Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vin leverera vi fraktfritt och em-1 ballagefritt vid alla järnvägsstationer och hamnar i Sverige, då beställningen uppgår till minst 50 kronors värde. Ida. Prenumerant. Finnes det talrika läsarinnor, som följt doktorinnan Stockhams råd, livilka hon ger i sin nyligen utkomna bok &gt;Tokologb haft. 41 — 44 angående grahammjölet, mangladt eller krossad! hvete, och med det snaraste ville i Idun gifva upplysning, h vari från denna mjölsort fås, och på hvilket sätt det användes mot envis förstoppning hos fullvuxna och trög matsmältning hos barn, vore en behöfvande särdeles tacksam. Finnes det s. k. Bates lifstycke i handeln i Stockholm? I en tidning står att läsa, att te pE lingonris, brukadt en längre tid 2 eller 3 glas om dagen skulle vara ett verksamt medel mot reumatism. Allmogen i Ryssland lär använda detta såsom läkemedel. Undertecknad, som lider af svår ledreumatism och värk i venstra sidan och gärna ville försöka detta medel, ber att fä veta, om teet på något sätt kan vara giftigt eller skadligt. halfton^ HILDUR ANDERSSON. 12 KLARA NORRA KYRTOPTA 12. Säljes hos alla välförsedda specerihandlande i Sverige, Norge, Finland och Danmark. [2531] Örebro Kem.-Tekn. Fabrik. E n kristligt sinnad dam mellan 20 o. 30 år m. ett dispon. kapital af 20,000 kr. erbjudes få ingå som komp. A. B. Göt. 4070x6) lig i sång och musik. [2566] &gt; [2-127] G.S Svea Damlifvet. Tillverkadt af finaste kamgarnstyg i endast moderna mönster, blusfason med sleif, pris pr st. 3 kr. Order expedieras till landsorten mot efterkraf. [2209] A. Williamson, Stockholm. PAPPERSHANDEL 100 ARK ODT PAPPER samt 100 ST. KUVERTER 6 0 ÖRE. [2581] s ä l j a s för Profver sändas franko.
Banco upgående Provision, liqvidera de ifrågavarande 200,000 R:dr samma mynt; enär, om vexlar för delta belopp icke kunnat utan farhåga för coursens höjande härstädes uphandlas, så skyndsamt som för tillfället erfordrades, Herrar Committerade troligen funnit mer än ett ansedt Handelshus i Hamburg beredvilligt att för en skälig Provision af högst 2 procent acceptera deras egen vexel, hvilken kunnat till och med före förfallotjden betäckas medelst härstädes efterhand upköpte och remitterade vexlar. Häraf hade ingen märkbar coursstegring varit att befara, som dessutom icke kunde med säkerhet förekom mas genom afhandlingen med Michaelson & Benedicks; emedan bemälte handelshus deraf icke var hind rad t att här uphandla vexlar för att till Hamburg åter remittera de 200,000 R:dr Hamb. Banco, hvarå det, till vinnande af den höga Provisionen, till Herrar Committerade emot contant betalning afgifvit sin vexel; hvilket enkla Vexelköp, jag vet ej hvarföre, blifvit kalladt försträckning. Sådan är min åsigt af saken; men om jag kanhända irrat mig, torde Högloft. Utskottet benäget meddela den uplysning sorn, Den 9 Mars f. m. 5 tyckes vara behöflig för att med öfvertygelse kunna oinskränkt instämma uti det af i8a5 års Herrar Revisorer Öfver denna Liqvid fällde omdöme. Sluteligen får jag anföra, att jag ej kunnat inse hvarföre med denna Liqvid blifvit samrnanstäld den med Danska Regeringen npgjorde, angående invånares i Hollstein och Schleswig fordringar för lefveranser till Svenska armeen efter freden i Kiel, samt att jag ej heller finner, att den utan tvifvel på goda skäl utverkade nedsättningen uti Danska fordringsanspråket bör betraktas såsom en minskning uti omkostnaderne för de under samma punkt i Betänkandet uptagne olikartade Liqvidationer. Jag anhåller att detta vördsamma anförande måtte få åtfölja den redan beslutade återremissen till StatsUtskottet.
Är det ej ett oriktigt förhållande, sorn visar obilligheten af anslaget? Af alla dessa grunder, äfvensom den allmänna, Grefve Frölich så förträffligen framställt, att icke Staten bör blanda sig i undervisningen genom direet deltagande i anslagen eller det reglementariska, men väl genom kloka lagar, så att hvarje menighet tvingas att sjelf sörja för undervisningen, vågar jag bestrida, att nu göra anslag till löneförbättring åt Undervisningsverken, eller för tidigt bifalla det förslag Committeen afgifvit, hvilket har så stora brister, alt det ej bor tagas lill grund hvarken för våra beslut, eller för Förordnanden om Undervisningsverken. Hvad Universiteten angår, så, om det varit Utskottens mening att lemna dem ökade anslag, vore det billigt att veta, hvad fonder de äga; huru de användas; huru stor personalen är; huru den är lönad o. s. v., och jag vågar påstå, att Rikets Ständer skulle finna, i fall en sådan uträkning skett, att inga vidare anslag behöfvas. Lunds Universitet är kanske det enda, som har nog knappa inkomster för alt dermed göra vä* sendtliga förändringar; men hvad Upsala angår kunna de vinnas genom Academiens egna medel, om de dertill blifva rätt använde. Dessutom har Herr von Hartmansdorff framställt det förnämsta skälet emot 64 Den 14 Augusti f. m. att gifva anslag. I den målning han gjort af Professorerne, att de måste gå med önskningar att erhålla Prebenden, Biskopsplatser och andra tjenster, visar sig grundorsaken tydligt för hvarje öga, såsom skäl för ett så olyckligt tillstånd, att Lärarepersonalen behöfver annat än egna sig åt sitt svåra kall, Den ligger solklart deruti, att ej lärdomsfrihet finnes; ty om den funnes, så vore anslaget tillräckligt, endast genom det ordet. Följden skulle blifva, att man fick sådana Lärare , som sökte egna sig åt sitt kall, och som i allmänhetens erkänsla hade, i moraliskt afseende, tillräcklig belöning, och i pecuniairt afseende, tillräckligt att försörja sig med.
Artiklar gjorda inskränkningar blifvit beräknade, för öfrigt väsendtligen härrört af tilldelandet utaf så kal - 424 Exp. tltsh Förslag till tind. Skrift*. N:o 1%, lade extra portioner samt af medicamenternes dryga belopp, då för meddelandet af de förra, enligt hvad af Räkenskaperlie inhemtas, betydliga qvantiteter finare och vid ändra Sjukhus dels alldeles icke och dels till högst inskränkt belopp bestådda födoämnen blifvit uppköpte och använde, och i afseende hvarå R. S. anse en icke obetydlig besparing i utgift kunna tillvägabringas, om indelningen af sådana extra portioner underkastas en närmare controll, hvarvid lämpligast torde vara, atl utgiften derföre serskildt upptoges med verificatioii för hvarje gång af SjukhusLäkäreiis requisitiöil och intygande om Patientens behof af annan an den i allmänhet bestämda matanrättningen, och att dessa requisitioner jemväl böra inför Direclionen anmälas och godkännas, Beträffande derefter Medicamentsköstnadeit vid detta Sjukhus, så hafva R. St. likaledes funnit densamma, jemförd med hvad i allmänhet för Kronans Trupper bestås, vara alltför dryg, då den, för år 1826, utgjort 627 y R:dr ig sk.; för år 1827: 6476 R:dr i4 sk., och för år 1828 lärer uppgå till ett ännu högre belopp. I GarnizonsSjukhusets Stat Upptages anslaget för Medicamenter till 36oo R:dr, hvilket, i förhållande tili Garnisonens styrka, utgör omkring t R:dr för hvarje person, Då härvid tages i betraktande, alt vid en del af de Corpser, der Sjukvården är ställd på Passevolance, kostnaden för både skötsel och medicamenter icke ens uppgår till nämnde belopp, så hysa R. St. den Öfver - £xp. Utsi'. Förslug till und. Sirif o. N:o 176,177.
Ja huru ofta har icke ett helt Rikes och millioner menniskors öde berott af en Generals skicklighet eller motsatsen. Det är icke för de Herrar af detta Stånd, hvilka 83 Den i December. tekläda eller beklädt samma yrke med mig, som jag behöfver framkasta dessa reflexioner. Nej det är till den fredlige Medborgaren, som tryggad under sin Armens egide, och i förlitande pä den tror sig kunna vara lugn vid faran af ett fiendtligt anfall; det är denna Medborgare, som skattar tilt sina försvarares underhåll, och med skäl icke bör vara obenägen att tillåta en obetydlig uppoffring af Statens medel, till försäkrandet af hans framtida försvarande, och Fäderneslandets sjelfständighet, sorn Jag vill försöka att i korthet öfvertyga om nyttan af min Motion. Att nu mera inom vårt Fädernesland erhålla någon krigserfa o o renhet lärer hvar och en 1 ättlieren finna O vara omöjligt, då för oss inga utsigter till krig synes vara för handen, eller kanske inom flere år att förvänta, men en evig fred är derföre icke tänkbar, det blifver således angeläget att förskaffa sig annorstädes, hvad man icke här under en långvarig saknad af krig kan åstadkomma; ett förhållande, som, om det ännu varar i r5 å 20 år, skall beröfva Armeen under den tiden de ganska få Krigsvana Officerare, den ännu äger qvar, och således efter denna tiderymd Fäderneslandet befinna sig uti en vådelig belägenhet till vår mägtige Granne, som genom beständiga krig underhåller sin armees krigsvana och derigenom bildar sig skicklige Anförare. Den i December. 89 Yi hafva af Allmänna medel Stipendier för Läkare, Artister &c., hvilket gör det möjligt för dem att i främmande länder utveckla sina talenter. Lika vigtigt, om intet vigtigare, synes det mig vara, att anslå sådane för Officerare af vår Armee till bevistande af krig utrikes. Fordom var det mycket brukligt och Snart sagdt alltid vanligt, att Svenska Officerare vid tillfällen af krig utomlands begagnade dem. Dessa Officerare hafva sedan med framgång emot våra fiender skördat frukten af den erfarenhet de i. främmande tjenst velat förskaffa sig.
Sedermera och efter det fyra särskilda räddningsstationer blifvit med användande af Handelsoch Sjöfartsfondens medel å Skånska kusten inrättade, anmälde Rikets Ständer vid 1856—1858 årens riksmöte, med anledning af samme motionärs då i ämnet framställda förslag, ånyo detta ärende hos Kongl. Majit, med underdånig hemställan, det Kongl. Majit ytterligare täcktes låta anskaffa ändamålsenligt konstruerade hfbergningsbåtar jemte andra tillhörande hfräddningsapparater å sådana ställen, der Kongl. Majit funne dem vara mest af behofvet påkallade, samt att de utgifter, som dertill blefve erforderliga, måtte, derest tillgångarne sådant medgåfve, af Handelsoch Sjöfartsfonden bestridas. Med hänseende till hvad sålunda förekommit finner Utskottet sig ega full anledning antaga att, derest särskildt anslag för ifrågavarande ändamål finnes vara af nöden, Kongl. Majit, som utan tvifvel åt denna sak fortfarande egnar sin uppmärksamhet och omsorg, icke underlåter att derom hos Rikets Ständer göra nådig framställning; hvadan Utskottet — helst Kongl. Majit bäst lärer vara i tillfälle att låta utreda, å hvilka ställen dylika räddningsanstalter företrädesvis böra anläggas och vara att tillgå — hemställer, att Herr Roolhs ifrågavarande motion ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Okt. 1863, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående statsanslag för uppresande aj en minnesstod åt Arkialern C. von Linné. (U. A.)
Huru denna R. o. Adis enskilda embctsmannapersonal möjligen i en framlid kunde komma alt sammansättas, är en sak, som ännu icke har varit föremål för R. o. Adis åtgörande; men enahanda cancelli bi trado, som för närvar, erfordras, snkulle jag förmoda äfven i en framtid kominer att behöfvas. Åtminstone lärer det vara gifvet, alt 11. o. Ad., äfven om det skulle kunna umbära en Ridd.cancellist, alltid mäste hafva någon embetsman som motsvarar den nuvnr. Secrcleraren. Denna tjensteman kommer, just genom en blifvande representationsförändring, att förlora den betydligaste delen af sina inkomster. Det måste dä vara så mycket mera skäl, alt åtminstone bibehålla honom vid dem han nu emellan riksdagarne åtnjuter, eftersom han då, lill följd af sin befallning, skulle blifva beröfvad den extra inkomst, som han nu har lill följd af R. o. Adis representationsrätt. Jag kan således icke ens fatta, alt denne Secreterare efter en representationsförändring skulle kunna vara mindre lönad än han uti är, såvida R. o. Ad. ville påräkna att pä denna plals hafva en person, sorn deråt skulle egna sin tid och sina krafter. I sådant fall kan jag icke inse lämpligheten af hvad Gr. Cronhjelm nu föreslagit, eller hvart del. skulle leda. Det vore eli beslut, sorn förmodligen ändock aldrig skulle komma i någon verkställighet, emedan inan måste antaga, att en Ridd.secret. alltid skulle komma alt behöfvas, och att det icke kunde vara förenligt med R. o. Adis värdighet såsom Stånd, att erbjuda honom eu ringare lön, än den han nu innehar, såvida icke Gr. Cronhjelm skulle vilja utsträcka sparsamheten så långt, att man skulle utbjuda tjensten pä offentlig entreprenadauetion åt den mestbjudande.
Eller, hade icke historien lärt i Svenska Adeln finna frihetens och rättens borne kämpar i Svea land, förelågo ej häfdernas vittnesbörd visst och oemotsägligt, att ingen uppoffring varit Svenska Adeln för stor, der fäderneslandet henne äskat; skulle väl någonsin en sådan uppmaning ens kunnat framträda, som den, hvilken nu tili Adeln ställes, att af egen fri vilja helt och hållet uppgifva de yppersta företrädesrättigheter af århundradens häfd? Men då den Svenska nationen, myndig vorden, företrädd af regeringen, med hoppfull tillit och förtroende till Adeln framträdt med en sådan uppfordran, förklarande sig erkänsam för hvad hittills blifvit af Adeln såsom Riks-Stånd uträttadt till fäderneslandets gagn och ära, men för framtiden icke viljande blifva af densamma under sjelfskrifvenhetens form representerad; kan då Adeln, om den vill förblifva sin höga uppgift trogen, att utan afseende på egen fördel, värna en hvars fria rätt, afslå denna 314 Dea 6 December. uppmaning af Konung och folk? Står det tillsammans med aktningen för andras frihet och rätt, att några, jemförelsevis få, om än aldrig så utmärkte medborgare, på grund af siri enskilta åsigt om det för landet bästa, bibehålla representationen för ett fritt och myndigt folk mot detta folks otvetydigt uttalade vilja, och använda denna sin representationsrätt till att förhindra det, som nationen, efter noggrannt bepröfvande, med oerhörd enhällighet, sansadt, men bestämdt förklarädt sig önska? Höfves det ättlingarne af dem, hvilkas minne Sverige välsignar såsom minnet af frihetens och rättens oegennyttiga försvarare, att vägra sitt bifall till det, sorn fäderneslandet i billighetens och rättvisans namn af dem begär!
Om ett folk på goda skäl allt mer och mer låter sig fattas af den öfvertygelsen, att emellan dess förhoppningar och deras mål dess samhällsformer i många delar uppresa sig som hinder, då är det ursägtligt, om det erinrar sig, att allt det stora, och ädla det kunnat hafva uträttat i Den 28 Augusti. 6!> i tiderna, ej sällan varit förknippadt med försakelser och äfventyr. Represenlalionssältets historiska härledning är en förtjenst; men örn en nation, på fredlig väg med sin Konungs samtycke, ombildar sina samhällsformer, endast genom sin viljas kraft, sitt fosterlandssinne och sin lugna besinningsförmåga, sä är detta i och , för sig sjelf en handling af den höga historiska betydelse, allden väl sammankedjar den tid som förflutit med den, sorn skall komma; och kan man vara förvissad, att det folk, som fullkomnat ett så stort och ädelt verk, skall med all sin kärlek omfatta och stödja detsamma; väl förståendes, att det var ät ett verk af den allmänna öfvertygelse!!, att alla händer arbetat på byggnadens uppförande, och att det icke blifvit tillvägabragl genom något parlamentariskt partis tillfälliga öfvervigt. Jag hyser således för min del ingen obenägenhet mot införandet af allmän valrätt inom vårt representationssätt. Jag har förut yttrat delta, och en hvar som behagat med någon uppmärksamhet följa den framställning, som jag i ämnet gjort till förra Ständers Const.Ulsk. och hvilken i tryck varit meddelad allmänheten, skall nogsamt inse det. Vi äga inom värt samhälle häfdvunna institutioner, hvarå ett sådant representationssätt lämpligen skulle kunna stödjas; men jag fordrar såsom ett villkor, att den byggnad, som kan komma att uppföras, må blifva tillräckligt rymlig, för att gynna utvecklingen af alla ädla, uppåt sträfvande samhällskrafter , och nog fast i sin sammansättning, genom den motvigt, som deruti finnes nedlagd, för att motstå tidernas inflytande. Genom det förslag, som nu livilar på 11. o. Adis bord, anser jag icke att representationsfrågan, hvarken nu eller framdeles, löses.
Då det, lindrigast sagdt, vore besynnerligt, att blott lemna motionärer denna rätt, i fall äfven andra voro underkastade samma äfventyr, leder hela §:ens sammanhang otvuriget till den tolkning, att hvad i början kallas väckt fråga , är ingen ting annat, än hvad i slutet kallas motion j och att de väckta frågor^ å hvilka Landtmarskalk eller Talman kan vägra proposition, endast äro de i Riksdags-Ordningen §. 48 mom. 4 omtalade motioner af någon vid Riksdagen då närvarande Ståndets Ledamot: en tolkning, som fullkomligen styrkes af nästföregående 54 §•> som föreskrifver, huru proposition till fattande af ett defiutivt beslut öfver en Konungens framställan, eller ett Betänkande eller en af enskild Riksdagsman väckt fråga bör inrättas. Ordalydelsen af åberopade Grundlagsparagrafer föranleder således icke dertill, att Landtmarskalks och Talmans rätt att vägra proposition sträcker sig längre, än till de i Ståndet väckta motioner; och då Grundlagarne, enligt Regeringsformens §. 83, skola i hvarje serskildt fall efter deras ordalydelse tillämpas, så är den Utskottet förelagda fråga genom det anförda redan besvarad. Constitutions-Utskottet, som inser hela vigten af den här framställda grundsats, anser sig dock böra tillägga, att denna begränsning af Talmans rätt att vägra proposition äfven synes ega en giltig grund i betydelsen af det honom uppdragna förtroende. ConstitutioTis-Utskottets Memorialj N:o lo. 3 Det är tänkbart både, att ett Stånd eller dess pluralitet kunde af ögonblickets hänförelse förledas att bifalla en med dess enskilda åsigter öfverensstämmande grundlagsstridig motion och att, om proposition i ingen, händelse fick vägras, ett Stånds tid skulle kunna upptagas genom voteringar för att förkasta en mängd, inom detsamma väckta motioner af nämnda beskaffenhet.
Maj:ts Nådiga bifall till det väckta förslaget om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 4 Juli 1770 samt Riddarhusgenealogiernas kompletterande utur de till Statistiska Central-byrån årligen ingående utdragen ur församlingarnes Ministerialböcker, ocb i sammanhang dermed i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t, derest förslaget bifölles, täcktes i Nåder meddela vederbörande föreskrift derom, att sedan de ifrågavarande handlingarne till Statistiska Central-byrån inkommit, desamma, antingen stiftsvis eller länsvis ordnade, utan tidsutdrägt skola, den ena handlingen efter den andra, emot qvitto öfverlemnas till Riddarhus-kansliet, för att derstädes förblifva, intilldess de nödiga anteckningarne å Stamtaflorna hunnit verkställas. Efter det sednaste Riksdagsberättelse afgafs, hafva följande ätter blifvit å Ridarhuset introducerade, nemligen bland Friherrar: N:o 404. Friherre Bildt. Riddersoch Adelsmän: N:o 2337. Herr von Malmborg. Herr Lovén. Herr Bennich. 15 Deremot hafva nedannämnde ätter afTörts såsom utslocknade, nemligen bland Grefvar N:o 42. Grefve Gyllenborg. Friherrar N:o 79. Friherre Sjöblad. N:o 217. Friherre Reuterholm. Friherre Gyllengranat. Friherre Ulfsparre. Friherre Bergenstråle. Riddersoch Adelsmän. N:o 84. Herr Örnflycht. Herr Rosenstjerna. N:o 211. Herr Ödell. N:o 844. Herr Tigerclou. Herr Råfelt. Herr Grundelstjerna. Härförutan hafva, med tillämpning af Ridd. o. Adelns vid 1859 och 1860 årens Riksdag fattade beslut, blifvit såsom utgångne afskrifna följande ätter, å hvilkas stamtaflor icke finnes upptagen någon lefvande manlig medlem, född under de sistförflutna 90 åren, nemligen bland Riddersoch Adelsmän. N:o 23. Herr Barnekow. Herr Rosenbjelke. N:o 821.
För min del tror jag derföre, att det skulle medföra mera nytta än skada, om han der i all sin tid qvarblefve, ehuru jag medgifver, att en gammal man icke passar för denna befattning. Fångpredikantens tjenstgöring är verkligen så mödosam, alt han med ali billighet kan fordra att erhålla 1,200 r:dr i lön. Jag önskar och tillstyrker derföre, att delta anslag mätte blifva honom af R St. be v i I jad t, och tror, alt man derigenom skulle mycket befordra en bättre vård och ledning för fångarna. Hr Ribbing: På de skäl, som den siste värde talaren framställt, och då det är särdeles vigtigt, att vid ett sådant fängelse en prest finnes, sorn känner den församling han har att vårda, hvartill kommer att ej mindre än 160 fästningsfångar äro der stadigvarande, tillstyrker jag bifall till StatsUtsk:s betänk., dock så, att predikanten på Malmö corret.- inrätln. må förklaras berättigad alt, sedan han i 5 år innehaft sysslan och derunder ådagalagt skicklighet och nit, lil - 6j6 Den i5 Maj f. ra. laggas, på F å n gs t y re Isen s förordande, att uppbära en lön till dubbla beloppet mot den på stat uppförda, eller en tillökning af 600 r:dr b:co årligen, så länge ban med samma förmåga, nit och skicklighet finnes fortfara; ty endast så länge borde han få åtnjuta tillökningen, men då blefve också följden , att denna tillökning icke fortfor längre, än förmågan, nitet och skickligheten räckte. Om hans nu i fem år visade förmåga, skicklighet och nit möjligen kunde upphöra, så fordrades, om han skulle komma i åtnjutande af deu ifrågasatta tillökningen, att årligen förete ett förord från Fångstyrelsen. Jag tror att vid en correct.- inrättn. är det högst vigtigt, att en jemn tillsyn äger rum, på det att icke ändamålet med inrätfnm måtte förfelas. Jag skulle derföre anse anslaget och dessa tillägg, såsom villkor för dess beviljande, vara behöfliga. H. Ex.
Jag vill icke försynda mig genom att upprepa dem — de hafva redan varit synliga i minst ett dussin af de tidningar, jag har läst, och de förekomma säkerligen i de flesta andra. O, svenske herrar och tidningsmän, kunnen 1 icke hitta på något nyare fält för sommarkvickhetorna? Det är ju rysligt, att samma saker skola upprepas vid samma tid, årtionde efter åi-tionde! När man nalkas fruntimmersveckan, börjar man känna frossbrytningar af förväntan på allt det — dumma, man måste höra och smälta. Hvarför i all världen är det ingen energisk människa, som söker råda bot för den landsolycka, hvilken denna vecka åstadkommer, både i materielt och ideelt hänseende? Ett faktum är, att det ofta rägnar vid denna tid — » fruntimren gråta », heter det — men om det verkligen är Saras, Margaretas, Johannas, Magdalenas, Emmas, Kristinas, Jakobus ' — nej, han, stackars karl, har ingen skuld, fast de omgifvande fruntimren locka honom till det ondt äi! — Martas och Helenas fel, att det vid denna tid så ofta är för mycket » väta », — hvarför döper man icke helt enkelt om de ödesdigra dagarna och gifver dem de klangfullaste och skönaste manliga namn, som finnas att tillgå? Det vållade måhända de lärde en smula hufvudbry att utvälja just de kraftigast verkande, men det fick man icke tänka på, då det gällde en så stor nationalekonomisk vinst!