Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den triumfen njöt Lovisa Ulrika mellertid, under hela räckan af de förödmjukelser, dem Råd och Ständer hädanefter iskänkte ur rågade bägrar, att Tessin, både på sin Rådsherre-stol och på det landtgods, dit han efter några år drog sig undan i ett låtsadt philosophiskt lugn, öfver all beskrifning grämdes af hennes ”onåd”. Hon visste det; ty hon kände numera mannen tillfyllest. Tessin öfverlefde sin fordne gunstling: efter att hafva sett hans öden, från en uppnådd glanshöjd, plötsligt förmörkas, åter ljusna, och ändtligen i ny glans försvinna. Skum och dyster blef deremot aftonen af den lysande Rådsherrens egen lefnad. Sedan det parti, hvartill han fortfor att höra, gjort ännu ett obetänkt krig ”med Sauls fåvitsko och the Moabiters skryt”35, samt derefter ohjelpligt fallit, behandlades han af det segrande partiet utan skonsamhet och ädelmod. Han fick nu sjelf kämpa mot förödmjukelser, orättvisor, till och med armod; så att på det Åkerö, der han ville gifva skådespelet af en Vis, som är öfverlägsen sin lott, voro de sista åren af hans lif ej mycket olika M. De la Gardies på Leckö och Venngarn. Men despoten, som förföljde Tessin, var icke någon souverain Konung: det var just den såkallade Friheten; samma Frihet, som han bidragit att uppfostra och hvars vältaligaste smickrare han varit, kastade honom nu afsides såsom ett förmurknadt, ja från begynnelsen skadligt redskap. Å andra sidan qvalde honom, ju äldre och öfvergifnare han blef, desto bittrare den mångåriga oviljan från det konungsliga par, till hvars närmaste närhet och förtroende likväl varma personliga böjelser hade dragit honom. Dock bibehöll han äfven nu en ypperlig utvärtes fattning; endast i hans dagboks-anteckningar utgöto de dolda smärtorna sin klagan. Rika själsgåfvor hindrade hans inre från att sönderslitas eller krossas.
Vid hennek rop pk frihet och arbete för alla hafva de gm1.a förlifi~iade nhdehjonen. dött ut. Hoii liar nedbrutit tyranniets skraiikor kring barnen. Hon. liar flyttat de unga flickorna u t i lifiets fulla verksapidiet. Hon har gjort slut p&amp; ensamheten, p&amp; okiinniglieteii, 11åglad.j elösheteil. Inga olyckliga, föraktade gmnla mamseller utan trppgift ocli lifsinnelikll skola mer finn.as, i i p så- dana som vi varit.)) Ater ' jod skuggornas eko, ju blaiicle som en jäganång i skogen. som ropen f ' hn en glad bariiskara:)) Va.lsignsdt vase hennes minne! Darpa myllracle de döda u t 11r li; yrI&lt;an, och ina.mse1.l Frechilca torlcacle en t&amp;r nr ögoiivr&amp;n. 2 J a g följer ej nied heinn, sade hennes döda syster. )) Vill ej ocksh clii stalina liar lite med ens?, » Jag. ville nog, inen Jag kan inte. Det a r en Bo: k, som j ag först n i ~ s t e ha färdig. a rNH, si % godiiatt da, ocli akta clig .för &amp; aren pit kyrkvägelin, sade Iiennes dödal syster och log skä.lmaktigt, enligt siii gamla vaim D ~ r e f t e r for iizairisell Fredrika Ii.em. Hela Årsta sof ännu, ocli hon gick helt stilla upp pk sitt .ruin, lade sig och somnade)). N h g a tiinnlai. seiiare for hon till deii verkliga otteshiigen. Ho11 Bkte i täckt vngii, inen hon fallcle, i-tecl fönstret för att knana se 13 % s$jäi-iioi: na; möjligt ar clet väl ock, att hon som förr s@ efter. sin riclclare.
Inom Bonde-Ståndet bar i samma ämne, under åberopande af de vid Herr Bolinders motion fogade handlingar, Riksdagsfullmägtigen Anders Andersson från Skaraborgs län, med hvilken Johan Magnus Lundahl från samma län instämt, (i motion Nio 88) framställt enahanda förslag, som innehålles i Herr Bolinders motion. De upplysningar motionärerne haft att meddela om detta företag och de deraf förväntade stora fördelar, gifva anledning till det antagande, att den för samma arbetes utförande beräknade, jemförelsevis billiga, kostnad skulle äfven utan bidrag af allmänna medel kunna åstadkommas. Vid sådant förhållande och då för öfrigt det framlagda kostnadsförslaget icke undergått granskning bos Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader, föranlåtes Utskottet 39:o afstyrka bifall till ifrågavarande tvänne motioner. Sänkning af Med anmälan att inom Sunnerbo härad af Kronobergs län ett större sjösänk Wioch Gölningsföretag blifvit påbörjadt, hvarigenom de s. k. Wioch Gölsjöarne, belägna inom Kronober \ ljunga, Pjetteryds och Agunnaryds socknar, skulle erhålla 7%0:dels fots lägre vattenlän. yta samt dels nya landvinningar uppstå till en vidd af 7,468 qvadratrefvar och dels förbättring åstadkommas af 6,108 qvadratrefvar nu vattensjuk och till större delen ofruktbar mark, har uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 172) Riksdagsfullmägtigen C. I.
R:dr Z2ss. som blifvit Hans Kongl. Höghet Kron Prinsen pa Stat anftagne, innebegripes äfrven 6,666 R:dr Z2 ss., säsoin bestämde' för hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland Arf Fursten Oscar." "Om det den tid da denna Stat upprättades, hwad för Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland således blikwit utsatt kunde »anseende till Hans Kongl. Hödhets yngre alder, hafwa blist Den i; Zunii. 641 lifwit ansett tillräckcligt för Hans Kongl. Höghets chof, lärer hwar och en latt finna alt en sa ringa Summa nu mera icke är derefter aspa fad, eller tvid Hans Kongl. Höghets stigande ar, swarande emot PersonenS Höga stand, (eller jag wägar saga det) Rikets wärdighet. Man efterftnne endast mt om Hans Kongl. Höghet Kron Prinsen behaanse Hans KonglHöghet Hertigens wistande wid lingon af Rikets Academier, böra inga uti Planen af Hans KonglHöghets återstående uppfostran, eiler att Hans Kongl. Höghet kommer em företaga resor i Landet, till inhämtande af lika nödioa om nyttiga kunskaper om Rikets tillstånd k atjkilli>a delar skall man genast finna att den anftagne Lumman icke ar afmätt hwar ken efter sak eller ^danial." ''Dessutom kan den betraktelse icke uteslutas, att >a esker Regerings-lagarne, fem ar kunna framflyta, örr än Riksens Stander ater sammankomma, och m Hans Kongl.^ Höghet Hertigens af Södermanland Stats-Summa blefwe i belägenhet nasen annan anstalt widtaga, uppnar ^emedlertid vans KunglHöghet den alder, da efter förra ti» >ers bruk, en Swea Rikes Arf-Furstes Stat, relän bör wara reglerad." "I anseende till dessa fkäl, samt de flere som »arwid sig förete, bar jag icke funnit betänkeligt äi Högloft.
Att de här ofvan uppgifne grunder för en Correctionsl Inrättning icke blott hemta deras stöd från i Theoretiska problemer, utan äfven i verkstälj bgheten visat deras värde och medfört de goda f följder Committerade af deras tillämpning för - 112 Ang, inr, af ett allm. Ari. och Corrections/i. m.m. ' ' moda, ådagalägges på ett öfvertygande sätt genom de försök, som i America blifvit anstälde med dylika Corrections-Inrättningar, och hvarest erfarenheten lemnat de ojäfaktigaste bevis, tili hvad grad man kan lyckas, att till Gudsfruktan, dygd och sannt mennjskovärde återföra äfven de största missdådare. En nät - mare utveckling af det behandlingssätt, som derstädes följes, torde derföre icke vara otjenligt att här framställa. Med antagande af den grundsats: att hvar och en, som af Lagen blifvit ansedd brottslig och derföre i fängelse insatt, icke lenn, under hvad villkor som heldst, återfå friheren förr, än han genom förändrade tänkesätt och uppförande lemnat en borgen för sin framtida vandel, hänvises den brottslige vid första inträdet inom Inrättningen till enskildt rum, utan sysselsättning, hvarest han förblifver, intilldess de personer, sorn öfver honom hafva uppsigt, anse hans känslolöshet bruten och hans ånger väckt. Under denna tid eger han tillfälle ransaka sitt samvete, söka tröst och uppmuntran i Guds ord, som lemnäs i hans händer, och hvaruti han tillika särskildt undervises af en Prestman, som tid efter annan besöker honom. Har fången, utlder det. han sålunda sutit för sig sjelf, visat ett ångerfullt sinne, tillätes honom att sysselsätta sig med det arbete han sjelf önskar, dock alltid i enslighet. Detta är första steget till förbättring.
UtsökningsBalken: - Lag-Utskottets Utlåtandej N.-o 110. ”Rättegångs-Balken. XXV Gap. 1 §• ”.Nöjes man ej åt den dom eller utslag, som Plärads-Rätt i hufvudsa”ken å Tinget, eller vid laga syn i jorda-tvist, eller huse-syn å prestebol, ”frälseeller skattehemman, fällt häfver; då må han vädja med fern daler ”under Hof-Rätt, antingen genast, eller sist innan åttonde dagen gått tillända, ”den inräknad, då domen föll, der hufvudsaken, med ränta eller afgäld, ”sorn fordras, stiger öfver femtio daler, utom rättegångs-kostnaden; och ”Häradshöfdingskrifve straxt å domen, alt han lagligen vädjat och bör sasken i Hof-Rätt fullfölja, inom den lid, som i 9 §• sägs; så ock att Röragen förut bör ställas för kostnad och skada, och domen fullgöras, efter ”thy som i 26 Cap. sägs; vare ock den, som vunnit, skyldig att underrätta sig af domaren, om vädjadtär; och der så skett, låte ock handel ”teckna, till sin rättelse, å dombref sitt: der må ej fordras serskild betalning före. Yädja de båda; gånge dermed sammaledes. Parterne skola ”sedan till Hof-Rätt komma, utan stämning eller serskild kungörelse. Vädja ”de ej, som nu är föreskrifvet; stånde Härads-Rätts dom fast. 16 §. ”Ej må någor vädja mot Rådslufvu-Rätts dom, der hufvudsaken ej går ”öfver femtio dalers värde, efter thy, som i 1 §. sagdt är. I den stad, ”der något serskildt derom stadgadt är, rätte sig domaren och parten derefter. 1.7 §•
Hvad principen beträffar, är jag, för min enskilda del, icke emot att det ansäges såsom en Hederspost, gifven af Ståndets förtroende, att vara Directeur, och att Directeurerne emottogo och förvaltade den endast af en billig aktning och tacksamhet deremot. Men jag anser det ej vara i slutet af en Riksdag, som ett sådant beslut bör fattas. Rätta tiden dertill är vid en Riksdags början, innan valet är gjordt; sedan är det obehagligt, En omständighet i detta Betänkande anser jag förtjena att afgöras: Det är förslaget att annorlunda stadga rörande den inkomst som vid Introductioner tillfaller RiddarhusSecreteraren.. Det är visserligen billigt att RiddarhusSecreteraren befrias från att uppbära en sådan obestämd afgijft; och jag tillstyrker till alla delar att afgiften måtte bestämmas och derjemte föreskrifvas att den före Introductionens beviljande bör till Riddar* 28 Den i Augusti. huskassan erläggas, der RiddarhusSecreteraren äger rättighet att densamma oafkortad uppbära. Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig ■ Jag får förena mig med bägge de Herrar som förut yttrat sig öfver detta ämne. Jag utbeder mig allenast att få anmärka: Det är säkert att, så gerna man skulle önska att vederbörligen få förbättra lönerna för Riddarhusets tjenstmän , så fordras dock dertill till gångar i Kassan; Det är en afgjord sak att dessa nu icke finnas. Bagge de af Utskottet föreslagna utvägar äro dertill olämpliga. Att besluta en Capitation öfver Ridderskapet och Adeln , anser jag för olagligt, och det vore dessutom ett ganska farligt pre'judicat. Man skulle derefter icke veta huru långt närvarande Capita och Fullmägtige skulle kunna sträcka sina försök att beskatta Ståndet. Hvad Directeurernes arfvoden beträffar, så är det en urgammal inrättning. De äro välförtjente, och det vore obehagligt att, sedan de en gång äro bestämde, deri skulle ske någon rubbning. En utväg finnes dock hvarigenom RiddarhusSecreterarens vilkor behörigen kunde förbättras.
Eger åter köparen endast 6000 Rdr, så är det ock likgiltigt, hvilkendera egendomen han köper; ty på säteriet blifver han skyldig 4000 Rdr, hvarå 1 aulan är lika stor med grundskatten å skattehemmanet, och således måste lian betala en ränta årligen af 200 Rdr, svarande mot grundräntan, då behållningen, efter samma Capital, blifver i begge fallen den samma och köpet af skattehemmanet lika förrnonlig sorn det af ett Säteri, Häraf synes såsom slutsats följa, att lika litet som den med 6000 Rdr inköpta Säteri-Egendomen, värderad lili 10,000 Rdr efter dess fulla jordvärde, kan anses bära e*ii skatt af 4° Tunnor, svarande mot räntan af den icke betalda delen af köpeskillingen 4°°o Rdr, lika litet kan den af skattehemmanet utgående såkallade grundräntan få namn af skatt; utan svarar den ock emot den icke erlagda delen 4ooo Rdr af egendomens fulla jordvärde 10,000 Rdr, som dock i handel aldrig beräknas, ulan anses den egendomen vara värd 6000 Rdr jemte skyldigheten att ansvara för 4o Tunnor i grundränta. 'Idvar och en som rätt vili betrakta saken och Öppet uttala hvad han inser, måste derföre bekänna alt grundskatten, med alla de deruti inbegripne onera och praestationer, icke mera kunna anses för skatt, än hvarje annan ränta på en Egendom, då fulla Capitalet icke blifvit erlagdt. Utom denna upplösning kan saken icke förklaras. Ty huru vore det rimligt, för att blifva vid det uti en motion uppgifna exemplet, att en förståndig man skulle nedlägga ett Capital af 10,000 Rdr för en egendom, behäftad med 5oo Rdr:s grundränta; det vore ju det samma som att bortkasta sina penningar. Detta är icke tänkbart, Vöre skatten eller grundräntan upphäfven, skulle en sådan egendom betalas med 20,000 Rdr.
Grifttalaren höll en kortare publikens hyllning, hvilken utom applåderna tog religiös betraktelse och öfvergick därefter till att orsig uttryck i en präktig lagerkrans och inemot ett halftjog buketter. Men så torde ock Maries roll sälda om den hädangångnas stora välgörande verksamhet, hennes sällsynta bildning, begåfning och inlan, om ens någonsin, hafva erhållit ett både hvad sång och spel angår mera förträffligt utförande. Fru tresse för literatur och allmänna frågor. Härefter O. sekunderades särdeles väl af hr Sellergren, hvilutfördes ett stycke af Saint-Saens för solo, orgel ken som Sulpiz har en af sina bästa uppgifter. Hr och obligatvioloncell, hvarvid solopartiet sjöngs af Strandberg utförde Tonios parti samvetsgrant och fru Dina Edling. musikaliskt, ehuru väl tamt. H r Grafströms HorBland den stora skara — kyrkan var nästan fylld tensius förtjänar ock erkännande. — Efteråt uppför— af bekanta och obekanta, som infunnit sig för att des en af Bournonvilles balletter kallad &gt; Kärleksbjuda den så allmänt kända och saknade aflidna farväl, spådomar », förtjänstfullt utförd af fru Thelander samt märktes, förutom anförvandter, många af hufvudstafröknarna Brandt och Lindzén. dens mera framstående representanter för vetenskap, I söndags uppfördes inför en till sista plats fullkonst och literatur samt medlemmar af styrelserna för de många föreningar och stiftelser, i hvilkas artalig publik Boitos fortfarande lika populära opera bete den bortgångna tagit en så verksam del, och » Mefistofeles ». Afven här skördade fru Ostberg som Margareta-Helena verkliga triumfer. Särskildt förhvilka hon så frikostigt understödt. Ehuru den aftjänar hennes utförande af fängelsescenen, fint tänkt lidna i lifstiden undanbedt sig alla blommor och och i alla detaljer förträffligt utarbetad, det största kransar, var kistan likväl höljd af dylika. erkännande. Hr Odmann återgaf Faust med lif och värme, sången kliDgade härligt som vanligt, och * spelet var bättre, än vi förut sett i denna roll, särAfliden på sin sons bröllopsdag.
Det räntefria lån af 150,000 rdr från pensionskassans fonder, som krigsbefälet ifrågasatt, icke såsom ett vilkor, utan såsom en ödmjuk anhållan, att få använda för att betäcka enkeoch pupillkassans förvaltningskostnad, är en alltför stor obetydlighet, för att inverka på frågan i sin helhet. Emellertid visar den sist upplästa delen af Utsk:ts Betänk., att man fäst särdeles vigt vid de ökade kostnader Statens öfvertagande af arméns pensionering skulle medföra, samt att man, på sätt jag redan nämnt, funnit att konseqvenserna deraf skulle föra något längre än man förut gjort sig reda för. — Jag finner visserligen mindre underligt att detta framkallat betänkligheter, synnerligast under en tid då mången är uppskrämd öfver den financiella ställningen, och man derjemte synes vid den gamla representationens sista sammanträde vilja skjuta alla organisationsfrågor å sido; men jag] tror att det varit rigtigare, om Utslut, såsom skäl till afslag, framställt dessa betänkligheter, i stället för att hufvudsakligen vända sig mot krigsbefälets vilkor, hvilka visserligen kunnat vara annorlunda, men som dock på det hela äro temligen oskyldiga. 14 Den 2 Mars. Af det nu anförda framgå ock de skäf, hvarföre jag ansett, att det för armén varit en fördel, om Staten öfvertagit arméns pensionering. Följden hade nerol, säkerligen blifvit, att då Staten ensam ägt ordna denna angelägenhet, derå egnats lika omsorg, som åt de civila embetsmännens pensionsväsende, och att den olikhet, som i detta afseende nu äger rum, i en framtid blifvit på ett billigt sätt utjemnad. Jag ber om öfverseende för att jag så länge tagit R. o. Ad:ns uppmärksamhet i anspråk, men två skäl hafva förmått mig dertill: det ena att, då jag icke hade tillfälle öfvervara Betänk:ts slutliga justering i Stats-Utsk:ts plenum, jag icke heller kunnat afgifva en reservation i ämnet, och det andra att mina kamrater inom krigsbefälet, som säkerligen med uppmärksamhet följa denna fråga, icke vid tagen kännedom af Betänk:t skulle tro att jag biträdt detsamma.
Hvad åter Hr Lefrehis förslag angar, har jag nied tillfredsställelse dertill lemnat mitt ja, emedan den af Hr Lefre'n föreslagna förändringen åtminstone var till fördel för folket. Frih. Cederström: Jag har begärt ordet i anledn. af Frih. Fredr. Boyes begäran, att Frih, Ludv. Boyes nya förslag nu skulle förekomma, och får dervid erinra, att då förslaget rörer ett ämne, hvaröfver discussionen blifvit förklarad fulländad, förmodar jag, att ingen föredragning deraf, såsom innefattande ett nytt förslag, kan äga rum. Frih, Boye, Ludy.: Jag kan icke påminna mig, gtt man vid någon af de riksdagar, sorn jag bevistat, tillåtit sig att förtrycka ett förslag, på sätt som nu skett med mitt; men jag anser likväl detta förslag icke vara af den vigt, att jag nu vill begära någpn discussion deröfver, H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Frih. Boye, Ludv., nu ej yrkat uppläsning af det ifrågavar. anförandet, ansåg H. Ex. saken ej heller nu kunna blifva föremål för någon propos:n, >4 Den i6 Octobcrf. m. Frill. Rantzou, J o h. Alb., hade inleinnat ett så lydande anförande: Jemte det jag får anmärka min reservation emot R. o. Ad:s vägran att erkänna folkets rätt att, utan afseende på stånd, välja representanter, anser jag mig jemväl pligtig att tillkännagifva min åsigt öfver Gr. Frölichs förslag, hvilket äfven åsyftar en förändring i vårt representationssätt. Jag bekänner då, att jag i detta afseende delar de betänkligheter emot R. o. Ad:s organisation genom val inora sig, sorn af en utaf både fosterlandet och af mig enskildt högt aktad, beklagligen alltför tidigt bortgången representant, Hr Gr.
Palander, att medfölja den nya expeditionen såsom fartygsbefälhafvare, ett erbjudande som jag med glädje antog, väl bekant som jag under föregående resor blifvit med kapten Palanders utmärkta duglighet som sjöman och arktiker. Ytterligare anslöto sig till expeditionen löjtnanten vid italienska flottan Giacomo Bove, löjtnanten vid danska flottan A. Hovgaard, läkaren med. kand. E. Almqvist, ryske gardeslöjtnanten O. Nordqvist och löjtnanten vid svenska flottan E. Brusewitz, hvartill kommo 21 man underbefäl och manskap enligt förteckning, som längre fram skall meddelas. En expedition med den omfattning som den här föreslagna, afsedd att möjligen vara tvenne år, med eget fartyg och en talrik, väl aflönad bemanning samt en betydande vetenskaplig stab, måste naturligtvis blifva ganska dyr. För att något minska utgifterna inlemnade jag den 25 augusti 1877 en ansökan till Kongl. Maj:t med anhållan, att den ångbåt, Vega, som emellertid inköpts för expeditionen, måtte få vid örlogsvarfvet i Karlskrona försättas i fullt sjödugligt skick, äfvensom att, i likhet med hvad som varit fallet vid nordhafs-färderna 1868 och 1872–73, vissa förmåner af allmänna medel måtte beredas det befäl och det manskap från Kongl. Maj:ts flotta, som kunde komma att såsom frivilliga deltaga i den föreslagna resan. Med anledning af denna ansökan behagade Kongl. Maj:t, enligt skrifvelse af statsrådet och chefen för sjöförsvarsdepartementet den 31 dec. 1877, dels medgifva sjöaflöning m. m. till den officer och 18 man af kongl. flottan, som kunde komma att frivilligt deltaga i den ifrågavarande färden, dels besluta en framställning till riksdagen, i hvilken åtskilliga anslag och ytterligare förmåner för densamma begärdes. Framställningen till 1878 års riksdag blef med den frikostighet, som alltid utmärkt svenska folkets ombud, då fråga varit om anslag till vetenskapliga ändamål, bifallen, hvilket äfven var händelsen med en till samma riksdag inlemnad enskild motion af ledamoten i vetenskapsakademien presidenten C. Fr.
Geitlin; dertill komma några få och jemförelsevis obetydliga bref till resandens mor, kammarrådinnan Wallin, privatläraren Frans Edvard Conradi, sjökapten A. Wiklund, och konsul B. Borgström. Dagboken upptager det största arktalet i hela verket, men för större delen af resetiden utgöra brefven till prof. Geitlin enda materialet. Detta första band innehåller blott två af dessa rikhaltiga bref, jemte dagboksanteckningar till den 6 juli 1844; andra bandet kommer att innehålla fortsättning af dagboken, jemte några få bref; det tredje dagbokens slut och flere bref; det fjerde deremot uteslutande bref. För bättre öfversigts skull blir hvarje band indeladt i 3 à 4 afdelningar, efter resans olika stationer. Första afdelningen skildrar Wallins resa till Konstantinopel, den andra: hans vistelse i Alexandria, den tredje: vistelsen i Kairo (första sejouren), den fjerde: färden till Tanta i nedra Egypten m.m., den femte: resan till öfra Egypten, den sjette: vistelsen i Kairo (andra sejouren), den sjunde: första ökenresan o.s.v. I första afdelningen hafva ett par bref blifvit fördelade i mindre stycken efter orterna som beskrifvas, men i det följande, då brefvens innehåll är mer concentreradt, införes ett bref helt och hållet vid det datum i dagboken då det blifvit afsändt. Stiliseringen i dagboken och till någon del äfven i brefven har undergått så mycken förändring och städning som nödvändigt behöfts, men i allmänhet har utgifvaren följt den grundsatsen, att bibehålla så mycket som möjligt af Wallins egendomliga skrifsätt. Såväl i dagboken som isynnerhet i brefven skref Wallin den allrafinaste perlstil och iakttog den största möjliga hushållning med papper, så att ofta nog förstoringsglas kunde behöfvas för deras läsning; hvarföre äfven hela denna första del upptar allenast 13 små ark i originalhandskriften.
Då jag fäller detta, visserligen enskildt, men icke allmänt betraktadt härda omdöme, bör jag tillika yttra den öfvertygelsen, att nämnde Krigs/lkademie under de sist förflutna åren, genom dess sednare tillförordnade Guverrieurers oell nu varande föredragandes får Cormnandomål berömliga bemödanden, och tillyägabragte behöfliga ändringar i lärosätt och lagar, vunnit en hög grad af förädling och friare, ändainålsenligare uppfostringsmethctd, men det oaktadt, kan det hela ai den der meddelade bildningen icke annat vara än ensidig och äfven som sådan betraktad icke grundlig. Att den är ensidig bevisas lätt derigenom, att den bildning man der erhåller endast är miUtairisk och den sålunda uppfostrade ynglingen måste både mot natur och anlag blifva mijitair, emedan han icke fean äga skicklighet för annat yrke än det hvartill lian, snart sagdt, från barndomen blifvit bestämd genom denna ensidiga bildning. Den ömmaste Fader, den skarp syn,tåste Lärare, kan icke i förhand ellervid början af en uppfostran förutse ynglingens natur-anlag eller hvartill han. i en framtid, skulle bli mäst användbar. Endast erfarenheten Och sjelfpröfningen kunna, hos den eria förr, bos den andra sednare, utveckla och anvisa vå - Den 5 Martti. va egentliga anlag. Det är först då vi kunna inse vår rätta bestämmelse, oell just då, är det, ej sällan, för sent i anseende till den förfelade och ensidiga rigtning man gifvit åt vår uppfostran. Af sådan egenskap är den ynglingen erhåller vid KrigsAcademien på Carlberg. Och, det är oemotsägligt att Krigsståndet, genom sin skimrande yta, hänför ynglingen att välja det, titan att särdeles pröfva huruvida naturen bestämdt honom dertill eller icke. Den falsbo, aran, flor elen och fåfängan, äro redan från barndomen, genom ynglingaåren, ofta, till Kolnings och Fäderneslands föga båtnad, afven vid, mannaåldern, de kraftigaste, de mäst lockande drill jad rar till våra sträfvanden och företag: