Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Silfver-lånet har för Öfrigt ej blifvit af Rikets Ständer satt i något annat samband med Realisationen, än att, i händelse det blefve upptagit och på Deposit-Räkningen insatt förr än Realisationen börjat, den på samma Räkning då inneslående behållning i Silfver linge såsom Bankens anses, och då det vid närvarande förhållanden är oafgjordt huruvida, örn äfven Lånet upptages och Banco-Fullmägtige derigenom sättas i tillfälle att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla det alla Silfver-vexlingen förberedande åtgärder blifvit fullbordade, denna utvexling kommer till verkställighet innan Rikets Ständer i delta afseende blifvit hörde, hvadan Revisorerne ansett de af Banco-Fullmägtige utur denna synpunkt till Kongl. Maj:t framställda farhågor väl grundade, hafva Revisorerne, på dessa förenade skäl, funnit sig böra afstyrka Banco-Fullmägtige, att, genom underlättande af det utaf Rikets Ständer - der vid sista Riksdag beslutade Silfver-lån, söka erhålla det i Bankens reela Fond bristande Silfverbeloppet. Yid nuvarande Cours-förhållanden inse väl Revisorerae knappast någon möjlighet, att, med de till Silfverköp anvisade medel, anskaffa det Silfver som erfordras för att bringa Reela Fonden till det bestämda förhållandet af 5 till 8 mot utelöpande Sedelstocken, enär dessa medel med hvarje framgående år blifva mot behofvet mindre svarande, i det att den sä kallade Anticipations-Fonden eller de års anslag, som få förskottsvis användas, utan att, i sådan händelse, Silfver-Fond för dem erfordras, vid hvarje års slut minskas, och års-anslagets obegagnade belopp du öfvergår till de Fonder, hvilka, om och enär de utgifvas, måste med Silfver till X:delar betackas, hvarigenom Silfver-behofvet med detsamma ökas.
&amp; om en rus ifrån sin stångel bruten Strålande, af hälsa och lefnadsmod lyste Dignar ' ner och tyst och stilla dör, Så da, ljufva, än i dödsminuten hennes ögon, då hon lyckats erhålla plats Ingen, ingen med din klagan stör, som lärarinna för trenne gossar. Någon Alt, fast lifvets vårxlag knappast svunnit, bäfvan kände hon ej till. Hon hade ärft sin Du blef korad att bil dödens brud. farfaders — den fräjdade Samuel Owens — Nej, all ängslan hjärtat öfcerounnit, Se ' n du visshet fått om frid med Gud. underbara energi. Och hvarför skulle hon ej med förtröstan se framtiden an? H o n Höfoes då våt oss att bittert klaga, hade j u de bästa förutsättningar och betinAlt du q / lagt en förgänglig skrud. gelser att med framgång arbeta i sin kalDock, hvi blef så kort din lefnadssagat lelse. Jo, därför att en barmhärtig Gud Ville värna dig mot höstvindsilar ' Inga dystra farhågor grumlade hennes 1 en värld så sgndfull, kall och hård, spänstiga, glada sinne, då hon anträdde färVille sltona dig mot ondskans pilar den ut i lifvet. Det fagra Värmland tedde Och om brutna rosen ömt ha vård. sig så härligt för hennes poetiska sinne, när hon for dit upp på sin första kondition. Kanslce var du alltför skön för jorden, Ja, för god för all dess äjlan, Jlärd, Ack, hon anade ej då, att hon med bruten Alltför spröd för storm och köld i norden, hälsa skulle lämna denna sköna nejd. Och Alltför ' blid och ren för slofibyggd härd. hvarför skulle hon misstänka, att tuberkuDärför Herren förde rika anden Upp, dit upp, där den sitt urhem har, losen, denna hemska vårfrost, som i våra Se ' n han sakta löst de sköra banden, dagar allt mera förhärjande ödelägger den Som dig höllo än vid lifvet kvar. kära svenska ungdomen, skulle utse henne till ett af sina offer.
I afseende på 28:de punkten har Ridderskapet och Adeln afslagit första delen, innehållande förslag, det Rikets Ständer för sin del måtte besluta, att all till statsverket utgående tionde bör lösas med penningar; den del af samma punkt, hvari föreslås, att för hemmansräntorna må erläggas fix penningeränta, har ansetts förfallen i anledning af Ståndets i fråga derom redan fattade beslut, hvarjemte denna punkt i öfrigt äfven ansetts hafva förfallit till följd af de sålunda i hufvudsaken fattade beslut. Preste-ståndet har afslagit Utskottets i förevarande punkt framställde förslag, att all till statsverket utgående tionde och hemmansräntorna skulle lösas med penningar. Af Borgareoch Bonde-stånden är deremot punkten i sin helhet bifallen. Hvad först beträffar Utskottets hemställan, att för hemmansräntorna borde erläggas det belopp, som den fixa penningeräntan, hvaruti hemmansräntor enligt Utskottets förslag skulle förvandlas, utgjorde, så lärer frågan härom, såsom inbegripen uti hvad i 3:dje punkten rörande hemmansräntornas förvandling blifvit föreslaget, helt och hållet bero af det beslut, som i afseende på sistnämnde punkt varder af Rikets Ständer fattadt. Den öfriga delen af 28:de punkten anser Utskottet deremot, sedan två Riksstånd derutinnan stadnat mot två, böra, jemlikt 69 § regeringsformen, medelst votering afgöras; i hvilket afseende följande proposition föreslås: 16:o. Den, som, i enlighet med Utskottets af Borgareoch Bonde-stånden bifallna Bih. till 11. St.
StatsVerkets tillstånd och behof, angående ankomsten af den Kongl. Propositionen derom, samt angående dess tryckning. April P. 367. — tillstånd och behof, angående; under Första Hufvud-Titeln. Aug. P. 539. Oct. 2 A. P. 55. — under Tredje HufvudTiteln. Aug. P. 941. Sept. P. 368. Aug. P. 539. Sept. P. 723. — under Femte Hufvud Titeln. Aug. Aug. Oct. P. 3. — under Sjette HufvudTiteln. Julii P. 2ö3, 213. — under Sjunde HufvudTiteln. Julii P. 2o3, 2i3, io45. — under Åttonde HufvudTiteln. Oct. 2 Å. P. 55. — under Nionde HufvudTiteln. Oct. 3 A. P. i83. Stedingk, Friherre Luvig von, yttrande. Mars P. 527. Stedingk, Friherre Victor von, yttrande. Febr. P. 555. SLenkolsVerket vid Höganäs, om understöd för. Aug. Oct. 2 A. P. 564. Dec. P. 7. Stjerncreutz, Pehr Niclas, yttranden. Febr. P. 818. B. 993. Stierncrona, Friherre David, yttranden. Mars P. 95. B. 445. Stiernstam, Ludvig, yttranden. Febr. P. 479- B. 336. Junii P. 121. B. 65. Stiernstedt, Friherre Lars, yttranden. Mars P. ig5. B. 529. Stiernstolpe, Jonas Magnus, yttrande. Stipendier, för Prestman som studera Medicinen, om indragning af. Febr. P. 64i. B. 712. No v. P. 33. Stipendier, angående för Adeliga ynglingar som egna sig åt näringarne. Oct. Stockholms SkolaeLärare, om Spannemålsanslag till löne-fyllnad för.
Dessutom har samme motionär, uti en annan inom ofvanbemälde Riks-stånd äfven väckt motion, som likaledes blifvit till Stats-Utskottets förberedande behandling öfverlemnad, anmärkt den förmenta oriktigheten och oformligheten af stadgandet, att Hjelmare kanal-direktionen, hvilken bestode af personer, som vore bosatte på spridda ställen i landsorterna, och hvilka, så vidt sig göra lät, borde bo i kanalens granskap, skulle hafva sig ålagdt att iakttaga erforderliga förnyelser och andra be vakriings-åtgärder i afseende på kanalens underhålls-fond tillhöriga inteckningar och säkerhets-handlingar, som af Riksgälds-kontoret blifvit godkända och till förvarande emottagna. Hittills hade direktionen visserligen åtnjutit biträde i sagde hänseende utaf en bland kanalverkets i -hufvudstaden boende aktieegare utsedd direktionsledamot; men detta biträde vore så mycket mindre att fortfarande påräkna, som det ingalunda kunde antagas, att en till deltagande i verkets styrelse lämplig och villig aktieegare alltid funnes i nämnde stad. bosatt. I allt fall syntes det vara ett både oriktigt och ovanligt samt för fonden möjligen äfven vådligt förhållande, att en direktion, hvars medlemmar vistades på olika ställen, innehade det maktpåliggande bestyret, att i alla afseenden bevaka säkerheten för en fond, hvars handlingar icke funnes under samma direktions vård, utan enligt Rikets Ständers beslut voro öfverlemnade till Riksgälds-kontoret. Enär nu härtill korn, att nyssnämnde embetsverk hade ett juridiskt ombud, af hvilket ifrågavarande fonds under samma verks vård varande säkerhets handlingar kunde bevakas emot skälig ersättning utaf kanalverkets medel, ansåg motionären bevakningarnes verkställande på sådant sätt öfverensstämma ej allenast med fondens säkerhet, utan äfven med god ordning och billighet, samt Rikets Ständers genom åberopade beslut uttryckta afsigt; och har han derföre anhållit, att de föreskrifter, som härvid erfordrades, måtte varda af Rikets Ständer meddelade. 1:o
Under Oscar I:stes regering var han äfven under flere år svensk-norsk minister i London. Genom sitt äktenskap med Charlotte de Geer, enda dottern till excellensen grefve Carl de Geer till Leufsta, tillföll honom en stor förmögenhet, som satte honom i tillfälle att utöfva ett ädelt mecenatskap och en omfattande välgörenhet. Hans mångskiftande verksamhet afbröts emellertid genom hans 1875 inträffade död. Det var ur detta hem med dess lysande historia, som den unga dottern utträdde i lifvet för att där i sin ordning intaga en bemärkt plats. Född den 25 juli 1834, ingick hon 1852 äktenskap med grefve Axel Wachtmeister till Johanneshus, d. v. löjtnant vid Lifgardet till häst. De unga makarne bosatte sig på Wachtmeisterska fideikomisset Vanas, beläget i en romantisk skogstrakt icke långt från Kristianstad. En lång allé af sekelgamla lindar leder upp till den mer än trehundraåriga borgen, - på tre sidor omgifven af djupa vattengrafvar. Bakom borgen utbreder sig en af de vackraste parker i Skåne, där man bland annat påträffar en väldig ek, väl fjorton alnar i omfång. Här framlefde nu grefve Wachtmeister med sin unga husfru några år i landtlig stillhet, och med förkärlek agnan IDUN 189S Kvinnan tänker med hjärtat. Laube. de sig åt vården af sina talrika underhafvande. Särskildt var den unga grefvinnan angelägen att bland dem väcka sinne för lifvets högsta frågor, manande dem till gudsfruktan, söndagshelgd, sedlighet och nykterhet. Sålunda öppnade hon en större söndagsskola, där hon lade detta den uppväxande ungdomen varmt på hjärtat. Redan de första åren efter drottning Sofias ankomst till Sverige, såsom hertiginna af Östergötland, hade grefvinnan Wachtmeister, under det hon med sin make till följd af hans riksdagsmannaskap tillbragte vintermånaderna i hufvudstaden, rika tillfällen att komma i personlig beröring med den unga furstinnan, vid hvilken hon snart fäste sig med hjärtats fulla hängifvenhet, under det hertiginnan å sin sida omfattade henne med allt större sympati.
3 Rikets Ständer fått officiel underrättelse, att förslag till inrättande af Förmyndare-Kamrar, efter allmänna principer, vore under granskning hos Högste Domstolen ; och af Herr Santesson: som förmält sig önska, att Utskottet, med ledning af de gjorda anmärkningarne, måtte komma i tillfälle att afgifva ett bättre förslag; inom Hedervärda Bonde-Ståndet: af Peter Persson ifrån Calmar Län, Peter Andersson ifrån Halland, J. O. Dahlberg ifrån Wester-Norrland och Gustaf Apelqvist ifrån Blekinge m. fl., hvilka alla yttrat anmärkningar, hufvudsakligen uti enahanda syftning , som igenfinnes i de ofvan anförde; af Tufve Månsson ifrån Malmöhus Län, som föreslagit; att fyra eller fem Gode Män inom hvarje socken måtte väljas på sockenstämma, de der likväl utan ansvar skulle hafva öfverinseende öfver alla inom församlingen varande och blifvande Förmynderskap , samt sig emellan välja en Ordförande, som borde emottaga och förvara alla till deras befattning hörande Protocoll och Handlingar samt jemväl gifva Domstolen i orten tillkänna, hvilka Förmyndare icke uppfyllde sina pligter; och skulle Domaren, vid näst derefter infallande fing, ega pröfva, huruvida Förmyndaren borde vara bibehållen vid sitt Förmynderskap, eller icke; af Per Nilsson ifrån Christianstads Län: att han trodde Utskottet höra taga motionerne om inrättande af Förmyndare-Kammare under närmare öfvervägande; af Anders Danielsson ifrån Elfborgs Län: att han ansåg inseendet öfver förvaltningen af de omyndiges tillgångar höra uppdragas åt Domaren, samfäldt med några af Häradet genom sockenfullmägtige utvalde Revisorer, hvilka dock icke bprde hafva sig ålagd någon juridisk ansvarighet, när, för denna granskande autoritet, det moraliska ansvaret syntes vara det ändamålsenligaste. Genom en så beskaffad revision skulle Förmyndarne påminnas om vigten utaf en befattning, hvarvid det allmänna fastade så stor uppmärksamhet, och de omyndige tilläfventyrs vinna större fördelar, än som af den så kallade tysta förmonsrätten kunde förväntas. Och har Anders Danielsson till förordning i detta ämne framlagt ett så lydande förslag. §.
Med ömma ord och smekningar sökte hon tysta den lilla, som säkrast lugnades, då modren med en ovanligt klangfull och vacker stämma sjöng Runebergs vackra vaggvisa. Om en stund inslumrade barnet, och då modren såg, att hon hvilade lugnt, steg hon sakta upp från sin knäböjande ställning och satte sig i soffan, fattande ett arbete som låg framme. Men snart slöto sig äfven hennes ögon, arbetet nedföll på mattan vid hennes fötter och hon insomnade. Hon hade vakat mycket under de föregående nätterne och sof tungt, med hufvudet tillbakaböjdt mot divanens dynor och hvilande öfver ena armen. Det utsöktaste koketteri hade ej kunnat gifva henne en behagligare ställning. Den svarta klädningen nedföll i djupa veck kring den smärta, fina gestalten och dolde till hälften de små, i karmosinröda sammetstofflor instuckna fötterna; den hvita musslinshalsduken hade halkat ned för axlarne och öfver den runda, välformade alabasternacken böljade det nu upplösta gullgula, lockiga håret i yppig rikhet. Värman i rummet hade spridt en högre färg än vanligt öfver de lena kinderna och sömnen hade förtagit detta drag af oro, som en stund förut sväfvade öfver hennes anlete, och i stället gifvit det ett uttryck af oändlig mildhet och ljufhet. Hela den hulda gestalten, upplyst af det matta lampskenet, såg fée-lik ut. Väl en timma hade hon slumrat så, då dörren öppnades och en mansperson inträdde. Det var en hög, stolt figur, med ett mörkt och dystert anlete. Förvånad och tvekande blickade fremlingen kring rummet och varseblef den sköna slumrerskan. Han tog några steg framåt, men stadnade, betagen af den herrliga synen; efter några minuter hemtade han sig dock och ämnade återvända, då Elisabeth i samma ögonblick vaknade, rätade på sig och uppslog ögonen. Häftigt spratt hon till, i det hon till hälften reste sig, en hög rodnad flög öfver hennes ansigte och hon stirrade häpen på fremlingen. Denne, som tydligt läste frågorna:
Under sädan förmögenhet inbegnpes äfven Näringsidkares förlag och til verkningar, sa nt de Handlandes warulager och skeppspart?'.-, dock utan at undergå sarstilld inteckning och upstattr.ing, kommandes med upgiften af' all sadan okänd och icke synbar förmögenhet, samt til utrönande af dest werkcligg belopp, at sa förhälla ,.som har nedanföre stadgas stall, efter de olika händelse-, dä den stattstyloige anttngen ästunLar aunder förbehållen tystnad benna upgist »verkställa, eller will utan detta wilkor om dest tilständ den stadiga underrättelse meddela. §. 17. Alla Lassor, Werk och Inrättningar, af hwad namn och beskaffenhet de mara maga, Landen, Skolor, kkolpitaler, Därhus och Barnjamt Fattighus undantagna, böra kil den afgift, hwarvm fräga är, bidraga, för alla ägande Lapimler och fordringar samt annan förmögenhet, eser enahanda grund och belopp, som för enskillda kan blifwa utstrkad och fastställd; kommandes wtderbörandc ik)ireäteurer, Styresmän, Förwaltare, eller hwilke andre, som sirka L^kor, Werk och I rättning ar förestå eller ckisponera, at upgif en weikställcr och hwad erlägaas bör utgifwa. Af Lö öfwer Twähundradc Riksdaler erl gres u i urlika xroLent, som för hwarje ensttllo förmtg.li^ i allmänhet kommer at utgöras. §. 18. Bolag, hwilka för gemensam räkning dri wa Werk och Inrättningar, böra pa lika sätt genom sina Föreståndare eller DireLterrrer bolagets förmögenhet och tilgängar upgifwa, jamt wara answariga för upgiftens riktighet, men hela Bolaget gemensamt häfta för den belöpande afgiftens rik.iga afbördands. §. 19.
Den deruti, såsom af bergshandteringen upptagna, antecknade personal afser blott ständige arbetare, hvadan, med tillägg af de tillfällige, hvilka, synnerligast vid grufvorne, bestå af mindre hemmansägare och backstugusittare, som vexelvis med annat idka grufarbete, hela den personal, som af berörde handtering har sin egentliga sysselsättning, nu såsom tillförene kan antagas utgöra icke mindre än 7,000 personer. Under den period förevarande berättelse omfattar, har bergverksrörelsen inom länet, livad jerntillverknmgen angår, vunnit en märkbar tillväxt och visat ett nästan oafbrutet stigande, härflytande från en medgifven större tillverkningsoch handelsfrihet samt lättade kommunikationer, synnerligen genom fullbordandet af Strömsholms kanal och Wessman—Barkens jernväg. Jernmalmsbrytningen, hvilken ej allenast är tillräcklig för tillverkningen vid hyttorne inom länet, utan jemväl kan lemna icke obetydliga qvantiteter för andra orters behof, har, till den del malmen hittills blifvit från länet utförd, nästan uteslutande försmälts vid hyttor inom angränsande örebro och Gefleborgs län; men då denna gren af bergverksrörelsen är mäktig af en betydlig utveckling, skall den ock sannolikt efter hand vinna en sådan, såväl genom den numera gifna tillåtelsen till malmock tackjernshandel med utlandet, som ock till följd af de förbättrade kommunikationer, hvarigenom tackjernets och äfven malmens försändning till mera aflägsna orter nu möjliggjorts. För idkarne af jerntillverkningen har dock denna, under ifrågavarande qvinqvennium, i allmänhet varit föga lönande, emedan höga kolpris samt dagsverksoch forsellöner, i förening med lågt försäljningspris på jernet, gjort behållningen af rörelsen ringa, så att, der denna drifvits i mindre omfång, den knappt aflupit utan förlust.
Deremot vill jag fästa upmärksamheten på några omständigheter, som lifligt och klart ådagalägga orättvisan af landsförvisnings-straffet. I detta afs:de återkommer jag till 1781 års förordn. Denna förordn. innehåller i 1 mom. satt främlingar njuta alla medborgerliga fri och rättigheter, den undantagen, att i Rikets embeten och tjenster eller som Riksdagsmän nyttjade varda.» På grund af denna Författning finnes ett ganska betydligt antal Svenska innevånare, icke lutheraner men ägande full medborgare-rätt, och jag vill nu framställa den olikhet i rättigheter, som förefinnes emellan dessa Svenskar och Svenska lutheraner. Om en Svensk reformert vill öfvergå till judendomen, katholicismen eller hvilken annan religion som helst, står det honom fritt. Han straffas icke derför; men om hans barn, bekännande sig till lutherska trosbekännelsen, affalla från densamma, skola de landsförvisas. Ar en så beskaffad lag rättvis? Om i ett blandadt äktenskap, i hvilket öfverenskom - 312 Den 31 Oktober e. m. kommelse emellan makarne skall träffas om den religion, uti hvilken deras barn skola upfostras, ett barn tillhör den reformerta trosbekännelsen och ett annat den lutherska, så får väl det förra öfvergå till den lutherske trosbekännelsen, men det sednare icke till den reformerta Ar väl äfven detta rättvist? Att han ieke är det, att han icke är lämplig eller öfverensstämmande med nutidens begrepp om moral, anser jag under alla öfverläggningarna i ämnet vara fullkomligt ådagalagdt, och om dessa öfverlägguingar visat något resultat, så är det, att Svenska Folket icke önskar bibehållande af landsförvisnings-straffet. För att få den omständigheten försvarad i It. o. Ad:s prot. uprepar jag här, att af alla de, som under de gemensamma öfverläggningarna yttrat sig, endast 5 eller 6 ifrat för landsförvisnings-straffets bibehållande, och af dessa tillhörde endast 2:ne PresteSt:t. Alla öfrige talade emot detta straff, ehuru de icke ville bifalla K. M:s Propos.
Statens financiela ställning är sådan, att den icke nödvändigt klöfver ett fortfarande amorterande eller återbetalning af det kapital, som på jernvägsanläggningen blifvit nedlagdt, Staten bör upoffra den en gång utbetalde och ännu ej godtgjorda byggnadskostnaden och icke till betäckande deraf bibehålla höga taxor; ty jag anser det vara för landet af oändlig vigt, att så fort jernvägen utöfver driftkostnaden lemnar behållning, Staten ouphörligt bör nedsätta taxorna. I detta hänseende går jag så långt, att jag vill endast förbehålla Staten rätt, att bibehålla nettobehållningen af jernvägen så stor, att en reservfond för bestridande af större reparationer deraf må kunna bildas. För åstadkommande af en sådan fond kan säkerligen icke erfordras mer än en procents nettobehållning och hvad jernvägarne derutöfver komma att lemna skulle komma trafiken till godo genom konsekutivt nedsättande af taxorna å jernvägen. I detta fall kan man med jernvägar väl icke komma så långt som med landsvägarne, hvilka jemväl begagnas för industrien i landet, att få begagna dem alldeles utan afgift, men jag tror, att, om man följer den principen, att Staten i främsta rummet bör upmuntra industrien genom fördelen att få varor transporterade för det möjligaste billiga pris, man förfar rättare, än om man endast söker föröka de direkta Statsinkomsterne genom höga taxor på sina jernvägar. Visserligen erkänner man i allmänhet denna princip såsom rigtig, men i andra länder och äfven i Sverige har man likväl vid tillämpningen icke alltid velat godkänna den. Denna princip gäller hufvudsakligen i fråga om sådana inrättningar, som tillkommit för underlättande af industriens ut - 358 Den ii BecemLer. Teckling och således kommunikationerne. En sådan Statsinrättning hafva vi redan i Sverige, nemi. Post-verket. Jag har alltid ansett det oriktigt, att Staten bland sine tillgångar beräknar nettobehållningen af delta verk. För landet vore det, enl. min åsigt, vida nyttigare, om man i stället ouphörligt nedsatte, posttaxorna, då man ser, att verket kan hära sig, sedan aflöningen till verkets tjenstemän och öfrige utgifter blifvit bestridde af inkomsterne.
Krigs-Koliegii Advokatfiskals-Embete vid”tagna, för att af Hallströms tillgångar bereda Kongl. Maj:t och Kro”nan möjlig ersättning för hvad Hallström genom räkenskapernas förfalskning tillgripit, äfvensom ansvarstalan af bemälte Embete väckts ”mot de persojier, som ingått uppbördsborgen för Hallström; men hvilket mål, i anledning af Götha Hofrätts deruti meddelade beslut, varit ”understäldt Kongl. Maj:ls nådiga bepröfvande och, sedan nådig resolution fallit, blifvit instämdt till Kongl. Kammar-Rätten.” k afräkning å Hallströms balans, äro af Konungens Befallnings'hafvande i Skaraborgs Län till Kongl. Kollegium insända och, under — 108 — "titel: deponerade medel, i räkenskaperna upptagna samt i Rikets Stanners Bank insatta följande poster: 1841. Då denna relation ej innehåller upplysning, huruvida Hallströms tillgångar genast vid balansens yppande blifvit med qvarstad belagda, samt Revisorerne dessutom anse, att utredning och afslutning af denna balans kunnat med mera skyndsamhet verkställas, få Revisorerne dessa omständigheter hos Rikets Ständer anmäla. §. 2. Enär de å extra statsanslaget anvisade och under Fortifikationsafdelningens förvaltning ställda medel äro af Rikets Ständer till summan för hvarje behof bestämda, synes ock räkenskapen hafva bordt vara inrättad med särskilda conti lör hvarje af dqssa föremål, i hvilka, å ena sidan, anslaget jemte alla dithörande uppbörder bordt förekomma, och, å den andra, hvarje anslagen utgift äfvensom den vid årets slut befintliga behållning. En sådan fullständig framställning af hvarje anslags förhållande måste nu utom hufvudboken uppgöras, med anlitande af de spridda dithörande delar, som förekomma i de särskilda hufvudböcker, som blifvit upprättade för hela den tid, som förflutit sedan anslagen tillkommit. En per Mille Fonden.