Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har sagt, att arfvejords-systemet står i närmaste samband med Sveriges samhällsförhållanden, och Utsk. har tvekat att rubba denna grundval för samhällets bestånd. Jag vill icke bestrida, att arfvejords-systemet utgjort en sådan väsendtlig grundval för vårt samhälles bestånd. Jag ämnar icke ingå i någon pröfning af arfvejords-systemets vigt, men jag anser att detta system, sådant det genom sednast stadfästade arfslagar blifvit, långt ifrån att bihehälla jorden inom slägterna, leder antingen till jordens försäljning eller till dess oändliga fördelning. Så länge nemi. sonen hade dubbel lott emot döttrarna, var det honom lätt att, emot erläggande af lösen till de sednare, bibehålla fadrens jord, och jorden blef sålunda inom slägten. Numera deremot har arfsrätten blifvit lika och möjligheten till en sådan inlösen försvårad; lill följd hvaraf det är sannolikt, att jorden mycket oftare än hittills kommer att delas eller, på sätt jag nyss hade äran nämna, försäljas. Genom det förbud, som vår nu gällande lag innehåller för innehafvaren af arfvejord, att lill större eller mindre del genom testamente deröfver förfoga, är det också alldeles omöjligt för innehafvarne af sådan jord, att söka verka lill des£ bibehållande inom slägten. Jag skulle säle - Den 20 A pi il e. m. des tro, att äfven de, sora ifra för arfvejords-systemets bibehållande, skola samtycka lill de ändringar i nu gällande lagstiftning, sora kunde finnas behöfliga för att befordra egendomarnes bibehållande inora slägten. Jag tror att detta kunde ske, derigenom att man medgaf innehafvaren af arfvejord, alt på det sätt förfoga öfver sin jord, att han skulle bestämma hvilkendera af arfvingarne borde, emot erläggande af lösen till medarfvingarnc, komma i besittning af jorden. Denna lösen knöde bestämmas antingen af testator sjelf eller efter raätisraanna ordom. Jag vill icke nu ingå i någon närmare pröfning af fördelarne utaf det ena eller andra.
R:dr 51 öre till 416,103 R:dr 49 öre, af hvilken sednare summa ett belopp af 296,019 R:dr 56 öre vid detta års ingång var räntebärande och derå upplupna räntor då utgjorde 120,083 R:dr 93 öre. Stats-Utskottéts Memorial N:o .3. Som de sedan 1856 års början till utbetalning förfallna och efter skedda vederbörliga reqvisitioner, på grund af reglementets 15 §, från Riksgälds-kontoret utbetalda brudgäfvo-vinster endast uppgått till ett sammanråknadt belopp af 500 R:dr, så liar den vid Kongl. Nummerlotteriets upplösning hit öfverlemnade brudgåfvo-fond under nämnde tid endast minskats med detta belopp, och utgör således för närvarande 50,203 R:dr 58 öre. Utaf de till Riksgälds-kontoret ademnade och i reglementets 16 § bland skulderna upptagna äldre depositionsmedel, hvaraf Kongl. Stats-kontoret skall tillhandahållas hvad som erfordras för vederbörligen beviljade restitutioners verkställande, har Riksgälds-kontoret, efter derå erhållna reqvisitioner, återbetalt: i slutet af år 1856 R:dr 8,456: 95. och 1857 » 802: 50. eller tillsammans R:dr 9,259: 45. De af Riksgälds-kontoret från Kongl. Stats-kontoret under 1856 och efterföl jande år mottagne dylika medel hafva deremot endast utgjort 6,521 R:dr 11 öre; uppgående Riksgälds-kontorets inom linien i räkenskaperna förda skuld, i anledning af hit levererade äldre depositionsmedel, för närvarande till 122,618 R:dr 27 öre.
När vi en gång komma så långt, att vi kunna få ett fondsystem infördt i Sverige, hvarigenom koslnaderne för flottans uppbyggande kunna fördelas på flere generationer, då först kunna vi hafva hopp att få vår flotta försatt i godt skick, men intilldess fruktar jag, att vi, med dessa små anslag, skola, i hänseende till vår flotta, komma att till den grad blifva efter alla andra stater, att vi lill dem förblifva ungefär i samma förhållande som den lilla kanonslupen på en fjerd der det blåser, lill det der stolt hellande stora ångfartyget. Uppå härefter af (1. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., förklarade IL o. Ad. sig. anse de emot StalsUtsk:s ronde detta anslag gjorde anmärkn:r föranleda äterremiss. 3:o För ytterligare anskaffning af bombkanoner och pro jectiler 5o,ooo r:dr, och 4:o till fullföljande af planen för ny byggnad och förändring af Fyr ar ne, återstående kostnad 6'5,6j5 r:dr. R. o. Ad. biföll hvad SlatsUlsk. under N:o 3 och 4 tillstyrkt. 5:o Till anskaffande af en hydraulisk press och inrättande af en ångpanneverkstad i Carlskrona 2g,3oo r.dr. Förra delen, ang:de anslaget för ångpanneverkstaden. Frih. Gyllengranat anförde skriftligen: Ångpanneverkstaden är af behofvet påkallad och skulle verka betydlig minskning i de kostnader, som nu för pannornes underhåll åtgår, oberäknadt den omständigheten, alt Kronans ångfartyg, när en panna går sönder, nu äro beroende af private verkstäder. Jag tillstyrker alltså bifall till K. M:s nåd. propos. om 23,300 r:dr lill inrättande af en ångpanneverkslad i Carlskrona, och i följd häraf får jag vördsamt anhålla om äterremiss. Hr II åfelt: Utom det att jag förenar mig med Frih. Gyllengranat, anhåller jag att fä tillägga några ord. Hr Råfel t uppläste derefter följande:
Ridderskapet och Stats-Vtskottets Bétunkanderu 4°9 Adeln samt Högvordige Preste-Ståndet eller ock desse 2:ne Stånd msd Yållofl. Borgare-Ståndet sig förena, så år och i följd deraf frågan om ersättning i den del af målet, som rörer nyssberörde kostnader, att betragta såsom genom gine Riks-Stånds Beslut afgjord. — Men om Bonde-Ståndet skulle finna lämpligt, att, med frånträdande af dess förutnämnde afslags Beslut, i fråga om ersättnings beviljande för de i förenämnde måtto reclamerade kostnader, instämma med Vållofl. Borgare-Ståndet, eller ock på annat sått 2:ne Stånds Beslut skulle blifva olika mot de andre 2:ne Ståndens, så torde äfven genom omröstning i Förstärkta Stats-Utskottet böra afgöras, huruvida ersättning för sådane kostnader som ofvanberördt år, skall ega rum, eller ej, då, såsom voterings-proposition, föreslås följande: ’’Den som anser att för de i 23, 24 och 25 puncterne af Herr Friherre Hjertås Reservation omförmålte kostnader för Månads-hyror och kosthållning åt Skeppare och Manskap samt för Råttegångs-kostnader och Fullmågtigs arfvode, någon ersättning icke bör ega rum: voterar Ja-, den det ej vill, Nej; Vinner Nej, så må, i de mål, som i öfrigt åro af ersåttningsgild egenskap, äfven 41 o Stuts-Utskottets Betänkanden. ersåttnnig får slike kostnader ega rum och utgå enligt de i iörenåmnde 3:ne puncter stadgade grunder. 5:0 Då den af Höglofl.
Naj:ts oek Likets Lrigs-Lollegium erkjudil sig all liqvidera, kvad ulal desse medel återstods, sanrl sedel inera^ eller erkallet kesked derom, all kemälde Lolleginm leks vidare egde kas konom någon lordran, oek all Ndelslane-Legementets indragne räntor voro till 8lalL-Hrkel ölverlatne, kos Loiigl. ^K>j:l8 oek Likets 8lals-Lonlor aiimäll si^ till fullgörande al sin ketalningssk^ldigket; all kan i della alseende jemväl lili 8lals-6onlorel ailemnat Llerslaende skuldkelogi^el 1,710 L:dr 3 sli. 2 r:st.; all 8lals-6onlorel likväl al denna summa endast emoltagil 1,533 L.dr 13 sk. 7 r:sl., säsoin utgörande 8lalsvelt Invalidkuslondsmedel, oek till konom atersändl de öfrige 176 L:dr 37 sk. 7 rist, kvilket kelo^ kan, i förmodan, all del tidlrörde någon indelnlngskalvai e, emedlertid lör ^ederkörandes räkiring i vermlands Land l-Länteri nedsatt; all, sedan Landsköldingen n/ /4^///gd/'k/ kos Longi. ?,Iaj:l om della löi kallands »jörl underdånig anmälan, samt Long!. Naj:l, genom Nådig 8krilvei86 den 7 Lekruari 1835, till Lullmägtige i Likets 8länders Lank oek Llksgälr!s-Lonlor, 8lals-6onlorel oelr Longi.
Ofvertygade om nyttan och angelägenheten deraf att får-afveln inom fäderneslandet befordras på ett ändamålsenligt sätt, hvilket säkrast sker om productionen af grofulliga får i synnerhet uppmuntras, emedan det egentligen är desse får-arter, som trifvas och fortplanta sig i det nordiska kallare Climatet, anse Riksens Ständer de föresi agne anstalterne förtjena all uppmärksamhet, men som det är nogsamt kändt huruledes E. K. M. långt för detta egnat en särdeles nådig omsorg för den grofulliga fårafvelns befordran, genom 5 anlagde Schäferier i Jemtland, och för den finulliga, genom Schäferiet i Skåne hafva Riksens Ständer funnit någon vidare åt Under dara lia Skrif'reiser. gärd i afseende på den gjorde motionen icke vara behöflig, än att Riksens Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M., för att bereda den arbetande Landtmannen i de öfrige norra Provinserne utväg till en rigtande sysselsättning under vinter-månaderne, täckes i Nåder föranstalta, det Schäferier af grofulliga får måtte på enahanda sätt, som i Jemtland redan blifvit verkJ stäldt, inrättas i Wester-Norrlands, Westeroch. Norrbottens Län; hvarjemte Riksens Ständer underdånigst hemställa, att de af E. K. M. vidtagne anstalter för den finulliga fårafvelns be-’ fordran i Rikets södra delar må, Utan förändring, få fortfara. Riksens Ständer framhärdar etc. tJniierdanlga SkrifvblSer. N:o 437. lippi, o. godk. hos Ridd. o. Åd. d. ig Dfee. iBj^i Presfe-Ståndet d. ao -— « Ansvarighets - Lag för de blifvande DireCtionerne vid bLestra och Södra Lane-Contoir en. S. A. K.
Proh 1817- ISIS4'^e Sämb N:r 7;, 76; StatsTJtskottets Betänkandet!, uplysa, att förhållandet med deras aflööafi-i de likväl är i så måtto olika, att vid alla senare Riksdagar har vedergällning för vice Secreterare hos bemäldte Stånd utgått af StatsMedlen, hvaremot RiddarhusFiscalen hittills, då Riksdag' hållits i Stockholm, icke njutit någon belöning af sådane medel. Fråga är sålunda, hvad honom angår, om en ny utgift af Riksdagskostnadssumman, som ej synes äga någon grund i lians befattning. 3:0 Angående beloppet af de föreslagne Arfvoden och Traktamenten, har blifvit anmärkt, att vedergällningen i jemförelse till hvad som vid sista Urtima Riksdagen var bestådt, nu blifvit projekterad för ringa, då lefnadskostfiaden snarare ökat sig än minskats samt göromålen likaså. Men den erinran har äfven skedt, att ifrågavarande belöningar voro för högt beräknade och föreslagne, hvarförutan framställningar och jemförelse!' blifvit gjorde om JBetjeningens olika möda inom serskildte Stånd och på grund deraf yrkad en tillökning i traktamente!, som åter motsäges genom anmärkningar, de der åsyfta högre aflöning för Cantzli Betjeningen i ett Stånd, än uti ett annat. Utskottet har ansett sig icke böra såsom någon ovillkorlig föreskrift eller beräkningsgrund för dess åtgärd härutinnan antaga hvad som vid föregående Riksdagar varit bestådt, hälst stadgandet uti 24 § i Riksdagsordningen: att en efter göromålens vigt och mängd lämpad belöning bör föreslås, icke allenast förutsätter en fri pröfning häraf, utan ock fordrar, att, vid StatsZhsiottets Betdnttanderi. 595 hvarje Riksdag serskildt, afseende gores på de ölika omständigheter Sorn sig förete.
Riksmöte vid bestämmandet på hvilkendera sidan af Mälaren den stambana skall anlägga^, sorn kommer alt sammanbinda Stockholm och Göteborg. För öfrigt skulle, utan en allman plan för Svenska jernvägarnes anläggning, omöjligen kunna bestämmas, huru nyssnämnde jemte andra för landet till en början mest angelägna stambanor skola sinsemellan förbindas och sålunda bereda en oafbruten jernvägs-kommunikation mellan landets särskilda och från hvarandra aflägsna delar. Om ett jernvägs-system redan funnits uppgjordt löre afgörande!: af deri vid föregående Riksdagar väckta frågan angående Statens understöd för den af enskildt bolag sedermera företagna jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hull, hade sådant otvifvelaktig! halt ett särdeles gynsamt inflytande på Kongl. Majlis och Rikets Ständers derom meddelade beslut. Men ehuru, enligt Utskottets på nu anförda jemte flere andra härvid förekommande förhållanden grundade åsigt. Rikets Ständer vid anvisandet af de medel, som, intill dess nästa Riksdags siats-reglering vidtager, erfordras för fortsättningen af Statens jernvägsbyggnader, både kunna och böra meddela sina bestämda beslut angående de jernbanor, hvilka skola såsom hidvudlinier ingå i Sveriges blifvande jernvägs-system, anser Utskottet likväl några detaljfrågor, rörande hvarje särskild hanas ledning till eller förbi vissa uppgifna ställen, i allmänhet icke böra af Rikets Ständer till pröfning och afgörande företagas, ulan endast banans hufvudoch ändpunkter bestämmas samt de landskaper och trakter, densamma bör genomgå, angifvas. Dä ej heller det, såsom hinder emot denna frågas afgörande, antydda förhållandet, att de beslut, som härom under innevarande Riksdag fattas, icke äro, såvida ej verkställighet dessförinnan löljl, bindande lör Rikets framdeles sammanträdande Ständer, synes höra afhålla Svenska folkets nu församlade ombud att uttala och, i afseende på de anslag, hvilka af dem varda beviljade, tillämpa sin öfvertygelse i fråga om det för landet nyttigaste och äudamålseuligaste Siats-Utskottets Utlåtande N:o 62.
Supra, Hogloflige Ridderakapet och Adeln åt* skiljdes klockaa iq om aftonen. In fidem Protocolli U» J. Lagerhtim. Sjunde Bandet. Utlära Afdelningen, STOCKHOLM, tryckt# ho» Olof Orahn, i8*4. Måndagen den 25 Augusti. Plenum klockan 9 förmiddagen. « Öppnades det inför Riksens Ständers Herrar Electorer till utseeende af Tryckfrihets-Comitéens Ledamöter sistlidne gårdag håilne Protos coll, samt upplästes, så lydande: År 1823, den a3 Augusti, sammanträdde Riksens Högloflige Ständers valde Electorer, för att, till följe af 108 §. RegeringsFormen och 65 §, Riksdagsordningen, utse Committerade, hvilka, jemte Riksens Ständers Justitieombudsman, äga att vaka öfver Tryckfrihetens vård; och befunnos, efter valsedlarnes öppnande, dertill hafva blifvit utsedde: öfversten, Commendeuren och Riddaren, Friherre G. F. Åkerhjelm - 19 röster. CanzliRådet och Riddaren N. M. af Tannström 19 Ö f v e r II o f P r e d i k a n ten, Doctor J. J. Hedrén • - 19 —» Lagmannen och HofRättsSecretera ren G. Schöne 19 _ joen 25 Augusti j. m. Prosten och OrdensLedamoten Grefve F. B. v. Schwerin - 11 röster. KrigsJustitiarien C. Livijn - 10 ___ Ut supra, C. G. Spens. Ludv. Mörner„ H. A. Falkman. Jon Jonfon. Sedan 43, 44, 45 och 46 §, §. i Riddarhus» Ordningen blifvit uppläste, företog Ridderskapet och Adeln, jemlikt 68 §.
Barnet är visserligen en fortsättning af föregående släktled, ett upprepande, i viss grad, af alla tiders barnanatur, men tillika, och i vida högre grad, en alldeles ny sammansättning af själsegenskaper, med nya möjligheter till kval och fröjd, till styrka och svaghet. Denna nya människa skall slutligen på eget ansvar, under eget äfventyr, lefva denna förfärande allvarliga tillvaro. Hvad hon skall kunna tillföra lifvet af skapande krafter, af nya begynnelser; hvad hon skall äga af spänstighet under ödets tryck, af makt att lyckliggöra, att lyckliggöras — allt detta beror, utom af själfva naturen, af uppfostrarens sätt att behandla denna individuella barnanatur. Det beror på, om han ser den som den lefvande cellen, ur hvilken den andliga organismen skall framväxa, eller som kryddskåpet, där etiketterade lådor skola fyllas med de för lifvets praktiska kraf behöfliga ingredienserna. Visserligen måste hvarje personlighet för sin utveckling till människa bland andra människor lära sig att — för eget och andras väl — underordna sina mer oväsentliga lifsyttringar för de väsentligare och äfven att behärska våldsamheten i de senare. Och denna lärdom kan ej nog djupt inpräglas. De bud och förbud, man ger barnen, borde endast i nödfall vara stundens ingifvelse. Som regel borde de vara framgångna af en öfverläggning, ett val mellan hvad man vill fasthålla som hufvudsak eller bisak vid barnets utveckling. Sedan uppfostraren gjort detta urval, borde barnet lyda hemmets lagar lika ovillkorligt, som det påverkas af naturens lagar. Hvarje brott mot lagarne borde ofelbart medföra, ej konstlade straff, men handlingens egen, obevekligt straffande följd. Men utanför dessa lagars område borde barnet aldrig tvingas mot sin natur, sin längtan, sina stämningar; dess sunda egoism borde erhålla sin rätt lika väl, som man tillser, att dess känsla för andras väl och ve utvecklas. Nutidens hem, där man visserligen ofta ser samvetsgranna föräldrar nära barnens oberättigade egoism genom att åt barnens kraf offra sin trefnad, sina vanor, sin personliga utveckling, ha dock i det hela taget många företräden framför den gamla tidens, när barnen sutto som tända ljus vid måltiderna och egentligen blott då, samt vid vissa högtidliga tillfällen, befunno sig i föräldrarnes närhet.
JY:o 16gi Uppl. o. godk. lios Ridd. och Adeln d. 21 Sept. 1829* Preste-Ståndet d. 23 Borgare-Ståndet d. 23 —' — Bonde-Ståndet d. 23 "* — > Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående förklaring öfver 5:te och 6:te i 23:dje C-ap. RättegångsBalken. S. A. K. tlikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fä-» Stad derå, att , ehuru ordningen bland Domstols-Ledamöter för omröstning till Dom är i 5:te §. af alkdje Cap. RättegångsBalken utstakad, och stadgandet i 6:te §. af samma Capitel och Balk: ”begärer någor rådrum att, för sakens vigt, sig nogare betänka; bafve ther lof till, och varde då med omröstning upskof,” svnes utmärka, att omröstningen hör ske i ett sammanhang och vid samma rättegångs-tillfälle af alla Domstolens Ledamöter, skall likväl erfarenheten visat, att ett helt annat omröstnings-* sätt är brukligt, i thy att, så i Öfver-som i Underdomstolar, den, som ytterst i Rätten sitter, yttrar sig en dag, nästa Ledamot en annan dag, och så vidare, så att omröstningen stundom kan komma att räcka, icke blott veckor, utan ock månader. R. St., som hafva sig bekant, att afvikelse från rätta förståndet af ifrågavarande lagrum ej sällan i tillämpningen eger rum, anse ock an - Exp. Utsi. Förslag till und. Skrifv. 403 gelägenheten fox’dra, att bruket återföres till enlighet med Lagen, genom utfärdande af en förklaring, som undanrödjer all anledning till skiljaktighet i omröstningssättet. Ibland de flera olägenheter, som kunna uppstå deraf, att, i en och samma sak, de Rättens Ledamöter, som skola i saken döma, å serskilda rättegångs-dagar afgifva sina yttranden till Protocollet, hafva 2:ne i synnerhet hos R.
Hr Hjerta har påbördat mig det förmätna yttrandet, att det Kongl, förslaget borde komma under bordet: jag öfverlemna!- till en hvar af Eder Mine Hrr! att döma huruvida icke mina ord voro, det klassvalsförslaget skulle komma under borrfe/, sålunda motsatsen till det förslag, grundadt på allmänna val som för närvar, hvilar på bordet; men jag beklagar mig icke det ringaste öfver detta yttrande af Hr Hjerta, emedan det är fullt öfverensstämmande med det sätt och den trohet hvarmed han vanligen brukar återgifva andras yttranden. Jag tror ej att Hr Frih. o. Landtm, kan gifva, oss någon rigtigare förklaring öfver grundlagens mening i detta hänseende, än genom propos. ä ena sidan pä Frih. Palmstjernas förslag och å den andra på Frih. Tersmedens, hvarigenom en hvar af II. o. Ad:s ledamöter får tillfälle att yttra sin mening. Detta anförande hade blifvit afbrutit genom ankomsten af en Deputation från Vällofl. HorgareSt., anförd af Slåndets vice Talman Borgmästaren i Malmö Carl Christian Halling, som upläste och aflemnade så väl ett prot. utdr. af denna dag, innehållande att BorgareSt. till Const. Utsk. remitterat och med de öfrige RiksStm kommunicerat en af Hr Cassel väckt motion, med stöd af 81 § 11. F., om ytterligare npskof lill nästa riksdag med afgörandet af det från sistförflutne riksdag hvilande, af K. M. nådigst afgifne förslag till ny Riksd.Ordn. och Regeringsform, som och denna motion, hvaraf en afskrift var prof. utdraget bifogad. Sedan i anledn. häraf H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, försäkrat att. delta Horgare:St:s beslut skulle blifva för R. o. Ad. i vanlig Den 11 December. 119 ordning föredraget samt anmodat Hrr Deputerade att lill BorgareSt. framföra nitrycken af R. o. Adrns vänskap och tillgifvenhet, blef Deputafionen på vanligt sätt utbeledsagad.
Sparres sats att latitud i bestraffningen lämpar sig bättre för svårare än för mindre brott. Jag tror alldeles tvertom. Men ehuru man har antagit latitudssystemet för sådana brott, som straffas antingen endast med penningeböter eller längre eller kortare tids fängelse eller arbete, tror jag dock att man handlar mycket obetänksamt, om man utsträcker detta system till ett så fruktansvärd! brott som mord, der det. gäller lifvets förlust. Ej heller kan jag inse något skäl för R. o. Ad. att afvika från det beslut, som Ståndet förut fattat, endast af konsideration för Bondeeller BorgareSt.:ts mening i en lagstiftningsfråga, deri utan tvifvel, åtminstone hvad BondeSht beträffar, R. o. Ad. må kunna anses ega vida bättre förstånd och omdöme, om än vid detta tillfälle sistnämnde Stånds mening haft lyckan att instämma med Gr. Sparres. Hr Olivecrona, Knut: Jag har begärt ordet, för att i korthet uptaga och besvara några al de anma, som blifvit gjorda utaf de ledamöter, hvilka yrkat afslag på nu föredragne punkt. Gr. Mörner har yttrat, att om dödsstraffet icke. skulle följa på annat än de grymmaste handlingar, så skulle detsamma sällan eller aldrig komma att tillämpas, emedan domaren alltid skulle kunna tänka sig möjligheten af någon ännu grymmare gerning, och följaktligen efter g:lis sednare mom. tillämpa lifstidsfängelse. Jag anser att domaren måste i första rummet pröfva, huruvida omständigheterna i afs:de på handlingen äro sådane, att gerningen kan fren 18 Jnli f. m. 18* rubriceras såsom mord, d. v. s. att hos gerningsmannen skall vara ådagalagdt upsåtet att döda och tillika berådt mod. Ar detta ådagalagdt, då först kan handlingen anses hemfallen under §:n. Derefter upslår frågan, huruvida någon synnerligen mildrande omständighet förekommer, som bestämmer huruvida straffet skall olifva dödsstraff eller lifstidsfängelse.
Detta är samma tanka, som den, åtskilliga ledamöter inom detta Ständ hafva uttryckt, nemi. att de ingalunda vore mot rättelse i det nuvar-.de skatteväsendets brister, fastän de förkasta del förslag, som Utsk. framställt. De ville icke eller här pä förhand besluta någon förändring, emedan det vore lika orätt att göra det, på grund af någon enskild riksdagsmans förslag, vare sig Frih. Palmstjernas eller någon annans, som det vore att besluta en förändring, på grund af StatsUtsk:s förslag, så länge vederbör:de icke blifvit hörda och deras rätt sålunda iakttagen. Det är således öppet för en hvar af R. o. Ad. (och om ingen annan gör det, så torde jag nödgas göra det) alt efter afslag på de förslag, som här blifvit framställde, uppgifva grunder för en skalteförenkling. Om vi deremot hår skulle antaga Frih. Palmstjernas förslag, sä skulle vi nödsakas derom rösta i förstärkt Utsk., hvarigenom antagande af Ulsk:s förslag blifver den säkra utgången. För alt undgå den och för att icke förnärma någons rätt, är del, som jag tror, att när denna sak är utagerad, så blir det tid för Ståndet att öfverlägga örn grunderna för ett nytt förslag, oell de som jag väsendtligen skulle gilla, finnas redan upptagna i Hr Gyllenskjölds reservation. Jag vill nu icke uppläsa henne för R. o. Ad. emedan hon icke egentligen hörer till denna punkt allena, ehuru hon vore ett godt motstycke till Frih. 238 t)en 9 September e. m. Palmstjernas förslag; men jag hoppas att man icke tillerkänner någon enskild man större myndighet än man tilltror Regeringen, och således icke antager hvad enskild man föreslagit, när man icke trott sig kunna antaga Konungens propos. af lika syfte. Hr Rosenblad: Efter Hr von Hartmansdorffs sista yttrande, så nödgas jag upprepa hvad jag i förmiddags anförde — (ropades af otålighet: åhl åhl) — Jag ber om förlåtelse, jag får väl yttra mig.