Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En vecka senare, den 17 Augusti, mötte han den första isen vid 70° 41´ n. br., sedan han förut följt den amerikanska kontinenten ända till Iskap (70° 15´ n. br.). Den 18 Augusti fann Cook för godt att vända, han befann sig då vid 70° 44´ n. br. och 160° 35´ vestl. längd från Greenwich, hvarefter han stälde färden mot vester och sydvest, allt efter isens läge. Han nådde Sibiriens ishafskust vid Rirkajpia (Nordkap), som är beläget vid 68° 55´ n. br. och 179° 54´ vestl. längd. Han ansåg det omöjligt att komma längre i denna riktning och vände för den skull mot öster och genom Berings sund till de Havaiska öarne, der han, som bekant, blef dödad i en strid med infödingarne den 14 Februari 1779. Samma expeditions andre befälhafvare, kapten Clerke, gjorde detta år ett nytt försök att från Berings sund tränga ostvart mot Baffins bay, men försöket aflopp utan synnerlig framgång. Resultatet blef, att kapten Clerke bestred möjligheten af en nordosteller nordvestpassage. Forster, som medföljde expeditionen, uttalade sig emot teorien om Ishafvets segelbarhet synnerligt långt norr om Berings sund, och redaktören af Cooks reseverk påstod, att »denna Cooks resa hade visat menskligheten den välgerningen, att man på grund af dess utgång borde lära sig att afstå från andra likartade onyttiga upptäcktsresor». Dermed var i England domen sagd öfver nordostpassagens utförbarhet, ty sedan den tiden hafva engelsmännen aldrig mera befattat sig dermed. Deras arbeten och forskningar i polartrakterna hafva sedan dess uteslutande egnats åt att framtränga till polen och att utföra nordvestpassagen. Åter igen förflöt en lång tidrymd, nära ett helt århundrade, innan tanken på nordostpassagens utförbarhet vaknade till nytt lif.
353 stämda uttrycket af Cassör, som äro anslagne ad pios usus, hvaraf tillämpning för de fleste Cassör rnöjeligen skulle kunna härledas , utan blifva» inskränkt endast till Arméens PensionsCassa och Amiralitets-Krigsmans Cassan, för hvilka en sådan förmån inom rätter Motionstid blifvit i fråga ställd , och hvarmed OrdensCassan eller Kyrkornas Cassör och Medel , för hvilka äfven lindring blifvit sökt, efter Utskottets tanka, icke kunna jemföras, hvaremot StipendiiFonder ovedersägeligen innefattas ibland den, sorn till Fattige Barns undervisning äro anslagne och i BevillningsStadgan undantagne. Sedan Riksens Höglofl. Ständer nu mera stadgat sitt Beslut, rörande' de i Riket varande serskildte Disconter, har Utskottet trone sig böra inskränka delta Mom. till följande Redaction: ” Pidare erlägges Bevillning åf alla Actie Verk med 5 Procent af ilen utdelning, som icke ofverstiger Sex af Hundrade ; får hvad deröfver utdelas, erlägges Be. villningen med 10 Procent. Den af en värd Ledamot inom Högvöré dige PresteSråndeet skedde framställning af möjligheten, att genom' ett afpassadt spelsätt pa flere Sedlar förminska Statens inkomster af vinster på NummerLotteriet, har väckt Utskottets uppmärksamhet och föranledt till den förändring i Redactionen, som Utskottet nu får den äran föreslå, af sådan lydelse: vAf vinster pä Num• 354 BevilluingsVtsk. Betänkanden. merLotteriet och dy like andre Inruttwngar, Fem Pro. cent, da af giften utgår från och med w till och med 50 K:dr; »2«z dä den stiger deröfver, erlägges 75 Procent; Likväl alltid med afdrag af det insatta beloppet. " V. Art. 1 §. Härvid är af en värd Ledamot inom Hög* lofl.
Stina grät, kysste grefvinnans händer och kjol, kringklappade henne och barnen, samt skämdes grufligen att ej ens hafva mjölkat sin ko på morgonen, så att hon hade haft en »drick mjölk att bjuda grefvinnan och småfröknarne.» Hon följde de hemåt gående ett långt stycke, men när Mathilda tvang henne att vända om, gjorde hon det med snabba, raska steg. Hemkommen, började hon med att sopa sin stuga, emellanåt knapprande på fint bröd och medvurst, derefter gick hon ut och mjölkade, gaf ko, får och grisar att äta, men detta i största hast, och skyndade sedan in för att åter i ro få betrakta »de granna lapparne.» Deruti låg hennes egentliga tröst: Nu var lifvet icke mera tungt, sedan hon kunde få sy fina, granna, stora, vida nattkappor till Johan. Hon klippte genast till en sådan, allt med sin ullsax, och en liten stund derefter var hon i fullt syende på en vacker hålsöm, något som hon lärt af »den englagoda grefvinnan,» men som hon aldrig för egen räkning begagnat förr än nu. Hon var verkligen både glad och lycklig, och kände icke för ögonblicket den olidliga tomheten. Allt detta stod helt lifligt framför Mathildas inbillning, under hemgåendet. Hon hade mycket lefvat ibland menniskorna, noga observerat dem och kände dem äfven fullkomligt. Att Stina en stund skulle tröstas af dessa småsaker, visste hon nog, men äfven att annan lefvande tröst och sällskap behöfdes, och för att anskaffa detta sednare åt den stackars Stina, tog hon vägen åt byen, der mor Kajsa hade sitt hus och hem, rustande derute med långt mera högfärd, fåfänga och skryt, än den rika och förnäma grefvinnan i sitt. »Nå hvad ser jag,» sade mor Kajsa, som såg Mathilda och barnen styra vägen till hennes dörr; »hvad ser jag?» och härvid slog hon ihop sina stora grofva händer på den ofantliga magen. »Skulle jag i dag få ett så fasligt rart och förnämt besök!» Och nu förde hon med stor stolthet och sjelfförnöjelse, under ett jemnt komplimenterande, in sitt främmande.
Då det i Bonde-Ståndets beslut förekommande tillägg, angående skyldigbeten för låntagarne att, i stället för inteckning, ställa sådan borgen, som Riksgäls-Contoret godkänner, icke blifvit stadgadt af någotdera utaf de öfriga Riks-Slånden, torde jlet sålunda endast af ett Riksstånd beslutade tillägg böra anses balva förfallit; och eger samma förhållande jemväl rum i afseende på det beslut, Preste-Ståndet serskildt fattat rörande Stats-bidragets, af Utskottet afstyrkte, användande för verkställandet af allenast en del utaf det ifrågaställa upprensnings-arbetet, och hvarige* nom sistnämnde Stånd medgifvit: ”alt, lör den händelse ett större antal deltagare i företaget ännu vidare skulle lägga ”förande i sin helhet, ifrågavarande 45,000 tlerdånighet öfverlemnas, för att lill större ”retag användas, på sätt Kongl. Maj:t finner ”betsplanen innehåller.” Stockholm den \ hinder i vägen för arbetets utR:dr må till Kongl. Majit i uneller mindre del af nämnde fönvttigt och i den ordning arUril i845. Utlåtande, i anledning af 2:ne Rik tets Betänkande, angående ett naden i Christinehamn. -Stånds återrernisser å Utskotlåti för den nja kjrkobjgg (R:glds Afd.) Stats-Utskottets, under N:o 216, afgifna utlåtande, deruti Utskottet, på anförda skäl, afstyrkt Rikets Ständers bifall till de under innevarande? Riksdag gjorda framställningar om ett låne-understöd af allmänna medel för uppbyggandet af en ny kyrka i Christinehamn, har af Presteoch Bor - N:o 2 67.
Han frågade hennes namn, och hon svarade Töck. »Jag kommer från Urds domaresäte», sade Svipdag, »och har till världen ett vigtigt bud att framföra. Har du begråtit eller vill du begråta, att Balder dött och aldrig återkommer?» Töck svarade: »Töck begråter med torra tårar Balders bålfärd. Lefvande eller död är mig Odens son till ingen gamman. Behålle dödsriket hvad det hafver!» Hvem Töck var är ovisst. Säkert lär dock vara, att hon antingen var Gullveig eller Loke. Svipdag hade intet trösteligt svar att medföra till Asgard, men likväl kära hälsningar och minnen från Balder och Nanna. FRÖJ FRIAR TILL GERD. Fröj satt en dag i Lidskjalf och skådade ut öfver Midgard och Jotunheim. Då såg han i jättehöfdingen Gymers gård en mö, medan hon gick från salen till frustugan. Det spred sig ett sken öfver himmel och haf, och skenet tycktes komma från hennes hvita armar. Den unge vanaguden såg åter och åter i sina drömmar denna mö. Hennes fader Gymer var den af gudarne mäst hatade jätten i Jotunheim. Ett rykte gick, att den pånyttfödda Gullveig blifvit hans hustru och att det var med henne han födt sin undersköna dotter, densamma som Fröj från Lidskjalf sett. Hennes namn var Gerd. Fröj blygdes öfver den lidelse, som gripit honom till dottern af ett sådant par. Han förteg och bekämpade den. Men striden var gagnlös. Han var älskogssjuk och trånade bort. Njord och Skade bådo honom säga hvad det var som grämde honom, men fingo intet veta. Då vände de sig till Svipdag, som hade Fröjs förtroende, och bådo honom utforska orsaken till Fröjs dystra lynne. Svipdag sade, att han ville försöka, ehuru han väntade afvisande ord. Han gick till Fröj och sade: »Hvarför, min drott, sitter du ensam alla dagar i dina vida salar? Fröj svarade: »Hvarför skulle jag förtälja min tunga sorg? Alfrödul (solen) strålar hvarje dag, men ej på mina önskningar.»
Jag har endast bcstndk Herr Grefwe» och Landt-Marskalkens rättighet att hindra Ledamöter att yttra sig. Hans Excellcnee Herr Grefwe sk Gpplkm, Grefwe borner, Hstolpil Göran , Grefwe Ookns, Huzust, med flere begärde ordet. Friherre 8tael von Istollstoin yrkade pä sin rätt att yttra sig, understöddes häruti af åtskilligt och talade nägra ögonblick, men afbröts af uppkommit jörl, hwarundcr Friherre 8 t aö 1 hördes fräga, om Riddcrstapek och Adeln behagade att han skulle stuta ? Härtill ropades af mänga Ja; men därefter förmärktcs ytterligare oro bland Riddcrstapct och Adeln. När denna vägot saktat sig, uppstod Friherre Eestergtröw, )acob, och yttrade sig: Ridderffapet och Adeln torde lätt finna, att en wip ordning i dfwerlaggningarne är nödwän dig, Den 2 October. dig. Akt utlära sig, kan e) nägon förnekas, mm det mäste wara Landt-Marskalkens rätt» att säga hwilkm fär tala; och när nägon Ledamot yttrar sig, mäste de.t wara hans rätt att icke blifwa fallen i talct Härtill hördes ett starkt hifallSrop. Friherre 5 ine t fortfok derefter! Lill fullföljande af hwad jag redan sagt om händelsen med drefs dpnande pä Posten» fär jag nämna, att säsom skäl dertill tväl äberopaS en Kongl. Förordning af den Zc) April l^Os; men som bref blifwit öppnade redan lzoZ, sälcdcs mer än ett är förrän denne Förordning utfärdades, synes att det warit en följd af den (?mdrtSmanna-nipttdighet och egenmäktighet, som under förra Regeringen ivar stigen till en sädan höjd, att deN dlef för Folket högst odräglig. Grefwe Dokna:
I stället för dans och musik skolen J drifvas till tungt arbete, med piskslag till nöje och trasor till prydnad. Ha, viljen J lemna eder i våld åt vilda horder. Edra mödrar skola förbanna sina grå hår". Skälfvande af ångest slöto sig de unga tillsamman, lika blommorna i hortensians kronor. Nu ljöd från briggen ett skott, kulan hven och nedstörtade kaikens segel från splittrad mast. En storm af eder ljöd från Ibrahims läppar. "Välan, Tscherkessiens och Georgiens tärnor, tappre, frie krigares systrar och döttrar, viljen J blifva Kossackernes slafvinnor, eller viljen J hellre dö". Bäfvande, med bleka läppar, hviskade de unga: "hellre dö!" Och främst i spetsen för flickorna steg Vali. Hon kastade opp sin slöja och blickade mot himlen, men ingen stjerna syntes der, att besvara hennes blick. "Fri är Vali, fria äro vi alla, blott vi vilja. Låtom oss följas åt i döden". Vali vände sitt anlete mot öster. Ännu en kula från briggen slog ned i Kaikens tackling, den lade sig ned på sidan. Hvad skymtar mot vattnet? Var det stöten af fartyget som uppdref mjellhvitt skum, var det vågen som brusade öfver däcket? Lätta drägter fladdra, en tätt sluten krans af rosor, gungar ett ögonblick på vågorna. Ett rop, ett enda, ett skri af bäfvan ljuder, och vågorna sluka Kaukasiens och Georgiens skönaste tärnor. Ett häftigt larm uppstår på briggen. En julle utsättes och bemannas i ett ögonblick. En ung officer och tvenne man i jullen vilja kämpa mot storm och våg. Jullen välter opp och ned. Matroserne fatta tag i dess kant. Officeren simmar ännu några tag, en flik af en hvit drägt synes nära honom på vattnet. Han lyckas gripa den. Han strider mot den brusande vågen och når slutligen jullen, hvars kant äfven han med ena handen lyckas omfatta; den andra handen griper hårdt fast det hvita tyget. Krafterna börja svika, snart skall han ej mera förmå fasthålla sig vid båtkanten.
I samma ordningsföljd förekommer den hos Toulongeon: Histoire de France depuis ia révoltäion de 1789, andra delen utgifven år IX (1801). Sedan han fs. 286) i en och samma fras berättat om m: lle Cazotte och nr.lle de Sombreuil, huru de i » flere timmar med sina tårar, sin ståndaktighet, sin hängifvenhet kämpade med och slutligen segrade öfver mördarue », öfvergår han till sin historia om urmakaren B., som han hemtat ur endera af de nyss anförda böckerna, troligen Peltier. Det saknar ej sitt intresse att följa legenderna tillbaka i tiden, strömmen uppför: från plagiat till plagiat kommer man omsider fram till en och samma orena källa för alla dessa uppgifter, som vid första påseende taga sig ut såsom ett mäktigt knippe af hvar för sig sjelfständiga vitnesbörd. Uti anekdotsamlingen i Almanack des honnetes gens nämnes ej namnet Sombreuil, men omedelbart derefter följer ett poem i tjugutre strofer: Complainte sur les évenements relalifs å MademoiseUe de S ... qui a sauvé son pére d ’ une Saint-Barthélemy. Här förekommer ej skuggan af en allusion å detta verre de sang % som först långt fram i tiden blef en familjeklenod, med hvilken partifanatismen smyckar sin permanenta utställning af lögnsägner om revolutionen. * Huruvida Peltier, som satt i London och hopskref sin bok efter — » ögonvitnens » uppgifter, lånat denna historia från Almanack, eller tvärtom,Det har ej varit möjligt att i litteraturen uppdaga något spår al fabeln förr än åttonde året efter septembermorden, som egde rom i första veckan af september 1792. Dess enda källa är en not till Légouvés år 1800 utgifna poem Mérite des femmes.
I en rätt sent författad romantisk saga vill en kvinna Busla genom galder tvinga en konung Ring att befria två unga hjältar från det straff för dråp, som han pålagt dem, den ene hans egen son, den andre dennes fosterbroder. Äfven denna galdersång är synnerligen poetisk; och sagoförfattaren låter därtill förstå, att den utgjort ett på hans tid gammalt, vida namnkunnigt kväde. Med visshet stammar det emellertid från hednisk tid. Efter en inledningsstrof, hvari kungen tuktas för sitt egensinne att vilja dräpa sin egen son, fortsätter den gamla kvinnan sången så: »Hör Buslas bön! Fort är den sjungen, och vida den höres — all världen öfver, mäktig för alla, som lyssna till den, värst dock för honom, jag vänder den mot!» Sedan önskas allehanda olyckor öfver den gensträfvige konungen. Återgifvet på prosa, heter det: »Till hans skada måtte alla lyckobringande vättar i världen fara vill, måtte alla olyckor ske, fjällen skälfva, oväder komma och världen darra. Huggormar måtte stinga den kungens hjärta — han skall icke höra med öronen, ur hans hufvud skola ögonen träda ut! Seglar han på sjö, skola seglen slitas, skoten brista och rodret rämna löst! Rider han, skola hästarne varda kollriga, och rida skall han om och om igen den samma väg! I bädden skall han ligga som på brinnande kol. I sitt eget högsäte, i sin egen hall skall han sitta så osäker som på ett sjudande hafs böljor — all kärleks gamman vare honom fjärran! Allt, allt detta drabbe mångfaldt honom, om han ej från straff friar sin son Herröd och Bose, fosterbrodern!» Då konungen ändock ej vill gifva efter, fortfar kvinnan att kväda den andra tredjedelen af bönen, och, tillägger sagoförfattaren, »skyr jag att nedskrifva den». När konungen härefter känner sig manad att skona sonen men ej dennes fosterbroder, förklarar kvinnan: »Så skall jag taga ett bättre tag i dig.»
Uti högstberörde Nädiga Proposition har Kongl. Maj.t, jemte tillkännagifwande af de anstalter, som blifwit widtagne till »verkställighet och beredande af hwatz Riksens Ständer wid sista Riksdag uti siere ffrifwelser i afseende pä Allmänna Fattigwärden underdänigt andragit och önskat, nu till Riksens Ständers utlätande öfwerlemnat följande frägor, med förklarande, att hwad Riksens Ständer derutinnan yttrade, ffulle tjena till efterföljd, till dest wid nästa lagtima Riksdag en allmän Författning om Fattigwärden i Riket, efter föregängen Rädplägning, kan bl i simi faststäld: nemligen Bihang. Den 10 September. i:o har Kongl. Maxi i Räder welat in» hämta Nikiens Ständers yttrande, huruwida icke alla Sjömän, hwilke wid Götheborgs Sjö. manshuS imnönstras, mä äläggas att'betala, hwarje Skeppare i Riksdaler, hwarje Styrman L4 stoch hwar och en af det öfriga Sjöfolket 12 si. Banco vm äret till de wid nämnde Stad belägne Amiralitets, Warfs och Orgryte För. samlingars FattigwäkdsJnrättning, af hwUken de kjelfwe, deras hustrur. Enkor och barn kun. na komma,att draga nytta, och till hwilken de äfwen de-siförutan synas böra bidraga, dä den länder till förmon för en handelsplats, ifrän hwars rörelse och Segelfart de hämta sin bergning och utkomst. Kongl.
Som Riksdagsfullmäktigen Ingemund Odin från Gottlands län inom Hederv. Bonde-ståndet väckt det till Utskottet remitterade förslag, att ett lånekontor måtte i Wisby stad på Gottland anläggas ; så har Utskottet, innan det granskat de följande föreskrifterna, angående Bankens lånerörelse, till pröfning förehaft ej mindre omförmälda, än de till Utskottet i öfrigt hänvisade motioner, om inrättande af flera lånekontor, och hvilka motioner här nedan närmare beröras. Beträffande nu först ofvannämnde förslag; så bör Utskottet erinra, att, med afseende å de omständigheter, motionären till stöd för detsamma anfört, eller att Gottland, genom sitt aflägsna och isolerade läge, under vissa tider af året saknar all kommunikation med fasta landet, hvilket föranleder rörelsens afstannande i följd af penningebrist , Rikets Höglofl. Ständer redan vid, 1840—1841 årens riksdag beviljade diskont-verkets gäldenärer 30 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. på nämnde ö flerfaldiga, ännu för dem fortfarande och i 209 § af Bankoreglementet närmare beskrifna förmåner, samt att härigenom den fördel blifvit invånarne på Gottland beredd, som skäligen kan fordras. Då för öfrigt, efter hvad erfarenheten hitintills gifvit vid handen, det rörelse-kapital, hvilket kunde för Gottland erfordras, icke blefve så stort, att, genom ränteafkastningen, förvaltningskostnaderna kunde betäckas, för så vida icke det lättade tillfället till erhållande af lån lockade till en improduktiv skuldsättning, hvilken dock i en framtid möjligen torde leda till både ortens och Bankens skada och förlust; så kan Utskottet icke understödja det väckta förslaget om inrättande af ett lånekontor på ön Gottland; och får sålunda 52:o afstyrka bifall till Riksdagsfullmäktigen Odins motion; Hvaremot Utskottet hemställer, 53:o att föreskrifterna i ofvannämnde 209 § måtte fortfarande få gälla till efterrättelse. I fråga om inrättandet af flera låne-kontor äro motioner väckta inom Högloft.
Lill folkundervisningens befrämjande utgå inom hvarje socken i Riket; att dessutom en summa af 20,000 R:dr årligen, till och med det år, då nästa Riksdag slutas, skall å Riksgälds-Conloret ställas till Kongl. Majrts Nådiga disposition, att, i nion af behofvet, utbetalas såsom understöd till folkskole-lärares aflönande inom de socknar, der, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, statsbidrag för sådant ändamål, i följd af serskilda omständigheter och förhållanden, kan blifva erforderligt; samt att Kongl. Maj:t från nämnde Conior jemväl skall till Sin disposition erhålla dels 9,100 R:dr för folkskole-lärareseminarierne, och dels 12,000 R:dr till stipendier för elever vid dessa seminarier, hvilka begge anslag skola utgå årligen till och med det år, då nästa Riksdag slutas. Vid det här ofvan anmälda förhållande, få Utskotten tillstyrka, att förenämnde motionärers yrkanden om förhöjda anslag till folkundervisningens befrämjande icke måtte till någon vidare åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. Stockholm den 13 Maj 1845. Ank. till Exp.-Utsk. d. i3 Maj, kl. 6 c. rr» Utlåtande, i anledning af vacht fråga om en del af den så kallade Helgonsky Idens användande till folkundervisningens befrämjande.
Huruvida dessa fördelar af nordvestra stambanans dragning öfver Nilsby kunna vinnas i den mån, att de öfverväga de antydda fördelarna af banans dragning öfver Carlstad, der Länssty - Den 20 December. 505 reise, läroverk m. m. befinnas, synes mig egentligen bero derpå, om man kan få visshet derom, att från Norum på Nilsby linien enskilta bibanor anläggas till Filipstad och Carlstad, samt om, genom en noggrannare undersökning än den som skett, man kan vinna öfvertygelse derom, att skogstillgångarne uti vestra Wermland äro af den betydenhet och jemte sjelfva skogsmarken skulle af den norra rigtningen för banan vinna det ökade värde, som af denna liniens förespråkare uppgifves. Med afseende å dessa förhållanden och då det är af synnerlig vigt, att misstag ej begås ang:de stambanans läge i en sådan malmoch skogs-rik provins som Wermland, då riksdag sammanträder redan den 15 Jan. 1867, då ännu icke från vederbörande kommuner inkommit de beslut, som fattats ang:de frågan huruvida de ville kostnadsfritt afstå den jord, som för någondera af ilrågavide alternativt föreslagna jernvägslinier fordras, då det är att hoppas och förmoda det denna riksdags Stats-Utsk. skall vidhålla det af Stats-Utsk:t i Betänkit N:o 87, af d. 16 April 1865, framställda, utaf två Stånd bifallna, men val egentligen blott till följd af mäktigt motstånd från ett nu icke befintligt intresse i en enda provins, vid votering i förstärkt Utsk. med 60 röster mot 59 den gången fallna, men billiga förslag, att, innan jernvägsarbete påbörjas, den till banbyggnaden och nödiga stationer erforderliga jord skall vara af vederbörande kommuner kostnadsfritt upplåten, då, om äfven ett dylikt eiler nära likartadt beslut ännu icke kan åstadkommas, väl åtminstone öfver den af K. M:t, i ani. af R.
TryckfrihetsLagen, jemte uppflyttning af 8 Mom. i sistnämnde § eine Ian 0 och 7. Mornsamt ansett Ett det af Utskottet' uti serskildt Memorial anmälde Redactions-fel i 38 §. Riksdags. Ordningen samt vid denna $. föreslagne senare alternatif borde förfalla; Hvaremot Ståndet ogillat de föreslagne ändringar i 28-, 38. och 60. SS. RegeringsFormen, 14., 15 och 56. §§. samt tillägget af en ny $. emellan den 37. och 38. §§. Riksdagsordningen; äfvensom ändring garne uti Ingressen och 5. § 2. Morn. TryckfrihetsLagen, samt uppskjutit afgörandet rörande 37, 53 och 96- §§■ RegeringsFormen. 29. och 46. §$. Riksdagsordningen samt 4. §. 8. Morn. TryckfrihetsLagen. Och har Ståndet, hvad »ngeck så väl frågan om den antagne Jury i TryckfrihetsMål, som förslag till en förbättrad Representation, ansett något Utlåtande för närvarande ej vara att meddela. w den i4 Mars, innehållande: Att BondeStåndet, efter erhållen underrättel-' se, att Ridderskapet och Adeln bifallit den af C onstituiionsUiskottet föreslagne ändring i 37, Den 17 Martil, e. m. 271 §. RegeringsFormen, funnit skäligt, att jemväl iör sin del godkänna samma Förslag, men i afseende åter å de öfrige hvilande frågor, om förändrad Redaction af 53. och 96. §§. RegeringsFormen, lika med PresteStändet de föreslagne ändringarne ogillat. Bifall lill följande från nedannämnde Utskott inkoinne Betänkanden: Fran Lagutskottet: Ota verkställighet af Utmätningar i private Mål. Fran Stats Utskottet: 1:0