Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtbo, om bestämmande af viss tid, inom hvilken klander må anföras mot syn, som af enskild person hålles med dess landtbo. Se Syn. Landt-Marskalk, Grefve Sparre, Gustaf Adolph, dess utnämnande. I. Landtmarskalkens porträtt, angående målning af IV. 140. VII. 207. Landlmarskalks-porträtter, förvarade å Riddarhuset, angående väckt fråga om deras förseende med ramar. Landt-Marskalks-stafvens öfverlemnande till Kongl. Majit. IV. 115, Landlmarskalks-stafvens öfverlemnande lill Kongl. Majit vid Riksdagens slut. IX. 618. Landtmätare, angående ändring uti Kongl. Instructionen för dem. Se Instruction. Landtmätares delaktighet i Civil-statens pensions-cassa, angående. Se Borgmästare. Landtmäteri-förrätlningar, angående ändringar uti Kongl. Taxan den 18 Oetober 1834, rörande arfvode för. Landtränterier, om bördeskillingars nedsättande derstädes, Se Bördeskilling. Lappmarken, angående Svenska befolkningens i Lappmarken skyldighet att deltaga i allmänna beväringen. Se Beväringsskyldigheten. ( 93 ) Lax och Smör ifrån Norrbottens och Westerbottens Län, angående upphörande af den genom Kongl. General-Tullstyrelsens circulair af den 10 Februari 1838, föreskrifna controll vid aflastning deraf. VII. B. 322. VIII. A. 128. Laxfisket i Mörrum, angående eftergift i arrendet för. Se Eftergift. Laxtaxan, angående upphörande af den för Pastorerne i Norroch Westerbottens Län. VII. B. 110. A. 151. Lazaretts-fisket, om optionsrätt för Umeå Stad till. Se Umeå. Leckö Slott och Kungsgård, angående dess ställande såsom lustslott till H. M. Konungens dispolion. I. 459. R. 460.
Förmedelst en sådan maschinspånad, hvilken hunnit stor utveckling i Belgien och England, kan linnegarn säljas till vida billigare pris än dä det spinnes för hand. Detta är naturligtvis en fördel för maschinegaroe och förbrukarne i allmänhet, men måste hafva ett menligt inflytande på husslöjden i Norrland, der man under den långa vintren, då allmogen icke har någon annan lönande sysselsättning, använder sin tid till spånad och dermed försörjer sig. Att maschinspånaden omsider skall förstöra denna husslöjd, är väl oundvikligt; men sålänge Regeringen och R. St:r kunna från de norra länens allmoge afhålla detta förderf så böra de göra det, och icke påskynda det genom tullens nedsättande på linnegarn, hvilken jag alltså bestrider. Nästa artikel är Hudar. Dessa tillhöra ladugårdens alster. Men innan jag talar om detta ämne serskildt, anhåller jag att få göra en allmän anmärkn. ronde iakttagande af landtmannens fördel, under närvaride omständigheter. När man vill inskränka bränvinsbränningen, hvari man, såsom jag hoppas, skall lyckas; så kommer man, om än mot sin vilja, otvifvelaktigt att nedtrycka priset å säd och potates. Att då samtidigt föreslå sådana tullnedsättningar, hvarigenom priset på ladugårdsalster kommer att förringas, och såmedelst förminska inkomsten för landtmannen, är en motsägelse i handlingssätt, hvilken jag anser för obillig och skadlig, samt derföre bestrider. Vill man åt landtmannen bereda ersättning för det låga pris å spanmål och potates, hvilket genom bränvinsbränningens inskränkning upkommer, så bör det väl ske derigenom, att man förskaffar honom högre pris å ladugårdens alster. Betager man landtmannen utsigt att i högre pris å dem vinna ersättning för hvad han å andra sidan förlorar, så motverkar man det mål, man eftersträfvar, nemi. inskränkning i bränvinsbränningen, och undanrödjandet af landtmannens motstånd i detta hänseende. Min farhåga är att bränvinsbränningens inskränkning icke kommer att kraftigare motarbetas af drinkarne än af landtbrukarne i allmänhet, emedan desse frukta för ett betydligt fall i priset å säd och potates.
St. att förnya sin vid sista riksdag i detta afseende gjorda hemställan; men Utsk. har tillika, för den händelse, att K. M. skulle täckas bifalla sistberörde förslag 0111 ny roteling, tillstyrkt, att, intilldess densamma hinner verk - 8 D en 3 No v c rn be r f. m. ställas, cft årligt anslag af 4000 r:dr må tinder 3ine år från i836 utgå till lindring för rustoch rotehållare. För min del gillar jag endast den första delen af Utsk:s förslag. Att bevilja statsanslag, för att förmå Regeringen att lyssna åt R. St:s förnyade önskningar eller att medgifva en af den högsta rättvisa påkallad, till statsinkomsternas nedsättning i ingen mån bidragände lindring af tunga skattebördor, synes mig icke vara värdigt hvarken Regeringen eller Representationen. Prejitdicätet är dessutom ganska vådligt, enär på detta sätt R. St. skulle nödgas att genom statsbidrag afhjelpa alla de öjemnheter och bristfälligheter i organisationer, hvilka Regeringen Vägrar att Under andra Vilkor afhjelpa. Något, som icke rimmar sig, minst i ett land, der Regeringen har enväldet i den eeconomiska lagstiftningen. På dessa grunder, och då dessutom ett statsanslag, in-* tilldess en reglering hinner verkställas, troligen blott fördröjer denna (hvarå exempel ej saknas), yrkar jag äterremiss och att något statsanslag för ifrågavar. ändamål ej må beviljas; hvaremot R. St. bora hos K. M. förnya sin anhållan, att rättvisa må vederfaras Jemtlands skattdragande inbyggare så väl som öfriga Sveriges Rikes. Hr Stuart, Carl Gust.: Att Jemtland är öfver Rofvan tyngdt utaf roterirrgsskyldigheten är en sanning, som auetoriteterna vitsordat och Iråda Statsmagterna vid flera tillfällen erkänt. Att åstadkomma lindring i denna börda är således ett föremål, som i hög grad förtjenar Representationens verksamma uppmärksamhet. Äfven jag ber derföre att få tillkännagifva min åsigt i detta ämne, ehuru densamma till stor del redan blifvit uttryckt af de talare, sönt före mig yttrat sig.
Sedan R. o. Ad. fattat det beslut att til! K. M. öfverlemna ärendernas fördelning emellan departementcrna, synes mig lämpligast att till K. M. äfven öfverlemna att bestämma, om departementchefernas benämning och titulatur. Namnet, det må vara hvilket som helst, betyder intet i sjelfva saken och i afseende på ärendernas gång, och då frågan nu är att tillvägabringa en mer ändamålsenlig verksamhet i regeringsärendernas gång, utan att åstadkomma någon förändring i öfrigt, inser jag intet skäl att förändra de namn, som redan finnas, helst de icke kunna förändras utan betydlig omgång, enär de äro intagna uti Riksakten, derifrån de ej utan omgång kunna borttagas. Skulle denna namnförändring nu antagas^ mäste förslaget derom blifva hvilande, och beslut kan ej fattas förrän vid nästa riksdag, hvarefter frågan mäste öfverlemnas lill nästa Storthing i Norrige för de förändringar i Riksakten, som blifva nödiga, och således skulle hela saken ytterst komma att bero på Norrmännens samtycke. Jag hemställer, om man väl kan vilja ingå i så många vidlyftigheter för en sä obetydlig sak, som icke ens synes löna mödan alt tala om så länge, sorn jag nu gjort. Hr Dalman: Med anledn. af den siste värde talarens yttrande får jag fästa uppmärksamheten derå, att meningen aldrig varit att hindra Konungen att gifva sina departement - >48 Den 6 October c. m. chefer Hvad namn lian behagar. Han han således, om han vill, kalla dem Just.Statsminister, Utrikes Statsminister o. s. v.; men det ur på goda skäl, som man yrkar, att den ena chefen icke i grundlagen får högre rang och titulatur, än den andra, hvarföre jag också längre fram i 33 § kommer att föreslå den förändring, att alla Statsrådets ledamöter skola innehafva Rikets högsta värdighet; Konungen dock ohetaget att för öfrigt gifva deni hvilka titlar sorn helst. Frih. Palmstjernas anmärkning synes således blott vara en förevändning för att bibehålla titlar, spm icke böra hafva något med grundlagen att skaffa. Frih. Palmstjerna: Om man borttager
Herrans heliga nattvard samt kunde skrifva läsligt och räkua quatuor species i enkla tal, erhölle nödig undervisning; men det vore klart, dels att kontrollen häröfver i de flesta fall vore omöjlig att verkställa, dels att barnet, sedan det kommit i arbete, icke kunde godtgöra hvad som blifvit försummadt, om försummelsen sträckt sig derhän, att sjelfva elementerna icke blifvit förut i skolan inhemtade. Bristen i lagstiftningen låge just deri, att skolstadgans föreskrift om ett visst kunskapsmått för utträde ur skolan icke understöddes af en likartad föreskrift i fabriksoch handtverksordningen för inträde i arbete. Om det vore en sanuing, att våra kunskaper samlades icke för skolan utan för lifvet, vore det en försummelse af Staten, att låta skolstadgan gifva en bestämmelse om kunskaper, som icke i det praktiska lifvet vunne sin tillämpning. För vårdslösa föräldrar och sorglösa barn, som föraktade kunskaper och endast afvaktade de fyllda tolf åren, gåfves icke något bättre korrektiv än det, som skulle ligga i en föreskrift om oberättigande till arbete, så snart skolstadgans föreskrift icke blifvit iakttagen. När Staten och kommunerna gjorde betydliga uppoffringar för ungdomens uppfostran, borde man ock tillse att dessa uppoffringar icke blefve fruktlösa. När man både offentligt och enskildt sträfvade till det stora målet, att vår folkuppfostran måtte blifva en verklighet, borde man ej tveka om uttagandet af ett steg, hvarigenom man beredde möjligheten för realiserandet af 12 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 17. denna stora idé, ett steg, sora uti sig icke innefattade något annat än elementerna för alla. På dessa grunder har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit täcktes, såsom tillägg till Kongl.
Ehuru jag anser älven denna önskan öfverflödig, då jag tror att Hans Kongl. Höghed ArfFursten icke lärer underlåta, att, i hvad på honom ankommer , sjelfmant gå dem till mötes, hoppas jag likväl att H. K. Höghet, i afseende på ädelheten af ett sådant kall, icke skall onådigt upptaga en dylik anhållan. Herr Skjöldebrand, Pehr Eric.- Ehuru Friherre Stael von Holstein pa ett missfirmeligt sätt angripit samtlige Landshöfdingar, likväl och då jag känner att den Patriotisme, sorn vanligen leder honom, ofta förleder honom läng - Deri a December. 117 re än han borde, vill jag för denna gång med skonsamhet besvara honom; hvarefter Herr Skjöldebrand uppiaste följande: Ingen lärer kunna bestrida Herr Baron Stael vid alla dess framställningar de mäst välmenande afsigter mot Fäderneslandet; men det tillhör menskligheten och hvar och en af Oss att kunna misstaga sig om sättet att vinna det ändamål man söker. Rikets, och i synnerhet vissa Landsorten, af honom åberopade olyckliga belägenhet, lärer väl hufvudsakeligen härleda sig från de enskildte Disconternas iråkade obestånd, och detta kan så mycket mindre vara Konungen och de i Styrelsen deltagande Kongl. Prinsarne obekant, som Hans Kongl. Majit, just af denna anledning sammankallat Rikets Ständer och i Dess Nådiga Tal, uppläst på Riks-Salen, uppmanat dem att med skyndsamhet och endrägt söka detta onda afhjelpa —- Hvad öfrige Rikets olyckor beträffar, såsom fattigdom hos synnerligen större delen af jordbrukande Glassen, torde sådant böra tillskrifvas den redan långt före Disconternas fall, öfverhand tagne böjelse för utländske öfverflödsvaror och ett yppigt lefnadssäu, icke motsvarande egna och verkeliga tillgångar, och till en stor del härrörande af för lätt tillgäng till Iåns erhållande och ett för obetänksamt begagnande deraf.
R:dr höja pensionen för denne 79-årige högst förtjente man, hvars ekonomiska vilkor ännu i hög grad påkallade deltagande; — och hafva, med afseende å Kommerse-rådet Santessöns långt framskridna ålder, långvariga och särdeles nitiska verksamhet i allmänna värf samt erkända behof af understöd, Rikets Ständer å Allmänna IndragningsStaten uppfört betnälde Kommérse-råd till åtnjutande, för sin återstående lifstid, af en till 1,000 R:dr förhöjd årlig pension, att utgå från och med det år, nu skeende statsreglering blifver gällande. 20:o. Sedan Vaktbeljenten i Manufaktur-Diskont-kontorel, Johan Eric Lindström, hos Kongl. Kommerse-kollegium anhållit om afsked från samma befattning, äfvensom att något årligt understöd måtte honom för hans öfriga lifstid beredas, och bemälda Kollegium, under vitsordande att Lindström, som är lödd den 7 Mars 1797, och blifvit antagen år 1822 till e. o. kammardräng hos allmänna Magasins-Direklionen 444 Expedilions-Ulskoltets Förslag lill anderd. Skrifvelse, N:o 163. och år lMÖ till e. o.
I anledning häraf, få Utskotten vördsarnligen upplysa, att, sedan Kongl. Majit under den 7 sistledne April till Stats-Utskottet låtit aflemna åtskillige till Kongl, Majit ingifne handlingar, rörande frågan om den föreslagne In - Statsoch Bescdrs-Utskottens Betänkanden. 1S17 rättningen af en Bergverks-Skola, hvartill en Plan af utsedde Committerade blifvit uppgjord; så har bemälte Utskott, uti serskilt Utlåtande af den 24 i samma månad, afgifvit yttrande angående medlen till koStnadernes bestridande vid förenämnde Inrättning; Och torde, enär den omständighet, sorn utgjort föremålet för de framstälde anmärkningarne, således blifvit i. akttagen, berörde anmärkningar icke fordra något serskilt besvarande. Emedlertid, och då Kongl. Majit, deisi1 efter hvad nu mera upplyst blifvit, redan låtit vidtaga åtskillige förberedande anstalter, i afseende på ifrågavarande Bergverks-Skolas inrättande, dels icke lärer underlåta ombesörjandet af de för den sammas iordnirigbringande ännu återstående åtgärder, enär genom de af StatsUtskottet uppgifne utvägar Kongl. Majit härtill kan blifva salt i tillfälle; anse Utskotten, vid ett sådant förhållande, sig nu böra årerkalla sitt förut gifne tillstyrkande om framförandet af den. underdåniga anhållan, att Kongl. Majit på Riksens Ständers vid 1815 års Riksdag yttrade underdåniga önskan om en Practisk Bsrgs-Skolas organiserande täcktes fästa Nådigt afseende; hvarföre ock Utskottens af Högvördige PresteStåndet och Vällofl. Borgare-Ståndet godkände; men af Hedervärda Bonde-Ståndet ogillade Utlåtande i ämnet af den 26 sistledne Martil* torde till all verkan böra förfalla; som Riksens Höglofl. Ständers pröfning likväl vördsam ligen a underställes.
Gödsel, naturlig ocb artificiel, således äfven t. ex. patenterad gödsel, (chilisk salpeter, svafvelsyrad ammoniak och dylika varor äro icke fria från transilo-afgifter, änskönt de möjligen kunnat vara afsedda att användas såsom gödnings-ämnen; pulveriserad gips är likväl fri från transito-algifter, då det styrkes alt den skall användas endast såsom gödningsämne). Is, (icke artificiel). Ollon. , Glober. Tjära och tjärvatten. Frö af hampa, lin, raps och andra frö-arter af alla slag, äfvensom frön för pharmaceutiska behof, tex. fenkol, (för kummin och anis böra afgifter erläggas). Resandes klädespersedlar och öfriga saker, begagnade möbler och husgeråd, om de äro flyttsaker, nyttjade klädespersedlar, som efter tullljenslemännens bedömande böra anses såsom resandes tillhörigheler, utan att del är nödigt atl egaren åtföljer dem. Köksväxter, friska blåbär, smultron, hallon, vinbär, lingon, krusbär, njupon, drufvor, rättikor och lök. Stenkol af alla slag, äfvensom coakes och cinders. Harn pirö. Ostron. Säf. Ull af alla slag. Mjölk. Messing, oarbetad (icke smidd eller valsad). Fläsk, lefver och afskräden för tillverkning af fiskolja. Fläsk, färskt. Linsärter. Druf, torkad (rå vinsten). Kork. Lin, häckladt eller ohäckladt. Böcker med gravurer, bundna eller obundna. Malt. Brunsten. 12 Kongl. Mnjds Nådiga Proposition N:o 72. Manna. Medaljer. Metaller, oarbetade (brons ocb andra metall-legeringar, liknande messing) icke smidda och icke valsade. Blyerts. Malmer, osmälta af alla slag. Mineralier ocb naturhistoriska föremål, såsom jordocb slen-arter, mineralier, växter och frukter, snäckor, insekter, fåglar och andra djur, uppstoppade eller inlagda i sprit lör naturhistoriska museer och vetenskapliga samlingar.
— Ar 1815 hade åtal anställts mot åtskilige personer af allmogen uti de till Skellefteå närmast belägna socknar, för olofliga religionssammankomster; men sedan utrönt blifvit, att de åtalade sammankomsterna egenteligen tillkommit genom misstroende mot de nämnda, ”nya böckerne”, hvaribland serdeles nya katechesen, uti hvilken voro anförda språk efter en inom Svenska församligen icke antagen eller godkänd bibelöfversättniug; så förordnade K. M., redan d. 12 Juni 1816, det ifrågavide åtalets nedläggande, och fann K. M., d. 29 Januari 1817, sedan Stiftets Biskop sig i ämnet, utlåtit, ”ingen annan åtgärd böra ega rum, än alt Biskopen med ”sorgfällighet borde tillse, det Presterskapet tilläte hvar och en, ”sorn det åstundade, att få nyttja den gamla, förr begagnade, ”med Svebilii förklaring försedda Lutheri katechesen, samt att ”denna äfven mätte helst bibehållas och brukas, intill dess all ”fördom emot den nya katechesen kunde uphöra”, samt att vid nya katechesens begagnande all försigtighet iakttoges, särdeles med afseende å de genom den nyare bibelöfversättningen förändrade Skriftens språk; hvarjemte föredraganden, Statssekreteraren N. von Rosenstein, i handbref till Biskopen, på nådig befallning, sålunda närmare förklarade K. M:s höga afsigter: ”K. M. vill, att, så vidt möjligt är, alla anklagelser vid domsto”larne undvikas, hvilket icke egentligen beror af Consistorio och ”Presterskapet ensam, men hvartill likväl det sednare, hvar och ”en i sin ort genom föreställningar kan bidraga”. Att detta var rätta medlet att återföra de vilsefarande, hade Biskopen i sitt utlåtande äfven yrkat. Den nya katechesen borde begagnas, der sådant utan fara af olägenhet kunde ske, men endast efter föräldrars önskan och med nödig varsamhet. Handbrefvet slutar med ”den erkända maximen, att klokhet och förstånd äro bättre, "än föreskrifter”. Då emellertid någon oreda bland de s. k.
Dessutom finnes det en hel mängd Kungsgårdar, ,och jag kan icke finna, att någonting olämpligt läge deruti, om Furstar, som befunne sig i slägtskap med Konungahuset, mot en skälig arrendesumma till Staten öfvertoge dessa gårdar. Vid 1830 års Riksdag var det fråga om en faddergåfva till Prins Oscar, och det föreslogs då, om jag icke minnes’orätt, att till honom öfverlemna en betydlig Kungsgård i' Westergöthland. Detta förslag väckte som jag tror icke någon ovilja; man blott tyckte att formen, hvaruti det blifvit framställdt, icke var den lämpliga, hvarförutom d. v. Konungen afsade sig denna gåfva. En sådan gåfva är alldeles icke att jemföra med lifgeding eller fijrläningar. Slutligen anhåller jag att här få förklara, det jag i likhet med Frih. Cederström, icke ämnar bestrida det belopp, som K. M. begärt för Prins Oscars hofhållning; men jag tror att om det också kan synas vara temligen likgiltigt i närvarande ögonblick att antaga den grundsats, som i motionerna innehålles, sådant dock för framtiden är af vigt samt att det under dylika omständigheter är bättre att, såsom ordspråket säger, stämma i bäcken än i ån. Ty säkert är att man då skulle vara ganska glad öfver, att redan från början hafva följt en princip som både i politiskt och ekonomiskt hänseende är riktig. På dessa grunder förenar jag mig i den propos., som af Hr Stjernsvärd blifvit begärd. 236 Den 21 Mars f. n>. Hr Gripenstedt, Joli. August: Den enda fråga, som här f n. tyckes vara omtvistad, är den, huruvida det före* slagna anslaget tili Prins Oscar bör såsom särskildt Apanage beviljas, eller om det bör sammmanslås med Konungens hofhållningssumma.
A t t TTiktor Rydbergs dikt ~Hiinlens blå », skrif veii för Vin tergatan, utgör samlingeiis parla, beliöfver val knappast närnnas, deii dikt Iivari följande sköna, redan val kända strofer förekomiua: aridct blod, det renaste och iildstn, till svensk jag vigdes a f e# t.äi~Zig ?z.or~irr, Sveriges vittra storhetsfid af H e l l m LGzdgren. Förra delen. I afvaktan på en mer iittöininande kritik öfver ofvaiist&amp;ende verk, livwrom vi gått i författuing, ä r det oss en glädje a t t med några ord för våra läsare påpeka detta arbete, shsom varande bland det i sitt slag basta, s o n vår litteratur har a t t uppvisa. Fiirf. har här på ett det lyckligaste satt löst den ingalimda lätta uppgiften a t t vara på en gång populiir och gedigen, utan a t t en enda g h g falla in i kåsörens så lätt till ytlighet och banalitet urartande ton, ger han åt de litterära personer, han tecknar ett lif och ett rent personligt tycke: som verkar i hög grad fängslande. Denna första del af herr Liiidgrens litteraturhistoria behaudlar den tid, som narinast föregick det gustavianska tidelivarfvet och afven delyis tillhörde detta. Fortstittningen, som kan väntas under loppet af våren, skall ' innefatta Gusta vernns tid till 1800. Fordomdags. Knlturhistoriska utkast och berättelses a.£ Gast@ Björlin. Den flitige uppdagaren af så inknget guldkorn, fiirborgadt i våra rika häfders outttömliga djup, har afven till deniia j 111 skänkt oss en samling historiska bilder af mycket varde. Frånser nian den något torra och karfva stilen, soni utgör omhöljet till dessa i och för sig så intressanta taflor frkn » fordomdagss, skall man i Gustaf Bjorlins bok finna en både underhkllande och lärorik läsning. Arsbok f ö ~ hemmets rökenskape~ och Hufwudbok f ö ~ hemmets räkenskaper, kr.
R:dr snart skulle föranleda begäran af större löner; hvilket förhållande gällde äfven för LänsBokhållares och Cancellisters löner i Jemtlands och Westerbottens Län; äfvensom Herr Ribbing, Arfvid, ansett LandsSecreterarne, såsom ibland de bäst lönte Tjenstemän, böra sjelfve gifva erforderlig lön eller andel af Sportlerne åt LänsNotarierne, eller, om de ej sådant ville, vara detta biträde förutan. Hos Vållofl. BorgareSt cindel har äfven den åsigt af någre Ledamöter yttrats, att LänsNotarien, hvars befattning vore vigtig, då denne Tjensteman tillika skulle kunna substitueras för LandsSecreteraren, icke borde hufvudsakligen af honom uppbära sin aflöning, och att vid en allmän reglering af LandsStaterne en sådan Lön måtte LänsNotarien tilldelas, att han utan beroende af LandsSecreteraren kunde hafva sin an - Betänkande», N:o 237. 5g ständiga bergning; men en Ledamot har trott, attoni LandsSecreterarne fingo rättighet, att såsom substituter begagna LänsNotarier, och deruti njöto en förmon framför andre Embetsman, det ock vore billigt, att de sjelfve lönade desse Vicarier. Och hafva inom Hederv. BondeStdndet äfven mange Ledamöter ansett något arfvode på Stat icke böra tillerkännas desse Tjenstemän, i synnerhet som tillgång på skicklige Sökande till desse befattningar förmodats ändock icke komma att saknas, enär de kunde komma i tour till ledige LandsStats-Tjenster. Vid pröfningen af desse anmärkningar, har Utskottets pluralitet funnit dem, som innefatta ett bestridande af all utgift af Staten för LänsNotariers aflönande, böra godkännas.
Och då förmånen af sommarbete och vinterfoder för en ko, der denna förmån ordentligen utgår, otvifvelaktig! innefattar en ganska väsendtlig del af folkskoleläraren» aflöning, för hvilken tvä tunnor spannmål icke utgör någon motsvarande ersättning, hafva Rikets Ständer jemväl ansett sig böra härmed hos E. K. Majit i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. Majit i nåder förordna, all den i 4 § 2 mom. af Kongl. Stadgan om folkundervisningen i Riket bestämda ersättning, som, der lokala eller andra förhållanden förhindra att åt folkskoleläraren lemna sommarbete och vinterfoder för en ko, honom tillkommer, hädanefter skall utgöras med fem i stället för två tunnor spanmål. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 24 Oktober 1860. Bilt. till ii. St. TIONDE SAMLINGEN Afdelningen: Expeditions-Utskottet,s Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrif reiser till Kongl. Maj: t, m. rn. »m mmm C Supplement-Band.) Anmärkning. För ali genom samtidig tryckning i två serier fortskynda offentliggörandet af de vid Riksdagens slut ännu otryckta underdåniga Skrijve/ser, har detta särskilda Band blifvit bildadt och kalladt Sup piemont-B and, utgörande likväl, ehuru under nybörjad paginering, en oafbruten fortsättning af Tionde Samlingen, Färsta Afdelningen, Andra Bandet. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1861. Expedilions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 486. 3 Tito ISO. Uppläst och godkändt bos Ridd. och Adeln den 88 Okl. m«o. Preste-Slåndet den 84 Borgare-Ståndet den 84 Bonde-Slåndet den 8* — Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Ma,j:ts nådiga skrifvelse, med det af Kommitterade afgifnd underdåniga Betänkande och förslag angående Kommunal-styr elser. (Allm.