Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen en sanning, att många olägenheter äro förknippade med upgörandet af redactionsförslag i stora församlingar, men här är endast fråga om att, hvad jag tror de fleste talare önska, taga bort d. s. k. förbehållet, och att i stället hos K. M. anhålla, att ifrågavande § måtte uphäfvas. Ar man öfverens, att detta är det rätta sättet, hvarpå det skall tillgå, så finner jag ingen svårighet eller fara vid att göra en sådan redactionsförändring. Helt annat vore förhållandet, om det vore fråga om en lag-§ och då skulle jag instämma med Gr. Lagerbjelke. Man vet hvad man har, men deremot vet man icke hvad framtiden bär i sitt sköte, och då saken är så lätt verkställd utan någon risk, att origtig upfattning deraf upstår, kan jag icke inse, hvarföre man icke vill antaga mitt förslag, det jag icke kan frångå. Den 4 Mars f. m. 21 Hr Akerman: De faror en föreg:de talare framhållit såsom en följd af vidtagandet utaf en redactionsförändring uti förevande fråga, försvinna helt och hållet, om lt. o. Ad.-n, såsom jag yrkat, afslår StatsUtsk:s Utlåt, i denne punkt och bifaller K. M:s Proposm. Då förfaller all fråga huruvida det vilkor eller tillagg StatsUtsk. framställt, skall lyda såsom antingen uttryckande ett förbehåll eller innefattande en anhållan. Jag tror det vara af så mycket mindre vigt, att fästa någon upmärksamhet vid detta tillägg, som, på sätt jag redan nämnt, vilkoret, rör:de jernverksanläggningar inom den s. k. frihetsmilen, först tillkommit genom 1846 års Förordn., hvilken sedan aldrig varit tillämpad och sedermera blifvit hos K. M. af BergsColhm föreslaget att uphäfvas. Det är således af ingen vigt att fästa sig vid detta vilkor. Jag har ett annat skäl att önska ett omedelbart bifall till K. M:s Propos. Man säger nemi. att genom en återremiss får Utsk. tillfälle, att taga kännedom om de här afgifna, uplysande yttranden i ämnet, men jag har äfven haft
tid emellan bubblor upp från en smaklöshetens dy, Således ICKE ord sådana som » Trosa », som för ett estetiskt sinne förefaller rent af bedröflig. Man kan i » damernas egen Idun » — denna » Edla » och liknande. välredigerade, ett stort behof fyllande tidning — 2) En och samma bokstaf får ej användas ibland få se insändl ett och annat från skilda håll, mer än EN gång I samma ord. Således ICKE som kommer en att förvånas! ord sådana som » taf / a », » anfordran » och Det står tämligen illa till med våra svenska damers smak — och det naiva uppenbarandet däraf liknande. skvallrar bäst, om hur det ter sig feland en del af 3) Utländska ord, som vunnit så al / mänt dessa flitiga, företagsamma och uppfinningsrika vabruk I vårt språk, att de kunna anses förrelser! svenskade, må få medtagas. Således ord så- Att tänka sig, hur tusentals kvinnor veckorna före dana som » tenor », » ters », men ICKE mindre jul sätta hälsa, krafter och pengar till för att värallmänna såsom » feodal », » fenol » och liknande. digt kunna uppträda med » gåfvor och gengåfvor » af alla slag, många kanske efter de vinkar de fått i 4) Endast EN böjningsform får upptagas af » Julklappsbasaren »! Iduns pristäfling synes mig af samma ord. Således t. ex. ICKE både nomiflere skäl förträfflig, särskildt för sitt uppfostrande nativen » lod » och genitiven » lods », ICKE både och ledande syfte. Men också — för att man genom den får reda på hvad somliga kvinnor — från imperativen red » och Infinitiven » reda » och skilda håll af landet — betrakta som » verkligt oriliknande. ginella och trefliga » beskrifningar på arbeten. Re5) Likaljudande ord, som tillhöra olika orddaktionens upprop gick mycket riktigt ut härpå och klasser eller ha olika betydelse, få endast uppundanbad sig kritiklöst hopfördt likt och olikt! » Skulle jag själf nödgas visa ett gladt och tacktagas en gång.
Om upphäfvande af Öfre och Nedre BorgRätterne samt upphörande af RiksMarskalksEmbeiets befattning med skuldfordringsmål; och ötver väckt fråga 0111 ändring uti 4 Cap. 5 § JordaBalken och Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800, angående hembud då Frälseskatte* hemman utom börd försasjas 3 samt Frän Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utjkottet: Rörande Frälsebönders skyldighet, att turvis bestrida Fjerdingsmans-befattningen ; angående Vädermjölqvarnars anläggande ; om ett nogare iakttagande af Kongl Brefvet den 23 Sept. 1747, angående prestanda till Bruken af åboe å de hemman, hvilka Bruksidkare till Skatte inlöst ; i anledning af väckt fråga om upphäfvande af föreskriften, att af allmogen utfärdade Kungörelser otn Auctioner och andre hushållsangelagenheter böra af vederbörande KionoBetjente påskrifva* innan de från Fredik* stolarne uppläsas; om lumpsamlings-skyldighetens upphörande mm; angående förändring i Författningarne rörande Kronoskjutsen; om den äfventyrliga hastigheten vid Kungsskjutsen ; om sättet till utgörande af den vid Upsala Academie arislagne och annan TiondeSpannemål; angående en Fond till understöd lör jordbrukare, som genom frost eller hagelskada förlorat växande gröda ; om skyldighet för Pastorer att årligen till vederbörande LandsComoir och Doa.Opitiet insända Utdrag af Deri i4 Junit f nu Kyrkobockerne öfver födde och döde; angåen-: de närmare bestämmande af Fjerdingsmans skyldigheter; om skyldigheten att in natura lefverera hö och halm till Kongl. Hof-Stallet; rörande ständige Tiondesättningar för Räntegifvare och Räntetagare emellan hvilka någon öfverenskommelse i detta afseende icke kunnat träffas; om företräde till åhorätt å Kyrkohemman i Skåne för åboernes efterlemnade Enkor och Barn; samt rörande nödvändigheten af krönta kolskrindor och om kolmätare.
Om deruti finnes något felaktigt, må det då öppet vidgås och rättas; i motsatt fall är en sådan öppenhet det bästa medlet att aflägsna hvarje misstanka, hvarje missförstånd. De anmärkmr och tillvitelser, som af medlemmar inom representationen blifvit gjorda emot Teclinologiska Institutet och dess styrelse, äro emedlertid af den svåra art, alt jag skulle anse det vara högst beklagansvärdt, om jag ej trodde mig äga grundade skäl lill den förmodan, att tili dessa anmärkmr och tillvitelser ligger någon öfverdrift. Jag har visserligen hört klagomål anföras deröfver, att en tjensteman vid inrättningen gjort sig skyldig lill dels egenmäktigt förfarande, dels ock försumlighet; men, såsom af en föreg:de talare redan blifvit rätteligen anmärkt, kan frågan om en enskild tjenstemans förhållande icke grundlagsenlig! bli föremål för någon granskning på detta rum. Det har likaledes kommit till min kunskap, att inrättningens modellsamlingar och bokförråd icke skulle finnas i god ordning. Jag har redan gjort mig derom underrättad, innan jag hade kännedom om Utsk:s betänk., och funnit, alt klandret i denna del visserligen icke saknar grund, ehuru Den 30 October f. m. 415 lill Institutets ursäkt skulle kunna åberopas bristande utrymme inom dess local. Hvad angår den vigtigaste delen af inrättningen eller undervisningen, bär jag deremot icke hört några anmärkn-.r framställas. Denna läroanstalt har alltsedan dess stiftelse baft den lyckan att äga utmärkta lärare, och efter flere sakkunniges vitsord hafva derifrån ganska skickliga lärjungar utgått. Jag skulle anse det vara att fela i grannlagenhet mot detta
Då skulle icke sådana uttryck förefinnas, som dessa ord, hvilka ännu qvarstå: t. ex. ”dikta” som han nu säger om presterskapet, — han skulle då icke eller hafva kallat den Svenska kyrkan för ett Protestantiskt Påfvedöme; han Den 19 December. 305 han skulle icke, då han vidrör förhandlingarne vid Westerås Domkapitel, hafva klippt frågorna från svaren, utan låtit dem åtföljas. När man lösrycker sådana frågor medgifver jag att de kunna synas löjliga, men jag vill nu uptaga en af de frågor Baronen nämnt; det är denna fråga: ”hvilken är Guds Son?” Icke må Frih. Creutz tro sig kunna inbilla hvarken R. o. Ad. eller mig, att Domkapitlet i Westerås kunnat framställa denna fråga till en obildad folkhop utan att det, af goda skäl och föregående undfångna svar, funnit sig dertill föranledt, och dessutom är denna fråga så beskaffad, att, om Baronen vill besöka mig, skall jag till honom framställa densamma och bevisa att ett enkelt och tydligt dogmatiskt svar derpå lätteligen kan deduceras ulan att blifva på något sätt löjligt. Baronen talar vidare om de religions-rörelser, som genomgå tiden, men oförsigtigt uttrycker han icke bestämdt hvilka han dermed förstår, utan säger blott, att de äro den Helige Andes väckelser. Det är mig omöjligt att fatta huru man kan kalla Erik Janssonismen eller Mormonismen, sådane de utvecklat sig, för den Helige Andes väckelse. Utan att derföre fästa mig vidare vid dem vill jag nu vända mig till det ändamål, som motionen åsyftar. Andamålet, säger Frih. Creutz, är samvetsfrihet, men jag har redan en gång förut ändrat detta ord till religionsfrihet. Frih. Creutz vill genom detta ord öpna dörren äfven för judendom och hedendom. Ingen må tro att jag är så barnslig, att jag skulle tro, det hedendomen ännu en gäng skulle kunna intränga i vårt fädernesland, men jag ber att få fästa upmärksamheten på ett drag, som för icke fyra år sedan timade i en Stat, som med oss är förenad genom vänskapens och förvandtskapets band, jag menar Danmark.
Då likväl förstnämnde, nu inträffade, förhållande är af tillfällig och öfvergående beskaffenhet, samt med tillämpning af de. grunder, som vid adjunctionen inom Embelsverken i allmänhet följas, det icke synes kunna ifrågakomma , att den adjungerade ledamoten skall erhålla hela den för Embelet anvisade lön; och enahanda grund bör följas i afseende å vicarier för andra tjenstemän, synes det Utskottet, att äfven med ett vida ringare årligt anslag, än det, som till fulla löner för 3:ne ledamöter blifvit äskadt, Collegium borde blifva i tillfälle alt, om medlen finge efter omständigheterne användas, vare sig till adjungerade ledamöters eller vicarierande tjenstemäns aflönande, ordna och fördela göromålen så, att ej något för det allmänna eller enskilderältsökande varder eftersatt. En dylik utgift är väl onekligen af den beskaffenhet, att densamme rätteligen bör komma att bestridas af det extra Utgifts-anslaget för Finans-Departementet, under hvilket Kongl. KammarCollegium blifvit stäldt, eller af de för sådane lillfällige behof lill Kongl. Majlis Sluts-Uiskoltcls Utlåtande, lY.o 4*4' 9 Mapts disposition anvisa de besparingar å den af Riks-Slatens HufvodTiil ar, sam bmmii' att tillhöra nämnde Departement, men med afseende derå, att utgifter å besparingarne icke ansetts böra ega rum innan desnnma blifvit tili deras belopp kände, och att fördelning af anslaget till extra utgifter emellan Styrelse-Departementen ännu icke blifvit verkställd, aivser Utskottet sig, vid jpetraglande af bär förut anförde omständigheter, legra tillstyrka, att Rikets Ständer måtte, för år i84e å Riksgälds-Con* toiret anvisa en summa af 1,600 R:dr till Kongl. Maj:ls disposi* tion i och för aflöning åt adjungerade ledamöter eller vicarierandp tjenstemän i Kongl.
Kort efter de tvenne resor jag ofvanför beskrifvit, och innan dessa blifvit allmännare kända inom den vesteuropeiska geografiska litteraturen, inträdde ett nytt skede i seglationen på Kara-hafvet, hvilket inleddes derigenom, att norska fångstmän tvungos att söka nya jagtfält vid ock bortom Novaja Semlja. Spetsbergsfångstens historia har ännu ej blifvit på ett nöjaktigt sätt skrifven och är i många hänseenden mycket dunkel. Man antager, att efter Spetsbergens upptäckt år 1596 af Barents, ishafsfångsten började under Bennets första resa år 1603 med dödande af hvalross på Beeren Eiland, och att hvalfångsten inleddes genom Jonas Poole år 1610. Men redan följande år träffade Poole, hvars fartyg då förlist vid Spetsbergens vestkust, i Hornsund ett skepp från Hull, åt hvilket han anförtrodde bergandet af sin last, och tvenne år senare nödgades engelsmännen, för att afhålla främlingar från den fångstplats de ville monopolisera, utsända sju örlogsfartyg, hvilka der träffade åtta spanska samt en mängd holländska och franska fångstfartyg (Purchas, III s. 462, 716, m. fl. st.). Äfven i våra dagar sprider sig underrättelsen om nya förvärfskällor ej så hastigt, som här skulle varit fallet, så vida ej, jemte den upptäcktshistoria, som skrifvits af Hakluyt, Purchas, de Veer m. fl., en icke känd upptäcktsoch fångsthistoria funnes, rörande hvilken några enskildheter möjligen ännu stå att hemta från S. Sebastians, Dünkirchens, Hulls och andra hamnstäders arkiv. Huru det än må vara härmed, säkert är, att de engelska och holländska nordostfärderna gåfvo uppslag till en hvalfångst i hafvet kring Spetsbergen, hvilken med mångfaldiga millioner ökade dessa rika handelsstaters nationalförmögenhet.
Ut supra. / ktx krotocollo, 6. örrnkman. Den I Majk. 189 Utdrag af protocollet, hället r Hederwärda Londe-Ständets pleno den zo April 18 l2. S. D Äf förekomne ssal har Bonde-Standet bifallit Allmänna Beswärsoch Economie-Ulssottets Betänkande, att Bränwinsbränningen ma inssränkas lil! den 16 nästkommande Maji och ifrån den dagen upphöra, med den frihet till inmässnings-afbrännande som Utssottet förestagit, samt alt underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t göres om »verkställighet af detta bestut med de af Utssottet ssedde tillägg. Uc kapra. Lx krotocollo, 6. Lrink man. Utdrag af protocsllet, hället hos Högloft. Ridderfkapet och Adeln, wid Urtima Riksdagen i (örebro den r Maji 1812. SD. westör Högloft. Ridderssapet och Adeln, för stn del, att Kongl. Majus Nådiga Proposition vm en förändring i utssrifningssattet af det faststälda Färstarkningsmanssapct borde till ett särskildt Utssott, sammansatt af Tre Ledamöter af hwart Stand, remitteras, i chwilket bestut de öfrige respective Standen wänligen ssulle inbjudas att sig förena. Ut kapra. Lx krotocollo, 6- Lilverstolps. Ut - ryo Den i Maji. Utdrag af protocsllet, häller hos Högloft. Ridder;? ^pet och Adeln, wid Urtima Rike» dagen i Orebro den c Maji 1812.
Prostens två flickor, Hulda och Clara, ett par verkligt snälla flickor, tyckte synd om henne och sökte på allt sätt visa henne vänlighet. Men Hanna drog sig otacksamt undan hvarje närmande från deras sida och afslog envist alla anbud af lektyr eller förslag till utfärder och dylikt. De begge flickorna togo det som blyghet; de tröttnade icke att bjuda henne till sig, sända henne böcker eller bär från sin trädgård. Men prosten och prostinnan betraktade henne med missnöje och hon kände det. Deras enkla gammaldags åskådningssätt kunde icke smälta Hannas nymodiga idéer och i deras ögon oqvinliga uppträdande. De ville henne så hjertligt väl, det insåg hon nog ibland, och de sparade icke på föreställningar, förmaningar och råd, hvilka allesamman voro bortkastade på Hannas egensinne. Hon kunde icke förstå hvarför hon ej fick tänka som hon ville, undvika menniskor eller söka deras sällskap, allt efter som hågen föll på. De ville att hon i allt skulle misstro sin egen vilja, sitt eget omdöme och blindt hålla till godo med hvad de ansågo rätt och passande för en ung qvinna. Hanna, som aldrig behöft känna några tyglar, stretade och sparkade som en ung fåle. Hon förbisåg det verkligt berättigade i de gamlas anmärkningar och kände sig endast uttröttad och uttråkad. Hon hade nyss hemkommit från ett af dessa tvungna besök i prestgården och kände sig upprorisk och missnöjd med allt sig sjelf främst. Hvarför kunde menniskorna icke låta henne vara i fred? Hvarför skulle de slösa sin uppfostringsmetod på henne, då hon ville rå sig sjelf? Hon ville helst vara allena! leka med Hugo eller tala med skräddarens puckelryggiga Erik. Han uppsög med begärlighet hvart ord hon sade och tvang henne att tänka genom sina vetgiriga frågor. Men alla andra finge för henne gerna vara i Sibirien; hon behöfde icke deras deltagande, hon slapp helst att behöfva tacka dem för något. I det hon slog sig ned vid bordet för att fortsätta sin skrifning, såg hon, att der låg ett bref, som kommit medan hon var borta. Stilen var jemn och elegant, men fullkomligt främmande. Vid en blick på underskriften studsade hon, och en mörk rodnad steg upp på hennes kinder. Brefvet lydde: „Kära Hanna.
Propos. till nu församlade St:r om beviljande af anslag för en Profession i Medicinsk Kemi vid Fakulteten i Lund, för en Adjunktur i Kirurgi och Obstetrik, samt för en Profession i Fysiologi vid Fakulteten i Upsala. Carolinska Institutet har, i afvaktan på en K. Propos. om den medicinska undervisningens ordnande i dess helhet, icke velat genom någon underd. framställning gå K. M:ts beslut i förväg, hvarför ock K. Mits Propos. om Statsverkets tillstånd och behof icke för några nya lärare vid Institutet äskar något anslag. Då emellertid handlingarna, rörande frågan om den medicinska undervisningens ordnande, ännu icke äro fullständigt till Eckles.- Departit ingångne, då denna vigtiga och ingripande fråga utan tvifvel kommer att kräfva en grundlig pröfning af Regin, och då således möjligen saken icke hinner att före Riksdagens utgång af K. M. afgöras, så torde skäl vara, att åtminstone på enskild väg, låta Institutets behof af understöd och utveckling komma till R. Stirs kännedom och behjertande. För sådant ändamål, och för att i alla händelser hålla frågan öppen, anhåller jag vördsamt att få anföra följande: Från de tvenne Universitets-fakulteterna hafva, under det sednare decenniet, elever till ett antal af omkr. 50 årl. infunnit sig vid Institutet för att studera Anatomi och Fysiologi, utgörande dessa 50 omkr. halfva antalet af dem, som i Sverige, efter genomgångna preliminära examina, bereda sig till medicinae-kandidat-examen. Så kommer väl ock fortfarande att ske, äfven om komiterades interimsförslag befordras till verkställighet, och komiterade hafva i sitt betänkande äfven påpekat detta förhållandes sannolikhet, ja nödvändighet. De af Hr Eckles.Ministern i StatsRådet framförda skäl för inrättandet af en särskild profession i Fysiologi vid Upsala medicinska fakultet, tala följaktligen lika mycket för inrättandet af en sådan profession i Stockholm, hvarest den i alla fall förr eller sednare kommer ett inrättas, då komiterades förslag sättes i verket.
Maj:ts angående ofvannämnde lån vid sednaste riksdag till Rikets Ständer a flatna Nådiga Skrifvelse (N:o 50) inhemtas, hade låntagaren uti sin då hos Kongl. Maj:t i underdånighet gjorda ansökning om eftergift af eller anstånd med återbetalningsskyldiglieten för samma lån uppgifvit hufvudsakligen enahanda förhållanden, som nu förevarande motion innehåller; men Kongl. Maj:t hade icke funnit den sökta afskrifningen af lånet böra beviljas, utan endast i Nåder föreslagit det af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader förordade samt af Rikets Ständer bifallna längre anstånd med detsammas återbetalande. Enär härvid förekommande särskilda omständigheter således redan vid föreslåendet och beviljandet af nyssnämnde anstånd blifvit tagna i betraktande både af Kongl. Majit och Rikets Ständer, samt de af låntagaren sjelf uppgifna och i den nu väckta motionen omförmälda personliga förhållanden, enligt Utskottets åsigt, icke utgöra giltiga skäl för den ifrågaställda ändringen af det rörande meranämnde lån under sistförflutna riksdag meddelade beslut, anser sig Utskottet, med afseende derjemte å det betänkliga prejudikat, befrielsen från betalningsskyldigheten för dylika lån skulle komma att innefatta, böra hemställa, att den vid denna riksdag hos Rikets Ständer ånyo anmälda ansökning om ifrågavarande låns afskrifning icke må bifallas. Stockholm den 20 Februari 1854. Siats-Utskottet■- Utlåtande, N:o 40. Ank. till Exp.-Ulsk. d. 20 Febr. 1854, kl. 5 e. m. Ullålande, i anledning af begärd afskrifning~ af ett för aftapp ningen af kärrtrakten Mören i Kalmar län beviljadl lån. (RG:S Afd.)
Om helsovården är förut förmäldi i sammanhang med berättelsen om Länets allmänna helsovård, likasom i afseende på Fattigförsörjningen underrättelse förut är lemnad, och hvartill här allenast må läggas dels att staden äger ett fattighus, der ålderstigna personer ulan arbetsförmåga underhållas, dels att Fattigvårds-styrelsen, hvari stiftets Biskop för ordet, i öfrigt lemnar understöd i kontant eller matvaror åt de behöfvande, som sakna arbetsförtjenst eller arbetsförmåga. Barn af utfattiga föräldrar äro inackorderade hos välkändt folk på landet, emot viss årlig betalning. Kostnaden för fattigvården bar under de sednare åren uppgått till den för detta samhälle ganska betydliga summa af omkring 1,800 B:dr banko för år, samt är således i icke ringa grad betungande; och ändå har bettlandet på långt när icke kunnat förekommas Den mängd oäkta barn som i staden finnes besvärar ofta stadens invånare med tiggeri, under det mödrarne i lättja och sedeslöshet fortlefva sin tid. Af under förra qvinqvenniet, 1841 —1845, födda 411 barn voro 64 oäkta och af de under sista qvinqvenniet, 1846 —1850, födde 419 barn 74 oäkta. b) Sundsvall. Denna stad, belägen i landskapet Medelpad vid en fjärd af Bottniska viken, i hvilken Indalsoch Ljunga-elfvarne på ömse sidor om inloppet till stadens säkra och beqväma hamn utfalla, erhöll af Konung Gustaf II Adolf den 15 April 1624 sina första privilegier, hvilka 1647 bekräftades samt, efter det staden åren 1649 och 1650 blifvit flyttad l mil närmare hafvet, eller till sitt nuvarande läge, 1765 förbättrades. Afbränd flera gånger dels af fienden, dels genom vådeld, har den numera ett reguliert läge med breda och räta gator samt rymligl torg. Invånarne, 97 lnvånarne, hvilkas antal viii 1845 års slut, enligt mantalslängden, räknades vara 2,350, hafva sedermera ökat sig med endast 90 personer, på sätt nedanstående årstabell visar:
Hvem vet ...? Det är först på andra sidan grafven som alla gåtor lösas.» Tant Sofie beledsagade hennes ord med många små bifallande nickar och stirrade framför sig med en blick, som såge hon just nu rakt in i den mörka natten, genom hvilken människornas lif går fram. »Nå,» sade magistern, »jag förstår nog att de gamla sägnerna skola ha en stor makt särskildt öfver mycket känsliga sinnen. Kanske finns det också i allting liknande — aningar och hvad man nu kallar det — mycket som spetsfundigheten aldrig kan förklara. Men det finns också mycket som vi med vårt förstånd kunna fatta — och i det här fallet tror jag mig åtminstone kunna förklara, både hur denna ångest uppkommit och hvarifrån den härleder sig.» Återigen blef det en paus i samtalet och åter hörde man Erics röst: »... Deras Kungliga Högheter gåfvo den 14:de i Streits hôtel middag, i hvilken deltogo jämte den tyske äldre dame, som åtföljde från hembygden prinsessan till hafskusten, generalerna baronerna Palmstjerna och Mansbach, envoyén baron Manderström, chargés d’affaires Sterky och Sandströmer, hofmarskalken Flach ...» Magistern fortsatte: »Som sagdt, jag tror att denna ångest har sin naturliga förklaring. Antag att grefvinnan någon af de föregående dagarne lagt märke till de svarta storkarne på taket. Synen har gjort ett starkt intryck först och främst för den gamla sägnens skull, möjligen också af någon annan anledning — man är vid olika tillfällen helt olika mottaglig för sådana intryck. Antag att grefvinnan för tillfället varit särskildt disponerad. Intrycket har bitit sig fast i själen — och så har det kommit igen i drömmen och naturligtvis antagit de fantastiska proportioner, som drömmen alltid meddelar också de hvardagligaste ting. Däraf har ångesten kommit.» Fröken Sofie beledsagade hans ord med många gillande bifallsnickar, men det förskrämda uttrycket vek icke från hennes ansikte. »Ja, ja,» sade hon. »Så är det nog. Det låter mycket naturligt. — Men hennes blick talade ett annat språk än hennes läppar. Hon ville så gärna öfvertygas; men hon var icke öfvertygad. Den unga grefvinnan sade ingenting.