Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med dyster blick och korslagda armar betraktade han stum några minuter den svartklädda, af det dallrande månskenet belysta, bleka gestalten, som vid hans åsyn rest sig häftigt darrande. Slutligen sade han med dof röst: ”Hvarföre darrar och bäfvar du så? Hvad är det du fruktar?” Elisabeth teg och han fortfor: ”Hvartill denna sorg, dessa eviga tårar? Hvad betyder denna svarta drägt? Är det din kärlek du sörjer öfver? Älskar du mig ej? Nej! Det var då blott ett bedrägeri, en osanning, då du sade att du gjorde det?” ”O säg icke så!” utropade Elisabet qvalfullt. ”Du vet nog att det, tyvärr, var en alltför verklig sanning i dessa olycksaliga ord.” ”Hvarföre då ständigt plåga mig och dig sjelf med dessa onödiga förebråelser? Elisabeth, du milda engel, som jag så högt älskar! lägg bort denna klagan, detta sorgbundna väsen, och gör din arme Rudolph lycklig. Jag begär ju ej mer än att se dig åter glad och leende som förr, och det kan du ju vara, blott du ej anser denna vår rena kärlek för synd.” ”Och hvad är den då? I denna fråga låg en djup, men ödmjuk förkrossning. ”Icke är det synd att älska, älska rent och högt som vi. Har icke Han, som är kärlekens urkälla, befallt oss att älska? Hvad som är herrligt, förblir det, om äfven stundom förmörkadt af jordlifvets dimmor; ty solen kan ej förlora sitt ljus, ehuru den stundom lyser dunklare. Så förblifver ock sjelfva kärleken, under hvilken form hon än må uppenbara sig, dock en ljus stråle från Gud fader sjelf och således högre än synden, som ville neddraga och förinta henne.” ”Ack så ville också jag stundom tro!” sade Elisabeth med en djup suck; ”men så komma åter de långa, mörka stunderna, då jag tycker mig vara den största synderska jorden bär. O det är en ryslig tanke! Om jag blott kunde göra mig fri från den.” ”Det skall du, om du blott slår dessa onödiga griller ur hågen och ej stänger dig inne hädanefter som hitintills, utan besöker som förr och deltar i nöjen.
Och fann BorgareStåndet för godt, att till nämnde Betänkande lemna bifall. 412 Prot. Uttlr. d. 2 gfulii 1823. S. D. Wid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N o 119, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet N o 28, om Köpings anläggande uti Fryksände Socken af Wermlands Län, blefvo desse Betänkanden af BorgareStåndet förkastade. S. D. Då nu ånyo föredrogos LagUtskottets Utlåtanden : N o 105, I anledning af återremiss å Betänkandet N:o 3, om Förmyndares skyldighet i afseende på Myndlings Arf-Capital; och N;o 106, I anledning af anmärkningar vid Betänkandet N o 37, om bestämmande i hvilka fall ProvincialMedici Besigtningar å död person äro nödvändiga ; Fann BorgareStåndet, som förut bifallit de förra Betänkandena, dessa Utlåtanden endast böra läggas till Handlingarne. S. D. Återremitterades LagUtskottets Be* tänkande Nto g6, om yrkad ändring uti Kongl. Förordningarne den 24 Augusti *813 emot Fylleri och Dryckenskap samt den 20 December 1815 i hvad denne sed* Fröt. Utdr, d. i Julii 1823. 413 nare angår laga Domstol för Stal emot oloflig brännvinsförsäljning. S. D. StatsUtskottets nedannämnde Utlåtanden föredrogos å nyo och biföllos: N o 242, Om Medico Theologiska Stipen dierne. N:o 245, Om Saltpettergärden. N:o 246, Om äskade Inqvarteringspenningar för Befälet vid Indelade BåtsmansCompagnierne. N:o 2471 I frågan om Utbyte af Tvänne Indelningar vid Kongl. LifRegementet. N:o 248» Om yrkad Löntillökning för 13 SubalternOflicerare vid Skånska DragonRegementet.
Man målar, skulpterar eller — gör romaner. Detta senare tillgår vanligen på följande sätt. Den unga damen i fråga slår sig ned vid skrifbordet, samlar sina tankar och låter pennan löpa. Rien de plus facilt. Det är reminiscenser från Paris och Rivieran, från Mayfair och Scarbourough, från det glada lifvet på de stora landtgodsen, från gai-den-parties, fox-lruntings och steeple-chases, som utgöra det förnämsta innehållet. Sedan blir det en särdeles spännande intrig mellan lord John och lady Ethel. Hans mustascher täfla i längd med hans stamträd, och värmen af hennes kärlek ofverträffas endast och allenast af hennes faders oblidkeliga hårdhet. Denna sorgliga, i dubbel måtto sorgliga historia, tänjes ut i det oänd.iga, och det är med en viss skadeglädje som den tålmodige läsaren på näst sista sidan i tredje delen delgifves den sorgliga nyheten, att lord John rider ihjäl sig på en räfjakt eller att lady Ethel dör af spleen. — Från dessa något långtrådiga, men absolut ofarliga snillefoster utgöra Marie Corellis romaner ett glädjande undantag. Marie Corelli föddes den 1 maj 1864. Hon härstammar från en italiensk släkt, men adopterades vid späd ålder af den populäre engelske skalden Charles Mackay. Det var han som hos la bella Italias blonda dotter väckte kärlek till litteratur och poesi, inom hvilken hans lilla skyddsling nu framlyser såsom en fullkomligt enastående företeelse — jag sade poesien, ty ehuru ej skrifna på vers äro väl Marie Corellis arbeten att anse såsom alster af den mest poetiska diktareande. Vid sin fosterfader var hon fästad med den varmaste kärlek. » Han vai mig både fader och moder, » säger hon, » och då han för några år sedan gick bort, efterlämnade han ett tomrum, som aldrig kan fyllas. » Sonen, Eric Mackay, är nu hennes homme d ' affaires, rådgifvare och trogne beskyddare. Ehuru hufvudsakligen uppfostrad i England, tillbragte hon en del af sin barndom i ett franskt kloster.
Den , sorn gillar Utskottets förslag, att införsel-tullen för Indigo skulle bestämmas till 4 skSkålp., voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer införsel-tullen å Indigo att utsättas till 8 sk. Skålpundet» Sedan voteringen utfallit med 65 Ja och 54 Nej; i följd hvaraf Ja vunnit, så kommer införsel-tullen för Indigo att bestämmas till 4 sk. Skålpundet» Tjuguandra Voterings-proposition. Den, som vill, att Rödfärg må vid införseln beläggas med den tull, som Utskottet föreslagit samt Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgare-Stånden antagit, eller 1 R:dr 16 sk» tunnan, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer införsel-tullen å Rödfärg, att, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, bestämmas till 1 R:dr tunnan. Voteringen utföll med 80 Ja och 3g Nej; och som Ja således vun-. nit, så kommer införsel-tullen å Rödfärg all bestämmas till 1 R:dr 16 sk. tunnan. Tjugutredje Voterings-proposition. Den, sorn viU, att Contra-propositionen skall upptaga Bönde-Ståndets beslut, eller alt utförsel-tullen å Rödfärg må bestämmas till 3 sk. tunnan, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej} kommer Contra-propositionen alt innefatta BorgareStåndets beslut, eller alt Rödfärg må tullfritt utföras. Sorn denna votering utfallit med 76 Ja och 43 Nej, samt Ja vun»* nit; så har votering i hufvudsaken anställts efter följande 3 Förstärkta Stats-Utskottets Memorial N.o 4°9- Tjugufjerde Voterings-proposition. Den, som gillar Utskottets förslag, att för Rödfärg utförsel-tullen bestämmes till a sk. 6 r:st tunnan, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer utförsel-tullen å Rödfärg att blifva a sk. tunnan.
Sedan de fått sängen jämn och kanterna skarpa, hafva de tagit tömmar och märkkäppar och streckat upp ränder och rutor. Därefter hafva de trampat upp gångar med små, lustiga steg och sått och satt, tills alla ränder och rutor blifvit fyllda. Och barnen hafva varit med och varit idel lycka och ifver öfver att få hjälpa till, fast det varit dem ett tungt arbete att stå krokiga och sträcka ut armarna öfver de breda sängarna. Och otroligt med gagn hafva de gjort, som en hvar kan förstå. Nu började det sådda att komma upp. Gud signe dem, så tappra de stodo där, både ärter och bönor, med sina två tjocka hjärtblad, och så jämt och snällt både morötter och rofvor kommit! Allra lustigast voro de små krusiga persiljebladen, som lyfte litet på jordlagret ofvan sig och lekte tittut med lifvet än så länge. Och här fanns en liten säng, där strecken ej gingo så jämnt, och där de små rutorna tycktes vara en profkarta på allt, som kunde sättas och sås. Det var barnens land. Och Lilliecrona fick i hast fiolen upp till hakan och började spela. Fåglarna började sjunga i det stora busksnåret, som skyddade trädgården för nordanvinden. Det stod ej till för någon med stämma begåfvad varelse att tiga, så härlig var morgonen. Stråken rörde sig alldeles af sig själf. Lilliecrona gick upp och ned på gångarna och spelade. »Nej,» tänkte han, »vackrare ställe finns ej.» Hvad var Ekeby mot Löfdala! Hans hem var torftäckt och blott en våning högt. Det låg i skogsbrynet med berget öfver sig och den långa dalen framför sig. Det var intet märkvärdigt med det: ingen sjö fanns där, intet vattenfall, inga strandängar och parker, men det var likafullt vackert. Det var vackert, därför att det var ett godt, fridfullt hem. Lifvet var lätt att lefva där. Allt, som på andra ställen skulle alstrat bitterhet och hat, blef där utjämnadt med mildhet. Så skall det vara i ett hem. Inne i byggnaden ligger husfrun och sofver i ett rum, som vetter åt trädgården. Hon vaknar plötsligt och lyssnar, men hon rör sig ej. Hon ligger småleende och lyssnar.
Herr A. F. Ericson har, uti en från vällofl. Borgare-ståndet till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterad motion, anmärkt, att, oaktadt Kongl. Maj:t under den 3 December 1842 låtit utfärda nådig kungörelse, angående upphörande af de såsom hufvudsakligt bidrag till tulltjenstemännens aflöning påbjudna sportelafgifter, hvilka till lättnad för de trafikerande utbyttes emot bestämda förhöjda löneanslag för dessa tjenstemän, och ehuru i samma Kongl, kungörelse uppräknas de afgifter, hvilka från 1843 års början borde försvinna, deribland i 9:de punkten förekommer afgift för försegling å kärl, lådor eller andra omslag, deri varor eller flyttgods transporteras, mäste likväl de trafikerande ännu vid tuilkamrarne i Skåne och Blekinge erlägga den i Kongl. General-tuil-styrelsens cirkulär den 13 Augusti 1836 stadgade förseglings-afgift af fyra skillingar banko för hvarje bränvins-fastage vid inrikes transporter, hvarunder saltsjön befanns; men, då ofvanberörda Kongl, kungörelse af den 3 December 1842 måste anses upphäfva en föregående författning i samma ämne, och bränvin obestridligen måste Vara att hänföra till de uti 9:de punkten af berörda kungörelse omförmälda varor, för hvilka någon förseglingsafgift efter 1843 års ingång icke får de trafikerande affordras, har motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majit antingen låta utfärda en nådig förklaring öfver oftanämnda Kongl, kungörelse i förberörda syfte eller ock i nåder anbefalla General-tull-styrelsen att förständiga samtliga tullkammar-föreståndarne, att hädanefter icke affordra de trafikerande någon afgift för den af Kongl. Majit påbjudna försegling af bränviuskärl, utan att ersättning för den sålunda minskade sportel inkomsten måtte tillerkännas vederbörande af tullmedlen, deraf dessutom kostnaden för sjelfva förseglings-materialierna utgått.
21miske causeuren hos hr L. J. Hjerta, » därtill under en s&amp; l&amp;og opera, att man måste dricka 2 glas punsch (! ) och bjuda dameroa glacer och konfekt, åtminstone konfekt (! ), allt för att ha tråkigt mellan 6 — V212 och åhöra några få lyckade nummer ». Premiéren lär verkligen ha räckt så länge, ehuru i annonsen slutet utlofvades a / 4il. Detta öfverskridande af den annonserade tiden händer som bekant ej sällan ännu vid samma teater. Mot vintertiden samma år annonserades operan sluta 1 / 2lli allt-jämnt med början 6, hvilket bevisar att den tidens Stockholmare — stego tidigare upp om morgnarne än nutidens. Maj 1842 var emellertid ganska varm, hvadan Hugenotternas åskådare betänkligt glesnade^ till trots för direktionens slughet att upplåta den s. k. Barnteatern till särskildt café för glacer, theer, smörgåsar och kallt vatten. Direktionen i sin oskuld hade kalkylerat, att 12 fulla hus till extrapriser skulle betäcka de » betydliga omkostnaderna, som för hvarje representation ställa sig dubbelt mot vanligt », men den gubben gick inte, hvaröfver det otäcka Aftonbladet med sin causeur-ekonom jublade på ett för direktionen ytterst retsamt sätt Pressen upptog operan temligen kallt. Somliga tidningar funno henne så » invecklad och lärd, att man måste höra den flera gånger ». Det oaktadt förmådde högst få af dem åstadkomma en närmare analys. Så lärd var operan, så olärda tid * ningarne. Den stackars Backmanska direktionen — föröfrigt lika dum som snål — hade utlyst Hugenott * premiören till 2 maj. Ånyo förargelse hos tidningar och allmänhet; hos hvilka direktionens impopularitet p !l förhand dödsdömde Hugenotterna. En operapremiére på 2 maj! I tidningarne uttalades de allvarligaste farhågor: solisterna skulle minsann ej 2 Maj sjunga för vackert, kåren » gå i målbrottet » och baletten — hur den skulle ta sig fram en 2: dra maj » därpå törs man ej ens tänka »! Och publicum!!
B:co för milen, måtte erläggas hädanefter samma lega, som för gästgifvarskjuts i allmänhet och med den förhöjning, som derför kan varda bestämd; hemställande Utskotten, att Rikets Ständer, enär Postverkets överskjutande odisponerade inkomster icke torde för närvarande förslå till ersättande af den sålunda föreslagna förhöjningen i postskjuts-legan, ville å Riksgälds-Contoiret anvisa ett försiags-anslag af i5,ooo Rdr till bestridande af ifrågavarande utgift, att årligen utgå, tilldess Postverkets öfverskott kunna dertill bereda tillgång. Utskotten anse sig vidare böra tillstyrka, att Rikets Ständer derjemte må hos Kongl. Maj:t anhålla, att, enär posthemmanen är o å serskilde orter ganska olika tryckta af postförings-besväret, samt följagtligen mera eller mindre i behof af lindring, en undersökning i delta afseende, och till utrönande af posthemmanens i Riket olika behof af lättnad uti post föringsbesväret, må,. på sätt Kongl. Majit kan finna tjenligast, verkställas. Hvad dernäst beträffar de anmärkningar, sorn blifvit framställda emot Utskottens tillstyrkande, att vid de Post-Contor1, der vanligen de postskjutsande någon längre tid uppehålla sig, under väntning på posten, måtte, på Postverkets bekostnad och på sätt, som för Staten kan vara det minst betungande, beredas stallrum för de skjutsandes hästar, så vida ej något 6 Slatssamt Allm.
Om man nu efterräknar i de Statistiska uppgifter, som äro att tillgå, så upplyses, att omkring 3oo,ooo personer finnas inom Riket, som man kan anse förbruka kläde, hvaribland Bonde-Ståndet ej blifvit inberäknade oaktadt ganska många af dess medlemmar äfven nyttja klädeskläder. Bevillnings-UtskoUets Bela ikander IV: o 12. g7 Då man således från tillverknings-beloppet 900,000 alnar afdrager till Arméens beklädnad circa 200,000 — Sa återstå endast 700,000 alnar, med hvilka de beräknade 3oo,ooo personer skola beklädas, som gör 2-3- alnar på hvarje person, hvaribland ej inberäknas hvad, som åtgår lili åkdons beklädnad m. m. I sådant förhållande tyckes det påtagligen konna anses för gifvet, att en betydlig mängd kläde årligen inkommer till lii ket på oloflig väg, och då jag här ofvanföre visat, att nationen, för att kunna beklädas, 'måste till en del nyttja utländskt kläde, så hade Utskottet bordt lossa på det kära ordet Förbud för kläde och beviljat fabrikanten en skyddstull af 20 procent, med hvilken han varit bättre belåten, än sjelfva förbudet, som nu qvarstår, som en lag, hvilken icke kan ållydas. Man kan antaga att minst en million alnar utländskt kläde årligen inkommer. Om nu en lullafgift af 2 Rdr per aln åsattes, sam projeclerades inom Utskottet, och man endast beräknar alt hälften af detta kläde verkligen förtullades, så erhölle ju Staten ändock en årlig inkomst af icke mindre än en million Rdr, som nu stannar i smugglarens händer, utan att på annsta sätt gagna den inhemska fabriken.
För nämnde tjenstemän, hvilka tillhöra E. K. M:ls kansli, äro i den uppgjorda staten enahanda löner utförde, sorn för kansliets öfrige tjenstemän i motsvarande grader ifrågakommit. endast, med de undantag ali Kongl. Bibliothekarie)), såsom närmast jemförlig med Riksarkivarie!), blifvit föreslagen lill lika lön med denne, samt att lönen för Andre Amanuensen, nu uppgående lill nära lika belopp med Kanslist-lön* ansetts kunna bestämmas till i,50J R:dr, eller något lägre än den för Ki*nslisterne förcslagne. 6 Expeditions-Utskottets förslag till rinderd. Skrifvelse, N: o 222. Sedan Kongl. Bihliolhekel dels i följd af lid efler annan erhållna tillökningar i dess materialanslag, hvilket år 1808, dä boksamlingen ulgjnrde icke fullt 40,000 band, uppgick lill 1,000 R:dr B:ko, men för närvarande uigär med 8,000 B:dr samma mvnt, dels genom de. i sednare lider erhållne betydliga donalioner vunnil en hastig och ansenlig tillväxt, så att Bihliolhekel numera räknar omkring 120,000 Irvckla band, utom åtskilliga dyrbara gravyroch handskrift-samlingar, så har ock genom denna Bihliotitekels utvidgning och eli. flitigare begagnande af der befintliga samlingar
Först säger Hr Gr:n, att det hvarken är billigt eller rättvist, att den som drifver rörelse eller näring, hvilken som helst, skall betala mer än deo andra; följer jag denna grundsats, så blir det också en orättvisa att beskatta en sedelutgifvande bank mera, än något) annan, som beskattas efter inkomst. Men sedan tillägger Hr Gr:n, att ett bank-bolag, som fått rätt att utgifva sedlar, derigenom har sfi stor fördel, att det väl tål vid att särskildt beskattas. Men hvarföre skall jag beskatta den serskilda fördelen? Det innebär ju en uppenbar motsägelse! Det är just den öfverdrifna inkomsten, som dessa bolag erhålla derigenom att de slå sig tillsammans för att utlåua penningar, som bör utgöra grunden för den högre beskattningen för dessa bolag, än som i allmänhet bör vara fallet med bolag, som med egna medel drifva H. IX. 15 Den 22 A ugust! e. m. en rörelse, äfven om den inkomst, de deraf erhålla, blir något högre. Går man åter till en jemförelse emellan de olika bankerna, så anser jag att filialbankerna hafva en fördel, som de andra icke ega, nemligen att mot en ringa ränta i „ R. St:rs bank fä ett betydligt rörelse-kapital, på hvilket de ega rätt att taga högsta lagliga ränta. Jag frågar, om icke äfven detta är en fördel, som den enskilde ej har sig förunnad, och om icke äfven den borde särskildt beskattas? Det synes mig så klart, att någon tvekan att erkänna denna grundsats icke gerna bör kunna hos någon upstå. Det bör således vara samma norm för beskattningen af filial-bankerna, som af privat-bankerna. Filial-bankerna få låna ända till en million ur Riksbanken emot låg ränta, under det att de sjelfva sedermera vinna nära nog dubbla beloppet derpå. Det är detta förhållande, som bör utgöra den rättvisa grunden för en högre beskattning af dessa slags banker, än af individen , dessa må under form af bolag eller enskilda bankirer uppenbara sig. Jag kan således icke annat än förena mig i det förslag, som Gr. Mörner framställt, på det att åtminstone tre leda möter inom detta Stånd måtte vara ense om en och samma sak.
Nu antager jag, att en kringresande landtman behörigen försett sig med pass och har förteckning pä sina varor, men att han, såsom det påpekas i motionen, missbrukat rättigheten och medtagit äfven utländskt kram, eller sådana inhemska varor, hvilka han icke eger rätt att försälja, då skulle naturligtvis blott kunna inträffa antingen att han blir uptäckt af vederbör:de fiskal, i hvilket fall kronobetjeningen icke lärer fråga efter den förteckning, som är passet bilagd, utan rätta sig efter Hand.Ordn., der ansvaret är bestämdt, eller också att han icke blir iipluckt, och då kan jag ej inse hvartill denna kontroll tjenar. Jag vill derjemte erinra, att i samma § af Hand.Ordn., hvarigenom landtmannén tillförsäkrats rättighet att försäljalandtmanna-produkter, det äfven medgifvits fabriksoch handtverksidkare att på landet afyttra sina tillverkningar. Jag skulle icke tro, att faran för missbruk är mindre vid denna slags försäljning, än vid den af landtmanna-varor. Och skulle således en kontroll anses erforderlig, så synes det mig ligga i sakens natur, att denna äfven bör utsträckas lill handeln med fabriksvaror. Då det fördenskull synes vara ådagalagt, att ifrågavande stadgande endast skulle blifva besvärande för den rörliga handeln, samt icke upfylla det dermed åsyftade ändamålet att utgöra ett korrektiv mot missbruken af nämnde handel, så kan jag icke annat än yrka afslag å Utsk:s Betänk. Frih. Raab, Carl Adam: Anledn. till ifrågavar:de Betänk, är en motion af en BondeSt:s ledamot från Sunnerbo härad. I motionen säges att en del af allmogen derstädes går omkring i landet och försäljer produkter och att det är brist på arbetsfolk i Sunnerbo härad, att man under sommaren icke kan få nödiga arbetare för jordbruket. I detta förklarande ligger otvifvelaktigt en syftning, hvarigenom den förmögnare jordbrukaren vill tvinga den mindre förmögne, sorn lefver af sin arbetslön, att arbeta för nedsatt dagspenning, en mindre dagspenning, än hvad han genom vandringar kan förtjena; och häruti ligger naturligtvis icke någon fördel folden fattige.
Ridderskapet och Adelns den -24 sisllidne Januarii beslutade, och genom nu ankommit ProtocoIlsUtdrag tillkännagifne Remiss till Lag Utskottet af Herr Grönhagens anförande, att PolisKammaren härstädes mätte ställas undet HofRättens granskning såsom OfverDomstol, jämte de flere i samma ämne hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln förekomne yttranden. Från Hedervärda Bonde-Ståndet S. D. Sedan Bonde-Ståndet af nu ankomne och uppläste ProtocollsUtdrag inhämtat, att Resp. MedStånden, i afseende på antalet af Ledamöter uti det beslutne Särskilda Utskottet, funnit för godt bestämma detsamma till trenne af hvarje RiksStånd, eller tillsammans Tolf Ledamöter ; så fann BondeStåndet skäligt, att, till beredande af öfverensstämmelse i denne del, härom med öfrige Stånden sig förena. £3^ Protokolls Utdrag dSf Febr. r8i8’ Den 24 Februarii 1818. frän Högloft. Ridder skåpet och Adeln. S. D, Remitterades till StatsUtskotlet : Ett Memorial af Herr Estenberg, Pehr, innefattande förslag, att ladugårdslands KronoBränneriByggnader måtte blifva öfverlemnade till Casern för Kongl, Andra GardesRege* wernet, Serskilte Utskottet: Ett Memorial af Friherre Fock, Berndt Wilhelm , angående tillsättande af ett ökadt antal Betjening vid EandsCantalierne och EandsContoiren. S, JD. Remitterades till BevillningsUtskottet: Ett Memorial af Grefve Gyllenborg, Johan Henning, innefattande Anmärkningar vid BevillningsUtskottets den 23 sistledne
Majlis Kansli, uti nådig Proposition af den 22 Januari 1834 föreslagit, dels att alla så kallade sportler inom Kansliet, med undantag endast af lösen för afskrifter och diarii-bevis, skulle upphöra och i stället utgå till Kronan såsom stämpel-papper, dels att de för regleringens verkställande erforderliga ökade anslag måtte å stat uppföras, biföllo Rikets Ständer, på sätt deras underdåniga skrifvelse af den 30 Oktober nämnde år utvisar, hvad Kongl. Majit i detta hänseende föreslagit, samt meddelade i sammanhang dermed åtskilliga föreskrifter i afseende på beräkningssättet för den sålunda förhöjda stämpelpappers-ofgiflen. Bland dessa föreskrifter var äfven den, att, till beredande af såväl ökad kontroll öfver den sålunda beslutade afgiftens utgående, som ledning för kommande Rikets Ständer att bedöma huruvida denna till Statsverket öfverflyttade afgift för framtiden uppginge till, undereller öfverslege det på grund af förra förhållanden beräknade årliga beloppet, noggranna anteckningslistor borde föras på alla utgående expeditioner, hvilka med den mot kansligebiihren svarande stämpel-afgiften borde beläggas, och hvilka listor jemväl borde innefatta uppgift å de löner, i förhållande hvartill afgiften blifvit beräknad samt fullständig redovisning för beloppet deraf, äfvensom att å alla utgående expeditioner borde antecknas huru mycket af det bilagda stämpel-papperet utgjorde egentlig Charta-sigillata och huru mycket deraf svarade emot förra kansligebiihren och sigill-penningarne. Till följd af dessa föreskrifter har det ansetts nödigt att uti alla sedermera utfärdade författningar angående stämpel-pappers-afgiften utsätta huru stor del af den för fullmakter, konstitutorialer m. m., som från Kongl, Maj:ts Kansli utfärdas, bestämda stiimpel-afgift utgör kansligebiihr och sigill-penningar. Såsom en följd af Rikets Ständers vid 1830—51 års riksdag fattade beslut, angående särskilda till åtskilliga förvaltande verk anvisade inkomsters utby - Bevillnings-Utskottets Belänkande M 22.