Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvar skall anhållan om sanktion å fattade beslut göras? Det. är sagdt, att det redan finnes möjlighet dertill derigenom, att socknar finnas, som höra till olika län. Men i afseende å dem behölves icke något särskildt stadgande. Jag tror att de anmärkningar, jag nu framställt, utgöra tillräckliga skäl för Ib. ,o. Ad. att, med afslag å Utsk:ts förslag, antaga komiterades, på sätt (Jr. Mörner hemställt. Hr Hjärne: Jag ber att få fästa uprnärksamheten på att hvad som i denna § föreskrifves, är ingenting annat, än hvad som ensamt beror på K. M:t att afgöra. Att B. St:r skulle ingå till K. M;t med ett detaljerad t förslag i frågan, har jag, på sätt jag redan tillkännagifva, icke gillat, hvarföre jag inom Utsk:t yrkade, att man blott ville antaga vissa hufvudgrunder och med deni ingå till K. M:t. Då emellertid så icke skett, tror jag att det är af mindre vigt att här iakttaga en så korrekt lagstil, som man här synes vilja fordra. Här kunna många anmärkningar göras; men jag anser mindre nödigt att granska detaljerna, så framt man eljest vill komma till något resultat i denna fråga. Om 11. o. Ad. nu antager komiterades förslag, så kommer 11. o. Ad. att stå ensam mot öfriga RiksStms redan fattade beslut, och föranleder icke till något annat, än att Utsk:t, får svara, att på R.- o. Ad:s särskilda beslut icke kunnat görns afseende. 14 O en 2 Oktober. Gr. Mörner: För hvad de öfriga Stånden besluta, blifva de sjelfva ansvarige; för hvad E. o. Ad. åtgör, stannar detta Stånd deremot inför landet i ansvar. Den omständigheten, att K. M:t sedermera skall granska och bestämma författningens lydelse, måtte icke vara något giltigt skäl att antaga och godkänna hvad man sjelf anser oriktigt.
Den 14 April. 5:o öfver elen af Herr Borgmästaren E. G. Holm väckte Motion, om skyldighet ej mindre för samtelige EmbetsVerken att vid hvarje halft års förlopp, till Riksens Ständers JustiticeOmbudsman aflemna ArbetsFörteckningar, än äfven för vederbörande Directioner öfver Arbetsoch Correctionslnrättningarne samt Spinnhusen i Riket att qvartaliter till Justitieombudsmannen insända behörige Fångförteckningar; å hvilken Motion Utskottet i så måtto tillstyrkt bifall, att hädanefter, på de tider hvilka äro föreskrifne för Collegierne och EmbetsVerken till Arbetets Förteckningars afgifvande, och för dem, som hafva vården om Spinnhusen samt de i Länen inrättade Arbetsoch Correctionshus, att insända, enligt faststäldt Formulair inrättade Förteckningar öfver de insatte och intagne Personer, lika lydande Exemplar deraf tillika skulle till JustitiaeOmbudsmannen öfverlemnas. 6:0 Angående den af RiksdagsFullmägtige Sven Månsson och Jonas Jansson väckte fråga om en sådan förändring af Rättegångssättet i mål, rörande skjuts försummelser, att desamma hädanefter må af HäradsRätterne få upptagas och afgöras m. m., å hvilket förslag Utskottet likväl ej funnit skäl att tillstyrka bifall. Af den 26 sistledne Martti: Angående det af RiksdagsFullmägligen Carl Fredric Berg gjorde förslag till ändring
De medel, hvarmed man, på ett provisoriskt sätt, försökte ifrån början upprätta den nja institutionen, voro ock alltför obetjdliga. För densammas tillfälliga behof hafva väl statsanslag, tid efter annan, beviljats; men för dess utveckling, kan föga sägas vara gjordt. Under tiden hafva landlhushållningens framsteg fortgått med en snabbhet, hvilken säkerligen icke mången anade vid veterinär-inrättningarnes uppkomst, och jordbruket, hvars idkare kommit till insigt derom, att detsammas framgång beror af en förbättrad ladugårdsskötsel, har, efter en lycklig förening med denna sednare, med stora steg framskridit. Det kallar nu till biträde i sin skyndande utveckling alla de hjelpmedel, vetenskaperna erbjuda ; men af dessa har djurläkarekonslen, ehuru i så hög grad egnad att gagna nämnda näring, slädnät på sin låga ståndpunkt. Huru långt densamma inom vårt land blifvit efter, derom vittnar dess målsmäns erkännande, ”att veterinärväsendet ej har säte och slämma bland andra vetenskapliga institutioner", derom jemväl del förhållande, att pä de flesta ställen i riket den olärde qvacksalfvaren oftare anlitas, än den examinerade djurläkaren. Att afhjelpa denna brist anse Rikets Ständer vara ett oafvisligl behof; och ehuru uppoffringar från Statens sida för delta ändamål till en början kommer att erfordras, böra dock frukterna här, om någonsin, komma att ersätta densamma. Då emellertid det magtpåliggande ärendet redan är föremål för E. K. Maj:(s uppmärksamhet, kunde det synas, som någon åtgärd från Rikets Stäuders sida för närvarande ej påkallades. Härtill hafva likväl Rikets Ständer trott sig finna anledning dels i det förhållande, att
Och har Utskottet funnit, att då en sådan merändels efter fyllda 25 år, eller efter upphörandet af Beväringsåldern, först börjar att tänka på giftermål, samt den dermed förknippade husliga sällhet, så skulle den föreslagne åldern 30 år vara den mest lämplige; och får jag, till ytterligare styrka för denna mening, meddela, att, då jag vid förflutna passutdelningar, ej utan ledsnad och bekymmer, -erfarit att, till begagnande af Passrättigheten, mångfalldige ogifte från 30 till och med 40 år blifvit anmälte, så har jag, af denna vigtiga omständighet, hämtat grundad öfvertygelse att en tidigare kringvandring ej är behörig; do«k utan att påstå eller ens kunna tänka, att dessa Läns invånare äro annorlunda Den 19 Juni, 397 qualificerade än de öfrige, uti fysiskt afseende; ty betraktar man dem som handlande, så lärer ingen kunna bestrida att de äga vidt omfattande insigter. Beträffande betalningsförlusten för utborgade varor, så medger jag, att i första påseendet synes Utskottets Betänkande vara strängt; men då man vet hurusom hittills tillgått, att
' Kläder till Bevärings-Manskapet, otn ersättning för anskaffade; StatsUtskottets betänkande bif. af Adeln, s. 125. af Borgareståndet, s, 131. af Bondeståndet, s. 134. af Pi-esteståndet, s. 138. Klädes-Fabrikernas upphjelpande, örn kraftiga åfgäry ders vidtagande till Svenska; Statsoch EkonomiUtskottets betänkande biff af Prestestandet, lil. 351. af Bondeståndet, III. s. 360. af Adeln, lil. s. 364.', Klädesförordnings Utfärdande, om en allmän; Ekonom» Utskot - 'tets betänkande bif. af Adeln, s. 053-. af-Bonde» ståndet, s. 257. af Prestesåndet, s. 262. Kol, öm befrielse för Lindes Bergslag att erlägga till Wedevåg; Ekonomioch BesvärsUtskottets betänkande bii. af Prestesåndet, s. io2. af Borgareståndet, s. io4. af Bondeståndet, s. 108- äf Adeln, s. 115. v» skrindor öm nödvändigheten af krönte; EkonomitJtskottefs betänkande bif. af Ådeln, s. 168 återrem. af Presteståndet, s. 187. af Borgareståndet, igi Ytterligare Utlåtande, bif. af Borgareståndet, s. 627. med tillägg af Bondeståndet, s. 629. lagdt till Handlingarne af Ådeln, s. '645. Elemställan örn jemnkning af Bikståndens beslut, bif. af Bondeståndet, III. s. 90. af Borgareståndet, III. s. io4.af Ådeln, lil. s. 116. Koppar, öm utlemhad, till taktäckning å Kongl. Slot. tet etc.
Collegium ålagt Handelshuset att dess efter uppgjord och meddelad liqvid återstående skuld till Kongl. Majrt och Kronan inbetala, samt det ännu icke uttagne gjutgödset afhämta, Handelshuset hade anhållit, att sorn Handelsconjuncturen då blifvit mycket ofördelaktigare, än de föregående åren, och den i commerciella förhållanden, genom de inträffade politiska oroligheterna, förorsakade allmänna rubbning, omintetgjort hoppet att utomlands kunna det qvarliggande godset försälja, hvadan för Handelshuset endast återstode, att, likasom med en del af det betalta skett, försöka att det öfriga godset, hvilket då utgjorde 2,802 Sk® 6 L® f ® lätt vigt, inom landet afyttra såsom Tackjern, Handelshuset måtte undfå ett ytterligare anstånd med liqviden derför, till 1831 års slut, emot bestämdt vilkor att, vid hvarje reqvisition af något parti af godset, motsvarande contant betalning genast erlägga, samt att hela summan före nyssnämnde års utgång biel ve ( 53 ) inbetald, äfvensom att, hvad enligt liqviden dittills med 1,723 R:dr utöfver värdet af det uttagna godset blifvit af Handelshuset betaldt, skulle först vid slutliqvid tillgodo beräknas. Och fann Kongl. Maj:t, med Nådigt afseende på de af Handelshuset sålunda uppgifne omständigheter, hvilka hindrat detsamma att, inom den förut medgifna anståndstiden, dess med Kongl. Maj:t och Kronan om ifrågavarande gjutgods ingångna förbindelser uppfylla, godt att, genom Nådigt Bref den 12 Februarii i83i, det sökta ytterligare anståndet dermed, under iakttagande af de framställda vilkoren, bevilja. Dock ville Kongl. Maj:t derefter icke med någon vidare ansökning i detta hänseende besväras. Af ArtilleriDepartementets Cassaräkning hafva Revisorerne funnit alt på Handelshusets skuld blifvit inbetaldt för år 1829 . 2,140 R:dr. och för år i83o .
Har ej, sedan öfverläggningarna, i följd af en stigande bildning, måst frånträda sin bundsförvandt, knytnäfvarna, hofsamhet i uttryck blifvit allt mer och mer påkallad af den inbördes aktningen? Det är endast iakttagandet häraf, sorn jag begärt; och P c 11 27 April f. m. jag hemställer till eder, mina Hrr, om Frih. Klingspor har sagt: min mening har icke varit sådan som den, hvilken blifvit fästad vid det utländska uttrycket, hvarföre jag anhåller, att detsamma, tillika med livad som i anledn. deraf blifvit yttradt, må ur prot, utgå. [ sådant fall skulle jag instämt deruti. Men hvad säger Frih. Klingspor? Jo! att han öfverlemnar åt Siandet alt göra med hans yttrande, hvad det behagar, men att han icke kan frångå, att allt, hvad deri står, är sannt. Det är just den förlägenhet, hvaruti han sätter mig, som gör mig mycket tveksam, hvad jag för min del, skall göra. Jag ber R. o. Ad. vara öfvertygade, att jag enskildt skulle vara den förste att fullkomligen glömma, hvad Frih. Klingspor, för sin del, säger om mig i min egenskap af Konungens rådgifvare; men hvad jag aldrig skall annat än värdera och hvad jag är angelägen alt erhålla kännedom om, är den tanke, R. o. Ad. yttrar öfver hvad Frih. Klingspor sagt. Det är detta yttrande jag eftersträfvar, och det är det, hvarom jag anhåller. R. o. Ad:s beslut, att det ifrågavar. uttrycket skall utgå ur prot., är visserligen ett tillkännagifvande af R. o. Ad:s mening; men ett sådant beslut kan R. o. Ad. icke fatta utan Frih. Iilingspors begifvande, och jag hemställer till eder, mine Hrr, huru det samtycke bör anses, som han gaf uti det förklarande, att R. o. Ad. måtte med hans yttrande göra, hvad Ståndet behagade, men att ingen mensklig magt kunde förmå honom att säga, att korpen vore hvit.
Talare före mig hafva så fullständigt och fört jenst fullt bevisat obehöttigheten utaf det gjorda förslaget, att jag nu inskränker mig att endast begära bifall till Utsk:s betänk. Hr Gripenstedt: Hvilket högst betydligt inflytande Utsk:n utöfva på riksdagens förhandlingar, är för hvar och en väl bekant. Det lämpligaste sättet för deras tillsättning är också derföre, enligt min åsigt, en fråga af den vigt, att allt hvad som möjligen kan bidraga till dess utredning och till en sjelfständig öfvertygelse derom, bör vid delta tillfälle framläggas. På denna grund torde det ursäktas att äfven jag uppträder, fastän tiden redan är långt framskriden, för att taga något närmare i skärskådande, om verkeligen allt det, som blifvit anfört till förmån för Hr von Hartmansdorffs förslag, håller profvet inför en oväldig granskning. Jag förmodar, åtminstone för min del, att motsatsen snart skall visa sig. Man har först och främst sagt, att förslaget är rationelt; men jag vågar alldeles bestrida detta påstående. Så framt man med rationell, vid detta tillfälle, menar att Ståndets gemensamma vilja bör afgöra Utsk:s-sättningen, så är blott en utväg rationell — den nemi. att omedelbarligen inom Ståndet utse ledamöterne i Utskrn. Omöjligheten, eller åtminstone den stora svårigheten, af ett sådant valsätt inom ett Stånd af 5 å 600 ledamöter, är emellertid uppenbar för Den 12 Februari e. m. •481 för hvar och en. Men för att närma sig det rationella så mycket som möjligt, borde man dä åtminstone välja särskilta delegerade, eller electorer, för tillsättandet af hvarje Utsk., ty dä först skulle det inträffa att så framt man lyckades riktigt bedöma sina electorer, skulle öfver alla Utsk:n blifva ett sanni uttryck af Ståndets vilja och anda.
Quarantaines-kommissionen uppbur ne medel, förklarat sig, vid sådant förhållande, ej vara i tillfälle att ifrågavarande fordran ersätta; så och efter det Slats-kontoret, enär den af Kommers-kollegium dit aflemnade återstod af quarantainesmedlen 2,928 R:dr 5 sk. 6 rst., under den 10 Januari i843 blifvit lefvererad till Rikets Ständers Riksgälds-konlor , hvarifrån dessa medel utgått af det för kostnaderna till kolera-farsotens hämmande af Rikets Ständer ställda creditiv, till Riksgälds-kontorets fullmäktige öfverlemnat meranämnde slutliqvider för den åtgärd, hvarigenom ifrågavarande förskottssumrna kunde blifva ersatt, hafva bemälde fullmäktige härå lemnat det svar, att, då några medel för dylika kostnaders bestridande icke fuunos anvisade uti det för Riksgälds-kontoret gällande reglemente, fullmäktige hos Rikets då församlade Ständers Stats-Utskott anmält förhållandet till den åtgärd, hvartill Utskottet kunde finna omständigheterna föranleda, hvarå följt det förklarande, att, då någon fråga örn anvisande af medel till den begärda ersättningen icke blifvit under då pågående Riksdag i grundlagsenlig ordning väckt, det ej kunde tillkomma Utskottet att gå i författning om beredandet af dem, enligt liqviderne, af Götheborgs Landtränteri och vederbörande redogörare fordrade godtgörelse för deruti upptagne förskott. På grund af hvad sålunda förekommit bar Kongl. Maj:t velat till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna att vidLaga sådan åtgärd, hvarigenom ifrågavarande förskott, bestående af Landt-ränteriets fordran R:dr i,823: i3. 6. samt vederbörande redogörares „ 111: 1. 2. eller tillhopa R:dr 1,934: i4- 8. hvilka, alltifrån sista Riksdagen i räkenskaperna balanseras, må varda i behörig ordning godtgjorde. Kongl. Maj:ls Kåd. Proposition, N:o 68.
Uti 20:de punkten af del under N:o 61 afgifna utlåtande, angående Riksgäldskontoret? förvaltning, har Stats-utskottet redan anmält, alt, oaktadt Kongl. Maj:t, med bifall till Rikets sednast församlade Ständers derom framförda underdåniga anhållan, under den 29 Maj 1848, förständigat samtliga vederbörande embetsverk, att endast i mån af behof reqvirera och lyfta de medel, som för erforderliga utgifter skola de serskilda verken tillhandahållas, hafva, under Februari månad nästlidet år, alla i Riksgäldskontoret då innestående anslagssummor för sjöförsvarets ordnande blifvit, på en gång, lyftade med tillsammans 276,260 Rdr, äfvensom, under September och November månader samma år hela återstoden, 429,530 Rdr, utaf de för försvarsverket till lands vid 1847 och 1848 års riksdag beviljade och lill utgående från sistnämnde verk anvisade anslag blifvit reqvirerad och måst utbetalas. Sedan Utskottet numera erhållit de, enligt samma utlåtande, af Utskottet, i föreskrifven ordning, begärda upplysningar, huruvida dessa betydliga summor, då de genom Statskontoret hos Riksgäldskontoret reqvirerades och lyltades, till sitt hela eller hufvudsakligaste belopp, voro för dermed afsedda ändamål erforderliga och skulle af Krigskollegium samt Förvaltningen af Sjöärendena på stadgadt sätt utbetalas; får Utskottet härmedelst bos Rikets Ständer göra den fram - 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o -I05. ställning, till hvilken Utskottet funnit sig ega anledning af det uti ifrågavarande hänseende anmärkta och endast till en del nöjaktigt upplysta förhållandet.
Man må som skäl dertill, skylla på pressen, man må upgifva en omsorg, som på sednare tider mer och mer framkallat de materiella intressena, det är dock säkert, att hvarken skulle tryckpressen eller omsorgen för de materiella intressena så mycket uptagit sinnena, om man hade den aktning, det förtroende, som vederborde för det Högv. PresteSt. Men hvarifrån kommer väl denna brist på aktning för PresteSt. Min öfvertygelse är, att aflöningssättet är dertill egentliga orsaken, verkande dels dertill, att mången afhälles att inträda på en bana, der man har det obehagliga sätt att mottaga sin bergning på sätt nu äger rum, dels ock att de, som på detta sätt skola upbära sin aflöning, derigenom komma i ständig conflict med sina åhörare. Man säger väl, att konventioner kunna afhjelpa detta onda, men de göra det dock icke till fullo. Afven der konventionen finnas skall Presten upbära sin aflöning af Bonden, som skall tillföra honom sin säd, ehvad han har godt derom eller icke, han skall föra lill honom mjölk, smör, ost o. s. v. hvarje gång med en viss känsla af missundsamhet och missnöje, att Presten skall dela så mycket med honom och alla dessa löneartiklar, som Presten eger att upbära synas Bonden betydliga, och må i sjelfva verket vara det, fylla dock icke den förres kassa, hvarföre min öfvertygelse är, att en af de vigtigaste reformer man kunde tillvägabringa, vore att komma till ett annat aflöningssätt för Presterskapet. Jag är i sanning för ögonblicket tveksam om jag skall till styrka en åteåremiss eller framställa en anhållan att frågan måtte få bero och ber derföre vördsamt det behagade Hr Frih. o. Landtm, låta Ridd.Sekret, tillkännagifva, huruvida underrättelse ankommit om de öfrige Ståndens beslut i ämnet och derom meddela uplysning. Den 12 Mars e m, 381 I anleda, häraf tillkännagaf andert.
M. ’’alt i hvad på dem kan ankomma understödja de kraftigaste och mest ändamålsenliga åtgärder, som från Regeringens sida kunna komma att vidtagas, för alt, i afseende å beräkningssättet af tullumgälderna i Öresund, få delta, Svenska handelsintressets rättmätiga anspråk mot gällande tractaler förnärmande, godtyckliga förfarande snart undanröjdt, så att Danska Regeringen hädanefter må åtnöja? med sin tpactatsenliga rätt, och Svenska undersåter blifva tryggade vid heigden af ingångna fördrag.” Såsom en följd, och med anledn. af detta värdiga beslut, anhåller jag vördsamt att få göra en motion, att nemi. Ekon.Utsk., såsom en fortsättning af sitt betänk. N:o 112, i önskningsväg måtte från R. St. föreslå en und. skrifvelse lill II. Af. att, med behjertande af fäderneslandets och dess stigande handelsintressen, sorn vid denna tidpunkt synas vara så eomprometterade, H. M. måtte fortfarande vidmakthålla den för skyddandet af våra handelsförbindelser högst nödiga sjömakt, såsom det hufvudsakligaste medlet till bådas oberoende och förkofran; och på det alt flottans bemanning må vara i tillstånd att kraftigt kunna understödja H. M:s höga afsigter, när aktningen för våra rättigheter och skyddet af våra intressen så fordrar, den bestådda exercis-summan må ändamålsenligast användas; samt slutligen att H. M. måtte täckas för detta så angelägna ändamålets ernående göra en nådig propos. till Rikets nu församlade Ständer om nödigt anslag för behöfliga convojoch aflägsnare expeditioner, så mycket hellre som endast härigenom FJ. M. kan sättas i tillfälle att utsända örlogsfartyg till handelns tryggande under seglingen genom Sundet, eller längre bort belägna baf, hvilket möjligen kunde erfordras, innan det ännu torde finnas lämpligt att bryta crediliven. Jag anhåller vördsammast. att denna motion måtte lill H. Allm. Besvärsoch och Ekon.Utsk. remitteras. Denna motion begäs-des på bordet af Hrr Westfelt, Nils, och Tersmeden, Carl Reinhold.
Ända ifrån Länsmannen och hela vägen upp kan man imaginera sig nppoffrare af menniskolif, korrt sagt, hvarje Embetsman, som kan utfärda en arresteringsOrdres, skulle få i sin magt att afkunna en direct dödsdom, i händelse brottet, hvarföre en blott anklagad, fastän icke öfverbevist ellet* dömd person häktas, skulle hafva utseende af Lifssak. En Länsman säger till fjerdingsmannen: du arresterar A., — du skall föra honom dit eller dit, men — på vägen skjuter du honom, under föregifvande att han velat rymma. 100 eller 1000 R:dr eller mera, som personen är till, får du; men—säger Fjerdingsmannen, A är ju icke öfverbevist om något brott, — mindre dömd till döden, — gör ingen ting, säger Länsman •— han måste på hög befallning ur vägen. Jag svarar för att du skall blifva fri. Fjerdingsmannen verkställer den fuseliga gerningen — och kommer för rätta; föregifver att arrestanten ville rymma; motbevisning finnes ej.—En sådan Vakt eller Post får aflägga ed—han svär att fången velat öfverfalla honom och i88 Den 3 Februari i e. m. rvmma; ty hvad h!ir eden af för värde, då demoraliseringen stigit till (ien grad, alt Naturens rättigheter ej mera vördas? Mina Herrar! Detta är en målning af hvad, sorn skulle kunna inträffa genom den af Lagutskottet föreslagne Lagen, om den, lili tidehvarfvets förnedring, hlifver stiftad. Till den af Konungens rådgifvare, sorn bär, på detta rum försvarat detta rysliga förslag, och som sagt, att en sådan Lag i andra länder finnes längesedan införd, tager jag, mig friheten yttra, att jag, menskligheten till heder,_ hetviflar sanningen deraf, intilldess jag får bevis.
"Fullmägtige åligger att tillse, att Under-styrelsen, vederbörande Departements-Cliefer och öfrige Bankens tjenstemän, vid dem tillhörande befattninga-, ställa sig till noggrann efterrättelse gällande ordningar, stadgar och föreskrifter. Den speciellare utökningen af denna tillsyn må Fullmäktige på det sätt sig emellan fördela, att de upplösa sig i trenne Afdelningar, hvaidera sammansatt af en Ledamot af hvarje Riks-Stånd, amellan hvilka samtlige Bankens Departementer och Conior fördelas, med skyldighet för hvarje afdelning att åtminstone en gång hvarje qvartal i de under densamma lydande Departementer och C ont or anställa inspection, öfver hvars förlopp rapport bör vid Fullmägtiges nästa sammanträde till Protocollet aflemnas. Dessa Inspections-fördelningar böra, när Bill. till R. St. Prot. 1840 och 184U 6 Sani!. 1 Afil. SS Haft. 3 i8 Banco-Utskottets Utlåtandej N:o 194* Fullmägtige så pröfva nödigt, hvarje Iiel-eller half-år sig enielia» ombyta de Departementer och Contor, öfver hvilka den speciella tillsynen dem åligger. Bankens Pappersbruk Tumba förvaltas, utan Under-styrelsens deltagande, af Fullmägtige under specielt inseende af en deras Ledamot.” I anledning af dessa anmärkningar, har Utskottet skolat anföra; Angående i:a anmärkningspunkten ; att, sedan ordet samfäldt numera blifvit uteslutet frånjden §. 9 i Banco-Reglementet motsvarande 3;dje punkt, Utskottet håller före, att genom denna förändring vunnits allt hvad, sorn åsyftas, emedan det hädanefter ingalunda lärer vara ovilkorligen nödigt, det Fullmägtige samfäldt anställa den föreskrifna årliga inventeringen; men Utskottet anser dock ej lempligt, att, så länge Fullmägtiges solidariska ansvarighet enligt 8 §. i Reglementet qvarstå? oförändrad, genom ett stadgande bestämdt tillåta Fullmägtige att medelst Deputerade verkställa inventeringen.