Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1846 afgifvit underdånigt utlåtande öfver de i 2:dra, 3:dje och 4:de punkterne omförmälde framställningar, har dervid väl ansett, att förändringar i ett så nyligen utfärdadt stadgande, som Kungörelsen den 8 December 1836, helst borde undvikas, i synnerhet som genom antagande af Rikets Ständers förslag, det uppbördsstämmorna ej må utsättas förr än ifrån den 15 Februari till den 15 April, redogörelsetiden blifver nog knapp och nu gällande föreskrifter om resternes verificerande svårligen torde kunna verkställas, men, då uti en fråga af beskaffenhet som denna Rikets Ständer, bestående af innebyggare från alla Rikets landskap, ansett nya, till 167 de skattdragandes beqvämlighet ledande stadganden erforderlige, trodde StatsContoret sig böra, med afseende å de af Rikets Ständer anlörde skäl, i underdånighet tillstyrka Nådigt bifall till den del af förslaget, som åsyftar förändring i tiden för uppbördsstämmorna i allmänhet, hvaremot, i fråga om serskildt föreslagen termin för uppbörden å Gottland, de af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande derstädes andragne skäl för afstyrkande voro väl grundade samt, om Eders Kongl. Maj:t skulle i Nåder tillåta utsträckning af tiden för uppbördsstämmornas hållande i allmänhet till medlet af April, syftemålet för Gottlands innevånare syntes derigenom kunna vinnas, om denna termin stadgades för stämmornas början och det för öfrigt, enligt Eders Kongl. Majits Befallningshafvandes förslag, finge på dess bepröfvande ankomma alt vid utomordentliga fall uppskjuta de executiva åtgärderne för resternes indrifvande, intilldess, uppå underdånig anmälan om förhållandet, Eders Kongl. Majit fattat dess Nådiga beslut i ämnet; och har, beträffande serskildt Öland, StatsContoret instämt uti hvad, Eders Kongl. Majits Befallningshafvande anfört till grund lör tillstyrkt afslag å Ber Jonssons ofvanomlörmälde underdåniga ansökan.
Krigs-kollegium har fästat Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet derpå, att en önskvärd förenkling i räkenskaperna och bokslutet skulle kunna beredas derigenom, att nämnde bägge förslags-anslag blefve till ett enda sammanförda; och då, såsom äfven bemälda Kollegium i underdånighet erinrat, de utgifter, som från bägge anslagen bestridas, bestå i godtgörelse för extra förrättningar, verkställda i landtförsvarets ärenden, och något hinder för anslagens sammanföring således icke synes böra mota, hemställer jag underdånigst, det Eders Kongl. Majit må i nåder täckas en sådan åtgärd Rikets Ständer föreslå, under förbehåll att anslagens nu varande egenskap af förslags-anslag äfven till det sammanförda anslaget öfvergår. Skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Krigs-kollegium m. fl. verk. Med anmälan, att å detta till 4,800 Ridr bestämda anslag utgifterna de sednaste tre åren i medeltal uppgått till 7,868 R:dr 20 sk. 8 rist. årligen, har Krigs-kollegium underdånigst hemställt, att Eders Kongl. Majit måtte antingen i nåder föreslå Rikets Ständer nämnde anslags förhöjande till 7,500 R:dr, eller ock förnya sin vid sista riksdagen gjorda nådiga framställning om detsammas förvandling till förslags-anslag, men som, enligt hvad Kollegium härvid tillika uppgifvit, de under nämnde tidrymd anslaget påförda betydliga utgifter till en del föranledts af Kollegii förändrade organisation, och således varit af tillfällig beskaffenhet, måste jag anse ofvanberörda utgift-summa icke utgöra någon tillförlitlig grund för bestämmandet af det belopp, som under vanliga förhållanden är för anslagets föremål erforderligt, samt finner mig derför icke heller för närvarande kunna i underdånighet tillstyrka nådigt bifall hvarken till det ena eller andra alternativet af Kollegii underdåniga hemställan. Deremot får jag i underdånighet åberopa hvad ofvanföre under rubriken Krigs-kollegium, finnes anfördt, om öfverilyttning från här ifrågavarande anslag af de derifrån nu utgående 900
Civll-ES epartementet. Statsråden utan Departement er: „ , (Lön 4,500: a i Taffelpenningar 1,500: Departements-chefen: Lön Taffelpenningar Departementets expedition: Expeditions-chefen Öfrige embetsoch tjenstemän Statsrådets vaktmästare Bergs-kollegium med Bergslags-staterne Kommerse-kollegium Tabell-kommissionen Landtmäteri-staten, löner För sockenkartors upprättande. Reservationsanslag öfverståthållare-embetet 6,000: 4,500: 2,500: 3,000: 14,424: 32. — 200: ds-staten i Upsala Län d:o ■» Stockholms d:o » Södermanlands d:o » Östergöthlands d:o » Gottlands d:o » Kalmar d:o » Blekinge d:o » Jönköpings d:o d Kronobergs d:o » Christianstads d:o » Malmöhus d:o » Hallands d:o » Götheborgs och Bohus d:o d:o b Elfsborgs d:o » Skaraborgs d:o » Nerikes d:o t Wermlands d:o » Westmanlands d:o t Kopparbergs Penninge-anslaget, lika med 1849 års 4,887: 24. 5. Indelta räntor: af 1849 års anslag 17,200: 8. Afgår: vedbrand för Residenset och embelsrummen 86: 32. — Indelt spannmål, 1849 års anslag Lands-staten i Gefleborgs lön d:o » Westernorrlands d:o d:o » Jemtlands d:o d:o » Westerbottens d:o d:o » Norrbottens d:o Löneförhöjning för Landsstaterne Gästgifvares friheter: Ökas med . 146: 32. Indelta räntor fråu 1849 års anslag 10,516: 17. Afgå odisponerade . 50: 45. Indelt spannmål, 1849 års anslag Färjor och Färjekarlar Jordbruket, Handeln och Näringarne. Skiften och afvittriugar Utfljttningshjelp efter laga skiften.
Men missnöjet hos dåliga domare drabbar ej blott dåliga advokater; de fördöma alla utan undantag; och i deras ögon väl derfiire icke pras. och import, få hafva gemensamt particip.? I alla fall kunde väl uttrycket den som följt icke ersättas med den som blifvit följd (»påföljd»). *) Olagligt, »mot klar lag stridande», såsom man älskar att upprepa. gifves ingen rättskaffens och förtjent man af detta yrke. Deras klagan understödjes ej blott af den lättrogna tanklösheten, utan ock af en hel hop parter, som antingen hafva sjuka saker eller misströsta om sina domares förmåga att taga reda på sådana, i hvilkas utförande blifvit använd någon större klyftighet. Ju mera det på detta sätt lyckas att stämma opinionen emot advokaterna och deras yrke, desto mera sällan skall detta yrke väljas af dem, som deri kunde mest gagna; och det måste derigenom falla i sämre händer. Lyckligtvis kan dock sådant i längden icke fortfara. En gång blir det begripligt, att i en tid af mera framskriden bildning gifves utan goda advokater ingen god lagskipning. Det är genom dem, som offentligheten i denna väg utkräfver sin rätt, hvilken man dock till slut förgäfves motarbetar. Att kontrollera den sämre arten af domare, som ty värr litet nog nitälskar för rättvisan, störa deras liknöjda slummer och bringa dem, så vidt möjligt, att se upp och göra sin skyldighet, är ett yrke, som också medförer sin tillfredsställelse och ej förnuftigtvis kan af de rättänkande föraktas. Det vinner alltmer aktning, ju mera bildningen sprider sig och fäster sin uppmärksamhet på lagskipningen. I länder, der sådant redan inträffat, har det ock händt, att goda sakförare vunnit stort anseende. Men domares anseende har stigit i samma mån; och dålige domare, oin de än äfven der funnits, hafva dock nödgats åtminstone så mycket förstå, sorn att de ingenting vunne på att röja fiendtlighet mot advokaterna. Säkert är, att i dessa länder sådane domare äro sällsynte, och att de fleste domare njuta ett välförtjent förtroende. Icke att advokaturen ensam bar förtjénsten af detta förhållande; men jag skulle tro, att utan dess tillhjelp det icke står att tillvägabringa.
Majit täcktes låta vidtaga en allmän reglering af ekskogarne, och åtskilliga förslag i detta amne blifvit infordrade, hade Kongl. Majit för att stadga en säker grund för beslutet, ansett en ytterligare undersökning dervid erfordras, som, grundad på en säker localkännedom, och med enhet i verkställigheten utförd, i möjligaste målto skulle förlika statens och den enskildas fordringar. Herr Öfversten af Borneman, åt hvilken denna befattning uppdrogs, har under loppet af 4 år med tillhjelp af 2:ne Constructionsofficerare, 2:ne Underofficerare och en Timmerman i 11 Län redan verkställt en sådan undersökning med den noggrannhet, som synes svara emot ändamålet. Man kart deraf med skälig anledning förmoda, att da Resv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. 1345 6 återstående länen skola, under en tid ef 2, högst 5 år äfven kunna medhinnas; och sedan Utskottet nu mera varit i tillfälle att pröfva det redan verkstäldta arbatels omfattning och det gemensamt med Statsoch LagUtskottens afgifne Betänkande, N;o 497» oln ekskogarna i Riket, vördsamt åberopas, får Utskottet i följd deraf, fästa Riksens Högloft. Ständers uppmärksamhet på den omständighet, att ett ökadt antal Besigtningsman, spridde på en gång i flere län, skulla allt för mycket försvåra hufvud tillsynen och sammanstämmigheten af det hela, sota här framför allt måste afses. Ett ytterligare skäl mot tillökning i antalet kan hemta# af svårigheten, att erhålla flere personer, tom ega de för ett sådant ändamål nödiga kunskaper, enär upplyst blifvit att det ringa antal CGostructionsofllcsrare, hvilket är att tillgå, dagligen påkallas till andra sta. tens vigtiga göromål. Af sådana anledningar, och när härtill kommer, att Kongl. Majits
Deras välgörenhet emot så väl Christna som egna trosförvanter är utomordentlig, och det är nästan utan exempel, att någon af dem begått ett brott, Sädane medborgare förskjuter en Stat icke strafflöst, och det är derföre icke blott uphäfvandet af ett lidande för dem, utan äfven en fördel för det gemensamma fosterlandet, som jag vill vinna. Vi skulle genom de Mosaiske trosbekännarnes emanciperande aftvå den fläck, sorn nu vidlåder oss såsom deras förtryckare; vi skulle genom den frikänna vår religion från en mot dess milda anda stridande fanatism; vi skulle slutligen genom den erkänna alla medborgares likhet inför lagen och derigenom helga denna princip, som måste vara hvarje råttsenligt samhälles grundval. Min motion är, att Ständerna mätte i underdånig skrifvelse hos Hans Majit anhålla, att 2:dra §:n af K. M. nåd. Förordn. af d. 30 Juni 1838, l:ta och 3:dje punkterna, måtte utgå, och 2:dra punkten förändras så, att hela denna § skulle få följande lydelse: § 2. Mosaisk trosbekännare må ej ega att välja eller kalla prest eller kyrkobetjening inom Christna församlingarna eller i direktaeller kommisioner, som hafva befattning med kyrkoärender eller Christna undervisvingsverket; deltaga i öfverläggningen eller beslut om sådana frågor: samt att K. M:s nåd. Kungörelse af d. 21 Sept. 1838 mätte helt och hållet uphäfvas. Jag anhåller vördsammeligen om remiss af denna min motion till vederbörligt Utsk. C. F. JVcern, J:r. Afskriftens vigtighet intygar: Axel Lamm. Medic. Doct. Chir. Magister. 156 Den 23 December. Bilagan N:o 2. Vördsam promemoria. Aret 1848 liar i fråga om Judar/tes emancipation, frambragt så utomordentligen mycket, att en detaljerad redogörelse derför, att icke tala om en resonerad framställning, skulle uptaga volymer.
Om fördelning eller sammanslående al serskilde pannerymder, allt med hänsigt endast till husbehofs-hränningen. §. 1 r. Att öfverbelopps-byggnad icke bör komma i beräkning vid bran vins-pannans rymd-bestämmelse för husbehofs-bränning. §. i3. Med den förändring, som 8:de punkten i denna reservation innehåller om årstiden för bränvins-bränning, med det tillägg, att med al! bränvins-brännings-rättighet följer skyldigheten att bekosta redskapens försegling och brytning, hvarje gång, som desse operationer till verkställighet förekomma. §. 14. Det moment af §., som föreslår all afgiften efter hemmans ocli stadsjords-värde skall försvinna. §. 17. De trenne momenter, som bestämma rättigheten till öfverlå telse af bränvins-bränning, samt ansvarighet dervid, jemte medgifvande för fattige byamän att sig om en och samma panna till husbehofs-bränning förena. §. 18. Om inskränkning uti bränvins-minuterings rättigheten. a5:o Slutligen får jag nämna, att framställningen af mina åsigler till bränvins-skattens fördelning skulle vara belt olika, om jag ej misströstade alt kunna göra sådana mina meningar gällande, som, enligt min tanka, skulle vara mera öfverensstämmande med rättvisa och landets väl. Si länge opinionen hos vår Hedervärda Allmoge slår på den punkt, som dea ännu Bevilln.- och Oecon. Ut sk. Betänkande N.o 3. ännu befinner sig, i afseende på bränvinsbränningen, så tror jag clet är fåfängt eller för tidigt att framkomma med förslag till mera genomgripande och rättsenligare stadganden. De Reglementariska bestämmelser, som här o fran träffas i numerföljd efter grnnderne , har jag ej dragit i betänkande alt jemväl härvid andraga, då jag ansett dem ifrån grunderna oskiljaktigc.
Rakel svarade honom icke. - Skola vi skiljas på detta sätt? sade Karmides i bedjande ton. Vår skilsmässa är nödvändig, men varför göra henne till ett dystert och nedtryckande minne? Säg dock till avsked ett ord av försoning! - Må Gud miskunda sig över oss båda! - Tack, min Rakel. Jag uppfattar dessa ord som ett tecken av ditt hjärtas återvändande frid och styrka ... Men att lämna dig här, ensam under en dyster natt! Vill du icke följa mig? Har du ej i grannskapet en tjänarinna, som väntar för att ledsaga dig hem? - Gå du, Karmides, till din vila och sov lugnt, eller till Hermione och jollra med henne! Jag vill vara här, och återstår mig än en önskan, så är det att få vara ensam med mig själv, för att samla mina tankar, ty jag går härifrån till offeraltaret. - Vad menar du? Skall du icke återvända till din moders hus? - Joväl, så ofta dess dörr vill öppna sig för hennes dotter. Det skall komma nätter, mörkare än denna, när tröskeln skall säga: drag tillbaka din fot, och dörren skall säga: jag känner dig icke. - Rakel, sade Karmides, i det han lutade sig ned och fattade hennes hand. Mitt sista innerliga farväl! Min önskan om ett lyckligt återseende, då såren äro läkta och våra gemensamma minnen luttrats från sin bitterhet! - Må Gud bevara dig för ett återseende! Det skulle grumla din lycka, sade Rakel med rösten av en sierska. Karmides svepte manteln omkring sig och lämnade sitt offer. Hon satt orörlig vid bäckens strand i grannskapet av pilgruppen, så länge Karmides ännu kunde skönja henne genom nattens mörker. Regnet föll nu i strida strömmar, och vinden suckade i den gamla förfallna muren, som skilde den öde platsen från Pirжiska gatan. Då hon var ensam, gav hon luft åt den djupa förtvivlan, som, tillbakahållen under samtalet med Karmides, hade givit henne en skenbar styrka och hämmat hennes tårar. Hon vred sina händer, kallade sig en övergiven änka, kastade sig till jorden, ryckte slöjan från sitt huvud och strödde sand sitt hår.
Huru gagneligt det skulle vara , om vid skolan undervisning kund« lemnäs i något visst yrke eller handaslöjd, jemte den, som meddelas i läsning och skrifning, m. m. , hafva Utskotten ej förbisett, men hafva ej trott, och tro sig ej eller nu böra eller kunna föreslå en så stor utsträckning åt folkskolorne, då den redan föreslagna nog torde fordra de största ansträngningar, lör att sättas i verket. Dessutom torde det böra anses för hvarje församlings ensak att, så snart beholvet af en sådan serskild anstalt blifvit insedt och medel för dess inrättande utfunne, ordna den åsyftade undervisningen efter eget godtycke, utan någon Statens inblandning. Sedan Utskotten sålunda yttrat sig öfver de anmärkningar, som blifvit framställde mot de allmänna grunderne för Betänkandet, öfvergå Utskotten nu till besvarande af de erinringar, som mot serskilda stadganden blifvit gjorde. (§ *0 Jemte det att en redactions-förändring af 1 §.
Vid förnyad föredragning af Constiiutions-Utskottets den i5 dennes på bordet lagde Memorial N:o 71, angående Ridderskapets och Adelns samt Bonde-Ståndets återrémisser på Memorialet W;o 48, godkände Ridderskapet och Adeln samtlige uti nämnde Memorial JM:o 71, föreslagne så väl nya, som förändrade voterings-propositioner. S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Stats-Ut skottets den 19 dennes pä hordet lagde Utlåtande N:o 3g5, dels i anledning af verkställd granskning af Kongl. Convoij-Commissariatets förvaltning och räkenskaper för åren 183 r och i83a, samt dels på grund af väckt motion om förändring i Convoij-afgiftens utgörande och disposition m. m. S. D. Då nu å nyo föredrogs Eccpedilions-Utskottets den 24 dennes på bordet lagde Memorial N:o 19, med öfverlemnande af nytt förslag till underdåning skrif veise angående ändring af 4 och 5 §.§. i r7 Capitlet Ärfda-Balken och af 3 §. 8 Cap. Jerda-Balken , samt om upphäfvandc af Kongl. Förordningen den ig Augusti 1762, återremitterades det nya förslaget till underdånig skrifvelse af Ridderskapet och Adeln, som ansåg, att den uti Expeditions-Ut skottets Memorial N:o i9 omförmälde lättelse måtte, genom serskild underdånig skrifvelse, lill Kongl, Majit anmälas, och således anmodade Expeditions-Utskottet att med förslag till en sådan underdåning skrifvelse inkomma till Rikets Ständer. S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskottet, en denna dag afgifven motion af Friherre Boije, Ludvig, angående föreslaget stadgande ora ulöfningen af bränvins-bränningsräUigheten för jordegare eller brukare, hvilken Vrot. Ut clr. cl. 31 Jan. i835.
Förordningen den 28 Juni 1738, angående skyldighet för den, som tillhandlär sig varor partivis och dervid betingar sig 3:ne eller flere månaders anstånd med betalningen, att genast, emot qvitterad räkning, till säljaren utgifva sitt skuldebref å beloppet, utsträcktes och beledsagades af en, i högstberörde För - 6 Kongl. Majus Nåd. Skrifvelse, N:o 10. ordning icke påbjuden, ansvarspåföljd, i hvilken riktning äfven Kongl. Förordningen af den 6 Oktober 1848, om bevis öfver emottagna varor, utfärdades. Komitén bar sig bekant, att handelsoch fabriks-föreningarne i rikets förnämsta städer träffat särskilda öfverenskommelser i afseende, på verkställigheten af denna Förordning och genom cirkulärer derom underrättat vederbörande handlande; men erfarenheten har ådagalagt, att densamma, likasom förut åberopade föreskriften uti 1798 års förordning, i de flesta fall förblifvit ulan tillämpning. Dylika tvångs-stadganden om skriftligt bevis öfver hvarje köp eller försäljning af varor, ogillade af godkände rättslärde, såsomstridande emot handelns på förtroende grundade fria utveckling, hafva äfven blifvit uteslutna ifrån sednare tiders handelslagstiftning i andra länder, och det kan med skäl antagas, att endast lättad bevisning af handelsfordringar, inför en af sakkunnige män sammansatt domstol, och lika utsökningsrätt för dem alla förmå undanrödja nuvarande betänkligheter hos köpare, att vid handel på tid acceptera vexel eller utställd räkning eller anvisning för det borgade beloppet. Såsom en öfvergångsåtgärd, bidragande till ändamålet, vore det utan tvifvel nyttigt, om utlåningen på reverser med burgen, hvilken, på sätt bilagan N:o 1 utvisar, vid slutet af är 1852 i Rikets Ständers Bank och dess lånkontor samt de 8 PrivatBankerna uppgick till mer än 15 millioner R:dr B:ko, kunde småningom, med all nödig varsamhet, förminskas och det indragna beloppet, om så erfordrades, öfverflyttas på andra mera ändamålsenliga låne-grenar.
"Till Pirrtis!" ropade gamle Ollola och svängde musköten öfver sitt hufvud. "Till Pirrtis, till Pirrtis", skränade soldater och bönder om hvarandra. "Död åt förrädaren!" Det fanns en, som icke tog del i skränet, men som ovilkorligen rycktes med strömmen. Det var Rietu. Dyster och fåordig, följde han motvilligt bönderna; han tänkte på Elli. Ack, hur gerna skulle han icke velat träffa henne, ty nu, då faran var öfverhängande, kände han sig manad att bistå den skyldige, och det ehuru han var en förrädare. Rietu tänkte icke på något annat, än att det var Ellis far, som hotades af olyckan, och att afvända denna skulle nu blifva hans förnämsta omsorg. Men på hvad sätt skulle det gå till? Jo, endast genom att vinna tid; ty Rietu insåg nog, att bland de församlade det allt skulle finnas någon, som skulle underrätta Pekka om den fara, som sväfvade öfver hans hufvud. Han sade för den skull med en stämma, som tydligt hördes af alla: "Låt oss vänta en stund, kanske..." Han fick ej tala till punkt, ty en grof stämma inföll: "Jaså, Rietu vill uppehålla oss, på det att förrädaren må kunna varnas. Ja ja, det är inte alls underligt, när han och Elli tycka om hvarandra. Slägten framför allt." Rietu bleknade märkbart, och skulle just svara, då fadern utbrast: "Perkele! Icke trodde jag mig få höra dylika ord af min son. Men är du förrädare, pojke, du också, så känner jag dig inte, så mycket du vet det." Ett doft mummel genomlopp hopen vid dessa Ollolas ord, men ingen stämma tog Rietus parti. Fanns det tilläfventyrs någon, som hyste medlidande med den redan till döden dömde Pirrtiainen, så vågade han icke uppträda, af fruktan för lifvet. "Rietu håller med Pekka", hördes en stämma; "han är kanske med om förräderiet." "Låt oss undersöka den saken", utbrast mannen.
Vår sednaste erfarenhet gifvetvid handen, att, ehuru bränningsliden under denna vinter varit till 2:ne månader inskränkt, så hade likväl vid vårens början vida mera bränvin förts till hufvudstaden, än under vanliga förhållanden. Tillgången å denna vara i landsorterna lärer icke vara mindre. Ändamålet vinnes således ej; ty för att åstadkomma den myckenhet bränvin, som kan med fördel säljas, anlägger man så många flera brännerier. Skadan af denna inskränkning är deremot förlusten af de materialier, som under brådskan förspillas, saknad tillgång å drank för kreaturens utfodring o. s. v. Hvarföre må ej landtbrukaren, då han skattar för tillverkningen, och om denna skatt är så dyr, att hon minskar förbrukningen, hvarföre, säger jag, må ej tillverkaren bränna under hvilken lid pä äret, han finner för sig fördelaktigast? Den ene önskar drifva handteringen på hösten, den andre anser åter våren tjenligare dertill. Låt en hvar i detta hänseende hafva sin frihet, och om någon vill bränna hela året om eller blott 6 månader, låt honom så göra. Alt nu på en gång afkorta tillverkningstiden, inskränka redskapens storlek, samt öka skatten äro så många nya och svåra band på näringens utöfning, att jag tror det man skulle handla rättast och försigtigast, om man tilläte bränvinsbränning, hädanefter såsom hittills, ega rum under 6 månader om året. Det förhåller sig nemi. på sätt Frih. Raab anmärkt, att den brådska hvarmed näringen under den inskränkta tiden bedrifves, icke kan annat än vålla förlust. Om Staten låter näringen vara fri, men beskattar henne högt, för att göra varan dyr och derigenom mindre skadlig, så har Sta - Den 26 April e. m. 443 ten inkomst af det ökade priset. Men om Staten höjer det, icke genom beskattning utan genom hvarjehanda hinder för näringsidkaren, så förlorar både denne oell kronan. Hvarföre skall Staten genom eget tillgörande förvärra det onda? För att göra det lindrigare anhåller jag att R. o. Ad. ville bifalla Frih. Raalis förslag, det bränningstiden mätte bestämmas lill 6 månader om året, pä i sält hittills vanligt varit.