Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, 31 .o t gg. 543 ”Afträdes förmyndares egendom till concurs och uppgifves för Rätten, att han förmynderskap innehafver; åligge Rätten att tillse, det ny förmyndare förordnad varder, och namne, der förordnandet af annan Rätt gifvas skall, god man att den omyndigas rätt emedlertid bevaka. Dör förmyndare; varén hans arfvingar eller andre, som boet i vård hafva, pligtige att dödsfallet utan dröjsmål hos Rätten anmäla; och vården de den omyndigas egendom och rätt, till dess annan förmyndare tillsatt varder.” Rikets S änder, som tagit E. K. M:s Högstberörde Nådiga Proposition i noggrant öfvervägande, hafva funnit lör godt densamma antaga; Hvilket Rikets Ständer härmed få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Maj 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Maj 1845. Preste-Ståndet den i4 Borgare-Slåndet den i4 Bonde-Ståndet den i5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsex om ändring af 8 $ i Kongl Förordningen om Kyrko Råd den sig Augusti 1840. (Lagsamt Allm. Res v.- och Ekon.-Utsk;ns Ret., N;o 41). S. A. K. Rikets S änders uppmärksamhet har blifvit fästad derpå, hurusom, vid jemförelse af 13 §. i Kongl. Förordningen om Sockenstämmor och KyrkoRid den 26 Februari 1817 med 8 § i Kongl. Förordningen om KyrkoRåd den 29 Augusti 1843, sig visar, att den uti förstnämnde Förordning Kyrko -Råd gifne rättighet, att medelst föreläggande af vitén tillhålla de tiedskande att hörsamma Kyrko-Råds kallelse, blifvit genom den sednare Förordningen helt och hållet borttagen. 544 Expedilions-Vtslsottets Förslag till und.
Den är mångenstädes vitsordad bland de vanvårdade barn, som varit nog lycklige att i Räddningshus blifva uptagne, och de vilsekomne upväxandes förbättring, deras ombildning till rättskaffens och nyttiga menniskor, är, om icke att helt och hållet utrota, åtminstone att (ill en högst betydlig del förminska och försvaga den plantskola, från hvilken fängelserne hemta sin befolkning — en befolkning, som till vedergällning för de ofantliga npoffringar den kostar Staten, endast dagligen tillväxer och, i en lätt verkställd förening med den stora hop, som nu mer än någonsin, står på samhällets lägsta trappsteg med färdigt gevär och roflystna blicken riktad åt höjderna, hotar med en öfversvämning, kanske farligare än den Attilas och Tamerlans horder i forntidens stater åstadkommo. 310 Den 30 December f. m. Äfven inom vårt land hafva ifrågavar. inrättningar ådagalagt sin verksamhet derigenom, alt af de 27 gossar, som under de sex sednast förflutna åren utgått från Råby, endast tvänne återfallit till brottslighet, och blott en har under samma tid derifrån afvikit utan att dit återvända eller kunna ertappas. Någon fullständig upgift på de många Räddningshus, som finnas utomlands och på den talrika personal, som i dem vårdas, är jag ej i tillfälle att lemna, men känner likväl med visshet alt i Frankrike äro minst 17 sådana Instituter, af hvilka det i Meltray år 1847 vårdade 500 harn. I Wurtemberg funnos 1845 22 Räddningshus med 1,061 barn, i Schweiz 20, i Tyskland 16 och i Danmark 2:ne. Behofvet, nyttan och verksamheten af ifrågavar.
Sockne-Magaziner finnas på flera ställen i Länet, men efter den grund de förvaltas, förfelas ändamålet; ty hvarje år vid vårtiden och innan den blifvande skörden kan beräknas, utiånas ofta hela fonden stundom till sådane personer, som, derest årets skörd misslyckas, icke kunna hvarken med penningar eller in natura återbetala sitt lån och som öka sin förlägenhet genom ålvungen ny skuldsättning. Om Magazinernes rätta bestämmelse skall uppnäs, bör utlåningen icke ske oftare än då en missgynnande skörd inträffar och dessemellan endast utbyte af säd göras till förekommande af onödig skyfflingskostnad och förskämning. Den i Wexiö inrättade Sparbank för Länet har vunnit förtroende och framgång. Fonden utgjorde år 1828, då Sparbanken stiftades, 600 R:dr Banco och vid i832 års slut uppgick insättarnes Saldo till 19,402 R:dr 3i Skill. 6 r:sl Banco. Sedan den för Länet antagne Djur-Läkare med arfvode af Hushållningssällskapets Gassa icke motsvarar hvarken behofvet eller Allmänhetens önskan, har, enligt Sällskapets beslut, en dylik tjenst blifvit i Tidningarne kungjord såsom ledig, med tillkännagifvande, alt, utom Lön på stat, hade Djur-Läkaren att påräkna Etthundrade Trettiotre R:dr 16 Skill, årligen af Hushållnings-Sällskapets medel; men ännu har ingen skicklig Sökande sig till tjensten anmält, Hvilket synes utmärka brist på ämnen till dylika befattningar. För rofdjurs utödande anställas Skallgångar, och för sådane, som fångas vid andra tillfällen, utdelas belöningar efter den grund, som finnes bestämd uti Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 28 December sistlidet år; Varande, i följd af samma Nådiga Bref, vid Socknestämmor föreslaget och af mig faststäldt, huru med uppbörd och redovisning af så beskaffade me - *4 del bör tillgå.
Det torde likväl, å andra sidan, kunna vara menligt för stadshandels-rörelsen att helt och hållet undanrödja ifrågavarande stadgande, så att handelsbod skulle kunna få anläggas huru nära som helst intill stad eller köping, och skäliga anspråk uti förenämnda hänseende torde kunna anses uppfyllda, om stadgandet så förändras, att handelsbods anläggande 1 mil nära intill stad eller köping medgifves; och får Utskottet alltså, med afseende jemväl derå, att nyssnämnda åsigt allmännast gjort sig gällande under öfverläggningen i frågan inom Hedervärda Bonde-Ståndet, hvars intresse densamma nära rörer, härmedelst vördsamligen tillstyrka, det Rikets Ständer må uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att, med bibehållande i öfrigt af 6 §:s 1 morn., sådant detta lyder i Kongl. Kungörelsen den 18 Januari 1850, orden vpå minst Tre mils afstånd» måtte mot orden npå minst en mils afstånd» utbytas, 14 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:0 i)t». äfvensom att, i följd häraf, enahanda förändring af ordalydelsen i & §:s 2 mom. måtte varda vidtagen. 5 motn. Förutsättande bifall till den vid l:a mom. föreslagna utsträckning af handelsfriheten å landet, har Herr Murén yrkat, att 3 mom. måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Hvad uti förestående tvänne moment sagdt är, angående vilkoren för handels-behörighet på landet, skall icke gälla till hinder för inhemske idkare af fabrik eller handtverk, att hvar som helst å landet sina tillverkningar i öppna salubodar eller å andra upplags-ställen till salu hålla.» Då den sålunda yrkade förändringen endast åsyftar uteslutande af hvad ifrågavarande mom. innehåller om salubods anläggande på »visst afstånd från stad eller köping,» finnér Utskottet sig böra, i öfverensstämmelse med sitt yttrande öfver föreslagen omändring i 6 §:s Usta morn., hemställa, att 3 inom. må i oförändradt skick bibehållas. 4 mom.
Egentligen tyckte Kerstin, att det var komiskt med denna stora, karlavuxna kvinnas känslosamma utgjutclser till solen och månen, i hvilka hon hade förmågan att skönja en älskads bild, men hon hade inte hjärta alt le åt dem, hon hörde tåligt på och därigenom förvärfvade hon i ännu högre grad Karin Löfs vänskap och tillgifvenhet. En dag gjorde de båda lärarinnorna ett besök på Adolfsbergs bruk. Man hade fått en ny informator där, som Karin Löf ovillkorligen måste formera bekantskap med. Det gick också ganska lätt för sig, men Karin blef riktigt förargad, då hon fick syn på kandidaten. När hon hörde ett nytt mansnamn nämnas, gjorde hon genast upp för sig en idealbild. Men här hade denna ingen motsvarighet i verkligheten. Kandidat Skog var en liten enögd och låghalt yngling med lingult, stubbadt hår, och han steg icke en tum i hennes aktning, fastän den unge bruksbokhållaren försäk rade henne, att kandidaten var ett professorsämne. Kandidat Skog följde de båda fruntimren ett stycke på hemvägen. Det var något som Kerstin så gärna skulle ha velat fråga honom om, men hon vågade icke på mycket länge. Slutligen brände det henne riktigt på tungan. Det måste fram. » Känner kandidaten möjligen en studerande Filén? » sade hon hastigt, men så lugnt som möjligt. » Axel Filén? Ja, det gör jag visst; vi äro nationskamrater, värmländingar båda två. Känner fröken honom? » » Ja, något. Vi blefvo bekanta i höstas uppe i Grästop, där jag vikarierade då. Han var predikobiträde där. » » Jag vet. Jo, det är just den rätta att predika. » » Hvad menar kandidaten? » frågade Kerstin sakta. » Ah, kors, jag menar, att herrar teologer skulle stadga sig en smula först, innan de stiga upp i predikstolen och förkunna Guds ord. » » Stadga sig? » » Ja, det kanske inte fröken vet — och förresten låter det litet underligt, men teologerna äro ofta bland Upsalas värsta » festprissar ». » » Festprissar, » sade Karin Löf med sin djupa alt, » det vill säga att di super? » » Så ungefär ja — taga dagen lätt och sköta studierna så där till husbehof. » » Och ni menar, att kandidat Filén.
Deri heter det: »offentligen förkunnas.» Hvad menas dermed? Skall det vara inom de främmande trosförvandternas egna kyrkor och församlingar? Jag kan icke tro annat, än att K. M:s mening varit, att dessa religions-samfund skola vara förpligtade att bygga sig offentliga kyrkor, ty om meningen är att låta dem smyga i mörkret, blir förhållandet ännu hemskare. Jag kan således icke annat än såsom en brist i förslaget anmärka, att det icke är föreskrifvet, att dessa främmande trosbekännare skola hafva offentliga tempel, samt att deras Gudstjenst skall vara lika tillgänglig för oss, som vår för dem. Här förefinnes således en bestämd motsägelse. Eller hvad menas med orden: offentligen förkunnas? Menas måhända, ett Ordets förkunnande på gator och gränder? I sådant fall kan jag medgifva, att stadgandet kan vara tillfyllest; men tager man ordet offentligen i högtidlig stil, då är stadgandet högst ofullständigt. Vidare heter det: »eller på annat sätt genom tal eller skrift.» Jag undrar, huru detta stadgande skall kunna verkställas, så länge tryckfrihetslagen är i gällande kraft. Jag har en gång förut på detta rum lidit smälek, derför att jag föreslagit att kolportörer måtte förbjudas att utsprida böcker, innehållande villfarande lärosatser, samt att offentligen predika, med mindre lin att de hade pastors och kyrko-råds tillåtelse dertill. Men att detta stadgande strider emot TryckfrihetsFörordmn, synes mig vara klart, ty eljest kan jag i sanning ej förklara, huru det varit möjligt att vid den Evangeliska Alliansens sednaste års-sammankomst ordföranden tillkännagaf, att man bildat en kolportörsskola, hvarifrån två baptist-kolportörer utgått, för att sprida denna läras skrifter. Jag har mig bekant, att sådant länge egt rum, och jag behöfver blott hänvisa till sista prestrnötets handlingar med Carlstads stift för att bevisa, huruledes kolportörer genomströfvat hela Wermland, utan att vederbörande ansett sig kunna åtala dem. Jag kan fördenskull ej finna annat, lin att stadgandet är en klingande fras, som anslår till en början, men vid närmare eftersinnande befinnes sakna all verklig betydelse.
Af ofvannämnde 156 rotar hafva, i händelse af krig, 108 åtagit sig att uppsätta hästar, men återstående 48 vilja fortfarande hålla karl. Roteringsprestationen uppgår, enligt 1855 års markegångssättning, till 38 R:dr lör hel soldatrote samt för helt hemman, tillhörande båtsmansroteringen, till 18 R:dr 6 sk. 8 r:st Banko. Klereciets aflöning ingår endast till så vidt i statistiska tabellerna, som den al skattdragande hemman, inrättningar, näringar och personer särskildt och årligen utbetalas. I sådan del rättar den sig merendels efter tiondesättning och gamla eller nyare ölverenskommelser, som dels äro af Kongl. Maj:t stadfästade för viss tid eller ock i allmänhet endast gälla för den lönade prestmannens tjenstetid. Utgiften härtill, inberäknad kyrkobetjeningens aflöning, är för ena orten så olik den andra, att hvarje från det hela dragen slutsats om samma utgifts belopp på hemmantal eller annorledes skulle blifva förvillande. Detta onus är dock ganska säkert på landsbygden ett bland de betydligaste, då beloppet deraf kanske uppgår till 15, 20, 25 och ända till 30 R:dr Banko på helt mantal om året, oberäknadt de såkallade jura stolae. I städerne deremot äro invånarnes afgifter till klereciet jemförelsevis mindre och således vanligen föga betungande. 08 Med afseende på fattigförsörjningskostnaden unmärkes, att den i allmänhet ar för lågt upptagen uti statistiska tabellerna, som lör landet grundats endast på de uppgifter, som kronofogdarne kunnat förskaffa sig, och hvilka ofta varit ganska ofullständiga. För väghållningen på landet erfordras årligen från och med fvra till och med sexton ökodagsverken af hvarje helt mantal, i förhållande till lokalen samt något mera vid tillfälliga större skador å vägarne.
Hon hade ju räddat sin far, och hon var säker på, att han efter den dagen skulle börja ett annat lif. Adjutanten kunde endast med ansträngning följa henne; lik en jagad hind ilade hon öfver snöfälten mot fädernehemmets ruiner. Knappt hade hon försvunnit från generalens bostad, när Adlercreutz vände sig till de församlade, i det han sade: "Mine herrar, det lyster mig högligen att se utgången på denna sak. Det torde hända, att bönderna här tillämpa den grymma lynchlagen. Viljen I följa mig?" Alla voro genast färdiga, helst som natten var obeskrifligt härlig, och snart voro de på väg till Pirrtis. Läsaren fattar nogsamt orsaken till Ellis plötsliga uppträdande hos Adlercreutz. Bönderna svuro enhälligt, och med dem soldaterna, att landsförrädaren, hända hvad som hända ville, skulle hänga i det närmaste trädet invid sin egen sköflade gård. Förgäfves bad Elli om tillgift för fadern, förgäfves lofvade denne att bättra sig, och lika förgäfves tiggde Rietu om Pekka Pirrtiainens lif. "Han måste dö", skränade bönderna och soldaterna om hvarandra. En djup suck höjde Pekkas bröst. Han ville tala, men orden fastnade i halsen. Det var förfärliga stunder för den fordom så högmodige bonden. Döden gapade mot honom; endast ett underverk kunde rädda honom, det insåg han mer än väl. Men Pekka Pirrtiainen trodde icke på några underverk, derför underkastade han sig, åtminstone till utseendet, det öde, som väntade honom. I hans bröst stormade dock de våldsammaste lidelser; han måste anlita hela sin själsstyrka för att visa sig någorlunda lugn, ty han visste, att endast detta kunde stämma hans fiender till hans förmån. När Elli märkte det fåfänga i att slösa med böner, delgaf hon Rietu sitt fasta beslut att skynda till Adlercreutz, samt omtalade orsaken till de gynsamma förhoppningar hon hyste. "Gå du, käraste vän", hviskade Rietu; "jag skall emellertid försöka att uppehålla bönderna och soldaterna i det längsta." En tacksam, kärleksfull blick, och Elli var försvunnen.
Men då den förutsättningen, att olika tankar om förslagets lagenlighet framdeles kunna föranleda till ytterligare debatter inom Stånden, i fall Utsk. kunde inkomma till Ständerna med förslag till banklag, deri någon supponerad grundlagsvidrighet skulle förefinnas; så finner jag, att Ståndet på förhand bör fästa Utskottens uppmärksamhet härpå, och att således det af Gr. Cronhjelm föreslagna tillägget ingalunda är olämpligt. Hvad åter vidkommer den af flera talare gjorda påminnelsen om en förmodad olaglighet i discussionen, hvarigenom, med hänsyftning på 29 §• Riksd.Ordn., man velat begränsa vår yttranderätt, torde det tillåtas mig få erinra, att de måhända något för långt utsträckt deras farhågor. Meningen i förenämnde §. är tydlig och klar. Ofvanföre den citation af 2 morn., som Gr. v. Fersen gjorde, står nemligen: ”Frågor i detta ämne (nemi. StatsRåds-ledamöternas entledigande), kunna i R. St:s plena väckas och af andra R. St:sUlsk., än GonstitutionsUtsk., hos Stånden andragas, men icke af R. St. afgöras, förrän sistnämnde Utsk. deröfver blifvit kändt.” Men här har, mig veterligen, ingen väckt fråga om att skilja någon af StatsRådets ledamöter från ernbetet, hvarförinnan jag anser den förenämnda begränsningen af yttranderätten icke kunna äga rum. Jag får vördsamt hemställa till de Hrr, som ansett discussionen hafva fått en olaglig form, om icke dessa värda ledamöter skulle finna det lämpligt, att denna fråga icke vidare discuteras, på det vi icke må inledas i en annan obehaglig formfråga, utan att vi må komma till den egentliga frågan om remiss, som jag ytterligare tillstyrker må ske med det af Gr. Cronhjelm gjorda tillägg. Hr von Troil, Emil: Den satsen, att K. M:s Nåd.
Den, sorn vill, att kontrapropositionen skall utgöras af Preste-ståndets beslut, att, med bibehållande af irsta, 2:dra och nuvarande 4:^emomenten i 37 § och af 38 §, och med godkännande af Utskottets förslag till ett nytt moment i §, hvilket skulle få sin plats emellan det 3:dje och 4;de, det nuvarande 3:dje momentet i sistnämnde § skall lyda sålunda: '’den, som erhållit högre karakter, än sorn åtföljer innehafvande tjenstegrad, och, elter behörigt förordnande minst tre månader förrättat den tjenst, som motsvarar den högre karakteren, samt sådant vederbörligen styrker, skall icke under löpande året eller derefter för densamma erlägga någon karakters-bevillning, ” röstar ja, den det ej vill, röstar nej; vinner nej, blifver Ridderskapet och Adelns beslut, att all bevillning för karaklers-fullmakter skall upphöra samt 37 och 38 §§ alltså ur bevillningsstadgan utgå, kontraproposition i hufvudvoteringen. Derefter kommer att i hufvudsaken röstas sålunda: 6:0 Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 3*7- Uppgift pu' Tabeller ne. till 2: dra Samlingen: *7' 3o. X Ark in folio - Ii — in qvarto v ■» - 11 — in folio Litt, A. B. C. - till 4:de Samlingen: i Ark in folio 1 — in qvarto Litt, A. B. C. i — in folio Litt. D, - qj. — in folio under N:r 1 oell 2, samt en Förtekning som på Tabellen orätt benämnes för N:r 244, i Ark in qvarto I '■ — in folio Litt. D, 3£ >— in folio Litt. A. - g— in qvarto Litt. B. - I — in folio Litt. A. _ in folio till 5:te Samlingen: 16' Ark med Litt, A—T. T. 2. U—Z. A. a. — P, p.' I — in folio _ 44.
M e n hennes påstående, att hon väl både kunde o c h borde nöja sig m e d myclcel mindre summor till kläder än hvad den sistnämnda kan, är det jag här ville söka vederlägga, liksom jag också gärna skulle vilja bortblåsa den skymt af misstro, s o m h o n synes hysa till sanningsenligheten hos de många erfarna kvinnor, som skrifvit i » klädpenningfrågan ». Jag ber då få påpeka, att vi, som m e d anspråk på trovärdighet säga oss få, i genomskärning, 150 å 160 kronor att räcka till våra garderobsartiklar, medgifva, att det då gäller att vara m y c k e t förståndig v i d inköpen o c h ej mindre aktsam i begagnandet. Förstånd vid inköpen använder säkert också hvarje klok arbetarhustru, m e n till följd af de sysslor h o n har att bestyra, kan hon ej vara lika aktsam o m sina kläder som de, hvilkas arbete är af annan natur. Den, s o m arbetar vid skrifbordet, m e d pänseln eller m e d nålen, eller har till uppgift att öfvervaka ett hems skötsel eller barns o c h ungdoms uppfostran m. m. så- dant, sliter gifvet mindre kläder än den, s o m går i kroppsarbete, o c h därför kunna de förra kläda sig, o m ni så vill säga, finare för samma summa som den ni måste använda till edra enklare kläder, hvilka, som visats, äro utsatta för hastigare förbrukning. E n tjänarinna, m e d hvilken en arbetarhustru väl i klädpenningfrågor är likställd, använder nog ofta i det närmaste lika stor summa till sina kläder s o m matmodern får använda till sina, o c h ändock äro deras garderober af m y c k e t olika beskaffenhet. Ofvannämnda förhållande är min erfarenhet. Och af den erfarenheten är det s o m jag här drager mina slutsatser för er räkning. Det nu sagda kan väl i någon mån få gälla som bevis för trovärdigheten af våra uppgifter o c h som tröst för eder, då ni oroas öfver att edra kläder kosta eder mer än skäligt är. Men öfver 150 kr., ja, ej ens upp till den summan behöfver ni k o m m a. Att ni redan i år gifvit ut 63 kr.
Widare uplästes^ och kades pa bordet följande derjämre inlemnade förställda yttranden. Irankumt af ?rot2Lo1Iet, hallek utr Rikstens ^oglcfl Ständers Osconomis-fftskott wid RiksdaZcn i k77orrköpmg ar i8vo. Gen igwe Maji. Ilse ^rlzion ifrån Christ anstads Län yttrade, ak da dek alltid är en förman, ar äga Utjord eller Urfjäll/ fann inga särdeles oaer-a aro dermed förknippade, sä synns honom billigast, at ingen ägare ns Utjord eller U fjäl! ma kunna förbinda delägarna i den B», ber U jorden elbr Urfjäll-'» ligger, at i hägnaden omkring densamma deltaga, rtti hwilket yt^ leande Herr Prosten UunäborZ instämde; hwaremot Herr F iherre ^uäboelr, til befordrande af Uljordars eller Ursjällars bättre odling, ansag billigt, at när sick mark ligger un en Bys Gärde, bör den, som deraf är -ägare, jä hjelp lil stängsel, men är 74- den pä Byns utägor beläte», ma ägaren ensam hägna. ?okr jänsson ifrän Wästerbotten trodde at Pillnad bör göras emellan de Un orvar och Urfjällar, som erlägga någon större eller mindre skatt, samt dem som aro derifrån alldeles fria. I förra fallet wills han ival icke bestrida, at ägaren singe hjelp ti! Scangfelns uprättanve af delägarna i deli By, der Utjorden ligger, men uri del sednare synes h». vom billigast, at agaren ensam hägnar.
Ett stort ansvar och ofantliga kostnader skulle blifva följden deraf, och må hända skulle brist ändock icke vid alla tilllällen kunna undvikas Då allt skulle väntas ifrån ett enda håll, är den mindsta missräkning eller förseelse af vigt, och det är nästan omöjligt, att en förvaltning, sysselsatt med en rörelse af så vidsträckta detaljer, skulle kunna med lika insigt och uppmärksamhet bedomina hvad som för behofvet på hvarje ort erfordras, som det enskildta interesset, hvars företag, rättade efter en inskränktare omkrets, kunna med local kännedom afmätas efter förhållandet på hvarje ställe, och endast genom mångfalldigheren af bidrag verka till fyllande af de allmänna behofven. Efter de upplysningar, som utaf Tabellverket erhållas, har i sednare tider Sveriges jordbruk, flera år tillsammantagna, vunnit en tillväxt af omkring 12 å 15000 tunnor årligen förökadt utsäde, men afkastningen har icke dess mindre varit underkastad stora omväxlingar. Då år 1S09, efter 1,170,000 tunnors utsäde , skördades 6.530.000 tunnor säd, och år 1810, efter 1.238.000 tunnors utsäde, 6,630,000 tunnor erhöllos, deremot, år 1812, efter 1,272,000 366 Den 31 Mars: tunnors utsäde, allenast 5,060,000 tunnor säd. Om man således besinnar, att oaktadt 34,000 tunnors ökadt utsäde, uppkom likväl emellan åren 1S10 och 1812 en minskad afkastning för det sednare, af ej mindre än j,57c,000 tunnor, skall man lätt öfvertyga sig, hvilket oerhördt omfattande företag det skulle vara, om något slags allmän förvaltning hade varit ålaggd att uppköpa öfverskottet af de förstnämnda åren och att ensam fylla bristen under det sednare.
Motioner väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Hr Charpentier, G. R., om upphörande af räntan å mjöl-och sågqvarnar (N:o 114 i Bihanget): I 214, 220, R. 227; B. II. 464, 481, 485, A. 504; E. lil. 510. — d:o om sättet och vilkoren för anläggning och begag nande af mjöloch sågqvarnar (N:o 115 i Bihanget): I. 214, 227, R. 227; B IV. 84, 136, 429, A. 429; U. VI. 186, 212, A. 212; E. V. 139. — Frih. Creutz, S., angående npphäfvande af Reglementet för skyddskopp-ympningen, för så vidt vaccination derigenom blifvit ovilkorligen påbjuden (N:o 240 i Bihanget): I. 253, B. 253; B. II. 198, 207, 225, A. 225. — d:o angående obegränsad rätt till jordafsöndring (N:o 241 i Bihanget): I. 253, R. 253; B. III. — Gr. Cronstedt, F., om hela extra stats-regleringens öfver flyttande på Sfats-Eontoret, m. m. (N:o 205 i Hillänget): I. 243, 248, R. 248; B. VI. 161, 210, A. 211. — d:0 angående förändrad organisation af Stats-Kontoret, m. m. (N:o 211 i Bihanget): I. 243, 248, R. 248; B. III.