Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det nu mera ar beslutit , att betänkandet skall återremitteras, anhåller jag att, såsom ett medverkande skäl, till Utskottens granskning få öfverlemna, om icke det skulle lända Stenkolsverket till mycken fördel, att vid Kronans verk, Bakar m m., endast Svenska Stenkol kommo att användas. Friherre Ehrenborgh 1 Jag tror mig böra upplysa att Kongl. Maj:t redan låtit ett Nådigt bref afgå till alla Kronans Verk, som be. gagna Stenkol, med befallning, att endast an<$ vända Svenska; men huruvida denna befallning till alla delar blifvit, och ännu i denna stund blir efterföljd, det vili jag för min del icke bestämt försäkra* Den 29 Maji. 531 Friherre af Klinteberg: I sådant fall afstår jag alldeles fran min gjorda anmärkning. Företogs till pröfning Stats samt allmänt na Besvärsoch EKonomie-Utskottens den 15 dennes afgifne, och den 23 derpå följde på bordet lagde, utlåtande i anledning af gjordt förslag om vidtagande af medel till Finska Handelns inskränkning. Grefve Gyllenborg, Johnn Henning, uppläste följande: Ehuru jag, med Höglofl. Stats och Ekonomi-Utskotten delar den öfvertygelse, att Fioska handeln för Riket utfaller till betydlig förlust, kan jag icke med Utskotten instämma i nu föreslagen utväg , att försvåra densamma, och minska importen ifrån Finland, genom meddelande af praemier, af allmänna medel, för tili Stockholm ifrån allägsnare Provincer transporterad ved och victualievaror, i ändamål att genom lägre pris hindra afsättning på Finska varor.
Tjenliga ställen för sådan smuglings-operation finnas öfverallt i skärgården, på otaliga öar och uddar, samt i mångfaldiga vikar, der man ej har svårt alt finna en sådan strand ditåt vinden leder, vid hvilken vind som helst, så att fastagerne alltid af densamma (öras pä vågen till land. —'Till förekommande af sådant underslef, borde hädanefter, när bränvin bergås och såsom strandvrak anmäles, vatan aldrig få försäljas till qvarblifvande inom landet, utan, så fort ske kan, expedieras till nederlag och vidare till re-export af inroparen, sorn endast med sådant vilkor borde få varan öfvertaga. Såsom allmän föreskrift borde derföre stadgas, att strandvrak, innehållande spirituosa, om än ansedt såsom inhemsk vara, dock bör, i alla afseenden, på detta sätt behandlas såsom utländsk lill införsel förbjuden vara. Det torde nog framstå dem, som finna alltför hardt, att en inhemsk sådan vara ej skulle fä försäljas lill qvarblifvande, om produktionsbevis för sådant ändamål skulle anskaffas; men dels äro sådane bevis redan befunne otillförlitlige och omöjlige att kontrollera, dels förknippas härmed vanligen, i fortsättning, en ännu vidsträcktare smugliug, nemi. c) Om en sådan obemärkt lossning blifvit någonstädes verkställd i den vidsträckta skärgården, hvilken aldrig kan till fullo bevakas, sä behåller skepparen, efter lossningen, sina förpassningshandliogar, och går med det toma fartyget till Danska kusten i Öresund, eller på Julland, och intager ny bränvinslast, hvilken han, på samma sätt som förut, aflemnar på dertill tjenlig Svensk kust. d) Sådan rörelse fortsattes, så länge den lyckas, och så länge probabiliteten kan göra troligt eller möjligt, att fartyget kunnat vara på vägen emellau de] uti förpassningshandlingarne utsatte primitiva imlastningsoch utlo«snings-orterne.
Stadens folkmängd utgjordes 1843 af 944 personer, hvaraf 630 voro skattskrifne. De egentliga nä ringsgrena rne äro minuthandel och handtverkerier. Någon spannmål uppköpes äfven af omkring boende landtman, hvilken afsätles å andra orter, synnerligast Götheborg. Undervisningsverket bestrides af en lärare uti en af borgerskapet ensamt underhållen skola. Särskilda anstalter för sjukvården finnas icke; men läkare-biträde saknas ej. Cimbritshamn, Stadens folkmängd uppgår lill 1,112 personer, af hvilka 432 personer äro mantalsskrifna. Invånarnes vilkor uppgifvas hafva förbättrats. Den nu påbörjade hamnbyggnaden har lemnat arbetsförtjenst åt arbetsfolk inom staden, samt äfven medfört fördelar åt närings-idkare och andra af stadens invånare, genom den ökade konsumtion, som uppkommer genom arbetare vid hamnen. Sistlidna år användes under vår-, sommaroch höstmånaderna 75 personer dagligen och nnder vintermånaderna 35. Sedan vårens ingång i år, lia 130 arbetare dagligen öfverhufvud dervid varit sysselsatta. Då endast ? af byggnaden kan anses vara färdig, befaras att de af staden påräknade tillgångar ej förslå till den öfriga t idel en. Skillnaden emellan hvad, som påräknades åtgå, och hvad, som nu verkligen åtgår, härrör synnerligast af högre dagspenning åt arbetarne, än som i kostnadsförslaget var beräknad. Hamn-direktionen påräknar en brist af omkring 13,000 R:dr Banko. Erhållandet af denna summa möter svårigheter genom den allmänna svårighet, som visar sig i följd af penningebristen; men bör dock på ett eller annat sätt skaffas, för att fullända det arbete, som är påbörjadt. 17 Det uppgifves, att handelsrörelsen har sista 5 åren något tilltagit. Den består hufvudsakligen uti inköp af landsortens produktion af spannmål, bränvin, fläsk och några andra varor och deras utskeppning lill afyttrande i Stockholm, Gefle och Götheborg och, hvad spannmålen beträffar, till hamnar i Blekinge. Handeln bedrifves af 7 handlande med biträde af 11 handelsbetjeUter.
Bån till understöd för nyttige Odlingar, uti vissa delar stadnat i skiljaktiga Beslut, åligger Banko - Utskottet, till följe af Riksdags-Ordningens 73 §., att angående sammanjämnkning af de olika meningarne , dess förslag till Riksens Högloft. Stan. der afgifva. I sjelfva hufvudsaken, eller den afUtskottet gjorde anmälan, om nödvändigheten af en. förbättrad reglering för ifrågavarande Utlåning, C44 Banko-Utsiottets Betän&anden! är bestämd pluralité gifven, enär Höglofl. Sidderskapet oeh Adeln, Högvördige Präste-Ståndet och Vällofl. Borgare - Ståndet gemensamt denna nödvändighet erkänt; hvaremot blott Hedervärda Bonde-Ståndet förklarat de år 1815 stadgade grunder böra oförändradt bibehållas. Beträffande åter de, tillvinnande af framtid da controll oell säkerhet, föreslagne Stadganden^ så har Höglofl-. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare Ståndet gillat Utskottets Betänkanden, med antagande icke allenast af det framställde alternativ, att Odlings-Ansökningar böra från Landthushållnings Sällskaperne, samt i upp-' gifne fall från jLandshofdingarne, directe till Banko-Styrelsen öfverlemnas, jemte det i öfverensstämmelse härmed upprättade Förslag till ändringar och tillägg i Kongl. Författningen af den 37 September 1815 om Banko - Lån till understöd för nyttige uppodlingar, utan ock det vid Utskottets Betänkande bilagde serskilde Förslag till ändringar och tillägg uti nyssnämnde Kongl. Författning'så vidt den rörer större och vidsträcktare Odlings-företag.
Var nu Ström den skyldige, hvilket i och för sig torde vara problematiskt nog att afgöra, torde väl saken härmed ansetts mer än kvitterad, klappad oeh klar — men den fick ett ytterligare inlägg. Under lektionen, som följde därpå, anmäler eller rättare skvallrar en utom bataljen stå- ende gosse för läraren, att Ström kastat sten på Lund. Genast inkallas Ström från sin lektion, som ock pågick i en annan klass, och tillfrågas i hotfull ton af läraren, om han kastat sten på Lund. Förvirrad, emedan han såg att läraren var ond på honom, mumlar han ett otydligt svar. Utan vidare ransakniDg, som ju ändå den störste brottsling har rätt till, kastades han upp på ett bord och bearbetades med knytnäfslag en god stund, hvarefter han knuffades ut ur klassen. Lille Axel N. går i en småbarnsskola. Länge har han med tystnad funnit sig i och låtit sig plågas af en äldre despotiskt anlagd kamrat, holad som han var att, om han skvallrade, » få mer smörj ». E n dag tog han dock mod till sig, gick fram till lärarinnan och sade med af gråt undertryckt röst: » Arvid P. luggar mig. » Med en bestraffande blick af lärarinnan och tillsägelsen » skvallra inte! » fick han återgå till sin plats — och sitt martyrskap. En liten flicka, Anna B., kom upprepade gånger och bad sin mamma om kakor och annat godt att få med sig i skolan. Som detta alldeles inte var vanligt annars, började slutligen mamma taga reda på orsaken härtill. Sedan den lilla först gifvit undvikande svar och sagt, att hon inte fick skvallra, kom det ändtligen fram, att en af skolkamraterna alltid slår henne på hemvägen, om hon ej har med sig något godt att gifva. — Må det anförda vara nog att föra eftertanken på skol-skvallrets båda ytterligheter: att låna det ett alltför villigt öra eller att alldeles slå döförat till för detsamma. Verksammare sätt att hos barnet förkväfva goda anlag, betaga det all håg och lust för skolgång samt göra det till en ambitionslös stackare finns väl ej än just orättvis behandling — för att ej säga misshandling — - af läraren.
PräsleStånclet ar af Professor Geijer anfördt: att det så kallade MunicipalSystemet vore af sådan beskaffenhet, att det icke kunde blott och bart påbjudas, då det lnifvudsakligast berodde på god medborgerlig vilja, hvilken icke läte sig befalla, att, emedan Sverige ännu ägde mera Municipallnrättningar, än andre Europeiske länder, borde de ock med så mycken mer sorgfällighet vårdas, som tiden ingalunda vore för detta Systeme gynnande, enär allt ginge ut på centralisering och att göra det minsta bestyr till Statsbestyr: att under sådane förhållanden det syntes f]ft Stats-Ut sköttel* Oklokt, att indraga de obetydliga Statsbidrag som redan blifvit beviljade till Municipal-anstalternes upprätthållande , och utan hvilka de så mycket snarare skulle gå till undergång: att ibland andre vore äfven det ringa, som Staten bestode till Fjerdingsmans bättre aflöning i visse LundsOrter, der genom läge, befolkning oeh andre förhållanden Fjerdingsmännen hade mäst att göra: att frågan om en sådan förmåns åtnjutande väl kunde synas ringa i sig sjelf, men ej vo ■ re det genom den princip som derigenom uttalades; samt alt i öfrigt det skulle medföra en menlig verkan på opinionen, att beröfva de fattige Fjerdingsmännen deras ringa lönevilkor i den s^und man be sf * slote en nästan allmän löneförhöjning. Flere Ledamöter inom sistnämnde RiksStånd hafva häruti instämt; hvarjemte andre Ledamöter ansett Fjerdingsmännen antingen böra lönas öfver allt eller ock aflöningen afskaffas öfver allt; äfvensom Fjerdingsmanna-sysslandets utsträckning äfven till ägare af Frälsejord synts mindre lämpligt, så länge ännu icke all jord inom Fäderneslandet iklädt sig samma natur och alla häfdvunna prserogativer såmedelst försvunnit. Hos H.
Jag föreslår att export-tullen på kopparmalm borttages. Vid Östersjökusten finnas många smärre koppargrufvor med fattiga malmer, hvilka icke kunna afsättas inom landet till sådant pris att brytning lönar sig. Men dessa malmer innehålla bestånds - 58 Den 1 December f. m. delar, hvilka äro särdeles tjenliga till blandning med de rika Amerikanska malmer, som särdeles vid ett stort kopparverk i Hamburg användas. Våra fattiga kopparmalmer blifva derför der osmälta, nästan med hela värdet af den koppar, de innehålla. Under den tid, malmutförsel var förbjuden, tillät K. M. vid dera särskilda tillfällen export emot tull af 9 sk. per Skepp. v. v. Nu, sedan tullen blifvit bestämd till 2 rdr pr Skepp. v. v., lärer icke någon nedsättning deruti af K. M. beviljas, och denna tull, jemte den dryga transportkostnaden för malm, som oftast icke innehåller mer än några proc., gör all export omöjlig; följden är att malmen till stor del qvarligger vid grufvorna, hvilkas bearbetning, under sådane förhållanden, snart måste uphöra. Jag tror icke att egarne till kopparverk äska bibehållande af export-tull å malm. Det var den om koppartillverkningen sannolikt mest förtjente bland dem — Hr Bergmästaren Bredberg —, som först erhöll tillstånd att utföra malm ..mot lag tull, till Hamburg. Jag anhåller om remiss till Bevilln.Utsk:t. Bemitterades till Bevilln.Utsk:t. Gr. Sparre, Erik, upläste följande motion: Den ifver, hvarmed man i sednare tider omfattat jernvägsanläggningarne, har vållat förbiseende af de enklare och oändligt mindre kostbara kommunikationsleder, hvartill vårt af stora segelbara sjöar upfyllda, af vattendrag genomskurna, lands egendomliga natur gifvetanvisning. Alltsedan anläggningen af Götha kanal, ett företag, som genom den oupskattbara nytta, det beredt vårt fädernesland, synes bordt hafva manat till efterföljd, hafva några större nya kanaliseringsarbeten icke kommit till stånd, och under det man vid hvarje
Hon anade ej, att hennes barn ännu fullständigare dödade mitt, min andes barn, mitt lifs förhoppning. Det värsta var dock, att hon dog. Du kan ej tänka dig detta. Ty jag vet, att man kallar sådant för onaturligt. Hon dog, och barnet med henne. Det skedde en dag i början af april, det är för öfrigt ej långt ifrån att vara jämt en månad i dag sedan det skedde. Jag har ej ännu hunnit glömma den stund, då jag stod vid hennes dödsbädd. Jag säger dig – det var icke sorg, som fyllde mig då. Det var raseri. Som i en dröm såg jag läkaren och sköterskan gå omkring hvarandra i det skumma rummet, där jag satt på bädden och höll min hustrus hand i min. Hela tiden var jag fylld af den enda, allt uppslukande känslan af, hur meningslöst hela detta uppträde var. Den ohyggliga förlossningsprocessen, efter hvilken barnet framtogs dödt, febern, som följde, den fasansfullt långa natten – allt detta gick mig förbi, som om jag varit långt borta och endast vetat, att nu trodde alla, att det var jag, som led. Min hustru drog mig till sig och hviskade till mig, att jag gjort henne så lycklig. En liten stund därefter var allt slut, och läkaren förde mig bort för att tvinga mig att söka en stunds hvila. Men då sörjde jag icke henne. Jag sörjde öfver hufvud ingen, icke ens mig själf. Jag lät utan motstånd föra mig bort, och när jag blef ensam, grät jag som ett barn i mörkret, grät af den mest ohyggliga nervositet. Jag tror, att om jag haft ett vapen till hands, skulle jag hafva dödat mig, utan att veta, hvad jag gjorde. Och legenden hade kommit ut, att jag ej kunde öfverlefva min hustru. Det kan man ju också säga, att jag icke kunnat. Ty det som nu lefver kvar af mig, är icke mycket värdt. Men jag afundas henne, afundas henne med en känsla af förtviflans bitterhet, emedan hon dog i sin illusion, dog, innan hon hann mera än på sin höjd ana, hvad ondt lifvet kan bjuda en människa. Hon dog, innan hon lärt sig se på mig med samma ögon, som jag betraktade henne. Kanske skulle hon på sitt sätt haft lika rätt som jag.
StatsUtsk. som nog sjelft förstår att försvara sig, har det slutligen också blifvit lagdt till last, att Utsk. byggt förslag u ppå framställningar, som åtföljt Konungens propos., men icke deruti blifvit directe till R. St:s pröfning och antagande framställda. Jag skulle vilja föra R. o. Ad. till minnes, huru, i motsats härtill, påståenden gjordes, då det var fråga om att icke upptaga Konungens skrifvelse om fattigvården och åtskilliga dermed sammanhang ägande frågor. Jag tror, att samme personer, som nu säga att bilagorna ej kunna föranleda till några förslag, då yrkade, att sådana skulle upptagas till fullständig behandling. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Bland demereller mindre directa förebråelser, som under denna discussion blifvit riktade emot den styrelseförvaltning, som afgifvit det nu af StatsUtsk. behandlade förslag till statsreglering, finnes en, som jag anser mig skyldig att upptaga, nemi. att hvad som i afseende på Just.revision vid sista riksdag uppgafs och anmaltes såsom tillräckligt, har, det oaktadt, vid den innevar. befunnits icke motsvara behofvet, och att sålunda större anslag till aflöning för detta verk blifvit begärdt. Anledningen till denna olikhet härflyter först och främst derifrån , att den förvaltning, som stod i spetsen för Just.revision, ansåg göromålen derstädes kunna bestridas med de uppgifna anslagsbeloppen; och derjemte var den ganska betydliga anledningen, som verkade i afseende på en stor del af de uti K. M:s propös. förekommande behof, att inga särskilda tillgångar till deras fyllande kunde påräknas. Förhållandet är nu helt olika. Först och främst hafva under dessa 5 år gö romå - Den 5 Maj f. m. romålen betydligt stigit och alldeles öfvérgått hvad af 0111- belsmanna-personalen i berörde verk kunnat fullgöras; för det andra finnes — enl. hvad äfven StatsUtsk., som derom kunnat taga full kännedom, medgifvit — en ganska stor skilnad emellan tillgångarna nu och då.
Som blifvit a) Lemnad lill Bankens disposition med b) Balancerad till följande år, med Vinst Tillhopa observerad Vinst vid 183x års slut 166: 22: 6. 3:o Malmö Handels-Discon t. Skuld. Utelöpande Obligationer å 3 procent Ränta lill i83o års slut på år 183 r inlöste 875 R:dr Till Låne-Banken för åt Contoiret öfverlåtne upplånade medel Tillgång. Cassa-Behållning ... Utestående Lån Hos Låne-Banken, för lefverering utöfver i83o års Vinstbelopp I Vexel-Banken qvarstående . Inkomst. Influtne Räntor .. Utgift. Förvaltnings-kostnad, utbetalde Räntor och Ränteskuld till årets slut .. Vinst Som blifvit Lemnad till Bankens disposition med . Bil. N:o 5- C. Specification ä Förvaltnings-Kostnader för Handels-Disconterne. Diverse ... Arfvoden för båda åren Tryckningsoch Stämplings-Kostnad Papper till Obligationer, Formulairer och Böcker Bokbindare-Arbete . Smärre Conloirs-Omkostnader Porto ... Upplupen Ränta till i83o års slut . Ränta på infriade Obligationer I Malmö: Förvaltnings-Kostnad, Diverse Upplupen Ränta till årets slut Belald Ränta från i83o års slut till förfallodagen å infriade Obligationer R:dr 8^5 S u m m a Su mm a. N:o 6- a. Sammandrag öfver de i Banco-Discont-Verkets rörelse begagnade Bankens Fonder, Afkastningen deraf, oell dess användande, för åren 1829, i83o och i83i. Verkets Skuld till Växel-Banken (efter Discont-Räkenskaperne och så- ledes nied inberäkning äfven af utelöpande Assignationer). Till godtgörande af de, efter Revisorernes pröfning, på serskildt Blad i Balance-Exlractet såsom osäkra afförde Capital-fordringar B. 141 5 (SummartfE gårtccEntng öfwer '•
UnDer 50 9v:Dr — 12. — från od) meD 50 till 75 DfcDr — 24. — från od) meD 75 til! 100 — — 36. — från od) meD 100 till 125— 1: från ocf) meD 125 till 150— l: 12. — för fulla 150 9e:Dr 1: 24. — oi$ Derutöfver för hvarje fulla 50 3l:Dr . — 12. — <2öarDer dföpe», Söpteé* eller @åfvo»33ref, förr än ttppbuD eller intecfning (fett, å annor man tranöpotteraDt eller öfverlåtet, beläggeö fyanDlingen meD np d)arta, efter npjjbetötDc grunD, för hvarje transport ellet öfverlåtelfe. ^öpe-, ^3i)teö od) @åfvo»bref om 0fepp, $artpg od) £3åtar af öfver 10 läfteré Drägt, äfvenfom föpe*afbanDlingar om anDra lösören, bvilfa i fäl» jarenö vårD gvarflanna, böra jemväl, för att vnra gäHanDe, förfeé meD flämplaDt papper i förl)ållanDe till värDet, efter ofvanfiåenDe £atif. Ét i d?öpe», Söptes» o$ ©åfvo»bref å fajl egenDom vifjt värDe Denfamma ej åfatt, beräfnaö bartan efter
Utaf enahanda skäl, som för Justitiä-Revisionen, samt Swea och Götha Hof-Rätter, hwilka ur samma anledning fäkt sig slike Extra medel tillagde, ärv ansörde, har Slals-Ukffottet icke funnit sig böra tillstyrka lokal indragning af Veste medel för Commerce-ColleginM; men som Collegium fär 2.ne Commerce - Räds - Löner ledige pä Ordinarie Stat efter Commerce - Ruderne von klomgren och Grefwe t^IlenborZ, hwilka blifwit till Allmänna Jndragriings-Starcn flyttade; sa har Utskottet trott, Veste Extra Medel bade böra och kunna nedsättas till 420 Rdr, hwilka Uiffottct också uri den projecrerade Staten upkagit, och hemställer akt de till nästa Riksdag matte fa fortfara. Kammar - Ratten. Detta Werk innehar sista nummern ibland RiketS Collegier, ibland hwilka det först är 1697 blifwil uptagik. och sedermera uti 1719, 1720 och 1772 ärS Regerings - Former stadfastadt. —. I äldre tider har det warit ett under Kanrmar-Collegium hörande Contoir. Dest första Instruktion utfärdades den 29 November 1689 och den zo April 1799 undfeck det ett förändrade skick, och derefter för dest befattning, lämpade föreskrifter, samt namnet Kongl. Majus och Rikets Kammar. Rätt, i I28<2 Den 22 November. ställe för Kongl. Kammar-Revistonen, som det för» «l benämndes. Flere Förslag till förändringar och indragningar af detta Werk, hafwa wäl blifwit gjorde, och da dest befattning rill en bctydelig del, säsom en följd af HZ nti RegcringS-Formen, synes wara inskränkt och förminskad, skulle wäl en indragning Uti detta Werks perscnelle Stat tyckas böra äga tum ; men utaf de skäl, som Slars - Utskottet i dest särskildt?
Grefven säger vidare: beväringsmanskapets vapenöfning inlager i anseende till sin stora syftning, ett ganska vigtigt rum inom den K. proposra; men det är egentligen uti den vidfogade försvarsplanen, man påträffar förslaget till en ny organisation för beväringen. Då Gr. tyckes hafva tagit kännedom af den uppgjorda planeu till försvars-verkets ordnande, som af K. M. blifvit nådigst gillad, sä känner Gr. den, och anser jag mig icke behöfva i detta afseende gifva någon ytterligare upplysning. Dock får jag äran tillkännagifva, att egentligen ingen tillökning blifvit begärd i afseende å sjelfva vapenöfningarne, ty år 1846 kostade vapenöfningarne öfver 151,000 r:dr och i år säkert mera, fastän räkenskaperna icke blifvit slutligen granskade. Det politiska ändamålet hade kunnat uppfyllas, säger Gr., genom 4 dagars sammankallande, för ali med egna kläder öfvas uti första grunderna att lära stå och gå; den stora syftningen med försvarsplanen, såsom Gr. behagat yttra, vore ju sålunda förstörd; 1) c u 30 N o v e ni b e r. f. m. och i afseende på nyttan af egna kläder, torde det tillåtas mig anföra följande: R. St. hade lili und. skrifvelse till K. M. den 6 November 1834 hemställt att till de beväringsskyldiges fria val kunde öfverlemnas, alt, emot en afpassad lämplig vedergällning, sjelfve förse sig med rockar och byxor. I anledning häraf förklarade K. M. i nådiga Brefvet lill Krigs-Colhm af d. 24 Januari 1835, att, enär en slik förändring i sättet för beväringsmanskapets förseende med beklädnad är stridande emot beväringsstadgan, som bjuder att beväringsmanskapet skall klädas lika med kronans manskap, berörde und. hemställan ej kunde bifallas.
Den 27 Maj f. m. 331 Jag anhåller för min del, att denna § matie återremitteras |)å det att frågan måtte af Utsk. tagas i förnyad pröfning. Gr. af Ugglas: Gr. Sparre har updragit en mycket mörk skildring af bevilln:s erläggande i städerna i förhållande till hvad på landet eger mm. Afven jag har medgifvit det jag tror, att städernas bevillning utgår uti en något mindre proportion lill det rätta förhållandet än den på landet, men så ”uprörande” som Gr:n skildrat detta förhållande är det verkligen icke, eller ock kunna lika uprörande drag hemtas ifrån taxeringen på landet. Om man genomgår hvad bevillningen från de serskildta städerna utgjort, sä torde man komma till det resultat, alt det visserligen uti somliga städer går alldeles på tok, men att ifrån ganska många städer verkligen utgå skatter som jag skulle tro vara fullt jemförliga med dem, som utaf de jordbrukande klasserna utgöras. Jag har mig, bland annat, bekant, huruledes en egendom blifvit försåld till 100,000 R:dr, men varit taxerad endast till 6,000 R:dr. En sådan proportion tviflar jag på, att man skall mångenstädes bland Rorgerskapets taxeringar kunna påträffa, så att om man Olifver allt för mycket uprörd af del ena, så lärer man väl icke kunna undgå att jemväl blifva uprörd af förhållandet å den andra sidan. Gr. Sparre har med afseende å taxeringarne på landel, till i9090:delar af den Svenska nationen upskattat den på landet boende allmogen, efter hvilken beräkning skulle i Sverige endast finnas 30,000 personer, som icke äro bönder. Detta torde vara nog öfverdrifvet, men allmogen utgör likväl det stora flertalet på landet, hvarföre man äfven ansett densamma böra representera jordbruket; och som i städerna Borgareklassen är det hufvudsakliga elementet, har man ansett den ena delen af Taxerings-komitéerna derstädes böra af denna klass utgöras, och den andra delen af de öfriga klasserna tillsammans. Låtom oss nu tillse huru det på landet verkligen förhåller sig.