Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har påmint desse talare att gifva mig tillkänna, i hvilken ställning förflutne Ständer, hvilka så klart och enhälligt gillat de dem föregående Revisorernes förfarande, skulle komma genom det Sätt, hvarpå Utskottet bedömt frågorne. Jag har ej eller å detta fått svar, hvarken i Utskottet eller Utlåtandet. I öfrigt får jag instämma med de värde talarne, att Utlåtandet hör återremitteras och omarbetas, Herr von Hartmansdorff', August: För min del anser jag planen i detta StatsUtskoltets Utlåtande bättre än den varit i dem, som tillförene i dylika mål blifvit afgifua, 204 Den 5 Mars f. in. ty ämnena äro här åtskilda och framstaldä på ett åskådligt sätt, hvilket förr icke ägt rum. Men deremot saknas i Utskottets Utlåtande, hvad jag hade hoppats att få se, ett allmänt omdöme om förvaltningen af Statsmedlen, sedan sista Riksdag. Då Utskottet ej afgifvit något sådant, och ingen annan heller gjort det här, så tillåter jag mig att säga min mening derom. I allmänhet finner man att de summor, vid hvilka anmärkningar blifvit gjorda, ej äro betydliga„ till beloppet, men många. Slutsatsen blifver, att det icke är för stora summor som vederbörande någon gång vågat öfverträda de föreskrifter Rikets Ständer gifvit, men att de gjort det oftare försmå ändamål. Detta bevisar en desto ringare aktning, för att ej säga förakt för Rikets Ständers föreskrifter. Just derföre hade jag trott, att man bordt nagelfara med dessa mångfaldiga smärre afvikelser, och icke öfverhalka dem; ty man borde söka göra slut på striden om granskningsrätten, och icke förlänga den. Då jag för min del städse velat lemna Styrelsen all tillbörlig frihet i uppbörd och andra verkställighetsåtgärder, i anseende till allmänna medel, anser jag mig deremot böra och kunna med fog yrka, att Ständerne ej skola efterskänka något af deras granskningsrätt eller någon af de controller, som dertill höra. Det är under sådan åsigt, jag vill upptaga några ämnen, hvilka ej varit af andre talare vid - Den 5 Mars f. m. ao5 rörda, eller på samma sätt behandlade.
Medan jag ännu tvekar, om jag skall fortsätta eller vända om, stannar jag som fastnaglad, ty alldeles tydligt nå till mitt öra dessa ord på målarens brutna svenska: » Betty, älskade, gråt inte så — det är bara lycka — och du följer mig till mitt hemland. » Och Bettys förgrätna stämma svarar: » Mormor och morfar — jag kan inte — jag törs inte — jag får aldrig deras lof. » » Vill du då inte, Bettty? * frågar mansrösten med det mest bedårande tonfall af ömhet. Jag vet inte, hvad eller hur hon svarar, ty det blir alldeles tyst. Jag besluter nu att fortsätta framåt, och vid den krök, gångstigen gör, kommer jag rätt in på de två, hvilka sitta på en bänk, hon tätt sluten i hans armar. När de få syn på mig, sliter hon sig med ett rop ifrån honom och står midt framför mig, skälfvande och förfärad. I halfmörkret lyser hennes ansikte spöklikt blekt. » Jag bar väntat hos er för att säga dig adjö, » yttrar jag, » och när jag gick, bad mormor, att om jag mötte dig, skulle jag säga till dig att skynda dig hem. Vill du, att jag skall följa dig? » Jag lägger min arm om henne liksom till skydd, ty jag har en instinktlik känsla af, att hon skall bevaras mot mannen där, hvilken också rest sig från bänken. » Jag skall följa Betty, » säger han lugnt, » jag har mer rätt därtill än någon annan, ty jag ämnar gå med henne för att begära henne till hustru af de gamla. » Betty gömmer ansiktet i händerna och grå- ter häftigt. Utan tvifvel känner hon sig som en brottsling, och det är derför, bon för första gången i sitt lif är rädd för morföräldrarne. Hvad rätt har väl jag som främling att blanda mig i deras göranden? Jag känner det som en olycka för dem alla, men är det icke bäst, att Betty själf får kämpa sig genom striden? Hon skall troligen icke heller lyssna till mina ord — en annan röst skall hviska i hennes öra med det bedårande tonfall, jag nyss hörde, och den rösten skall segra.
Skall i ett dylikt fall något kunna vinnas, fordras behandling af och h o s specialist. Iduns prenumerant. 1) T a g några veckor tre gånger dagligen ett hälft milligram atropin. M e d l e t fäs ej utan läkares recept. 2) Se svar till E v a i n:r 3. Resultatet osäkert. Kokett fru. N i bör lefva hufvudsakligast af ägg, fisk och köttmat, inskränka kvantiteten bröd och socker samt undvika potatis, ärter, bönor, sötsaker, grönt, o s k u m m a d mjölk och mjölkmat, maltdrycker och spirituösa. Jämte iakttagande af flitig kroppsrörelse bör n i sofva litet oeh således stiga tidigt upp pä m o r g o - nen och undvika all s ö m n under dagens lopp. Julia A. 1) Beror p a orsaken. Säkraste och oftast enda sättet är operativ hehandling. 2) Se svar till S. B. i n:r 5. ' Blodstillande medel ». Något dylikt för alla fall användbart medel ' finnes e j, utan måste behandlingen rättas efter hvad slags blödning föreligger. V i d vanliga, lättare sår räcker a n - läggandet af ett vanligt förband att stilla b l ö d n i n g e n; äro större tillförande blodkärl (arterer) afskurna, så måste kärlet k o m p r i - meras och » underhindas », o. s. v. Se Göranssons » S a m a r i t k u r s »! — - I alla händelser böra sår icke, s o m oftast sker, proppas fulla m e d spindelväf och ännu m e r orena saker. — A t t näsblödningar, underlifsblödningar, m a g b l ö d - ningar o. s. v. fordra sin särskilda hehandling, är själfklart. Agda. Beror troligen på en efter influensan kvarstående katarr. N i måste upphöra m e d sången för en tid. Drick morgon, m i d - dag och afton ett glas Emservatten (+ 50°). Bekymrad mor. Å k o m m a n har ingenting att betyda för barnens helsotillstånd i öfrigt.
Skrifvelse N:o 51. 11 tionerad Provincial-läkare åtnjuter tjenlig, en gång för alla bestämd, bostad, i saknad hvaraf ofta inträffat, dels att de af Eders Kongl. Maj:t fastställda stationerna, ehuru de för ändamålet varit mest lämpliga, måst förläggas till annat för sjukvårdens handhafvande inom distrikterna mindre väl beläget ställe, dels att läkaren nödgats söka tak öfver hufvudet än här, än der, ja i ett eller annat fall till och med måst tillåtas att skaffa sig bostad utom distriktet, till följd af omöjligheten att inom detsamma erhålla en sådan, — till lika stort men för hans tjensteutöfning, som för dem, hvilka behöfva anlita honom i sjukvårds-angelägenheter, och alltid afskräckande för sökande vid inträffad ledighet af dylika befattningar, hvilka ock till stor del hufvudsakligen af detta skäl längre tider förblifva obesatta. Med afseende på detta förhållande hafva jemväl Rikets Ständer, vid sednast beviljade anslag till sådana provincial-läkare-beställningar, fästat det vilkor, att kommunerna skola bereda läkaren fast hostad, ett vilkor, som i nästan alla de nya distrikterna blifvit uppfyldt, och som, enligt Kollegii tanke, alltid bör fästas vid hvarje anslag för nya provineial-läkarc-befattningar på landet. c) Enär de så kallade extra Provincial-läkare-befattningarne, såsom här ofvan är anfördt, tillkommit endast för att afhjelpa det mest kännbara behofvet af läkare för vissa orter, intill dess en allmän reglering af provincial-läkare-vården kunde hinna att uppgöras, och erfarenheten numera ådagalagt nödvändigheten af dessa läkares ständiga bibehållande å de orter, för hvilka de blifvit förordnade, anser Kollegium att den nu ifrågavarande allmänna regleringen af den civila sjukvården med allt skäl också bör innefatta dessa läkarebefattningars uppförande på ordinarie stat med full provincial-läkarelön, i sammanhang hvarmed jemväl d) den till beredande af åtminstone någorlunda hjelpliga löne-inkomster för så väl Bataljons-, som extra Provincial-läkare medgifna tillåtelsen att förena dessa befattningar hör upphöra, helst denna förening, hvars upphörande jemväl Rikets
Ank. till Exp. Etsk. d. 27 Maj 1851, kl. 10 f. m. Memorial, i anledning af er hällne återremisser å Ullätandet N:o 85, angående reglering af utgijterne under Riks-statens Fjerde Hufvud-tilel. (U. A.) 1 ista punkten, innefattande Utskottets utlåtande, i anledning af Herr Stjern~ svärds motioner, om ett förändradt system för försvarsverket till lands, har af Bonde-ståndet blifvit återremitterad; men som de öfriga 3:ne Riks-stånden bifallit berörde punkt, hvadan, jemlikt 75 § i Riksdags-ordningen, ärendet är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit sig dermed icke kunna taga vidare befattning. 6:le punkten, angående bildande af en serskild ingeniörtrupp, har af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet blifvit återremitterad, på grund af hufvudsakligen samma anmärkningar, som af Friherre Stjernstedt, A. IV., uti dess vid denna punkt fogade reservation blifvit utvecklade; men som Utskottets utlåtande i denna punkt af Borgareoch Bonde-stånden blifvit bifallet och Utskottet icke finner skäl anförde, som deruti kunna föranleda till ändring, får Utskottet sitt afgifna utlåtande vidblifva. 6 Stats-Utskottets Memorial, N:o 150. 8:de punkten, mom. b, deruti Utskottet tillstyrkt ett anslag af 4,700 r:dr till löneförbättring åt Balaljons-läkare, är af Bonde-ståndet återremitteradt, men af de öfrige 3:ne Riks-stånden bifallet; och då, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, ärendet sålunda är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit sig dermed icke kunna taga vidare befattning.
Ack, maj månad, den sköna tid, då björkarna blanda in sin ljusa grönska i granskogarnas mörker, och då sunnanvinden kommer igen långt söderifrån, mättad af värme! Otacksam må jag synas mer än andra, som njutit af dina gåfvor, du vackra månad. Ej med ett ord har jag prisat din fägring. Ack maj, du kära, ljusa månad, har du någon gång gifvit akt på ett barn, som sitter i sin moders knä och lyssnar till sagor? Så länge barnet hör talas om grymma jättar och om sköna prinsessors bittra lidande, håller det hufvudet upprätt och ögonen öppna; men om modern börjar tala om lyckan och solskenet, sluter den lille sina ögon och slumrar in så stilla med hufvudet mot hennes bröst. Se, du vackra månad, ett sådant barn är ock jag. Må andra lyssna till tal om blommor och solsken; men för mig väljer jag de mörka nätterna, fulla af syner och äfventyr, för mig de hårda ödena, för mig förvildade hjärtans sorguppfyllda lidelser. FJÄRDE KAPITLET. Järnet från Ekeby. Vår var det, och järnet från alla Värmlands bruk skulle sändas till Göteborg. Men på Ekeby hade de intet järn att sända. På hösten hade det tidtals varit vattenbrist, på våren hade kavaljererna regerat. På deras tid skummade starkt, bäskt öl utför Björksjöfallets breda gråstenstrappa, och Löfvens långa sjö var ej fylld med vatten, utan med brännvin. På deras tid lades intet tackjärn i ässjan, men smederna stodo i skjorta och trätofflor framför härdarna och vände ofantliga stekar på långa spett, medan smedpojkarna med långa tänger höllo späckade kapuner öfver glöden. I de dagarna gick dansen öfver bruksbackarna. Då sof man på hyvelbänken och spelade kort på smedjestädet. I de dagarna smiddes intet järn. Men våren kom, och nere på grosshandelskontoren i Göteborg började man vänta på järnet från Ekeby. Man vände på kontrakt, afslutade med majoren och majorskan, där det talades om leveranser på många hundra skeppund. Men hvad brydde kavaljererna sig om majorskans kontrakt? De höllo glädjen och fiolspelet och kalasandet vid makt.
Men jag kan ej erinra mig om han omnämnde hvarken den kristliga eller verldsliga barmhertighetens sympati för Almqvist, betraktad såsom menniska. Som ett snille af höga och vida dimensioner förnekades han af ingen, efter det naturligtvis icke kunde förnekas, och om någonsin en sant kristlig dom gjort sig gällande, i hvad fall som helst, är jag säker att den kunnat komma från Grafström. Att nu dröja vid värden sjelf, så hade jag aldrig sett Mellin i egenskap af värd bestrålas af ett sådant solsken som denna afton. Att ha sin landsman Runeberg till gäst, utom flere andra lysande landsmän, var en lycka och en stolthet, för hvilken han var mycket känslig, och han önskade att han blott kunnat trolla Fredrika Bremer till någon ort, hvarifrån hon kunnat hemtas. Men han fick nöja sig med hvad han hade, ty ännu var denna hans landsmaninna långt borta på andra sidan atlanten. Efter supén, då uppbrotten började, försökte värdens envishet att ännu några stunder låta den vackra sällskapskedjan blifva obruten, helst han visste att ett par af de närvarande vännerne hade ett förslag att göra, hvaråt han för sin del gaf sitt fulla bifall, och han hoppades att ingen af hans gäster ville fördystra afskedet med ett nej: ett ord icke skapadt för glada lag. Min man hade nämnt om vår afsigt att hos oss följande aftonen få se hela Mellinska cirkeln, de hörde tillsammans, och som ingen hade hjerta att bedröfva den närvarande värden, så fingo vi öfvertaga värdoch värdinnebestyret för den nästföljande aftonen. Detta öfverenskommet, skildes vi. Då min man och jag inträdde i vårt hem, gjorde vi en fast öfverenskommelse att till Mellinska sällskapskretsen, bestående af omkring 12 eller 14 personer, icke finge läggas mer än allra, allra högst ett dubbelt antal gäster, helst mindre. Detta skulle vara fullkomligt tvärsäkert. »Ty», tillade jag, »det vore ju rent af omöjligt att bjuda alla dem af våra bekanta som önska se Runeberg.» Men huru gick det väl med vår impromptufest i gäst-antalet? Jag beslöt mig att vid middagen icke ens fråga, om några extra möten gynnat min man under promenaden. Jag såg nog att så var.
För den med personligheten ytligt eller alls icke bekanta, samtiden, iir ett plastiskt biografiskt tillvagagiiende det, som passar för en sfimniqgs-, människas bild, e t t tillvägagående, som aflägsnar tillfälligheterna och framhiifver väsentligheterna; på ett visst afstiiid ar statyn det enda konitverk, som gör en stor verkan, så,- ledes också, en scm9z verkan, af en stor personlighets bild. För framtiden &amp; ter, hvilken - för att bruka en paradox - kommer narrnare genom att komma på, ett ännu större afstand - ger den pittoreska metoden, som A. Ch. Iieffler valt, den värdefullaste bilden. Det i hvardagslag studerade, i en intim miliö placerade, i alla detbljer soggrannt utförda porträttet, blir alltid .det för en följande generation mest intressanta, liksom det för sympatiska och intelligenta ogon redan i ' samtiden mest dyrbara - och det ar att hoppas, att endast skdana ögon skola komma att falla p&amp; Sonja Kovalev-. skys biografi. Alla böra emellertid minnas, atii A. Ch. Leffler hade väninnans och förf attarinnans dubbla intresse f ör allt, smatt som stort, hvilket var för Sonja karakteristiskt; att hon älskade allt, att hon dirför f örstod mycket; zltt hon ingalunda dömde - och därför har hon icke kunnat. fatta, att ej alla andra ocksa skylle kunna förstå och afbiilla sig från att döma. Tyvärr har A. Ch. Leffler silunda sjalf ådragit sig omilda omdömen genom sin biografi öfver Sonja, och en del. uttryck i denna ge verkligen anledning till den önskan att hou, mera äri som skett, utvecklat och darigenom modererat sina yttranden. S&amp; t. ex. nar ho11 talar om Sonjns, inga medel skyende h&amp;nsynslöshet att nå sitt mil, borde hon tilllagt: att det var just de ?&amp;JR meddn, som Sonja försmådde; liksom p&amp; tal om Sonjas %skenbara anspråkslösliet », att denna nog var a.erlc; .lig, men icke darför clwlc. Sonja kunde.
På det hela kunde det också vara tämligen likgiltigt huru mycket hans lön utgjorde, då han i alla fall aldrig använde mera än en obetydande del däraf. Att röka hade han aldrig lärt; öl, brännvin eller annat i den vägen hade ingen någonsin bedt honom smaka på, och till kläder behöfde han mycket litet, då han så godt som aldrig lämnade hemknutarna annat än på arbetskörslor. Och vid årsslutet lämnade han regelbundet allt hvad han hade innestående i husbondens förvar till längre fram, sade han. Därmed skulle han väl fortsatt till dödedag, såvida icke husbonden åtagit sig släpningsarbete vid den nya järnvägen och användt Elias såsom körare. Sådana körslor gingo vanligen illa åt hästarna, men det hade ingen fara när Elias körde. Han skulle hällre spänt sig själf för kärran än begärt för mycket af sin häst. Det blef ett fullkomligt nytt lif för Elias, som aldrig förut kommit i beröring med så många främmande människor. Där fans folk från alla möjliga aflägsna socknar, hvilkas namn han aldrig ens hört nämnas, karlar, som vandrat kring hela landet, sett både Vasa och Helsingfors. En hade till och med varit i Petersburg, där han sade att kejsaren bodde. De begrepp Elias förut hyst om världens utsträckning undergingo inom kort en radikal förändring. Och nästan lika mycket förändrades hans åsikter om hvad en duktig karl med någon tur kunde uträtta i världen om han nu öfverhufvudtaget tänkt några tankar åt det hållet. Många af de yngre männen uttalade sig ju som om nära nog ingenting varit omöjligt isynnerhet de två Härmä-borna, som funnos i hopen. De rent af skrämde Elias med sina stora ord. I deras mun var det rakt ingenting att bara bli hemmansbonde! det sade de att flera af deras bekanta gjort. Och den ene förklarade att han ämnade blifva herreman! Han skulle köpa en stor egendom med torpare och inhysingar och minst femtio kor, påstod han. De kunde tro honom eller inte, huru de behagade, men så snart han skrapat ihop till resan, ämnade han fara till Amerika. Där förtjänade man sina tio mark om dagen och med det kunde väl en karl komma sig till en egendom! Är det långt dit? frågade Elias. De sade att man slet ut sex par stöfvelsulor på vägen så långt var det. Och skrattade.
Den 15 Julli e. m> sker med silfver, sorn tillfälligtvis linnes inom Landet. I detta sednare afseende förenar jag mig med Herr Cederschjöld att nemligen salupriset af det silfver, sorn finnes inom "Landet, vanligen förhåller sig noga till dagens cours; och om exempel skulle behöfvas, så vill jag, (ehuru föremålet är obetydligt) anföra, att de Academiska Jettoner, som i trenne Academier uppbäras, och sorn vid månadens, qvartalets eller årets slut af jLedamöterne förväxlas, eller försäljas, betalas noggrant efter den epokens Cours, då de försäljas. Jag jean således ej annat än återfalla till min redan förut yttrade mening, att bästa hushållningen för Hanken vöre, att medgifva Banco Styrelsen rättighet, att i denna del efter omständigheterne och gångbara Vardén förfara. Grefve of Ugglas, Gustaf: Det är irigalurt da för att bestrida äterremissen, utan för att lern, na några upplysningar, som jag nu uppstiger. Här har blifvit yttradt af Herr af Uhr, att sedan inom Utskotten två Stånd stad nät emot två, och således de tvenne alternativen blifvit frambragte, de ledamöter, som bekände sig till det sednare alterativet, funnit sig hindrade ingå uti pröfningen af ett visst silfvervärde. Detta hade dock afseende endast på myntbestämningen, eller utväxlingen af silfver, icke på värdet för dess inväxling. Dell tredje hufvudpuncten J som här blifvit hifalltu, aade ock blifvit bifallen inora Utskot - Den 15 Julli e. lii. 837 ten, som således måste föreslå något visst inväxlingsvärde.
Jag tror mig inse ordsaken med 7 Procents Ränta wara den, at sä mycket lättare kunna erhälla penningar, men deremot bör äfwen komma i starskadände at höga Räntor äro mycket sugande, med de flere olägenheter som förhöjde Nenninge räntor för Landet, i allmänhet kan medföra Herr Den 21 Augusti. 1117 Heik 8 ^vi n b ukvucl, Larl l^rombolä, IIP, läste följande Memorial: AL i Swerige söka Län för Staten hos penningemän, synes blifwa osäkert, änffönt äfwen den för Stats-län sä betungande Ranta af 6 Procent skulle bewiljas. I fall det suponerades möjeligt at emot sä hög Ränta kunna undandraga Näringarne och andra gäl dbundne ägendoms innehafware en Summa af 5 Millioner Riksdr, sä blefwe ärliga Räntan deraf 7>oo,ovo Riksd., sammanbragt genom Contributioner för de skattskyldige känbar, at utöfwer de hittills wanlige utskylder erlägga, men derigenom ej den minsta afbetalning pä det ständige Intresse frätande Capital wore beräknadt, eller funderadt. I stället för nu nämde, och man wäga-r säga inpracticable Läne-Systeme förefläs det sätt som nyligen i detta Land med framgäng nyttjats, nemligen at läta samtelige Statens Jnnebygaare utan Ränta blifwa dess omärkelige Crcditorer, pä det sätt at nyssnämde Summa singe efter hand til Statens Debitorers förnöj, ande genom Riksgälds Contoiret uti dess hittils wanlige Sedlar utfärdas utöfwer den Summa som detta Contoir ännu hafwer utelöpande, som för deras ostörde omlopp utan uppehäll borde med nya emot gamla förflitne fä utbytas. Man föreser nogsamt de mänga inkast som häremot göres, som troligen wid foglig granskning skulle til största delen förswinna, om nägon stunds tälmodig discours öfwer detta ämne, och derwid gjorde inkast finge utredas och beftvaras. Ibland IL 18 Den 21 Augustt.
Skuld för låntagne Medel till Ac cords-Ersättningar 12,747: 4- 4- 8,054: 3a. 9. Credit. Ingående Balance: Skuld för låntagne Reseoch Tractaments-penningar Af förre årens besparde Medel under diverse Titlar Utgående Balance'. Summa 1,447,959: 34. 9. 1,440,181: 3i. 1. * GeneralSammandraget öfver Statsanslagen och koslnaderne till Fortificationen å SjöCastellerne Kungsholmen och Drottningskär bar utgjort: Kongl. Saldo Titelns Skuld Ersättning för Allmänna Arbetskarlarnes på Kungsholmen contanta underhåll, hvilken utgår af RiksStatens 8:de Huf vudTitel 4,573: 3.— 4,441: 3. Credit. Dito för lefvererade Effecter 51:21. 6. Novo Conto. 4- * Lotsen’- och Ftjrings-Verken samt Sjöchartoc-Archivet. Debet. Uppbörd: ( 79 ) Credit. Aflöning för Lolserioch FyringsStaten, Fyrars underhåll och nybyggnad samt SjöchartaeArchivet för år 1829 44,698: 47* ii. 48,148: 2. 6. Debet. Utgifter: Summa 3,012: 44* 9* Enligt hvad ofvan förut intagne Tableau viser, hafva afbetalningarne på Lånet till Accords-ersättningar åt f. d. Armeens Flottas Officerare fortgått, så att den vid 1829 års början återstående Capital-skulden, 20,443 R:dr 16 sk., vid i83o års slut var minskad till 8,o34 R:dr 32 sk. 9 r:st. ( 8o ) Vid räkenskapernes granskning hafva Revisorerne funnit: att äfven för nu ifrågavarande 2:ne år, förut anmärkta redovisningsoch bokföringssätt fortfarit, nemi.: l:o Att Cassahehållningen inbegriper icke allenast penningar, utan äfven förskotts.-documenter: 2:o Att Förvaltningens
Ilypotheks-föreningarne värderar jag högt, såsom ett medel att befria vårt landtbruk från nuvarande tryckande skulder, åt de nuvarande innehafvarne rädda landtegendomarnes capitalvärde, men belåning af spanmål (i fallsådane associationer kunna uppstå), likasom all productbelåning, anser jagur statsoeconomisk synpunkt vida mera att afse. Punkt. 21 och 22. Denna för Rikets Ständers Bank nya lånerörelse, tillkommen för att återbringa i omlopp några inflytande capital-af betalningar, samt de af Riks - 20 Hor till Banco-Vtskottets Utlåtande N:o 16. gälds-Contoret afstådde vinstmedlen, borde, i mintanka, aldrig lill enskilda personer utsträckas. Den uti utländska Banker införde cassacreditivs-rörelsen, hvilken för industrien är så fördelaktig, har med den här föreslagna rörelsen ingen annan gemenskap än namnet. Den utländska Banken eller Bankieren är de närboendes gemensamma casseur, verkställer de dagliga och stundliga utbetalningarne, och fordrar täta insättningar, och den creditiv-egare, som till större, mindre täta liqvider begagnade sin rätt, skulle snart från Banken förvisas. Der är det äfven den mindre näringsidkaren, som mot den minsta möjliga ränteförlust finner förlag hos Banken, med tillfälle att äfven i små portioner afbetala sin skuld. Här åter synes understödet ämnadt åt mägtigare enskilda interessen. De så kallade cassa-creditiven borde således, i min tanka, endast åt accociationer beviljas, och assigneringen endast med handskrifne anvisningar af minst 5oo R:dr B:cos valeur kunna verkställas.