Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På det brefvet hade han aldrig erhållit svar. Han vidgade näsborrarne. Hvarifrån kom den härliga doften af violer? Inne i fodelsekransen låg något blåttHan sträckte handen dit och fick fatt i en violbukett Han förde den till näsan, undrande, hvem som visat honom denna uppmärksamhet. Ah, der satt ju ett visitkort doldt mellan bladen! Han ryckte det fram och läste till sin stora förvåning: Anna Liberg. Och under namnet hade hon skrifvit med en blyertspenna: » Tack for att Ni var bättre än jag trodde. » Han lade buketten från sig och rusade ut i köket — Hur har den der violbuketten på födelsekakan kommit hit? sporde han Kersti, som stod vid spisen och rörde i en gryta. — Här va ’ mamsell Liberg och fråga7 efter borgmästaren, och då jag sa ’, att borgmästaren va ’ på rådhuset, tog hon opp ett kort och skref nå ' nting på det och stack det in i buketten, som hon hade med sig, och bad mig lägga den på borgmästarens födelsebord. — Men hvarfbr bad Kersti inte henne sitta ner? sporde borgmästaren förargad. Kersti visste ju, att jag skulle komma hem vid tretiden. — Jag bad henne sitta ner så länge, men hon hade inte tid, sa ’ hon, för båten skulle strax gå, sa * hon. — Är det länge se ’ n hon var här? — Jaa — det ä * allt en halftimme se ’ n. ^Borgmästaren gick in i sitt arbetsrum, och, lutad mot fönsterposten, stirrade han utåt hafvet. Ett godt stycke förbi Måsskäret syntes en väldig svart prick. Det var helt säkert ångbåten, ty högt uppe i den genomskinliga luften hängde en lång rökstrimma. För hans blick steg upp bilden af en ung, resklädd flicka — Anna Liberg. De fylliga, blekröda läpparne logo lika förfriskande som förut, och under de tjocka ögonlocken, med liksom svedd frans, lyste de gulbruna, sammetsglänsande ögonen lika ömt som förut Det enda, som förändrats hos henne var, hållningen.
Därigenom skulle också » en mera kraftig förnimmelse göra sig gällande, att förseelse kräfver uppgörelse, och att denna uppgörelse från mannens sida éj är så att säga en nådegåfva, utan en verkligt borgerlig plikt inför en icke allt för vanmäktig lag. » Den andra här ofvan omnämnda motionen är väckt af Göteborgsrepresentanten i Andra kammaren, folkskolläraren A. F. Liljeholm. Mat och dryck äro minsann inga oväsentliga faktorer för lösningen af det oss alla intresserande problem, som heter huslig lycka. Men likasom vi i katekesen lärde oss att med » dagligt bröd » menas allt hvad till lifvets nödtorft och uppehälle kräfves, så måste vi då också till maten räkna duken, hvarpå den framsättes, noggrannheten hvarmed den serveras. Så fattadt, ligger det icke så litet sanning i den utmärkte doktor Hagdahls humoristiska sats, att hustrun tillägnar sig mannens hjärta tvärs öfver middagsbordet. Emellertid ingår en hel massa annat godt i hvad man kallar hushållsgöromål, hvilket icke torde behöfva närmare utvecklas för denna tidnings älskvärda läsekrets. Det har i Iduns spalter skrifvits så mycket om bästa sättet att med små tillgångar få ett mindre hushåll att \ k ihop, så nog skall hr Liljeholm senteras, när han skrifver: » Man vågar tryggt påstå, att hustrurnas bristfälliga kunskap i hushållsangelägenheter är en af de väsentligaste orsakerna till arbetsklassens då- liga ställning, » hvilket yttrande väl ändå torde tåla vid någon liten afknappning. Med rätta påpekar dock motionären, hvilken demoraliserande inverkan ett oordnadt, vanvårdadt hem måste utöfva på samtliga famitjemedlemmarne, 70 icke minst på familjeförsörjaren själf, som af otrefnaden i hemmet lätt nog drifves till krogen, likasom barnen drifvas ut på gatan. Att under sådana förhållanden undervisningen i hushållsgöromäl är en angelägenhet af den största betydelse för folkets uppfostran till inre kraft och yttre välstånd, ligger i öppen dag. Regering och riksdag anslogo år 1892 5,000 kr. för beredande af undervisning i huslig ekonomi åt eleverna i den vid högre lärarinneseminariet anordnade fjärde årskursen.
Till fullgörande af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Remiss den 29 nästlidne December å Rikets Sländers Revisorers afgifna underdåniga Berättelse om den af dem år 1847 verkställda granskning af statsförvaltningen åren 1844 och 1845, i hvad densamma angått fångvårdsmedlen, får Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar i Riket, för så vidt de i samma Berättelse gjorda framställningar synts böra föranleda till utlåtande af Styrelsen, sådant härmed i underdånighet afgifva. Med förmälan, att den underdåniga Berättelse om fångvården, som vid den tid, revisionen ägde rum, sednast var af Styrelsen afgifven, omfattade åren 1843 och 1844, hafva Revisorerne framställt den önskan, att ifrågavarande Berättelse måtte framgent för Revisorerne vara att tillgå för samma två år, hvilkas redogörelser böra granskas, äfvensom Revisorerne lastat uppmärksamheten på nyttan deraf, att samma Berättelse hädanefter blefve till trycket befordrad och med allmänna tidningarne utdelad; i anledning hvaraf Styrelsen får i underdånighet yttra, dels att Styrelsen hyser den förhoppning, att den underdåniga Berättelse, sorn bör för hvarje förflutet år af Styrelsen afgifvas, och hvilken, sedan Revisorernes sammanträde upphört, blifvit afgifven jemväl för åren 1845 och 1846, hädanefter skall kunna aflemnas, särskilt för hvarje år, underdetpåföljande, dels ock alt Styrelsen för sin del, instämmer i Revisorernes yttrade åsigt om nyttan deraf, att årsberättelsen blifver, på del af Revisorerne föreslagna sätt, till allmänhetens kunskap befordrad.
Uppå härefter framstäld propos. beslöts att ifrågavande Berättelse jemte dertill hörande handlingar skulle communiceras de öfriga RiksSt:n samt remitteras till StatsUtsk. Den 12 April. 21 Hi Gr. o. Landtm, tillkännagaf all Frih. von Kraemer, Rob. Fredr., såsom ledamot i Serskildta Ulsk. begärt och erhållit 14 dagars ledighet från cl. 18 dennes, samt anmodade derjemte Hrr Elektorer att utse en ledamot att inträda i nämnde Ulsk. under den Frih. von Kraemer beviljade ledighet. 11. 11. o. Ad. åtskiljdes kl. \ lill 11 på aftonen, In fidem protocolli, Alberl Munck. Onsdagen den 12 April 1854. Plenum kl. 11 f. m. Justerades 2mc prot.-uldr. för gårdagens plenum samt pleni-prohn för d, 11 sisll. Mars f. och e. m. Öpnades Hrr Elektorers listor vid val af Utsks-ledamöter; och befunnos detill utsedde i Bevillnings-Utskottet: efter Jt? 26. Frih. Leijonhufvud, Axel Gabriel, M 167. Frih. von Köhler, Fullm. Hr Tornerhjelm, Rudolf, samt JM 393. Frih. af Schmidt, Carl Johan Georg; JIs 263. Frih. Marcks von Wurtemberg, Fullm. Frih. Klinkowström, Rudolf Mauritz; JM 396. Frih. Gyllenhaal, Fullm. Gr. Taube, Henning Edvard; M 1,743. Hr von Wachenfelt, Fullm. Gr. Lagerberg, Sven; samt att inträda under den ordinarie ledamoten JU 1741. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin, beviljade 14 dagars ledighet från och med d. 12 April; JVå 1,794. Hr von Hofsten; Carl August. Serskildta Utskottet: alt inträda under den ordinarie Ledamoten JM 389.
Upplästes och lades till bandlin* garne Expeditions-Utskottets Memorial, N-o 417, angående expediering af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse med förslag till Brännvins-brännings-förordning. Från Hedervärda BondeStåndet. SD. Vid förnyad föredragning af Stats-, Bevillningssamt Allmänna Besvärs-och Oeconomie-Utskottens Utlåtande, Nto ic8, i anledning af anmärkningar vid Utskottens Betänkande, Nio g o, angående förändring i sättet för Grundräntornes eller Kronotiondens utgörande, beslöt Ståndet att, med frånträdande af Ståndets i ämnet förut fattade beslut, bifalla Utlåtandet Nio 138, med iakttagande af det utaf Prot.-Utdrag den 3 Mars 1830. 33 Ridderskapet och Adeln bestämda förtydligan: de att, i stället fiir det i de 3:ne forsta punkterne af Utskottens förslag förekommande uttryck: ’’markegångsprisborde bestämdt utsättas: ”markegångspris i Länet-," och skulle Vä Hofi. Borgare-Ståndet inbjudas alt i detta Bonde-Ståndets beslut deltaga. S. D. Då nu å nyo föredrogs Stats Ut« skottets Utlåtande, N;o 412, öfver ExpeditionsUtskottets Memorial, N:o 350, angående en underdånig skrifvelse, om verkställd granskning af lazarettsoch Curhus-räkenskaperne, beslöt Ståndet att låta vid det^a Utlåtande bero, S. D. A nyo föredrogos och biföllos Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 413, öfver Herr Rosenblads, Bernh, motion, innefattande förslag till bestämmande af tiden och sättet för invexlingen och upphörande af Riksgälds Contoirets Credit-sedlar; och Memorialet, N:o 417, i anledning af Rikets Ständers beslut, angående Salpeter-gärdens ersättande genom anvisning på tillgångar af Tullmedlen och Brännvins bevillnineen.
— Anslag till förekommande af slottsbyggnadens i Wadstena ytterligare förfall 8,000. — dito till kostnaderna för kolonien S:t Barthelemys förvaltning, 6,000 R:dr årligen, under åren 1848, 1849 och 1850 18,000. — dito till komplettering af registraturet inom Kongl. Kansliet, 2,000 R:dr dito 6,000. — dito till reparationer och inredningsarbeten inom Riksarkivets samt Witterhets-, Historieoch Antiqvitets Akademiens lokaler 6,666: 32. Anslag till bildande af ett arkiv inom Rikets Ständers hus 1,000. — Ytterligare anslag för National-musei byggnaden 150,000. — Anslag för inköpet af Ingeniören J. Wahlbergs Naturalhistoriska samlingar 7,000. — 12 Stats-Utskotlets Memorial, N:o 538, dito för ombyggnaden af Veterinär-inrättningens i Stockholm smedja . dito för inköp och bebyggande af prestboställe inom 2:ne nya kapellförsamlingar i Wermland dito för läseböckers författande och utgifning • • • dito till understöd vid fattigvården för år 1848 Serskildt anslag till Serafimerlasarettet, 4,500 R:dr årligen för hvartdera af åren 1849 och 1850 Bidrag till fonden för Borgmästares och Kommissionslandtmätares pensionering, beräknadt för åren 1849 och 1850 Understöd för arméens pensionskassa, dito dito Lån för reparerandet af Linköpings domkyrka dito för återuppbyggandet af den nedbrunna delen af staden Christianstad Förlagslån till handlande och näringsidkare i Christianstad 1,241: 16. 6,600. 1,000. 10,000. — 9,000. 17,600. 44.000. 20.000. 100,000. 10,000. 2,626,144: 25, 1.
Nästa dag tänkte hon icke längre på att lämna holmen, och tredje dagen begynte de utan att märka det att alltid säga »vår holme». Hvar morgon landade de vid hällen, och sedan gick hon uppåt vindfället till sina getter eller följde honom för att vittja giller och snaror. Slutligen började hon också lära honom sin konst att flera dagar kunna föda sig på bär och stensöta och ingenting, och hon märkte, att han däri snart vann ännu större färdighet än hon själf. Han blef mager och torr som en afblåst gren, och ändå knöto sig hans senor allt hårdare. Alltid förblef han dock stilla och fåordig, och då hon sporde honom hvad som tyngde hans sinne, gick han undan på sina egna stigar och blef länge borta. De visste ej längre dagarnas namn, men blåsten förde om sabbaten klockringningens aflägsna ljud långt inåt ödemarken, och då påtog Johannes sin prydliga skinnrock och förde henne upp på den öfvervuxna ättehögen, från hvilken de kunde se öfver myren och sjön. Med hennes hand i sin talade han då om Guds kärlek, som öfversållade armaste skrefva med sina fagraste håfvor, och ofta knäböjde de långa stunder i gräset och bådo, att han också skulle strö några korn af sin sådd i deras sinnen. Efter sådana samtal vardt dock Johannes alltid dubbelt tung till sinnes och uppsökte ensamheten. Nätterna blefvo allt mörkare, och ofta, när hon återvände från sin hjord, måste hon lysa sig med ett eldbloss mellan bergväggarna och de uppfläkta trädrötterna. De skyhöga idegranarna liknade tält, där svarta händer kraflade sig fram mellan trasiga våder för att gripa henne i flätan, men hon kände ingen fruktan utan tänkte endast på en enda sak. Hvart hon gick och hvad hon sysslade med tänkte hon endast på, att sommaren nu snart var liden och att ingen kunde veta hvad som sedan skulle hända Johannes och henne. Då blef hon en oktobermorgon väckt af Johannes. – Minns du tranorna, du talade om? – sporde han. – Nu kan jag både stå orörlig som en torr enbuske och huka mig, så att jag ser ut som en sten och lägga mig på marken, så att ingen kan skilja mig från en hög murket ris.
Fröknarna Hilda Lindgren och Hildegard Norberg hafva målat hvarsitt rektorsporträtt, som ha det gemensamt att verka litet för uppskrufvadt och paradmessigt, där de värde gubbarne ståta i full ordensornat — men kanske är pedanteriet ämnets fel. Att fröken Lindgren kan måla enkelt och utan affektation, bevisar hon genom sitt intagande, täckt leende porträtt af fröken B. W. — en riktig liten bit vår med doft och frisk fläkt! På porträttområdet förtjäna ytterligare att nämnas fru Mina Bredberg med ett karaktä- ristiskt, ehuru föga smickradt själfporträtt, samt ett damporträtt i klara, nästan skrikande färger, hvilket mot sin gula bakgrund verkar nästan mycket å la japonaise, fröken Gardon med ett manligt och ett kvinligt porträtt samt grefvinnan Wrangel med porträtt af grefve W. och friherrinnan von S., båda af god karaktär, men något för förnämt styfva. Ida von Schulzenheim är ett namn, som allt mer tränger sig i förgrunden. Efter fleråriga, trägna studier, under hvilka hon då och då på våra utställningar satt oss i tillfälle följa beaktansvärda framsteg, träder hon nu fram som en djurframställarinna af verklig rang. På Göteborgsutställningen väntar hon ännu sin stora duk » Vindthundar » från Salongen i Paris, men ett par mindre studier representera henne redan på det bästa. Ida Gisiko utställer ett » Trädgårdsmotiv », som dock är mera genre än landskap; vi skulle vilja kalla den » Sorg » eller något liknande, då den svartklädda, svårmodiga damen på trädgårdsbänken verkar som taflans egentliga innehåll. Fröken Boosval har målat en scen med tvätterskor från Nybroviken, kraftigt och bra, och fröken Warling har en mycket impressionistisk grupp af kortspående damer kring aftonlampan — här representerad af ett grenljus; friskt och uttrycksfullt. I sin helhet sedt är dock genren på kvinnosidan hvarken så rikt eller förmånligt företrädd som porträttet. Delikata stilleben utställas af fru Norstedt, frukter och blommor, samt fröken Ellen Nyblom. Den förra fick ock genast sälja till utställningens lotteri. Fröken Nybloms rosor äro af ypperlig färgverkan och hennes afdelningsskärm synnerligen artistisk.
Vid öfvervägande häraf, samt enär, efter hvad kändt är, Stockholms stads Drätsel-Commission eger så betydliga tillgångar och så stadgad credit, att Commissionen, åtminstone för närvarande, icke bör befinna sig uti förlägenhet, i afseende på sina förbindelsers uppfyllande, hafva Rikets Ständer icke kunnat inse det uppgifna, men icke på något sätt utredda behofvet af ifrågavarande Creditiv; hvaremot Rikets Ständer trott sig icke sakna anledning till den förmodan, att, om det sökta Creditivet blefve Drätsel-Commissionen beviljad t emot de vilkor, Bankens fördel och säkerhet fordra, detsamma komme att i högst ringa nion anlitas, och i hvilket fall alltså de härtill afsedda medlen blefve, till förlust både för Banken och industrien, undanhålla allmänna rörelsen. Och då beviljandet af den nu för Stockholms stad äskade förmon sannolikt skulle komma att från andra städer och corporationer framkalla mångfaldiga, måhända mera grundade, anspråk på åtnjutandet af enahanda allmänna låne-understöd, hafva Rikets Ständer icke funnit skäl att till ifrågavarande framställning om Creditif-rätt i Banken för Stockholms stads Drätsel-Commission lemna bifall. Hvilket Rikets Ständer få härmed, till svar å högstberörde Nådiga Proposition, i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 December 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3o Dec. 1840. Preste-Ståndet den 3o —- — Borgare-Ståndet den 3o Bonde-Ståndet den 3o Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om ändring af 8 Cap. Handels-Balken och upphäfvande af Kongl. Förordningen den 1 October ij52> angående straffets skärpande för mätare, som med origtigt mätande beträdes. (Lag-Utsk. Bet. N:o 152.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har i betragtande förekommit, huruledes det i 8 Cap. '4o6 Expeditions-Utskottets Förslag till lind.
— Det hade kanske varit rättast, alt endast lemna svar på dessa frågor enskildt till Herr Lefton, och dervid fråga honom tillbaka, hvarföre just han, som ingen del iiaft i Regeringens ofvannämde åtgärder, skulle finna sig befogad att uppmana till försvaret, då icke de StatsRådets Ledamöter, som deltagit i tillst}rrkandet och under discussionen i ämnet här yttrat sig, ansett en sådan uppmaning hvarken nödig eller passande; men då jag genom ett sådant sätt att upptaga anmaningen, skulle hafva ådagalagt, att jag ansåg densamma endast såsom ett bemödande af Herr Lefre'n att sätta mig i collision emellan hvad han ansett vara en pligt såsom enskild välgerningstagare, och den karakter jag såsom Riksdagsman önskar bibehålla; den nemligen att nitälska för ordning i Styrelsen; så har jag, häldre än att misstänka honom för en sådan afsigt, velat antaga, att han önskade en närmare utveckling af frågorne ur en allmän synpunkt betraktade. Då jag nu också lyckligtvis icke känner mig vara i någon collision mellan stridiga moraliska pligter, och således icke behöfver försöka något för - Den 23 Mars f. m. 201 svar för mig sjelf, så torde Ridderskapet och Adeln benäget tillåta, att jag i allmänhet söker utreda de principer Herr Lefren tyckts hafva satt ifråga, innan jag erbjuder några upplysningar och egne omdömen i sjelfva hufvudsaken. Den grundsats, att enskilte medborgare i anseende tili åtnjutne välgerningar af elen verkställande Magten äro förbundne att försvara dess åtgärder, är i högsta måtto stridande mot en af constitutionella samhällsordningens liufvudprinciper — den nemligen att hvarje Embetsman, hvarje offentlig man har pligter såsom medborgare, hvilka icke må förväxlas eller kunna modifieras af de enskilda förhållanden han kan stå uti. Statsläran har ingenting att skaffa med den enskildte mannens moraliska pligter.— dess fordringar äro helt och hållet juridiska, de hvila på medborgarnes grundlagsenliga pligter mot fäderneslandet. FÖrbindelserne till samhällsmagterne, till Regeringen och till Staten, äro dessutom så allmänna, att de delas af alla, som njuta Statens skydd — de upphöra således att vara enskildta.
1.75 F den, fylligt, mycket gamJL^ÖOWAR, BOUeck_ * — " „ » P Augusta J. Ingnid hufvudet väl minst två gånger i veckan med J. P. Kindboms hårtinktur Eyptikos. Om mjäll eller sår finnas, läkas de, och hårväxten återkommer, så vidt hårrötterna finnas kvar. Då Ryptikos börjar användas, aflaller håret mer än förut, men det är endast de sjuka hårstråua, som måste lemna rum för det nya håret, som då tätt sticker upp å den uppfriskade hufvudsvålen. Finnes å alla Kalmar boklådor. Louis Adolphe Thiers, franska republikens f. d. president, dog den 3 september 1S77 i Saint-Germain-en-Lave i Frankrike. S. B. Ett säkert och alldeles oskadligt medel att borttaga bläckfläckar pä linne är följande. Ur en citron pressas all saften, fläcken vätes däri, gnuggas, hålles för elden, tills den torkar, vätes åter i citronsaften, gnuggas och torkas. Så fortfares, tills fläcken är borta. É. V. A. Versen lyder: » Min Tankes Tanke ene Du er vorden, Du er mit Hjertes förste Kjarlighed, jeg elsker Dig som Ingen hor paa Jorden, jeg elsker Dig i Tid og Evighed! » Orden äro författade af H. C. Andersen, och Grieg har därtill komponerat särdeles anslående musik. Mispelträdet (Mespilus german i ca L.) förekommer ej vild i Sverige, men odlad i parker i Skåne. a a torrt, gammalt och utsökt vin med charmant arom ..., Dinner Sherry, ett godt bordsvin Kr. 1.00 Gamla Hanna. ) någon bland Iduns SVAR. AmonWado, torrt, very fine v *! old superior » 2.50 dagligt latt vin, I Fino secco Sherry, ett mycket I? Prisen äro beräknade emot kontant | betalning med fria buteljer. Vid beställningar från landsorten torde likvid medsändas emedan efterkraf å vin icke är tillåtet.
Sedan vederbörande vid Flottans stationer blifvit häröfver hörde, har Kongl. Förvaltningen, den 12 Oktober detta år, fattat sitt beslut i alla till ärendet hörande frågor och förfogat om nödiga rättelser i de delar deraf, hvilka icke kunnat omedelbarligen behandlas af vederbörande Stations-befälhafvare. Revisorerne, sorn äfven tagit kännedom af öfrige, ärendet rörande handlingar samt granskat ofvan omförmälda balans-utredning, hvilken, enligt Revisorernes tanke, varit förenad med många svårigheter och fordrat mycket arbete samt jemväl blifvit på ett förtjenstfull! sätt utförd, hafva funnit, att räkenskaperna för Kongl. Förvaltningens och Flottans stationer numera föras efter de af Kongl. Majit i nåder fastställda formulär. § 3. Jemte anmälan, att, under revisions-åren, afbetalningar ägt rum å det af Lots-verket i Riksgälds-kontoret upptagna lån, 120,000 R:dr, till uppbyggande och förbättrande af fyrbåkar, få Revisorerne tillkännagifva, att lånets utestående belopp vid 1853 års slut utgjorde 42,690 R:dr 33 sk. 6 rst. § 4. För bedömande af Sjökarte-verkets ställning och behofvet af stats-bidrag för detta föremål, hafva Revisorerne låtit för revisions-åren upprätta nedanstående tvänne tabeller, den ena öfver kontanta inkomster och utgifter, samt den andra öfver verkets försäljnings-lager i kartor och beskrifningar. l;o) Debet. år 1852. år 1853. Uppbörd: Ersättningsoch auktions-medel - 944: 44. 11. Skilnaden emellan utgifter och inkomster bar godtgjorts af handelsoch sjöfarts-fonden med 11,986: 34, 9. 17,170: 28. 4. Utgifter: För inköpta sjömätnings-fartyg och båtar 318: 6,219: 19. Anm. Af det å riks-staten uppförda anslag till lotserioch fyringsstaterna har dessutom anordnats aflöning 1,300: 1,300: 2:o. Debet. år 1852. år 1853.
Lagmannen Hedenstjerna har Kongl. Maj:ts Nådiga försäkran, att erhålla en viss bestämd sportelersättning. Kongl. Majit har full rätt, att disponera besparingarna å hufvudtitlarne. Då nu Utskottet föreslagit, att nämnde ersättning icke må utgå hädanefter an» norlunda än af berörda besparingar, och Riksens Ständer dertill bifalla, är ju detta ungefärligen detsamma som att säga , att actan är olormlig, men att, sedan Kongl. Maj:t en gång bifallit anslaget, Riksens Ständer ej kunna hin« dr3, att detsamma såsom hittills af besparingarne utbetalas. Jag kan åtminstone icke finna, att Riksens Ständer kunna göra annat än hvad Utskottet föreslagit, lika litet sora jag förmår inse, att sådant skall inverka på Svenska Folkets rätt att sig beskatta, ty titelns totalsumma är redan af Riksens Ständer utsatt, och beslutet att Lagmannen Hedenstjerna icke borde erhålla något, vore i alla fall ej verkande, ty om titeln ger besparingar, kan Kongl. Majit använda dem till hans förmon, och ger titela inga sådane, får också Lagman Hedenstjerna ej någon sportelersättning. Herr Riben, Carl Wilhelm: När frågan om Lagmannen Hedeostjernas sportelersättning för - Den I September f. m. 31 sta gången här discuterades, var jag en af dem, som yrkade, att man borde till norm antaga hans egen uppgift till TaxeringsCommlttéen. Denna norm synes ock vara den rätta. Att åter såsom Herr Hjerta yrkat, öfverlemna allt åt Kongl. Maj:ts godtfinnande, huruvida han för ändamålet vill använda besparingarne å Andra hufvudtitein, finnér jag icke aldeles tnligt med billighet; ty mig synes det vara skäl, att å Stat uppföra sä mycket som Lagmannen Hedenstjerna enligt egen uppgift i Sportier ver* keligen förlorat.