Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Intresset samlar sig i styckets senare del omkring den sjukas tillfrisknande, som hennes man vill med sin bön åstadkomma, och utgången af den strid med Gud, som Sang i kyrkan utkämpar, huruvida undret skall ske eller om det icke skall ske. Undret utgör också föremålet för det samtal, som kyrkans män hålla, medan de vänta på Sangs återkomst från kyrkan. Redan ser det också ut, som om Sang skulle lyckas och hans sak segra mot otron. Undret sker verkligen. Hustrun stiger upp ur sin säng och möter Sang, då denne återkommer från kyrkan. Under menighetens jubel faller hon till hans bröst, men strax derpå sjunker hon tillsammans. Hon har dött i hans armar. Sang kan icke uthärda detta grymma slag, hans kraft brytes, detta nederlag kan han icke öfverlefva, och innan ridån faller ligger också han död på scenen. Diskussionen inom prestförsamlingen lemnar intet tvifvel om diktarens egen åsigt, att kristendomens sak är • densamma som undrets och att, om undrets sak är förlorad, kristendomens dogmatiska underverksbygnad lutar till sitt fall. Bratt, en af prestema, ställer frågan på sin spets. Endast genom undret kan kristendomen åter börja lefva. \ Den är förbunden att uppenbara sig på detta sätt. Kristendomen är lif men ett särskildt, ett högre lif. Detta högre lif har endast ett sätt, hvarpå det kan Uppenbara sig: undret. För allas ögon måste detta under ske. Hvarom icke har kristendomen ingen framtid. Redan nu slocknar tron af brist på under. Redan nu skapar hvarje form af ett innerligare kristligt lif ett mysterium omkring sig. Man uppfinner under, så nödvändiga äro de. För att tillfredsställa sin hunger efter under, bedrager man sig sjelf. Det är undret, har Björnson sagt i denna pjes, som är beviset för kristendomen. Det vill säga: icke det naturliga undret, de under, som vid hvarje steg i naturen och i verlden möta oss, men det under, som icke eger någon motsvarighet i de vanliga förhållanden, det rena undantaget från den naturliga ordningen — det är detta, som är det enda beviset för kristendomen, som ju derför också kallas med ett ännu egentligare namn uppenbarelsen. När kristendomen nu icke längre är uppenbarelse, hotas derför dess bestånd.
Om staten skall understödja utgifvandet af ett plancheverk, bör detta väl ega något konstvärde. Att så icke är fallet med ifrågav:de, torde hvar och en, som varit i tillfälle att se detsamma, lätt hafva funnit. Det är dessutom ett af de dyraste Svenska plancheverk, och jag frågar då, om det kan vara skäl att befordra dess utgifvande. Jag anhåller derföre om afslag å punkten, men skall icke motsätta mig att det föreslagna beloppet gifves Mademoiselle Thersner, men med det uttryckliga vilkor att hon inställer fortsatta utgifvandet af detta plancheverk. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utskds ifrågav:de hemställan, hvartill svarades flere ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med flere nej och några ja; hvarefter propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyades samt besvarades med flera ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva va rit öfvervägande. H. VI. 9 i30 Den 25 Angnati. 144:de punkten. Hr von Francken: Jag anhåller om Hr Gr:s o. Landtnäs propos. derå, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, måtte bevilja ett anslag, för en gång, af 4,000 rdr, att, enligt K. M:s Nåd. disposition, användas till tryckningshjelp för utgifvandet af en handbok i Svenska Pomologien med plancher. Hr Montgomery, Robert: Ehuru jag icke vill be strida att det framställda förslaget kan förtjena afsende, får jag dock fästa uppmärksamheten derå, att R. o. Ad. vid behandlingen af Ode hufvudtiteln afslagit såväl förslagen om anställande af en trädgårdsingeniör för bibringande af kännedom om trädgårdsskötsel, som ock af en person, som skulle meddela undervisning i humleplantering.
Madame de Liancourt framskred litet före horiom i en alldeles öppen bärstol; hon var öfversållad af perlor och juveler så, blixtrande, att de fördunklade fackelskenet, och hade en klädning af svart atlas, prydd med hvita tofsar. » Gabrielles enda mål var att blifva drottning. Henrik IV, den störste slösare med äktenskapslöften, som historien vet att omtala,. hade svurit henne giftermål. Hennes tre söner tycktes tillförsäkra henne kronan. Såsom på Rubens ’ tafja ledde barn henne till tronen och strödde blommor på hennes väg. Döden kom och grep henne i samma ögonblick, hon tog första steget till den. Det är denna död eller rättare detta mord, som mer än något annat gifver Gabrielle upprättelse; man skulle kunna säga, att det var offentligt som en afrättning. De absoluta monarkiernas historia i forna tider är uppfyld af dessa brott, hvilka föröfvats inom konungahusen, ofta på dessas egna medlemmar, och hvilka utmanat konungen till bestraffning. Statsintresset drabbar ofta en gunstling, en furste eller furstinna ända in i palatset, med den venetianska inqvisitionens djerfhet och strafT-löshet. Det märkta offret faller plötsligt; en giftånga utbreder sig, mordet är påtagligt och ögonskenligt, men en hemlig fruktan förlamar straffet och förbjuder laga undersökning. Alla ögon slutas, alla munnar tiga, man går sin väg fram utan att se sig om, man vet ingenting, man vill ingenting veta. Hvil-ken tystnad vid madame Henriettes, vid drottningens af Spanien (gemål till Karl II), vid hertigens och hertiginnans af Burgund dödsbäddar! Det är, som fruktade man att upptäcka ett o kränk - bart hufvud genom att lyfta på slöjan, som höljer det! Gabrielles död är ett slående exempel på denna hemliga domarmagt i gamla tidor. Hennes - giftermål ansågs visst; gif-termålsunderhandlingarna med Maria af Medici drogo ut på tiden och afstannade. Genom denna djerfva messallians slapp konungen undan de italienska inflytelserna och de spanska ränkerna; han blef åter den tolerante och oveldige konungen af ediktet i Nantes.
"läJag har trott och jemväl i Utsk. yttrat, att då således frågan var om Konungens rådgifvares pligt att göra Konungen uppmärksam derpå att icke på olika tider handla efter olika åsigter, borde anmärkningen gälla hela rådgifvarepersonalen; och som Utskt. icke ställde hela Statsrådspersonalen under 107 §., frikände jag äfven Statssecret. i denna fråga. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komrae att fortsättas i eftermiddag kl. 6. Hr Cederschjöld: Man har i afseende på memor. N:o 10 klandrat, att Constit.-Utsk. tillämpat 107 §. och hållit sig till Statssecret. ensam. I stället för svar å dessa anmärkningar torde jag få uppläsa mitt votum i Utsk., då denna fråga der förevar. Härefter uppläste Hr Cederschjöld följande: Att K. M:s nåd. förslag lill lag för Banken utgjorde ett försök att genom civillag åstadkomma ändring i 72 §. Reg.F. är ovedersägligt. Lika ovedersägligt är det äfven, att rådgifvarne genom tillstyrkandet af ett sådant lagförslag högligen missbrukat deras rådgifvarekall. Alen efter hvilken §. i Rég.F., den io6:te eller i07:de, missbruket bör bedömas, torde erfordra en närmare undersökning. Hvad sålunda först 106 §. beträffar, kan den icke tilllämpas, utan med bestämdt uppgifvande af den §. i Ansvarighetslagen, enl. hvilken lagbrottet skulle kunna bestraffas. Jag vill derföre tillse, om någon §. finnes i nämnde lag, under hvars kategori det nu ifrågavar. förhållandet skulle kunna hänföras. Vid ett flyktigt genomläsande af 3 §. Ansvartslagen skulle man lätt kunna tycka, att den vore fullkomligt tillämplig. Det stadgas nemi. följande: ”Skulle Stats - Den i Juli f. m. ^rådsledamot tillstyrka Konungen att vidtaga sådant ”steg, hvilket uppenbarligen är stridande mot Reg.Formens ”bokstafliga föreskrift, uti 72 §. rörjde R.
Man misstror således adninistrationens förmåga att på ändamålsenligt sätt gå till väga vid verkställigheten? Jag hyser ej detta misstroende, och anser således, alt det i Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition äskade anslag af 300,000 R:dr lör ångkraftens användande vid Flottan bör af Rikets Ständer bevilj s. För att likväl betrygga Rikets Ständer mot farhågan att genom detta beviljande inleda sig uti oberäkneliga framtida kostnader, föreslår jag, att i‘Våga vai ande anslag af 300,000 R:dr beviljas under förbehåll, att den nybyggnad, sorn dermed af ses, jemväl fullbordas, utan ytterligare tillökade anslag.’ Häruti instämde Biskop Hedrén. Herr Grefve Hamilton, Henning, har jemväl reserverat sig emot beslutet i denna punkt. jJ, Stats-Utskotlets Utlåtandej N;0 38. Femte Hufvud-T itel n. £ ^ •Ja f H » f rrcrq jä c “3 & s • 5 Penningar. Indelta räntor. Spanmål. Oindelt. Summa. -t ' c c;: O - 5 £T - t 5 SjPc s2 2 ss. ct Kronovärdi. 1 Markegång | på förslag. Mått. Värde på förslag, a 6K:dr tunnan. Banco. T:r; K:r SjöförsvarsDepartement t. Aflönings-Staler. Tali :r 105 DepartementsChefen: Lön . 4,500: TafTel-penningar 2500: Departementets CanzliExpedition: Expeditions-Chefen 3,000: Öfrige Erabclsocli Tjenstemän 4,866:32 — Tillkommer från 4:de Ilufvud'J itcln 105: 7,000 7,971 32 - 14,503 Departementets CommandoExp edition Förvaltningen af Sjöärendena samt aflönings-Staterne för Flottans stationer i Carlskrona, Stockholm och Götheborg: 14,533.
Nissers återställande till helsan icke förefinnes, har Kongl. Majit, med anledning af Rikets Ständers vid 1854 års riksdag meddelade förklarande i fråga om obotlig ansedd sinnessvag, lam eller blind tjenstemans skiljande från ordinarie beställning i rikets tjenst, velat härmed föreslå Rikets Ständer, att Krigsrådet Nisser må, med månaden näst efter den, i hvilken han från Krigsråds-embetet erhåller nådigt afsked, få på Allmänna Indragningsstaten uppföras till åtnjutande under sin återstående lifstid af årlig pension af Tretusen Sexhundra Ridr Runt, motsvarande fyra femtedelar af hans innehafvande Krigsråds-lön, eller hvad honom skolat tillkomma, derest han i tjenst qvarstått till fyllda 65 lefnadsår. De till målet hörande handlingar skola till vederbörande Utskott blifva öfverIemnade; Och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. CARL. A. F. Z. Reuterskiöld. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 4. 9 Utdrag af Protokollet öfver Landtförsvars-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den 21 Oktober i865. Närvarande: Hans Excellens, Herr Juslitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld, Carlson. Chefen för Landtförsvarsdepartementet, Statsrådet Reuterskiöld, uppläste till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Majis, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Majis nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen: 5:o Angående pension på Allmänna Indragningsstaten för Krigsrådet, m. m., Samuel Conrad Nisser. Kongl.
Det var hennes fel; hon hade gjort det af fri egen vilja. Hon hade gift sig med honom, den unge, vackre snickargesällen, för hvilken hon blifvit så allvarsamt varnad; hon hade tagit honom ändå, derför att hon på sitt vis älskade honom. Huru annorlunda var icke allt nu mot förut! Hon hade varit som medlem af familjen deruppe hos assessorns! Hon ansågs nästan som trotjenarinna, ehuru hon endast varit der nio år, men dessa nio år innefattade hela hennes ungdom. Nitton år då hon kom till Helsingfors ifrån sitt bardomshem borta på landet. Och så kom han, hon var då tjuguåtta år, kom och pratade tok, narrade henne, den allvarliga, sedliga, anständiga Eva, som af herrskapet ansågs vara förbi den »farliga åldern», narrade henne på dans, skämtade med henne, gaf henne små presenter, hittade på att säga henne små artigheter hvilket ingen förut gjort; de voro visserligen litet grofva, men de hade nyhetens behag, och hon var ändå, stackars gamla förståndiga Eva, »bara en qvinna»! Men han, han var ung, han var qvick i tungan, och hans ögon spelade. Man måste lyssna, när han hvisslade eller sjöng; det lät så lustigt, precis som en flöjt. Han kunde få den surmulnaste att skratta när han ville. Och så hade han ett så märkvärdigt sätt att taga henne kring lifvet. Hon kunde ej slå ifrån sig. Hon kunde ej ge honom en örfil, huru gerna hon än ville. En annan skulle bara hafva vågat! Det var endast han, som kunde göra det. Han behöfde bara se på henne med de der falska, långa, bruna ögonen så der ... så gaf hon vika, tillät honom dessa smekningar och hörde hans försäkringar. Ingen hade förut stått emot Erik. Fastän han lefde undan och slarfvade med arbetet, fastän han gick här och der i gårdarne och pratade tok med tjenstflickorna, trodde de alla på honom. Och Eva, hon rodnade då han kom, slog ned sina trofasta grå ögon, jemkade duken litet lägre ned i pannan, rörde snabbare om med sin visp eller stötte ännu mer energiskt med morteln. Men ju mer blyg hon var, dess ifrigare tycktes han.
Hå dessa frågor besvaras fördomsfritt. torde följande allmänna grundsatser deraf härflyta,'nemligen att de personer som nu äga Bytes-kronö-fordringar, hvilka icke i arf för dem blifvit beräknade, och för hvilka således icke de för fordringar i allmänhet stadgade afgifter äro erlagde, kunna utan störande af äganderätten mista dem: och att intet, utan den mest våldsamma orättvisa , Staten af närvarande innehafvare kan utfordra betalning för en bytesbrist, genom hvars uppkomst jord-intiehafvaten icke dragit någon fördel, efter första principen för ali betalnings-skyldighet är att hafva erhållit valuta. Den snart sagdt enda persön, sorn vinner på Bytes-Contoirets tillvarelse, är Kammereraren Stenberii, derigenom, att Utom de höga procent han på alla anmärkte bytesbrister ägeif rätt att uppbära, honom icke är ålagdt något ansvar för origtiga anmärkningar, hvilket sednare jag skall bevisa genom en händelse, som träffade min Mor. Hon anmärktes för en Bytesbrist, på ett af sina Hemman, och genom ve-' dsr* 3i a -Dm a Ju/f. derbörande Auctoriteters Utslag blef seqvester dera lagd; då jag sedermera bland hennes handlingar fann gravations-bevis på detta Hemman, så befanns att hon ägde derpå en vida större fordran an den anmärkta bristen, och då detta Document presenterades hos Kongl. Collegium och hos landshöfdingen, blef följden endast, att seqvestern upphäfdes, och att hon några månader derefter nödgades lösa ett förnyadt gravations-bevis, försedt med ett grant maroquinsband. Jag anser derföre Biksens Ständer och Konungen icke kunna utan orättvisa längre uppskjuta med att låta detta Contoirs röfvar-systens upphöra, och får derföre begära, att Betänkandet åter remitteras. Jacob Cederström.
Iligt satt försedt, sedermera ej skulle kunna, genom ett enkelt tillkännagifvande å ena sidan, upphäfvas, utan den andras begifvande: att, då likväl Rikets Ständer, oaktadt allt hvad i lånefrågan sig tilldragit och utan att ens sätta Konungen i tillfälle, att med dem samråda om de uppstådda betänkligheterna, ansett sig ensamme kunna i denna fråga besluta och utsträckt denna förmenta rätt derhän, att endast hos Konungen anmäla, det deras förra beslut till all kraft och verkan upphört, Konungens Rådgifvare skulle hafva illa uppfyllt deras pligt, om de frånstyrkt Konungen ett ogillande omdöme öfver en åtgärd, syftande till rubbning af den genom Grundlagarna stadgade jemnvigt emellan de constitutionella Statsmakterna, hvilken, utgörande hufvud vilkoret för den frihet under Lag, som åt Svenska Folket C 11 ) förvarades, Konungen, enligt 16 § RegeringsFormen, hade till helig rättighet och pligt att oförkränkt vårda och upprätthålla; samt att Kongl. Maj:ts, i öfverensstämmelse med detta tillstyrkande, till Rikets Ständer aflåtna Skrifvelse således endast var ett af deras berörde anmälan föranledt svar, som, jemte det derigenom åsyftades, att återföra den för det allmänna vigtiga frågan i sitt enkla och Grundlagsenliga skick, helst ett uteblifvet svar å Kongl. Maj:ts sida kunde hafva blifvit ansedt såsom ett tyst instämmande i en ensidig tolkning af den Rikets Ständer tillkommande rätt, tillika innefattade ett ogillande af Rikets Ständers skäl för beslutet att upphäfva lånet, ett vidhållande af Kongl. Maj:ts år i83o deröfver uttryckta mening och meddelade garanti, samt en uppmaning till Rikets Ständer, att förfara på lika sätt, som vid förra Riksdagen, å hvars beslut i förevarande ämne Sverges jordägare ägde grundad rätt att förvänta verkställighet.
Föredrogos ånyo och biföllos följande från Allmänna Besvärsoch Oeconomi Bihang till R. St. Prof. Utdrag den 19 Februarii 1829^ mieUtskottet ankomne samt ilen 3 denne* e. m. på bordet lagda Betänkanden : Af den 19 sistl. Januarii, N:o 36, rörande vackt fråga om rättighet att leverera Piäntehö och halm in natura för Kongl. HofStallets behof. N:o 37, i anledning af väckta Motioner om upphörande af National-Beväringen på Gottland. Af den 28 sisth Januarii. N:o 39 , i anledning af väckt fråga om upphäfvande af en inom Upsala Län fastställd Byordning. N:o 41, angående ytterligare förekommen fråga om Uppbud till Skallgång och om disposition af Jagtmedlen i Östergöthlands Län. N:o 44 J i anledning af väckt fråga om rättighet för enskilde Jordegare, Byalag och Städers Borgerskap, att, utan hittills brukliga omgångar, anlägga Begrafningsplatsen N:o 45 , i anledning af väckt fråga om förvaltningen af enskildte Bolagseller Socknars SpannmålsMagaziner. Prot. Utdrag den rg Februarii 182g. S. D. Vid förnyad föredragning af nedannämnde , från Allmänna Besvärsoell Oeconomie-Utskottet ankomne, samt den 3 dennes e. m. på bordet lagda , Utlåtanden : Af den 28 sisth Januarii. N:o 40, angående klagan deröfver, att Bergsmän inom Nerikes och Vestmanlands Bergslager blifvit ålagde vid masugnar begagna malmvågar istället för skoflar , samt att till deras Hyttearbetare ovilkorligen lemna kostpenningar, m. m.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om utfordan* de af Författning med förbud emot monopoliers stiftande till menigheters förfång. Vällofliga BorgareSlåndet hav till Utskottets handläggning remitterat ett af Herr Hallgren afgifvel memorial, deruti han, med åberopande af 60 §. Reg. Formen, framställt nödvändigheten af en Förordning, innehållande förbud emot monopoliers stiftande till menighelers förfång, med undantag af sådane privilegia exclusiva, som, lill nya uppfinningars befrämjande, på vissa år af Kongl. Majit i Nåder beviljas, och föreslagit, att underdånig anhållan om en dylik Förordning måtte af Rikets Höglofl, Ständer bos Kongl. Majit frambäras; och har Herr heffler i Motiouairens anhållan instämt, med anmärkning, att under de sista ao åren, flere personer i Götheborgs förstäder erhållit den enskilda rättigheten att bedrifva så kallad skeppsfournerare-rörelse, hvilken är af så vidsträckt beskaffenhet, att den omfattar allt, både lill handel och handt verkerier hörande, samt svårligen kan controleras, i följd hvaraf den för flere medborgareclasser skall vara dubbelt menlig, och ej bort meddelas, sedan* den emellan åren 1809 och 1816 inträffade ovanligaliandelsconjunctur Allm. Besv. och Gecon. Utsi. Utlåtande $;0 4ö upphört, derunder ifrågavarande rörelse måhända kunnat anses vara af beLöfvet påkallad. Vid öfvervägande häraf har Utskottet funnit den föreslagna Författningen desto mindre behöflig, sorn den af Herr Hallgren åberopade 60 §. Reg. Formen, i sista momentet, innefattar ett .stadgande i ämnet, så kraftigt, sonl det af Statsmagterne kan meddelas.
I sammanhang med de sålunda beslutade återremissenia af 76 § I och 3 mom. samt 78 § i meranämnde förslag återremitterades jemväl hvad Utskottet, å pag. 41, i Betänkandet, hemställt derom, att besvär öfver Pröfnings-kommittéens beslut icke må få anföras äfvensom Utskottets pag. 42 gjorda hemställan, att något afseende icke måtte fästas å den af Riksdags-fullmägtigen Mäns Mänsson från Kalmar Län väckta motion, att de arfvoden, hvilka af Pröfnings-kommittéerna tilldelades Slädernes Uppbördsman och Häradsskrifvare, skulle lämpas efter beloppet af hvars och ens redovisnings-summa. — Utskottets yttrande, öfverst å pag. 43, i anledning af en utaf Herr Sundvallson väckt motion om upphörande af arbetsgifvares skyldighet att ansvara för de vid mantalsskrifningstiden hos dem sysselsatte arbetares krono-utskylder godkändes; och lade Ståndet till handlingarna hvad Utskottet pag. 42 och 43, i öfrigt anfört och upplyst rörande 77 till och med 96 §§ i förslaget till Bevillnings—stadga. Jemte förklarande, att Ståndet godkände ej mindre de å Betänkandets 45:dje silla förekommande yttranden, angående 9:de och 1 l:te §§ i deri af Utskottet föreslagna instruktion för taxerings-förrättningarne, än jemväl Utskottets hemställanden, nederst å nämnde sida, angående afgifvande framdeles af formulär för debetssedlar, taxeringsuppgifter m. m. samt, öfverst å pag. 44; om aflåtande af en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t för erhållande af nådig stadfästelse af sådana i Bevillnings-stadgan förekommande föreskrifter, sorn voro af beskallenhet att erfordra Kongl. Maj:ts godkännande, beslöt Ståndet, vid föredragning af nyssnämnde instruktion, att till Utskottet återremittera de 7 första §§ för vidtagande af de rättelser deri, som kunde föranledas dels af Ståndets rörande
Dea 12 Julli e, m, 653 heim, att Utskotten föreslagit så starka correctiver emot alla de missbruk, som ett lättsinnigt begär att i otid begagna en ny författning, kunde alstra, att inga chicaner å ena eller andra sidan äro att befara* Då jag således i principen alldeles delaf Utskottens åsigter, utbeder jag mig likväl, att i händelse af en återremiss, få fästa Utskottens uppmärksamhet på clet icke i förslaget uppfyllda behofvet af en föreskrift, huru förhållas bör med de vattenverk, som, utan att vära särskildt skattlagda, äro , med visst åsatt öretal ingångne i hemnlans-öretalet, Jäg vet Väl, att sådana verk äro sällsynta, meri det är dock säkert, att de finnas. Herr Tham, Wollrath: Jag instämmer fullkomligen i de grundsatser, på hvilka Utskottens Betänkande är byggdt. Jag anhåller blott att, i fall af återremiss, ett pär anmärkningar, som jag ämnar framställa, rrtåtte få åtfölja. Den ena är den, huruvida i förslaget till Lägen, som nu är upplyst, något blifvit städgadt till säkerhet för de fordringsägare, som hafva inteckning i vattenverk. Jag känner visserligen, huru det går till på utmätnings-auctionerj möjligen kan det hit lämpas, men jag tror, att det vore nyttigt för tydlighets skull, och till förekommande af rättegångar, att äfven i Författningen en $ inrycktes, som stadgar, att vid alla sådane tillfällen, dä genom Domare förordnas, hvad lösen Sorn för vattenverket skall gifvas, inteckningshafvare äfven blefvo kallade, att sin rätt heva - ®54 Den 12 Julii e. mi ka och rlensamma utbekomma, när vattenverket kommer i annan hand, eller blifver utrifvit. Jag tror det vara nödvändigt, att härom stadga en säker Lag, ty ofta händer vid våra nya Författningar, att en och annan betydlig omständighet blifver glömd, som gör, att verkställigheten måste blifva uppskjuten, Dernäst får jag nämna några ord, i anledning af Herrar von HartmansdorfFs och Hauswolff, anföranden.