Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man klagar öfver långsamhet i krigslagstiftningen och Hr Hjerta företrädesvis har besvärat sig häröfver, men jag hemställer till en hvar, om icke hvarje lagstiftning, som är ämnad att ej vara efemerisk, också bör grundligen behandlas. Man skrifver icke lagar lika fort som tidningsartiklar, ty de förra skola hafva helt andra ändamål, och just derföre är det klokast att långsamt och med betänksamhet gå till väga, så att icke opinionens vindkast här må kunna utöfva något inflytande. Man har här sökt gendrifva Hr Liljehöks anmärkn. att man icke skulle kunna fullborda redaktionen af krigslagen, förrän den allmänna brottmålslagen blifvit så fulländad, att den åtminstone för en längre tid kunde anses komma att ega bestånd, enär, om en krigslag förut stiftades, det kunde hända, att den innehöll bestämmelser, som stöde i strid med allmänna brottsmålslagen, hvarigenom den förra ånyo blefve underkastad förändring. Detta är väl en så riktig anmärkn. att jag sannerligen icke förmår inse huru den kan bestridas. Någon nödvändighet att utfärda ny krigslag, sedan de straffbestämmelser, som icke voro öfverensstämmande med tidens fordringar, redan blifvit afskaffade, förefinnes naturligtvis icke. En hvar som skall tillämpa dessa lagar, lärer icke underlåta att taga kännedom om de allmänna författn:r och föreskrifter, som innehålla ändringar och tillägg till den kodifierade 84 Den 14 Oktober. allmänt antagna lagen. Blott man således ger sig tid, kan man få både den allmänna brottmålslagen och krigslagen öfverensstämmande med hvarandra, och derigenom vinna målet som eljest torde vara svårt nog att upnå. Jag får förklara att jag hyser till den verksamhet som Regeringen städse ådagalagt i lagstiftningsväg så stort förtroende att jag anser det högst oriktigt ingå till K. M. med ytterligare skrifvelser, ansökningar och framställningar om att lag skall stiftas hvilken redan är under bearbetning. När nu Hr Stjernsvärd derjemte erkänt, att en viss del af denna lagstifning är under arbete äfvensom att påminnelser från Regeringen till vederbörande embetsverk hafva afgått om verkställighet af dess föreskrift ronde arbetets fullbordande, synes det ännu mera obehörigt att R.
Där finns det gifvande jakt i skogen och härligt fiske i sjön. Där finns björkklädda uddar, på hvilka man kunde vilja dröja i lugnt grubbel dagen om, och där är en sådan stillhet och frid, att man ej längre tror sig tillhöra en bekymrad och orolig värld. Men de lugnets makter, som regera där, hafva alltid lagat så, att vägen dit upp skall vara ofarbar eller i det närmaste ofarbar. Gösta Berling fick nog känna på detta, innan han och Don Juan nådde fram till bruket. På Älgfors är Gustaf Bendix förvaltare. Han lägger sitt långa ansikte i de allvarligaste veck, då han får höra Göstas ärende. »De hade väl ingenting på de andra ställena,» säger han. »Nej bevars.» »Sådana kanaljer,» utbrister han, »att säga sådant! Du kan tro, att jag mött deras foror här på skogarna i vinter. De ha redan sitt järn i Göteborg, tro du mig, Gösta!» Då fattar Gösta hopp. Han har ej haft mycken tro på Gustaf Bendix förr, men nu börjar han tänka, att här skall finnas järn. Gustaf Bendix tar honom vid handen och för honom in på brukskontoret. »Jag skall visa bror något märkvärdigt,» säger den gamle upptågsmakaren och tar fram två små fina stålfilar ur en låda. »Om bror kunde gissa, hvar jag funnit dessa,» säger Gustaf Bendix, och hans slitna grofhyade ansikte ser så hjärtans ängsligt ut. Nej, det kan inte Gösta. »Jo här,» säger han och tar fram en stor död råtta ur samma låda, och han visar Gösta, hur den råttan ej haft vanliga framtänder, utan ett par stålfilar i munnen. »Hvad säger bror om detta?» fortsätter Gustaf Bendix. »Det tycker jag är orättfärdigt af vår Herre. En sådan här råtta kan ju äta järn, och det göra de också, de små satarna. Allt vårt stångjärn ha de gnagt i sig. Inte så mycket som ett skeppund finnes att få numera. När jag kommer in på upplaget i går, så är hela förrådet borta, magasinet är tomt, rensopadt. Endast de här spånorna voro kvar och en död råtta, och i hennes mun sutto de här filarna, och då kunde jag begripa, hur allt hängde ihop. Vill bror ha filarna?
Ehuru det inrättningen beviljade årliga statsanslag till diverse utgifter icke utgått till större belopp än 6,750 R:dr R:mt, hafva med detta förlag likväl utgifter blifvit bestridda till 21,805 R:dr 7 öre, på det sätt, att dertill användts hyresmedel för de obegagnade magasinsoch ridhuslokalerne 2,825 R:dr, äfvensom förtjenst pa smedjan för verkställda hofbeslag, inkomst af kreatursutfordring på stället m. m.; dock sorn anskaffandet af årsförlaget utaf fourage för stallen och jern för smedjan mäste ske a de för sådane uppköp lämpliga tider, ehuru för tillfället influtne medel vanligen icke dm till lemna tillgång, så hafva Revisorerne funnit ett anslag för jm gång behöfligt till förlag för sådane uppköp, på det att inrättningens tjenstemän må undgå nödvändigheten af att, på sätt som nu uppgifves hafva skett, begagna egen kredit för anskaffandet af härtill nödige medel. Af Föreståndarens årsberättelse visar sig, att sjukvården ökat sig för hvarje år ifrån och med 1857 till 1860, hvaraf synes som inrättningen tillvunnit sig ökadt förtroende. Också hafva Rikets Ständer vid sistförflutne riksdag, utom förr omnämnde anslag för en gång, derjemte beviljat årliga anslag till ökade löner för lärare och tjenstemän 3,750 R:dr, till underhåll af nybyggnader 1,000 Rdr, samt tillökning i anslaget för diverse utgifter 1,830 R:dr, hvilket sistnämnde anslag likväl^ egentligen mäste betraktas såsom ersättning för de hyresmedel, som för inrättningen gå förlorade derigenom, att en del af de nu uthyrda lokalerna kommer att för inrättningens behof iståndsättas. § 2. Hos Revisorerne har räkenskapen ej föranledt till någon erinran. Veterinärinrättningen i Skara. Af denna, i Kongl. Kammar-rätten med anmärkningar granskade räkenskap inhemtas följande förhållande i afseende å inkomster och utgifter. — 54 — Debet. Balans från år 1858: Uppbörd: Credit. Utgifter: Inventarier, instrumenter oc.h böcker 218: 62.
Här återfinnes det ovan, i noten sid. 610 omtalade utdraget ur R. o. A:s protokoll av den 3 juni. Protoeoll hållet i Coiistitutions Utskottets Beredning för de til Utskottet inkomna förslag til ändring i Grund lagarna, den 31 Maji 1815. Närvarande Herr Silverstolpe. Herr Munck af Rosensköld. Herr D :r Falk. Herr D :r Agrell. Herr Borgmästar Kjellander. Herr Borgmästar Ullberg. Riksdagsmannen Hyckert. Riksdagsmannen Anders Nilsson. 1 :o Föredrogos2 i et sammanhang frenne Memorialer af Herr Johan Lamberg, samt af Riksdagsmännerna Anders Nilsson och Anders Åberg,3 hvaraf i de tvänne första yrkades stadgandet i grundlagen af en sådan skillnad mellan Lagtima och Urtima Riksdag, at vid de sednare inga andra öfverläggningsämnen måtte kunna förekomma, än de hvilka Konungen föresloge såsom egentelige föremål för Riksens Ständers sammankallande; hvaremot derjämte skulle stadgas at lagtima Riksdag borde hvart femte år hållas, antingen någon urtima Riksdag derimellan inf olle eller ej. Anders Nilsson hade dessutom föreslagit at hufvudstaden ej nödvändigt skulle vara den vanliga Riksdags orten, hvartil hail trodde andra städer närmare våra nya fosterbröder bättre vara passande. Anders 1 Denna anteckning är en signering av handlingen såsom bilaga till pleniprotokollet den 6 juni. 2 Stycket fr. o. m. orden Föredrogs i et t. o. m. orden Scandinaviska Riket återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 1064. 3 Jfr ovan sidd. 571, 585 och 591. 614 Bilagor till protokollet den 6 Juni 1815 Åberg hade deremot bestridt alla dessa yrkanden, och ansett de i afseende härå nu gällande stadgar til alla delar böra oförändrade bibehållas. Beredningens Ledamöter togo de å ömse sidor anförda skäl under behörig pröfning, och stadnade, i afseende på den första frågan om skillnads görande i Ständernas befattningar vid Urtima och lagtima Riksdagar, i det beslut, at til Högl.
VENDLA (skrattande, men halfi förargad). Ja, men nu får du verkligen lämna oss i fred (Rifver sig lös och kommer åter till Gunborg. Rudolf bort.) MINA (åter fram till toilettbordet). i ditt rum, du! Men att han har sina tofflor och sin nattrock VENDLA. ibland och då tycker Rudolf, att det är trefligare ni förstår (Sätter sig igen på sängkanten hos Gunborg.) MINA. Nej, minsann om jag förstår. (Fortsätter att lägga upp papiljotter.) Jo, ser du, vi sitter här uppe om kvällarna Måste du passa upp honom så där hela dagen? VENDLA. Men man skämmer ju alltid gärna lite grand bort den man håller af. GUNBORG. hur förargad du kunde bli förr, om man störde dig, VENDLA (litet generad). Jag studerar just inte mycket numer. GUNBORG. idiotiserande, att det inte är möjligt MINA. ä' så illa tvungen. Det vore det enda skäl, hvarför jag skulle vilja gifta mig att slippa arbeta. VENDLA. Rudolf ä' svartsjuk han vill ha mig bara för sig. Han håller verkligen rysligt af mig. GUNBORG. ville bara sporra dig, jag jag tänkte på, hvad som var bäst för dig. Och höll inte jag af dig, kanske? Men jag Tokiga Mina! Nej, det är inte det men Å, hvad skall man plugga för, när man inte Inte! Är verkligen äktenskapet till den grad Det är egentligen inte din natur. Minns du, Å, tycker du det. Inte passar jag upp honom. när du arbetade. Hur går det nu med dina studier? 49 VENDLA. skapen och Ja, ser du, det är så annorlunda med vänGUNBORG. ena är osjälfvisk, den andra Kärleken, ja det har du rätt i ty den RUDOLF (höres, utan att synas). Vendla! litet skrik.) (Vendla hoppar till. Mina åter bakom skärmen med ett RUDOLF (ropar om igen, ännu högre). Vendla! VENDLA (kort). Hvad ä' det un igen? RUDOLF. Jag bar glömt mina handdukar kvar där uppe. VENDLA (förebrående). rena handdukar och gaf dig. Rudolf!
Samma invändning torde ock möta utskottets förslag till tullbestämmelser, der förbuden mot inoch utförsel af tackoch ballastjern samt dermed likartade slag, eldigt utskottets åsigt, böra upphöra. Men, om också dessa tullbestämmeiser i allmänhet icke skulle medgifva någon egentlig utvidgning af handeln med främmande länder, lemna de dock, der svenska eller andra länders jernsorter för vissa industriella behof äro oundgängligen nödvändiga eller företrädesvis användbara, möjlighet till varubyte; och till detta, i förening med den stora fördel, blotta erkännandet af en riktig grundsats i och för sig innebär, tjena nämnde tullbestämmelser, på samma gång, som de måste motverka farhågan för förbudens borttagande. Utskottet tillstyrker alltså: att hittills gällande förbud mot införsel af tackoch ballastjern samt mot utförsel så väl deraf som af de dermed likartade artiklarne ostämplade och oborrade kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, jemte hällar öfver lVi tums tjocklek samt lod och lödjor öfver 1 skeppunds vigt stycket må upphöra, och följande tullbestämmelser i stället antagas: Vid införseln för »tackoch ballastjern», 9 r:drs värde och 2 r:dr 12*. sk. tull per skeppund tackjernsvigt. Vid utförseln för »tack och ballastjern», 10 r:drs värde och 3 r:dr 16 sk. tull per skeppund tackjernsvigt; för »kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, ostämplade och oborrade», 10 r:dr 24 sk. värde och 3 r:dr 24 sk. tull per skeppund stapelstadsvigt; för »hällar öfver 1 V2 tums tjocklek samt lod och lödjor öfver 1 skeppunds vigt stycket», 10 r:drs värde och 3 r:dr 16 sk. tull per skeppund stapelstadsvigt. Hvarjemte utskottet, till undanrödjande af all tvekan om hvad med 1 skeppund tackjernsvigt rätteligen förstås, trott sig böra föreslå, att, der 1 skeppund tackjernsvigt i inoch utförseltariffeine är upptaget, dervid må tilläggas orden, om 26 lispund bergsvigt.
Betänkande, i anledning af väckt motion angående ändring i 2 § lmom. af Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862, rörande reglering af Presterskapets löne-inkomster. Uti en inom Bonde-Ståndet väckt samt till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion har Jöns Pehrsson från Blekinge län anfört, att den ledamot, som enligt 2 § 1 mom. af Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 11 Juli 1862 angående ordnande af Presterskapets inkomster, inom hvarje län utses af dess Hushållnings-sällskap, i stället borde väljas af Landstinget. Såsom skäl härför har motionären dels antydt, att vid tiden för den ifrågavarande Förordningens utarbetande Landstinget ännu icke fanns i lag stadgadt, hvarföre Hushållnings-sällskäperna då närmast representerade församlingarne eller den för Presterskapets aflöning skatt - Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande N:o 6. 3 dragande allmänheten, dels ock anfört, att Hushållnings-sällskapernas ledamöter, i motsats till Landstingets, ej utses af allmänheten utan väljas genom kallelser, utgångna från Sällskaperna sjelfva, hvaraf följer, att hela orter finnas, inom hvilka Hushållnings-sällskaperna icke ega någon ledamot, på samma gång ledamöterna ej äro förbundna att tillstädesvara vid Sälb skapernas sammanträden, hvilka derföre ofta blott bevistas af de närmare samlingsorten boende, och äfven af dem ganska fåtaligt. I motsats härtill vore Landstinget en enligt i lag gifna föreskrifter konstituerad representation från ett läns alla städer och härader eller tingslag, och dess ledamöter voro lagligen ålagda att deltaga i Landstingets sammanträden, hvarföre ock Landstingets i hvarje fall uttalade mening med skäl kunde anses bäst uttrycka den allmänna inom länet. Utskottet har tagit denna fråga i öfvervägande och får, med stöd af de skäl, hvilka motionären anfört, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att 2 § 1 mom. af Kongl.
Den andra omständigheten, i hvilken jag reserverar mig, är den, att vi veta att statsbrist redan förefinnes för de ärliga anslagen. Flera anslag, utom de redan medgifna, återstå ännu att bevilja, af den beskaffenhet, att jag icke kan föreställa mig, det de kunna komma att afslås. Hvar skola dä penningar tagas dertill? Vill man icke skaffa sig medel, genom förhöjda tullafgifter på öfvefllödsvaror, såsom Utsk. och andra föreslagit; så återslå i min lanke endast tvenne utvägar: antingen måste man höja allmänna beviilningcn, hvilket kommer alt röna stort motstånd hos RiksSl:n, och om det sker mycket missnöje, eller ock mäste man tillgripa de medel, som finnas i behåll i Riksg.cont., samt dernäst lefva på bancovinsten. Men om, genom en stor införsel af främmande varor, Bankens silfver fortare utgått och Banken sjelf behöfver sin vinst, så har Banken ingenting öfver att lemna ät statsverket. Hvar tager man då medel? Troligen nödgas dä Riksg.cont. upplåna hvad som behöfves, och vi få då, likasom Portugal och andra länder, hvilkas financer äro förstörda, icke lefva på årlig skatt, utan på årlig skuldsättning. Det är dessa faror jag har velat förekomma, och det är derföre jag reserverar mig mot R. o. Ad:s beslut, under önskan, att min fruktan icke mätte gå i fullbordan. Härefter företogs pröfuingen af Bevilln.Utsk:s framställningar i afseende på Tulltaxe-underrättelserne; hvarvid förekom l:o Ut slas anmälan derom, att skäl ej förekommit alt föreslå förändrade stadganden för credit-upplaget. Hr von Hartmansdorff: Jag har förut under våra öfverläggningar (jag tror det var den 11:Le dennes) fästat Ståndets uppmärksamhet derpå, att creditupplagen, så vidt jag kan förstå, föranleda, att mera utländska varor här försäljas och förbrukas, än som skulle inträffa, i händelse creditupplagen icke funnes.
Inqvarteringsverket hade äfven en Cisern på .(Norrmalm och ett Boställe för Chefen vid Svea Arlillerie-Regeineute; äf* vensom ScCundChefen för Svea Lifgardet, ehuru han, i egenskap af öfver* Ste-Lieuteiuint i Regementet, uppbure iHqvarleringsmedel, bebodde rui* i Castenhofshoset, hvilka af inqvarteringsverket för sådant ändamål hyrdes. För att förebygga vidare utgifter och i händelse saken nu ej kund» i gruudenlagslig ordning hos Rikets Ständer till behandling förekomma, yrka* Stais*- samt Allm, Besv. och Occon. Utsi. Betänkande N:q 46. •S des, att 1766 oell 1775 3rens Förordningar, angående, deri förra Stockholm och öfrige Garnisonsorter, oell den senare Slockholm serskildt, matte, hvad Stockholms inqvarleringsbesvär anginge, hållas i helgd} till dess de b 1 i Tvn ;tf Köne!. Magt oell Rikets Ständer npphäfne. Med Herr Biörck hafva Herrar ITelsingius, Per Vinblad, Frodell, Strehlenert neli Lundgren sig förenat, J>) Herr Hessle, som anfört: alt Christianstad, jemförelsevis till dess folk män , rörelse ..och tomtetal, hade måhända den strängaste inqvartarjng; att invånarne, orri de icke hållit sig vid 1720 års InqvartvrhlgsOrdning, icke kunnat sjeifve existera, samt alt staden egde rätt till behielse från utgörande lill Garnisonen af ved och ljus, lill bestyrkande hvaraf bifogats Irenne Kongl. Bref, det ena af den 12 Januari! i7'28, deruti Kongl. Maj: t, i anledning af Krigsbefälets ansökning att, jemte qvarter in natura, erhålla ”fri ljus och värme”, förklarat, att vid 1730 års Inqvarterings-Ordning borde ‘förblifva; det andra af den \
Pröfningen af inteckniugs-handlingarne skulle blifva svårare, än af handlingar försedda med borgen, och då 140 låne-ansökuingar öfverhufvud i hvarje vecka inkomma, skulle diskont-direktionen icke kunna medhinna en sådan pröfning. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 21 Mars f. m. 301 Hr von Ehrenheim, Per Jakob: Den siste värde tala ren, Gr. Lagerbjelke, har, efter mitt förmenande, anfört åtskilliga skäl, som tala för bifall å ifrågav:de 4:de punkt. Jag vill blott fästa upmärksamheten derpå, att, om statslåne-fondens medel skulle skiljas från Banken och i det stället öfverflyttas till Riksg.Kont., så skulle nämnde Kontor blott onödigtvis betungas med ett åliggande, som så länge till allmän belåtenhet blifvit af BankoFullm. ombesörjdt. Man har vidare sagt att det skulle medföra en fördel, alldenstund Riksg.Kont. kunde utlåna dessa medel mot 5 %. Jag kan för min del ej finna annat, än att R. o. Ad. gjorde klokast att bifalla den nu under öfverläggning varande 4:de punkten. Frih. Tersmeden: När nu R. o. Ad. har beslutat, att räntan på statslånefondens medel skall, efter 1861 års början, beräknas till 6 proc., så kan jag, just med hänsigt till denna omständighet, icke fatta, hvarföre, då fonden finnes qvar och då utlåning af penningarne i alla täll skall ega rum, denna utlåning ej får handhafvas af dem, som förut med densamma haft att göra.
St. behaga framställa och K. M. lemnar Sitt Nådiga samtycke till sådana uppmuntringar åt diligencer, torde småningom den förmån kunna vinnas, att hållskjutsen å de större och mest trafikerade vägarna finge upphöra och öfvertagas af diligencer, som hvarannan eller måhända hvarje dag derstädes ginge fram. De resande skulle utan tvifvel snart vänja sig att begagna dessa inrättningar, som medföra vida större beqvämlighet och säkerhet för resans fortgång å bestämda tider, än genom det nu brukliga skjutsniugssättet. Sålunda skulle innan kort betydlig lindring vinnas i allmänna skjutsningsbesväret, som mångenstädes och synnerligen i Bergslagsorterna anses för ett det mest tryckande onus. Jag anhåller vördsammast om remiss af detta förslag till OeconomiUtsk., som närmare torde bestämma i hvad mån alla slags skjutslag kunde komma i åtnjutande af den genom diligence-inrättuingars befrämjande naturligtvis minskade skjutsningen, och följaktligen i samma proportion dertill borde bidraga. Lades på bordet. Hr Rosenblad, Bernh., uppläste följande: Då vid sednaste Riksdag inom BancoUtsk. fråga väcktes om upprät* tande af en ny discontrörelse på med begreppet af discontering mera öfverensstämmande grunder (den sedermera s. k. Handelsdisconten), var dermed tankan förenad att upphäfva de hinder, lagens bud lade emot tillvarelsen af sådana papper, som kunde disconteras, d. v. s. af försträcka ren öfvertagas, icke belänas, utan att han förlorade sin regress tili hvar och en, hvars namn fanns på documentet. Men bemödandet, att då tillvägabringa vexlar i Svenskt mynt, fann icke understöd inom de öfriga Utskott, till hvilka målets beredning hörde. Frågan är likväl vigtig.
Öfverläggningen, såvidt den angick frågan om instämmande i PresteStts rörande jernvägs-anläggningen emellan Götheborg och Örebro fattade beslut, förklarades härmed fulländad; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att Frih. Tersmeden föreslagit, att lt. o. Ad. måtte till sitt beslut i denna fråga göra det tillägg, som kan anses erforderligt för att göra detsamma fullkomligt öfverensstämmande med PresteStis i ämnet fattade beslut, samt derjemte hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla delta Frih. Tersmedens förslag. Ropades Ja. Frih. Tersmeden: Under discussionen om dessa voteris proposir har såsom skäl för upställningen af voterisproposine Niis 2, 3 och 4 blifvit sagt, att de af de olika Stånden beviljade anslag skulle vara för olika vägar. Olikheten emellan Ståndens beslut i fråga om anslagen består hufvudsakligen deri, att R. o. Ad. samt PresteSt. icke uttryckt i sina beslut att de beviljat medel till vestra stambanan, när dessa Stånd afslogo 3:öje punkten i Utskis Utlåt. N:o 62, men de hafva deremot beviljat medel till den bana, som, enl. R. Stirs beslut vid förra Riksdagen, skulle från Götheborg dragas genom Westergöthland och Nerike till Örebro, hvaremot BorgareSt. bifallit Utskis förslag sorn innehåller, alt för den från Götheborg utgående vestra stambanans fortsättning till och öfver Götha kanal etc. Just till denna bana har R. o. Ad. beviljat anslag, och det är denna bana som, enl. R. St:rs beslut vid* sista Riksdagen, påbörjades, och hvilket arbete nu pågår efter den då upgjorda planen och skall fortsättas till Götha kanal samt vidare till Stockholm genom Nerike. Således, så långt BorgareStis beslut rä-cker äro medel anslagne af PresteSt. samt R. o. Ad. till samma bansträckning BorgareSt. afsett.
Rikets sedelmynt, är visserligen alldeles ogrundad, emedan dessa obligationer komma att gå med kurs och således ej kunna (ill sitt effektiva värde för dagen bestämmas; men då den emellertid finnes, bör fördomen respekteras, lills allmänheten blifvit mera ense i frågan, och vågar jag derföre, med tanken fästad derpå, alt den största sedeln af vårt Riksmynt, som cirkulerar bland den större allmänheten, är 100 R:dr B:ko, vördsamt föreslå, att minimi-valöreh bestämmes till 200 R:dr Riksmynt, hvilken valör, efter nuvarande kurs på Hamburg, motsvarar i det närmaste ISO mark Hamb. B:ko. 6:te mom. Utskottet har bär föreslagit, alt ett årligt anslag, svarande emot öVs procent å det belopp, som skall upplånas, bör användas till ränteliqviden och kapitalets amortering. Härigenom kan under de nuvarande penninge-förhållandena onekligen penningar upplånas, äfven med iakttagande af den gifna föreskriften, att kapitalet skall vara amorteradl inom en tid al 40 år, emedan det rnedgifver, att de upplånta penningarne, med iakttagande af kapital-rabatt, få löpa tned ända till 4V* procent riinta; men detta stadgande medför en ökad tunga för framtiden, derföre att man, för att kunna verkställa amorteringen på 40 år, varit nödsakad att beräkna ofvannämnda anslag efter 5V? procent. Det är nemligen klart, att om man ej ville bestämma amorteringstiden till 40 år, utan Ieinnade frågan om denna tidsbestämmelse öppen, så skulle man kunna med ett anslag, bera k na dt efter S procent, gifva Fullmäktige i Riksgälds-kontoret en fullt lika stor frihet med afseende å kapital-rabattens bestämmande, på samma gång amorterings-procenten blefve tillräcklig för lånets amortering på några få års längre tiderymd, än enligt Utskottets förslag blefve förhållandet. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIH A N G TILL vid jagtima Riksdagen i Stockholm Åren 1847 och 1848. —-^<Ss<?■ «V> ANDRA SAMLINGEN. Afdelningen: