Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fördyras födoämnena betydligt, fördyras arbetspriset, skall en hvar, ovillig att se den vinst minskad, hvilken han förut åtnjutit, uti höjda priser söka skaffa sig ersättning. Och då, efter få år, åsätta tullar på lifsförnödenheter borttagas, ty, Mina Hrr, stiger priset på nämnda förnödenheter högt, skall ett konstladt fördyrande af dem mötas med sådan ovilja att icke ens det enskilda intresset skall våga ett motstånd, då således jordbrukets alster falla till normalt värde, skall jordbrukaren, uti de endast 394 Den 21 April f. m. vida långsammare sig sänkande prisen § andra varor, å tjenst m. m., dyrt få återgälda den vinst, som han under kort tid uppburit. Af hvad jag nu anfört följer att jas icke kan silla de tullsatser Utsk:t åsatt. Hvad ladugårdsprodukterna angår, förekommer derjemte att tidpunkten för försök att för dem stadga tullskydd är minst sagdt illa vald. En härjande boskapssjukdom, som betydligt minskat tillgången af dessa produkter, som ifrån all handel stängt några af de länder som företrädesvis försedde marknaden dermed, har till ovanlig höjd uppdrifvit prisen å dem. Återverkan härutaf på vårt land kan icke uteblifva; så mycket mindre som en icke obetydlig export af ladugårdsprodukter under sednaste år tagit början, genom hvilken en minskad tillgång för den inhemska marknaden uppstår. Kan det vara rätt, vara klokt, att under sådane förhållanden ytterligare söka stegra prisen på dessa förnödenheter? Svarar man mig häruppå att det omnämnda tillståndet är öfyergående och således icke på lagstiftningen bör utöfva inverkan, jäfvar jag denna invändning dermed, att hädanefter riksdag hvarje år sammanträder, och att således tid alltid finnes till de åtgöranden, som vid förändrade förhållanden kunna pröfvas lämpliga. Hvad artikeln fläsk beträffar, finnes ett särskildt skäl för afslag uti den inkonseqvens Utsk:t låtit komma sig till last. Tull är nemligen läreslagen för dödt fläsk, men icke för det lefvande fläsket, för svinet.
— Men huru gärdet då, lärer man fråga, med de sista Innehåfvarne af obl gvöoner sedan alla skulder till Disconterne äro 1 qviderade? Dertill svaras, att det ej går dem värre, än som det Höglofl. LTtskottet för dem allesammans föreslagit. Men Banquen får då vidkännas en betydligare förlust , vill man säga Det medgilves, om de af Höglofl. Utskottet meddelade Calculer få antagas för rigtiga, hvilket med skäl skulle kunna sättas i fråga, då Utskottet räknat för ingen ting 8 å 900,000 R:dr 236 Den 17 Mav t ii, e, m. 5 Inventarier och EfTecter, som Gothl Canal Direction uppgifvit bland sina tillgångar Men i alla fall, är den förlust Banquen härigenom fick vidkännas, af den vigt, att alla andra åsrgtfi' af Fenninge vase odet böra försvinna och att ^n Lagstiftnings-principe derföre inåste rubbas ? jajj tror det ej, och lika litet, sorn jag förmodafsatt man från denna stund, med något sken af billighet , kan framställa Discont ternas försättande i Concours tillstånd såsom ett alternativ emöt Banquens öfvertagande af deras massör, på de villkor Höglofl Utskottet föreslår. Om de kunnat bringas under .Con» cours få dagar efter sedan de upphörde att betala, då hade Lagprincipen för Gäldskyldig® i allmänhet och stränga rättsprinciper kunnat yrkas. Nu tyckes det vara nog sent, sedan Massorna, gerom tillfälligheter och under skydd af allmänna Lagen, fått en annan form. Jag vågar ej längre uppehålla Högloflige Ridderskapet och Adeln med framställningar i ett ämne, sana af flera andra blifvit utförligare och med mera detalj-kunskap behandladt. Jag förbigår äfven de af Utskotten föreslagna sätt att utreda Discont-affairerna och den blandning af åtgärder, som dervid skulle äg3 rum fran olika Verk.
Fleetwood, uti ingi 1- ven skrift, anhållit om befrielse frun erläggande af upplupne öfverräntan A ett af honom år 1831 hos Banko-diskonten upptaget och efter 1836 års revision, såsom osäkert, inom linien lord t lån, stort 2,400 r:dr han ko, för hvilket hans nu mera allidne svåger, vice Consul J. Gödecke, ingått borgen; och till stöd för denna ansökning förmält, ej mindre alt berörde lån blifvit •,d bemälde Gödecke ensam användl, än äfven alt sökanden, som nu vid 62 års ålder,» sjuklig och med försvagade krafter, befinner sig, jemte hustru och fy i barn, i den mest nödställda och ömmande belägenhet, för kommande da< . saknar all annan utsigt lill bergning, än den, som ett ifrågaställdl, men ännu ej medgifvet arrende af en liten jordlägenhet å Dahlsland erbjuder, hvilket arrende likväl icke beviljas, likasom ej eller de derför fastställde vilk( r kunna af sökanden uppfyllas, med mindre än att han frikallas från vidai j ansvarighet för ifrågavarande diskontskuld.
Propos. ang:de eftergift till förmån för enkan Märtha Nilsdotter Tulpan af kronans rätt till qvarlåtenskapen efter hennes syster Anna Nilsdotter i Makrismåla ; N:o 52, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de utbyte af jord emellan kronan och Malmö stad; N:o 53, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de upplåtande under ständig besittningsrätt af en jordrymd vid Kungsöhrs norra kungsladugård; N:o 54, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de försäljning till skatte af den under Elfsborgs kungsladugård lydande lägen heten Klintens Bana; N:o 55, ang:de eftergift af kronans rätt lill dana-arf efter Andrietta Lundborg; N:o 56, ang:de eftergift af kronans rätt till dana-arf efter enkan Anna Christina Löfgren; N:o 57, ang:de utarbetande af förslag till ny lag rörande vattenrätten; N:o 58, ang:de åtgärders vidtagande till beredande af tillfälle för qvinna att erhållla anställning i för henne passande befattning i det allmännas tjenst; N:o 59, i fråga om ändring i K. Förordn. den 12 Januari 1855 ang:de Svenska jerneflekters stämpling; samt N:o 60, ang:de förklaring af K. Serafimer-Ordens-Gillets Cirkulärbref den 2 Mars 1804, och K. Cirkuläret d. 23 December 1852, i fråga om ersättning för å lazarettet vårdade fattiga sjuka från annat distrikt. Anmältes och bordlädes nedannämnde, från Utsk:n inkomna Utlåt:n och Betänk:n, nemi. från Stats-Utskottet: N:o 59, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de upphörande af den s. k.
Af den 2.4 sistlidne Julii : N:o 49, I anledning af Bankens FiskalsÄmbetes gjorde framställning, att Banken måtte i allmänhet blifva befriad från skyldigheten, att i Concourser och Årsproclamata bevaka sine emot lös pant egande fordringar. Från Lagutskottet: af den 8 sistlidne Julii: N:o 126, I anledning af väckte frågor, dels Bihang till R, S. Fröt, 9:de Sami. 4* I 6\ 2 Fröt. XJtdr. d. 5 Aug. 1323. om öfverseende och förbättring af Kyrkolagen och Kongl. Förordningen den 1 x Febr. 1687, angående rättegångar i DomCapitlen, dels om bestämmande af viss tid för den offentliga Gudstjenstens början öfver liela Riket alla tider på året. Af den 17 sistlidne Julii: N:o 131, I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte betänkande, angående rättighet för en hvar, att utan behof af allmän åklagare, utföra klagan mot Domare för Ämbetsfel. I Af den 23 sistlidne Julii: N:o T32, 1 anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte betänkande, i fråga om utmätte Fastigheters försäljande endast i uppslag. S. D. f. m. Wid förnyad föredragning ej mindre af StatsUtskottets den 27 sislidne under N:o 277, afgifne, samt den 5 sistledne Junii e. m. på bordet lagde Utlåtande , angående Höganäs StenkolsWerks understöd af Staten, än ock af Allmänna Besvärs och Ekonomiutskottets den 50 sisledne Julii under N;o 153, meddilte, Fröt. Utdr. d. 5 Aug. 1O25. 645 samt den 1 dennes e. m. pä borclet lagde Betänkande, angående fortfarande understöd af Staten för Höganäs StenkolsWerk; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att berörde tv änne Utlåtanden, på grund af dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremittera.
St:r öfverlemna, i ändamål att de för inlösningen erforderliga medel måtte anviste varda; så hafva R. St:r i underd. svar derå och med erkännande att Lotsoch Båklnrättningarne icke böra stå under enskild förvaltning, utan böra tillhöra Staten, väl bifallit, att förenämnde tvänne Fyrbåkar må, för StatsVerkets räkning, inlösas, men endast så vida Köpeskillingen varder lämpad efter de fördelar Staten af dessa Fyrbåkar kan med säkerhet påräkna, i hvilket afseende R. St:r funnit anledning förekomma, att uti den för Landsorts Fyrbåk begärde köpesumma torde kunna vinnas en nedsättning af minst 5ooo R:dr, äfvensom en betydligare minskning i den för Korsö Fyrbåk fordrade Löseskilling* hvilken, i jemförelse till inkomsten af Fyrbåken, vore öfverdrifven, syntes böra blifva ett nödvändigt vilkor för afslutandet af köpet derom i anseende hvartill och då StatsVerkets tillgångar icke lemnade utväg till dessa köps afslutande, R. Sfr uppskjutit frågan till nästa Riksdag, under hvilken tid Stats-U tskottets ägarne kunde blifva ytterligare liörde, för att uppgifva de lindrigaste vilkor, hvarpå de vilja desse BåkInrättningar afstå. I anledning häraf, har K. M;t anbefallt Förvaltningen af SjöÄrenderne, alt ytterligare höra Landsorts och Korsö' Fyrhåkars ägare, hvilkas yttranden jemväl sedermera inkommit, och hvaraf inhemtas, att den förre nedsatt köpeskillingen från 35,ooo R:dr till 3i,5oo R:dr, med vilkor likväl af serskild betalning för Inventarierne, som i det förra beloppet voro inhegripne , samt att den sednare eller Korsö Fyrbåksägare förblifvit vid sitt förra anbud af Köpeskilling, med förklarande, alt betalningsterminerne kunde på längre eller kortare tid utställasj och vill K. M:t nu meddela 11.
Man har visserligen icke begärt, att beslutet skall belt och hållet uprifvas men så till vida förmildras, alt, i st. f. alt ungefärligen 6 mantal utgöra en båtsman, nb. betala vakans-afgift för en båtsman, 8 hemman skola sammanslås lill en rote. Jag kan icke finna någon billighet häruti, och jag tillåter mig att fästa Herrarnes upraärksamhet pä 2:ne vigtiga dokumenter, hvilka voro helt och hållet okände, då frågan af 1848 års R. St. behandlades. Del ena är landtdagsbeslulet i Malmö. Vi känna alla, att efter de krig, som under Konung Carl XI:s regering öfvergingo de eröfrade provinserna, var nöden derinom ganska stor. Åtskilliga sammanjemkningar erfordrades för ali ställa dessa provinsers förhållanden i öfverensstämmelse med det öfriga landets. De eröfrade provinsernes innevånare sammankallades derföre till en landtdag i Malmö är 1669, dervid fattades ett så lydande beslut: ”Men alldenstund vi, efter all görlighet, oss gerna conformere och lämpe i privilegier och vilkor med R. o. Ad. uppe i riket, thy bevilje vi och lofve vi härmed, att i stället af berörde knektehåll, efter rustljensten, vele vi härefler och allt framgent oss lämpa till det manér af utskrifning, som deruppe i riket häfver varit och härefter blifver brukligt, så att vi läte utskrifningen gå öfver väre utsittare eller ulfrälse, som under rätt och villkor af ugedagsgods ej böra komma, proportionaliter halfparlen emot skatte och krono” etc. Det andra dokumentet, hvarå jag anhåller alt få fästa Herrarnes upmärksamhet, är en underd. skrifvelse af 1723 så lydande: ”Att Halländska Adeln, oaktadt bevekliga föreställningar, icke kunnat förmås att ingå rotering för sitt utsockne frälse, samt bland andra ur sägter anfört, hurusom R. o. Ad. i Skåne för en sådan rotering frie varit, men förklarat att skulle R. o.
Protocollsutdrag upplästes hade jag visserligen genast kunnat fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att, hvad Konungen sjelf i sitt tal till Ständerne nämnt glädjande för ossf påkallade uttrycket af våra tacksamma känslor för Konungens omsorg om kommande slägters trygghet, framför uttrycket af vår tacksamhet för de omsorger om Riksets Styrelse i allmänhet, hvaraf RiksdagsBerättelsen uppHäller taflan. Kanske hade jag då ock genast kommit i hog att förelå de rättelser både till ordfogning och till mening som motionen kunde behöfva. Man säger icke omsorg ss utan man brukar säga: omsorg får etter om sorg om. En Tackaägelseadresse, bör sl sfySsssrsss Dea 3 Februarii. att deri icke mindre motsvarar deras värdighet som tolka känslan af folkets tacksamhet, än dens som är föremål för densamma Tacksägelseadressen bör lyfta Konungens peron högt ofvan om de organer förmedelst hvilka han verkar. Hvad mot dessa organer, eller hvad i en och annan Styrelsens grenwi Ständernas granskande Utskott skulle möjligen kunna anmärkas, såsom icke motsvarande Konungens allmänna omsorg om Riket och dess Faderliga känsla för sitt Folk, äger ingen gemenskap med folkets hyllning åt sin Konung. Derföre bör ock hvarje ord i en TacksägeDeadresse noga öfvervägas: Och det säger sig sjelft, att om hvad ett Stånd efter hållen öfverläggning, anser böra vara TacksägelseAdressens caracter utaf ett, annat Stånd, skulle utan förutgången öfverläggning godkännas, så är det tid att göra slut på lagens complaisance för en felaktig opinionsfordrao. Derföre var det ett fattadt heslut hos mig att i händelse af en motionerad tacksägelseadress, erindra om Lagens fordran. Att min åtgärd i första ögonblicket skulle kunna misstydas, borde jag befara. Men jag visste att i alla länder, och främst bland alla, i Sverige, den fria opinionen lätt låter justera sig af lagen*
Slutsatsen om dessa båda förhållandens oförenlighet, innebär någonting till den grad kränkande, att jag aldrig väntat något sådant af den bittraste medlem af oppositionen, än mindre af en person, som ännu qvarstår bland rådgifvare-personalen. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Sedan frågan nu blifvit återförd inom de gränser, som discussionen bost hafva från början, och Frih. Sprengtporten oell Hr von Troil väckt särskilda motioner i ämnet, så anhåller jag nu endast om proposition. Frill. Sprengtporten: Jag kan icke hoppas att, genom de få ord jag går alt yttra, minska inflytandet af Frih. Hamiltons vackra föredrag; men jag anser mig berättigad att erinra, att emellan Frih. Hamiltons åsigt och min egen är blott den skilnad, att jag betraktar frågan om besvarande af throntalet såsom varande af conventionel natur, då han deremot bedömt den efter grundlagen. Frih. Hamilton har åberopat 26 §:n Riksd.Ordn. Jag får dervid erinra, att denna § alldeles icke talar 0111 något throntal, och att det beslut, som Const.Utsk. vid denna riksdag fattat i frågan om föredragning af Hans Janssons motion, äfven innebär ett uttryck' af den mening af Const.Utsk., att denna fråga icke är af grundlagsenlig beskaffenhet. Det återstår då blott för mig att önska, att hafva kunnat öfvertyga R. o. Ad. om riktigheten af premisserna i milt yttrande, och afl, hvad sjelfva saken angar, öfverlemna till R. o. Ad:s majoritet att bedomina lämpligheten af så beskaffade svar. En annan värd ledamot, Gr. Frölich, har hemställt till mig, om jag föreställde mig, alt Exped.Utsk. skulle kunna uppsätta ett sådant svar; jag vill besvara frågan endast dermed, att jag tror Exped.Utsk. vid denna riksdag vara så sammansatt, att vi derifrån kunna vänta ett förslag dertill, som innefattade hvad jag åtminstone skulle önska, d. v. s. constitutionelt och lagenligt i form, och i sjelfva saken uttryckande sanning och ohycklad! förtroende för adressens höga föremål. Frih. Cederström:
En allvarlig sträfvan efter rättvisa vid utdelandet af pris och tadel är allt vi mäkta åstadkomma. • Personer, hvilka som Otrygg och Trygg tänka lika i så många och viktiga fall, kunna ej stå i kontradiktorisk opposition mot hvarandra. De kunna ju båda hafva rätt, och skiljaktigheten af deras omdömen bero på, att de betraktat frågan från olika sidor och synpunkter. Skulle de ej kunna räcka hvarandra handen som vänner? Er uppsats slutar med den förklaringen, att Ni » skulle kunna mycket längre kväda på er litania ». Jag slutar min med en uppmaning till Eder att snart fortsätta den och att därvid uppmärksamma, förklara och råda bot för den sjukligt hyperkritiska stämningen hos vår tid, detta » nil admirari », som förstorar felen, förringar förtjänsterna, släcker entusiasmen, förlamar handlingskraften samt alstrar liknöjdhet och lifsleda. Per Trygg. Replik af Thomas Otrygg. Något genmäle af mig synes ej vara af nöden. Våra åsikter syfta nog i det stora hela åt samma håll, ehuru vi belyst frågan från olika sidor. Att heller ej mina ord varit uppburna af någon pessimistisk misströstan, bör ju hafva varit tydligt. Väckarerop skulle jag icke hafva uppstämt inför en tidsanda, som jag trott försänkt-i dödssömn. Jag har intet emot uppmuntrans och bifallets ord, blott ej dessa blifva de enda: äfven klandret och skuldbekännelsen bör få sin plats. Det var därför jag tog till orda.Ytterligare i judefrågan. Israeliternas historia från deras förskingring till våra dagar af Théodore Reinach, öfvers, från franskan af A. F. Åkerberg. Sedan min senaste uppsats i judefrågan redan blifvit införd i denna tidskrift, har jag fått göra bekantskap med ofvannämnda arbete, — intressant ur mer än en synpunkt. Det är först och främst ett stycke kulturhistoria, och redan denna dess egenskap gifver det ett ej obetydligt intresse, införlifvadt som det är med vår på dylika alster allt annat än öfverflödigt rika literatur. Men det är ett bland oss särskildt föga kändt kapitel af denna, hvari vi här invigas, ett kapitel som dock i mycket sprider ljus Öfver det hela.
Den. som bifaller Utskottets, af 3 Riks-stånd gillade förslag, att det minimibelopp af inkomst, hvarför bevillning af Skeppsbyggerier skall utgå, bestämmes till 400 R:dr Riksmynt, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer berörde minimi-belopp att, i enlighet med Ridderskapet och Adelns beslut, fastställas till 300 R:dr Riksmynt. Som denna votering utfallit med 78 Ja emot 35 Nej, så hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med ja-propositionens innehåll. 4:de voteringen. Den, som vill, att, på sätt 3 Stånd beslutat, nuvarande stadganden om bevillningsafdrag å utlånta medel bibehållas oförändrade, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, i öfverensstämmelse med Borgare-ståndets beslut, bevillnings-afdrag å utlånta medel att upphöra, och kapitaler att beskattas i likhet med näring och rörelse. Voteringen har utfallit med 72 Ja emot 41 Nej; och hafva Rikets Ständer så lunda beslutat i öfverensstämmelse med ja-proposilionen 5:te voteringen. Den, som vill, att den i 35 § 2 mom. stadgade bevillning för aktie-bolag, associationer, societeter, verk, hypotheksoch andra inrättningar skall, i enlighet med 3 Stånds beslut, bibehållas oförändrad, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer nämnde bevillning att, på sätt Borgare-slåndet beslutat, nedsättas till en procent af årliga behållningen. Enär denna votering utfallit med 85 Ja och 28 Nej, hafva Rikets Ständer be slutat i enlighet med ja-propositionen.
IJtskottet i dess redan afgifna Betänkande enskildt yttrat, och af de fleste Talare inom de Respective Riks-Stånden nu jemväl yrkadt blifvit, anse, att Djur-Läkares antagande och aflönande bör uppå Läns-Invånarnes enskilda försorg hufvudsakligen ankomma, hysa likväl den öfvertygelse, att Stats-Verket, dels för att inom de Län, der Djur-Läkare ej redan linnas anställde, uppmuntra till deras antagande, dels ock för att, då Konungens Befallningshafvande eller andra Autoriteter inom orterne i allmänna angelägenheter behöfva påkalla dessa Läkares biträde, de må af dem kunna nit och hörsamhet förvänta, bör, till deras aflönande, ett afpassadt understöd meddela, utan att detta bidrag likväl måsom det hufvudsakliga lönebeloppet för dessa Tjenstemän kunna betraktas. I Herr Friherre CederstrÖms förslag, att, till bildande af en fond för merberörde Lä-' kares aflönande, uttaxera En Skilling årligen af hvarje Mantalsskrifven person, att, i sammanhang med Curhus-afgiften, uppbäras och redovisas, hafva Utskotten icke kunnat instäm ma, enär bidraget för oftanämnde ända - 6 Stats*samt Allm. Bésv. o. Oec.'Utsk. Uti. N;047. mål derigenom icke erhölle den jemna och billiga fördelning emellan förmögne och obemedlade, som vid all beskattning icke får ur sigte lemnäs. Utskotten förmoda deremot, att Länens Invånare, af Konungens Befallningshafvande dertill uppmanade, och med inseende af den egna fördel, som dem erbju^ des af en anstalt, derigenom jordbrukarens oftast dyrbaraste lösa egendom, hans dragare och husdjur, serdeles vid härjande farsoter, med Läkarekonstens biträde bevaras mot en hotande förstöring, icke skola uppskjuta att förena sig om Veterinair-Läkares antagande i de orter, der sådane ännu saknas, samt att för desse Läkares skäliga aflönande bevilja de tillskott, sorn, utöfver Stats-Verkets bidrag, härtill oundvikligen erfordras.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till Stats-Utskottet remitterat ett afRiksdags-fullmägtige J. J. Rutberg och J. Lundberg från Norrbottens Län samt Anders Nordmark och Olof Olofsson från Westerbottens Län afgifvet memorial, innefattande det yrkande, att, derest den, endast enligt gammal vana, men icke på grund af någon författning allmogen i nämnde Län åliggande skyldighet att från kronbodaine å kustlandet till Lappska gränsen forsla den till Presterskapets i Lappmarkerne aflöning anslagne spanmål, måste äfven framdeles fortfara, detta forslings-besvär måtte allmogen efter gällande skjutslega af Stats-Verket ersättas. Enligt hvad Utskottet inhemtat, har berörde spanmåls forslande till gränsen af Lappmarkerne, sedan längre tid tillbaka, varit ett åliggande för allmogen i Westerbotten. Redan under 1800 års Riksdag anhöllo ortens Riksdags-fullmägtige hos Kongl. Maj:t, om allmogens befriande från denna skyldighet och Lapparnes förpligtande att spanmålen i Kronans magazin afhem Bih. till■ R‘ St. I anledning deraf upplystes bland annat, att ifrågavarande forsling, hvilken öfverensstämde med ej mindre indelnings-hafvarnes på författningarna grundade rättighet att få sin lönings-spanmål fortskaffad från magazinen eller Kyrkoherbergena samt allmogens motsvarande skyldighet att samma spanmål inom lagsagan forsla, vore desto nödvändigare, sorn, i annat fall, Lappska Presterskapet ofta skulle komma att sakna nödigt underhåll i rätt och behörig tid, helst Lapp-allmogen, som förut vore underkastad skyldigheten af en vida längre forsling eller från gränsen och till Presternes hemvist, icke kunde derjemte åläggas besörja den Westerbottens allmoge tillhörande forselskyldighet.
Det är något mägtigt, ljuft men vemodsfullt i detta silversken, något som talar om längesen försvunna tider, om en sällhet, en dygd, som fordom funnits äfven på jorden, men nu lemnat dess arma barn och hvarföre den milda himlalampan blifvit satt till ett ljus för dem på deras mörka stigar. En mild, men mägtig förebråelse ligger i månans sken, som ovilkorligt träffar den själ, som är öppen för hvarje intryck och med sig sjelf känner att hon felat. Äfven Elisabeth kände det så. Heta ångrens tårar rullade ned öfver den hand, hvarmed hon stödde sitt hufvud, och djupa suckar uppstego från det hjerta, der ej på länge någon glädje funnits. De sista förspillda åren reste sig spöklika och hotande för hennes inre syn, anklagande henne för all den sällhet, den glädje hon förstört för sig och dem, som bort vara henne kärast på jorden. Denna tanke var hård och bitter och en djup misströstan uppsteg dervid i hennes hjerta. Då klingade på engång toner helt nära invid henne, och en herrlig hymn ur ”Sions sånger”, dessa så mycket tadlade och dock så sköna andliga sånger, uppstämdes af en enkel manlig stämma, i hvilken Elisabeth igenkände Ferdinands röst. Sångens milda, ljufva toner spred en oändlig frid i Elisabeths hjerta, ju mera hon lyssnade till dem, och då de tystnade, runno ljufva tårar af hopp och glädje nedför hennes kinder. Det sista mötet. ”Vi se hvarandra aldrig åter.” År kommo och gingo sin jemna gång och Elisabeth glömde derunder mycket; men hvad hon aldrig glömde, var att bittert begråta och sörja öfver sina felsteg, sin förblindelse. Visst mildrade tiden äfven denna grämelse, men ångern fortlefde alltid lika varm i hennes hjerta, ehuru äfven hoppet spred sina glädjestrålar i det mörker, som omtöcknade hennes framtid.