Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd häraf kan den tanken ingalunda undgå min uppmärksamhet, att det icke varil i egenskap af en behöflig binäring, för jordbrukaren så mycket mer omistelig, som de allt mer stegrade anspråken på nya uppoffringar i skattebidrag tvingar honom att i penningar förvandla större delen af den skörd, hans tegar kunna frambringa, utan att hans åtanka på egna 30 Bevill/t.-, Lagsami Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. hellof alllid får hafva afgörande rösten, som denna industrigren beskattats. Tv då tyckes det mig, som man företrädesvis bordt tillse, det icke småpannorna i sin enkla beskaffenhet ålagts den jemförelsevis högsta beskattningen. Det förekommer mig, såsom ville man lägga den tyngsta bördan på den svagaste hästen. Det torde dock i längden ej väl bekomma, äfven om man till en tid skulle tro det gå an. Vidare förekommer det mig, att det ej eller kunnat vara ur en mera moralisk synpunkt, som frågan betraktats. Ty vill man antaga, att bränvinet är för folket demoraliserande, men att man för närvarande ej kan tillintetgöra detta onda, utan mäste tala det, intill dess andra förhållanden uppkomma, hvarigenom det sa småningom undantränges, så hade man naturligtvis heldre försökt att försvåra, eller omöjliggöra fabriksbränningen med sina konstapparater och sin erg, emedan den afverkar en sådan mängd bränvin, alt den enkla redskapen icke alls kan komma i jemförelse. Men nu synes det mig, såsom ville man i alla landsändar framkalla fabriksbränningen, så alt en öfverflödande tillgång på bränvin må vinnas. Annars har jag alltid hört, det man varit ense derom, att af tvänne onda t:ng borde man välja det minst onda. Såvida bränvinsbränningen så skall anses, så har man härvid gjort raka motsatsen. Likaledes har jag ej heller kunnat fatta, hvarföre man alltjemt vill betaga bränvinsbrännaren rättigheten alt försälja i mindre qvantitet än en kanna.
Ståndet biföll Utskottets nu (sid. 3 och 4) föreslagne tillägg a, i} c, d, vidblef sitt beslut, att kortstämplingen i hufvudstaden borde ske i Riksgälds-Contoret, samt gillade i öfrigt ULlåtandet; N:o l\\, i anledning af Herr O. PVijks motion, angående lindring i Bevillningen för invånarne i staden Wenersborg, bifölls; N:o 42> i an_ ledning af väckt fråga, om enahanda ansvar å Taxeringsman i städerne för uteblifvande från Taxerings-förrättningarne, som i afseende på Taxerings-Comileerne för landet kan blifva stadgadt, bifölls; N:o 44» i anledning af anmärkningar emot Utskottets Betänkande, N:o 34, angående bestämmandet af årlig bevillning å Caracters-Fullmagter, som hädanefter meddelas, lades till handlingarne. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Lag-Utskottets Memorial, N:o 164, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, ]\':o i3i, Bih, till B. St. Trot. i834. 9 Sami. i:dra Bandet. 3. 2tära Häftet, 18 Trot.’ Ut dr. den 4 T)ec. i S3 4* öfver väckte motioner, örn upphäfvande af Lagens stadgande, angående qualificerade dödsstraff oell afskaffande af andra sätt för verkställande af dödsstraff än halshuggning; och N:o 138, öfver väckta nrolioner, om upphörande af Kongl. .Brefvet den 17 October 1778, angående förekommande af barnamord. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 3y, angående stadgande 1 Bevillnings-Förordningen, i afseende A centönalens öfvei flyttning på allmänna Bevillningen. S. I).
När klockan blef elfva och lokalen tömdes, drog sig bandet upp på läktaren för att vid nedskrufvad gas fortsätta samkvämet. Utanför, genom vägglaset, öfver trädgården och hustaken, sken månen, klar och gul på en vattenblå himmel. Truls smög sig ned för trappan i hörnet och ut. Gatorna lågo tomma och tysta och fulla af månsken; icke en menniska att se; här och hvar stodo fönsterna öppna. Utanför gamla kyrkogården, n:r –, här alltså: han blef stående på andra sidan uppåt staketet. Der var tändt, och fönstret stod öppet; och der inne rörde sig en gestalt med sin skugga fram och tillbaka. Truls skred på tåspetsarne öfver gatan, lade armbågarne på fönsterkarmen och stack hufvudet försigtigt in genom fönsteröppningen. Hon hade satt sig vid bordet och sysslade med ett handarbete, med ryggen vänd mot fönstren, stickade en stund, hvilade en stund, och stickade igen. Han kunde se hennes nacke, det rika, från halsen uppåt kammade blonda håret och sjelfva den hvita halsen, hvilken föreföll lång, emedan hon lutade hufvudet framöfver. Genom dörren på motsatta väggen sköt en bred ljusstrimma in i sidorummet och lyste på en hvit sänghimmel och en hvit hufvudkudde och ett hvitt ofvanlakan, viket tillbaka ordentligt och prydligt. «God kväll, Hilda,» sade han stilla. Det gaf ett ryck i henne, och hon vände hufvudet halft åt sidan. Han varseblef ett leende, misstroget och dock säkert på sin sak, men i alla fall väntande på ytterligare garantier, – gladt och öfverraskadt. Han stod, och log, och väntade; en liten paus; så reste hon sig och kom bort till fönstret. «Hvarför har du dröjt så länge,» sade hon kelet. Truls såg sig om: borta vid gathörnet stodo ett par nattsölare och iakttogo honom nyfiket-impertinent. Så fattade han tag i fönsterposten, lade knäet mot karmen och hoppade in i rummet. Hilda stängde fönstret och drog för gardinerna. Kraschen. En lördagseftermiddag sist i september går Truls utåt Södra Förstadsgatan för att få tag i Lorens Ek.
På grund af hvad jag förut anfört, eller att LandsKanslisten har tillfäle att bereda sig biförtjenst i kommissionsväg, anser jag att en olikhet emellan hans och LandsKontoristens lön bör ega rum. Nu deremot hafva de blifvit upförda till lika löner, eller 500 Rdr. Jag tror att Lands - 34fi Den 23 September e. m. Kontoristen bör vara 50 proc. bättre aflönad än LandsKanslisten, och anhåller således, att de förras löner måtte förhöjas till 750 Rdr. Hr af Dalström, Gust. Jakob: Afven jag anhåller vörd samt att få yttra några ord i detta ämne. Den tjenstemanna-klass, hvarom här är fråga, eller Landlstatstjenstemännen, har utan tvifvel särdeles trägna göromål, men detta oaktadt hafva de ganska länge varit särdeles vanlottade i löneväg. Redan för 40 år tillbaka var man betänkt på att förbättra deras lönevilkor, emedan man redan på den tiden insåg det trängande behofvet. deraf. Denna påtänkta löneförbättring har emellertid ännu icke gått i fullbordan, ehuru man tidtals i någon mån visat sig beredvillig alt bispringa dessa tjenstemän. Innan skatteförenklingen genomfördes, var det en möjlighet för landtstats-tjenstemännen att inrätta sin hushållning så, att de oundvrkligaste lefnadsbehofven fylldes, men sedan de nödgats taga sina indelningar efter markegångspris i stället för hvarje års markegång, har deras ställning så försämrats, att de måhända hafva ända till -Judel mindre inkomster än förut. Alla Landtstatens tjenstemän hafva lidit af denna förändring, men jag vill nu endast tala om tvenne klasser deraf, eller LänsNotarierne och LänsBokbållarne. Jag inser icke orsaken, hvarföre lönerne för de sednare blifvit bestämda till olika belopp i olika län. Gottlands län hörer till dem, hvilkas LänsNotarie och LänsBokhållare skulle få åtnöja sig med den mindre lönen.
Nimosa. Viol. D i s k a n t. — Ros. Kanel. Tolubalsam. A. Luktärt. G. Mysk F. Violrot. E. Heliotrop. B. Geranium. Nejlika H. Perubalsam. A. Pergularia. G. Castoreum. F. Rotting. E. Skogrefva. Kryddnejlika. Storax. A. G. Amerikansk jasmin. F. Ben / .oe. Löfkoja. E Vanilj. C, B a s. a. Vi gifva här ett exempel på huru parfymer komponeras enligt harmoniens lagar. G. G. D. F. G. Bas. Pergularia Luktärt Viol Tuberos Orangeblomraa G-parfymackord. H. Åbrodd Diskant. Denna skalmetod är sinnrik och gör mycken nytta, men man kan icke ur vetenskaplig synpunkt sedt förneka, att den är ganska konstlad. Ett godt steg framåt till en mera vetenskaplig klassificering af vällukterna har tagits genom den af hr Mesnard uppfunna metoden att uppmäta vällukternas intensitet. Denna metod består hufvudsakligen däri, att man i en glasklocka uppsamlar luft mättad med en känd vällukt och luft som passerat öfver ett annat luktämne, nämligen terpentin. Om luktsinnet, såsom man på förhand kan antaga, äfven icke är i stånd att i absolut mått uppskatta intensiteten hos en doft, så kan det dock göra stor nytta vid jämförelser. Man kan sålunda göra en blandning af terpentindoft och en parfym, hvari luktsinnet urskiljer endast en neutral doft, d. v. s. en sådan doft, att det vore nog att en smula variera proportionerna af de bägge luktämnena i en eller annan riktning för att känna antingen doften af parfymen eller af terpentinen; då kan man anse att de båda lukterna uppväga hvarandra. Det återstår nu blott att bestämma den kvantitet terpentin som blifvit använd. Förfarandet härvid grundas på terpentinens egenskap att släcka fosforns fosforescens.
Men skall det icke destomindre så ske, att egen domstol måste bibehållas för hvarje stad, äfven om den har i folkmängd endast en femtiondedel, ja en hundradedel af den största nu varande domsaga på landet*); åt - År 1830 hade Östersund 445 invånare. » )) )) Säther » )) » » Trosa 582 » )) » » Maria fred 575 » » )) )) Thorshälla 519 » )> » )> Östhammar i » » » )» Öregrund 583 » » )) )) Sigtuna 349 » » )) )) Falköping » )) )) » Hjo 544 » 38 minstone må då häraf icke följa, att en bättre domstolsinrättning för hela Sverige i öfrigt, för mer än nio tiondedelar af dess folkmängd*) skall förkastas. Hvad som genom städernes undantagande från regleringen behöfver deri ändras, består icke i annat, än att de påräknade 83 borgmästarne skola ersättas, bland hvilka 73 skulle blifvit ledamöter och 10 fått andra i regleringen ingående befattningar. Härtill användas då af hofrättsbetjenin gen, hvilka eljest icke fatt plats, troligen minst 28. och bristen måste fyllas med sökande ungefär 55. Det är redan sagdt, att landstingsrätterne komma, genom detta alternatif, att för städerna blifva öfverrätter, der besvärsoch vademål skola fullföljas och så behandlas, som nu i hofrätterna sker, men att brott, som röra häktad person, äfven från stad, likafullt skola upptagas omedelbarligen i landstingsrätt. Städernes ransakningshäkten blifva följaktligen, äfven med delta alternatif, öfverflödiga. De häkten, som för stadspolisen kunna vara af nöden, ingå härvid icke i beräkningen. Det återstår att betrakta den fmanciella sidan af planen. Först den frågan: hvad kostar det att utföra denna plan? Men sedan också en annan: hvad kostar det att icke utföra den?
Med begäran om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott, får jag tillika anhålla att den af mig omförmälde Promemorian må till Utsk. åtfölja. 2:o På Calmare läns fasta land, s.om sträcker sig öfver nära två breddgrader och har en befolkning af mer än 150,000 personer finnes f. n. allmänna skolor endast på tre ställen, nemi. i städerne Westervik, Wimmerby och Calmar, och således på det afstånd från hvarandra, att innebyggarne å den ort, som är belägen ungefär midt emellan samma städer hafva 8 mil och derutöfver till den närmaste skolan. Då undervisningsanstalter otvifvelaktig! äro bildningens förnämsta forlkomstmedel, torde i bristen på sådane anstalter böra i främsta rummet sökas grunden till den ofta framträdande och understundom till yttersta vildhet stegrade råhet hos en del af Smålands kustbefolkning, hvarom våra brottmålsanaler bära vittne. All undervisning, som skall verka på massan af folket mäste vara för densamma lätt tillgänglig, men en skola belägen på 8 till 9 mils afstånd från en ort kan för mängden af dess innevånare icke ens sägas vara till och i saknad af någon annan skola, (ty om de i sitt embryo befintliga och sannolikt ännu i mansåldrar så förblifvande sockenskolorna kan icke blifva fråga), måste befolkningen på en sådan ort, som nyss nämndes, anses vara nästan alldeles utan undervisning; ett förhållande hvars följder oundgängligen blifva i högsta grad bedröfliga. Den trakt af Calmare län, hvarpå 2* 20 Den 22 December e. m. jag syftar, är ganska rikt befolkad och innesluter köpingen Döderhultsvik med 16 till 1800 innevånare. Med kartan öfver länet för ögonen finnér man lätt att en lämpligare plats för inrättande af en ny allmän skola i länet icke kan upletas än nyssnämnde köping, till hvilken icke allenast innebyggarne i nästgränsande folkrika socknar utan och flere kringliggande köpingars innevånare hafva närmare än till någondera af städerne.
Prop. M l, om Statsverket 1856. 3 1 Vaktmästare och 1 Kammardräng; alla tillsammans erfordrande en aflöning, som, jemte arfvoden för extra tjenstbiträden, samt anslag till tidskrifter, m. m., uppgick till Biko R:dr 14,133: 16. För Kommerse-kollegium, under benämning af Öfverstyrelse för Handel och Slöjder, skulle, enligt den föreslagna staten, utom aflöningar af Manufaktur-diskont-fonden, erfordras årligen ett belopp af banko r:dr 19,933: 16. Eders Kongl. Maj:t äskade Rikets Ständers bemyndigande att å allmänna indragnings-staten uppföra lönerna för de befattningar, som genom den nya organisationen komme att indragas.
Om icke någotdera af sistnämnde 3:ne Riks-Stånd skulle behaga antaga Utskottets förslag, lärer, för bestämmande af contra-propositionen, få voteras på följande sätt: Den, som vill, att, till contra-proposition vid votering, angående innehållet af underdånig framställning till Kongl. Maj:t om föreläggandet af en plan för försvars-verkets organisation, antages Ridderskapets och Adelns beslut (infördt här ofvan), voterar Ja; den, det ej vill, Nej; vinner Nej, kommer genom serskild votering att afgöras, huruvida Presteeller Bonde-Ståndets beslut till contra-proposition antages. 1 senare händelsen voteras derefter sålunda: Den, sorn vill, att, till contra-proposition vid votering, angående inne* hållet af underdånig framställning till Kongl. Maj:t om föreläggandet af en plan för försvarsverkets organisation, antages Preste-Ståndets beslut, (infördt här ofvan), voterar Ja; den, det ej vill, • NeiJ • vinner Nej, antages till contra-proposition Bonde-Ståndets beslut, (inföldt här ofvan). Sedermera anställes följande slutliga votering: Den, som vill, att Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t om föreläggandet af en plan för försvars-verkets organisation, expedieras, i enlighet med Stats-Utskottels förslag (intaget bär förut), voterar Ja; Bih. till R. St. 4 Sami, t Afd. 2 Band. l8:de Haft. 5 34 Stals-Utskoltets Memorial, N.o 3ol. den, det ej vill, voterar Nej-, vinner Nej, kommer skrifvelsen alt expedieras efter (Ridderskapets och Adelns) (Preste-Ståndets) (Bonde-Ståndets) beslut» Öfriga punkter uti Utlåtandena, angående Tredje Hufvud-Titelns reglering, nemligen: i:sta punkten, i hvad den rörer afstyrkt tillökning uti den till Kongl.
Hvem sorn rådtrågat mig, bar varit angelägen att få veta, om han haft rätt eller ej; och för mig bar det varit lika angeläget att härom kunna säga honom sanningen, ej blott derföre, att jag skulle varit samvetslös, om jag uppsåtligen ljugit, utan ock derföre, att jag förnuftigtvis ej kunnat önska att förspilla mitt förtroende. Jag har af båda dessa skäl heldre bordt välja att åtaga mig rättvisans, än orättvisans försvar, så vidt jag förmått urskilja dem; och jag bör då icke hafva på mitt samvete att någonsin hafva förfäktat, hvad jag ej trott rätt och sannt vara. Om utrönandet deraf någon gång kostat mig bekymmer och tvekan; så har jag deri funnit mig lika lottad med domare, som ofta icke utan tvekan kunna fatta sina beslut. Någon gång har jag sett icke ringa prof af dessas svaghet, mindre derföre, att de ej ville förstå, än derföre att de verkligen icke förstodo, »hvad sorn var rätt». En lika beskaffad erfarenhet lärer ofelbart mången annan sakförare hafva gjort. Ty äfven här lide vi väl icke alldeles brist på sådana, hvilkas utöfning af yrket varit lika litet klandervärd, som våra bättre domares embetsutöfning. Allt bättre kommer det att gå och allt (lera dugliga och oförvitliga ämnen att i yrket användas, ju mera man lärer att inse dess vigt och att för samhällets behof draga nytta af den förtjenst, som på denna väg förvärfvas, i stället att fåkunnigt utestänga och förneka den. Härmed är ämnet icke fullständigt afhandladt. Skäl kan blifva att en annan gång dit återkomma. Till slut må jag nu endast förebygga ett missförstånd. Min mening är för ingen del att gifva advokater något företräde. Jag säger blott, att deras yrke är så godt som något annat, och för samhället ej mindre gagneligt och angeläget, än något. Jag påstår, att det behöfver användas till lagskipningens bästa, så väl genom kontrollerande af domares embetsutöfning, som genom förtjenta advokaters befordrande till domare. Jag bedrager mig, om icke häruti ligger en bland de verksama utvägarna till lagskipningens förbättring.
Exempel saknades väl icke alldeles på alt roan äfven i Sverige någon gång visat sig omfatta samma åsigt —• den nyligen bortgångne häfdaforskaren Strinnholm bade nemligen åtnjutit en årlig pension af 2,000 R:dr R:mt — men då ett dylikt understöd blifvit gifvet, hade det skett på grund al särskild framställning till Rikets Ständer, och följden deraf bade varit att understödet då fått karakleren af en na tional-belöning, hvarföre det icke heller kunnat komma i fråga alt begära ett sådant understöd för någon annan, än den, hvars rykte redan varit oomtvistadt, men hvars litterära verksamhet då kanske också redan nått sin kulminationspunkt. På grund af dessa förhållanden har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte å Åttonde Hufvudtiteln uppföra ett anslag af 6,000 IV.dr Runt årligen, att af Kongl. Maj:t, efter Svenska Akademiens hörandé och på dess förslag, särdeles emellan sådaue äldre eller yngre vitterhets—idkare, hvilka genom sin litterära verksamhet antingen redan spridt glans öfver fäderneslandets litteratur, eller gifvit grundade anledningar tiil den förhoppning att de, genom alt ostörda få egna sig åt litterära studier och arbeten, skulle blifva en prydnad för Svenska villerheten; börande dervid iakttagas, alt icke mera än högst halfva summan, 3,000 R:dr Ruut, finge användas såsom lifstidspensioner till äldre författare af redan erkänd och stadgad ryktbarhet, hvaremot den återstående hälften borde utgå dels såsom reseunderstöd lill litteratörer i allmänhet, dels såsom stipendier för vissa år till yngre a' uppmuntran förljente vitterhetsidkare. Med hänseende till skaldekonstens bildande och förädlande inverkan på nationen torde Statens pligt alt understödja utmärkta eller hoppgifvande vitterhetsidkare icke kunna bestridas, och i åtskilliga andra länder utgå redan för sådant ändamål ej obetydliga belopp.
184°- icke mätte på ordinarie stat beviljas, godkändes. Deremot ogillade Ståndet den af Utskottet föreslagna Skrifvelsen med förslag till en förändrad organisation af Gardes-regementena och beslöt, under åberopande af motiven i den allmänna Skrifvelsen rörande denna titel, hvilken Ståndet beslutat, att under tiden och intilldess Kongl. Maj:t kan vidtaga en reorganisation af Gardes-regementena, syftande till minskning i kostnaden för desamma, Kongl. Maj:t må ega rättighet att af besparingarne å Titeln intill nästa Riksdag anslå de enligt Gardes-regementenas interims-stat utgående medel. 15:o Kronprinsens Hussar-Regemente. Ståndet biföll att anslaget för detta regemente, 47,283 R:dr 1 sk. 6r:st, må till oförändradt belopp i stat uppföras. I öfrigt gillades afslaget å det till befälets löne-reglering äskade anslag 1,321 R:dr 39 sk.; hvaremot, med afvikande från Utskottets förslag, Ståndet beviljade 2,335 R:dr 18 sk., såsom utgörande det erforderliga beloppet till fyllnad i gaget för det tjenstgörande manskapet eller till lika belopp med hvad manskapet af Wendes Artilleri-regemente åtnjuter. Utskottets förslag, att en sqvadron frånskiljdes regementet och förlädes till Norrland, ansåg Ståndet böra förfalla. 16:o Wermlands Fält-Jägare-Regemente» Ståndet, som afslog den af Utskottet projecterade successiva indragningen af detta regemente, till följd hvaraf den underdåniga Skrifvelsen i ämnet uteblifver, biföll i öfrigt att anslaget må till oförändradt belopp å stat uppföras. 17:o Kongl. Svea, Götha och Wendes Artilleri-Regementen.
' Flertalet af de i länet valde deputerade hade yttrat sin önskan, alt, med undantag af spanmål, alla öfriga persedlarne måtte få förvandlas till penninge-ränta, men, derest delta i,cke kunde vinna bifall, antagit förenklingen, såsom otvifvelaktig!, ehuru i mindre mån, för räntegifvare: gagnelig och önskvärd, samt ansett, att spanmål borde qvarstå såsom ränta af hälften råg och hälften .korn, till hvilka sädesslag alla i annan malen, eller omalen, säd utsatte räntor borde förvandlas, och att i öfrigt skillnad borde göras emellan sladganderne om de persedelränlor, hvilka skulle bibehållas på Oland och på fast-landet af länet; i hvilket afseende flertalet af deputerade för fäst-landet funnit Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 103. 209 funnit lämpligast, att, jemte spanmålen, endast smör och fläsk såsom räntepersedlar bibehöllos och att de öfriga hufvudpersedlarne kött, Ted, hö, dagsverken samt oxe, ko, får och larn förvandlades till spanmål, smör och fläsk, en tredjedel af hvartdera slaget; hvaremot flertalet af deputerade för Oland ansett lämpligast, att alla förenämnde till bibehållande föreslagne persedel-räntor förvandlades till spanmål, med förbehåll derjemte om trädpersedlarnes utgörande i penningar, enligt Kongl. Brefvet den 30 April 1828. LandshÖfdinge-embelet i länet har afstvrkt deputerades förslag, att så betydligt inskränka räritepersedlarnes antal, under förmenande, att en sådan inskränkning skulle medföra en för de skattdragande kännbar ojemnhet i utskylder, samt ansett af största vigt att räntorne bestämdes i persedlar, som voro produkter af så väl åkern som ladugarden och skogen. Uti den aflåtna Nådiga Propositionen har E. K. M:t läckts förklara, det E. K.
Enär nemligen uti detta hos RådstufvuRätten till slutligt afdömande förekomna mål endast varit i fråga att bestämma ansvaret för särskilda, under hvarjehanda försvårande omständigheter begångna tjulnadsbrott; — enär Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, om ansvar för stöld och snatteri samt rån, uti 15 § uttryckligen bjöde, att, derest någon å särskilda ställen eller tider begått stöld eller inbrott, hvarför han på en gång lagfördes, de särskilda förbrytelserne skulle anses såsom inbegripna i samma gerning; — enär nyssnämnde Kongl. Förordning den 21 December 1857 i 1 § innehölle, att deruti meddelade föreskrift att, om någon föröfvat flere brottsliga handlingar och desamma ej stöde till hvarandra i det sammanhang, att de innefattade fortsättning afen och samma förbrytelse, utan vore, hvar för sig, till särskilda brott att hänföra, förbrytaren skulle för hvarje brott till särskildt ansvar dömas, borde tillämpas endast så vida icke för vissa läll annorlunda vore i lag stadgadt; och enär sålunda genom sistanförde Författning icke upphäfdes eller förändrades åberopade stadgande i 15 § af 1855 års Kongl. Förordning; trodde jag mig deri finna giltiga skäl lör min härofvan uttalade åsigt.