Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skola föräldrarne växa med barnen in i deras intressen och framtid, så skola också barnen då och då hejda sig litet och besinna, om det också går väl framåt, när det går fort. Och om, såsom tingens ordning väl fordrar, den unga, den växande tiden kommer med mycket, som är nytt, skola dess barn komma ihåg, att den gamla har sofrat det, som en gång också var nytt, och behållit det bästa. Det är därför erfarenheten är lika god som den nyupptäckta visheten, och det är därför de unga skola hedra de gamla, äfven där dessa icke kunna fullt följa med i den raska farten. Där den unga, ifriga kraften och viljan tillgodogöra sig den lugna erfarenheten, lyssna till välbetänkta råd, hejda sin uppbrusande häftighet, undvika att öfverskatta sin förmåga och sina förvärfvade kunskaper, där måste resultatet blifva en harmonisk utveckling, en gagnande och kraftfull verksamhet. Och när kärlek och öfverseende så enas, och kärlek och vördnad å andra sidan äro det band, som förenar autid och framtid, de gamle och de unga, föräldrarne och barnen, då skola heller aldrig hvarken föräldrarne behöfva klaga, att barnen växa ifrån dem, eller barnen öfver, att föräldrarne med föråldrade fördomar stänga de ungas väg. Mathilda Langlet. D e n n y a tjänarinnan. Skiss af för Idun Ib. jet var på flyttningsdagen; klockan hade redan längesedan slagit tolf, och den lilla familjens enda tjänarinna hade ej försummat att profitera af sina rättigheter för att njuta af den så ofta prisade och kanske ännu oftare missbrukade friheten, som friveckorna erbjuda. Frun hade själf nödgats laga middagen, och barnen hade hjälpt att torka disken och sätta in sakerna, och nu såg det helt tomt och ödsligt ut i det stora köket, sedan den förra jungfrun gått och låtit af hemta sin fina byrå med den stora spegeln, ljusstakarne, vaserna, porträtten ocb alla små porslinsfat och gubbar. Men tomrummet skulle ännu samma afton fyllas, och barnen gladde sig redan på förhand åt att få se en ny byrå med en ny spegel, nya stakar och nya vaser, porträtter, fat och gubbar, under det frun däremot med en viss spänning motsåg stunden, då den nya tjänarinnan skulle komma.
Vår tid prisar förälskelsen såsom kärlekens egentliga blomning; det sextonde seklet betraktade kärleken såsom en frukt af äktenskapet. Först äktenskap och sedan däraf alstrad kärlek! Alldeles såsom uppfattningen var i Norden under hednatiden. Detta sakförhållande stod i nära samband därmed, att flickorna i allmänhet trolofvades vid mycket ung ålder. I tid måste föräldrar och målsmän se sig om efter den blifvande brudgummen, enär — enligt tidens tankegång — det stred emot all sund beräkning att inskränka kretsen af brudgumsämnen endast till dem, som tillfälligtvis kunde vara en gång till äktenskap lediga, IDUN när flickan omsider var vuxen. Hvad det unga manliga släktet beträffar, tänkte man som så: en rik flicka stod lättare till att vinna, när hon var späd till åren och endast hade arf i sikte, än när hon redan var i besittning af all sin egendom. Detta allt gjorde, att flickorna trolofvades eller » bortfästes » vid synnerligen unga år, såsom seden redan var för handen under vikingatiden. Sålunda var det ej något ensamt stående fall, då unionsdrottningen Margareta endast elfva år gammal äktade konung Håkan och från och med sitt fjortonde år lefde med honom som hustru. Ett ännu bjärtare exempel gifver den danske hertigen Hans den yngres andra hustru Agnes Hedvig på 1500-talet. Visserligen var också hon fjorton år, då hon med honom ingick i äkta ståndet, men hon var den gången allaredan änka, i det hon vid tretton års ålder mist sin förste man, kurfursten August af Sachsen. Tretton år gamla trolofvades: Karina Krausse med Fredrik Friis, Anna Brahe med Sten Malteson, Elsa Ramel med Christian Barnekow. Hak TJlfstand lät » ärligen bedja om den tolfåriga Pernille Goye att hafva till hustru med stort afseende på hennes höfviskhet, takt och goda låter ». Pernille Oxe var endast elfva år, när hon äktade riddaren Otto Rud. Tio år gammal blef, enligt en likpredikan af år 1624, högadliga jungfrun Kristine Munk trolofvad med Erik Rosenkrandz, herre till stora gods. Till och med hos det på den tiden lägsta ståndet, bönderna, följdes samma sed.
Härvid får Utskottet vördsamligen anmäla, att då Tre RiksStånd redan godkänt detta förslag till behandling efter 5,5 §, RegeringsFormen, Utskottet ser sig alldeles ur stånd satt, att sammanjemka meningarna för bibehållandet af momentet modificeradt, med dem för momentets fullkomliga uteslutande. Om således Högvördiga PresteStåndet icke skulle täckas foga sig efter Resp. MedStånden, förväntar Utskottet derom benäget svar, för att sedan kunna taga i öfvervägande, huruvida de oförenliga skiljaktigheterna må under - 152 ConstitutionsUtskottets Bctänkandcn. ställas Riksens Ständer, för afgörande genom Constitutions-Utskottet förstärkt, hvartill likväl, i ett fall sorn detta Grundlagen icke synes lemna nog nyttig anledning. Stockholm den lo Junii 1825. N:o Ankom d. 50 Junii 1Ö23. Betänkande till Riksens Ständer, i följd af Stats Ruds-Protocollens fulländade granskning. Inför Riksens HögloJfl. Ständer får Deras Constitutions-Utskott vördsamligen framlägga de qvarstående resultaten af den Utskottet i 105, 106 och 107 §.§. Regeringsformen uppdragna allmänna granskning af Konungens Rådgifvares och Föredragandes Ämbets-åtgärder. Genom en constitutionel författning, törhända ensam i sitt slag, ville Svenska Folket och Dess Representanter fästa ett osvikeligt ljus omkring Konunga Thronen, och förbehöllo sig att vid hvarje Riksdag undersöka, huru vida detta ljus kunde hafva - Constitutions-Utskottets betänkanden, 153 va trutit eller försvagats. I en sådan pröfningsrätt skalle inbördes förbinda sig sorgfälligheten örn Majestätets glans och den om Nationens frihet, begge oskiljagtiga frän Samfundets sällhet och bestånd, begge lika heliga, lika grannlaga och ömtåliga.
I en lavaström af förbrännande ord strömma hans hjärtas förtviflan, baktankarnas och misstrons anklagelse, det svikna hjärtats förbannelser fram, och först med ett afsked, högtidligt och oförglömligt som en troendes besvärjning, är det, han till henne riktar sitt sista farväl: Je te bannis de ma mémoire reste d’un amour insensé, mystérieuse et sombre histoire quï dormira dans le passé! Et toi qui jadis d’une amie portât la forme et le doux nom. L’instant suprême où je t’oublie doit être celui du pardon. Pardonnons-nous; – je romps le charme qui nous unissait devant Dieu. Avec une derniére larme reçois un éternel adieu. Hvilken har mäktigare och stoltare brutit en passions sista länk? Men ännu flera år därefter kan blotta mötet på en gata med George Sand hos denne slocknade man, förödd af dryckenskap och ett söladt lif, än en gång låta diktens flöde springa fram inom honom med en bergskällas djup och klarhet, som i dikten Minnet (1841), där han håller sig fast vid sin ungdomskärlek till henne, som vid vittnesbördet om, att han en gång varit en annan människa, ett söndagsbarn, en Fantasio med silfvernycklarna till de vackraste trädgårdarne i sin hand. Så omspänner namnet George Sand Mussets hela lif. Det som sålunda var hufvudkrisen i Mussets existens blef blott en episod i George Sands. Däri ligger redan skillnaden i deras dram och deras karakterer. Men också hos henne hade deras två gemensamma år af lycka och kval satt oförglömliga märken trots hennes starka, lätt läkbara natur.
Men motinären har i alla fall icke sagt, att den för hvarje län föreslagna summan ovillkorligen skulleder användas lill sitt fulla belopp; han har endast föreslagit, att förmånsrätt skulle länet tillkomma för densammas erhållande, om K. M. finnér de uppgifna företagen af den beskaffenhet alt de förtjena detta understöd. Hr von Hohenhause n, Mich. Silvius: I afsende på Hr Nordenanckar ifrägavar. motion, anser jag mig på visst sätt pligtig att säga ett par ord till ursäkt — om jag får begagna det ordet — för denna motion. Motionären och jag hafva vanligtvis varit jemna motståndare, och i synnerhet inom BancoUlsk. uti frågan om privatbankerne. När jag, förvånad öfver denna motion, frågade honom oin orsaken dertill, svarade han mig; jag måste resa fiån riksdagen; jag befarar, att det kominer att gå vid denna riksdag såsom vid den förra, såvida något beslut icke fattas alt på annat sätt än i låneväg disponera våra öfverskottsmede), nemi. att medlen anslås lill utlåning, och sedan när R. St. nästa gång sammanträda, och vilja använda bancovinsten, måste då blifvande BancoUtsk. svara dem, såsom vi nödgats svara de nuvarande R. St.: vi kunna icke laga igen de utlänta penningarne, ty man skriker om en allmän nöd och brist på penningar; derföre har jag väckt denna motion. Del är visserligen sant och tyckes slä väl tillsammans med föreskrifterne i bancolagen och reglementet om dispositionen af bancovinsten, och jemväl med den åsigt, som hittills alltid blifvit följd, nemi. att R. St. äga rätt att disponera de öfverskoltsmedel Banken kunnat samla; således äro tillgängliga och icke blott väntas alt utfalla för de kommande åren, såvida nemi. det icke varit behötligt för consoliderande af Bankens egen ställning. I denna syftning hafva åtminstone besluten fattats vid de sednare riksdagarne sedan realisationen beslutades. Om man än icke skulle anse sig bunden häraf, är det i ailä fall obestridligt, såsom de fleste talare här yttrat, att motionen blifvit för tidigt framställd, innan R.
Ett bevis, att man icke önskar vidhålla denna banas byggnadssätt, inhemtas deraf, att vid liniens fortsättning från Gent öfver Ecloo och vidare antagits den allmänna större spårvidden. Således vill man, ehuru exemplen och fördelarne af elen smalspåriga banan borde ligga så nära till hands, icke fortsätta med den äldre spårvidden och det äldre byggnadssättet. Jag anser mig äfven böra fästa Afdelningen uppmärksamhet på det i Öfverste-löjtnant Beijers rapport intagna meddelande, att vid ombyte af utslitna delar å banan, har man, — för att, så vidt kunnat ske, föistärka densamma, — i stället för de äldre 13 ^is räler, inlagt 16x/i ®; och vid en förekommande total ombyggnad torde man kunna antaga, att både spårvidd och materiel förändras. Till denna banas historik bör dessutom, att densamma till en början mellan Antwerpen och Nikolas anlades af en enskild person, med små tillgångar, och fortsattes och fullbordades sedan af ett bolag, och då naturligtvis med de mindre dimensioner och efter det byggnadssätt, som lill en början blifvit af den enskilde mannen anordnadt. Stockholm den 29 Januari 1863. N. Ericson.» Den vid förestående skrifvelse logade, af Herr Öfversle-löjtnanlen Beijer af~ gifna rapporten hade följande lydelse: »Till Chefen för Statens jernvägsbyggnader. Sedan Chefen lör Statens jernvägsbyggnader anbefallt mig att under min resa till Hamburg äfven besöka den emellan Antwerpen och Gent anlagda jernväg med mindre spårvidd, får jag, efter att på stället hafva tagit närmare kännedom om ifrågavarande anläggning, vördsammast deröfver afgifva följande berättelse: Stats-Utskoltels Memorial M <?7. Jernvägen emellan Antwerpen och Gent utgör en längd af 50 kilometer eller •4,68 Svenska mil, dess ändstation är belägen på venstra stranden af Scheldefloden midt för quaie S:t Michel i Antwerpen, hvaremellan kommunikationen sker med äng båtar. Jernvägen är härifrån anlagd genom städerna S:t Nikolas och Lokeren i nära rätlinig rigtning till Gent.
Nu innehåller Presterskapets privilegier i 4 §: ”Alle Biskoppar, Superintendenter, Theologue Doctores, Professores, Prcepositi Pastores i städer och på landet, Lectores i gymnasierna, Rectorer och Conreclorer i skolorne, och alle Prester i gemen, skola oförändradt behålla efter gammal häfd, sine Biskopsstift, prsebende-socknar och hemman, prestegårdar i städer och på landet, indelnings-stommar vid deras annexer, tompter, capellans-hemman och boställen, klockare-bord, utjordar, ängstegar, torp, bergsbruk, och qvarnställen, med alla tillhörigheter, ehvad namn de hafva kunna, som anten urminnes häfd är på, eller af andre laglige skäl kunna.bevisas dertil lyda, livilke äger och tilläger Presterskapet skal til sitt underhåll skäloch lagligen, utan ardras förfång, bruka och häfda, eller häfda låta til vatn och land”. R. o. Ad. behagade således finna att sedan PresteSt. bifallit Utsk:s Betänk., hvilket afslår all förändring i frågan, så kan i denna sak vid innevande Riksdag icke någonting, på sätt Frih. Raab och de med honom liktänkande, önska, nu åstadkommas. Öen 23 M a rs e. m. 491 Jag anser mig nu således på sätt jag förut har sagt icke böra uptaga tiden längre med bevisning emot de värde talarnes åsigt utan anhåller om propos. pä bifall lill Betänk. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Hr Adelborg bar yttrat att då olikhpter i aflöning mellan det lägre Presterskapet och Biskoparna är så stor, skulle reglering deraf vara nödvändig. Onekligt är likväl att en skilnad i lönevilkor bör förefinnas emellan Adjunkten och Biskopen. För min del anser jag den 1111 icke vara större än den som förefinnes mellan Under-Officern och Generalens aflöning. Hr Adelborg säger att själavården skulle omsorgsfullare skötas om pastoraternas storlek vore mera lika.
Ständer, vid den år 1S44 började urtima Riksdag å nyo läckts lemna mig det utmärkta förtroende att vara Deras Justitie-ombudsman, får jag härmedelst, \ id nu föreslående lagtima Riksdagen, inför Rikets Höglofl. Ständer vördsamt framlägga den allmänna redogörelse angående Embetets förvaltning, som i Grundlagen och särskildt fastställda Instruktionen anbcfalles. Da, tillförne vid tvänne Riksmöten, Rikets Höglofl. Ständer, efter föregången granskning, behagat gilla de af mig ang ilna åsigter och grunder, i öfverensstämmelse med hvilka Em betet under förflutna tidskiftena blifvit 4 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berältelse den 15 No v. 1847. utöfvadt, har del varit min pligt och utgjort milt fortsatta bemödande att dervid bibehålla samma åsigter och grunder äfven under sednaste tidskiftet, hvilket, kortare än hvartdera af de förra, dels derföre och dels i följd af andra omständigheter, företer ett jemförelsevis mindre antal redovisningsämnen. Regeringsformen och ofvannämnda Instruktion, som bestämma föremål och gränsor för Justitie-ombudsmannens embetsverksnmhet, lemna i allmänhet åt hans egen urskiljning att densamma tillbörligen iakttaga och fullgöra; men de utmärka tillika, den förra i 106 § och den sednare i 5 och 12 §§, de fall, då särskilda förordnanden eller uppdrag dertill erfordras eller kunna förväntas. Det ena och utan tvifvel vigtigaste, hvarom i Regeringsformens 106 § och Instruktionens 5 § förandes, det nemligen, då Rikets Ständers Konstitutions-utskott beslutar anställande af åtal emot Konungens Rådgifvare, hade, efter hvad bekant är, vid hvartdera af de begge förutgångna Riksmötena inträffat, men deremot vid det sislförflutna icke ägt rum.
En eller annan Biksdagsman kunde visserligen hafva både lid och lust att, när de komma hem, studera sig in i Komité- o. Utsk:.,Betänk:det; men troligen är deras antal ganska ringa. Den enskilde Biksdagsmannen behöfver i allmänhet att hemma egna sin tid åt helt andra saker, och jag väntar mig således deraf icke något stort resultat. Detta förslag liar nu blifvit granskadt af 48 ledam:r i 1 Bevilln:s-Utsk:t, hvilka vid denna riksdag haft bättre tillfälle att ingå i undersökningar än vid en kommande sannolikt kan ske. Utsk:t har ock varit lyckligt nog att nu bland sina ledamöter räkna många särdeles sakkunnige och specielt i detta ämne erfarne män. Huruvida man vid en kommande riksdag kan på - Den 9 Maj f. m. 29 räkna detsamma, är tvifvel nnderkastadt, och dessutom är möjligen, då intresset för saken mycket mindre än nu. Varu det långt ifrån att jag vill antaga att den talare, som här yrkat uppskof, dervid skulle hafva någon arriére-pensée, eller att jag vill hänföra honom till någon af de kathegorier, sorn antingen önska förändra allt eller också blifva qvarstående vid det gamla. Men da sädane torde finnas, må det tillåtas mig att nu yttra några ord med afseende härpå. Är man missnöjd med allt och vill hafva nya grunder, så tror jag att det är bäst att man uttalar, hvilka dessa gruuder äro, sä att mun må lu tillfälle att diskutera dem och pröfva, om de äro bättre än Utskits eller Komiterades förslag. Dessa grunder äro hufvudsakligen öfverensstämmande med dem, som redan linnas. Dessutom tror jag att förslaget innefattar hvad som vid sednare riksdagar blifvit mest allmänt uttaladt ang. bevillnm, och att dess syftning är i enlighet med opinionen. Är det åter icke nya grunder, man vili hafva, utan blott förkasta un del deraf, sä lat oss pröfva hvar sak för sig, och borttaga hvad som är felaktigt och antaga något annat eiler förblifva vid det gamla.
Vare dock ej förment att af arfvegods på lifstid förläna något hemman åt den, som trogen tjenst gjort häfver, der ingen aflingejord är. För - Lag-Utskottet» Betänkande, N.-o 63. värfd fastighet, så i stad som på landet, må man gifva hvem man vill. Om medgift, morgongåfva och testamente skiljs i Giftermålsoch Ärfda Balka rne.” Öfver dessa serskilda förslag har Lag-Utskottets utlåtande blifvit infovdradt. Efter pröfning af samma förslag anser sig emedlertid Utskottet icke kunna understödja någotdera. Emot Herr Dalmans förekommer nemligen att detsamma skulle till sina väsendtligaste grundvalar rubba det i vår lagstiftning gällande odaleller arfvejordssystem, enär rättigheten, att bortgifva arfvejord å landet står i uppenbar strid deremot, en rubbning, hvilken, så vidt Utskottet varit i tillfälle erfara, ej skulle af allmänna tänkesättet gillas. En sådan rubbning afser deremot väl icke det af Herr Sundin framställda förslag; men tvifvelaktigt är dock huruvida lagstiftningen bör uti ifrågaställde hänseende utbildas på den väg bemälde motionär anvisat. Det är visserligen sannt, att lagstiftningen i afseende på testamentsrätten för stad och land derigenom komme att bringas till närmare öfvei’ensstämmelse; men den blefve i allt fall olika för begge. En sådan likhet torde ej eller kunna vinnas utan ett totalt upphäfvande af det rådande arfvejords-systemet; och ett dylikt upphäfvande har äfven blifvit tillstyrkt af Lagberedningen, hvars principer i afseende på testamentsrätten torde vara de, som företrädesvis böra tillämpas, om lagstiftningen i denna del skulle förändras. I följd häraf, och då båda motionärernas förslag dessutom gå ut på en utsträckning af bördsrätten, anser Utskottet tillfyllestgörande skäl förefinnas till det vördsamma tillstyrkande, att icke någotdera af ifrågavarande serskilda förslag måtte vinna Rikets Ständers bifall. Stockholm den 25 Augusti 1851. 0 Lag-lltskotlets Uttänkande Ko 6i.
Hon bar sedan varit på åtskiliga ställen, och är nu åter i Berlin, der hon af Konungen i Preussen, utom andra agrementer, har 5ooo R:dr årligen, och det villkor att ej stå under Capellmästaren Spontinis befäl. Herr LefrenJohan Pehr: Jag, anser mig ej kallad att på Svenska Riddarhuset ingå i Recensioner öfver Svenska Theaterpjeser, eller deltagande i en discussion om Mamsell Sontag och hennes öden. Det är blott för det olämpliga yttrandet, att det skulle vara ett sjelfsvåld af Grefve Puke, att begära detta Betänkande ytterligare på bordet, som jag begärt ordet. 4ö;de §. i Riksdagsordningen stadgar, att ett Betänkande får för andra gången läggas på bordet, antingen derom varit discussion, eller ej, i fall flere personer förena sig om en sådan begäran. Till fullgörande häraf förenar jag mig nu med Grefve Puke i dess begäran, att detta Betänkande mätte ytterligare få hvila på bordet. Hans Excellenee Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, då 4,9 §• Riksdagsordningen innehöll, att en fråga, 12* i8o Den 22 Junii e. m. sorn frän Utskott återkommit, och en gång blifvit bordlagd, kunde vid nästa föredragning, ebvad öfverläggning egt rum, eller ej, på flere Ledamöters förenade begäran, åter hvila; ansåg Hans Excellence Grefve Pukes af Herr Lefrén understödde begäran, att EkonomiUtskottets ifrågavarande Betänkande måtte ytterligare få hvila på bordet, icke kunna förvägras. Upplästes följande från Hedervärda BondeStåndet tid efter annan ankomne ProtocollsUtdrag: Af den 12, 17, 20, 21, 22, 24 och 28 sistlidne November, innefattande: 1:0 Remisser till ConstitutiojisUiskottet: Af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, i frågan om rättigheten till utnämning af BondeStåndets Notarier. StatsUtskottet: Af följande Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner: Om StatsVerkets tillstånd och behof; om fortfarande af det vid sednaste
Da denne Medborgare, om ej uppfinnare i det hela, dock wäckt allmänna uppmärksamheten härpå, samt derigenom atergifwit arbetsförmågan ät flere hundrade Landets innewänare — och ehuru ersatt för fine förste kostnader — dock för det närwarande är utan någon Systia eller annan förmohn af Staten, samt möter sin framtid utan utsigt för sina behoswer, i det Samhälle, hwars tillgångar han pä ett mera egennyttigt sätt kunnat begagna, sa kan jag ej annat än äswen, inför detta upplysta och Patriotiska Stand, anmäla min wördsamma önskan, alt denna Herr Os be eks uppoffring och tjenst emot wär Nation, ej länge ma sakna sin belöning. Härutinnan anhäller jag att de öfrige Rikets Högloft. Ständer matte äfwen inbjudas. O. (valleen. Stats-Utssottet har tvid förehafwande af detta amne funnit det Chirurgie Magistern Osbeck genom det han wändt uppmärksamheten pä anwändandet af isrägawarande Cur,method och den till ett allmännare bruk befordrat, beredt sig Nationens er, känsla och gjort sig berättigad till den belöning som Stats,Werkets tillgångar och mängfalldige utgifter kunna medgifwa; hwarföre Utskottet till Riksens Högloft. Ständer »vördsammeligen hemställer, det Osbeck ma af allmänna medel ärligen fä uppbära zzz Riksd. 16 st.; deremot honom dock äligga bör att wid någon af de i Stockholm warande eller tillgörande Inrättningar för Veneriske Sjukdomars botande förrätta tjenst; Och kommer Osbeck att åtnjuta berörde Sunrma intill dek han kan erhälla nä - Den 9 Julii. »4" någon tjenlig Systia med motswarande
Angående väckt Motion derom, att SnöplogningsAccorden måtte uppgöras till Landtmannens största möjliga lättnad; N:o 74 Angående väckt Motion om återförandet till Statsverket af detsamma frångången inkomst, genom förarrendering af Bränvinsdistillerings - rättigheten inom Ilufvudstaden; N:o t5. I anledning af yrkade förändringar till vinnande af lindring i Bevärings-skyldighelens fullgörande. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 24 sistlidne Februarii under N:o 69 afgifne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående anslag af medel till fullbordande af de i Hufvudstaden anlagde Correctionslnrättningar. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag för min del instämmer fullkomligen i StatsUtskoltets Utlåtande ända till den sista meningen, alt nemligen Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t anhålla om vidtagande Den 13 Mars e. lil. af nödige Författningar , hvarigenom de personer, som sakna bestämdt och godkändt näringsfång, må allvarligen tillhållas att söka tjenst. Jag tycker mig finna allt för stort spelrum lemnadt åt godtycket genom föreskriften af bestämdt och godkändt Näringsfång. Jag anser, för min del, att den, som vill och kan arbeta, behöfver ej hafva något annat bestämdt näringsfång, än bruket af sina armar. Han bör få vara fri, så länge lian intet ond t gjort, och det bör få bero på honom sjelf att dagsverka eller taga årstjenst. Det är naturligt, att de besutnas behof af tjenare är inskränkt till en viss personal. Alla de, som vid folkstockens tillväxt voro ur stånd att kunna erhålla årstjenst, skulle således vara liksom födde till arbetshusligt slafveri. Men orättvisan häraf är ögonskenlig, och jag kan ej inse, hvarföre den obesutne, så länge han intet ondt har gjort, ej skulle njuta högarnes skydd så väi som andra;, jag kan dessutom ej förstå, att i ett fritt, lagbundet Rike, någon skall behöfva annat försvar än sin egen oförvitlighet.