Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Johan Gustaf Odelberg (motionen JVs 86), i hvilken Lars Olsson från Stora Kopparbergs län instämt, att vid stadgandet i 12 §: »Röstvärdet skall beräknas efter det en hvar röstegande åsätta fyrktal,» måtte fogas följande tillägg: »Ej må någon vid allmän kommunalstämma utöfva rösträtt för större antal röster, än som svarar mot en tiondedel af kommunens hela röstetal efter röstlängden ; och gälle detta äfven för det särskilda fall, som i nästföregående § afses.» och 8:o. Robert Fredrik Gross från Calmar län (motionen JVs 217), att hem mansegare, fabrikant eller handtverkare, som efter 2:dra Art. i Bevillningsförordningen i skatt erlägger till och med 5 R:dr, må vid sockenstämma tillerkännas En röst derutöfver till och med 13 R:dr Två röster » » » » 50 » Tre » Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 116. S derntöfver lill och med 100 R:dr Fyra röster; öfver 100 R:dr Fem » och alt ingen inom en och samma församling må ega rösträtt för mer än fem röster. Utfinnandet af en för kommunalskatternas uttaxering fullt rättvis grund är utan tvifvel förenadt med ganska stora svårigheter. Att man i den nya författningen om kommunalstyrelse å landet ej träffat det rätta, torde blifva för en hvar klart genom nedan anförda exempel; ty dessa äro i och för sig af den beskaffenhet, att de icke allenast ådagalägga omöjligheten att bibehålla bestämmelser, som medföra så uppenbar orättvisa — vore det än endast ett ringa fåtal, denna orättvisa drabbade — utan äfven (ill följd af sakens natur och det kända faktum, tt den gamla mantalssättningen står i det ojemnaste förhållande till jordfastigheternas verkliga värde, medföra vissheten att, om än de anförda exemplen anses representera ytterligheterna, enahanda missförhållande, ehuru i jemförelsevis ringare grad, eger rum vid fördelningen af ifrågavarande utskylder emellan de olikartade beskattningsföremål, som falla inom dessa ytterligheter.
Anckarsvärd och Hr Montgommerie tycka båda att Alnarps areal är för stor; den sednare sade, att följden häraf blefve nedslående för Skånes possessionater, då dessa ännu i åratal skulle nödgas för utlänningen visa ett Landtbruksinstitut i dåligt skick. Enl. min tanke kan det aldrig vara annat än tillfredsställande och för lärjungarne särdeles lärorikt att visa, huru illa skött jord småningom förbättras. Gr. Anckarsvärd har vidare framhållit vådan af att bestämma ett visst arrende, då Landtbrukslnstitutet under ogynnsamma år kunde få svårt att lemna sina 1,600 t:r spanmål. När man nu vet, att vid Alnarp finnes 800 t:ld öppen jord i en af Skånes bördigaste trakter, förefaller verkligen det betingade arrendet så lågt, att den sorgliga händelse Grin påpekat icke torde behöfva synnerligen fruktas. Slutligen har Hr Hjerta berättat oss, att Svenska jordbruket kommit så långt alt nya Landtbruksinstitut äro öfverflödiga. Jag medger visserligen, att grundprinciperna i landtbruket numera äro allmänt erkända, men detta lärer väl icke förtaga behofvet af lnstiluter, der de inläras, hvilka skola tillämpa dessa grunder. Med lika skäl skulle man annars säga: Religionens sanningar äro allmänt kända, man behöfver således icke läroanstalter Den 15 April. 267 för att bilda dem, hvilka för andra skola predika dess satser. Krigskonstens reglor äro så enkla, att hvar och en med sundt förstånd kan gissa sig dertill; således behöfves ingen enskild undervisning för att inlära huru dessa reglor vid hvarje förekommande fall skola användas. Då de skäl, hvilka blifvit emot K. Propos:n anförda, äro, enl. mitt förmenande, temiigen lätt vederlagda, är det med en viss sorglig känsla man erfar, att ett af MedSt:n redan godkändt Utslcs Betänk., och detta just det Stånd, som mest borde ifra för landtbrukets utveckling. Jag hoppas likväl att beslutet här blir olika. Jag förenar mig således i det af Gr. Beckfriis framställda förslag. Hr Stjen svärd, Gust. Mauritz:
Nå väl, då man icke kan förändra naturen af saken, så må man låta dervid bero, och jag ämnar visserligen icke göra något förslag till nedsättande af en Komité för att få årliga Riksdagar, emedan min auktoritet är dertill alltför ringa; men jag tror att om R. St:r behagade upfatta frågan ur denna synpunkt, skulle de deraf finna, att uti mina isigler ligger någon sanning; ty om vi vilja tillskynda det konstitutionella samhället alla de fördelar, som kunna framkallas af de resurser det äger, måste vi hafva tätare sammankomster, och då rättar saken sig sjelf. Det ligger dessutom i tidningarnes eget intresse att få täfla om att lemna de fullständigaste och bästa referaterna, och man behöfver då icke negociera med dem, utan de gå såsom villiga tjenare representationens önskningar till mötes. Nu anhåller jag att af Ridd.Sekret, få uplysning om huru de andra Stånden i denna sak beslutat; jag har hört, att den åtminstone inom ett Stånd skulle vara afgjord, och om så är förhållandet, torde det icke vara lönt att vidare approfondera densamma. Jag hoppas således att den tid jag tagit i anspråk, för att yttra de ord jag nu afgifvit, och hvilka leda dertill, att jag icke kan instämma i Hr Bildts yrkande om återremiss, icke måtte anses vara alldeles bortkastad för R. och Ad. I anledn. häraf hade undertecknad Ridd.Sekret. äran uplysa att prot.utdr. ankommit, samt utvisade att StatsUtsk:s förevar:de Utlåt, blifvit af de 3 öfrige RiksStin bifallet. Frih. Raab, Adam Christian: Efter den uplysning vi nu erhållit, att förevar:de Betänk, af tre Stånd blifvit bifallet, och frågan således är afgjord, synes det som allt ordande derom vore att strida om Påfvens skägg. Jag skulle dock vilja önska, att R. och Ad., genom sitt beslut, måtte ådagalägga, att de heldre önska att se sina förhandlingar sanningsenligt framställda, än de vilja under - 452 Den 6 December e. m. kasta sig den otydliga och ofta oriktiga upfattning deraf, som nu äger rum. Hvad Gr.
Friherre kleming, Lise», utbad sig att UplySningswiS fä namna, att till Stats,Utskottet more ankommit ett Protokolls, Utdrag ifrän detHögwördigePreste-Ständet, hwars igenom syntes - att detta Ständ förenat sig med BondeStändct och ansett den »väckte frägatt säsom ett priwilegir Mäld Grefwe körner, X6o!pb 6öran, kunde rväl för sin dek icke finna att frägan säsom Ltt privilegii mäl borde anses; MeN wille icke dest mindre hemställa om icke Bonde-Ständets begäran wore gansia billig. Han trodde Bonde-Ständet yrka, att dä detta Ständ wid Nättegängar endast njöte halfwa expenser, detsamma r förhällande dertill ocksä wille erlägga endast half Chartä-afgift» Grefwe v1» Osräie. När benna sak första gängen ! DewillningssUtsiottet förkwar, gjorde Bonde - Ständets derwarande Ledamöter ett enkelt pästäende att Allmogen endast borde betala half Charta, men när Bcwillningss Utskottet wägrade att deri ingä, inwändes, att sädant wos re billigt» emedan Bonde-Ständet wid Rättegängar i för-> hällande till Ständs s personer, endast ätnjöte halfwa expenser. MäNga af UlsiottctS Ledamöter funno detta billigt , men pä de af mig anförda Moraliske skäl, wille de ej medgifwa Chartansnedsättande, utan önskade häldre expensernesförhöjande, en sak hwilken likwäl läg Utom Bewillningso Utskottets ätgärd. BondeStändet har nu medgifwit, att betala lika Charta med Ständs-pcrsoner wid de Rättegängar de Med Sländsspersoner kunna föra, men deremot önskat, att wid Nät» Den 3 April. Rättegångar Allmogen emellan, der matte förblifwa säsom hittills med half Char ta. Grefwe förner, Löolpll Oörsn.
Och sedan man under sådana omständigheter en gång åt folket återeröfrat denna makt, och derefter fått den genom mer eller mindre lyckade modifikationer undandragen stora massans välde; och sedan man sålunda länge seti den utöfvas och aldrig erfarit möjligheten eller verkningarna af en god lagskipning henne förutan; kan man fortfara att föreställa sig den såsom oumbärlig för friheten. Men dömer man ej annorlunda hos ett folk, som under frihet öfvergålt från sitt barndomstillstånds rättegångssätt till en pä rättsgrunder byggd, genom lagkunskap utbildad och under lagen ställd lagskipning; så synes man mig försaka tron på inhemsk och egen erfarenhet, för att öfverlemna sig åt förtroendet till oerfarnas opinioner, visserligen af folkledarnes pluralitet allmänt antagna och öfver den bildade verlden vidsträckt utbredda, högt utropade, men icke derigenom tillförlitligare, än så många andra fri hetsopinioner, som genom samhällens upplösning nedbryta alla vilkor för frihetens tillvarelse. Säkerligen var det aldrig folket i massa, som försvarade friheten, om det ej leddes af annan klokhet, än sin egen. Att sätta det i rörelse, är ej redligt, så länge icke dessförutan allt är förloradt; ty om denna rörelse icke stannar, der man önskade; så är derigenom allt förloradt; och man kan dock aldrig veta, hvar denna rörelse stannar. Nu vill ju införandet af en juryinrättning med jurymän, som kunna tagas ur folkmassan, ulan högre bildning, än konsten att läsa och skrifva, och som väljas af folkmassan sjelf, ingen ling annat säga, än öfverlemnandet af dornaremaktens vigtigaste och farligaste befattning åt den minst odlade delen af folket. Och så fort denna hinner erfara, hvad en sådan makt har att innebära, skall den icke dröja att deraf göra ett bruk, om hvars verkningar till en början ej torde behöfva sägas mer, än att de skola 64 försäkra den obemedlade mängdens medlemmar om skydd mot hvarje anklagelse af dem, som befinna sig i något bättre vilkor. Icke är det derhän, som lagförslagets upphofsman velat komma — jag vet det mer än väl; jag säger blott, att det är derhän, som deras förslag måste leda.
All verlden förglömde de kära, Som funnes ej gator och torg, Palatser och kojor helt nära, En myrstack med bördor och sorg. Otåligt i klockslag från staden Gaf tiden till känna sin gång – De hörde blott suset i bladen Och fiskarnes pollrande språng. De talte ej mera – de tego. Vid sqvalpet af gungande slup Lycksaliga suckar blott stego Som bubblor ur bottenlöst djup. Så bräddfullt var hjertat, att nästa Sekund måste bringa förlust, Förflygtiga kanske det bästa Med närmaste vågslag mot kust. Då – plötsligt derborta från stranden Ett strängaspel nejden förnam. Vid lekande knäppning med handen Hur lätt melodien sprang fram! En stämma ur ekarnes susning Snart herrligt i toner sjöng ut Naturens och kärlekens tjusning I blomningens snabba minut. I vassen, den bugande, hörde De tvänne med klappande bröst Den visa, sefirerna förde Ditner med Carl Mikaels röst. Lyss: »Upp Amaryllis!» Förtrogen Med namnet strax Djurgården var, Och eko fick fatt det i skogen Och höll se’n för alltid det qvar. Derute på glimmande spegel Än drömma de älskande tu, Se’n skalden odödlighetspregel Förlänt åt det flygtiga nu. Förr’n böljan mot stranden vardt bruten, Han band den i toner och ord Och fäste för sekler minuten, En vårdröm om lycka i Nord. En afton hos fru Lenngren. Vid Svenska Akademiens hundraårsfest. En qväll i gamla Stockholm – regnets sus Och höstens mörker väcka tunga tankar. I gatuslasket sprids ett dimmigt ljus Af sjuttonhundranitti-talets dankar. I blåsten skylten gnisslar på sin stång Och vandrarn söker tak med hastad gång. Karosser rulla af till assemblén. Nu är det tid att stänga – krämarn menar, Men ser i fönstren midt emot ett sken Igenom några almars nakna grenar, Som in i saln sin sommarskugga bredt Beridarebansgatan tjugoett. »Hos Lenngrens är det främmande i qväll!» Förnumstigt yttrar han till sista kunden, Och hon, en ärbar sextiårs mamsell, Blir qvar på tröskeln, trots den sena stunden.
Jag vädjar till hvar och en, som tagit någon kännedom om Gr Sparres förslag, huruvida det är möjligt att af detsamma erhålla ens den ytligaste kännedom om skälen för samt orsakerne till de klagopunkter, sorn, igenom den i ämnet väckta motionen, blifvit framställde till R. St:rs begrundande och hvilka R. St:r sedan såsom sina egna adopterat. Jag skulle tro att detta är uti Gr:ns förslag en brist, som är i högsta grad väsendtlig. Det är dessutom behäftadt med andra fel, af lika väsendtligt beskaffenhet. Sålunda förekommer på ett ställe uttrycket: »R. St:r hafva trott sig finna». Jag hemställer till Eder, Mine Hrr, huruvida det omdöme, som detta uttryck skall innebära, är på långt när så bestämdt, som nödvändigheten påkallar och som man har rätt fordra, när R. St:r skola deruppå grunda en begäran hos Konungen om saker af den största vigt. Det hade väl då rätteligen bordt heta: »R. St:r hafva funnit», för att genom detta bestämda omdöme gifva erforderlig vigt åt den framställning man gjort; ty att man blott »trotsig finna» innebär redan en tvekan huruvida man i saken har rätt eller icke. Och det höfves icke R. St:r att begagna ett uttryck, som ådagalägger en sådan osäkerhet; åtminstone kan jag omöjligen dela en sådan åsigt; och det så mycket mindre, som Ständerne hafva uti förev:de täll både många och giltiga bevis på riktigheten af hvad de »funnit».
(Det så kallade stora Creditivet är dock ej taget i beräkning i annan händelse än så vidt någon del deraf verkligen utgått). I första bägge Columnerne, venster om de ifrågavarande åren, finnas Summorne af Bankens Credit och Debet uppförda serskildt i Specie, och i Bancosedlar, efter den närmare specifikation, som finnes på Tabellen I^:o 2. — Till höger deremot finnas de serskilda Rubrikerne af Tillgång och Skuld, reducerade till Bancosedlar, å 128 sk. Cours, i runda Summor. Bland Credit eller Tillgången: r:o Den metalliska behållningen af Guld och Silfver; 2:0 Lätt realisibel tillgång, eller sådana dels fordringar, dels varutillgångar, som lätteligen kunna till penningar förvandlas; 3:o Anslag till Discont-rörelse på namn, vanligen till a-3:dclaf å 5-6:delar I åter ingående hvarje år; 4'-° Fordringar pH längre tid; 5:o Fordringar hos Staten, delade efter närvarande förhållande: i dem, sorn ingå i bestämda betalningar, och dem, hvarå liqviden beror på Rikets Ständers beslut; 6:0 Crediliv att vissa Allmänna Verk tillhanda hållas; 7:0 Förskotter och bokförda Inventarii-värden. Biand Debet eller Skulden förekommer: 1:0 Skuld mot förskrifning och bestämd uppsägelse eller förfallotid; 2:0 Anvisningar, hvilka när sorn helst kunnat i räntebärande Skuld förvandlas; 3:o Summor att vid anfordran inlösa, hvilka åter delas i: a) Utelöpande Sedlar eller den egentliga Sedelstocken; b) Insatta Summor och förfallna Räntor; samt c) O uttagna Creditivanslag. Slutligen , för att så mycket bestämdare visa ställningen, har man, ej endast delat Summan af Debet i verklig Skuld och outtagna Anslag, (dem VexelBanken när som helst varit skyldig infria) utan äfven delat Credit, likaledes, i verklig tillgång och outtagna anslag (alldeles lika tumma som i Debet uppförts) samt upptagit skillnaden emellan Debet och Credit, såsom Bankens behållning.
Fjerde Samlingen. Stats-Utskottets Betänkanden. 4:de Bandet. STOCKHOL M, Tryckt hos Elmén och Granberg, J. P. Lindks Enka, F. B. Nestius, Z. haggström, A. E. Ortman, samt ä Ecksteinska och Mar ejuardska Boktryckerierne, i&j^Toch 1824. V BIHANG tili SAMTLIGA RIKS-STÅN. DENS PROTOCOLL VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM i8a3. — O Fjerde Samlingen innehåliande Siats-Utskottets Betänkande. Fjerde Bandet. STOCKHOL M, 1824, hos Johan Haeggström. Ankom den 14 Avig. 1843. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående Sala Silfver-Verk. Sedn Riksens sist församlade Ständer, uti un» derdånig skrifvelse den 6 Junii 1818, hos Kongl. Maj:t anhållit, ej allenast att Sala Bergslags-Inte» ressenter måtte varda hörde, öfver den af Kongl. Bergs - Collegium föreslagne reglering af Corn tractet om Sala Silfver Verk och Grufve»driften dervid, utan äfven att Kongl. Maja, jemte för. anstaltande om sådane åtgärder, som med Kro* nans fördel, utan Bergslags-Interessenternas för* närmande, kunde förenas, täcktes vid påföljande Riksdag i Nåder meddela Riksens Ständer resultatet, på det ett afgjörande Beslut i denna fråga då måtte kunna fattas; så har, efter det Bergslags - Interessenteme underdånigt utlåtande i ämnet afgifvit, och Kongl. Bergs - Collegium med f Samt, i x t StatsU (slottets Betänkande n. erinringar dervid i underdånighet inkommit, .Kongl.
» Sedan skall jag under d e närmaste dagarne taga Karin med m i g p å e n hel del visiter. V i få försöka att föra ut henne litet i världen, det kan du behöfva, barn! » Karin visste icke, hvad h o n skulle svara, utan smålog sanntyckande, m e n kände inom sig e n viss förskräckelse för alltsammans, h, o m h o n vore h e m m a h o s m a m m a i g e n! » frågade doktorn. » Jo, vet du, » svarade Eva, » h o n blir värre o c h värre för hvart år! Nu har h o n egen atelier, går bara på föreläsningar o c h predikar hvar gång hon k o m m e r hit. » » Ja, » sade fru Verhoff, » n u börjar h o n lägga an p å att bli orginell, o c h det finnes väl ingenting så ofördelaktigt för e n ung flicka s o m det. » » Ung! » B o j gjorde en grimas. » Kära mamma, hon är j u fyllda trettio år. » » Man kan ej alltid vara tjugo, min bästa syster, » sade doktorn ironiskt. » Nej, nu tror jag v i gå från bordet, m a m m a lilla, » sade kanslirådet, s o m alltid r ö j d e en viss benägenhet att så fort s o m möjligt k o m m a till friden och ensamheten i sitt rum. Kap. III. Karin fick icke tid till någon hemlängtan under de första v e c k o r n a i Stockholm, dagarne v o r o alldeles för korta i stället. Fru Verhoff tog h e n n e med sig på en massa visiter h o s släkt o c h vänner, Fredrik visade h e n n e museerna o c h andra offentliga byggnader, omväxlande m e d långa promenader till stadens utkanter. Så v o r o de på teatern, på ett par supéer o c h middagar, o c h Karin hann icke att skrifva o c h skildra allt för m a m m a så utförligt s o m h o n ville. (TIDSFÖRDRIV Bidrag mottagas med tacksamhet.
Jag anser det uti Betänkandet N:o 21 afgifne project varit mera rättvist, då genom, det nu antagne ett värde till minimum är bestämdt, hvartill ofta varan ej uppgår.” Af Bil. till B evillnings-Ut skottets Utlåtande, N:o So. Af Herr Grefve Mörner, J. J.: ”Den allmänna rSltvisans och frihetens princip — denna enda sanna och fasta grund för all lagstiftning -— har uti det nu omarbetade Tull-Taxe-förslaget blifvit vid flere tillfällen frånträdd, särdeles genom bibehållandet af ej allenast In-, men äfven Cft-försels-förbud; jag nödgas derföre att reservera mig häremot. Då hvarje djdikt handelsmonopolium innebär ett rättsvidrig! tvång, och de onaturliga parasit-växter, som sålunda uppdragas, suga lifssaften utur sjelfva stammen och försvaga densamma, så hade man, enligt min förmening, bordt aflyfta dessa fjettrar, som binda Statstroppen samt hindra dess utveckling och rörelser. Det är visserligen en bedröflig sanning, att djupt ingripande och häfdvunna missbruk icke brådstörtadt kunna afskaffas; men, då Kongl. Maj:t, uti Sin till Rikets nu församlade Ständer afgifna Nådiga Proposition i ämnet, ansett tiden vara inne till det gamla för buds-systemets ändtliga upphörande, och då Tuli-Committerades classiska arbets, gruadadt mindre på den abslracta theorien, än isynnerhet uppå en noga pröfning af nu bestående förhållanden, tillstyrker detsamma, så hade jag trott tiden vara inne att verkliggöra den så länge omtalade förbättringen. För öfrigt skall jag ej belasta Betänkandet genom anförande af speciella anmärkningar, som till större delen skulle igenfinnas uti andra ledamöters reservationer: en vädjobana återstår ännu, den slutliga och afgörande pröfningen inom Riks-Stånden.” Af Herr Ribbing, B.\ ’’Att olika principer inom Utskottet tidtals legat till grund för de beslut, som blifvit fattade under senare behandlingen af Tulltaxan, lärer icke undgå de respective Riks-Ståndens uppmärksamhet.
Richert; 7:o Magnus Månssons från Östergöthlands län motion, om anslag till vinoch byggnadssäd för Qvarsebo kyrka; 8:o Lars Magnus Iinutssons från Östergöthlands län motion, om ytterligare stats-anslag för sänkning af Åsunden med flere sjöar inom Hanekinds och Kinda härader af nämnde län samt i anledning af motionen afgifvet yttrande; 9:o Anders Anderssons från Calmar län motion, om stats-bidrag till kanalanläggning emellan sjöarne Krön, Juttern, Erlången och Åsunden; I0:o Gustaf Johanssons från Kronobergs län motion, om anslag lill undersökning för anläggande af en jernväg från Wexiö till den föreslagna södra stam banan emellan Jönköping och Malmö; ll:o Efraim Larssons från Elfsborgs län motion, om nedsättning uti ordinarie räntan; 12:o Johan Gustaf Wassmuths från Stockholms län motion, om låne-anslag till kanal-anläggning emellan Edsvikens norra udde och Norrviken, äfvensom till underhåll af allmänna vägarne närmast Stockholm; 13:o Matts Pehrssons från Stockholms län motion, om anslag till väg-anläggning på Björkön; Bih. till R. St. Prof. 1856 & 1857. 9 Sami. 16 422 Prot,-Utdrag den 6 December 1856. 14:o Matts Pehr ssons från Stockholms län motion, om tillökning i lotsarnes antal samt deras aflöning äfvensom åtskillige sjömärkens och fyrars anbringande i de norra farvattnen; 15:o Nils Anderssons från Wermlands län motion, om lönetillökning för åtskilliga kapell-predikanter i Wermlands Finnmarker; 16:o Gustaf Glads från Westerbottens län motion, om ändring i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, i hvad den rörer skatleförenklingen inom Westeroch Norrbottens län; 17:o Tobias
Bet^iihandc N:o ig. 2? högre rotering för staden gällande, har det skett, dels med den öfvertygelse!), all en jemkning till de mindre och mest betungade städernes lättnad uti eftanämnde tunga, icke kan ega rum, utan att fördelningen hillver allmän för alla Rikets släder och dels med den förutsättning, att de Öfriga stikler, som vid sisllidne Riksdag, i stöd af förmente egande privilegier in. m., undandrogo sig alt deltaga uti denna jemkning, denna gång icke fortsätla dessa sine påståenden. Men om bemäide släder äfven nu dermed fortfara, får jag, såsom En af fulimägtige för Götheborgs stad vid innevarande Riksdag, förbehålla hemäide stad öppen talan, och skall i sådan händelse söka ådagalägga och fortsätta hvad jag vid senaste Riksdag äfven visade, att nemligen denna stad, uti sine från dess första anläggning erhållna privilegier, eger, efter min öfvertygelse, lika mycken rättighet att bestrida ali tillökning af dess nuvarande Båtsmaasrotering sorn någon annan stad i Riket.” Härmed lian Herr Santesson, B. H. sig förenat. Af Herr Ekerman} C, J, ”Med instämmande uti Herr Lejfi ers reservation, får jag för klaf a, att i så måtto jag ogillar Utskottens afgifne Betänkande, sorn jag anser, att den föreslagöe jemkmngen i städernes Båtsmanshåll, om den nu ovilkorligen skolat för sig gå, hort vara provisorisk, eller gällande endast intill nästa Riksdag. Det hade, i min (anka, varit Stockholms stads obestridliga rättighet alf, innan staden åläggas ett nytt onus, stridande helt och hållet emot en af Konung Carl XI för i5o år sedan gifven försäkran, deröfver blifvit hörd och få sig förklara, i hvilken händelse jag förmodar, alt Stockholms indelningsskyldige invånare icke undandragit sig alt, så vidt möjligt varit, vidkännas en tillökning i dess Båtsmanshåll.
1 hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad vid sednaste riksdagar blifvit i afseende å Statens jernvägsbyggnader bestämdt, hade i förevarande nådiga Proposition Kongl. Maj:t vidare föreslagit: att till Kongl. Maj:t må varda öfverlemnadt, att vid jernvägsarbetenas utförande närmare bestämma de orter, som statsbana eller bandel, hvartill anslag varder beviljadt, skall genomgå, och de ställen, den bör anlöpa; äfvensom att Kongl. Maj:t må till ändamål, gemensamma för olika stambanor eller bandelar, anordna medel utan omedelbart skeende fördelning dem emellan samt använda det öfverskott, som kan finnas uppkomma å ett stambanearbete, till att fylla den brist, som å ett annat möjligen kan uppstå; att Kongl. Maj:t må af byggnadsanslaget använda hvad som erfordras till anställande af undersökningar, med afseende å framtida fortsättande af stambanorna inom de trakter, der yrkande om banornas utläggning i olika rigtningar blifvit framställda oller Kongl Majt eljest kan finna skäligt att låta dylika undersökningar anställa; samt att Rikets Ständer må förklara hinder icke möta för användande vid jernvägsarbetena af arbotskommenderingar ur arméen under de i Rikets Ständers skrifvelse den 16 September 1857 upptagna vilkor. Till hvad Kongl. Maj:t, så i ena som andra hänseendet, sålunda hemställt, tillstyrker Utskottet, 3:o att Rikets Ständer måtte lemna bifall. I den underdåniga skrifvelse, rörande Statens jernvägsbyggnader, som Rikets Ständer vid sistlidna riksdag till Kongl.