Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att ersättning för forsellönerna skall meddelas, grundar sig, såsom ofvan blifvit ådagalagdt, på Rikets Ständers under nämnda riksdag fattade beslut; och lärer detta alltså komma att nu af Rikets Ständer bifallas. Men det belopp hvilket Utskottet föreslagit att för detta ändamål anvisas, är otillräckligt; ty om det motsvarar krono-tionden, så motsvarar det icke derjemte hemmansräntorna. De undersökningar, som för bestämmandet af detta ersättningsbelopp erfordras, hafva nu ej kunnat medhinnas. De äro ej heller behöfliga, för att Rikets Ständer må kunna denna ersättning bevilja: ty dertill erfordras endast att vidblifva, hvad under den sistförflutna riksdagen blifvit derom afgjordt. Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit den 20 Augusti 1851 innehåller, angående ändring i sättet för de indelda hemmansräntornas och krono-tiondens utgörande, efter framställning af de derom lättade besluten: rll var jemte och enär Stats-verket, genom hvad sålunda blifvit beslutadt, skulle komma att, för forsellönens godtgörande, vidkännas en till omkring 60,000 r:dr förslagsvis beräknad årlig utgift; men denna ersättning, under de första åren efter förändringens vidtagande och innan alla löntagare på densamma ingått, på långt när icke kan komma att uppgå till berörde summa, hvadan något särskildt anslag å stat för detta ändamål icke för närvarande sy - 46 Sfa/sU/s/s olle/s Utlåtande, N:o 71. nes behöfva anvisas, Rikets Ständer, i likhet med hvad Eders Kongl. Majit i berörde hänseende föreslagit, beslutat lemna Fullmäktige i Riksgälds-kontoret föreskrift att vid de årliga liqviderna mellan Statsoch Riksgälds-verken godtgöra Stats-kontoret det belopp, som, enligt den afslutade Rikshufvudboken, blifvit af sistnämnde verk i ersättning för ifrågavarande forsellön förskottsvis utgifvet. a Föreskrift härom är meddelad i det nu gällande reglementet för Riksgälds-kontoret § 141.
Dessutom anordnades ifrån Kongl.Slats-Con - 40 toret Stals-anslag lill Barmhertighels-Verk inom Hufvudstaden 18,260: 40. — till Sjukvårds-Inrättningar derstädes 40,592: och till Undervisnings-anstalter 48,474: io. 6. Utgörande tillsammans R:dr 107,327: 2. 6. b) Från Wadstena Krigsmanshus-Inrättning erhöllo nämnde år 60 här i Staden vistande Gratialister tillhopa 634 R:dr; äfvensom 18 andre personer inom 1 lofvudstaden bekommo tillfälliga understöd, uppgående till 165 R:dr. c) Af 2.72g under förvattning af Fullmägtige i Rikets Ständers Bank stäi/de Fonder hafva samma år 702 i Stockholm boende personer åtnjutit gratificationer och understöd, med sammanräknadt 4,201 R:dr 4 sk.; och af de bötesmedel, som till Banken för öfverassignering influtit, tilldelades 5 personer 200 R:dr 40 sk. d) Kongl. Öfra Borg-Rätten har att förvalta 3:ne Pensions-Fonder, hvilka år 1842 uppgingo till 15,328 R:dr 42 sk. 11 r:st., hvaraf inom Hufvudstaden 53 pensionstagare tillsammans uppburo 420 R:dr 16 sk. e) Konungens Hospital. Fonden utgjorde vid 1842 års slut 154,304 R:dr 6 sk. 6 r:st., inkomsterne för året 7,857 R:dr 12 sk., och utgifterne 5,817 R:dr 24 sk., deraf 2,194 R:dr i understöd till 106 personer inom Hufvudstaden. f) Konungens Militär Hospitals-Fond.
Befall rådjuret att stadna, när du bortför dess unge, bjud bladet stadna, som fallit i bergforssens hvirfvel, bjud qvinnan stadna, då hon är skild från sin make". "Tyst smög Oikameonna i natten kring Wischtonnohs koja. En skepnad syntes, det var hans unga maka, som lyssnade oroligt spanande kring nejden. Hon hade icke bedragits. En krigare af svartfötternas folk, ormade sig fram genom gräset för att speja. Han såg den unga qvinnan, och spjutet var färdigt att flyga ur hans hand. Men en pil träffade honom, spjutet sjönk och rörde endast svagt den unga qvinnans fot". "Hvadan kom pilen i ensamma natten. Det visste endast Oikameonna. Men Wischtonnohs unga qvinna sjunker ned. Var spjutet förgiftadt?" "Vissna icke unga skogsblomma: djupt skulle Wischtonnoh sörja, djupt skulle höfdingen lida. Dö icke, fagra, Wischtonnoh skall icke lida. Oikameonna kan hjelpa". "Men barnet, som Oikameonna födde i skogen i går, hvem vårdar den späde, om Oikameonna bleknar för giftet ur den ungas sår? Hvem skall plocka blommor åt den gossen, hvem skall se på honom med moders ögon, att han må vexa till en stor krigare?" "Wischtonnoh skall se på honom med faders ögon, den unga qvinnan skall plocka blommor åt den moderlöse, ödemarken skall fostra den späde till krigare". "Men Oikameonna dog icke, giftet var svagt, hon blott domnade; hon lefde länge som plantan på sanden, då ingen droppe regn faller. Dock Oikameonna var stark, hon lyfte åter sitt hufvud". "Lilameha se, många vintrar hafva sen dess gått öfver fälten, och nu bär åter Oikameonna krans, ty nu blomstrar Oikameonnas hjerta åter.
Jag betviflar likväl, att man spinner silke på dessa försök, eller att Svenska allmänheten låter vilseföra eller skräma sig af den myckna olåten från publiciteten på den sidan, der Frih. Boye rangerat sig. Det har blifvit sagdt, att publiciteten sprider missnöje bland folket, och att det var benne man hade att förebrå revolutionerna och den jäsning, som syntes råda i alla länder. Delta påstående bevisade, att man läst historien ganska illa, och att man alldeles bakvändt tänker sig orsaker och verkningar. Här är ej stället att utveckla den historiska sanning, att revolutionerna både inträffat oftare och varit mera blodiga och förstörande, der tryckfrihet ej funnits, än i länder, der pressen varit fri; men det måste jag yttra, att jag hyser den öfvertygelse, att det endast är genom tryckpressens frihet, som vår tids oroliga ande erhållit en lugnare, mera sansad riktning, som revolutionerna förvandlat sig från fasansfulla skräckbilder till en och annan emeute, en och annan af folket framtvingad ministereller på sin höjd thronförändring, deraf spåren några veckor efteråt knappt märkts. Frih. Boye har lofordat Constit.Utsk. för dess mod att handla såsom det gjort. För min del beklagar jag det mod, som trotsar lagarna, ty ett sådant mod finnes hos hvarje, äfven den brottsligaste, lagbrytare, och jag bekänner öppet, att jag föga kan tänka mig en mera uppenbar öfverträdelse af grundlag, än den Constit.Utsk. i detta mål företagit sig. Man har sagt, att de ofullkomliga bevisningslagarna i Englands och Frankrikes lagstiftning der framkallat jury. Jag frågar i anledn. häraf, huru man väl skulle bete sig med 17 cap. Rätteg.b:n i tryckfrrsmål; ty icke är frågan der att afhöra vittnen eller ingå i bevisning. Det enda, som i vanliga tryckfrjsmål behöfver bevisas, är författarens namn, hvilket inhemtas af tidningsbeviset eller namnsedeln. I öfrigt Leror omdömet uppå skriftens beskaffenhet af brottslig till sin syftning, d. v. s. dess enlighet eller strid med tryckfrrslagen.
Hans Excellens herr Justitiestats-ministern, med hvilken Chefen för Landtförsvarsdepartementet deltagit i beredningen af den fråga, som här nedan uti mom. 3 omförmäles, hemställde vidare i underdånighet: l:o Att då de till underhåll äf Länsfängelserna å 7:de Hufvudtiteln nu uppförde 4,000 r:dr derifrån årligen utbetalas till Fångvårdsanslaget, och samma underhåll under Fångvårdsstyrelsens inseende besörjes och redovisas, nämnde belopp måtte från 7:de Hufvudtiteln utgå oell underhållet af dessa fängelser framdeles bestridas af förslagsanslaget för fångvården; 2:o Att berörde förslagsanslag, nu i Stat beräknadt till 750,000 r:dr, måtte, enär kostnaden för fångvården, sedan «den, på sätt ofvan omförmäles, år 1846 uppnått sin största höjd, under följande åren nedgått och för år 1849, hufvudsakligen på grund af minskadt antal ransakningsfångar, anses skola komma att understiga förslagsanslaget, men nedsättning deraf ändock icke lämpligen kunde ske, till enahanda belopp i nästa statsreglering upptagas; 3:o Att de i Fångvårdsstyrelsens hemställan uppgifne, till visse tjenstemän vid Carlshamns och Dalarö kastell samt Waxholms fästning utgående aflöningar, tillhopa 829 r:dr årligen, hvilka aflöningar, då fångar å dessa ställen icka finnas, voro för fångvårdsanslaget helt och hållet främmande, kunde derifrån afföras och till det å 4:de Hufvudtiteln uppförda Fortifikations-anslaget öfverflyttas; samt slutligen 4:o Att hvad anginge föreslagen pensionsrätt för de vid fångvården anställda personer äfvensom delaktighet för dem i Civilstatens pensionskassa, Kongl. Maj;t, enär denna fråga icke egde omedelbart sammanhang med statsregleringen, icke nu måtte anbefalla slut - 44 Kongl. Maj.ts Prop. om Statsverk. 1850. lig föredragning deraf, utan tillåta, att pröfningen i denna del finge på serskild underdånig anmälan bero.
Emellan dessa ytterligheter har Sveriges regering och folk följt en, i min tanke, särdeles lycklig medelväg, då de, vid bevärings-systemets antagande, bibehöllo den från fadren ärfda och hufvudsakligen genom deras uppoffringar ännu underhållna stående hären till stöd och stam för det unga beväringsmanskapet i farans stund, samt sålunda undgingo den tunga, hvilken i annat fall blifvit en följd af detta manskaps tillbörliga öfning; helst denna då icke kunnat, utan allt för påtaglig våda för fäderneslandets sjelfständighet, inskränkas till hvad den nu är, eller blott en påminnelse om skyldigheten att bära vapen till landets försvar, när behof deraf inträffar. Den Svenska krigshärens slam åter, värfvad till så stor del, som oundgängligen fordras för utgörande af ständiga garnisoner i rikets få fästningar, några af de större städerna och åtskilliga mindre kustorter, meri till sin hufvudstyrka grundad på det s. k. Indelningsverket, — en inrättning, lika gamma! med den Svenska statsförfattningen, om än slutligen ordnad af Konung Garl XI, samt för öfrigt bepröfvad i hårda strider och alltså val värd alt af den sanna fosterlandsvännen aktas, — står i ett riktigt afpassadt förhållande till den beväringsstyrka, den skall stödja, och har städse visat sig duglig, då den varit väl förd och öfvad.
Jag hemställer dock, om icke, så snart någon ledamot yrkar vidblifvande af detta förra beslutet, R. o. Ad. ville låta dervid bero; ly då, efter hvad mig sagdt är, till en votering i förstärkta StatsUtsk. endast erfordras 20 minuter; så skulle, derest vi ännu längre tvista om frångåendet af våra beslut, vida mera tid förloras, icke blott för detta Stånd utan äfven för riksdagen i det hela, än om vi genast afsloge inbjudningen och tilläte votering i förstärkt Statsutskott. Hr von Heland: Sedan Gr. Hamilton upplyst mig om det misstag jag begått förra gången jag yttrade mig, får jag nu blott tillkännagifva, att jag äfven för min del biträder Utsk:s inbjudning. Hr Lagerheim: Så kort som möjligt bjuder jag alltid till att vara. Jag hemställer till Gr. Hamilton sjelf, som an - Den 5 April f. m. 319 sell exempel öfverflödiga, att concentrera sina egna yttranden till den korthet, alt så liten tid som möjligt derigenom ina upptagas. I öfrigt förenar jag mig i den omständigheten med Hr von Hartmansdorff, att då 11. o. Ad. ur ensamt om sin mening, är det skäl att antaga inbjudningen. Nu är likväl 11. o. Ad. icke ensamt om sin mening, ty vi känna icke om BorgareSt. går ifrån sitt beslut om 4 sk:s tull och antager 1 sk:s tull. Hr Rosenblad: Jag nödgas vara af olika tanke med Ilr von Hartmansdorff i det hänseende, att jag icke anser det vara lämpligt att, lör att vinna någon tid, lemna veto åt hvarje ledamot af Ståndet, som kunde få det infallet att i en eller annan fråga yrka qvarblifvande vid det fattade beslutet, oansedt Ståndets öfrige ledamöter vore af motsatt lanke. Jag vill icke vidare upptaga liden, utan inskränker mig blott till att anhålla om propos. till bifall på inbjudningen. Hr Gripenstedt:
Brunnsterminen var j u slut för i år; nästa sommar uppsattes väl ånyo samma skylt — utåt gatan. » Om advokater, advokatyr och Jules Simon. ^ l a g säger just ingenting nytt, om jag på- står, att kvinnan ofta besitter konsten att öfvertyga, att hon är oupphunnen, när det gäller att öfvertala. I vida högre grad än mannen förstår hon att tämja och kufva äfven mycket motspänstiga sinnen och 259 hålla dem under sitt välde. Hon äger en viss hemlighetsfull makt, hvarom hon kanske själf icke alltid är medveten, ett slags oemotståndlig förmåga af suggestion, hvarigenom hon lyckas bringa andra in på sina åsikter och uppnå just de resultat hon önskar. Detta kan ju låta en smula filosofiskt, men jag skall belysa min sats genom ett par exempel, som i stället skola bli af så mycket mer hvardaglig art. En ung fru har fått syn på en elegant och dyrbar sommarhatt och beslutit sig för att bli ägarinna af den. Hennes man är af alldeles motsatt mening: den är för dyrbar, menar han, den gamla hatten klär henne alldeles förträffligt och ser inte alls begagnad eller omodern ut — en / in han nekar alldeles bestämdt att köpa henne nå- gon ny! Enligt den mekaniska lagen om » krafternas parallelogram » borde denna lilla äktenskapliga konflikt sluta så, ' att lilla frun visserligen får en hatt, men en som är anspråkslösare och billigare. Det går emellertid i verkligheten nästan aldrig så, utan hon får just den hatt hon vill ha, den och ingen annan. Eller hon vill till Marstrand öfver sommaren, medan han brummar att finanserna absolut säga nej, både till badresa och sommarnöje. Enligt nyss åberopade naturlag borde kontroversen sluta med en enkel stuga på Lindingön eller, på sin höjd, Dalarö. Men tror någon, att det blir så? Nej bevars! Herrskapet befinner sig vid säsongens början mycket riktigt i Marstrand, så framt inte den äkte mannen varit alldeles ovanligt envis och hårdnackad, ty då kan det hända, att man styr kosan till — Karlsbad eller Trouville. Det är icke min sak att i detalj utreda på hvad sätt damerna lyckas uppnå slika öfverraskande resultat.
Utskottet, kunna inkomma med sådane förslag, då är stadgandet i 81 §. Regeringsformen upphäfvit; då ar 56 §. ändrad, och då kan det ögonblickliga intresset hänföra ett Stånd att begå olagligbeter, s-om lagstiftaren sökt förekomma. Med anledning häraf anhåller jag, alt Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes yttra sig, huruvida ejden delaf Friherre Anekarswärds anförande, som angår 60 §. Regeringsformen, må uteslutas, och endast hvad som återstår åtfölja den blifvande remissen. I annan händelse får jag anmäla min protest emot beslutet. Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMarskalken yttrade, att, sedan Hans Excellence redan tillkännagifva sin öfvertygelse uti ifrågavarande omständighet, åter1 stod för Hans Excellence endast, att inhämta huruvida Ridderskapet och Adeln deruti instämde. Ropades Ja. Friherre Cederström anmälte till Protocollet sin reservation emot nyss omförmälte åtgärd. Herr von Becker: Jag har endast begärt ordet, för att helt kort lemna ett svar på Herr Thams sista framställning. Herr Tham tror, alt jordbruket, lika som alla andra näringar, bör finna sig vid den nöd - Den 17 December f. m. vändighetslagen, att allt stiger hvad det kan stiga, och faller hvad det kan falla; men jag hemställer, om ej jordbruket, Rikets modernäring, som skall hära alla de öfriga, gifva dem alla bröd, och dessutom utgöra af Statens skatter, kunde förtjena en särskild consideration, i anseende till rang och vigt, och om ej uraklåtandet af ett sådant afseende skulle leda till följder, så vådliga, att man knappt må kunna trotsa dem. Största delen af Rikets folkmängd består af jordbrukare; om då denna folkmängd utarmas genom productens vanvärde, eller förlorar lifvet genom hunger, äro följderne för vådliga, för att låta sådant bero af en sats, sorn utan fara kan lämpas till andra industrigrenar; de må stå eller falla, de må omvexla efter tidernas kraf; men Svenska folkets väl eller ve heror af den lott, som drabbar dess jord.
Olägenheterna böra å båda sidor öfvervägas, och man borde försöka om icke genom controller - Den 20 October. 377 ler och tillsyn af befäl och manskap samma ändamål kunde vinnas utan brännmärkning. Gr. af Ugglas, Carl Ludv. Fredr.: Jag insämmer fullkomligt med dem som yrka afslag å betänk., och får hemställa till Gr. Sparre hvilken skada egentligen tillfogas hästarne vid märkningen. Hästar vid stuterier märkas, och det faller icke någon in alt anse dem derigenom skadade. Det är sant, att märket kan göra, att man icke kan sälja en gammal casserad nummerhäst såsom ung, men jag finnér intet skäl att bifalla förslaget, derföre alt man sålunda skulle kunna purra folk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Det torde vid något eftersinnande lätt finnas, alt ett brännmärke, på skickligt sätt anbragt, icke skadar hästen i ringaste mån till dess duglighet. Ett både theoretiskt och praktiskt bevis derpå är vidare, att under många tiotal af år, ja troligen i sekler, hafva alla stuterier satt brännmärke på sina hästar. Att hästen icke eller förlorar något i saluvärde, såvida handeln dermed går ärligt och uppriktigt, är äfven ganska tydligt. Dessutom, så snart en häst är approberad, så är det Kronans häst, och det är brukligt att allt som tillhörer Staten märkes, på det att icke utbyte annat än i laglig ordning må kunna verkställas. Då saken jemväl i andra afseenden är af nytta för Kronan, och då någon verklig skada för rusthållarne derigenom icke uppkommer, så var det på goda skäl, som Konungen förlidne år afslog den af åtskillige rusthållare vid Lifreg:tets husar-corps gjorda anhållan om stämplingens afskaffande, och jag tillstyrker att R. o. Ad. jemväl måtte afslä förevar, betänk. Frih, Hamilton, Hugo: Jag har föga att tillägga till hvad Gr. Sparre anfört till försvar för Utsk:s betänk.
Stockholm den 9 November 1847. F. Ö. Silfverstolpe. 79 Bil. Underdänigt Memorial! Revisionen öfver rikets elementarläroverk har, uti sin underdåniga berättelse af den i3 December 1843, lill Eders Kongl. Maj:t framställt det stora behofvet af förbättrade löner för lärarne vid nämnde läroverk, och under den tid, som sedan förflutit, hafva ifrån de flesta stiften enahanda underdåniga framställningar blifvit gjorda. Detta behof kan ej eller annat än erkännas af alla, som ihågkomma, att den största lärarelönen, nied undantag af de få, som äro med prebenden förenade, icke är högre än 960 r:dr och den minsta ej större än 240 i:dr banko. Alt under sådana förhållanden platserna, det oaktadt, kunnat med skicklige lärare besättas, har tydligen sin enda grund uti den förhöjda årsberäkning till presterliga lägenheters erhållande, som lärare vid elementarläroverken åtnjuta. Att eli sådant förhållande verkar skadligt både på kyrkan och skolan, är likväl numera så erkändt, att det icke vidare behöfver ådagaläggas. Det är ock af sådan anledning, som uti det förslag till förändringar uti organisationen af rikets elementarläroverk, jag fått den nåden att för Eders Kongl. Majit i underdånighet framlägga, den förhöjda tjenslårsberäkningen för lärarne blifvit borttagen. Uti samma förslag har ock undervisningstiden blifvit förlängd. Antalet af veckor om året, under hvilka undervisning i elementarläroverken meddelas, är för det närvarande ingenstädes större än 32 och på åtskilliga ställen betydligt mindre ända till blott 28. Detta antal bar i förslaget blifvit förhöjdt till 38, så att ferierna, påskveckan inberäknad, skulle komma att utgöra endast i4 veckor. Undervisningsskyldigheten i hvarje vecka blir dessutom för de liesta lärarne ökad, utöfver hvad skolordningen dem hittills ålagt; endast för några af klasslärarne, hvilka hittills varit strängast sysselsatte, har någon minskning blifvit afsedd. Då, med stöd af hvad nu i underdånighet blifvit anfördt, jag trott mig skyldig att för Eders Kongl.
För Södra Helsingland af Gefleborgs Län. L. S. Anders Jonsson. För Norra Ångermanland af Wester-Norrkuds Län. L. S. Per Abrahamsson. För Södra Ångermanland, Öfra Delen, af WesterNorrlands Län, L. S. Erik Den 9 Augusti 541 Erik Nilsson. Erit Johansson. För Nedra Delen af Södra För Medelpad af WesterAngermanland, af Wester Norrlands Län. Norrlands Län, L. S L. S. Olof Palsson. För Herjedalen af Jemtlands Län. L. S. Olof sindersson. För Södra Jemtland af Jemtlands Län, L. S, Anders Nilsson. För Norra Jemtland, L, S, Anders Andersson Aberg För Umeå och Degerforss, Nodrmaling, Bygdeå, Burträsk öch Löfångers Sooknars Tingslager al'Westerbottens Län. L. S. Moses Johansson'; FÖr Skelleftea Tingslag af Westerbottens Län. L. S. Olof Matsson Ahlman. För Piteå, Luleå, Råneå samt Neder oell Ofver Calix af Norrbottens Län, L. S Eric Pieti. För Neder-Torneå och Carl Gustafs samt Öfver-Torneå Härader af Norrbottens Län. L. S. Jacob Jacobsson Keisner. För Norra Häradet af Gottlands Län. L. S. J dm S 542 Den 9 Augusti.' Juns Mans sofi. För Torna, Bara och Harjagers Härader af Malmöhus Län. L. S. Olof Bruhn. För Oxie, Wemmenhögs och Skylts Härader af Malmöhus Län. L. S. Nils Mansson1. \ För Frosta och Färs Härader af Malmöhus Län. L. S. Nlls Hakansson För Östra och Westra Göinge Härader af Christianstads Län. L. S. Per Jönsson. För Bjäre Härad af Christianstads Län. L. S. Sven Larsson. För Onsjö, Luggude och Rönebergs Härader af Malmöhus Län. L. S.
113 dessutom fullt utrymme icke allenast åt alla de lokaler, som för det närvarande erfordras, utan kan derjemte tillfredsställa alla de anspråk på utvidgning, som till och med i en aflägsen framlid möjligen skulle kunna uppkomma, Jag får derföre härmed öfverlemna ritningar med beskrifning och kostnadsförslag till en kasern för Kongl. Svea Artilleri med flera dertill hörande byggnader, som uppfyller alla de fordringar man nu rimligtvis kan ega och som motsvarar alla billiga anspråk på sundhet och beqvämlighet. Kostnadsförslaget uppgår lill det högst betydliga belopp af 867,174 R:dr 80 öre R:mt. Detta är otvifvelaktig! en stor summa, men om man kunde besluta sig för denna ansenliga utgift, så vunne man säkerligen den väsendiliga förmånen att bespara sig mer än en oförutsedd kostnad för framtiden; ty det är en gammal erfarenhet, att oupphörliga lappningar, förändringar och utvidgningar af gamla bygnader blifva i längden vida kostsammare, än att på en gång utföra ett stort byggnadsföretag, men ett, som lämpar sig för alla tider, då deremot de förra under ingen tid motsvara sitt ändamål. Med stöd af hvad här ofvan blifvit motiveradt, får jag vördsamligen anhålla, att Rikets Ständer måtte, i likhet med hvad Kongl. Maj:t i Sin Proposition vid innevarande riksdag begärt, anslå 250,000 Ihdr ali utgå under år 1867 till påbörjande af en kasernbyggnad /ör Kongl. Svea Artilleri, men tillika fästa som vilkor för anslagets beviljande att den förlägges å den af mig nu före slagna tomtplats eller i dess närmaste granskap, och framdeles anvisa nödiga medel till dess fullbordande. Om remiss till Höglofliga Siats-Utskottet anhålles. Stockholm deu 44 November 4865. F. A. Cederschjöld. Af Herr von Axelson, Johan Fredrik, om ändring i 27 § af gällande Förordning, angående vdkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker.
Ombudsm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1340. stämmelserna i 62 och 63 §§. i Kongl. Förordningen den 19 Juni i835 icke uti ifrågavarande fall uteslutit tillämpning af de grunder, som till iakttagande i allmänhet genom Kongl. Brefven den 5 Februari 1768 och den 27 Oktober 1820 blifvit stadgade, den oguldna tredjedelen af ofvanberörde, Anders Andersson ådömda, böter rätteligen bordt förvandlas till en veckas fängelse, och att Andersson således, till följd af Häradshöfdingens anmärkta förfarande, fått undergå fängelse en vecka längre än vederbordt; Men då sådant icke kunde anses hafva annorlunda tillkommit än genom missförstånd af de till ämnet hörande författningar, ansåg Kongl. HofRätten, såsom AdvokatFiskalsEmbetet äfven yrkat, det annan påföljd derför icke ägde rum, än att Häradshöfdingen förpligtades att med Tre R:dr 16 sk. godtgöra Anders Anderssons lidande, och med En R:dr 4 sk. io| r:st. hålla Kronan skadeslös för hans underhåll den tid, han på förenämda sätt obehörigen i häklet qvaiTdifvit. Uti det i Embelsberättelsen för åren i836 och 1837 (pag. 72) förekomna mål, angående Kinnevalds HäradsRätts åtalade, men af Kongl. Götha HofRätt, genom Utslag den 18 December 1837, gillade förfarande, alt vid straffbestämmelse för drängen Magnus Fredriksson från Täfvelsås, såsom skyldig till urbota straff af sexton dagars fängelse vid vatten och bröd för sin husbondes öfverfallande, serskildt förvandla de honom derjemte för liorsbrott ådömda böter i3 R:dr 16 sk. till tolf dagars dylikt fängelse, så att bestraffningen i det hela uppgått till högsta kroppsplikt, ehuru den, enligt derom emot tillförordnade