Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfverensstämmelse med hvad I, Gode Herrar och Svenske Man! uti Skiifvelser den a Augusti och i i September innevarande år föreslagit, har Jag, efter det Min llögste Domstol i ämnet a derdånigt yttrande, och uppå [Mitt StatsBåds underdåniga tillstyrkande, i Kader godt funnit, att, lill förekommande af mistag, som hos Allmänheten kan äga rum i afseende å det vid försäljning af utmätt fast egendom, hittills påbjudne och hrukeliga Auclions sättet genom Uppoch Afslag, förordna: att sedan, vid Utmätnings Auction å fastighet, Uppslags-summan, i brist af flera öfverbud, blifvit fastställd, bör afslags-summan tilläggas och samraatitagne beloppet derefter afslagsvis utropas till dess någon bjuder 'Mitt,” eller summan nedgått till hrad först i Uppslag fastställdes; Och om, under Afslags-utropen, tvenne eller flere bjudare på en gång ropa : ”Mitt,” bör Auciioneii derefter endast desse bjudare emellan fortsättas i Uppslag, samt då blifvande hogsta budet med klubbslag fastställas; — Och i sammanhang härmed tillika förklara, att i de händelser , då så väl Gäldenären, som Borgenären och alla d«, hvilkas rätt kan vara i fråga, enr 6gG Den s 9 November fBi. lvälligt öfverenskomma, att försälja utmätt fastighet endast genom Uppslag, sådant då, utan hinder af hvad i allmänhet är stadgadt, må vara tillåtet; hvarom Nådig Förordning, till Allmän efterrättelse, kommer alt utfärdas.
Med afseende åter å hvad merberörde anmärkningar afsåga medel, som valdt anvisade att användas för Justitie-stats-, Justitie-revisionssamt Justitie-kanslers-expeditionerna, yttrade Hans Excellens Herr Justitie-statsministern: att, beträffande anmärkningen i 5 §, de medel, som skolat användas för befordrande af göromålens gång inom kanslistoch kopist-graderna i de två förstnämnda Expeditionerna, blifvit under år 1858 såsom under föregående åren, enligt Justitie-statsministerns skriftliga fördelning, af Registratorerne utdelade till vederbörande tjenstemän emot deras qvittenser, hvilka af Registratorerne förvarats och ej blifvit till Kammar-rätten aflemnade af den anledning, att de stundom omfattat jemväl andra belopp, som ej omedelbart utgjorts af siats-medel, utan uppkommit genom afdrag och innehållning å tjenstledige tjenstemäns löner; men att dessa qvittenser skulle blifvit Rikets Ständers Revisorer tillhandahållna, derest någon framställning derom skett; samt att föreskrift blifvit vederhörande Registratorer meddelad att för åren 1859 och 1860 till Kammar-rätten aflemna ifrågavarande qvittenser; och ville Hans Excellens, i öfverensstämmelse med Revisorernes åsigt, tillse att, derest dylik redovisning i framtiden kornrne i fråga, enahanda ordning, som följts inom Civiloch Finans-departementen, blefve iakttagen; att, enär, hvad anginge anmärkningen i 8 §, någon åtgärd icke lärer i något fall kunna vidtagas under innevarande statsregleringsperiod, Hans Excellens anhölle att, dä Kongl. Maj:t före nästa riksdags början komme att taga i öfvervägande den Kongl, proposition, angående stats-verkets tillstånd och behof, som bör till Rikets »Ständer aflåtas, få i underdånighet afgifva det yttrande, hvartill ifrågavarande anmärkning må föranleda; 388 att, i fråga om anmärkningen i 9 '§, som alser ett af Kongl. Majit i nåder fattadt och af Rikets sednast församlade Ständers Konstitutions-utskott utan anmärkning lemnadt beslut, Rans Excellens endast ville fästa uppmärksamheten derå, att det ifrågavarande obetydliga ersättningsbeloppet för en utgift, som Norska stats-Verket fått vidkännas för lemnad handräckning åt en Svensk, icke tagits af fångvårds-medel, hvaraf det skolat utgå derest handräckningen blifvit i föreskrifven ordning af Svensk auktoritet äskad, utan bekostats af extra utgifts-medel, angående hvilkas disposition några föreskrifter icke funno-s meddelade, samt att, hvad slutligen vidkomme den särskildt framställda erinran, hurusom åtskilliga embetsverk, hvaribland alla tre ofvannämnde Expeditioner, äfvensom Krigs-hofrätten, vid redovisningen af expens-medlen i räkningarne upptagit äfven sådana arfvodesoch gratifikationssamt löneförbättrings-medel,
Län saknas på behörigen qualificerade personer, med benägenhet att, åtaga sig sådane uppdrag, utan annan ersättning, än sorn Landsfiskalerna för resekostnad tillkommer, och med ännu större oberoende af Autoriteter i orterne, än som i afseende på Landsfiskaler kan anses vara fallet, finner Utskottet, enär ds framdragne skälen för Landsfiskalers bibehållande i allmänhet således blifvit vederlaggde, Bihang till Riks-St, Fröt, 1823, 8-de Sami, N:r 47. 735 Be sv. ock Ekon. Utsk. Betänkande». anledning för Utskottet icke vara för han" den, att förändra den tanka om lämpligheten af dessa tjenstemäns indragning i vissa Län, som Utskottet yttrat uti det återremitterade Betänkandet, hvilket dessutom i hela dess vidd af Vällofl. BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndet blifvit godkändt; börande Utskottet, i afseende på hvad Herr Professorn Doctor Forssell särskildt anfört, om Landsfiskalernas förseende med löner, härvid tillika förklara, att öfver denna fråga, sorni alla fall icke inom motionstiden blifvit väckt, det ej tillkommer Ekonomiutskottet att sig utlåta. Slutligen, och då den del af Utskottets Betänkande, som angår frågan, huru vida LandsHskalerne endast efter föregången ransakning och genom Laga dom måtte kunna från sine tjenster skiljas, inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högv. Presteståndet icke utgjort föremål för anmärkning, eger Utskottet hvarken behof eller anledning att till vidare yttrande upptaga denna fråga. t Stockholm den 10 Juni 1823. toooooooooc-^ Besv. ock Ekon. Utsh. Betänkanåen. 739 N:o 119. Ankom den 25 Jani sg2g. Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets afgifne Betänkande, rörande anläggande af en Köping uti Fryxände socken af Wermelands Län. Höalofl.
Jag börjar tro med honom sjelf att han är ett rof för en svårtbekämpad inre disharmoni, och jag ville nästan likna honom vid en fältherre som när han rustar sig att i spetsen för sin finska falang rusa åstad till kamp är grym att åse och höra, men som, när stridens timma slår och hans kamrater och soldater liksom ex officio sluta visiret för att i blind yra "rida spärr", sjelf aftager hjelmen och visar ett anlete, hvari man läser sorg öfver den beklagansvärda brödrastriden, hvilken utföres med lika mycken öfverspändhet å fennomanernes, som lugn värdighet å de andra finnarnes sida. Ros är bestämdt icke belåten med sig sjelf, sin ställning och verksamhet. Den 4 Juli. En sammansättning af motsatser är denne min vän Ros. I går afton kom han hem i vredesmod. Han hade bevistat en sammankomst i och för bildandet af ett bolag, som skulle grundlägga en större tidning på finska språket. Han tadlade i skarpa ordalag den ljumhet för det stora företaget som röjt sig på alla håll. Litterära bidrag utlofvades af nog många och till och med utan ersättningsanspråk, men aktieteckningen för att tillförsäkra en sådan folkorgan ett flerårigt bestånd och följaktligen den enda utsigten till verklig framgång, hade rönt ringa uppmuntran, såväl i landsorten som ock i Helsingfors. Hela den vackra planen måste således förfalla till hans stora ledsnad, ty Ros' ekonomiska omständigheter tillåta honom icke att af egna medel bestrida företagets alla kostnader, ehuru han dock tecknat sig för ett icke obetydligt antal aktier i det tillämnade bladet, så svårt detta än blef honom efter de utgifter hans vidsträckta resor erfordrat. I dag åter, då min vän erhöll ett i mycket smickrande ordalag framstäldt anbud att öfvertaga redaktionen af den på finska utkommande officiella tidningen samt dervid löfte om "full frihet att ge bladet hvilken anda och riktning han ansåge mest gagnelig för landet" afslog han med indignation denna honom erbjudna utväg att på dess eget språk få tala till hela det finska folket.
Dylta bruksegare för de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter; anhållande Rikets Ständer underdånigst, att, derest bruksegarne på en sådan uppgörelse ingå, Ostra allmänningen och Hålahult genast måtte ställas under Kronans omedelbara disposition; hvarjemte Rikets Ständer få i underdånighet anhålla, att, derest under nästa statsregleringsperiod uppgörelse på förberörda sätt icke kommer till stånd, E. K. Maj:t utan hinder deraf behagade låta på så sätt ställa förenämnda allmänningar under Kronans disposition, att E. K. Maj:t täcktes anbefalla Skogs-styrelsen dels att genom jägmästaren i länet jemte nödig skogsbetjening hafva tillsyn och vård om allmänningarne, på stället vaka deröfver, att det årliga, blott för svafveltillverkningen bestämda afverkningsbeloppet, 734 ’/4 stafrum ved, icke öfverskrides, samt att skogseffekterna icke må användas för annat ändamål än det, hvartill allmänningarne blifvit åt svafvelbruket upplåtna; dels att åt blifvande skogvaktare såsom boställen upplåta nödigt antal af de å allmänningarne befintliga oskattlagda torp och intagor; hvaremot de öfriga oskattlagda lägenheterna torde i laga ordning skattläggas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 Juni 1866. Bill. till R. St. Skrifvelse, M 102. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 Juni 1866. » Preste-Ståndet » 20 — » — » Borgare-Ståndet » 20 — » — » Bonde-Ståndet » 20 — » — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående de i 63 § Regeringsformen föreskrifna kreditivsummor. (Stats-Utskottets Mern. N:o 133.) S. A. K.
Mig synes att i denna fråga, likasom uti flera föregtde af likartad beskaffenhet, vissa talare inom Ståndet låtit leda sig mera af den öfvertygelse de hafva om sjelfva saken, än den öfvertygelsen, som enl. lagen borde göra sig gällande. R. o. Ad. har under denna riksdag flera gånger förut afslagit af StatsUtsk. framställda voter:s-propos:r. Min öfvertygelse i allmänhet i sådana frågor är hufvudsakligen den, att Stånden böla tillse, huruvida de af dem yttrade meningar i voter:s-propos:na fått göra sig gallande. Inom detta Stånd har likväl en annan åsigt ronde behandling af sådana frågor gjort sig gällande. Det förundrar mig således icke, att, äfven i denna sak, man söker tillvägabringa samma behandlingssätt. Hvad denna fråga beträffar, synes mig 69 §:n Reg.F:n vara ganska tydlig. Den säger, att sådana frågor, hvilka röra Riksg.- cont-.s utgifter och inkomster eller Riksg.cont:s förvaltning, skola hänskjutas till förstärkt StatsUtsk., när två Stånd stannat emot två. Således anser jag, i enlighet med 6g §:n Reg.- F:n, tydligt, att denna fråga, hvaruti två Stånd stannat emot två, bör hänskjutas till förstärkt StatsUtskoit. Här hafva af Den 6 April e. m. 3o5 af talare på den motsatta sidan blifvit framställda mångfalldiga vådor deraf, alt dessa medel skulle ingå till Riksg.- cont., och förnämligast den, att 64 §:n Reg.F:n säger, att dessa medel skola ställas till K. M:s disposition, hvilket man ansåg ej kunna ske, när de insqttes i Riksg.cont. Allmänna bevillnm har likväl, ända sedan 1809, ingått lill Riksg.cont, och ingen har bestridt, att icke de anslag af dessa medel, som utgått till statsverket, varit ställda till K. På samma sätt måste det nu kunna tillgå med de här ifrågavar. bevillningarna. Dessutom hafva R. St. redan år 180g beslutat, att lidningsstämpelafgiften skulle ingå till Riksg.cont.
Riksdag blef det samma återstäldt, och bestämdes genom Reglering år 1766 , till lägre belopp, af den anledning, att, penningerörelsen i Landet till det mesta verkstäldes med Bankens Sedlar; — hvarefter Remisslaget å Stats-Medlen åter af Kongl. Maj:t under d. 10 Maji 1781 Reglerades, på sätt Kongl. Kammar-Collegii och Kongl. Stats-Contoirets Circulaire-Bref af d. i3 Augusti samma O år innehåller, dervid, i stället, att de förut egentligen utgjorde blott ersättning för de med penninge-remitteringen förbundne kostnader och äfventyr, laget ansågs böra ingå i beräkningen af Räntmästarnes Löner; och blef Regleringen alltså grundad på undersökning, om hvarje Räntmästares inkomster, samt Remisslaget, under den förutsättning, att Räntmästarne borde kunna påräkna 2Öo ä 3oo R:dr Specie i Lön, lämpadt och faststäldt till olika belopp allt efter särskildte förhållanden Länen emellan, Stats-Utskotlets Betänkanden. 113f) ifrån -|:dels till och med i proCent, på hvad som till Stockholm remitterades. Dock som Stats-medlen i någre Län till större delen disponerades för ärlige utgifter i orten, hade för Landt-Räntmästarne i sådane
Om emellertid en tull verkligen skulle åsättas spantnålen och priset derå följaktligen stege med 7 5 öre, så skulle närmaste följden blifva, att arbetaren, sorn behöfde betala mera för sin tunna spanmål än nu, icke kunde lefva på sin dagspenning, hvarigenom missnöje upstode och man finge det obehaget att se sina underordnade komma i en sämre ställning, trots det, att tidens riktning i allmänhet är att så mycket som möjligt befordra den arbetande klassens utveckling i moraliskt och ekonomiskt nihl. VII. 5 I) en 2 Ju ni e. m. seende. För öfrigt frågar jag om icke egendomarne nu stå så högt i värde här i Sverige, att vi ieke böra ytterligare stegra detsamma? Huru jag således än betraktar saken, kan jag ieke finna något skäl att bifalla den ifrågasatta tullsatsen, öfvertygad att stabilitet i tulllagstiftningen är af den största vigt för näringarnes bestånd, äfvensom att det säkraste sättet att i all lagstiftning gå tillväga är att långsamt gå framåt, men aldrig taga ett steg tillbaka. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm., att derunder yrkats dels att, i enlighet med Bevilln.Utsk;ts förslag, hvete och råg samt mjöl af nämnde sädesslag fortfarande skola vara från införseltull befriade, och dels att samma sädes-sorter skola beläggas med en införseltull af 12 öre för kubikfoten, samt att mjöl deraf skall åsättas en tullsats af 30 öre för centnern. Härefter framställde H. Exc. propos. å bifall till Utsk:ts förslag om tullfrihet för ifrågav:de födoämnen och, då dervid svarades starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Jag har här hört a:ne opinioner, stridande emot hvarandra, och finnér på begge sidor skäl vara anförda, som jag icke tilltror mig att jäfva; dock får jag förklara, alt jag håller före att, ehuru Bevilln.Utsk. må anse sin rätt vara, att ensamt afgöra ett ekonomiskt ämne i sammanhang med tullbevillningen, den skilnad dock bör iakttagas, att frågan om förbudssysteme, i händelse votering derom kommer alt anställas, icke bör slitas i förstärkt StatsUtsk. utan i förstärkt Bevilln.Utsk. Men att, såsom Utsk. synes antyda, göra frågan hestämdt till en slatsregleringsfråga eller en bevillningsfråga, sådan som beror af förstärkta StatsUtskrs omröstning, anser jag högst betänkligt och orätt i många hänseenden; ehuru, som jag säger, visserligen för den motsatta åsigten ganska talande skäl förefinnas. Jag inskränker mitt yttrande till hvad jag nu haft äran anföra, viljande blott fästa det Höglofl. Bevilln.Utskts ledamöters uppmärksamhet derpå, alt förstärkt Bevilln.Utsk. bör kunna äga rum i vissa frågor, i händelse de böra slitas genom votering, som deremot uti sådana frågor icke bör äga rum uti förstärkt Statsutskott. Gr. Frölich, David: Jag kan icke instämma med Gr. Horn deruti, hvarken alt denna eller någon annan fråga är eller kan vara af den beskaffenhet, att den i enlighet med grundlagen kan afgöras både mot och med. Jag tror att i den mån man gör sig noga reda för grundlagen, måste man komma till en af conclusionerna, nemi. antingen att den ena eller den andra sidan har rätt eller orätt. Jag kan således alldeles icke med stillatigande höra den sats Gr. Horn framställt, och som möjligtvis vid andra tillfällen kunde tillämpas, nemi. att man kan anse frågan vara af beskaffenhet, att man med stöd af grundlagen kan handla just som man behagar. Deremot vill jag medgifva, att frågan är af den olyckliga metafysiska art, att derom kan tvistas mycket emellan dem, som dels bjuda skäl och icke få dem afhörda, samt dem, som hvarken bjuda skäl eller bevis till grund för sina beslut.
J a, den sagan ar inte så dum den. Var jag månne mycket klokare än flickan; gick jag inte och spann ut det i tankarne tills det blef s % långt och sil fint och s i rosende rödt? J a g såg min myrten flata sig i gröna bågar kring Elsas panna. AkhJ en sådan liten brud, så skär och så ung. J a g shg det nya hemmet, där lifvet var en lust och arbetet en lek. J a g s&amp; barn växa opp omkring dem, de hade hans bl&amp;a ögon, hans ljuskrulliga hhr, jag såg dem sitta i hennes famn ocli jollra: moder. det var som kunde mitt hjärta brista därvid. Oeh när jag gick dar och gjorde opp mina historier glömde jag rent bort att det är vår. Herre som styr. (Forts.) Amta I (, ~ttson. En korsdragerska och hennes existensminimum. Anteckningar ineddelade genom E s s e l d e. DB i Iiöstas en viss gammal fru satt och arbetade vid sin aftonlampa, anmälde man att e t t. valkladt friintimmer önskade träffa %Fredrika-Brenier-Förbundets stiftarinna. Den friimmande inträdde och, tillfrhgad hvad hon önskade, svarade hon ined dof röst blott det! och lade p i bordet ett papper med prof p i en enda ordet %arbete % ovanligt vacker handstil. Då skriften berömdes. svarade Iion, iinder tyst förtäckt gråt, att Iion icke desto mindre var ur stånd att medelst renskrifning eller på annat sätt erh %lla något arbete. Under vidare samtal berättade den främmande, att lion var dotter af en ni1 afliden sidenvafvare, samt att lion lefvat en sjuklings lif alltsedan tv&amp; års ålder. Hennes lidande kom af hvad 1akare kallat medfödda skrofler », som under olidliga plager angripit hiifvud och ögon samt slutligen påkallat en operation, soni läkt det onda, men lämnat ett ärr, hvilket i någon mån vanställt hennes ansikte och kommer iniinniskorna att misstroget afvisa henne, då hon söker arbete. Hari ligger orsaken till liennes oförvållade bittra nöd.
Kommer skada; må straffarbete från och med två till och med sex månader ådömas, der eljest blott till fängelse eller böter dömas skulle. § il. Nu kan så händö, ali någon, under utöfning aj laga rättighet att aga den, som under hans lydnad står, tillfogar honom skada, och är den så ringa, som i 44 8 sägs, derför må han ej till straff fällas. § 48. Ar någon ouppsåtligen, genom vårdslöshet, oförsigtighet eller försummelse, vållande till sådan kroppsskada, som ill § nämnd är; straffes med böter från och med tio till och med två hundra Riksdaler eller fängelse från och med, två lil! och med sex månader. För vållande till skadu, som i 13 $ sägs, vare struffel böter från och med fern till och med femtio Riksdaler. 8 49. För sår eller annan kroppsskada, som sker mera af våda, än af vållande, skall ej straff ådömas. förgiftning. § 20. Har någon gifvit annan gift eller dylikt för att honom skada, och dör han deraf; straffes gerning smannen efter 4 § såsom för mord. Kommer aj den förgiftning svår kroppsskada; dömes till straffarbete på lifstid eller, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, till sådant arbete från och med åtta lill och m< d tio år. Föijer af gerningen ringare eller ingen skada, eller stannar brottet vid försök, då skall lill straffarbete från och med fyra lill och med åtta år dömas. Har någon, i uppsåt att annan lill lif eller helsa skada, tillredl gift eller dylikt, men gitter ej att lil! fullbordandet af sitt uppsåt göra försök; varde han till straffarbete från och med två månader till och med två år dömd, der han ej af egen drift och förr, än brottet blef upptäckt, giftet Jörstört. 140 Exp ed i tio n s-U/slottets Förslag till underd. Skrifvelse IS: o 173. § 21.
– Det vet Constance och skulle heller ej sätta detta i fråga, om icke vår nådige kronprins under ett samtal härom dagen hade fått höra talas om Gunnebo vackra byggnad, och då han kontemplerar att ute på Kungliga Djurgården låta åt sig uppbygga ett lustslott, frågade han Constance, om hon inte till Stockholm medfört någon afbildning utaf detta charmanta ställe, om hvilket han hört så mycket. Constance svarade, att en dylik vy, komponerad och utförd af vår berömde professor Martin, äges af hennes svärmoder, fru Christina Hall, hvarpå hans kungliga höghet bad Constance framföra sin allerhögsta önskan att få till låns bekomma denna vy. Enkefru Hall var mycket smickrad. – Om det är den nådige kronprinsens önskan, är det ju liktydigt med en befallning, svarade hon genast. Det kunde kusin sagt så godt först som sist och utan så många omsvep. Lönne, hämta hit Gunnebo vyn, som hänger i sängkammaren! Svep väl om den och gif den till baron Koskulls kusk! Hämta med detsamma ut några förfriskningar till baronen! Hvad kan jag bjuda kusin? – Tackar, jag njuter intet på förmiddagen. – Jag förstår, kusin lider af indigestion. Man känner ju proverbet om gamla magar. – Det slår ej in på mig, jag kan glädja mig åt en förträfflig hälsa och har icke att klaga öfver ens den lindrigaste indisposition. Enkefru Hall satt och aftorkade noga sina guldbågade glasögon. Nu satte hon dem åter på näsan. – Jag ser väl illa, men för mina ögon ter sig käre kusin ganska skröplig. Nå, det är ju icke att undras öfver, kusin har ju lefvat undan i ungdomen, och detta hämnar sig på ålderdomen. Se där ha vi ändtligen Lönne! Fort går det inte för mamsell, det måste man säga. Nå, gif nu taflan åt kusken att förvara i vagnskorgen, och bed den söta Constance framföra min underdånigaste vördnad till vår nådige kronprins! Ja, ja. Hade salig herr Hall lefvat eller John varit som en vanlig människa, så kunde jag hafva emotsett lyckan och äran att få vara värdinna för denne store hjälte, liksom jag varit det för så många andra kungliga och furstliga personer.
106g att denna rikedom skulle kunna tillvinnas, oafhängigt af sådana convulsiva händelser, sorn kallade Götheborg, Carlshamn etc. till ett, så att säga, gästabud, hvarifrån gästerna medförde hela husets förmögenhet: då skulle, såsom också förslaget innehåller, Gothlands hamnar befästas och sådana militära anstalter vidtagas, som i öfrigt kunde göra Ön intact mot ali utländsk militär magt. Man kan förmoda, men icke bestämdt bedöma vår verldsdels framtida politiska vändning. Vi hafva öfverlefvat en tid, hvarunder visserligen många, utom mig, hörde ett kringlöpande rykte om Gothlands afträdande, åtminstone för någon tid, till England. Ingen lärer betvifla convenencen häraf för denna nation och ännu mindre en sådan för vår närmare granne, ehuru de respectiva magternes åsigter härvid kunna vara olika. Gothland försvaras nu af sin nationalbeväring tillräckligt mot en coup de main. Ön skall kosta mer att inkräkta, såsom punctevis befästad, tnen också oändligt mer att återtaga — den som är mästare i sjön försvarar eller tager ön; uppoffringen i sednare fallet lämpas af den magtegande, efter bytesvärdet, som är att vinna, och efter de medel, som då redan hunna finnas beredde för garantien af poasessionen — detta är: todd Besy. och Ekon. Fästraingarne — man gör icke af Goth-» land ett Gibraltar. — Vi byggde ett Sveaborg tn. ro. och förlorade ändock Finland: må vi bereda Göthlanda trefnad och väl genom da medel, denna O, lika med vårt fasta land, företer, utan brådstörtad filtning efter rikedom och prakt, utan att framtvinga en retelse eller lockbit; men äfven dessa tankar, om de icke förråda min enskilda kortsynthet, kunna, jag medgifver det, ega samma problematiska beskaffenhet, som nyttan för Sverige af Europas på Gothland hopade varor af sådan egenskap, att de i moderlandet anses böra vara förbud" jpa, eller med hög tuli få införas.