Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till stöd för Säde&producfwn anför Herr von 1 Örne ätt: ”i. en del Socknar odlas Stid tued samina fördelsorn i Rikets sydliga provincer, dä ett medium beräknas af 10 ärr i andra äter kan icke med fordel odlas annat 'an foderväxter. Att uti ett sådant land söka införa, blott en odlingsniethod vore oklokt och skadligty och detta är just hvad jag påstådt, men i hvilka Socknar Säd odlas med samma f ördel som i Rikets sydliga provincerom man också beräknar ett medium af io år, påkallar en närmars, mera omständlig och bevisande uppgift än denna obestämda, som ingalunda låtar trolig. Mina b efky Ilningar tyckas således icke vara ogrundade eftersom Herr von Törne inst i aimér uti de samma, så.val i afseende pä produetionssättet, som i afseende på det så kallade För valtningsUtfottet, hvars utsträckta skrifveri Herr von Törne icke kunnat vederlägga , men deremot sökt bevisa nyttan af Sockenberedningar i Statiflift, Ekonomijkt och Topografijkt hänseende; medgifvande denna nytta, betviflar jag ändå att just för dessa Sockenberedningar en serskildt Liim flyr elfe, såsom Herr Von Törne yrkar skulle deraf vara en följd. Herr von Törne medgifver sjelf fördelen af Municipal /lyrelfer, hvaraf Sockenberedningar äro en härmning; men hvarföre de samma icke skulle direct kunna Correspondera med Landt bruks Acad emten, ser .jag inga hinder, intet skäl? Och det vore genom så beskaffade, frivilliga Municipal flyr elfer inom hvarje Socken, som llere Lä? 126 Den i6 September f m. nestyrelser kunde indragas till betydlig besparing för StatsCassan, utan att Provincernas administration derigenom skulle något förlamas, utan tvärtom bringas uti tn mera direct bero ring med sjelfva Regeringen , och den medborgeliga, constitutionela andan så medelst kraftigast lifvas och underhållas.
Sedan slägtförhållandet till Nord-Tyskarne och Holländarne nu blifvit ett förtroligare än någonsin, genom trosförvandtskap, politiska förbund och gemensamma krigsbragder, medförde det ock en till liknande företag uppeldande kännedom af det ädla verk, som hos dem var påbegynt: att till en egen national-vitterhet utbilda det egna skaldelynnets och det egna modersmålets anlag. Redan länge hade ett bemödande dertill, sammansatt af patriotiska, poetiska och philologiska böjelser, fortplantat sig från Italien till Frankrike, från Frankrike till Holland, från de båda sistnämnda samfäldt till Tyskland; under gemensamt erkännande, att man borde först och främst gå i de gamla Klassikernes skola, för att der strängt underkasta sig en formal språkoch smak-uppfostran, om man ville på allvar komma till ett eget nyklassiskt värde och sjelfbestånd. Det var medelbarligen från alla dessa länder, men omedelbarligen från Holland och Tyskland, som en väckelse i samma rigtning omsider meddelade sig jemväl åt Sverige. Sådant måste inträffa, såsnart en man der uppstod med tillräcklig förening af mottagsamhet och skaparsnille. Denne man, som alltså i Sverige började, hvad i Frankrike börjats af Marot och Ronsard, i Holland af Heinsius, Hooft och Cats, i Tyskland af Weckherlin ochOpitz, blef Georg Stjernhjelm. Begåfvad med djupare och mångsidigare snille-krafter, än samtlige desse, skulle han visserligen såsom poet stigit vida högre än han steg, om icke sjelfva mångsidigheten hade förhindrat det. Mellertid begynte dock från honom, liksom i Tyskland från Opitz, den inhemska poesien såsom konst; och i denna mening helsas han med skäl för den svenska skaldekonstens fader. I allmänhet blef han förste upphofsmannen till den lingvistiska och techniska formalism, som sedermera utbildades till en i fransysk betydelse förfinad ”smak”. Mycket kan anmärkas om dess mera negativa än positiva halt; men onekligt är, att den var i sin art nödvändig och välgörande. Stjernhjelm.
Vill man åter icke tillåta denna sorgfälliga pröfning, så är det häst att till Exped.Utsk:s personal välja sådana ledamöter, som, icke blott till titeln, utan äfven till hela sin inre varelse åro kopister; — men finnas det deremot personer, som hafva förmåga att med urskiljning granska och bedomina samt förslagsvis framställa ordalagen af de expeditioner, som från R. St. skola utgå, må man då icke vilja fråntaga dem denna så nödvändiga pröfningsrätt. För öfrigt har jag medelst reservationen vid detta tillfälle icke åsyftat att åvägabringa någon återremiss, utan må R. o. Ad., gerna för mig, godkänna skrifvelsen. Jag har endast velat inför ej blott R. o. Ad. hvarest jag alltid egde tillfälle mundlligen mig förklara, utan inför samtl. R. St. ådagalägga, att jag icke förbisett förhållandet med ifrågavaride sak. Det är denna redogörelse, som jag trott mig vara R. St. skyldig, hvilken jag i korta ordalag framlagt; och hvilket Frih. Klinkowström af sjelfva ordalagen i reservationen rätt väl kunnat inhemta, samt sålunda icke behöft fråga mig om min mening dermed. Hvad det åter beträffar, att Exped.Utsk. bör respektera Ständernas beslut, äfvensom icke afsända några beslut utan 560 Den 23 Juli. motiver, så inträffar det ju icke på Exped.Ulsk:s minoritet, hvilken, likasåväl som majoriteten, haft dessa skyldigheter för ögonen. Förslaget, torde, vid upmärksamt åhörande af innehållet, befinnas vara tillräckligt vidlyftigt och motiveradt, utan den föreslagna här ifrågakomne tiraden. Ledamöterne af iitatsUlsk. som sjelfve många gånger, utan afseende på 3 Stånds framställningar, framhärdat i sin mening, borde aldra minst påtruga andra Utsk. en absolut underdånighet för nämnde Utsk:s majoritet. Vidkommande äter så väl besluten, som motiverna derför, erkänner jag visserligen att ingen afvikelse vid npsätlandel af de underd. skrifvelserna bör ske.
Jag anhåller derföre, att i 2idra momit orden »före konkursens början» måtte in - Dan 13 Jall. 8T »ättas å andra raden mellan orden »sorn» och »icke». Hvad åter beträffar mom:t 6, anser-jag att detta stadgande snarare hörer till utredningen af frågan om fordringsegares förmånsrätt sinsemellan och således bättre skulle finna sin plats der än i denna g, hvarur det torde kunna utgå. Jag vill dock icke yrka, det R. o. Ad. nu genast må härom fatta bestämdt beslut, utan får endast anhålla om återremiss till Utsk:t af moimt 6. Hr Olivecrona: Jag tillåter mig framställa en anmärkning vid denna §:s 4:de mom. Jag gillar visserligen fullkomligt, att man lemnar sådana föreskrifter, hvarigenom svek och bedrägerier till borgenärernes förfång kunna förekommas, men tror dock att tiden är något tilltagen, och att i stället för de 30 dagarne borde stadgas 10, i likhet med hvad jag vill minnas är föreskrifvet både i den Preussiska och i den Fransyska lagen. Eljest om alla aftal, som slutits inom de 30 sista dagarne, skulle återgå, torde deraf upkomma en nog långt drifven osäkerhet. Jag vågar således anhålla om återremiss till Utsk:t i den syftning jag nu påpekat. Gr. Sparre: Vi befinna oss här vid en af de vigtigaste punkterna i förslaget, och tillika på ett gebiet, der den nuv:de konkurslagen är högst bristfällig och till och med saknar bestämmelser. Det är alltför väl kändt och har i alla länder varit öfverklagadt, att gäldenären understundom gynnar vissa borgenärer och ställer så till, att dessa blifva betalda före konkursen, vid hvars utbrott sedan inga tillgångar finnas qvar för de öfrigas liqviderande. För att förekomma detta, har den Franska lagen, och efter denna de öfriga ländernas lagar, stadgat, att det må bero på domstolen att förklara, vid hvad tidpunkt gäldenärens obestånd kan anses hafva inträdt. Det har äfven varit ifrågasatt att här tillämpa denna grundsats, men högsta domstolen har deremot anfört grundade skäl, och med rätta ansett det vara en högst prekär sak att härvidlag träffa det rätta.
Hr Prytz, Lars Adolph: Ehuru jag icke deltagit i den votering, som angick 1 §:n af privatbanklagen, men R. o. Ad. dervid antagit en förändrad redaction, hvarpå sedan besluten rörtde många andra §§ grundat sig; så kan jag icke annat än reservera mig emot det nu fattade beslutet, emedan jag anser den nu i och med antagandet af BorgareSUs inbjudning beslutade redaclionen af 1 §:n komma att stå i strid med de derpå följande §§:na, hvilka således ofedbart böra Den i M a r s. 4» böra iindras, så framt R. o. Ad:s beslut om privatbanklagen i sin hel het icke skall vara en oformlighet. Jag tror således, lika med 2:ne föreg:de talare, att det blir, nödvändigt att företaga privatbanklagen till ny öfverläggning. Hr Stuart, Carl Gustaf, förenade sig med Hr Prytz. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att hvad anginge den frågan, att upptaga lagen för enskilda banker lill ny öfverläggning, så funne Hr Landtm, icke att Riksd.Ordn. kunde berättiga R. o. Ad. för det närvar, till en sådan öfverläggning. Gr. Frölich: Lika med Hr Frih. o. Landtm, anser jag detta vara en omöjlighet, men jag skulle vördsamt anhålla, att, i händelse någon ny inbjudning kommer från BorgareSt. eller något annat Stånd, vi dä måtte få under en särskild nummer upptaga frågan igen; ty det har verkligen inträffat, att en och annan §, till följe af beslutet om den första, blifvit helt och hållet utesluten ur de sammansatta Utsktns förslag, och det torde således hända, att de värde ledamöterne, vid närmare eftersinnande af saken, finna sig befogade alt tala vid någon, som icke hörer till detta Hus, om framställning af en sådan inbjudning, och då vore det endast roligt att få veta när den frågan förekommer, innan jag såsom ordförande i de sammansatta Utsktn företager detta mål lill Utsklns vidare handläggning. Frih. Cederström, Jacob:
Prinsen tillade: »ett måste du likväl lofva, att du aldrig låter locka dig att svika din tro emot mig.» Ja, detta lofvade prinsessan, och dermed slöt deras samtal för den gången. Andra morgonen lagade konunga-dottern sig till, med kläder och präktiga smycken, för att fara till bröllopps. När så allt var redo, körde der fram en förgyllande karm, der satte hon sig uti med sin lilla son, och sedan bar det åstad öfver berg och dalar, så hon visste inte ordet af förrän hon var framme. Men i bröllops-salen voro gästerna redan samlade, och der dracks fästnings-öl med både lust och gamman. Vid nu prinsessan trädde in, kan man veta hvad det blef för en glädje. Konungen sjelf steg upp ur sitt högsäte, och omfamnade henne med stor hjertans fröjd; sammalunda ock hans gemål, drottningen, och de begge prinsessorna; alla gingo henne till mötes, och bådo henne vara hjertligen välkommen till sitt land igen. Sedan nu första helsningen var förbi, begynte konungen och drottningen spörja prinsessan om både ett och annat; men framför allt ville drottningen erfara om Prins Hatt, hvem han var och huru han tedde sig emot henne. Konunga-dottern svarade litet härtill, och var lätt att skönja det hon icke gerna ordade i denna sak. Men allt nyfiknare blef drottningen. När styf-modern så icke ville afstå med sina frågor, vardt konungen omsider misslynt, och sade: »kära hjertanes, hvad kommer detta oss vid? Det är nog att min dotter är nöjd och lycklig.» Då teg drottningen; men aldrig vände konungen ryggen till, att hon ju straxt åter var till hands med sina ideliga spörsmål. När så brölloppet hade stått i många dagar, begynte prinsessan längta hem till sitt. Genast körde karmen åter fram, konunga-dottern satte sig uti med sin lilla son, skildes vid sina fränder, och så bar det af öfver både berg och dalar, ända till dess de voro vid den gröna busken. Der steg hon ur, och kom ned i jord-stugan; och de tre löfven spelade så ljufligt, att det tycktes henne mycket bättre under jorden än i konungens gård.
Beträffande åter garantie mot missbruk af Tryckfriheten, tror jag den vara tillräckligen gifven, genom de i Förordningen för dylikt missbruk utstakade straff. "Vidkommande slutligen frågan om någon reconventions-talan mot HofCanzleren bör tillåtas en Tidningsutgifvare, i händelse en nummer af dess Tidning indrages, men sedan vid Domstol frikännes, så anser jag detta ej vara mera lämpeligt eller mera behöfligt för en Tidnings-redacteur, ån för hvar och en Deli 21 Maji f. m. 39S annan Författare; och jag år öfvertygad att Journalister, sorn i 11 år varit blottställda att ej allenast kunna mista hela deras Tidning, utan äfven rättigheten att utgifva en ny, icke lära fordra ersättning för en enda förlorad nummer, då det icke af dem kunnat åskas för den stora förlust, som dem genom HofCanzlerens ifrågavarande rättighet ofta nog drabbat. I öfrigt förenar jag mig helt och hållit med Herr Grefve von Schverin och anhåller om Proposition till bifall å Utskottets Memorial. Herr Munk aj Rosenskjöld, Eberhard, upplåste följande. (Se Bilagan N;o 7.) Herr Rosenblad, Bernhard: anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:o 8.) Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag vill ej förlänga denna redan långa discusion med att yttra mig uti hufvudsaken; det år blott i anledning af hvad Herr Cederschjöld anfört, som jag går att anföra några ord; han har gifvit åt 56 §. RegeringsFormen en för strång tydning till förmon för ConstitutionsUtskottets makt. Jag har derföre ansett nyttigt att företaga en vederläggning af denna tydning. Han har sagt att Constitututions-Utskottet ej uppgifvit något förslag till en ny redaction; men i 56 §. står ej redaction utan yttrande; detta förutsätter ej att 39^ Den 21 Maji J. m, det skall vara ett nytt förslag; Grundlagens stiftare hafva tvertom förutsett äfven den händelsen att man kunde föreslå uteslutande af en hel §. och jag tror således att de ganska riktigt nyttjat' ordet yttrande i stället för redaction.
Den från ScifögälDö^ontoret erhållit erforDer* ligt eDgångöbcmiö, på eget anfmar föranflalta om Detta lånebelopps? bemafanDe i laga orDning famt, miD lånehanDlingarneö infänDanDe till DvtfégälDö^ontoret, bifoga mcDerbörligt betpg om merf|Migf)eten häraf. b) SifaleDeö bör Det åligga EöpggnaDö^ommitteen att behörigen iafttaga och fullgöra De, i affeenDe på intecfningöhanDlingarneé fulljiänDigbet fövejfrifna 56 bejlajfenhet, vtD Deran granfFtiing t DlifngälD^ålontoret gjovDa farnt af Dit* fett? ©tänDern gullmäftige goDfänDa anmärfningar. c) Sftagijtraten i Den ftaD, forn meD bpggnaDölån blifvit unDer|töDD, bör Dej}* utom få ftg uttrpcfligen ålagDt att meD erforDerltgt biträDe DlifngälDn*^ontoret fofhtaDnfritt tilihänDagå, ej allenajt voir» lånemeDlenn {»Drifning och lepereranöe, utan äfven vtD bevafanDet af DlifngälDn*ålontoretn ratt od) förmån, meD hänftgt till jtaDenä invånare tillDelaDe bpggnaDntån och Derför erhållna intecf* »ingar, m. m. Det belopp, font roiD [>marje år» flut (lall å ett bpggttaDolån inbetalan, före Den 16 januari näftpåföljanDe år till DlifngälDn*iContoret in* fommer, må Denna inbetalning attfen fåfont verfjtällD inom behörig ttD, h^a*
Stockholm, N:r 13 (536) Prenumerationspris pr år: Idun ensam _ kr. 5 Iduns Modet., fjortondagsuppl. » 5 Iduns Modet., månadsuppl. Redaktör och Byrå: Klara södra kyrkog. 16, 1 tr. FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Öppen kl. 10 — 5. A l l m. telef. Rikstelef. utgifvare: R e d akti onssekr. : J. Anna Nordling. Utgifningstid: Iduns Kungl. Hofboktr. ll:te årg. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. hvarje fredag. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 Öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre (lÖsn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 7 0 öre pr nonp.-rad. Wallenberg. I pressen meddelades för någon tid sedan en notis af följande lydelse: » Till ledamot af Kungliga kommittén för Sveriges deltagande i världsutställningen i Paris år 1900 har blifvit utsedd fru Anna Wallenberg, född von Sydow ». Det torde ej vara mer än en mening om att Sveriges kvinnor ha stora skäl att känna sig tillfredsställda med den representant de sålunda erhållit i nämnda kommitté. De som ha förmånen att känna fru Wallenberg personligen veta, att hon kommer att med heder fullgöra detta sitt uppdrag; och äfven de som känna henne endast genom hennes offentliga verksamhet se nog med trygg tillförsikt, att det lagts i hennes händer att i detta fall föra kvinnornas runor med dm äran. Detta hedersuppdrag är för Iduns redaktion ännu en anledning till de många förutvarande att meddela en teckning af fru Wallenbergs lif och af hennes sympatiska personlighet. Anna von Sydow föddes i Stockholm den 26 augusti 1838. Hennes föräldrar voro varfschefen vid flottans Stockholmsstation, amiralen J. Gr. von Sydow och dennes maka i 2:a giftet, Eleonora Wiggman. Amiral von Sydow var en af svenska flottans erfarnaste och skickligaste officerare. Genom den höga grad af fulländning han gaf skärgårdsvapnet anses han intaga en välförtjänt plats vid sidan af detsammas grundläggare, Aug. Ehrensvärd.
I öfre fältet l ä s e s: HÄR HVILA TAPPRE KAROLINER, DÖDE I det n e d r e: SVENSKA M Ä N OCH KVINNOR RESTE STENEN 1899. o K AROLINERGRAFVEN I FJÄLLEN. F ö r några dagar sedan invigdes i Norrland nära A n n s station på b y n Wallans mark en minnessten öfver d e svenske o c h finske krigare, s o m den 3 januari 1719 under öfvermänskliga ansträngningar o c h lidanden släpat sig fram öfver fjällvidderna för ODBERG. W a a g s b o e foto. KAROLINERNAS MINNESVÄRD VID ANN, 1719. - VÅRA TOBAKSARBETERSKOR. NÅGRA ERINRINGAR TILL » O ». I N U M M E R 54 af I d u n har ni beledsagat mitt referat af den nyligen utkomna officiella arbetsstatistiska redogörelsen för tobaksindustrien m e d några kommentarier, hvilka ni ansett lämpliga, ej blott för eder egen hustru — utan äfven för Iduns läsarinnor. I er artikel söker ni sålunda utan vidare belysa de g e n o m ifrågavarande statistiska undersökning erhållna siffrorna m e d några ord af framlidne landshöfding B e r g s t r ö m: » Statistiken är konsten att af många små osanningar få fram en enda stor sanning. » » Många små osanningar&gt;, det skulle således äfven enligt er åsikt vara grundvalen för det betydande arbetsstatistiska arbete, s o m sedan länge A 5 IDUN 1899. - betsgifvarnes afiöningslistor under ett helt år o c h kastar er öfver — de endast såsom e x e m p e l anförda hushållsräkningarna.
Likaledes hemställer Utskottet, att den af Herr Stjernsvärd ifrågasatta utmyntning af ett silfvermynt om 5 R.dr Riksmynt må lemnäs utan afseende; enär ett mynt af detta värde skulle, i anseende till sin storlek, blifva för rörelsen obeqvämt och följaktligen icke komma att från Banken utvexlas i annat ändamål än i och för utförsel eiler nedsmältning. Banko-Utskottets Utlåtande, N:o iå. 21 Sistbemälde motionär anser att af guld bör präglas mynt till värde af 40 R:dr, 20 R:dr och 10 R:dr Riksmynt. Då guld härstädes är att betrakta såsom en handelsvara, fluktuerande i pris, lärer denna metall ej heller kunna, i form af mynt, inom Riket begagnas, och då Banken hvarken har eller bör hafva lill åliggande alt tillhandahålla guld, samt för liqvider å utrikes ort den nu gällande grunden för utprägling deraf torde vara mest ändamålsenlig; har Utskottet icke kunnat förorda denna framställning. Uti Silfverinyntets skrot och korn är den förändring föreslagen, dels att silfverinnehållet i specie-myntet måtte nedsättas till fullkomlig likhet med Hamburger Banko, Holsteinska, Danska och Norska Specier, dels att silfverhalten må förhöjas från 75 till 80 å 90 procent, samt dels att silfvermyntet af lägsta valören må utmyntas af 8-lödigt silfver. Beträffande först frågan om förminskning af silfver-innehållet uti det nuvarande specie-myntet, får Utskottet meddela följande upplysningar: Under åren 1850—1853 äro för Bankens räkning utmyntade: af hela R:dr silfver-specie ungefär R:dr silfver-specie 320,000: af sextondedels d:o d:o „ „ „ „ 200,000: af tretiotvåendels d:o d:o „ „ „ „ 30,000: hvaremot af öfriga silfvermynisorter någon utmyntning under ifrågavarande 4 år icke egt rum.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1859. 47 Beträffande först de af Styrelsen för allmänna Vägoch Vatten-byggnader i dess General-förslag ifrågasatta särskilda anslag för kanaloch sluss-anläggningar, hamnbyggnader m. m., så och under åberopande af Kongl. Maj:ts den 20 Maj innevarande år fattade beslut, att, för utvidgning och tillbyggnad af hamnen vid Helsingborg, hos Rikets Ständer äska beviljandet af ett låneunderstöd å Bänt R:dr 230,000: — fann Stats-rådet sig böra i underdånighet tillstyrka det Kongl. Maj:t måtte täckas förslå Rikets Ständer att för följande arbetsföretaganvisa särskilda bidrag till nedan upptagna belopp: l:o För hamnbyggnad vid stadm Amål anslag 8,000: — lån 8,000: — 2:o För hamnbyggnad vid staden Grenna anslag 37,500: — lån 37,500: — 3:o För brobyggnad öfver Umeå eif anslag 27,500: — lån 55,000: — 4:o För bortsprängandet af Röda berget i Göta eif anslag 5:o
Dessa i83o R:dr hafva dock tid efter annan hopsmält till r,33o, genom dödsfall och andra omständigheter. Jag hemställer, om en sådan summa kan sättas i fråga, när den blifvit använd till ett dylikt ändamål. Jag har sagt, alt menskligheten talte derför; Nej, mine Herrar, efter den tafla jag framställt, som, jag medger det, är ganska sorglig, men sann till si - lied 17 Nn väml;er f. fn; Si sta bokstafven , är det cj blott mensklighelens, utan det är rättvisans fordringar som tala. Dessa personer bunde annars framträda och säga: ”1 håfven en årlig inkomst af "8000 R:dr utaf Canalens Skogar och Område rn. m. en annan inkomst af Canal-afgif”ler, sorn redan stiger lill 12,000 R:dr, iliden af dem är beräknad; då hemställes, ”om vi ej äga rätt fordra en skärf af dessa inkomster, ” De äro en ren bolagets tillhörighet, och det har varit en ovilkorlig skyldighet att dela med sig något deraf åt dessa, som så dyrt och oersättligt fått betala det 11 it, de uppoffringar och otaliga mödor, som bidragit, dels att skaffa, dels att förbereda Bolagets och det Allmännas fördelar. Jag har således ej kunnat, och kan ej heller nu lämpa mig efter den mening, som BancoFullmäglige yttrat. De hafva, till exempel, genom Prolocolls-Uldrag förklarat, ”huruledes Herrar Fullmägtige icke kunnat undgå ’’med särdeles missnöje anse Bolagets nyss ”omförmälde åtgärd, att, tvärt emot Banco”Slyrelsens gifna erindran, genom formligt •‘beslut ikläda Verket sådane förbindelser ”mot familier och anhörige af en blott på ”obestämd tid Constituerad Tjenstemanna”Corps, för hvilkas uppfyllande i alla fall "ingen framtida säkerhet kunde ega tuni, "utan genom Bolagets egne tillskott, enär "dess rättighet till disposition af anslagne "allmänna medel ej kunde utsträekas utöfver hvad med Canal-Verkets bedrifvande 5* Den 17 November f, m .
» Men berätta mig, hur ni kom att slå in på den banan, och hur en ung flicka kunde utan föregående relationer med pressen ett tu tre blifva en framstå- ende medlem af Paris ' tidningsverld? » frågade jag. » Det var en ren tillfällighet eller snarare slump, som gaf första uppslaget dertill. Jag skulle kunna säga, att en ringa sjelfförsakelse i unga år bragt mig till hvad jag nu är. Jag hade nyss fyllt sexton år och gick ännu i skolan, då min svägerska föreslog mig att göra henne ett kort besök i Paris, der hon var inackorderad. På samma ställe bodde en äldre amerikanska, som sett bättre dagar, med sin dotter. Ehuru obekant med dessa damer, tilltalades jag af dottern en dag, då jag mötte henne i trapporna, och ombads att tillbringa den derpå följande dagen hos modern, emedan dottern måste resa till landet för att skafla dem bostad öfver sommaren. Modern var mycket klen, och hon tordes ej lemna henne ensam. Förargligt nog hade vi just den dagen ämnat besöka Versailles för att se vattenkonsterna spela, hvarom min svägerska äfven påminde mig, då jag träffade henne. H o n fann det dessutom rent af löjligt att försaka ett så stort nöje, som blott erbjöds mig denna enda gång, för att vara hos en för mig obekant gammal fru. Jag gick derför till amerikanskorna för att höra, om dottern ej skulle kunna uppskjuta sin resa till en annan dag, men detta var henne omöjligt, emedan det var sista dagen på deras qvartal, oeh kunde hon ej före klockan tolf följande dag anskaffa en bostad på landet, skulle de bli fäst för ytterligare ett qvartals hyra, der de nu bodde, och sålunda nödgas att tillbringa de tre varmaste sommarmånaderna i staden. Den gamla damen var lam och kunde ej reda sig på egen hand, hvarför jag beslöt att försaka Versailles och laga vård om henne. Det var en hygglig gammal fru och ifrig förfäktarinna af qvinnans rättigheter. Jag lånade ett villigt öra till de läror hon predikade hela dagen, ty först sent på qvällen kom dottern hem.