Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till förekommande af dessa olyckor är dock nödvändigt, att de bojor och band lossas, sorn fängslat den förvärfvade skickligheten och medfödda fallenheten för det ena eller andra yrket, och att det icke måtte förmenas hvar och en att på hvad ärligt sätt och hvarhelst honom godt synes förvärfva dagligt uppehälle för sig och sin familj. Den nya organisationen af Statsrådet berättigar oss att hop - D c ii 17 Jn n i f. m. hoppas en kraft full åtgärd i ordnandet af denna angelägenhet, oell jag vill ej förmoda, att nationen skall blifva sviken i sina rättmätiga fordringar och förhoppningar härutinnan. Hvarje dag, suni härmed dröjes, försvårar ordnandet af denna angelägenhet, oell jag fruktar, ali 0111 man skulle låta lörespegla sig tillståndet i landet mindre brydsamt, än det verkligen är, Angren öfver försummelsen att hafva lyssnat till väktarens rop kan komma lör sent. Hr Ribbing tilläde derefter muntligen: Jag instämmer fullkomligen uti den slutsats, Gr Anckarsvärd dragit nf betänkandet. Jag ser ieke någon osäkerhet för Regeringen alt taga beslut i öfverensstämmelse med landets opinion i denna Irägir; ej heller linner jag att liorgareSt. helt och hållet motsatt sig de öfriga Standens åsigt af ämnet, tv på liera ställen har det afgilvit sådana förklaringar, att del i de hufvudsak I igasle delarna öfverensslämmer med de öfriga Stånden; och j ig kan således icke se, att ålerrerniss behöfves, utan förenar mig uti anhållan om bifall till betänkandet. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag skulle önska all kunna instämma med Gr. Posse uti åsyftningen af en bestämdare förklaring af Ekon.Utsk. till ledning för RiksStms beslut i frågan, emedan det synes mig, som närvar. Regering skulle kunna vara i behof af ett bestämdare yttrande, ett yttrande, sorn jag likväl anser afgifvet för (lera riksdagar tillbaka i så bestämda termer, att svål ligen numera någon tvekan borde uppstå 0111 den egentliga åsigten för frågans behandling. På sätt Gr.
Herr Öfver-Intendenten Hdelcrantz fann för sin del, att, derest meningen »hvilka vid densamma må derom kunna öfverlägga» blefve oförändrad, borde dermed förstås, att icke något uppskof möjligen kunde äga rum, utan så framt Konung och Ständer förenade sig derom. Hvilken tolkning Utskottets öfrige Herrar Ledamöter äfven antogo. Herr Doctor Agrell anmärkte, att uti 83 § RegeringsFormen borde i sammanhang med den nu gillade redac - Bilaga G till Mern. 457 tion det tillägg göras, att jemte de deri åberopade 2:ne §§ äfven 56 § nämndes. Herr Öfver-Intendenten Hdelcrantz erinrade om den af Herr Öfver-Intendenten förut gjorde anmärkning, att uti 56 § Regerings-Formen stadgas om Allmänna frågor, som uti Riksens Ständers Plena väckas, det, som äfven gäller om andra, hvaraf §:n blifver otydlig. I anledning häraf föreslog Herr Kammarherren Silverstolpe, att vid orden »som uti Riksens Ständers Plena» måtte tilläggas: kunna väckas etc. Uppå framstäld proposition blef det upplästa Betänkandet godkändt. 20 458 Riksdagen 1812. Memorial med förteckning å livilande Grundlagsfrågor. Till följe af Riksens Ständers af Kongl. Maj:t under den 11 sistlidne i Nåder sanctionerade beslut, att alla sedan de tvänne föregående Riksdagarne livilande Grundlagsfrågor, sorn icke redan vid denna Riksdag blifvit upptagne oell afgjorde, skola till den nästkommande blifva hvilande, för att då kunna till pröfning förekomma, får Constitutions-Utskottet nu till Riksens Ständer vördsamt öfverlemna en förteckning på de föreslagne förändringar i Grundlagarne, hvilka på detta sätt åt tillkommande Ständer böra öfverlemnas: Anmärkningar vid Regerings-Formen: 5 §. Frågan om Constituering af Extra StatsRåd, eller förökande af Stats-Rådet med en eller tvänne verkeliga Ledamöter. 20 §.
Kom, tysta enslighet! dig vill jag mig betro, Att sig mitt hjerta må i hemlig suckan fräta! I ditt fördolda rum, der är mig lust att bo; Ty jag mig föresatt all annan fröjd förgäta. Du, trycktas välbehag! de sorgsnas paradis! Bedröfda själars ro, och blöda sinnens längtan! I dig förnöjes man uppå ett saligt vis: Du stillar vårt begär; du dödar all vår trängtan. J, glada stunder! du, min fordna fröjd, farväl! O! en bedräglig lust, som verldens sällhet gifver! Kom, tysta enslighet! undsätt min matta själ: Ty endast uti dig och Gud min glädje blifver. AFTONTANKAR. Allt vill till ro: till ro min’ tankar hasta: Jag gör min håg från verldens oro fri. Med fåfäng sorg är fåfängt sig belasta; Hvad gagnar dock, att jemt vid jorden bli? Min evighet i tiden jag begynner, Jag har i hopp min tid till ända bragt; Uti min själ sig glädjen färdig finner: Jag ser det mål, som Gud mig förelagt. Du söta sömn, som all min smärta gömmer Och gör, att jag din hvila längtar till, Der kroppen re’n sin vandrings möda glömmer, När ingen sorg mer själen nalkas vill! Mig tycks, att du en himmelsk ro mig sankar. Ack, hade jag i döden lika hopp! Dock, ja! – jag ser i mina glada tankar, Hur Gud mitt stoft ur dvalan väcker opp. MORGON-FÖRNÖJLIGHET I GUDI. Så gläd dig, mitt hjerta! upp, tunga och röst! Tillred dig, din Gud till att prisa! Drif sorg och bekymmer ur ängsligit bröst, Och dikta i glädje en visa! Din andakt från jorden sig svinge: Förakta, hvad verldsligt och nedrigit är, Och haf till det sälla ditt hopp och begär. Sök Himlen om nåd; Ack, att du Guds nåder undfinge! Min salighets klippa och eviga tröst! Fördölj ej ditt ansigte länger: Jag längtar från verlden att blifva förlöst, Der oro och omsorg mig tränger. Hvad gagnar dock, längre att lefva?
För den råe, obildade brollslingen, som under frihelstillståndet slitit ondt, skulle det belyda föga, för den bildade, vid umgänge och lifvets beqvämligheter vande, deremot vara ganska bardt. Om så vore, skulle jag anse det i sin ordning, att nemi. den, som med högre bildning och lyckligare ställning i samhället, ändå kastar sig in på brottets bana, straffades strängare, än den som kanske utan begrepp om dygd och last, af nöden drifvits in på densamma. Likväl skulle jag tro, alt ensamhelsstraffets motståndare äfven härutinnan misstaga sig; ty ju högre bildning rnenniskan bar, desto större ressourcer äger den ock inom sig sjelf till förströelse och sysselsättning; ju lägre bildningsgrader, desto större är beroendet af den yttre verlden, och ensamhetsstraffet skall således efter all anledning blifva åtminstone lika känbart för den fattige som för den rike, för den obildade, sorn för den bildade. Och för öfrigt, vill man väl påstå, alt de i vår n. v. strafflag gällande straffbestämmelser verka lika på alla? Ja visserligen, dödsstraffet gör det; men månne förhållandet är sådant med de öfriga? Tager icke ofta den förhärdade slorljufven sina 40 pär spö utan ett enda jemmerrop, dä deremot mången, som för första gången bekläder pålen, förlorar sansningen vid första slaget. Skulle väl vattenoch brödstraffet hafva lika verkan pä den vid vällefnad vande och den fattige stackarn, som i sitt hvardagslag aldrig haft annan dryck äu vatten och ofta dertill fått åtnöja sig med barkbröd? Trycka böter lika millionären och backstugusittaren? o. s. v. Ingen lärer vilja påslå del. 1 ett verka de offentliga afflietivaoch skamslraflen fullkomligt lika på alla: de förbättra ingen, bränmärka med outplånlig vanära den straffade, förbittra honom mot samhället, som derigenom oåterkalleligen skjutit honom ifrån sig, och tvingar honom att framhärda i brott. Och en sådan lagstiftning allas man att försvara.
Med hänseende till nu anförda förhållanden och i betraktande derjemte af de många vigtiga fördelar i både militäriskt och politiskt hänseende, som en jernbana mellan Stockholm och Götheborg erbjuder, helst från denna hana måste utgå den framdeles säkerligen ifrågakommande jernvägs-anläggningen mellan de förenade rikenas hägge hufvudstäder, anser Utskottet stambanan mellan förstnämnde 2:ne städer vara den, hvars anläggning i främsta rummet bör befordras lill verkställighet, för hvilken åsigt Utskottet dessutom eger ett ytterligare stöd genom det af BorgareStåndet, vid återremitterandet af Utskottets förra Utlåtande, uttryckligen meddelade, härmed öfverensstämmande, förklarande. Vidkommande den andra af de stambanor, derför stats-anslag under innevarande Riksdag yrkats, eller jernbanan mellan Skånska kusten och Wetter», hvilken hana också Borgare-Ståndet, genom sitt meddelade beslut i anledning af Utskottets i Utlåtandet JM 274 härom afgifna yttrande, förklarat »böra under nu inträdande stats»regleringsperiod erhålla anslag», förekomma följande för denna jernbanas anläggning talande omständigheter, hvilka synas Utskottet ingalunda böra af Rikets Ständer lemnäs utan afseende vid bestämmandet af de stambanor, som företrädesvis skola genom Statens försorg utföras. Genom en jernväg från någon af Skånes hamnplatser till Jönköping, blifver först kornmunikations-systemet inom Sverige fullbordadt till sina hufvuddrag, hvilka, efter hvad. naturen sjelf anvisat, höra åsyfta att förena de stora insjöarne inom medlersla delen af riket med hvarandra och med de haf, som på Irenne sidor omgifva landet. Härigenom erhålles ock en, det inre af landet genomgående, hufvudkommunikations-led, hvilken inom en (öga aflägsen framtid kommer att sträcka sig från Skånska kusten ända intill bjertat af Dalarne, och hvars inflytande på landets kommerciela och industriel förkofran måste blifva högst välgörande, hvarjemte samma kommunikationsled otvifvelaktig! äfven i strategiskt hänseende blir af stor vigt.
Med bifall till Stats-Utskottets i Utlåtandet N:o 435 Litt C. (pag. 38) vid 1840 års riksdag gjorda hemställan, beviljade Rikets då församlade Ständer staden Linköping ett lån af 20,000 Riksdaler Banko, att från Riksgälds-kontoret utgå, mot förbindelse för stadens borgerskap att, utan vidare anspråk på bidrag af Staten, fullborda hamnbyggnadsarbetet derstädes samt att å nämnda summa, från den tid medlen lyftades, årligen erlägga sex procent af det primitiva kapitalet, hvaraf fyra procent skulle beräknas såsom ränta och det öfriga, utgöra kapitalafbetalning, till dess summan sålunda blefve återgulden. Då staden Linköping, på grund af det sålunda erhållna lånebidraget, ansetts hafva skyldighet att för all framtid underhålla sin ifrågavarande vid Nyqvarn l/8-dels mil från staden anlagda hamnbyggnad, har Herr C. F. Ridderstad, uti en inom BorgareStåndet afgifvea och till Utskottets utlåtande remitterad motion (N:o 160), hufvudsakligen anfört, att, så länge hamnen vid Nyqvarn utgjorde slutpunkt för sjöfarten åt detta håll, visserligen intet kunde vara naturligare och. rigtigare, än att hamnbyggnaden Stats-Utskottets Utlåtande J/s 89. 7 af staden underhölles; men att förhållandet härutinnan blifvit helt annorlunda sedan den s. k. Kinda kanal kommit till utförande, enär derigenom uppkommit nödvändigheten att invid sjelfva staden anlägga en ny hamn. En sådan ny, af staden beslutad hamnanläggning vore ock redan under arbete. Denna hamn, som blefve rymlig och stor, komme att blifva mer än tillräcklig för den påräknade trafiken, och den redan inköptä hamnplatsen vore i förhållande derefter. Då, i följd häraf, den gamla hamnen vid Nyqvarn blefve helt och hållet obehöflig och öfverflödig, syntes billigheten tala derför, att staden befriades från skyldigheten att fortfarande nödgas underhålla denna hamn, enär den gamla hamnen låge i samma kanalled, som den under byggnad varande nya, ehuru på ett afstånd af '/8-dels mil derifrån.
Lagsamt Allm. Bese.- och Ekon.-Ut skottets Memorial M 34. i N:o 34. Anie. till Eip. litsle, den 27 Olet. 1863, kl. 6 e. m. Memorial, i anledning af dterremiss af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Jfå 5, öfver väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter rörande vilkoren för afsöndring af jord Ifrågavarande Betänkande har blifvit i samtliga dess delar till Utskottet återremitteradt; men då Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallit Utskottets hemställan, att Riksdagsfullmägtigen Nils Olssons från Malmöhus län i dess motion (JY2 \ 57) framställda yrkande, att kommunalnämnd måtte bemyndigas föreslå den afgäld, som bör utaf afsöndrad lägenhet till stamhemmanet erläggas, der Kongl. Maj:ts Befallningshafvande icke kan sjelf pröfva densamma, ej mätte vinna afseende, och följaktligen genom nämnda Riks-Stånds beslut frågan om bifall till Nils Olssons motion förfallit, så har Utskottet nu i fråga om denna del af betänkandet endast att för Borgareoch Bonde-Slånden anmäla hvad sålunda förekommit; hvaremot, enär öfriga punkter blifvit allenast af Preste-Ståndet, dels genom bifall, dels genom afslag, slutligen afgjorda, men af de tre öfriga Riks-Stånden återremitterats, det ålegat Utskottet, att taga dessa delar af frågan i förnyadt öfvervägande. Friherre Creutz, S., och Riksdagsfullmägtigen Per Nilsson från Malmöhus län hafva i deras motioner yrkat, att obegränsad frihet måtte medgifvas egare af hemman att för alltid derifrån afsöndra huru stor eller liten jordrymd som helst, samt Friherre Creutz derförutan, att samma frihet måtte ega rum jemväl för afsöndring på viss tid.
Banco-Utskottet, som i sammanhang med detta ämne insett nödvändigheten af något stadgande, hvarigenom Banco-Verket, derest dylika eller till deras verkan enahanda förhållanden möjligen i en framtid skulle uppstå, kan vara fredadt för äfventyr och rättegångar, får i sådant afseende vördsamt föreslå, all hvarje sökande, sorn till Odlings-Läns erhållande sig anmäler, må blifva förpligiad, alt i och med detsamma förklara huruvida han sjelf eller genom Örnhud vill lyfta penhinganie directe i Banquen, eller ock önskar ali de för hans räkning öfversändas lili Landthushållnings-Sällskapet, till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Orten, eller till annan enskildt person, som i sådant fall, jemte dess adress, dervid uppgifves; dä sedan Banquen i enlighet dermed af.sä tidningen under Recornmendation verkställt, och med Bihang lill Riks, Sl, Pro t, l82j, 6'.tt Samt. N:o 5, 66 Banco-Utskotlets Betänkanden - härvarande Kongl. Post-Conto.irets lifvia sådant styrker, samt i öfrige nu omnämnde händelser krin förete vederbörlig persons qvitto, Låntagaren, i hvad fall som hälst, blifver Banquen ansvarig för Lane. summan ,• hvarom en lämplig mening till vederbörandes underrättelse bör uti Banquens Skuldstdels-Formulairer, för Odlings.Lån, innefattas. Stockholm den ao Martii 1823. Utlåtande i anledning af 1820 års RevisionsBerältelses 2 Afd. 13 och 14 §§., rörande en och annan hos Revisorerne förekommen fråga beträffande Banco-Discont-Verkets Revisioner. 1:0 Det Protocoll, sorn vid Revisionen öfver Banco Discont-Verkets Förvaltning och Räkenskaper för år 1818, ä första Samrcanträdesdagen, blifvit hållet, utvisar, att sedan Hernösands Stad, som det tillhört att då utse Revisor, dertill befullrnägtigat Grosshandlaren här 1 Stockholm, J. H.
' 473 den grund, alt Allmänna Brandförsäkrings-Verket är en enskild Inrättning, ansett RiksdagsFullmägtigen Bergs ifrågavarande motion icke kunna komma under Riksens Ständers öfverläggning 5 Sa har Hedervärda Bonde-Ståndet, i anledning af de härvid af årskillige Ståndets Jjedamöter gjorda anmärkningar , ärendet till Stats-Utskottet återremitterat. Dessa anmärkningar gå hufvudsakligen derpå ut: att, ehuru JBrandförsäkrings-Inrättningen från början blifvit stiftad af enskilde personer , hvilka sammanskjutit Fonden, denna Inrättning likväl nu mera, sedan den fått en så stor utsträckning, bör kunna anses för Allmän, så mycket hellre, som den varit ett föremål för Konungens förordnande, både, i anseende till dess Organisation, Styrelse och Förvaltning, samt alla Rikets Inbyggare äga rätt, att, på de, af Kongl. Maj:t stadgade vilkor och föreskrifvit sätt, deri deltaga: — att vid sådant förhållande, hvarje försäkringstagares trygghet skall fordra, att Förvaltningen närmare controlleras, och hvilket säkrast kunde ske derigenom , att Inrättningen, såsom National, ställdes under Ri ksens Ständers Fullmägtiges Styrelse och Förvaltning, som derefter kom att undergå granskning af Riksens Ständers tillförordnade Revisorer. Hvaremot Riksdagsmannen Sandstén yttrat den tanke, att Allmänna Brandförsäkrings-Verket icke kunde anses såsom någon publik Statens Inrättning och i sådan egenskap ställas under dess omedelbara Styrelse och Contioll , enär den från början tillkommit genom privat Stcls-Utskottets Betänkan den'. föranstaltande och det berodde] på hvars och ens fria vilja, att deri deltaga eller icke.
Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att så väl Herr Liljestråles ofvannämnde Memorial, som de af åtskilige Ledamöter, rörande samma ämne, nu afgifne yttranden, till Allmänna BesvärsocL Oeconomie-Utskottet remittera. ig8 Deri 5 Martil, Föredrogs å nyo Friherre Rehbinders, Johan Fredric, den 28 Februarii på bordetlagde Memorial, angående förändring af den förtjena stefolk bestämde flyttnings-tid. Friherre Ehrenborg, Casper Wilhelm-. I anledning af Friherre iiehbinders förevarande motion , anhåller jag att blott få gifva tillkänna, att då Kongl. Maj.t år 1819 i nåder utfärdade en förnyad Tjenstehjons-stadga deruti flyttnings-tiden förändrades ifrån den a4 September till den 24 Oetober, skedde en sådan förändring just med anledning af Riksens Ständers vid tvenne föregående Riksmöten yttrade önskningar. Kongl. Maj;t hade i detta ämne redan förut låtit infordra alla fnöjeliga upplysningar, och i Kammar-Expeditionen af Kongl. Maj:ts Canzli förvaras en mängd handlingar i detta ämne, som ojn de genom Hof-Canzle. rens försorg, af Oeconomie-Utskottet infordras, skola lemna Utskottet tillräckelig vägledning för frågans bedömande. Utskottet skåll af dessa Handlingar ofelbart inhämta, att Kongl. Maj:t vid förändringen af flyttnings-tiden sökt i möjligaste måtto uppfylla Riksens Ständers underdåniga begäran, och vid beslutet derom rådfört Sig med de ifrån alla olika landsorter inkomne uppgifter och fordringar. Herr von Qvanten, Carl: Jag tror Friherre Rehbinders mening läi’er vara, att få den nuvarande flyttnings-tiden förändrad till som - Dea 5 Martti.
Kan något för menniskosinnet vara mera uphöjdt, mera förädlande, än alt, så 134 Den 3 December e. m. vidt i mensklig förmåga står, följa Skaparen i Dess verksamhet. Men hur långt än mensklig vishet och forskning må gå, aldrig hinner den skapelsens början. Gud har uppenbarat sig för menniskan på tvenne sätt: genom ordet och genom skapelsen. Dessa tvenne böcker äro de, som, enl. min åsigt, företrädesvis böra studeras. All sann kunskap kommer ofvanifrån, ifrån ljusets källa. Endast genom att betrakta Guds uppenbarelse vinnes verklig kunskap. Philosopherne må upställa systemer, det ena klyftigare än det andra; men i den mån de icke äro grundade på kunskapen om naturen, — menniskan, såsom naturprodukt, deri inbegripen, störta de för en vidgad emperi. Alla deras med stort sjelfförtroende uttalade satser smälta undan, som snö för naturvetenskapernas upgående vårsol. Har icke den abstrakta philosophiae velat visa nödvändigheten af ett visst, då kändt, antal planeter i vårt solsystem, och dock uptäcka Astronomerne, denna philosophi till trots, ständigt nya planeter. Den absoluta sanningen kan icke af vårt förnuft fattas, endast brytningen af dess ljusstrålar kan ingå i vårt medvetande. Endast genom att betrakta Guds verksamhet kan menniskoslägtet stiga allt högre och högre i vetande, men det absoluta når det dock aldrig. På grund af hvad jag nu yttrat, anser jag naturvetenskaperne böra ingå såsom ett hufvudelement uti elementarundervisningen. Utom de redan anförda, förefinnes ännu ett vigtigt skäl härför. Detta är den lifvande inverkan naturstudiet har på det ungdomliga sinnet. Ledes detta studium riktigt, blir det icke inslängdt inom skolrummet, utan följer ynglingen öfverallt, hvart han än må vända sig. Allestädes påminnes han om de läror, skolan lemnat honom. Hvart han än må skåda, finner han bekräftelse på skolans lärdomar. Han tvingas således att utom skolrummet erinra sig de satser han der inhemtat.
«Smäda icke Gud, Albert. En gång hoppas jag likväl att han skall höra min enda och ringa bön, den att få dö, ty nu håller du ej mera af mig Albert; och då fäster mig ingenting mer vid lifvet.» «Och denna förebråelse är ganska orättvis,» sade Albert, «jag tror vi sluta nu, innan vi gå för långt in i skrifterna. Ett qvart på tre, för tusan! jag har försummat mig. Adjö Evelina, du kan ju gå till fru B. hon hjelper dig nog att se efter rum, ty ensam hittar du icke långt.» Det vore som jag tror ingenting mindre än behagligt, att följa alla de uppträden Evelina dagligen egde. Hon lärde sig då finna, att lifvet kan vara segt nog, om också hjertat i hvarje momang kännes liksom färdigt att brista. Evelina gick fjorton dagar derefter från sina präktiga, trefliga rum, dit hon för så kort tid sedan inflyttade, med hjertat och själen berusade af inbillad lycksalighet. Då fanns ingen i hela verlden så lycklig som hon, men nu –. Hon flyttade i det ena fru Bs rum, hon afskedade sin piga, och accorderade helt och hållet in sig hos fru B. Hela hennes förmögenhet bestod nu i de kläder hon egde. Det gick verkligen så långt, att Albert kunde nästan helt och hållet öfvergifva Evelina; ty två tre dagar kunde sedan gå förbi, utan att han besökte henne. Hvad fru B. så länge fruktat inträffade äfven. En Berättelse om Flickor af TEA. G. W. EDLUNDS FÖRLAG. Pris: 2 m. 25 p. HELSINGFORS, J. Simelii Arfvingars Boktryckeri-Aktiebolag, 1889. Till mina flickor. Hvad tänker ungbjörken, när hon om våren känner verldens friska vindar fläkta mellan sina löf; hvad tänker knoppen, när han känner det ena efter det andra af sina hjertblad vecklas ut för dagg och sol; hvad tänker kycklingen, när han förundrad kryper ut ur ägget; hvad tänker fjäriln, när han första gången pröfvar sina färska unga vingar i sol och fri luft; hvad tänker flickan, när hon står vid ungdomens tröskel och full af längtan sträcker famnen mot en okänd framtid?
En sadan Indragning skulle kunna wcrkställas, dels genom Riks-Disconren och dels derigenom, att de öfrige Disconrerne icke draga Assignanoner, hwilka vmlöpa, lika med Banco«Scdlarne, annor, lunda, an att för allt bwad som för dagen Assigneras, ar avance i Banken, sä alt nägre Assignationer icke utgifwas, utan pa redan gjorda, men icke, pä blott förmodade Insättningar. Angäende Indragningen genom Riks - Disc»nten, sä anmarkes, r:o Att, enligt Octroyen, kunna de Private Delagarne icke pretendera, act RiksDisconten stall understödjas med större Förskott, an ftin swara emot Discontens primitiva Fond eller 600.020 R:dr. 2:0 Att andamälet af DiscontJnrättningen är, att latta Penninge - tillgängen för Närings-Jdkare, men förnämligast, att ät Banken bereda ett understöd till Realisationens widmagthäl, lande, och torde Hemliga Utskottets Handlingar upplysa, att Bankens Inkomst af Disconten icke warit päräknad till mera, än 202,020, ehuru den wid en snart emot all förmodan titwidgad rörelse torde hafwa uppgätt till ZOI,oc>o R:dr, z:o Att med Närings - Idkare., hwilka, om ej owilkorligen berättigade till Län uti Disconten, ätminstone framföre andre Länsökande dermed stola betjenas, torde man 2ZZ2