Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfver det hela löper ett trätak för att utestänga solstrålarne. En trappa ned råder större lif. Främst se vi här maskinisten m e d medhjälpare samt eldarne, vidare besättningskarlar, vedhuggare, hvilka, när båten förtöjt för natten, skola förse densamma m e d ved för nästa dagsresa, samt slutligen svarta soldater m e d hustrur o c h barn samt européernas tjänsteandar, » b o y s ». En stor del af aktern upptages af maskinistens hytt samt maskinen, hvilken drifver det längst akterut sittande väldiga hjulet. Förut stå de tvänne ångpannorna samt spiseln. Hvarje neger medför dessutom sin &gt;biloko », d. v. s. en kappsäck mer eller mindre primitiv, mattor att sof va på, stolar m. m. I all denna röra ser man äfven getter, h ö n s samt någon gång hästar. Man kan lätt tänka sig det lif, s o m råder på detta lilla område, befolkadt såsom en b y m e d 200 invånare! I fören står en kanon, s o m berättigar den stolta titel af kanonbåt, hvarmed dessa båtar officielt benämnas. Floden är segelbar till Stanley Falls, en sträcka af omkring 1,500 k m. Eliurn färden tager ungefär tre veckor i bästa fall, gå dagarna dock fort, emedan allt är nytt för nykomlingen. Ä n är det en krokodil, s o m lättjefullt solar sig på en sandbank, ofta m e d det väldiga gapet på vid gafvel, än en trupp flodhästar m e d ungarne på ryggen, s o m skola b e - skådas samt naturligtvis beskjutas. Ä r lyckan g o d, kan man få se en eller annan trupp elefanter, s o m k o m m a klifvande i närheten af stränderna, m e n det är dock numera ganska sällspordt på Kongofloden. A n g e n ä m a afbrott i färden äro de dagar, då nå- gon station anlöpes. Man blir ytterst väl emottagen, o c h nyheter af alla slag utbytas. Lifsmedel för passagerarne uppköpas g e n o m kaptenens försorg i någon af de byar, som ligga vid floden.
Gudstjensten i stadens Storkyrka. Efter dess slut, uppträde å Rikssalen först Bonde-Ståndet, derefter Borgare-Ståndet, vidare Preste-Ståndet, samt sist Ridderskapet och Adeln, anförde, det sistnämnda Ståndet af Landtmarskalkeu, och de öfriga, hvart for sig, af deras Talmän; och inlage samtliga Stånden de dem anvista ställen. För Konungen deras underdåniga vördnad. När Konungen lemnar Rikssalen, afträda äfven RiksStänden i ofvan föreskrift!» ordning. Stockholm den 20 Februari 1845. Reser va tion : Af Herr von Hartmansdorff, Aug.: ”Emot den föreslagna ändringen i 26 §. Riksdags-Ordningen får jag mig reservera, och såsom skäl dertill anföra följande: Stadgarne i 26 §. Riksdags-Ordningen, angående ceremonierne vid Riksmötens öppnande, utgör, likasom i 81 och 82 §§. om hvad vid afslutandet iakttagas bör, omskrifningar och sammandrag af de ännu vidlyftigare föreskrifterna derom i 12, 24 och ?.5 §§. af 1728 års Riksdags-Ordning. Detta sammanhang med äldre lagbud torklarar det i andra länder måhända exempellösa förhållandet, att Riksdags-ceremonier beskrifvas i lag, med den omständlighet som los oss, och att stadgarne derom höra till grundlag. Deras qvarstående der må utan tvifvel vara Öfverflödigt och mindre lämpligt, hvarföre Utskottet jemväl, i sitt Betänkande N:o 26, med förslag till National-representationens ombildning, hänvisat, i fråga om ordningen vid Riksmötens öpnande , till ceremonielet. Men så länge någon ändring i den gamla representationen icke är beslutad, så synas äfven de gamla ceremonierna böra få qvarstå orubbade. Finner man sig dock icke kunna afbida förändringar i sak, innan man införer dem i ceremonier, så bör man val gå grundligare till väga, och förändra eller alldeles utplåna ConttHulioni-Utiiottet» Memorial, No 30.
Äfven anser Johan Andersson förbudet i 5 §. 1 Art. af Förordningen den 20 December 1815» att innehafva bränn vinsredskap annorstädes, än der den till begagnande är uppgifven, eller af annan person än rätta egaren, vara olämp-' ligt, då denna egendom, så väl som allt annat rättfånget gods, bör kunna efter egarens godtfinnande förvaras, der han för sig nyttigast finner. 5:0 Påstår Johan Andersson, att straffbestämmelsen i g Art. bör mildras, så att ansvaret för olofligt begagnande af brännvins-redskap, utan föregången uppgift till taxeringen, äfvensom origtig uppgift af pannerymden, stadnar vid fyrdubbla böter af den undansnillade Bevillningens belopp, i likhet med hvad i Bevillnings-Förordningen stadgas om undanööljdt öfverflöd. 4:° Att Gästgifvars rätt lill brån - ftesv. och Ekon, Vtsk. Bettinkanden. Vins försäljning måtte blifva helt och hållet oinskränkt, emedan föreskriften om en viss quantitet i detta afseende omöjligen kan stä tillsammans med Cosumenternes olika behof. För öfrigt hemställer Johan Andersson till andras ljusare omdöme, om inskränkning för jordbrukare i allmänhet bör ega rum, i fråga om brännvins försäljning Af Olof Olofsson från Oster . ötklandt tned hvilken Joh. Jacob Rutberg samt Pehr Ericsson från Kronobergs Län, jemte flere, sig förenat, föreslår, att, hvad om brännvins minutering nu är stadgadt, må sålunda förändras, att frihet lemnäs till brännvins försäljande på Gästgifvaregård, åt en hvar, som det begär, antingen han dervid fortät mat eller icke. Anders Andersson och Bengt Nilsson från Örebro Län, med hvilka Pehr Bengtsson från Halland, Anders Mattesson frän Bohus Län, Nils Pehrs• son och Anders Nilsson frän Malmöhus Län, samt Jacob Ericsson från, Örebro Län sig förenat, påstå, att bränn vins försäljningen bör ega samma frihet på landet, söm i städerna, der brännvinsminutering emot bevillningsafgift är loflig.
Uti svar härå hade Landshöfdinge-Embetet hufvudsakligep anfört, ali det skulle åligga Länsstyrelsen, såsom Polismyndighet, lika mycket att tillse det ingen utan gilli - uo ga skäl beröfvades hvad han ärligen sig förvärfvat, som att vara ägaren till stulet gods behjelplig att detsamma återfå; att Solléns uppgift om sjelfva stölden icke blifvit med någon bevisning beledsagad; och att då Landshöfdinge-embetet ansåg den öfverklagade åtgärden fullt lagenlig, Embetet derför icke ville begagna den antydda utvägen att godtgöra Sollén hans förlust. Emot den första invändningen erinrade Justitie-Ombudsmannen uti Memorial till Advokat-Fiskals-embetet i Kongl. Svea Hofrätt den 3 Maj '1858, att der tvist om bättre rätt till egendom uppstod, det icke kunde vara polismyndighet eller den verkställande makten, som i allmänhet skulle slita den sålunda uppkomna stridigheten, aldraminst när pröfning jemväl erfordrades, huruvida åtkomsten till det omtvistade varit sådan att den borde med ansvar beläggas eller icke; att hvad angick Landshöfdinge-embetets då först gjorda antydan, att tvifvel skulle förefinnas, huruvida stöld verkligen blifvit från Sollén begången, denna antydan förekomma destomera oväntad, som hvarken vid polisförhören ett slikt tvifvel förmärkts hafva ägt rum, ej heller i sådant fall Landshöfdinge-embetets egen åtgärd att hålla Fnusk häktad utan närmare undersökning om stöldens verklighet läte rimligen förklara sig; och att det dessutom ville synas, att om ett dylikt tvifvel uppstått, desto större anledning lörefunnits, att för beifran af det brott, som genom stölden, eller om denna varit diktad, genom den falska angifvelsen blifvit begånget, påkalla undersökning vid domstol, på sätt i 10 § af Kongl. Instruktionen den 10 November 1855 förutsättes. Enär Justitie-Ombudsmannen fortfarande hyste en emot
Discont-rörelse endast och aU lenast på tillfällige upplåningar, utan ali egen fond, i hvilka fall Styrelsen, enligt Utskottets då yttrade omdöme, skulle, till följd af de vanligaste händelser, blifva nödsakad, att för längre eller kortare tid upphöra med utlåningen samt hela anstaltens liufvud-ändamål, i och med detsamma, förfelas. I betraktande hvaraf dåvarande Baneo-Ufskottet tillstyrkte, det ofvannämnde 5oo,ooo R:dr borde införlifvas med Upplånings-Fonderne, fastän denna tillstyrkan icke af mer än aine Riks-Stånd bifölls, och sålunda Lief för afslagen ansedd; och enär erfarenheten numera visat, att Båda slagen af låne-rörelse, genom det i förenämnde ordning emot Banco-Utskottets tillstyrkan, sistl. Riksdag af Rikets Ständer fattade beslut, förfelat ändamålet, samt det ej kan betviflas, att den summa af 3(5i,45i R:dr, hvarmed Banso-Bisconten, genom antagande af Fullmägtiges Förslag,komme att forstär - 6 Banco-Utskottets Betänkande N:o 79. kas, är fullt lilli äcklig alt nu för tillfället motsvara både Handels-Discontens och publika pappers-fondernes behof af förstärkning, allenast dessa båda icke bibehållas i den afsöndring ifrån hvarandra, som hittills egt rum ; finner Utskottet sig ega allt skäl att jemväl i denna del biträda hvad af Fullmägtige blifvit föreslaget, samt får alltså härmedelst tillstyrka Rikets Högloft. Ständer, att det af Fullmägtige framlagde, ofvan intagne Förslag i dess helhet gilla och antaga. Trenne Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 12 Jan. 1835. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Men då hvarje garnsort, allt efter sin finhet, är försedd med olika nummer, som ger en lika tydlig som säker anvisning huru tullbehandlingen bör ske, sä ser jag sannerligen icke något behof af den föreslagne ginvägen för att derigenom underlätta tulltjenstemännens möda. Det är af större vigt, att skydda bomullsspinnerierne här 1 landet, och derföre tillstyrker jag att 1845 års tulltaxa må i lörevar:de fall fä förblifva gällande. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag deremot tillstyrker Utsk:s förslag. Det är notoriskt alt bomullsspinnarne hafva en mycket hög vinst på sin rörelse under närvarrde förhållanden. Det är äfven kändt att husttiten mest begagnar bomullsgarn, enär de väfvare som linnas, i södra Westergöthland syunerligast, begagna bomullsgarn, och att de sålunda hafva fördel af att garnet hålles i sä lågt pris, som med spinnerifabrikernes bestånd och behöriga fördel är förenligt. Dä en lull af 5 sk. är mycket väl förenlig med spinneriernas fördel, ehuru derigenom ej tillskyndas dem en sä öfverdrifven vinst, som 6 sk:rs tull måhända skulle gifva; så vågar jag tillstyrka den tull som Ulsk. föreslagit, fullt öfvertygad derom, att bomullsspinnerierna i alla fall äro ganska väl lönande. Jag har sökt alt göra mig någorlunda underrättad om detta förhållande, och då det inom Östergöthland nu finnes 2 spinnerier, har det ej varit mig svårt att inhemta underrättelse i delta afseende. Hr Wästfelt, Nils: Med Frih. Palmstjerna förenar jag mig. Hr von Hartmansdorff har äfven talat i samma anda, och jag är öfvertygad om, alt han haft så väl fabrikanterna som väfveriyrket i åtanka. Hr Printzensköld deremot fortgår pä samma 326 Dea 3 Jani f. m. sätt i dag, i afseende på de fattigare, som i går i afseende på de rikare; lian vill ej unna dem den fördel, som naturligtvis genom denna nedsättning skulle komma dem till godo. Hr Printzensköld:
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. behagade finna, att hvad anginge första delen af mern., så erfordrade den ingen åtgärd af R. o. Ad., sedan voterts-proposm, till 22 H. 8 58 Den 18 Mars. följe af PresteSt:s beslut, förfallit; livad den sednare delen anginge, sä vöre voler:s-propos:n godkänd af 3 Stånd, och hemställde Hr Landtm., om äfven R. o. Ad. behagade godkänna densamma. Bifölls. Till pröfning föredrogs SlalsUlsk:s den 3 och i5 dennes pä bordet lagda utlåt. N:o 4A5, i anleda, af erhållna återremisser af utlåt. K:o 354- Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då N:o 435 innehölle ett sammandrag af de anslag, sorn StatsUtsk. föreslagit R. St. att bevilja i de förslag, som Utsk. i bilagorna Litt. A, B, C, D, E och F, framställt, finge Hr Landtm, hemställa, om R. o. Ad., vid föredragningen af delta ärende, skulle behaga uppskjuta pröfningen af detta första utlåt, intilldess R. o. Ad. pröfvatlde särskildta förslag, som StatsUtsk. afgifvit i ullåtma litt. A, B, C, O, E och F. Gr. Frölich, David: Jag tillstår, att jag ej förmått fullkomligt fatta meningen af Hr Frih. o, Landtuus framställning. Jag hade för min del önskat få yttra mig generelement öfver hela StatsUtsk;s förslag till extra-stalsreglering, innan man kommer till detaljerna under de särskilda litt. Jag anhåller vördsamt, att Hr Frih. o. Landtm, ville förnya sin framställning, ty jag är nu, såsom jag haft äran nämna, ej i stånd alt yttra mig deröfver, emedan jag ej rätt fattat Hr Frih. o. Landtmts mening. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.:
Disconternes reglering ett väsendtligt rum. Man måste nemligen ordna detaillerne innan planen af det hela kan sammandragas och vinna s;adga. Man har trott sig kunna vinna ändamålet på det sätt, att Disconterne lemnäs åt deras eide ; men de gäldskyldige deremot understödas. Då har man efter min tanka gjort blott hälften af hvad man bort göra, och bundit sig händerne för en fullständig reglering. Om man antager denna utväg, och BancoDisconten såiunÖa skulle meddela Låne-försträckning åt Gäldenärerne uti de enskilta Disconterne, så utvidgas åter Bankens egenskap af Credit-Verk och man aflägsnar sig från det rätta föremålet, att låta Näringarnes behof af förlag och Capitalisternes behof att förlägga, omedelbarligen sammanträffa utan tredje mans medverkan, som i sin egenskap af Factor eller Commissionär ock fordrar sin särskilta provision, till betäckande af omkostnader och till vinst. Det belopp af ytterligare Banco - Sedlar, som i följd af denna reglering på en gång skulle i rörelsen utställas, verkade visserligen menligt på Bankens Credit; emedan det mäste uppgå till omkring fyra millioner Riksdaler Banco; men dessutom äfven menligt för rörelsen; ty Credit-försämringen skulle leda till nedsättning af de i rörelsen redan befintelige Sedlarnes värde, och sålunda till deras ytterligare 0- 5t i 9 0 Stutsoch BartioUtskottets Betänianden. tillräcklighet; men Gäldenärernes inbetalningar deremot fastläsas i Discont-Massorne, intill dess de hittlls oerhörda ConcouiS-målen hunno blifva utredde samt hvars och ens rätt bestämd. QvaUtetens försämring inträffade genast; men Qvantitetens deremot svarande tillökning spriddes icke i samma förhållanden till rörelsen.
Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:o '1.04, angående Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om upplåtelse åt enskild person af norra delen af Konung Carl XlII:s torg i hufvudstadens till bebyggande och disposition under viss tid emot lomtöre-afgifl. (I. A.) Förenämnde betänkande, deruti Stats-Utskottet förklarat sig icke kunna till Högstberörda Nådiga Proposition eller till ett i sammanhang dermed af Herr A. von Hartmansdorff framställdt förslag tillstyrka Rikets Ständers bifall, är af Ridderskapet och Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 299. 7 Adelil saini Preste-Slåndet till Utskottet återremitteradt, dervid blifvit hufvudsakligen anmärkt, alt ifrågavarande plats, sorn för närvarande befunne sig i ett vanprjdligt skick, borde, i följd af dess utmärkta belägenhet och den utsigt, man dertill hade från flera punkter, hvarest en lifligare trafik egde rum, förses med någon större och prydligare byggnad, och alt, då uppförandet af en sådan byggnad för Statens räkning, i anseende till grundens dåliga beskaffenhet och den större tyngd och fasthet, offentliga byggnader i allmänhet erfordrade, skulle medföra alltför betydlig kostnad för Stats-verket, men platsen kunde begagnas af enskilde för större byggnadsföretag af lättare beskaffenhet, Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition derför borde bifallas och Utskottet i sådant afseende föreslå någon lämplig tiderymd för den ifrågaställa upplåtelsen. Då emellertid de sålunda lil! stöd för de beslutade återremisserne anförda skäl redan vid frågans förra behandling af Utskottet tagits i betraktande och Utskottets redan afgifna utlåtande blifvit af Borgareoch Bonde-Stånden bifallet, får Utskottet samma utlåtande vidblifva. Stockholm den 19 September 1854.
Då den värde talaren framhöll de lyckliga resultater af ett sådant system der det i detta land blifvit tillämpadt, tycktes han tala för och icke emot den Kongl. Proposm, serdeles då han hemtade skäl dertill ifrån det förhållande att tullsatserne, oaktadt den rörlighet för hvilken de varit utsatte, dock blifvit bestående, och i denna omständighet fann ett skäl för det af honom gillade system. Om en sådan effekt verkligen åstadkommits, torde den värde talaren, om han vill gå till handlingarne för sista Riksdag, finna, att sådant härledt sig derifrån, att voteringarne i det förstärkta StatsUtsk. icke utfallit i enlighet med deras åsigter, som påyrkat täta förändringar. Hvad beträffar den värde talarens yttrande om de följder,| som den yttre ställningen kunde medföra, så hafva i detta hänseende åtskilliga förändringar inträffat sedan den Kongl. 254 D en 1 Februari f. ra Propos:n afgafs, men hvad dessa skola hafva för inverkan är ett förhållande, som, då beslut skall fattas, säkert icke kommer att lemnäs utan upmärksamhet. Hvad åter ordandet om landtbruket angår, så är detta en sak, som med denna fråga icke står i något sammanhang, då det på denna förändring hvarken har något att vinna eller förlora. Det är för att kunna sätta 11. St:r i tillfälle att göra rättvisa, som det Kongl, förslaget blifvit afgif-\ vet, och att densamma äfven skulle blifva en följd deraf, det tror jag med den kännedom jag har om sättet att i dylika läll / gå till väga, dä piuraliteten nemi. såsom vanligen till slut blir händelsen, gör sig gällande. Nyttan och ändamålsenligheten af detta förslag beror ickev&åsom Gr. Lagerbjelke sagt, derpå att man afsagt sig rättighet till hvarje förändring, utan derpå att tullsatserne under längre tid förblifva oförändrade. Då ett sådant förhållande visat sig lyckligt i England, borde äfven hos oss kunna medföra samma resultat. Jag förnyar min anhållan att den Kongl. Propos:s måtte blifva hvilande till nästa Riksdag. Hr Printzensköld:
Förordningen af den 3i Augusti i8i5 1 och a mom. innehåller: ”En hvar, som på landet bosatt är, och, utan att bero af andra, eger lagligt skydd och försvar, Städernas invånare, hvilka med behörigt tillstånd idka handel derifrån icke undantagne, eger rätt att med kreatur, vioLualier och andra inhemska landtmannavarcr, såsom smör, ost, saltad t och lorkadt eller rökt kolt' och fläsk, fågel och annat vildt, saltade och torra fiskvaror, sill, humbla, talg, råa hudar och skinn, horn, ull, honing, vax, nr. m. drifvafhandel, och sådane varor frän en 011 till en annan föra, upplägga eller i part i föryttra, både under och emel 'an marknader, lade i stad och d landet. Utbyte af lamkmanna productcr vare likaledes fritt och obehindradt” Då nu den så mycket omskrikne och tadlade gårdfarihandelsrätligheten ingeri ting innehåller, utom fri försal jningSr ät tighet af de 7 häraderas af Elfsborgs Län tillverkningar, iif ju denna rättighet i likhet med hvad alla öfriga släder åtnjuta och af dem ulan klander dagligen utöfvas, fastän det sker med andra landlmanna produeterj den liufvudsakligaste skilnaden är att gardfarihandelsvarorlia kan - 2o Lagsamt Allm. JBesv, ,oc% Oecon, litsle. Betänkande 2V:o 14. na bära kostnaderna af en längre transport, och blifva derföre spridda vidare omkring, då vanligen andre landtm anna varor ej kunna tåla det iså hög grad. 2:0 Betänkandet är stridande mot billighet. Eldigt Landshöfdingen Embetets i Elfsborgs Län Fern års berrättelse för a83a visar det sig, att Summan af årliga statsbidrag utgör för Borås Rdr 20,79a: 12 sk. 7 rst. B:eo och för Ulricehamn Rdr. 8,558: 1.4 sk. 7 rst.
BancoUtskottet: i) Herr Hjertås, Johan Gustaf, den 6j deni nes på bordet lagde Memorial, angående publicitet af Bankens angelägenheter. 2) Herr Berghmans, Ambrosius Magnus, den 6 denne«6 på bordet lagde Memorial, om afskaflknde af den vid Disconterne brukliga öfver-ränta m, m.} jemte Herr af Malmborgs, A* braham, i samma ämne afgifne yttrande. LagUtskottet: i) Herr von Strokirchs, Johan Herman, den io dennes förmiddagen på bordet lagde tvänne Memorial, dels angående ändring i 21> Cap. 5 §. RättegångsBalken, samt dels om Rådmäns och Kämnerers befrielse från allt deltagande i ansvar för försummelse vid Domböckers och Lagfarts med de flere Protocollers och Jdahsakningars insändande till ÖfverRätterne. Den i2 F einiar ii* 2} Herr Hammarskjölds, Lorenzo, den io dennes förmiddagen på bordet lagdeMemorial om afskaffande af Bysättnings påföljd, jemte de af åtskillige Ledamöter, rörande samma am-j ne denne dag afgifne yttranden. Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconumieUtskotten: Friherre Cederströms, Jacob, den 10 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående allmän näringsfrihet, jemte Herr Hammarskjölds, Lorenzo, yttrande i samma ämne. Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet: 1) Herr Montgommeries, Gustaf Adolph, den 6 dennes på bordet lagde Memorial, angående anläggande af en väg emellan ÖfverTorneå och Kengis. 2) Friherre Falkenbergs, Carl Axel, den 6 dennes på bordet lagde, Memorial, angående åtskillige medel till lättad afsättning af landttnanna producter. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Statsutskottets den 5 dennes afgifne, och följande dagen på bordet lagde, Memorial, angående den lill Riksdags-kostnademes bestridande vid innevarande Riksdag erforderliga tillgång. Ut supra.
De, år 1829, till Riksgälds-Contoiret influtne Öfverskotts-Medel på Stats-Verkels förslagsvis beräknade Inkomster för året 1827 Utaf de år 1830, till Riksgälds-Contoiret influtne och till denna Räkning utassignerade medel: Bankens behållne Räntevinst för år 182g 5o, 154- 4^- st. Dito Dito för år i83o 200,000. Capital-afbetalning och ränta å Lånet lill Staden Ystad tor Casern byggnad Utdelning å Adier i Trollhätte Sluss-Verk 2g. 21. 4• D:o d:o, i Götha Canal samt Obligationer i Motala Verkstads anläggning Från Banken lefvererad afbetalning på Tackjerns Bergslagets skuld Balance: Det af Riksgälds-Contoiret förskjulne belopp Summa R:dr Banco. 2,001 10,070 586,2 56 CREDIT. Utbetaldt: Återstående ersättning till Riksgälds-Contoiret för förskjutne R:dr 3i,5oo till kostnader för Hennes Maj:t Drottningens Kröning, efter afdrag af de från Riks-Marskalks-Embetet återlefvererade 566 R:dr 22 sk. 7 rst Enligt Riks-Marskalks-Embetets reqvisition, i afräkning på Anslaget till Lejonbackens ombyggnad Till Kongl. Stats-Contoiret — ersättning för bestridde Extra Slats Utgifter 181,700. 7. g. samt Förskott till enahanda behof 1 1,975. 18. 2.
Det närliggande landet bildade en från hafvet långsamt uppstigande, svagt vågformig och af elfdalar genomskuren slätt, som vid Vegas instängning visserligen var rimfrosttäckt och frusen, men ännu snöfri, så att våra botanister kunde bilda sig ett begrepp om traktens förut alldeles okända flora. Närmast stranden funnos täta elymus-bäddar, omvexlande med mattor af Halianthus peploides, samt derofvan en mager, jemn, om våren vattentäckt grusmark, skyld endast af en skifformig laf, Gyrophora proboscidea, och af några få blomväxter, bland hvilka Armeria sibirica var allmännast. Innanför strandvallen utbredde sig vidsträckta, af lågland skilda saltoch sötvattenslaguner, hvilkas stränder voro täckta med en temligen yppig växtmatta, bildad af mossa, gräs och starrarter. Men först på det kringliggande höglandet, der vittrade gneislager beredt en rikare jordmån än den magra sand, som uppkastas ur hafvet, antog växtligheten en mer skiftande prägel. Något spår till skog260 fans visserligen icke, men man såg der låga pilbuskar, vidsträckta mattor af kråkris (Empetrum nigrum) och lummerlyng (Andromeda tetragona) samt stora tufvor af en Artemisia-art. Mellan dessa framskjuta om sommaren, att döma dels af de förtorkade och förfrusna växtlemningar, som dr Kjellman om hösten hopbragte, dels af samlingarna från våren, ett ringa antal blomväxter, af hvilka en del voro välbekanta från hemlandet, såsom lingon, hjortron och maskros. Oaktadt erfarenheten från föregående polarfärder och särskildt från 1872–73 års svenska expedition visade, att äfven vid 80:de breddgraden hafvet plötsligt kan bryta upp midt på vintern, funno vi dock snart, såsom ofvan är nämdt, att vi måste bereda oss på en övervintring. Nödiga anordningar vidtogos också derför.