Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Manlig och qvinlig natur eller själsriktning skall aldrig bli stöpt i en och samma form, det är omöjligt – och vore icke å någon sida önskvärdt, ty utbytet ligger just i komplettering; men män och qvinnor böra komma till tals och lära förstå hvarandra. De borde slita samma skolbänk, betraktas som jemnlikar och vänjas vid samarbete från början. Osedlighet skulle ej bli följden, enligt min mening, men det hela skulle bli sundare, enklare, naturligare. Afstängningen verkar intet godt. Jag alldeles häpnade när jag en gång af en händelse fick en djupare inblick i vissa förhållanden inom skolorna i X. Små barn hemfallna till de onaturligaste laster och lärande af hvarandra, det är ju det ohyggligaste man kan tänka sig! Och det var skolor uteslutande för gossar. Afstängningen visade sig der ej vara någon garanti för sedligheten. Hos oss på landet gå flickor och gossar tillhopa, men fast de gå der ända till konfirmationsåldern har jag aldrig hört, att det mellan skolbarnen inbördes gifvit anledning till anstötligt lefnadssätt. Men väl var der en skolmästare i K. (läsare och gift) som blef afsatt derför, att han blifvit öfverbevisad om att ha velat locka en af skolflickorna – nå, karlen hade ju »tron», och läsareligan icke allenast tystade ned saken, utan skaffade honom äfven en ny plats. »Satan hade frestat honom så hårdt», hette det. Det är enligt min tanke icke naturen, som drifver barn till sedlighetsbrott, det är de äldres dåliga exempel – apnaturen och nyfikenheten. Jaså. Det skulle vara derför männen äro friskare än qvinnorna. Nej tack. Du har rätt i en del, men inte helt. Det kommer mycket annat till. Snörlif – de ha ingen aning om, hur det förderfvar, och hvad det förderfvar, ty sin egen kropp känna de icke. Och så höga klackar som sitta midt under foten i stället för under hälen, der de borde ha sin plats; kroppens onaturliga hållning vid den uppstyltade gången framkallar underlifslidande.
Denna sista börjar beströs tätt med hirskorn samt bronnu förfölja den, som först sprungit ut. seras likaledes, sedan de torkat, med Därpå springer ånyo en ut från första guld eller silfver. För att fästa de flocken och förföljer den, som sist sprang förut till en vacker gren arrangerade ut från den andra o. s. v. blommorna, borrar man fina hål geRegeln är den, att hvar och en endast får förfölja den, som sprang ut strax före. Med ett slag på axeln tagas deltagarne till fånga och måste följa med till det fiendtliga partiets bo. Den, som en gång sprungit ut, får ej återvända till boet, förrän han fångat någon. Den som blifvit tillfångatagen, måste stanna hos fienden, tills leken är slut. Det parti, som tillfångatager hälften af det andra vinner. Stenleken. En af deltagarne lägger sig sammankrupen midt på lekplatsen, medan de öfriga bilda en ring och springa omkring stenen. Plötsligt reser sig » stenen » och söker beröra nå- gon af de öfriga, som ögonblickligen fly. Den, som blifvit vidrörd, blir » sten » nästa gång. Får inte » stenen » fatt i någon, måste han spela samma roll äfven nästa gång. Resleken. Alla deltagare med. undantag af en välja sig en friplats, som benämnes efter städer eller orter. Den, som inte har någon friplats, går omnom pappet, hvarigenom man drager fin ståltråd, som man på afvigsidan låter fortsätta från den ena fästningen till den andra. Slutligen bronserar man äfven baksidan af tallriken, medan ramen efter taflans isättning på afvigsidan öfverdrages med papper. En af papp skuren och med plysch beklädd palett, prydd med dylika blommor, utgör likaledes en vacker väggdekoration. Fleuriste. Bostaden. Bokhylla. Man låter göra en bokhylla af trä med lösa hyllor, som hvila på små, tunna lister. Hyllorna tagas bort och själfva stommen beklädes med ylle, hvilket, så vidt möjligt, väljes i den färgton, som är förherskande i rummet. Tyget fästes med helt små stift på baksidan.
Ridderstapet och Adeln har sig förelagdt Hemliga UtstotrelS Betänkande; jag, för min del, bifaller i narrvarande omständigheter, de i detta Betänkande lil wart afgörande öfwerlemnade Delar, som Herr Grefwe» och Landtmarstalken behagat proponera os; lil öfwerläggning, samt förklarar, der jag, i afwaktan pä Höglofliga RidderstapetS och ZldelnS bcflut til Rikets binanco» uphjelPande, förbinder mig at erlägga til State», det forn 771 mig tilbarde enligt detta nu förewarande Betänkandet af H mliga Utstoklek. Friherre 8rgel von kkollstein, LorkilL l^uävig, upläste et vibkam-n sa lydande;. Ac en Stats wälmåga och bestånd beror af dest goda Hushållning, ek lönande och wäl skött åkerbruk, näringarnas trefnad, Handelns stor, inbördes förtroende, säkerhet i Lagen, samt löftens och förbindelsers oryggeliga helgd, sädant lärer ingen neka; at motsattsen der. emor förorsakar wanmagt, niisttroende och StaterS stu« teliga undergång, tyckes mara en följd häraf: Dcsta sanningar arv högst nädwändrga at ihågkomma, da iru här är fräga, at rädda et Fosterland, som hotas med det största äfwenlyr, genom en irakad oreda i dest Drät. zelwerk. För ac hjeloa detta onda blir ival först nödigt ac upleta orsaken härril; da man genast finner, at den hufwudsakligaste ar uuderib«lLnco i Handeln, som genom h,varjehanda tilfälligherer ärligen okats och som hotar alldeles förstöra Riket, om den ej snart moras.
I den senare omständigheten bar, enligt Rikets Ständers beslut,' innevarande Riksdag förfarits på det sätt, att de öfriga Utskotten på förhand tillställt ExpeditionsUtskottet, af den handling, sorn skulle tryckas, ett exemplar för Tryckeriet, hvarefter och under del sättningen på Tryckeriet verkställdes, det andra eller Original Exemplaret - Expeditions-Utskottets Memorial N;o 422. if Exemplaret utskrifvits, för att FxpeditionsUtskottet tillsändas, till begagnande vid det tryckta rättelse-arkets genomläsning; men, äfven oaktadt detta anordnande för beredandet af skyndsamhet vid tryckningen, hafva genom behöfliga förfrågningar och communicationer emellan Expeditionsoch de öfriga Utskotten, ofta uppstått hinder för tryckningens skyndsamma fortgång. För att nu afhjelpa dessa olägenheter och tillika vinna en högst betydlig besparing i renskrifningskostnad, hvilken, på sätt som närmare utredes uti Tredje Hufvud-Punklen Litt. fs egentligen verkar till minskning i kostnaden för Bihanget, föreslås: att, sedan i något eller några af de öfriga Utskotten, en expedition af hvad beskaffenhet som helst, hvilken bör till Rikets Ständer i tryckt exemplar utdelas, blifvit justerad och med anteckning derom af Utskottets Ordförande försedd, kunde conceptet till samma expedition aflemnas till Expeditions-Utskottet, hvars Secreterare, eller annan af Uttkottet förordnad person, det åläg att derföre afgifva qvitto samt ansvara derför, att conceptet i samma skick, hvaruti det emoltagits, efter begagnandet, hlefve behörigen återstaildt. —« Efter delta concept skulle i ExpeditionsBih. lill fl. St.
Och hvart styra vi färden? – Ja – måtte jag nu kunna lägga mina ord väl! Det är fråga om att öfverraska ett nygift par midt i smekmånaden Hon reser sig häftigt och kastar fram ett enda ord: – Blaagaard? – Ja – svarar han och höjer på axlarna, som om han ville försäkra henne om, att förslaget icke kom från honom själf. – Men jag har ingen lust att gästa grefve Holck! far hon ut. – Han är min fiende! Jag hatar honom. Berodde det på mig, skulle den uslingen aldrig få visa sig vid hofvet. – Ah – om jag hade makt! Hon knyter sina knubbiga händer, det blixtrar till i hennes stora blåa ögon, och den svällande underläppen skälfver. – Den nidingen har varit min onda genius! fortsätter hon, häftigt och högröstadt. – Han bär skulden för alla mina lidanden. Han är mig så vidrig som en fet katt. Och ändå vågar han skryta af, att han kunde ha vunnit min gunst, om han velat! Just som om Danmarks drottning stode i samma kategori som de franska aktriserna eller balettdamerna, för hvilka det tjocka djuret lär vara oemotståndligt! Hon är blodröd af vrede och stampar med foten i golfvet: – Men vänta mig! Hans tid skall väl komma! – Den är redan kommen, E. M:t – säger Struensee lugnt – Hans aktier stå nu så lågt, att ett barn skulle kunna blåsa honom omkull. – Verkligen? I så fall önskar jag, att jag hade en vän, som ville göra mig den tjänsten att blåsa till! – Jag tror, att E. M:ts riddare handla klokare, om de icke förifra sig. Den feta katten dör strax af sig själf, om han får vara i fred. Det är förmånligare på alla sätt. Hans lugna röst dämpar hennes vrede. Hon sätter sig åter och stirrar en stund, tigande, rakt ut i luften. Så säger hon sakta: – Ni har gjort mig stora tjänster. När ni kom till mig, hade jag intet hopp om att min tillvaro här skulle kunna bli dräglig, men tack vare er har allt förbättrats. – Hvarför har ni gjort detta för mig? Svara mig ärligt! – En människas handlingar bestämmas ju i allmänhet under påverkan af vissa intressen eller sympatier – Ni kunde icke ha några sympatier för mig.
Ridderskap^ och Adeln finna att Stars Utskott, tS Projecter i mili» rairtskt afseende icke helt och hälli! lyckars, att nitzk pro - *) Ar 1807 kastade Carlberg 24,000 Rid. i afseende pa Le stegrade priserna : ber manliga bar warit 19 ä 20,000, men ehuru sräga här är alt reducera ^ sä förminskakostnaderne icke i samma förhällanbe, sa wida Gou» verneur, Lärare m m. lika för den återstående delen? mäste bibehäuas; och har jag derföre blott uptagir ross N-di stället för 7 ».Zoss» 68<s Den iT December. proponerade indragningar wörö högst ffadeliga och att andra torde pä ett mindre kännbart och mera iwttiat sätt kunna wcrkställas; att disierkera, disputera, ve,« tilera och votera öfwer aila de en Ani>6. 'g organisering tillhörande ämne» och dctailler, torde blifwa något tröttsamt, och än mera langwarit; med största wördnad för Högl. Nidderffapck och Adeln, magar jag likwäl tro akt desi sammansättning icke är sadan att den kan afgöra en AemöeS rälta organifarion. Hwad de andra Respecrive Sländen beträffar, kunna de enligt Naturen af deras B standsdelar ännu mindre war ra sakkunnige uri milirajc angelägenheter.
N:o 145' ofver Riksdags-Fullmägtigeri Herr Carl Levtons motion om Konungens Befallningshafvandes förständigande, att ställa sig 4 Cap. a §. Utsöknings-Balken till nog» grann efterrättelse, bifölls; 4:0 Expeditions-Utskottels, med öfverlemnande af förslag till CharttetSigillatae För-» ordning, bifölls, Från Hedervärda BondeStåndet. S. D. På grund af gjorda anmärkningar återremitterades Stats - Utskottets Utlåtande,' N:o 318, i anledning af verkställd revision af Stats-Verkets räkenskaper och förvaltning för år 1896, S. D. Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, under N o 95, afgifna Utlåtande, i anledning af gjord hemställan om de Skånska Infante.i-Regementenas befrielse från Garnisons - tjenstgöring unde^ Prat. Vldrag deri 7 December 1829. 35 fredstid, blef, i följd af gjorda anmärkningar, äterremitteradt. S. D. Efter förnyad föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconom mie Utskottens ytterligare Utlåtande, Njo gy, med anledning af erhållen återremiss å Utskottens Betänkande, N:o 72, rörande MötesPassevolancen för indelta Regementena, blef sistnämnde Betänkande, N:o 72, af BondeStåndet afslaget, S. D. Föredrogs 3 nyo och godkändes Expeditions-Uiskottets Memorial, med öfverlemnande af förslag till Chanse Sigillataelorordning. S. D, Vid förnyad föredragning af Statsoch Banco-Utskottens Memorial, N.o 21 , i anledning af Riks-Ståndens beslut, i afseende på de af Utskotten, uti Betänkandet, N.o 14, gifna tillstyrkanden, i fråga om rnyntbestäroningen och dermed gemenskap egande ämnen, stannade Bonde-Ståndet i följande beslut; 4:de punkten, Morn.
Stånd icke måtte varit så hufvudlösa att tillstyrka detta, om tillgång saknas, är Sällsamt. jag har icke förr bort, att eli Riksdagsman kan Vara hufvudlös, men väl ulan förstånd. Herr Silverstolpe i jag anhåller att fä Upplysa en irring i hvad Herr Zibet behagat anföra. Han har ganska rätt i att yrka det ExpeditiomUtskottet ej har rätt att pröfva Riksens Stähders beslut. Det har ej heller ej >rt något sådant. Meri det tillhör ExpeclitionsUtskotlet att, sedan RiksStåndens fattade beslut blifvit detsamma coriuuunicerade, sammanföra och beräkna dem , och deraf utdraga resultatet, "samt derefter expediera. Detta är hvad ExpediiionsUtskottet gjort, och Utskottet kunde ej sätta i fråga, att målets afgörande berodde af någon Remiss till Nämnd, enär de beslutna tilläggen icke i laglig ordning genom återremiss till StatsUtskottet1, hade blifvit beredde. Grefve Lilliencrantz, Johan Wilhelmi Någon proposition lärer vid detta tillfälle icke kunna göras, utan det rätta förhållandet vara att, på sätt Herr Rector Silverstolpe föreslagit, expeditionen må hvilå 340 Den 7 Juli. f. m. intill dess de tvänne Ståndens förklaring hunnit inkomma. Som jag hort en Ledamot omnämna Konungens motion i detta ämne, så anser jag mig böra upplysa, aft ifrån Hans Kongl. Majit visserligen icke ankommit någon motion eller Nådig Proposition , angående förökade anslag för Kongl. Famillen.
Förslaget att efter curs med sedlar få göra afbetalning å dessa lån, för hvilka Sedia» Den 53 Nsvembtr f, na. sedlar Banco-Fullmägtige skulle inköpa silfver oell insalta i Banken, låter icke förena sig med Riksens Ständers redan fattade beslut, alt 2 prC:L i silfver skola erläggas, och. ingenting är sorn garanterar, att Fullmäglige, efter Cours, kunna få inköpa silfver lill fulla beloppet *i n prC:t, då stegring uti inhemskt silfver-pris eller höjning i Coursell lätt kan göra det omöjligt. Hvad åter beträffar, att de , hvilkas Egendomar redan ega andra inteckningar för skulder , böra lemnäs företräde framför dem, hvilkas egendomar äro ograverade, i andar mål att hindra egarne lill de sednare, att begagna dessa lån till enskild vinning i låne-väg ; så eleduras det lätteligen genom alt förut upptaga ett enskildt Jan, innan anmälan om Banco-lån göres. Slutligen får jag tillägga, alt allt skäl är att förmoda, det Riksens Ständer vid nästkommande Riksdag, skola, att dämma efter åsigterne vid den närvarande, besluta att återbetalning af dessa lån, i anseende till de befundne enskilde olägenheterna, få med prC:t verkställas. Jag tror, på grund af hvad jag nu anfört, det vara skäl att bifalla Utskottets Memorial. Borgare - Ståndet antog summan af aoow R:dr då Finance-Betänkandet förevar, och Preste - Ståndet har nu bifallit Utskottets förslug, så att jag har svårt alt inse att, Ridd. •, Ad. Prat. i» 15. s* Afd. $4. t) e R »t N»ve Hi !>er f. m. såsom TTerr Munck :tf Rosenskjöld an/ört , aine Stånd kunna hafva detsamma återremitterat. Friherre af Nordin:
December 1863, 2,500 st. obligationer utfärdade, af hvilka obligationer 1,250 st. lyda å 2,000 och 1,250 st. å 400 R:dr hvardera; varande hvarje obligation åtföljd af ett efter förfallotiden lämpadt antal halfårs-räntekuponer. Sedan de i kontraktet angående 1864 års fonderade amorteringslån till den 1 September och 1 December sagde år utsatta terminer för anmälandet af de belopp, som utöfver den fixa låneandelen komme att öfvertagas, tilländagått, utan att någon anmälan i detta afseende skett, och då vid sådant förhållande det enligt lånekontraktet ankomme på Riksgälds-kontoret att efter godtfinnande förfoga öfver hela obligationsbeloppet för den del af lånet, som icke blifvit fixt öfvertagen, måste nya åtgärder af Fullmägtige vidtagas för att åt Riksgälds-kontoret bereda de ytterligare tillgångar, som oundgängligen erfordrades för Kontorets efter samma års slut förestående högst betydliga utgifter. Efter härom började öfverläggningar och sedan en utredning blifvit uppgjord öfver det belopp, hvilket härvid visade sig uppgå till mer än 11,000,000 R:dr, hvarmed Riksgälds-kontoret under år 1865 åliggande utbetalningar öfverstego de under samma år förväntade inkomster jemte andra derunder till dessa utbetalningar disponibla medel, fingo Fullmägtige från de Bankirhus, med hvilka nämnda lån kontraherats, emottaga en framställning om underhandlingar angående optionstidens förlängning till 1865 års slut och rättighet för bemälde Bankirhus att under denna tid öfvertaga hela eller någon del utaf det återstående lånebeloppet, dock utan så kallad ”Aufgeld” eller tillägg i hvad för den fixt öfvertagna delen af lånet behöft betalas, och under vilkor att räntekuponerna gjordes efter bestämda kurser betalbara i Hamburg och Frankfurt arn Main.
Han hade kommit att tänka på den gröna kammaren på Bellmansro ... tystnaden i rummet ... getingen som surrade på rutan ... Plötsligt erinrade han sig, att han den gången icke hade kysst Ellen på munnen, och det strök förbi honom en känsla af oro liknande den en ung präst någongång erfar, då han långt efter gudstjänstens slut öfverfalles af rädslan att möjligen ha mässat efter ett felaktigt ritual. Nå, han hade i stället senare godtgjort alla i den vägen begångna försummelser ... Och åter var hans flyktiga tanke hos Märta. Brydde hon sig något om honom eller icke? Och hur skulle han få veta det? Framgången hade gjort honom företagsam, han ville ha snar visshet. Och medan han med hastigt påtaget allvar besvarade hennes sista gäckande inkast, sögo sig hans blickar fast vid den trånsjukt ristade linien mellan hennes blekröda läppar. Champagnen kom. Professor Weber böjde sig fram och klingade mot glaset. Han berömde fru Arvidsons hedrande vandel och utbragte hennes skål. Det var mycken känsla i hans tal. »Titta på pappas nordstjärna,» hviskade Greta till Hall. »Se, så den lyser! Det är jag som har hand om den och håller den fin; jag har den bland mina halsband och broscher. Först ville pappa ha den själf i sin skrifbordslåda, men det fick han inte.» Halls oroliga bruna ögon stannade hellre på Greta än på professorns nordstjärna. Egentligen såg han ingenting. Han satt och tänkte på en halfvuxen, femtonårs flicka, som hade sprungit gråtande öfver ett torg någon gång i skymningen. Hon hade haft ett orangegult band i sin smala, brunröda fläta. Hvarför grät hon? Skålen tömdes under animerad tillslutning. Stämningen nådde sin höjdpunkt:.. Klang af glas och skratt och surr ... Tomas blinkade mot Greta och höjde sitt glas. »Nådemedlen!» sade han. Greta sträckte sig fram och skålade med brodern midt öfver bordet. Hon fnös af skratt. Märta var invigd; hon höll näsduken för munnen, ja, hon bet i den. Längst nere vid ena bordsändan sutto Jean Arvidson och grosshandlar Wenschen; de hade blifvit utan damer. Jean satt blek och tyst.
Man började nu att i skrift uppteckna stamträden, och då de sålunda för första gången kunde jemföras med hvarandra, var ett vidsträckt fält öppnadt för de skriftlärdes uppfinningsförmåga. Resultatet blef konstruerandet af en den utomordentligaste legendhistoria, hvilken i suidernas händer uppnådde en underbar fullständighet, rikedom och följdriktighet. Från dessa legender kan man utdraga den äldsta irländska historiens förnämsta fakta; ty ehuru de icke få betraktas såsom absolut sanna, uttrycka de dock, när man afkläder dem de genomförda detaljerna och de bibliska och klassiska lånen, den irländska historiens stora drag och stå i öfverensstämmelse med den arkeologiska forskningens resultat. Dessa legender säga oss, att under den äldre perioden landet var starkt skog-beväxt och det inre deraf fyldt af träsk och sjöar. Det var upptaget af en gles befolkning, kallad “ skogsstammar “, hvilken utan tvifvel var af vestra och södra Europas britiska (iberiska) ras. Sedan kommo celterna, och dessa jemte * skogsstammarnau bildade hufvudstammen af den irländskabefolkningen under den äldre bronsåldern. Den närvarande irländska dialekten är celtisk, och irländarne tala ännu i dag det tungomål, som utan öfverdrift kan sägas ha varit organet för den första vetenskapliga bildning, s«m grydde för Europa. Ierne, såsom Irland då kallades, led af invasion af många nationer och stammar efter celternas ankomst; men dessa celter bibehöllo sig i landet och blefvo med tiden dess verkliga invånare. Öppnandet af den historiska perioden utmärktes genom en stor strid mellan stammar, hvilken egde rum omkring början af den kristna tidräkningen. Romarne hade kommit till Britannien, och de många stammar, som drefvos ut ur detta land inför den eröfrande fienden, togo sin tillflykt till Irland. Romarne inträngde aldrig på Ierne; men många brittiska infödingar öfvergingo dit, när de förtrycktes af det romerska herraväldet, och bosatte sig på östra sidan af ön så nära sitt land som möjligt.
Ruden schölds i Otterstad församling följda plan, gå vederbör:de skolstyrelser och lärare tillhanda med dertill erforderliga uplysningar och råd. Jag anhåller slutligen att Gr. T. Rudenschölds utgifna bok om folkskolan, hvilken innehåller fullständiga och officiela berälteler om hans arbete för folkundervisningens befrämjande, och hvaraf jag härhos har äran bifoga ett exemplar, måtte få åtfölja denna min motion till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., på det de ledamöter af nämnde Utsk., som icke förut hafva någon närmare kunskap om Gr. T. Rudenschölds förtjenstfulla verksamhet, måtte blifva i tillfälle alt deraf taga kännedom. Begärdes på bordet. Den 25 Juli. 58'J Föredrogs S(atsUlsk:s d. 23 dennes på bordet lagda mera. N:o 201, med förslag till sammanjemkning eller voler:s-propos:r, i anledn. af RiksSlms skiljaktiga beslut, rör:de extra statsanslag till föremål, tillhörande 4:de, 5:le ö:le och 7:de hufvudtitlarne. R. o. Ad. godkände de i delta mern. föreslagne voter:s-propos:r. Föredrogs ånyo Consl.Utsk:s d. 21 och 23 dennes på bordet lagda mera. N:o 11, med förslag till ändring i 39 § Riksd.Ordn., ang:de val af Ordf:de i Utsk. Hr Printzensköld, Carl: Sedan R. St. haft den lyckan — om man så vill kalla det — eller kanske rättare den olyckan, att från Const.Utsk. under innevar:de riksdag få emottaga ett förslag till en nära nog total omstörtning af vårt nuvande representationssätt, så vill det synas mig som Utsk. skulle arbetat nog i den vägen samt att Utsk. icke behöft inlåta sig i några ytterligare partiella förslag i samma förderfliga syftning.
(Lånet utbetaldt 1846) Dito till Hemmansägarne Olof och Johannes Nilssöner, för dito vid hemmanen Tångarna Faxagård och Vestergård i samma socken, emot dito dito. (Lånet utbetaldt 1846) Dito till vederbörande jordägare invid Hunble d i Halland, för samma ås upprensning, emot år 1848 vidtagande årlig betalningsskyldighet af 5 procent utaf ursprungliga lånesumman, dervid å kapitalåterstoden beräknas 3 procents ränta. (Lånet utbetaldt 1843) Dito till dito invid Tollereds å i nämnde provins, för upprensning af denna å emot dito dito. (Lånet utbetaldt 1843) Dito till deltagarne i sänkning af Haserås-sjön samt upprensning af Lerbyoch Snapperuds-elfvar inom Åmåls och Mo socknar af Elfsborgs Län, emot år 1851 dito dito. (Lånet utbetadt 1846) . Dito till deltagarne i sänkning af sjön Östen uti Wadsbro Härad af Skaraborgs Län, emot år 1848 dito dito. (Lånet utbetaldt 1843) Dito till deltagarne i en kanalanläggning vid Tidaån i samma Härad och Län samt upprensning af Sågströmmen i nämnde å, emot dito dito. (Lånet utbetaldt 1843) Dito till deltagarne i upprensning af sjön Lången och sänkning af Kräftan i emot år 1849 dito dito. (Lånet utbetaldt 1844) Dito till dito i aftappning af Slödjan i Huggenäs socken af Näs Härad och 1850 dito dito. (Länet utbetaldt 1845) Dito till dito i sänkning af sjön Björklången inom Nyeds Härad och socken af samma Län, emot inbetalning efter 1851 års slut af 8 procent utaf hela lånesumman (2,200 R:dr), dervid 2 procents ränta beräknas å kapitalåterstoden.