Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror ock, på grund of denna erfarenhet, att det skulle föga lyckas en föredragande att på förhand gissa hvilka ämnen Constit.-Utslc. eller RiksStrn skulle anse af den vigt, att Rikets sannskyldiga nytta derunder innefattades. Det skulle ju kunna hända, att om en Statsseciet. med en sådan magt, som man nu vill tilldela honom, hade nekat sin contrasignation, torde Constit.Utsk. säga: Nu håfven J misstagit Eder; denna gången var Rikets nytta icke i fråga. Men en annan gång, dä han icke nekat sin contrasignation, kunde Utsk. finna, att Rikets nytta just varit i fråga. Jag skulle således beklaga föredraganderne, om de, utan någon bestämd lag att följa, likväl borde kunna neka deras contrasignation , emedan bedömandet af hvad sorn är stridande mot Rikets sannskyldiga nytta måste, såsom jag visat, vara så olika meningar underkastadt, att man omöjligen kan förutse, hvad som skall godkännas elier icke, äfven om man antager, att partisinne aldrig blandar sig i tolkningen. På dessa skäl får jag, under åberopande af hvad R. o. Ad. i detta ämne redan beslutat, tillstyrka Ståndet att icke göra den anmärkning, Hr Cederschjöld framställt. Hr Cederschjöld: Jag får bedja om ursägt för mitt misstag. Jag har icke haft tillfälle att vara jemt tillstädes under R. o. Ad:s öfverläggningar i dessa ämnen. När jag hörde Hr Dalman, trodde jag, att fråga var om 38 §. Jag ber derföre ännu en gång om ursägt för denna digression. Men i anledn. af den siste -värde talarens framställning, att sådana anmärkningar blifvit gjorda af Constit.Utsk., hvaröfver Ståndet dragit på munnen, då de till afgörande förekommit, får jag blott förklara, att mången har kanhända på afstånd sett med åtlöje en sak, fot hvars betraktande på närmare håll han fått utgjuta tårar, eller tilläfventyrs vid tillämpningen häpnat för en princip, som han förut hade Den 9 O c t o b e r e. m. 23g ansett med likgiltighet.
På nådig befallning har Kongl. Maj:ts och Rikets Kommerse-kollegium den 18 sistlidne Januari till Kongl. Maj:t inkommit med Teknologiska institutets Styrelses samt eget underdånigt utlåtande i förevarande ämne; och hade bemälde Styrelse förklarat sig till alla delar instämma uti hvad Fullmägtige i Jernkontoret yttrat om företrädet af ett allmänt och mera omfattande tekniskt läroverk, med afdelningar för särskilda slag af yrken, framför specialskolor, stående utan samband med andra läroanstalter; om de fördelar, som af bergsskolans förening med Institutet skulle blifva en följd dels för lärarne i de egentliga bergsvetenskaperna, hvilka derefter kunde få bättre tillfälle att vinlägga sig om sina hufvudämnen samt genom sina insigter i vidsträcktare mån än hittills gagna såväl auktoriteter som enskilde, och dels för bcrgseleverne, hvilka då uti Institutets lägsta afdelning kundo inhemta åtminstone en dol af de förkunskaper, som do nu, för vinnande af inträde i bergsskolan, oftast måste genom enskild undervisning förskaffa sig, samt äfven kunde vid Institutet erhålla en mera fullständig bildning än för närvarande vid bergsskolan med dess fåtaliga lärarepersonal kunde meddelas; samt slutligen om den vinst, som skulle uppkomma genom föreningen af begge läroverkens bibliothek och samlingar såväl för undervisningen, som i ekonomiskt hänseende. Den farhåga man möjligen kunde hysa, att eleverna skulle i Stockholm mera än i Fahlun dragas ifrån sina studier genom de tillfällen till förströelser, liufvudstaden erbjödo, kundo Styrelsen, på grund af sin kännedom om lefnadssättet bland Institutets elevci-, icke heller dela, och hvad beträffade lefnadskostnaden i Stockholm, jemförd med den i Fahlun, så vore Styrelsen öfvertygad, att ynglingar, som ville hushålla, kunde här lefva för åtminstone lika billigt pris, som i sistnämnde stad. En förening af bergsskolan med Teknologiska institutet skulle äfven, enligt Styrelsens tanke, för detta sednare vara en stor fördel, enär det derigenom erhölle en betydlig tillökning ej blott af lärarekrafter utan ock af materiela hjelpmedel för undervisningen; och hade Styrelsen, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, funnit sig böra den föreslagna föreningen tillstyrka.
Ytterligare bar IIr Gunther, såsom skäl mot 3:dje mom. anfört, att det är omöjligt att reglementera för alla förekommande fall, hvarföre äfven detta mom. borde uteslutas, och såsom exempel har han anfört ett fall då landet blir utan Regering, för hvilket icke är i Grundlagen reglementeradt och hvilket icke heller Const.- Utsk. tänkt sig, eller då Konung dör och Kronprins vistas utrikes. Men dör Konung och Kronprins vistas utrikes, så är den sednare Konung i samma ögonblick som Hans företrädare är död; och är Ilon Konung och vistas utrikes, så säger Grundlagen huru dermed skall förhållas. Jag upträdde egentligen för att besvara en anmärkn., framkastad af en annan värd talare, Hr Cederschiöld. Han gillar förslaget så tillvida att han anser 2:ne af do anmärknir, han vid ett föregtde tillfälle gjorde mot den K. Proposin, i delta förslag vara undanröjde, men den tredje står qvar, den nemi., att man vid InterimsRegeringen saknar den fullständiga ansvarighet, som stadgas uti 4 och 9 §§:ne Reg:sF:n och hvilken är nödvändig för ett konstitutionelt samhälle. Men om IIr Cederschiöld yrkar på denna förändring uti förslaget, så kullkastar hän i och med detsamma hela förslaget. Det är icke tänkbart att vinna ett sådant ändamål på en gång; så länge vår förening mod Norge existerar, är det icke möjligt att föreställa ossen InterimsRegering, deri Norrmän skola vara ansvarige inför Svenska representationen, och Svenskar inför den Norrska. Derföre har också på sednare tider en InterimsRegering måst träda i verksamhet, emedan den i Riksakten är bestämd, men man har just genom detta förslag sökt förekomma, att de fall, då InterimsRegeringen må sammanträda, icke måtte blifva så talrika. Den siste talaren fästade sig vid ett, i hans tanke, redactionsfel, som skulle förekomma i 39 §:n 1 morn., eller att der står: »så länge Konungen utom Sina Riken vistas.»
Då sådana anmärknlr redan äro gjorda, anhåller jag att få förena mig med dem, under det yttrande, att jag erkänner min tanke vara, att man för närvar, och innan en representationsförändring är gjord, måhända ej kan komma ti fl något annat eller större gagn af länsnämnderna, än som af Hr von Hartmansdorff blifvit åsyftadt, men att redan delta är sa betydligt, att man bör anse dessa nämnder vara nödiga för utbildningen af Rikets communalväsende. Jag skall, för att ej uppehålla R. o. Adis tid i detta ämne, endast beledsaga de af Hr von Hartmansdorff gjorda an - 348 D c 11 ii Mars. märkntr med en enda erinran. Den rörer de §§ i förslaget, der Utsk:n framställa förhållandet emellan pröfms-comiteen och länsnämnden. Det är i min tanke ganska riktigt, att man föreslår att pröfnts-comileen skall vara den instans, som i första början skall pröfva och bestämma åtskilliga frågor ang:de lansnämndens institutioner, ledamöternes antal o. s. v. Detta innefattas här i dg §:n; men sedermera förekommer i 45 §:n ett för ali framtid blifvande förhållande emellan länsnämnden och pröfms-comiteen , som underordnar den förra under den sednare, så alt pröfms-comiteen blir en högre instans. Denna § lyder sålunda: ”För medel, som länsnämnden om händer häfver, aflemna? för hvarje år redovisning till påföljande årets pröfms-comile, som redovisningen granskar.” För min del tror jag, att en ibland de större och verkliga förmånerna af länsnämnders inrättande skulle vara, att man i en framtid kunde umbära pröfntscomileerna, och uppdraga deras befallningar ål länsnämnderna, hvilka äfven kunde vara af folket valda Det arpa denna grund, och för att hålla denna fråga öppen, som jag skulle önska alt Utsk:n ville förändra det här stadgade förhållandet emellan pröfms comiteerna och länsnämuderna. Gr. Anckarsvärd:
”Med min vanliga impulsivitet” – så säga alla författarinnor, – ja nogaf, hon satte sig genast ned att skrifva såhär: det gjorde henne så förskräckligt ondt att han skulle ha sökt henne och hon icke fått den glädjen att träffa honom, hädanefter skulle hon stanna hemma alla morgnar vid samma tid och ”käre doktor Brandes, kom i morgon vid elfvatiden.” Han kom, men hon märkte att han inte var i sitt bästa lynne. Han hade sedan yttrat: ”hon bjöd mig till sig och jag trodde naturligtvis att hon arrangerat en literär frukost för mig, men deraf syntes icke ett spår. Hon hade helt enkelt bjudit mig dit för att sitta och torka; kan man tänka sig någonting så oförskämdt!” Fru Horten stannade qvar efter oss andra till Langes. Man hade talat om mig. De tyckte jag såg så ung ut. Jag var varm, förargelsen öfver att se ett visst förhatligt ansigte hade hållit mig som en spänd sträng, men helt fiasko var det ju då icke: ingen hade tänkt på att jag behöfde medlidande. Lange sade att han hela tiden haft en förnimmelse af att jag suttit och gifvit akt på honom och att han icke gjort något godt intryck. Ha, ha, ha! Jag satt bara och tänkte på att han hade en präktig figur, vackra händer och dråpliga pojkar. Daniel Sten är äcklig. Hon sade till mig att herr Hallberg gifvit ett omdöme om hennes sista novell, som fröjdat henne mer än något annat skulle gjort. – Hvad hade han sagt då? – Att den påminte om mig. Jag blygdes öfver hennes klumpighet så att jag kunde icke svara ett ord. Hvad skall man svara till sådana – oförskämdheter! Men efter det skall jag icke kunna tåla henne. Hon är mig rent af vidrig. I samma ton gick hon på att smickra mig hela qvällen. Buuh! Sådana menniskor blir man sjuk af. Jag tycker om fröken Alberg, egentligen för det hon på hemvägen från Langes talade så varmt om Georg Brandes. Hans lif är så glädjelöst, sade hon. Han är så fint kännande, så otroligt ömtålig, och efter allt hvad han genomgått sjukligt misstänksam. Hans hustru är så ”liten”; hon förstår honom icke alls.
Såväl i Banken, som vid Låne-Conloiren i Götheborg och Malmö invexlas, mot Bankens sedlar, ej allenast Svenskt silfvermynt, efter den i §. för utvexling™ deraf faststälde grund, utan ock, efter de pris, som, med ledning af de officiella upplysningar, hvilka årligen skola från vederbörande infordras, Banco-styreisen bar att bestämma, följande utländska silfvermynl , nemligen: a) Holsteinska, Danska och Norrska Species; b) Engelska Kronor; c') Tyska Conventions-Species; cl') Spanska Piastrar eller Amerikanska Dollars; Bih. tili H. St. Prut 1810 och 1811 6 Samt. 1 Afd. 54 iläjtet. 1 2 Banco-Ulsloflets Memorial} F;o 182». e) Fransica Femfrancs-stycken; f') Preussiska Thaler; g-) Ryska Rubler (sedan 1810); h~) Liineburger eller Mechlenburger Zweidriltelstycken; dock kommer sådant mynt att af Banken invexlas endast i det fall, att af någon sort på en gång erbjudes minst en mark victualievigt elier derutöfver. Morn. 2. Derest en eller annan hos Banken eller någotdera LåneContoiret för tillfälligt behof sig anmäler till erhållande af ofvanberörde silfvermynt, vare utvexling af desamma tillåten, emot det af Banco-styrelsen vid tillfället bestämda invexlingspris; likväl ej i mindre qvantitet hvarje gång, än den för invexlingen faststälda, elier en mark victualievigt af någondera myntsorten. Åt Banco-styrelsen öfverlemnas att, uppå derom gjord anhållan , och då den samma , efter serskild pröfning för hvarje fall, finner sådant, med afseende å förekommande omständigheter, lämpligt och för Banken fördelagtigt, kunna låta, i stället för Svenskt silfver-och guldmynt, från Banken utgifva silfver-och guldplantsar, emot det i •Myntbestämningslagen stadgade pris af 128 sk.
(I. A.) Uli en hos Bonde-Ståndet väckt, lili Stals-Utskottet remitterad, motion bar Riksdags-fullmäkligen Nils Andersson från Christianstads län, med hvilken åtskilliga Ledamöter af samma Riks-Slånd förenat sig, erinrat, hurusom Rikets Ständer, såväl under denna, som föregående riksdagar, vid afgörande! af anslagsfrågorna rörande rikets försvarsverk, ej lyckats vinna en, enligt motionärens åsigt, fullständig upplysning om försvars-anstalternas verkliga tillstånd, eller tillförlitlig kontroll öfver härlill anvisade medels användande, hvilket ock skulle vara orsaken dertill att utgifterna för berörde ändamål, som förr bestriddes af de ordinarie anslagen, alltsedan 1828—1830 års riksdag så tilltagit, alt högst betydliga extra anslag sedermera måst vid hvarje riksmöte till förrådens kompl^lterande anslås. Delta förhållande måste uppväcka tvifvel derom, huruvida de anslagna summorna blifvit använde och förvaltade med den omsorg, som nationen hade rätt att fordra; och om äfven dessa misstankar, såsom man borde hoppas, i de flesta fall varit ogrundade, qvarstode likväl den anmärkningen, att någon fullt tillfredsställande förklaring eller öfvertygande bevisning om verkliga förhållandet med förrådernas tillstånd ej blifvit offentligen meddelad. Då nu, enligt motionärens förmenande, de befarade vådorna af ett öppet framläggande utaf försvarsverkets ställning, ej egde någon grund, enär dessa förhållanden ej kunde helt och hållet förhemligas för en främmande makt, som allvarligen önskade att derom förskaffa sig underrättelse, och, å andra sidan, det syntes vara en pligt för Rikets Sländer att, före afgörandet af de större åter kommande anslagsfrågorna, inhemta noggrann kännedom om krigsmaterielens verkliga tillstånd, har motionären, för sådant ändamål, föreslagit, att Siats-Utskottet, med stöd af 42 § Riksdags-ordningen, måtte utverka Kongl.
Jag anser det vara ganska billigt att de orter på landet, som lå tillgodonjuta fördelarna af en jernväg, också i någon mån bidraga till kostnaderna för densammas anläggande. Hr Gr. Taube har ansett att det hade varit önskligt att man från början hade utgått från denna grundsats, men att det nu vore för sent att begynna tillämpa den. Finner man att det vore rättvist från början, hvarför skall det nu vara för sent? Vi veta icke nu hvar gränsen blir lör våra jernvägsbyggnader, och derför tror jag att det vore skäl att söka ställa så tdl, att staten får en minskad utgift för hvarje jernväg, som skall byggas Man har sagt, att det är bättre att öfverlemna åt den fria viljan att bidraga till expropriationskostnadernas betäckande. Jag får erinra om huru, vid öfverläagningen olver lista och 2:dra punkterna, man erkände att frivilliga bidrag och kostnadsfritt upplåtande af mark var lofvad i Vestra härad; men man sade att man icke kunde så noga fästa sig dervid och derföre gjorde man icke något afseende derpå, utan biföll de 100,000 nirma. Jag tror icke att denna frivillighet är så mycket att räkna på, utan att man sätter det vilkoret, att, derest icke marken frivilligt upplåtes, så får kommunen vänta en statsregleringsperiod. Staten förlorar icke något derpå. Frih. af Ugglas har, såsom ett bevis att Utskits förslag skulle vara olämpligt, anfört, att om I\. St:r vid denna riksdag H. IV. 12 178 Den 9 Maj e. ra. bevilja anslag till en bana från Arvika till Norska gränsen, samt likaledes till en bana från vestra stambanan till Christinehamn, och man sedan vid en följande riksdag skulle vilja sammanbinda dessa håda punkter. Christinehamn och Arvika, men den härtill erforderliga jorden icke blefve fritt upplåten, så skulle staten gå miste om fördelarne af att få denna jernväg.
Marskalken tillkättnagaf sig vara sinnad alt till påföljande dag, kl. G på aftonen, låta anslå Plenum till förrättande af åtskilliga val, och föreslog, att Fullmäktige i Banken och RiksgäldsContoiret, Revisorerne öfver dessa Verk samt Statsverket, äfvensom RiddarJiusDirecteurerne kunde på en gång utses så nemligen, att fyra särskilda lådor dertill nyttjades, en för hvardera valet, då, medan sedlarne i en låda öppnades, de öfriga lådorna kunde förseglas. Mycken tid vännes härigenom, och ingen oreda kunde uppstå. Bifölls för öfrigt; men Grefve LiUjencrantz , Johan Wilhelm yttrade sig icke^ kunna dertill samtycka’ emedan man derigenom förlorade tillfället att, om man för någon person vöre intresserad, och denne till exempel ej hade blifvit vald till Fullmägtig i ett Verk, kunna få densamme invald i ett annat. Herr LandtMarskalken yttrade sin proposition (j vara stridande mot Riksdagsordningen; men dä Grefve LiUjencrantz'uti sitt vägrande till propositionen fortfor, tillkännagaf Herr LandtMarskalken, att påföljande dag, klockan 6 om aftonen, val af RiddarhusDirecteurer skulle komma att företagas. Den 2 Juli. c, nio 69 Å nyo föredrogs OeconomieUtskottets, gen 28. Juni på Bordet fägli, Betänkande rörande väckt fr aga om iudeldta Re*, gementernas Béldädnadssätt, Herr Berglnnan, Ambrosius Magnus, uppläste följande: Vid, Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvars-och OeconomieUlskotts
Förordningen den 20 Januari 1824 om vattenverks ändring eller utrifning föreskrifver, rättighet för den, som dervid har ett vigtigare intresse, att inlösa deras rätt, som hafva mindre vigtiga intressen, efter värdering med 50 procent förhöjning; dels inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen Ola Nilsson från Westerbottens län. som, till undanrödjande af de hinder, som förmenas möta anläggning af vattenverk, samt till minskning af de dermed förenade kostnader och tidsutdrägt, föreslagit, att 20 Kap. 4 § Byggninga-balken måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Hvar som något vattenverk anlägga vill, ansöke derom Konungens Befallningshafvande, som förordne Kronofogde eller Länsman, jemte Landtmätare, att syna den lägenhet samt dervid höra grannar och andra vederbörande, hvilkas rätt kan ifrågavara. Synemännen Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 41. 3 upptage de anmärkningar, som emot anläggningen göras, tillika med hvad vid synen kan utrönas, och meddele detta, jemte eget betänkande, Konungens Befallningshafvande, hos hvilken myndighet vederbörande må inom 30 dagar efter synen andraga hvad de kunna hafva att emot betänkandet erinra. Konungens Befallningshafvande äge afgöra frågan genast om tvist ej yppats, eller, i annat fall, aske Härads-syn, dertill vederbörande må kallas. I sista fallet äge Konungens Befallningshafvande, sedan Härads-Syne-rättens protokoll och utlåtande inkommit, meddela yttrande angående anläggningen. I tvist om dämning döme Härads-Syne-rätt;» samt af Riksdags-fullmägtigen Carl Johan Svenssén från Calmar län, hvilken, efter uppräknande af den mängd författningar, som vore på frågan om rätt till vattenverks anläggande tillämplige och hvilkas föreskrifter, enligt motionärens förmenande, endast ledde till onödiga omgångar, besvär, tidsutdrägt och kostnader, väckt förslag om antagande af nya enklare bestämmelser i detta hänseende, hvilande tillika på andra grundsattser.
I en tidpunct, dä det ensidiga af hwarje Ständs intöresss bör wika för betraktelsen af det allmänneligen nyttiga, men likwäl alla sinnen sorgfälligt böra sämjas til enhet, torde en djupt gäende förändring af Stats-författningen hwarken wara at tilräda eller kunna werkställas. En sädan är ännu icke förberedd genom politisk uplysning, och en nära til äespotism urartad Monarkisk styrelse har ät mängden gifwit wanan at fästa hägen wid fäfängans ffenbarheter mera, än wid Fäderneslandets redbara fördelar; man wänte sig icke at detta höga patristiffa sinnet för upoffringar pä en gäng ffall uppenbara - Den 19 Maj. 133 bara sig — Samhällen äro likwäl i detta, som i andra afseenden lika med enskilda, at hwad den sä kallade lyckan icke kan, kan nöden förbättra. Förtrycket har sammanpräsiat tänkesät och intere85en, och olyckans gemensamhet har af Fyra Ständ, hwilka än stridde, än iakttogo den mitztänksamma stridshwilan efter en afmattande kämpning, bildat et folk. Förändring fran enwälde til lagbunden frihet war den lösen de rättsinnade under hand gäfwo hwarandra, velden lyckliga oblodiga Styrelse-förändringen har ät denna allmänna wilja lemnat utfart at fritt yttra sig. Hos den eftersinnande, som icke med häpen undran endast fördröjdes wid ögnablickets glädje, har med förefattsen at söka ändring pä samma gäng upstätt betraktelsen af sättet för denna. At ej med fäkunnighetens tiltag at i werket ställa fantomer, förspilla et tilfälle, som mähända i tidens följd aldrig äter sig företer, har han stadgat sin öfwertygelse at detta sätt wore snarare en jemkning än en förstörelse af det förefundna, et bibehällande af oskadliqa förmer med tilsats af förbättrade andra, häldre än en oförmodande nybyggnad.
Jag vill icke inlåta mig i den militäriska frågan; men jag förmodar att ingen officer har någonting emot att soldaten öfvas; tvertom måste man önska det. Här är likväl yttradt, att som vi nu skola få instruktionskompanier, så kan man efterskänka denna afgift. Jag tror icke att man bör låta något fara, som man har i händerna, innan man fått något annat i stället. Hvad instruklions-kompanierna angår, så har jag den ledsamma erfarenheten att hafva deltagit i förstärkt StatsUtsk:s omröstning, just när frågan om deras uprättande förföll, som jag vill minnas, på en enda röst. Samma olycka kan drabba oss ännu en gång. Ytterligare sades af Frih. Åkerhjelm att, när man borttagit en del småafgjfter för soldaten, så borde man fortfara på samma sätt. Om denna grundsats tillämpas jemväl på Brukspatroner, så inträffar det väl att, sedan man vid denna Riksdag nedsatt deras afgifter till hälften, så gör man det vid nästa Riksdag till fullo. Jag bestridde i går denna grundsats från begynnelsen, emedan jag då befarade att man skulle komma till dylika slutsatser, som de nu ifrågavande. ' Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag var i går af samma' opinion med den siste värde talaren, när det rörde hammarskatlen, men kan nu icke vara det. De ifrågavande afgifterne hafva blifvit borttagna derföre att de befinnas vara obilliga. Sådant var icke förhållandet med den skatt, hvars minskande till hälften för Brukspatronerna R. o. Ad. i går beslöt. Här är alldeles icke fråga om annat än huruvida man anser lämpligt att, i händelse K. M. skulle finna tjenligt att åter införa kompani-möten, soldaten bör hålla sig sjelf vid dessa möten. Är man af sådan åsigt, så bör man, lika med Frih. Klinckowström och Hr von Den 23 Mars c. m. 441 Hartmansdorff, yrka återremiss af Betänk.; men om man anser obilligt att soldaten vid dessa möten skall hålla sig med egen kost och att Kronan bör betala den, så bör man bifalla Utsk:s Utlåt.
Men när hon nu såg igenom sina blomstudier för att välja passande blommor, blef det utomordentligt svårt för henne att bestämma sig för några vissa. Ä n vid den ena, än vid den andra blomman kom hon ihåg, att hennes rike tillbedjare stått och sett på, då hon målat densamma; och då hon kom till en mörkröd ros, tyckte hon sig nästan höra honom, med hans egendomliga, något hesa röst, tala om England och det präktiga engelska godsägarelifvet. En yppig syrenkvist kom henne att häftigt spritta till: det var som om hon plötsligt fått se hans frågande, vattenblå ögon stirra sig till mötes. Hennes hjärta drog sig krampaktigt samman, hon lade häftigt undan sina skisser, Galaföreställning gafs i onsdags med anledning som blott uppväckte plågsamma minnen hos af det danska furstebesöket, hvarvid uppfördes » Navarresiskan », » Blomsterbalett » och » Pajazzo ». henne — och i ett nu stod åter för henAlla biljetter voro utsålda i förköp. nes själfulla blick det solbelysta Doge-paSödra teatern har med afgjord framgång återlatset med Piazzettan och hela det brokiga upptagit en af våra favoritoperetter från 80-talet, vimlet. Utan att närmare tänka på hvad Millöckers muntra och melodiösa » Gasparone ». hon gjorde, tog hon ritstiftet i handen, och Fru Emma Berg, hemvänd från Köpenhamnstriinom kort hade hon fästat på duken ett umferna, lade nu på nytt sina trogna stockholmare sig till fota i Soras parti, och hennes man helt virrvarr af konturer. Därpå fick penBenozzo hade i hr Änder fått en förträfflig reseln tjänstgöra i flere timmars tid och när presentant. Fru Fornells Zenobia och hr R. Wagsolen dalade mot Santa Maria dei Frasi, ners podesta Nasoni glänste med sin gamla glans. var den präktiga målningen färdig med den I gref vinnan Carlottas roll debuterade en ung fröken Rubenius — till hvilken vi kanske få återkomma, skönaste strand i världen. Med lätt hand då den första förklarliga osäkerheten och rädslan skref hon under målningen de orden: O, gifvit vika.