Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inom Högvördiga Preste-Ståndet liar Herr Komminister Beckman oell inom Hedervärda Bonde-Ståndet Riksdags-lullmägtige Paul Hedström från Wester-norrlands län och P. A. Nyström från Westerbottens liin uti berörda hänseende algifvit förslag, hvilkas pröfning blifvit, enligt från bemiilda Itiks—Stånd ankomne Protokolls-utdrag, åt Lag-Utskottet uppdragen. Herr Komminister Beckman har anfört, att fastän kärande part ej borde löpa fara att blifva förlustig en honom i lag tillerkänd rättighet, vore sådant dock icke ovanligt, enär lagstiftaren, med undantag af några särskilda lall, ej tydligen löreskrilvit, huru den skulle stämmas, som icke egde stadigt kändt hemvist och således ej heller kunde få del af stämning uti föreskrifven ordning. Härutaf vore följden, att då den, som ingått laglig förbindelse, men begått sådan gerning, hvarigenom förbindelsen kunde enligt lag förklaras ogiltig, eller då den, som tillskyndat annan sådan skada, hvarför skadestånd eller upprättelse kunde genom domstol vinnas, utan förpassning eller prestbetyg öfvergifvit orten och uppehölle sig någorstädes utom eller inom riket, möjligtvis under annat namn inom häradet eller länet, eller ock vore genom döden på okänd ort bortgången, skulle i hvarje af dessa fall den lidande parten vara försatt uti ett rättslöst och hjelplöst tillstånd.
Sedan Rikets Ilöglofliga Ständer vid 1856 års riksdag beslutat att den af ålder i Norrtelge stad befintliga pedagogi skulle i stat uppföras till ett lägre elementarläroverk, med 2 årig lärokurs, och i sammanhang dermed, med vissa inskränkningar, anslagit löner åt en Rektor och en Kollega; samt ett sådant 2-kIassigt elementarläroverk, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 29 April 1859. kommit till stånd den 24 näst derpäföljdc Augusti, hafva derefter inträffat, och af skolans framåtgåchde betingade omständigheter mcdlört. redan ej mindre än 2 olika anledningar att ånyo vördsamt påkalla Rikets Ständers benägna uppmärksamhet pä nämnda skoleinrättning. Den ena af dessa anledningar, tryggandet af skolans fortgående inre utveckling, har genom Kongl. Maj:ts nådiga Preposition angående Statsverkets tillstånd och behof, redan blifvit gjord, och kominer genom särskild motion af mig att ytterligare göras till föremål för Rikets Ständers ompröfning. 1 afseende äter å den andra anledningen, som afser fiågan, huruvida staden Norrtelge må kunna, eller icke kunna bära följderna af de uppoffringar, som den beslutade skolan orsakat, och hvilka uppoffringar näppeligen kunnat undvikas, oro icke det nya, framåtsträfvandc läroverket skolat hämmas i sin fortgång, till oersättlig skada för orten, för landet och troligen för närmast belägna läroverk, utber jag mig att få andraga följande:
Frih. af Ugglas, Gustaf: Emot flet gjorda yrkandet att denna Propos. måtte remitteras till Bevilln.-Utsk:t, får jag invända, att hvarje fråga rörande Kommunal-författmne hittills blifvit behandlad af Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t, och att således konseqvensen synes mig fordra att samma Utsk. nu får handlägga ifrågv:de Nåd. Propos. Denna angår endast sättet för beskattning inom kommunen, och Bevilln.-Utsk:t har väl endast att sysselsätta sig med beskattningsfrågor, som angå landet i dess helhet. Hr von Koch: Jag nämnde nyss, att de 2 sista Riksda garne frågan om kommunalskatten blifvit handlagd af Ekon.- Utsk:t; men att orsaken var den, att denna fråga då var sammanhängande med andra, hvilka ostridigt tillhörde detta Utsk. Nu är hufvudfrågan endast om beskattning, och dylikt ärende anser jag fortfarande lämpligast böra öfverlemnas till Bevilln.- Utsk;t. Frih. Sprengtporten: Oaktadt hvad Frih. af Ugglas an fört, måste jag dock fortfara i mitt yrkande, att den K. Proposm måtte remitteras till Bevilln.-Utsk:t, emedan jag, i valet emellan hvad som är grundlagsenligt och der man endast stödjer sig på antecedentia, alltid lemnar företräde åt det förra.
Nådiga uppmärksamhet bordt fästas; men arbetet, ofta afbrutet af de hvardagliga olikartade bestyren, kan icke ega anspråk på fullkomlighet. Min beskrifning om Länets ekonomiska ställning är grundad på den adertonåriga erfarenhet, jag derom förvärfvat. Wexiö Landskansli den 20 Maj 1844. CARL MÖRNER. C. W. CARLSON. HL Q-SI (® Efie HE åL $ i T § BEFALLNINGSM AF VANDES UTI •I O 11 k é p 3 II £ M Si si II TILL KONGL. MAJIT i underdånighet af g fne FEMÅRSBERÄTTELSE för Åren 1839, 1840, 1841, 1842 och 1843. TRYCKT HOS P. A. KORSTEDT & SÖKER, Kongl. Boktryckare. Stormägtigste Allernådigste Konung! Med sistlidet år til lä ndagick ett nytt qvinqvennium, För hvilket, enligt Eders Kongl. Muj:ts Nådiga Cirkulär-bref af den 7 April 1821, bör afgifvas underdånig berättelse om Länets tillstånd i ekonomiskt och statistiskt hänseende. Enligt den fastställda planen, kommer denna berättelse att upptaga följande hufvud-momenter, nemligen: 1:0 Länets allmänna beskaffenhet. Denna är fullständigt beskrifven i Femårs-beräHelsen af den 31 December 1833, till hvilken den sista af den 31 December 1838 hänvisar, och landets yta har, sedan sistnämde tid, icke undergått någon annan förändring än den, som varit en följdaf en fortgående uppodling, hvilken, fölen så kort liderymd, blir utan märkbar verkan pä den allmänna karakteren. Yttre gränsorna och indelningen i politiskt och ecklesiastikt hänseende äro äfven oförändrade; för den geografiska beskrifningen saknas alltså nya ämnen. Men då den bör hafva sin plats i hvarje Femårsberättelse, ser man FemärsUeriiltelse fr. Jönköpings tsin. 1 2 sig föranlåten alt upprepa redan kända förhållanden, med någon förändring endast i beskrifningens form.
Böjligheten i hennes lynne kom fram äfven här, och han kunde aldrig tänka sig en mera emottaglig lärjunge. Som Börje var mycket upptagen, fingo Pål och Marianne som oftast sällskapa med hvarandra ensamma, och sedan den första kyla, som efter invigningsaftonen kommit öfver Marianne, gifvit vika igen, blef det mellan dem till en lugn förtrolighet. Deras stämningsoch känslolif hade mycket gemensamt, endast att hans alltid var mera utprägladt än hennes. De tyckte derför om att sitta och jemföra sina uttryck, lösgöra dem ur sitt eget inre, taga fram dem och väga dem mot hvarandra. För Marianne, som var mindre reflekterad än han, fick det ett eggande behag, detta, att plocka sönder sina tankar och lägga dem fram för en annan att dissekeras. Det föll aldrig Börje in att vara svartsjuk, och han hade heller ingen orsak att vara det, ty Marianne slöt sig närmare till honom än någonsin. Det tycktes som hade hennes behof af ömhet fördubblats, men på samma gång hade hennes lynne blifvit friskare. Börje tillskref det att hon icke var så mycket ensam och han var glad att Pål kommit. Den skygghet för att visa sina känslor för Börje, som Marianne känt i sina bröders närvaro, fans det icke skymt af inför Pål, ty denne icke allenast värderade Börje, utan hyste derjemte ett slags beundran för honom, – en naiv förvåning, hvilken gränsade till andakt och som han sjelf kunde skratta åt. Det var en formlig stolthet han kände öfver sin vän, nästan som om han skulle haft någon del i honom, och det var hans stora glädje att få visa Marianne med hvilken lätthet Börje kunde lyfta de otroligaste tyngder; icke heller var det så utan, att Börje kände sig smickrad af denna uppmärksamhet, ty han var icke så litet fåfäng öfver sin fysiska styrka, med hvilken han var van att kunna imponera på sina arbetare. Så kom det sig att mycket som förut stött Marianne tillbaka som ofint, det beundrade hon nu, derför att Pål gjorde det. För både henne och Börje var det en lättnad att ett rörligare element kommit in i deras samlif, och Pål blef för dem denna välgörande afledare, som barn eljest bruka vara i ett hem: det oberäkneliga, skiftande, som förekommer stagnation.
Densamme Talaren har ock undrat, att jag icke bättre valt mina uttryck; men likasom han ursägtat sin tystnad med brist på minne att kunna uppfatta mina uttryck; får jag äfven ursägta mig med det organiska felet, att ej kunna nyttja andra uttryck än dem, som tolka den mening jag vill utsäga. Hvad åter angår Grefvens yttrande, att mine anmärkningar urartat till en alltför stor öppenhjertighet; så får jag tacka Grefven för den stämpel han sålunda gifvit mina yttranden, och det fägnar mig att Grefven, som så väl ihåkommer mina äldre politiska förhållanden, fått stöd för den öfvertygelse, att min öppenhjertighet ej undergått någon förändring under den tidsrymd som åtskiljt min och Grefvens verkningsbana såsom Embetsman. Grefven har anmärkt, att klandret mot Styrelsen icke behöft hemta sitt biträde från uttryckens nästan materiella tyngd. Härpå får jag svara, att då frågan är om materiella ting, så torde det vara bäst alt rälta uttrycken derefter; och jag tviflar på att några luftiga vältalighetsbilder kunna lyckas afvända det klander, som är rättvist, och hvilket säkerligen faller tungt på den, som känner sig dertill skyldig. Talaren har fordrat granlagenhet i Den ig Maji f. m. 31 t Representanternes yttranden om våra Politiska förhållanden, och klandrat att jag yttrat mig härom; men han bör ej vara okunnig om, huru i delta afseende tillgår i andre länder; och det är måhända tid att fästa någon uppmärksamhet derpå, att äfven våra begrepp om Parlamentariska former snart måste utbilda sig derhän, att vi tvingas träda i andra Constitutionella Länders fotspår, så att vi i Representanternes Sessioner icke blott tala om politiska förhållanden, och icke endast åtnöja oss med hänvisning till den hemliga domstolen, Constitutionslitskottet, för att få upplysningar härom, utan en gång komma alt fordra öppen redovisning äfven rörande desse så vigtiga ämnen. Grefven har sagt, att det icke är genom mandom i ord, som man åstadkommer bevisning,och som Staters sjelfständighet upprätthålles.
Ridderkapet och Adeln anmodat Utskottet, att afgifva fullständigt utarbetadt förslag till ett nytt Jude-Reglemente, äfvensom Vällofl. Borgare-Ståndet, som förklarat sig alldeles förkasta nämnde Betänkande, såsom utöfver gränsen af de till Utskottet i detta ämne remitterade motioner om inskränkning i Judarnas friheter och om förbud emot flera Judars inflyttande i Riket, detta ärende till Utskottet öfverlemna! - 53i Den 5 Juli. lemnat till ny handläggning, med begäran, att öfver de förut remitterade motioner och inom deras gräns till Bikets Ständer med utlåtande inkomma. Enligt hvad de till Utskottet insända Handlingar utvisa, äro hufvudsakligen följande omständigheter anmärkte, nemi. Herr P.
Men, oaktadt hvad sålunda förut tilldragit sig, och oaktadt de antecedentia jag nu anfort, , och den tydliga meningen af 1809 års redaction, ytterligare bestyrkt deraf att 61 §:n Regeringsformen innehöll, att den hvarje gång fastställda Bevillningen skulle utgå i 5 år, vill man nu, utan afseende på den långa tid, som denna Riksdag varat, utsätta tiden för nästa Riksmöte under loppet af år i833. Om således Rikets Ständer skulle, till exempel sammankalla sig sjelfve till den 1 Januarii i833, blef tiden mellan denna Riksdagens förmodade slut och den nyas början, blott 2 år och jo månader, och från dennes början, oaktadt dess ovanliga längdj endast 4 år Den ii F e b r u a r i i f. m. och omkring 2 månader, då jag likväl förut bevisat, att, alltsedan 1809, ej mindre mellantid än 4§ är ägt rum mellan de Lagtima Riksdagarne. Jag medgifver, att i ett ämne af så mycken vigt, som det närvarande, blott en bestämd mening och tolkning af Grundlagen borde kunna äga rum, och det hade derföre varit önskligt om nu varande redaction, genom sin tydlighet, undanröjt all möjlighet af olika tolkning. Jag vill likväl icke neka, att en olika tolkning här kan äga rum, och jag går i detta hänseende längre, än mina motståndare; jag bär aktning för deras mening, helst jag bland denna menings försvarare finnér personer, för hvilkas omdöme och öfvertygelse jag hyser den innerligaste vördnad. Men då torde det ock å andra sidan böra medgifvas, att då vi se tre Stånd åt Grundlags§:n hafva gifvit en annan tydning, än den som här framställer sig såsom den enda rätta, lärer, så vida man ej vill hysa den tron att dessa RiksStånd med berådt mod öfverträdt Lagen, intet annat resultat kunna dragas, än att redactionen icke är så klar, som den borde vara.
Grbttru bet icbe tmmt unbfatta Äongf. 5D?aj:tå uppmät sSerf!? färnat, att mefänbteliga förbättringar i £otå* ocb gyrbåfå*att(fal* terne eeforbraå, bafma lifmät betybligare åtgärder i betta affeett* be, t bri(f af tittgångar, tebe fumtat mibtagaå. (£mettertib bofma bocb på Sftbtngen å åpallanbå ftt(f, i (fättet för ben förut f>ög(l ofuHfomtiga fprning^anffatten, btifmit uppförba aine gyrtont, bmitfa i år blifma färbtga; bmarjemte $oråö gyrbåf i ©tocf* botmå ©färgåeb btifmit titt bronan inböpt, famt titt förföfå an* (fällattbe för blifmattbe fyr*anläggningar, belå en få fattab £ett* titte från granfdfe tnförjlriftnen, belå en ©iberat tampa efter ritning f)är förfärbigab, briita fynaå tofma gyttnanbe refuttat, om gränte bermeb förfeå. föänning^båfar, fjöntärfen, utfif* ocb maft*ffugor, famt $oråö £otåbåtar §afma befmtom betå blifmit nybyggbe, befå reparerabe, famt 91 bergringar å nyo infatta.
Ben II Juli. 1071 Stadsoch Krono Utskylder, hvaremot , i Stockholms Stad , Borgerskapet ej pä långt när uppkommer till antal emot öfriga der boende af Em hetsoch Tjenstemän jemte Ståndspersoner samt alla andrasom äro sina egna, och Borgerliga utskylder till Staden ej betala; hvilket ock skönjes deraf, söm före detta är officielt kungjordt, att endast efter 2 Art. i 1812 års BevillningsFöroidning, Bevillningen af Embetsoch Tjen» sternanna Corpsen i Hufvudstaden uppgått för ari 813 öfver en fjerdedel emot hvad som blifvit erlagdt af all Handel, Fabriksoch Borgerlig rörelse, samt alla uppskattade hus och fastigheter i hela Stockholms Stad. Af hvad jag nu underdånigst anfört, och då deraf äfven upplyses , att för Manlals-skrifningen samt Taxering och Uppbörden af Kronans medel , jemte extra utgifter till de personer som samma Uppbörd handhafva, Stockholms Stads Cassa måste vidkännas sä högst betydliga kostnader, att de under dessa sista fem åren uppgått per medium till något öfver 2,300 B:dr Banco årligen, vågar jag i underdånighet hoppas att, för innevarande år och framgent, Eders Kgl. Majtt i Nåder värdes befria Stads-Cassan från den , Hufvudstadens Krono-Uppbörds-Verk åtföljande, ordinarie aflöning och denna varda på Kronans Stat öfverförd, nu utgörande årligen j för: I Kammererare hos Öfver-Ståthållare-Embetet, för Krono-UppbördsArender • Banco B:dr C33: iG. I Se - 1072 Den ii Juli. Secreterare dito T/ön - loo: Skrifvarhjelp 66: 32. 166: 32- 1 Kam mar-Skrifvare hos nyssbemälte Kamrer - * 100: —•
Enligt Utskottets tanke bör det derföre åt Kongl. Majit öfverlemnas att i fråga om grunderna för omförmälda understöds fördelning meddela bestämmelser. Ett bland skarpskytleföreningarnes förnämsta syftemål är obestridligen det, som afser att bereda deras medlemmar den grad af skjulfärdighet att de kunna, i händelse af fiendtligt infall, vara fullt dugliga att i mindre afdelningar oroa fienden och mot ströfkorpser skydda de särskilda orterna. Alt understödja dem, som sjelfva icke ega tillräckliga tillgångar att anskaffa nödig ammunition för skjutöfningarne, och uppmuntra dem, som deri förvärfvat någon framstående skicklighet, torde derföre vara bland de kraftigaste medlen för befordrande af skarpskytterorelsens utveckling. Sådant kan ock lämpligen åstadkommas, bland annat, derigenom att ammunition, åtminstone till någon del, afgiftsfritt tillhandahålles skarpskyttekorpserna. Ehuruväl ammunitionen för skarpskyltegevär, helst då den från Kronans förråder till Statens tillverkningspris utlemnas. ej är af synnerligen dyrbar beskaffenhet, torde det dock med säkerhet kunna antagas, att mången mindre bemedlad skall flitigare deltaga i skjutöfningarna, i fall han undgår alt för hvarje skott få vidkännas någon särskild utgift, huru ringa den ock må vara. Deremot medför ett härutinnan lemnadt understöd för Statsverket jemförelsevis obetydliga kostnader och Utskottet har derföre ansett sig böra förorda vidtagande af sådan åtgärd från Statens sida. Att slutligen utsättande af målskjutningspremicr, på sätt flere af ofvan omförmälde motionärer föreslagit, äfven kraftigt bör medverka till lifvande af intresset för målskjutningar, torde vara obestridligt och är dessutom af erfarenheten såväl vid våra förut inrättade mindre målskjutningsförbnnd, som i utlandet Stats-Utskottets Utlåtande M 67. 9 utlandet, tillfyllest ådagalagdt; hvarföre Utskottet jemväl funnit de i sådant hänseende framställda förslagen böra åtminstone i någon mån understödjas; helst om belöningarne företrädesvis komma att bestå af goda målskjutningsgevär.
4^°- hvaremot för Capitainerne med Compagnie ingen Lönetillökning hvarken af K. M:t eller Utskottet blifvit föreslagen; och förmodar Utskottet, att härigenom de gjorde anmärkningarne i afseende på Lönetillökningens belopp skola förfalla. Hvad angår den ifrån K. Propositionen något afvikande fördelningen af deruti äskade Summa, har Utskottet, efter erhållen Promemoria derom af GeneralÅdjutanten för Armeen och inhemtad kännedom om Regementets vilkor och ställning, trott sig kunna denna fördelning grundlagsenlig! hos R. Sluföreslå; och har Utskottet nu ej heller funnit skäl att samma förslag frångå. 138 Stats-Utskottets 17:0 Emot den af Utskottet för Artillerie-Regementcruc föreslagne tillökning i anslag utöfver den tillgång dertill, som genom indragning af Konungens Eget Värfvade Regemente vinnes, liar anmärkning blifvit gjord endast af Casper Wijkman, som anser: att Statens Tillgångar äfven här ej medgifva någon tillökning; att sedan Artillerie-Vapnet, genom ofvanberörde indragning erhållit 58,425 R:dr i4 sk., den ytterligare tillökningen af 27,988 R:dr 17 sk. vöre öfverflödig; att, i afseende å de för ArtillerieBefälet erforderlige kunskaper, gällde hvad angående IngenieurCorpsens Ofltcerare blifvit anfördt, och att emot det af Utskottet andragne skälet, att ArtilleriePersonalen borde under fredstid bildas, kunde invändas, att detta ej kan tillämpas på flere af dem, hvilka föreslagits till Löneförhöjning å Artilleriets Stat, såsom RegementsLäkare, RegementsBokhållare, Tygskrifvare in. fl. Utskottet får härvid upplysa, att den genom indragning af Konungens Eget Värf.
— Jag har ingen käraste, för jag är gift, — sade jag ganska tvärt, för qvinnans leda uppsyn behagade mig alls inte, och på hennes nästa fråga hvem som åkt i den granna vagnen, svarade jag aldrig ett ord, för jag tyckte det angick henne icke; men jag ångrade mig sedan, ty man bör aldrig sätta sig i fiendskap till sådana der trollpackor, de kunna i det fallet förhexa både en sjelf och ens kreatur, och denna såg förfasligt trollsk och elak ut. Då hon gick, kastade hon också ett par ögon på hästarne, som kom dem att ruska på sig, så att huden rynkades dervid, och jag fruktade, att någon olycka skulle hända dem. Det började nu att skymma, ty solen var längesedan nedgången, och jag undrade, att icke mrs kom tillbaka. Det var så ensligt nere vid hafvet och på denna sidan af parken, der just aldrig någon menniska brukade gå, och jag tänkte ett ögonblick, att om mrs mött den der tatarqvinnan med sin stygga uppsyn, så kunde hon kanske hafva blifvit skrämd, ehuru hon just icke såg svag eller rädd ut annars, som unga damer bruka göra, men just i detsamma kom hon vid grinden. Jag såg, att hon gick mycket fort, och det såg ut, som om hon haft någonting att bära under kappan. Hon såg sig ifrigt omkring, och hennes ögon lyste så underligt i det bleka ansigtet, alldeles som på en katt, hvilken nyss fångat en råtta. Hon trodde säkert, att jag sof, ty jag satt alldeles orörlig, och jag kunde tydligt märka, att hon helst skulle önskat, att så varit, ty hon steg mycket varsamt och sakta upp i vagnen, och först då hon satt sig i ordning, ropade hon åt mig. Jag blef tillsagd att köra mycket fort hem, och det gjorde jag också, så att inom en timme voro vi vid Merton Hall. Mrs steg genast ur vagnen och skyndade in, och äfven nu anmärkte jag, att hon höll något i famnen under kappan, ty hon hade svårt att komma ned genom vagnsdörren, som Ellen öppnade, ty John var icke med.
Stats-rådet tillstyrkte i underdånighet: 4:o. att Kongl. Maj:t, jemte framställning af hvad i anledning af Rikets sednast församlade Ständers yttrade önskan om vidtagande af så beskaffade åtgärder, att de af framlidne Grosshandlanden Abr. Rydberg till inrättande af en Navigationsskola i Stockholm testamenterade medel måtte till dermed afsedt ändamål användas, blifvit af Kongl. Maj:l i ämnet åtgjordt, täcktes på grund deraf hos Rikets Ständer äska, att det för Navigationsskolan i Stockholm förut bestämda årliga belopp af 2,800 r.dr måtte å anslaget till undervisnings-anstalter för handel och sjöfart å nyo varda uppfördt. 30 Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. om Statsverk. 1850. 2:o att Kongl. Maj:t jemväl måtte i nåder föreslå Rikets Ständer, alt ofvanberörde af Kommers-kollegium tillstyrkta förhöjningar i årsanslaget för Navigationsskolorna i Stockholm, Götheborg, Gefle, Malmö och Hernösand, uppgående till ett sammanräknadl belopp af 1,566 r:dr 32 sk., måtte, äfvensom ett årligt arfvode af 200 r:dr lill Läraren vid Götheborgs Navigationsskola i ångmaschiners konstruktion och behandling, till hvilken Lärarebefattnings bestridande det borde ankomma på Kommers-kollegium att förordna någon lämplig person, anvisas att å samma anslag utgå, med iakttagande af det utaf Kollegium för anställandet af en ytterligare Underlärare vid Stockholms Navigationsskola föreslagna vilkor i afseende på undervisnings meddelande i Fysik; samt 3:o att i sammanhang härmed och i betraktande af de fördelar som tillskyndades de inhemska rederierne genom Skeppsbyggeri-Inslitutet i Carlskrona, Kongl. Maj.t måtte hos Rikets Ständer äska, att det för berörde Institut nu från Riksgälds-kontoret utgående årliga anslag af 3,333 r:dr 16 sk. finge under den lid, nästa Stats-reglering komme att omfatta, än vidare fortfara, med rättighet för Kongl.
Sedermera hafva Rikets Ständer vid alla följande riksmöten, utan aflåtande af särskild underdånig skrifvelse i ämnet, endast uti riksdagsbesluten upprepat det i föregående riksdagsbeslut jemväl förekommande stadgande, att, i afseende å dispositionen af besparingarne uppå hufvudtitlarne, Rikets Ständer bibehållit de vid 1840—1841 årens riksdag derför stadgade grunder; och då häraf vill synas, som skulle vid de efter år 1848 hållna riksdagar frågan om besparingarnes användande ej hafva utgjort föremål för Rikets Ständers ompröfning, men, med afseende å frågans vigt, en dylik åtgärd torde vara erforderlig vid hvarje riksdag, anse Revisorerne sig böra i sådant syftemål å förhållandet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, dervid Revisorerne tillika vilja uttrycka den tanke, att ofvanomförmälda, vid 1840—1841 årens riksdag stadgade grunder för besparingarnes användande synts dem vara lämpliga att fortfarande bibehållas. För att sätta Rikets Ständer i tillfälle att bedöma, huruvida de å allmänna besparingarne för revisionsåret gjorda anvisningar skett i öfverensstämmelse med Rikets Ständers ofvanberörde beslut, i fråga om dispositionen af dessa medel, hafva Revisorerne låtit upprätta följande redogörelse, innefattande jemväl summarisk uppgift öfver tillgångarne å hvarje särskild hufvudtitels allmänna besparingsfond. (Bil. Litt. H.j Vid granskning häraf har det icke kunnat undgå Revisorernes uppmärksamhet, hurusom åtskilliga af ofvanberörda anvisningar blifvit verkställda dels för permanenta behof, dels till föremål, för hvilka särskilda anslag blifvit af Rikets Ständer beviljade. Beviset i förra hänseendet ligger nära till hands vid genomläsning af ofvanstående redogörelse. I det sednare fallet vilja Revisorerne endast anföra att, enligt hvad samma redogörelse utvisar, reseunderstöd i vetenskapliga ändamål under revisionsåret utgått af åttonde hufvudtitelns besparingar med ett sammanlagdt belopp af 2,848 R:dr 8 öre, ehuru i riksstaten å samma hufvudtitel finnes ett reservationsanslag till resestipendier samt läroböckers och lärda verks utgifvande af 15,600 R:dr årligen.