innehållas, äfvensom att, derest i större bränneri tillverkning under en månad med mer än en tionde-del öfverskjuter det belopp, hvarför anmälan skett och afgift blifvit erlagd, afgiften för öfverskottet skall utgå på sätt uti 47 §. 3 mom. af samma förslag är bestämdt, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer afgiften för bränvins tillverkning att utgå enligt föreskrifterna i Kongl. Förordningen den 10 Oktober 1851 angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, dock med den förändring, att afgiften för en månad bestämmes att utgå med lika högt belopp, som förut ägt rum för 6 månader. Den, som vill, att för bränvins destillering, hvilken såsom särskild näring utöfvas under de vilkor och bestämningar, som innefattas i den af tre Riks-Stånd antagna 20 §. af förslag till förordning om vilkoren för bränvins tillverkning, afgift erlägges efter samma grund, hvarefter afgiften för enkel redskaps begagnande vid bränvins tillverkning i mindre bränneri bestämmes, röstar Ja> Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutit, att, i enlighet med 33 §. af Kongl. Förordningen den 10 Oktober 1851, annan afgift icke skall sådan destillering åläggas än den, som Bevillnings-Förordningen för Fabriks-rörelse bestämmer. Så snart frågan i de delar, som röra beskattningen, blifver slutligen afgjord, skall Utskottet inkomma med utlåtande i frågans öfriga delar. Stockholm den 22 September 1854. Reser - Särskilda Utskottets Memorial, N:o 49.
Det är icke min afsigt, att nu ingå i omdömen om de för alla HufvudTitlar föreslagne nya behof, nogsamt öfvertygad att de komma att undergå StatsUtskottets noggranna pröfning, äfven huruvida de på behörige HufvudTitlar äro uppfattade, men oväntadt har det mig förekommit, att, utan mellankommen försämring i myntvärdet och vid nedsättning i kostnaderne för lifvets första behof, alla anslag skola anses otillräcklige, alla Hufvudtitlar fordra förhöjda anslag, ej allenast för äldre behof och bestämda nya, utan äfven i betydligare runda utgiftssummor till obestämde föremål. Hvad först angår den föreslagne förändringen i Löningssättet för Militaire och Civile Embetsoch Tjenstemän med indelte löner; så anser jag, under medgifvande af Löneförbättring för mindre val lönte Embetsoch Tjenstemän, att flere betänkligheter emot förändring mola, samt alt i afseende å Militären det godkända Indelningsverket bör utan rubbning få förblifva i sin helgd, serdeles som för verkställigheten oöfvervinnerliga hinder sig framställa. Om Staten skulle emottaga militaira och civila boställen, så öppnar detta uppdrag ett omfång af omsorger, besvär och möjliga förluster, som icke kunna beräknas, ulan att likväl vara af nödvändigheten, Statens eller Löntagares fordringar påkallade; och då Stalén, jemnlikt Förslaget, skulle öfvertaga alla ci - 2l8 Den 8 Dcccm ber e. m. vile oell militaire Embetsmäns indelle löningsräntor, så frågas huru dermed skulle tillgå, om räntegifvare uppsade lill lifgifvande in natura deras räntepersedlar, spannmål, hö, ved m. m. Huru skulle väl
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Ridderskapet och Adeln täcktes tillåta mig, att korteligen yttra min individuella åsigt af denna fråga, si vigtig till sin natur , och så märk - Den 14 December. vårdig genom de phenomener, som omgifva densamma. Den erfarenhet är icke nv, att man länge varit ense om bristerne i värt Styrelseverk. Man har klagat öfver att hjelpen fördröjer, och med otålighet motsett en förändring ; då det nu blir fråga om att lägga hand vid nerket, träder man tillbaka, och klandrar, att någonsin uppmärksamhet blifvit fästad på behofvet af en förbättring. Men deri är förhållandet isynnerhet märkvärdigt , att ett Stånd, sorn en gång förklarat sig för verksamhet, sedermera förklarat sig för hvila, och man föreslår en proposition, att genom Votering i Nämd bestämma, om ämnet skall afgöras eller icke. Jag delar Friherre Cederströms tanka, att ett svar måste lemnäs åt Konungen, då Han begärt Ständernas råd. 1823 års Ständer synas mig icke böra svara , att Konungen äger att förvänta detta svar af 1828 års Ständer. Visserligen kunna vi säga , att vi hysa betänkligheter vid att tillstyrka Särskildta Utskottets förslag. Om sådan är vår öfvertygelse, må den uttryckas, men hvarföre säga : att vi vilja låta frågan hvila? En värd Ledamot på andra sidan har åberopat de skäl, hvilka han anfört under ett föregående Plenum. Jag var icke då så lycklig att få höra dem. jag är öfvertygad om hans Fosterlandskänsla och insigter, Han känner visserligen bättre, än jag hvad som bör göras och icke göras. Han är kunnig om Europas ställning. Han kan uppdraga gränslinien mellan hafvet och fasta landet Han ser huru molnen gå, huru skeppet stur ^ som Landtmannen brukar efterse, när han går att anordna göromålen för 662 Den 14, December. den kommande dagen. Likväl skulle jag förebrå mig, om icke äfven jag yttrade min kansla. Jag tror inalles icke på några vådor, när man ser farorna. Jag fruktar dvalan , framför allt.
Ämnade mig med 'Ali ut till Sejideh Zejneb, men blef hindrad af shekh Ibrahim, som kom just när vi höllo på att taga på oss. Han blef sittande och efter samtal hit och dit yppade han sin kärlekshistoria för mig. Jag sade honom allt hvad som föll mig in i anledning häraf, menande att det ej höfdes en man o.s.v. Härunder kom Abdolkhalik, 'Ali inträdde äfven till oss; nu först började saken vidt och bredt utläggas och ventileras med den vanliga orientaliska bredheten, samt vidlyftigt upprepande af ett och samma. Jag förundrade mig högeligen öfver ömkligheten och uselheten i deras åsigter. Araben här i Kairo har föga eller intet mera af manlighet, hvarken i sinne eller kropp. De flesta äro sjukliga, ehuru oftast med ett vackert, manligt utseende, och i sitt sinne äro de effeminerade. Jag ledsnade slutligen alldeles vid deras prat och önskade dem bort. När de slutligen gått och jag åter gjorde mig färdig att gå ut, kom Mohammad och gaf mig min skriftimma. Ehuru blott 15 år, är han en af de bästa jag sett här. Men äfven han är krasslig och ömklig till sin kropp. Sedan han gått begaf jag mig utom staden på sandbergen och andades in den friska luft, som från norden kom öfver öknen. Om aftonen gjorde vi en tur omkring Gemelijeh och hörde derefter på shekh Isma'un. Men som der inne i cafét var hett och ohyra, kunde jag ej länge härda ut, utan gick hem. Gick om morgonen ut med 'Ali, besåg först 2 björnar, som en Turk dresserat och hemtat hit. Den ena dansade samt gjorde allehanda konster efter Turkens sång och tambour de basque. Derefter gjorde vi vår zijaret i sultan Salehs kubba, hvars molid hölls i dag. Hans graf öppnas ej mer än en gång om året, på denna dag. Här var en förskräcklig trängsel af qvinnor, som dels gjorde tavaf omkring den, dels suto rundtomkring i kretsar. På 2 sidor af kubban stå på hvardera sidan 3 ljus, hel och hållna ommurade med gips.
Men jag mötes af flora inkast och motskäl, såsom olägenheten äfven här af rubbning i förra författningar, ohinderligheten af de skadeliga Lön-krogarna, Statens mistning af krögeri-skatten ; Jag förbigår att upptaga och besvara det sista inkastet; Jag får dernäst erinra, att man må icke så frukta all förändring, att man äfven skyr hvarje förbättring, och att man icke fordrar, hvad sorn i6z flem, och Ekon. Ucsk, LetHnkanden^ aldrig kunnat äga rum: Menniskoverk» och Stadgars oföränderlighet. Att Lön-krögeri elier bränvins försäljning i husen är ett o rulf. Svårt elier omöjligt att förekomma, är sant och en nödvändig följd af det öfriga. Men det är för mig ock svårt att inse, att i före* slagna fall skulle verkeligen mera och oanstän* digare supas än nu, då på en gång gifves både Jhon-Krogar och Lagliga Krogar, som locka og skydda kroggäster. Det synes icke mycket vara derigenom vunnet, att en större mängd af Snöpare på ett ställe samlas, sorn det heter, för Sitt roa sig, men oftast för att under inbördes täflan, pitan tillsyn oell blygsel, blott under anförande af Krögar en, sorn vinner på oordentiigheten, inöfvas i dryckenskapslasten, för att, här rätt bildade i konsten, sedermera utsprida samma smak och oordentligheter i husen. — Man får emellertid icke heller i en svår sjukdom genast förtvifla, och, utan försök af botemedel, låta den flitt rasa. Vi hafva verkligen sett hvad senaste Kongl. Författningen mot Dryckenskap», der den blifvit uppmärksamt och allvarsamt hatjdhafd, tili ordning och rättelse verkat; och vi hafva allt skäl, att af våra aktningsvärda Lärsstyrels. ers verksamma åtgärder vänta bärpitirman de bästa följder.
– Striden, som nu började, fortfor Olympiodoros, – är skildrad såsom endast ett ögonvittne kan skildra den ... – Dervid naturligtvis icke uteglömdt fiendens hårdnackade motstånd ... – Naturligtvis icke. – Och ännu mindre hans vilda flykt efter fullbordadt nederlag, den med lik och vapen öfversådda valplatsen, och så vidare, sade Annæus Domitius leende, i det han fyllde Olympiodoros’ pokal. – Min vän, svarade f. d. epigramförfattaren, numera historieskrifvaren allvarligt, – man får icke i ett enda kapitel uttömma de tillgångar, ett fälttåg erbjuder, på nervskakande och målningsvärda uppträden. Jag ämnar spara den ifrågavarande vilda flykten till ett annat kapitel, sedan den verkligen egt rum. Jag låter denna gång rebellerna i god ordning draga sig tillbaka. Mer tillåter mig icke min sanningskärlek, ty i sjelfva verket var det likväl dina trupper, som ... nog af, du förstår mig. – Den fördömde presten! mumlade Annæus Domitius. – Det var Petros, som genom sin inblandning i stridsplanen förorsakade nederlaget. Jag skulle annars tillintetgjort rebellerna, i trots af Krysanteus’ skicklighet och deras nästan ointagliga ställning. – Jag målar deremot en annan scen förtjusande vackert, fortfor Olympiodoros sjelfbelåtet. – Och vackert, hänförande vackert var i sanning att se det präktiga, jernsmidda rytteriet rida ned i kärret, fastna der och omkomma för rebellernas klubbor, påkar och stenar. Ett herrligare skådespel har det gamla Roms amfiteater under dess mest lysande dagar aldrig erbjudit ... det måste du medgifva, min prokonsul. – Det är sannt, sade Annæus Domitius med glänsande ögon vid minnet af detta blodiga uppträde; – jag var sjelf nära deran att klappa händerna och ropa: bene, optime! Jag skulle måhända gjort det, om jag som du varit en ointresserad åskådare. Men tyvärr, jag är kejsarens fältherre, och det var kejsarens soldater, som omkommo. Det var återigen Petros, som anbefallde denna olyckliga rörelse.
20 öre), lägges 12 timmar i ättika, inlägges sedan i lämpligt kärl med: 425 gram (1 ffi) groft salt, 425 gram (1 &lt;§) fint salt, 13 gram (3 ort) målen kryddpeppar, 13 gram (3 ort) kryddnejlikor, lika mycket salpeter och spansk humla samt 8 / gram (2 ort) röd sandel (de två sistnämnda köpas å apotek). Sillen lägges jämn, ett lock med lindrig press pålägges. Den kan serveras efter en veckas tid, men blir riktigt färdig 3 veckor efter inläggningen. E. H. V. 1 2 Efterrätter. Fruktkaka, kall. Häll först blancmangé i en stor glasskål och låt det stanna sig, lägg sedan deruti bisquit och äpplekompott, därefter ett hvarf af citroncrem, så bisquit, något sylt af päron, plommon, smultron, bigarå eller hallon, med ej mycket saft med, (något skuren succat mellan hvarje hö- jer smaken) och sist bisquit och blancmangé. Ina. Läkareråd. Sjukling. Liggsår undvikas desto säkrare, ju omsorgsfullare man sköter den sjuke. Patienten bor hälst ligga pä en (resort-) madrass; lakanen få aldrig ligga i veck, utan måste flere gånger dagligen slätas ut liksom den sjukes linne. Sa vidt omständigheterna i öfrigt tillåta det, bör patienten vexla läge flere gånger dagligen. Den största renlighet genom bad eller tvättningar bör iakttagas; så snart någon misstänkt rodnad visar sig, bor man tvätta stället med ättika, bränvin eller dyl.j och, om det ej synes vilja gå till baka, halst låta patienten ligga på s. k. krans (luftkudde) någon tid. Hafva sår uppstått, bör läkare hälst afgöra behandlingen på grund af sårens beskaffenhet. Antiseptisk särbehandling är af god verkan; likaså pläga salvor med tannin (10 — 20 %) verka välgörande. Sidonia. Tvätta ansiktet med ljumt (aldrig kallt) vatten och aseptintvål. Ingnid morgon och afton en salva af 1 del zinkoxid och 1 del salicylsyra på 15 delar lanolin och 15 delar vaselin, Mery.
Och tre ZeruJa söner voro der, Joab, Abisai och Asahel; men Asahel var snar till fötter, såsom en rå på markene. Han jagade efter Abner, och vek icke, hvarken på den högra sidon eller den venstra, ifrån Abner. Då vände Abner sig om, och sade: Äst du Asahel? Han sade: Ja. Abner sade till honom: Gif dig ifrå mig, antingen på högra sidon eller den venstra, och tag dig före någon af de unga karlar, och tag honom harnesket af. Men Asahel ville icke vika ifrå honom. Då sade Abner ytterligare till Asahel: Gif dig ifrå mig, hvi vill du att jag skall slå dig till markena? Och huru skulle jag töra häfva mitt ansigte upp för dinom broder Joab? Men han ville ingalunda vika. Då stack Abner honom bakom sig med ett spjut i hans buk, så att spjutet gick bak ut, och han föll, och blef der död för honom; och hvilken som kom till det rummet, der Asahel låg död, han stod der stilla. Men Joab och Abisai jagade efter Abner, intill solen gick ned; och de kommo på det berget Amma, som ligger för Giah, på den vägen till Gibeons öken. Då församlade sig BenJamins barn bakför Abner, och vordo till en hop, och gingo öfverst på en hög. Och Abner ropade till Joab, och sade: Skall då svärdet fräta utan ända? Vetst du icke, att det vill på sistone skarpt varda? Huru länge vill du icke säga folkena, att de låta af fördölja sina bröder? Joab sade: Så sant som Gud lefver, hade du bittida i dag sagt detta till mig, folket hade väl aflåtit att förfölja hvar och en sin broder. Och Joab blåste i basunen, och allt folket blef stilla ståndandes, och jagade intet mer efter Israel; och stridde ej heller mer. Men Abner och hans män gingo den hela nattena öfver slättmarkena, och drogo öfver Jordan, och vandrade genom hela Bithron, och kommo till Mahanaim.
Det vore fägnesamt, om Hr Gr. iakttoge samma stränghet mot sig sjelf i afseende på formerna , sorn han yrkar hos andra. Jag har icke kunnat neka mig detta uttryck af min känsla, då jag å andra sidan delar obehaget af att åter höra lalas om skeppshandelsfrågan. Gr. Cronhjelm: I anledn. af Frih. v. Schulzenheims anförande får jag yttra, att jag förenar mig i hans anhållan, att saken må hvila, och det så, att den må anses jordfastad med den man, som till en del föranledt den. Uti hvad Gr. Horn yttrat, kan jag icke fullkomligen instämma. Jag anser ej af så liten vigt, om Statsverket erhåller någon ersättning för den betydliga förlust, som vi veta, att det på denna affär fått vidkännas. I anledning af hvad den siste talaren nämnt, ber jag åter att få förklara , att jag vid sista Riksdagen var ledamot af R. o. Ad. och då hörde samma talare samt Frih. Jacob Cederström sä ofta, såväl för mig som andra, uppläsa 90 §. Reg.F., att det fullkomligen lyckats dessa Hrr att nästan ord för ord inplanta den i mitt minne. Jag skall nu, såsom hittills, ställa mig den till efterrättelse och iakttaga samma stränghet mot mig sjelf, som jag begär af andra. llr Lefren: Det fägnar mig rätt mycket att höra, det den siste talaren theoretiskt kanner sin pligt, och jag hoppas, att praktiken då kommer efter. $• ?'• Frih. Silfverskjöld: Jag har ej kunnat dela den af Utsk. här uttryckta tanke, såsom min deremot gjorda reservation visar; jag har nemligen ej kunnat inse behofvet för R. St:s Revisorer att-taga en närmare kännedom om krutförrådens tillstånd, än om öfriga till försvarsverket hörande förråd, för att Revisorerna skola komma i tillfälle att fullgöra den dem åliggande granskning, men väl att åtskilliga betänkligheter kunna möta att genom aflemnande af de ifrågasatta generalsammandragen allmängöra, huru stora krutqvantiteter försvarsverket äger att tillgå. På grund deraf anhåller jag om återremiss å betänkandet.