Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Grunden för ali förmögenhets warde är, air ben ger ranta, men ett stort hus pä , landet är ofta ett anledning lill ökade utgifter nästan aldrig till inkomst och beskattningen' deraf säsonk för öfverflöd är sä mycket mera obillig, sorn större byggnader ej allenast höra till landels prydnad och hyfsning men äfwen arv säteriägare igenom förfatrningarne älagde. Säsom uppenbart orätkwis, mäste sätzdes denna grund lill bestakknina af egendomswärde, helt och hallis förswimia. I annat fall straffas dM Den 3 Äng usti495 öest sorgfästige egendoms ägaren, dä den snäle eller lvärdslöfe belönas. Jag har yttrat, ait hivad under samma artikel af synbar förmögenhet begripes förefallic mig owäntäk. Telka har afseende pä det fterfonale jag finner i samma bewillning och hwariblandär enstildkas betjening och gårdsfolk. Nkt dessa kunna Utgöra en de! af förmögenheten, annar än svin wiltnen dertill, kan jag ej begripa, men det wet jag, att' detas underhäll utgör ett afdrag pä inkomsten. Om emedlertid denna afgift är nödwändig för fyllnad i summan, hade jag åtminstone önstat en serskilt rubrik derpå, och jag tror att den, jemte den progressiva atgiften hade Murrat sä sitt rum, uti den först faststälde grundfals, att hwar och en för tillfälle til! förtjenst eller winning stall efter fin näring eller yrke anses till e:r wiss afgift, och da benna kunnat fä namn «f Minimi afgift hade mati beri kunnat införa alla nödiga gradationer, Den hade dä kommit israga öfwer alt hwarest ingen lx hällning kunnat förutsättas. Men da ett öfwerstott gif.vits, hade början genast med beräkning af progessiv afgift bordt göras, four, efter min tanke, kunnat börjas rfrän all inkomst af i6 R:d* ga ss. capital.
Just den omständigheten, att Kammar-coll:m afstyrkt, men Konungens Bef:h:de tillstyrkt denna begäran, gör för mig tydligt, att då Konungen upptagit målet och öfverleinnal del till Ständerna, har Konungen i och med detsamma öfvergålt på Landsh embelets sida, ty eljest kan jag ej tänka mig, hvarföre Konungen icke skulle, sedan dessa auctoriteter sig utlåtit, helt enkelt hafva förklarat, att frågan skulle förfalla, eller också, att sökanden ville genom enskild motionär frambära sin önskan till Ständerna, emedan Konungen ej kunde till Ständerna frambära hvad af Honom ogillades. Så borde Regeringen hafva handlat. Men då detta icke skett, är det tydligt, att Konungen skulle gerna se, att Ständerne för deras del tillstyrkte hvad Konungen till deras pröfning öfverlemnat. Någon af härvar. ledamöter har yttrat, att ifrågavar. arrende vore lågt; så är likväl icke förhållandet. En Fabrikör Friberg har förut varit innehafvare af detta arrende, men långt ifrån att hafva förtjent, lärer han nära nog hafva ruinerat sig derpå. Detta är verkligen upplyst, och jag har ingen anledn. att förmoda, det de personer, som sagt sig känna förhållandet , skulle hafva velat missleda StatsUtsk:s omdöme, då de bestämdt förklarat sig känna, att arrendet är så högt som med alrendatorns bestånd kan vara förenligt, hvilket också Landsh.embetet vitsordat. När man betraktar dessa omständigheter, tror jag icke man kan säga, att StatsUtsk. fattat sitt beslut till följe af sådana considerationer, som en värd ledamot här framställt såsom möjliga.
Hvad om bristande organisation, 1 älgenäs ä landeommunieationer sr vordet anmärkt, sr i ännu vidsträcktare mätt tillämpligt ä de större företag, som sf86 mosstrakters beredande till odlingsbar mark oeb andre likartade arbeten. Ilti underdänig skrifvelse den 26 duni 1818, anböllo Ilikets dä församlade Ltänder bos Kongl. älaj:t, att, säsom en väsendtlig ledning för framtida ätgärder i större omfattning, verkande till landets upparbetande oeb förkofran, undersökningar i landsorterna matte anställas L sädane trakter, bvilka kumle göras lruktbara genom vatten-ailedning eller snöra större löretag, som ökverstego clen enskilda förmägan, samt beskrifning»»' oeb kostnads-körslag cleröfver förkattas, för att i bebörig sröning seöermera komma unöer öfvervägande. Kongl. Najrts Lefallningsbakvands, om verkställigbeten af öessa förberedande ätgärder genom Lirculair öen 1 Leptember 18,8 lörstänöigaöe, Iiafva lör öeras tillgöranöen i berörde ändamäl genom ingilne underdäniga betänkanden redogjort, 00I1 Kongl. Naj:t kar öerefter lätit Lig ärendet, I ett sammanbang för alla Karren, till pröfning förekomma. Ket bär bärvid inbemtats, att 1 Ka>< IIusballnings-Lällskapet, med liiträöe af sakkunnigs män, lätit verkställa afmätning oeb afvägning af öe i sörlia öelen ak
Ni vet att Hans Majestät ordinärt en gång i veckan brukar k alla till si g åtskilliga personer af de olika partierna för att, för syns 18 skull, uppmana dem ti ll enighet, och i morg on är det min tu r att afhöra hans moraliska föreläsning. TIONDE SCENEN. MAURITZ (från fonden). DE FÖRRA. M a u r i t z . Ah! det är min adju tant. R u d b e c k . Jag vill intet längre u ppeh ålla herr generalen; vi kunna s åledes fullkomligt lita på ert bistånd? Fullkomligt! R u d b e c k . Farväl då h err general! så snart j ag varit uppe hos Konungen skall jag underrätta er om hvad jag inhemtat. ( Rudbeck går .) ELFTE SCENEN. PECKLIN. MAURITZ. P e c k l i n . Nåväl? M a u r i t z . Erik Jansson är u te i förmaket och afvaktar herr general ens befallningar. P e c k l i n . Ni träffade honom således på Mäs ter Anders? M a u r i t z . Ja, herr general , men tillsammans med en annan person som j ag intet väntade. P e c k l i n . Och denna person var? M a u r i t z . Konungen P e c k l i n . Ah! han är då öfverall t! och han h ar väl sökt inverka på Eri k Janssons öfvertygels e; hvad har h an sagt honom? M a u r i t z . Det vet jag intet, herr general ; men jag kan intet dölja att han synes vara mycket intagen af konungen. 19 P e c k l i n . Det är naturligt, det bli r alla som i ntet närmare känna honom; ni kan lyckönska er sjelf min unge v än att aldri g ha råk at ut för h ans farliga tjusningsförmåga. M a u r i t z . Oh, herr general, med den kännedom ni gifvit mig o m hans karak ter f ruktar j ag den intet. P e c k l i n . Så mycket bättre för er; men vi skola icke l ängre låta Erik J ansson vänta.
Ruthberg, att då den veneriska smittan aldi ig varit en allman landsplåga, hvarken i hela Riket *11 er inom någon provins, och innevåparne i de orter, sorn varit och äro från denna olycka befriade, hvarken kunna anses skyldige till a aska flan e af botemedel åt andra orter, särdeles vid ett sådant förhållande som i Norrbottens Län, hvilket hittills, varit för smittan förskonad?, eller billigtvis förpligta® att utgifva något innan nödvändigheten deraf är känd, aldraminst under en tid, då allmänna välmågan icke ar. så stor, att det kan vara lämpligt hopsamla cassör för ovissa behof, samt innan man vet huruvida de tarfvas, borda äfven, dock med bibehållande af de. redan befintlige cassorne, sorn kunde genom växande räntor förökas och hållas i beredskap till inrättande af ett Curhus, om något sådant skulle blifva af nöden, den lill fortfarande i Nåder förpslagne 3 sins afgiftep upphöra icke allenast för de orter, sorn* befinna sig i enahanda belägenhet med Norrbotten, utan ock för hela Riket; af Erik Airdersson Bång, att då ingen innevånare i den aflägset belägna Herjeådalen i mannaminne varit besvärad af oftanämnde sjukdom, hvilken derstädes knappastär till St ats-Uts kot tets Betänkan dfn. 301 namnet känd, borde provincens fattige och jemrtförc Isevis mot andra tracter vanlottade innevånare från deri ifrågavarande äfgiftén rättvisligen befrias, mep örn sådant icke .kunde ske, utan Herjeådalens bebyggave skulle ännu nödsakas bidraga till Gurhuset i Jemtland, föreslås det skulle af, gifterr nedsättas åtminstone till en skilling och sex; rundstycken af hvarje person; af Joban Olsson Longberg, att derest inrättning n afLäns-Lazaretterne skufle fortfara, hvilket torde för flere orter vara angeläget, borde kostnaden dertill bestridas af statsmedlen, på det att användandet deraf måtte komina under granskning af Riksens Ständers Revisorer, emedan 1 motsatt fall vare att befara, det berörde afgift förvandlades från en personel Bevillning till grundskatt, utan att densammas användande kunde i erforderlig måtto controlleras, hvilken mening flere, af Hedervärda BondeStåndets medlemmar biträtt; af Anders J):rnielsson, att de Utskott, till hvilka bandlirgarne blefyo lemnade, borde anmodas, att genom vederbörande infordra .Län ds höfding:; mes eller Curliug-lD rectionernas redovisningar, på det att Utt skottei dels matte inse nyttan af hvad Longberg föreslagit,
R:dr, som vid förra Riksdagen honom personligen tillädes, samt derjemte för sin återstående lifstid erhålla ett till 1,000 R:dr förökadt årligt anslag; och då det nit, hvarmed Professor Åkermanj under försakande af enskild lönande praktik, i Hera år sträfvat att i ordningbringa nämda för lidande medmenniskors bästa inrättade anstalt, är allmänt kändt och vitsordadt, hafva Rikets Ständer, såsom ett behöfligt understöd åt Professor Åkerman för hans återstående dagar, medgifvit, att de vid sistlidne Riksdag honom personligen tillagde 500 R:dr årligen må från Allmänna IndragningsSlaten fortfarande utgå. Hos Rikets Ständer har blifvit föreslaget, att f. d. Consulal-Secreteraren Ludvid Thulstrup} nära 71 år gammal, mätte af Staten erhålla en årlig pension af 400 R:dr, till stöd hvarför är vordet aufördt: att Thulstrup, Bik. till R. St. Fröt. i8£5. 10 Sand. i Afd, 25 194 Expeditions-Utskollets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 8g. sorn är född i Danmark, men sedermera blifvit jemte sin hustru, har ilandet naturaliserad, redan år 1803 i Malmö börjat åtaga sig ungdomens undervisning, hvarmed han sysselsatt sig intill sednare tid; att från hans år 1817 i hufvudstad en inrättade, allmänt lofordade, uppfostringsanstalt för gossar, omkring 200 skicklige ynglingar utgått, af hvilka några, i anseende till medellöshet, åtnjutit fri undervisning och uppfostran i hans hus, samt att Thulstrup aldrig af Slaten, till hvilken han erlagt betydliga utskylder, åtnjutit den ringaste lön för sitt mödosamma lärare-kall och nu befunne sig i ytterst torftiga omständigheter.
Wisby hospitals inkomster bestå dels i inflytande arrenden af dess ägande jord, med ett arrendebelopp vid sistlidet år af 218 tunnor 26f kappar råg, 218 tunnor 26f kappar korn, dels i räntor af förut omförmälda hospitalsskattejordar uti 42 tunnor 9 kappar råg och 42 tunnor 9 kappar korn, samt öfrige räntepersedlar, förvandlade i penningar efter 1847 års markegång, till ett belopp af 361 R:dr 28 sk. jemte i kontant fixerad ränta 138 R:dr 3 sk. 8 r:st., hvarförutan hospitalet äfven tillflyter en obetydlig kontant inkomst genom hofmedel i Wisby domkyrka, utgörande årligen några riksdaler. 27 Till vedbrand äger hospitalet ännu någon tillgång uti egen skog. De till hospitalet anslagna 101 ökedagsverken och 6 handedagsverken, hvilka förut in natura utgått och af sysslomannen di§ponerats till införande af 50 kastar ved till hospitalet, få numera, enligt Kongl. Ordens-gillets förordnande, lösas med penningar efter markegång, och äro inbegripne i ofvan upptagne räntepersedelsbelopp. Det icke obetydliga öfverskottet af hospitalets inkomster öfver dess utgifter remitteras till allmänna hospitalsfonden. Hospitalets fastigheter bestå, utom byggnaderna, i 177 stycken kring Hela landet spridda jordlägenheter. En djurläkare är anstäld i länet, hvilken, förutan inkomsten af sin praktik, åtnjuter i löningsförmåner 50 R:dr statsanslag, 100 R:dr af Wisby stad, samt omkring 12 tunnor spanmål frårr åtskilliga socknar på landet, som sig dertill förbundit. Gästgifvareskjutsen bar af ålder bestridts af gästgifvare-hemmanen och ett eller annat dertill anslaget reservhemman ulan hållskjuts, hvilket ännu till det mesta fortfar, emedan endast på 13 gästgifvaregårdar entreprenad blifvit ingången. O O
Betänkande, i anledning af vädel motion om förändring eller upphäfvande af 2 Kap. 5 § Giftermåls-Balken. Denna §, sådan den ursprungligen lydde i 1734 års lag, innehöll ovilkorligt förbud att »i svågerlag å sidone gifta sig med sin broders enka; brodersons, eller systersons, broders eller systers sonasons, eller dottersons enka; sin faderbroders, eller moderbroders, faderfaders eller fadermoders broders enka; sin moderfaders, eller modermoders broders enka;» eller med andra i §:n uppräknade, i enahanda svågerskapsled befryndade personer. Genom Kongl. Förordningen den 10 April 1810 modifierades detta lagstadgande derhän, att Konungen kunde gifva lof till byggande af äktenskap i omförmälda svågerlag. Ett sådant Konungens samtycke lärer emellertid aldrig förvägras, och detta har gifvit Herr Kyrkoherden Ternström anledning att, uti ett till Högv. Preste-Slåndet ingifvet memorial, fästa uppmärksamhet å den onödiga omväg och de kostnader, som för kontraherande parter voro förenade med skyldigheten att i anförda fall söka Konungen. Stadgandet kunde icke heller i öfrigt försvaras. Antingen, yttrar motionären, är ifrågavarande äktenskap isig sjelft lofligt eller är det så icke. Är det lofligt, — och bland de förbudna leder, som Moses uppställt, funnes ingenstädes svågerlag räknadt, hvarföre då omgärda det med menskliga tvångseller förbudslagar? Är det åter efter Guds ord olofligt, hvilket motionären likväl holle för »osannolikt», huru kunde då Konungen gifva der lof till?
I sin förtviflan skrider han stundom till de största ansträngningar, han uppbjuder sina egna och de sinas yttersta krafter till en och annan stormlöpning; men slutet blifver vanligen att han utmattad och kanske dertill skuldsatt måste vika för den honom öfvermägtige fienden. Men är han då oöfvervinnelig? Visserligen icke! Mägtigare fiender till vårt landtbruk, än de, som ligga i dessa kärr och mossar, hafva förut besegrats i vårt land; och en gång besegrade skola de fiender, om hvilka här är fråga, förvandlas till vänner, — till vänner, som med rika gåfvor åt kommande, om icke närvarande, slägten godtgöra de förhärjningar, som de hafva tillskyndat deras förfäder. De skola i sitt från tidens begynnelse ofruktbara och hvilande sköte bära rika och herrliga skördar, och sålunda komma att äfven från Regeringens och Statens skuldror lyfta den tunga bördan af bekymmer och omsorger för ett folk, som nu så ofta i sin nöd tvingas att ropa om hjelp. Nåväl, huru skola dä dessa fiender kunna besegras? Jo, conjuncta valent Må det blott, såsom det bör, blifva en riksvigtig angelägenhet, att förvandla vårt vidsträckta Norrland till en fruktbärande provins och segern skall vara lätt vunnen! Genom gemensamma årliga uppoffringar skola vi skänka Norrländningen det understöd, han behöfver, för att blifva sitt jordbruks svåraste fiender öfvermägtig. Och sedan kärr och mossar äro utdikade och icke mer sprida död och förödelse öfver hans åkerfält, skola dessa sednare genom den städse rikare afkastningen gif - Motioner i Preste-Ståndet 1865. 117 va honom styrka nog, att, utan Statens mellankomst, å de förra anställa vidsträckta odlingar. Så skall ock Norrland kunna blifva ett blomstrande och fruktbart land! Och hvad kan för samtid och framtid löna sig bättre, än att söka dertill uppbringa detsamma? Derföre dristar undertecknad härmed vördsammast och med de bästa förhoppningar, helst större summor för vida mindre vigtiga ändamål nu begäras och torde komma att beviljas, hos Rikets Höglofl.
Da svarade mig en gammal hustni, som var hos min mor: hrar sedan rillen I göra af fastemannen, I hafven har hemma; menen I, att han s9 slapper Er? I) erp3 jag svarade: den ger jag fanen; haken hin hile hm fast oss bhda, och ä~ ingen rem s8 hardt tillknytt oss emellan, att jag icke mycket Iiitt kan lösa upp den. Jag tïnker aldrig taga mig annan man Tn en soldat. I&gt;8 sade hon, jag skall klaga p3 Er för frun. om I talen locke der; menen I, att inte alla veta, att I g (iren det för Cmusens skull, och det veten I aldrig går an. Löp - 7i för herrn med, sade jag, och fur hvem I vill; s9 visst soin Gud Icfvcr, skdl jag aldrig vigas vid Erik Sparre, .och vill jag heldre dö; men om det blir med Criiuscn eller en annan soldat, s9 iir det lika och kommer Er inte rid, men s9 mycket som I vet, ilen andre vill jag inte haka, ty jag vill ingen h a f a, som 19m göra narr af sig. lifiringcn slirang strax iipl~ och in till iniii styfmor och sade: nu vill jiiiigfrun öfvergifva Erik Sl~arre och vill h a f h ni soliiat, hvar hon ock tager honom, och sade alla inina ord för min mor. IX svarade iniii o r: j tro I mig, att CNUSCII ligger henne i sinnet, iiii sedan hon hönle, att han lefrle, kanske att de Iiafvn n9got heiiiligt sig emellan. Nu vill hon iifvqifva ilen andra, men det g i henne inte an; lika hvad hon svsr, hnrken skall hon (3 öIvergif \ .a den hiir eller skall fi den andra;. NRr niin far kom, s5 sade hon för honom strax det saniiiia, och sa kom det i ljuset, det jag i tv9 Sr hade dragits iiicd.
Wickman eller order Tre Hundrade Nittiotvå Riksdaler 17 skillmgar Rgs. 2 10 Valuta bekommen och ställes i räkning, enligt advis. Herr N 0. Carlsson. Wisby. J. G. Cumlin. Wisby. Accepteras N. 0. Carlsson. Protesterad i Wisby den 27 Januari 1860 testor Gabriel Herlitz» dels ock ett af Notarius Publicus öfver berörde vexels den 27 Januari 1860 verkstälda protesterande utfärdadt bevis. I en vid samma tillfälle till Rådstugurätten ingifven skrift hade svaranden, Cumlin, hufvudsakligen andragit, att han bestrede krafvet, enär käranden, enligt hvad ett vid skriften fogadt bevis, dateradt den 11 Februari 1860, skulle styrka, lemnat Carlsson åtta dagars tid. och sålunda sjelf hindrat Exsekutionsverket att förrätta den utmätning och inkassering af kärandens fordran, hvarom nämnda verk varit anmodadt, men som, i följd af anståndsbeviset, icke kunde äga rum förr, än den 20 i sistnämnde månad, såsom ett jemväl företedt utmätningsprotokoll utvisade; att käranden derföre finge skylla sig sjelf, om han, för utbekommaude af sin fordran, måste bevaka den i Carlssons konkurs, helst svaranden icke afvetat, eller af Wickman blifvit anmodad om bifall till det sålunda medgifna betalningsanståndet; hvarjemte Wickman, enligt svarandens förmenande, bordt befordra den utmätta egendomens sättande i taka händer och anskaffa förvaringsrum derför; yttrande svaranden, i slutet af samma skrift, den förmodan att, om utmätningen hos Carlsson i rätt tid skett, tillräckliga tillgångar möjligen funnits i lösören, som kunnat i taka händer förvaras. Det ofvan åberopade anståndsbeviset var sålunda affattadt: »Med min fordran hos Herr N. O. Carlsson må hafva anstånd till nästa veckas slut. Wisby den 11 Februari 1860. C. J. Wickman.»
Kör att bringa IZne-procenten i bvarje elass till ofvan uppgifna maxima erfordras: ! i:sta Olasson 5 ett beräknadt tillverkningsvärde ak 6 millioner R:dr, 3o ^roeent R:dr i,8oo,oov. i 2:dra Olassen ä ett tillverkningsvärde af i,ooo»ooo R.dr, 20 ^roeent , 200,000. i 3:dje Olassen ä ett tillverkningsvärde af 1,000,000 R:dr, i5 procent i3o,ooo. bvarkörutan kor anslaget till förlagslän skulle komma att bebökvas » ^00,000. 8umma R.dr 2,55o,ooo. oell dä bärikrän akräknas Nanufactur-Discont-kondens disponibla tillgängar r,55o,ooo. omkommer en skillnad sk R:eo K:dr 1,000,000, beböklig, kör att bringa den föreslagna regleringen till verkställigbet, oeb för b vars betäckande Kongl. Naj:t nn ökverlemnar till Rikets 8tänder att, i s-immanbang mecl orclnanclet ak blankens länerörelss kör den kommande tiden, anvisa ett n^tt Oreditiv 5 nämncle 8umma, uncler enabandg vilkor, som gälla för det redan beviljade ä 1,000,000 R:dr, oeb emot säkerbet i sä väl Nanulactur-Diseont-londens alla fordringar, 80m de88 egna bebällna tillgängar. Kongl. Naj:t lorbiifver Rikets 8tänder med ali Kongl. Md oeb ynnest städse välbevågen.
Vill man förlägga ridskolan till Upsala och der bygga ridhus, behölves ej heller någon tomt inköpas; den gamla stalltomten lemnar godt tillfälle till alla erforderliga byggnader. Gr. af Ugglas har helt och hållet förbisett kanske den vigtigaste delen af frågan, nemi. omöjligheten att vid ett stuteri ställa ridskola under någon annans befäl, än stuteri-chefens. I motsatt läll, skulle ständiga kollisioner uppkomma mellan chefen för stuteriet och chefen för ridskolan, till mehn för begge, särdeles för ridskolan. Det är visserligen sannt, ait Hof-stallmästaren Ehrengranat både undervisade elever i ridkonst octi begagnade stuteriets hästar vid Flyinge, men skolan var frivillig och helt och hållet beroen - Den 17 Jauuari. 179 de af honom, som då kunde antaga så många elever han ville, och begagna hästarne, som han för stuteriet ansåg förmånligt. Förhållandena blefve helt annorlunda, om en af staten underhållen allmän ridskola inrättades vid ett stuteri. Efter mitt förmenande, är det således vida lämpligare, att förlägga ridskolan till Stockholm eller Upsala, och hvar heldst den må förläggas, måste skolan sjelf ega nödiga skolhästar, som måste anskaffas. Jag vidblifver hvad jag förut yttrat, ang:de K. M:s Nåd. Propos. i delta ämne. Hr Munck, Carl Jakob: Det kan icke vara min afsigt att nu, sedan i detta afseende så erfarne män yttrat sig, tillkännagifva min åsigt om det med afseende å kavalleriets gagn lämpligaste stället för förläggandet af en ridskola. Jag vill endast från min ståndpunkt fästa Utsk:ts uppmärksamhet på den fördel, infanteri-officeren skulle hafva deraf, om ridskolan ej förlädes vid stuteri. En stor del af 11. o. Ad:s ledamöter torde hafva sig bekant, huru svårt det är för infanteri-officerarne att erhålla lämpliga tjenstehästar, fastän de betalas öfver deras värde.
Mariquita såg på oss och småskrattade på ett sätt, som visade att hon fullt uppfattade situationen, men när hon svarade sin värda mamma att hon mycket hellre ville följa med don Luis än fortsätta hos sin modist, höll hon sig berömvärdt allvarsam. Så skickades hon ut i köket för att tillreda en kopp chocolad, den gumman sade sig nödvändigt vilja bjuda los señores, som gjort sig mödan att besöka hennes hus, men i sjelfva verket för att icke öfvervara fortsättandet af underhandlingarna om den finansiella sidan af saken. Så snart Mariquita aflägsnat sig började gumman helt diplomatiskt med en förklaring att ehuru hon visst inte hade någonting att invända mot ett arrangement, som vore till hennes barns lycka, vore hon ändå tacksam för att få veta hvilka garantier don Luis ville lemna för dess fortvaro. Inga alls, svarade don Luis kärft. Jag tar henne med mig härifrån, förser henne med allt hvad hon behöfver och kan önska, medan vi äro tillsammans, och skickar henne om ett halft år eller så tillbaka. Besparingar kan hon göra om hon vill af sina fickpengar, dem jag inte ämnar vara njugg med. Det är alltihop. Och alldeles tillräckligt, skyndade gumman att försäkra. Men tyckte inte don Luis ändå det vore rättvist att anslå någonting för den närmaste tiden efter Mariquitas hemkomst, då ju naturligtvis den stackars flickan skulle hafva alltför svårt att glömma sin vän för att inom kort inlåta sig med någon annan novio. Hennes mor skulle nog förvalta detta något tills Mariquita sjelf behöfde det. Der kröp ändtligen bockfoten fram och den var så tydlig att jag ansåg mig öfverflödig vid den vidare underhandlingen, som nästan bragte mig att må illa, hvarföre jag sade mig vilja se åt om jag kunde vara Mariquita till någon hjelp, och gick ut i köket. Hon rodnade något litet då jag kom, men skrattade ändå när hon frågade om don Luis och hennes mamma blifvit vänner igen. Det lilla fullfjädrade stycket tycktes ha allting betydligt klarare för sig än jag någonsin skulle trott. Jag visade också tydligt mitt misshumör, men vår temmeligen enstafviga konversation behöfde lyckligtvis icke räcka länge, då modren snart ropade på Mariquita och frågade om icke chocoladen var färdig. Det var den och vi gingo in tillbaka.