Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bjerkander från Skaraborgs län: att innevarande års beväringsklass väl må inmönstras såsom vanligt, men vapenöfningarne utbytas mot socknevis inrättade målskjutningar under ledning af en underofficer eller korporal några få timmar dagligen en eller högst två veckor vid samma tid, som hittills varit bestämd; då ynglingarne skulle nyttja egna kläder och Kronan blott bestå vapen; samt att de för vapenöfningarne afsedda medel, äfvensom det särskildt fordrade anslaget till underhållande af beklädnaden, med anledning af föreslagen förlängd exercistid, måtte, såsom för detta ändamål obehöfligt, till andra ändamål användas; Johan Petter Andersson från Elfsborgs län, med hvilken Johannes Andersson från samma län instämt: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att bevärings-skyldigheten måtte inskränkas till hvad som egde rum före nästlidne riksdag; samt E. Falk och Anders Jonsson från Skaraborgs län, med hvilka Paul Hedström från Wester-Norrlands län sig förenat: att beväringsmanskapets öfningar, såsom icke ländande lill det med dem åsyftade ändamål, måtte upphöra; eller, derest detta icke vunne bifall, att Öfningarne måtte inskränkas till endast ett år, såsom förut egt rum; utvisande derjemte de från Hedervärda Bonde-Ståndet ankomna protokollsutdrag, alt åtskilliga andra dess ledamöter förenat sig, med än den ene, än den andre motionären, samt att vid remissen af den Kongl. Propositionen, Ståndets samtlige tillstädesvarande ledamöter instämt uti ett af vice Talmannen Ola Svensson från Malmöhus län afgifvet yttrande, hvarigenom den önskan uttalats, att, i anseende till den tid 16 Sammansatta Stals-, Lagsamt Allm. Deso.- o. Ekon.-Vtsk:s Betänkande N:o 7. och arbetsstyrka, som de två-åriga vapenöfningarne, jemte marscherne till och från den ofta allägsna mötesplatsen, borttaga från jordbruket under en för detsamma dyrbar del af året, beväringsmanskapets vapenöfningar måtte under fredstid inskränkas till ett år, om ock dagantalet då skulle ökas.
Län må, under fem år, ifrån och med 1841, komma i åtnjutande af ett årligt Stats-anslag af 5,000 R:dr Banco, att disponeras till hus, Lärare-löner, böcker, m. m., för Siöjdeoch Landtbruks-Institutets theoretiska afdelning på Kongsgården Wäderbrunn samt till ersättande af kostnaden för några Frielever; i anledning af hvilken motion Herr Petré sig yttrat; 5:o Herr Gezelii^ angående anslag till lön åt Skol-lärare uti staden Östhammar; 6:0 Herr Westmans, angående förnyelse af en, vid föregående Riksdag, väckt fråga om rättighet för Hernösands Stifts-kyrka tili de 124 tunnor spanmål, hvilka, under namn af Domkyrko-tunnor, årligen utgått och utgå ifrån Hernösands Stift till Upsala Domkyrka; och '7:o Herr HegarcltSj angående Stats-anslag tili uppmuddring af Nordre Elf. Till Banco-Ut skott et: l:o Herr WcernSj med förslag, att Rikets Ständers Bank, intill nästa Lagtima Riksdag, må uppköpa silfver i tackor till ett pris af 24 R:dr 26 sk. 8 rst. Banco för mark Cölniskt 16-lödigt och hålla detta silfver allmänheten tillhanda efter 24 R:dr 32 sk. Banco-Sedlar m. m.; uti livilkat ämne några Prot. TJtdr. d. 2 g Februari 1840. 67 yttranden i öfrigt äro afgifna; 2:o Herr de Mares, angående fortfarande af ett förut Levil jadl cral i ti v uti Rikets Ständers Bank för Jern-Contoret till ett belopp af 600,000 R:dr Banco; och 3;o Herr Westmans, angående begäran om ett Banco-lån af 40,000 R:dr Banco till Hernösands Domkyrka; uti hvilket ämne några yttranden i öfrigt äro afgifna. Till Lagutskottet: l:o Herr Wijks, angående förändringar i vexel-författningarne, uti hvilket ämne Herr Morsing jemväl sig yttrat; 2:o Herr Bagges, angående förändring af Kongl.
Det karaktäristiska i modet har livad beträffar sommartygerna varit de ständigt återkommande färgoch mönstertyperna och en bestämd förkärlek för rödt. En öppen fråga blir likväl, om mönstren, hvilka tryckas på den äfven utan dem färgyppiga fonden, skola höja eller förmildra det något vågade intrycket. Som garnityr till tvättklädningar tjenar i fiämsta rummet en spetsväfnad eller en mer eller mindre rik bandbesättning | i passande färg. Enkla randiga eller pleinmcmstev medgifva en rikare garnering med hvita eller écrufärgade virkningar. Till de lätta ä jour-tygerna — batist eller gaz — hvilka i öfverensstämmelse med den herskande smaken endast förekomma i randiga mönster, användas företrädesvis lätta tyllspetsar. Särdeles vacker blir mörkblå zefyr med écrufärgade virkspetsar till i båda färgerna vertikalt randig underklädning; lika god verkan gör till en dylik underklädning en écrufärgad öfverklädning med blåa spetsar. Anspråkslösare och må hända mera vinnande förefaller kanske mellanblå zefyr med hvita ränder eller pleinmönster. Den garneras med knyppling eller spetsar, hvilka från kjolens underkant höja sig upp till lifvet och äfven pryda dettas framsida. För restoaletten, hvars praktiska och tillika klädsamma form är ett ganska svårlöst problem, visar sig foulardblusen med en i färgen ö v e r - ensstämmande kjol af cheviot eller beige beaktansvärd. — Ännu en vigtig modeartikel har uppträdt på täflingsplatsen: de breda skärpbanden, hvilka framtill till hälften dölja de runda empirelifven och baktill nedfalla i breda skärpändar. Denna drägt är endast fördelaktig En på sista tiden omtyckt reskappa måste vi ock uppmärksamma. Temligen åtsittande, har den baktill vid midjan och vid halsöppningen täta veckningar och är försedd med armslag. Den göres merendels af engelskt rutigt tyg och bildar ett mycket väl skyddande men mindre klädsamt omhölje. För uppehåll vid kusten framställes kappan af groft kamgarn eller randigt limousin och förses med kapuchon.
Fullmäktiges beslut uti ifrågavarande befordringsmål framställa någon anmärkning; men i afseende åter på Revisorernes i sammanhang dermed gjorda, här ofvan upptagne hemställan, har Utskottet skolat fästa uppmärksamhet derpå, alt, enär mom. 1 af Banco-Reglementets § innehåller, bland annat, att 'till tjensterne vid Fullmäktiges expedition, Commissarie-beslälU ningai ne och Fiscals-tjensterne, Fullmäktige utnämna, med fästadt afseende på Verkets fördel, samt vigten och ansvarigheten af hvardera befattningen, den bland competente sökande, som Fullmäktige finna till den lediga platsen mest skicklig och passande; samt 3 mom. uti samma §. åter förmår, att, "vid så väl förslags upprättande, som utnämningar till öfrige i §. 46 uppräknade tjenster,’’ och således, med undanlag endast af de i ofvanberörde i mom. upptagne, till alla öfrige tjenster inom Banken, ”skall väl fullt erforderlig skicklighet till sysslans bestridande, i förening med ett redligt och anständigt uppförande, utgöra första grunden för befordran, men den sökande, som desse' egenskaper förenar, vare ock förvissad att oförkränkt njuta tillgodo dess tour och anciennitet inom Verket,” af dessa stadgauden klarligen följer, att Rikets Ständer dels å ena sidan åsyftat attr åt Banco fullmäktige bereda möjligheten, att, utan något band af tour och, anciennitet, lill tjensterne vid deras expedition och de vigtigaste befalt-. ningarne inom Verket, använda personer af utmärktare skicklighet och förtjenst, dels å andra sidan ansett rättvisa och billighet påkalla, att, der sysslorne äro af egenskap att, för deras bestridande, en viss vana mera 20 Banco-Ulskottets Betänkande, JY:o 29. är af nöden, än någon större skicklighet, Banco-fnllmäktige ickernåega en lika fri pröfningsrätt.
Enl. mitt omdöme bör Konungamakten vara stark, men man bör icke förblanda en grundlagsenligl stark konungamakt med den despoliska. Uti en stat med en despotisk regering må del vara rätt att inga önskningar få framställas, men uti en konstitutionell monarchi bör förhållandet vara motsatt. Om framställningen icke har skäl för sig, så böra väl Konungens rådgifvare hafva nog kraft för att afstyrka densamma; är den åter befogad, så hoppas jag alt Konungens rådgifvare veta att göra afseende på Den 17 Maj. 41 R. Sl:s önskningar, och hafva de icke så upfaltat sin bestämmelse, då eger 107 § Reg.F. mot dem sin fulla tillämplighet. Hr Printzensköld: Hvartill den långa föreläsningen, som Hr Cederschiöld gjort, skall tjena, eller hvad den har för gemenskap med förevar, fråga, det begriper jag sannerligen icke. Jag känner likaväl som Hr Cederschiöld, att Svenska folkel eger rättighet att till K.. M. frambära sina önskningar, likasom jag också känner att K. M. icke underlåter att på dem göra afseende. Representanten är likväl skyldig att hålla sig inom vissa former, som stadga ordningen för dessa önskningars frambärande. Dessa former äro här i fråga och man äger icke att frambära önskningar i annan ordning än de föreskrifva. Det är denna ordning, som man här vill söka att öfverträda, talandes vidt och bredt om den ifrågasatta önskningens påföljd hos konungamakten m. m. dylikt. Sådant kan man gömma till dess att sjelfva saken förekommer. Då är det tid att tala derom. Gr. Horn har nnderstödt remissen på den grund att det är ett faktum, att Const.Utsk. framkommit med de ifrågavar. anmärkmne, ehuru icke under den form, som 107 § R.F. föreskrifver. Går man ut ifrån den grundsatsen, att ett faktum skulle kunna ligga till grund för en motion, så lärer Gr:n icke kunna bestrida, att det också är ett faktum, att Hr Billström vid Const.Utsk:s betänk, bifogat en reservation, innefattande icke mindre än 12 anmärkningspunkter.
Jag föreslår således, att flottning och färdande i alla floder och sjöar, som sådant medgifva, bör vara tillåten för alla utan minsta afgifter, hvarken som landeller dammlega; men der inägor af ängar möta, må den vara förhuden, så vida marken vid landgången deraf lider skada, emellan den i5 Maji och den i5 Julii, lika som der skattlagda fisken finnas. Med undantag af Städerna, hör äfven livar och en äga rätt begagna stranden, der utmark möter, att derå upplägga varor, för att dem afskeppa eller urlasta, utan att jordägare, då de deraf ingen skada lida, och då väg till sådana platser finnes, må kunna sådant förhindra, allt utan afgift. Deremot borde Sjöfolk och alla, som i och för denna rörelse, af hvad orsak som hälst, åstadkomma åverkan, beläggas med vida högre ansvar och böter, än hvad Lagen i allmänhet utstakar. Lades på bordet. Herr von Qvanten , Carl, uppläste följande: - Den i5 December e. m, 357 Sorn jag anser Invalidinrältningén vid Ulriksdal alldeles öfverflödig, och alla möjliga salt att bereda Statsverket inkomster, liu mera än någonsin, torde erfordras, vågar jag ödmjukast föreslå Invalidinrättningens upphäfvande och upplösning, helst för verkställandet häraf alldeles inga hinder möta. Om t. ex. hvarje Invalid erhåller en tredjedel af hvad han nu kostar Staten, och anmodas att dermed på annan ort draga försorg om sig sjelf, torde det finnas många, som dermed blifva mera belåtne. Lqdes på bordel. Herr von Qvanten, Carl, anförde skriftligen : Om man antager att nu, som förr vid Läger och Regementsmöten, provianteringen kan ske genom entreprenad-auetioner, med vilkor för entrepreneuren alt sjelf besörja om provianteringen, skulle jag tro, att nuvarande Commissariater ganska väl kunna indragas, hvilket jag nu får äran föreslå. Förr än krig utbryter, äro de ej behöfliga, och då hafva vi af erfarenheten lärt, att utan minsta svårighet en sådan Embetsmannacorps står att erhålla, Lades på bordet. Herr von Qvanten, Carl:
Sedan ett Riks Råd hade förlorat Stari» bernes förtroende, kunde han aldrig sa bekläda något annat Embete. Alt tre Stand redan förut afgjvrk den» na Den 19 December. na sak synes mig ej wara något ffäl, att icke wi afföra densamma son, wi finna kjenligast, Att rätta sig efrer sadan! skulle leda lill de skadligaste följder. Snarare borde NINN just derföre enligt sin öfvertygelse ane norlunda b,sluta, sor att wisa ätt Ridd<rffapck och Adeln ända, oa gladt de andre Sländan bestulit, gör hrvav den anser wara det rättaste. Herr Grefwe, och L a n dt«Ma rska l ken. Hivad de tre Ståndens fattade bestul belräsiar, war det blott ett cust'»lök tilkännagifwande derom af mig. Jag sär nn göra Ridderskapet och Adeln proposition litt bif ll a del as Coust,.'»kionsckltskottet iugisne omarbetade fö,stag tir? en a»sw-,rjahekL-!ag för Stats» RädekS Ledamöter, Föredragande och KonungensRäd» gifware i comnmndo.mäl. Ropades In och N j. Grefwe Ov!, na, /iugusr. Dä Propositionen är b oswar ad med lade In och Ncj begär jag votering, sa weda ej afseende göres pa Friherre Lisels reservation. Herr kdbronbc>rss. I anledning as den up> lysning Har Greimer, och Landt Marskalken lämnat ost, alt tre Stand redan antagit denna Lag, får jag den äran tjllkannagrswa, air jag anser någon widare discuesion i delta ämne endast borrttaga en dyrbar lid Utan ändamål, dä den projeclerade förändringen, mot tre Stånds beslut icke kan blilwa antagen Uti en handling soni ej är grundlag. Proiocollet för denna dag sk ll tillräck.ligen påminna, om den anmärkning, hwartill jag ansett mig hajma hast grundad anledning. ! Kr i. Den rZ December. r Friherre fgjsrkZ, .^xsl.
Om jag varit vidlyftigare än jag önskat, må det mig ursägtas, då jag, med varm känsla för mitt fosterland, ej med liknöjdhet kan omfatta ett ämne, af hvilket det beror, ehvad vi betrakta det utur en rent ekonomisk eller en moralisk synpunkt, om vi längre skola vara hvad våra förfäder voro, eller om vi snart skola blifva ett eländigt slägte. Jag anhåller vördsamligen, att detta mitt anförande må få till vederb. Utsk. åtfölja den nåd. propostn. Hr Hammarberg, Carl, anförde skriftligen: Denna fråga, hvarom blifvit så mycket tänkt och taladt, delar sig i tvänne hufvudpunkter, den ena om bränvinsbränningen bör frigifvas, den andra om den bör och skall åtfölja jorden. I båda dessa fall skulle man kunna anföra ganska mycket med och mot, men hvarmed jag icke nu vill upptaga II. o. Ad:s lid. Den nåd. propos:n härom synes dock efter min öfvertygelse ganska rikligt antyda, att tiden ännu ej vore inne för total öfvergång från den ena ytterligheten till den andra, och, utgående från denna synpunkt, anhåller jag få fästa Ulsk:s uppmärksamhet på de nödiga detaljfrågor, som böra afses, i sammanhang med den motion jag i ämnet afgifvit, Den 4 Mars f. m. >7 Den nåd. propos:n framställer den önskan, att man, vid uppgörande af en ändamålsenligare författning för bränvinsbränningen, som skulle åsyfta mindre men dyrare bränvin, äfvensom minskadt fylleri, boide dock afse möjligen uppkommande kostbara förändringar med redskapen. Jag skulle likväl tro, att bränvinsredskapen bör göras efter författningen, men ej tvertom, författningen skrifvas efter uppfunnen nu befintlig redskap, lielst jag föreställer mig, att den, som en gång funnit sin uträkning uti dylikas anskaffande, måtte tagit i beräkning det möjliga förbud, som vid en blifvande riksdag kunde ske, för dess vidare begagnande. Vill man vinna målet, måste man ej alltför mycket afse individuella omständigheter.
Likväl må, vid ansvar såsom för tjenstefel, icke mera, än en debetsedel utfärdas för de utskylder, som inom samma taxerings-district den skattskyldige påföras; äfvensom serskilda debel-sedlar icke få utfärdas för sådane tjenstehjon, som å husbondens förteckning blifvit upptagne. § 132. Hvad, i anseende till debetsedlars författande för landet stadgadt är, kommer äfven för Städernes Uppbördsman att gälla; skolande Magistraterne på eget ansvar tillse, alt debet-sedlarne af de skallskyldige i rätter tid kunna uttagas. — I Stockholm och Götheborg kommer att härmed så förhållas, som serskildt förordnad! är, eller framdeles kan varda stadgadt. § 133. Efter erhållne Uppbörds-ordres och minst fjorton dagar före den, lill Krono-Uppbördsslämmans företagande inom hvarje Län, bestämda tid, skola Kr ono-fogdar ne till Konungens Befallningshafvande insända uppgift å dagarna lili uppbördens förrättande; börande Häradsskrifvare» vid uppbördsstämman vara närvarande, för att meddela behörig annotation å de Bih. till R. sihällskyldiges debetsedlar, enär derförutan uppbördsmannens qviltenee, enligt uppbörds-författningarne, icke är gällande. § 134. I Städerne skola TJppbörds-terminerne, efter förutgången anmälan bos Öfver-Ståtbållaren eller Konungens Befallningshafvande, vederbörligen kungöras och på vissa dagar, efter qvarter och nummer eller hvad annan ordning inom hvarje stad kan vara vidtagen, af Uppbördsmannen, i närvaro af en Magistrats-person, förrättas; kommande i Stockholm att dermed förfaras, som vanligt och redan faslstäldt är. § 135. Sedan Uppbördsstämman är ballen, kommer med restanliers indrilvande och hvad dertill hörer att förfaras, såsom Förfatlningarne bjuda, eller vidare kan vara stadgadt, så att alla utskylderne inom slutet al uppbörds-året eller den 1
Gr. Wrangel: Jag har begärt ordet endast med ani. af Gr. Sparres och Hr Printzenskölds sista yttranden om de mo* difikationer, som de önskade skulle åvägabringas. Jag får uplysa, att efter 4 V2 proc., utan afdrag af förvaltningskostnader, åtgå 157 år för att kapitalet skall hafva vuxit till 100 millioner. Jag fortfar att yrka bifall till Bet;ink:t. Frih. Raab, Adam Christian: Jag kan icke neka, att det icke förekommer mig mindre välbetänkt att tvärt afslå detta tillbud. Det är visserligen problematiskt, om några modifikationer, på sätt Gr. Mörner upgifvit, skola kunna af donator medgifvas. Men hvarför icke försöka? I alla fall, då kapitalet skulle få utlånas mot högsta lagliga ränta, och donator för sin del förbehållit sig endast 5 proc. årlig lifstidsränta, föreställer jag mig, att det kunde blifva en ganska god inkomst för Riddarhuset att få upbära den erbjudna förvaltningskostnaden, och den stora summan i perspektiv är väl icke att alldeles förkasta. Om Ridd. Utsk:t skulle utvälja en eller några af sina ledamöter ätt samråda med testator, så kunde man möjligen af honom vinna åtskilliga modifikationer i de föreslagna vilkoren. Jag hade också önskat, att Betänlct varit affatladt i en annan ton; ty äfven om man nekar att emottaga erbjudna penningar, bör man väl icke förarga sig öfver tillbudet och yttra sig ogrannlaga mot den, som gjort detsamma. På alla dessa skäl önskar jag, att Ridd.Utsk:t måtte anmodas att antingen gemensamt, eller också helst genom en eller några få af sina ledamöter, sätta sig i förbindelse med donator, för att erfara om ban ej skulle vilja medgifva åtskilliga ändringar i sina vilkor, så att dessa derigenom blifva antagligare, än de nu framlagda. Sedan Öfverläggningen förklarats fulländad, samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels återremiss af ifrågav:de Utlåt.,-framställde H.
Reuterskölds ansökan att utbekomma Expectancearfvode, StatsUtskottets betänkande om Öfversten, bif. af Borgareståndet, s. 75. af Adeln, s. 77- af Presteståndet, s. 81. af Bondeståndet, s. 86. Richert Expeditions-Secreterare, vald till Jtistitije-Om. budsmannen suppleant hvadan ExpeditionsUtskottet borde för honom utfärda Constitutorial, Adelns beslut s. 635. Presteståndet, s. 649. Borgaståndet, s. 651. Bondeståndets, s. 660. * om hans insättande i Justitias-Ombudsmansämbetet, Statsoch BancoUtskottens Memorial lagdt till Handlingarne af Borgareståndet, s. 1029. af Presteståndet, s. 1040. af Adeln, s. io47. * om ätt han afsagt sig förtroendet; Statsoch Banco Utskottets Memorial, Adelns beslut s. 1047* Presteståndet, s. 1053. Borgareståndet, s. 1059. Bondeståndet, s, 1061. Piksdagens början, räknas från d. 3* Januati s. 16. 4i. förlängande anhållan om, besluten af A lein, s. 117. af Presteståndet, s, 118. afj Bondeståndet, s. 123. — slut, anmodan att UandtMarskalken, Ärkebiskop och Talemännen måtte hos Kgl. Maj:t anhålla om utsatt dag till, Presteståndets beslut, lil. s. 306. Äiendet uppskjut, af Borgareståndet, lil. s. 334* Med Presteståndet insitäm.
»Ni har funnit honom?» frågade han ifrigt. »Ja», svarade Ester, »dessutom någonting annat!» »Hvad då?» »En karaktär.» Nu berättade hon i få ord innehållet af vårt samtal med Höken. Krycke såg riktigt intresserad ut. Men den som inte var intresserad, det var jag det. Jag kände mig mulen och missbelåten med mig själf, och det riktigt ändå. »Hvad är klockan?» frågade jag slutligen. »Strax fyra», svarade Krycke. »Ja, då far vi väl till mötet då, om Pister vill», sa jag med en suck. »Men lilla tant, blir inte det för mycket på en gång?» »Jo kära du, det blir det visst det, men när man är en så elak, syndig, otäck varelse som jag, så behöfs det allt litet Guds ord ofvanpå.» Ester gaf mig stora ögon, och hvad Krycke angår, så tog han strax därpå afsked. Han såg nog, den hyggliga karlen, att jag var ledsen, och ville inte vara i vägen. Så sa vi åt kusken att köra till frälsningsarmeen, och där satt jag i vagnen och mol teg och surade hela tiden. »Hur är det, kära tant Lova?» sa Ester slutligen vänligt. »Ingenting, kära du», sa jag motvilligt. »Jag tycker bara, att jag hade kunnat kosta på den där stackars människan ett vänligt ord, i stället för att ge råd och pösa upp mig som en kalkontupp. Du visste genast hvad du skulle säga henne, du!» »Det är mosters förtjänst», log Ester. »Hon har lärt mig att man alltid ska försöka förstå, och förstår man bara, så är det sedan så lätt veta hvad man ska säga. Men nu förstår jag också, att tant Lovisa inte ska sitta där och pina sig i onödan.» »Och hvad ska jag säga Alida, se’n?» fortsatte jag jämmerligt. »Kan du räkna ut det? Säga hvad jag vill, så kommer Höken alltid att bli en martyr, ty sådana är vi kvinnor: så snart en karl bär sig illa åt, så skyller vi alltid skulden på en annan kvinna. Fattas bara att hon kommer hitramlande för att trösta skatten. Det skulle alls inte förvåna mig.» »Kommer dag kommer råd», sa Ester uppmuntrande.
Berörde stadgande hade icke eller tillförene tillämpats på fiskerierna sannolikt af orsak, att det varit svårt att vid fiskelägen finna andra personer, än fiskare, som kunnat åtaga sig att justera de för fiskens förvarande afsedda kärl. På grund häraf och då fiskare ofta varit anförtrodda långt vigtigare uppdrag än det omförmälda, såsom t. ex. att vara bisittare i hamnrätt, har motionären föreslagit att justering af kärl för förvaring af fisk må, derest annan lämplig person ej är att tillgå, anförtros åt någon äldre redbar borgersman bland fiskelagen, äfvensom att denne sjelf eller genom andra måtte få tillverka dylika kärl. 8 Allm. liesv.- och Ekon.-Vlsk. Betänkande N:o 61. Utskottet, som finnér motionärens förslag vara helt och hållet stridande mot den allmänt antagna grundsats, att den, som tillverkar en vara, ej må utöfva kontrollen öfver densamma, får vördsamt tillstyrka, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 2 Mars 1857. Ank, till Exp.-Utsk. den 2 Mars 1857, kl. 2 c. ffl. Betänkande, t anledning af väckt motion om föreskrifters meddelande vid vägning af spanmäl. Uti en från Högvördiga Preste-Ståndet, till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitterad motion, har Herr Professoren M. Agardh, af Prostarne Gahne och Söderberg biträdd, anfört, att sedan Sverige börjat uppträda såsom spanmåls-producent på verldsmarknaden och under vanliga år försända icke obetydligt spanrnål såväl till England som Holland, hade den större spanmåls-handeln inom landet lämpat sig efter det pä denna marknad antagna bruk att priset på spanrnål bestämdes efter vigten och icke, såsom hittills varit vanligt, efter spanmålens rymd. Då likväl spanrnål, till följd af sin natur, alltid lättare mättes än vägdes, hade rymden i alla länder blifvit den måttstock, hvarmed myckenheten bestämdes och det vore endast varans beskaffenhet, som utröntes genom vigten.