Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huruvida den »ändring», som härigenom är gjord uti Hofrättens öfverklagade beslut, innefattar någon, i enlighet med mitt påstående, förökad ansvarighet lör den tilltalade, har jag genom mitt eftersinnande icke förmått att för mig utreda. Men lör säkert har jag antagit, att då den tilltalade sjelf icke i underdånighet öfverklagat Hofrättens utslag, någon ändring till hans fördel ej kan uti det nådiga Utslaget innefattas. Genom skrifvelse den 10 Juni 1844 har Justitiä-Ombudsmannen, efter angifvelse af förre Stadsbetjenten And. Pet. Blomberg, öfverlemnat till Advokatfiskalsembetet i Kopgl. Svea Hofrätt att emot Borgmästaren i Nyköping Gustaf Lindeberg, i anledning af hans förfarande att Blomberg i häkte inmana, äska laga undersökning och vidare föra den talan, hvartill sakens beskaffenhet föranledde; och har, sedan talan härutinnan blifvit väckt. Kongl. Hofrätten den 25 Februari 1847 förordnat om undersökning, hvilken derefter för sig gatt inför Kämnersrätten i Nyköping samt protokollet deröfver till Kongl. Hofrätten inkommit den 24 Oktober 1848, men Advokatfiskalsembetet deraf funnit anledning att uti afgifvet memorial hos Kongl. Hofrätten hemställa, att angifvelsen, såsom obefogad, måtte lemnäs utan vidare afseende, och att deremot Blomberg, som vållat undersökningen, måtte förpligtas att till åklagaren och vittnen, som dervid tillstädeskommit, utgifva den ersättning, de för inställelsen fordrat; hvaröfver Blomberg blifvit hörd samt vidare med saken lagligen förfaret, dervid Blomberg lemnat obegagnadt ett honom ytterligare beviljadt anstånd för vittnens hörande; hvarefter Kongl.
Att å indragnings-stat uppföra liela den nuvarande personalen och, jemte fastställande af de nya staterne, derå åter uppföra dem af besagde personal, som finnas till enahanda eller motsvarande befattningar användbarast, är visserligen ett sätt, som snarast verkar till uppnående af det med ombildningen åsyftade ändamål. Oundvikligen nödvändigt synes väl ock vara att så till vä— gagå, hvad sjelfva styrelsepersonalen eller styrelsernes chefer och föredragande ledamöter angår. I vidrigt fall skulle det kunna bero af en ledamots godtfinnande att, genom qvarstående i sin nuvarande tjensteegenskap äfven efter upp* nådd pensions-ålder, förhindra verkställigheten af förvaltningens ändamålsenliga organisation till en långt aflägsen framtid. Men enär, från förändrandet af embetsverkens kollegiala form, det icke är något oundgängligt vilkor, att de underordnade tjensterna skota på en gång regleras i öfverensstämmelse med de föieslagne nya Staterne, så och på det Indragnings-staten icke må varda betungad i större mon, än som för nämnde organisationsförändring är nödvändigt, anser jag, att tjensfernes reglering i öfrigt bör ske successivt i mon af blifvande afgång. Dervid synes böra iakttagas, att, då någon ledighet yppas inom en tjejistegrad med lieie löner, hvaraf en eller flere å nya staten indragits, den lediga lönen först användes till fyllande af de öfriga lönerna inom samma grad, och hvad deröfver är, liksom de lönetilfgångar, hvilka genom ledigblifvandet af de eljest indragne tjensterne varda disponible, användas till nya staternes successiva kompletterande, på sätt Kongl. Maj:t för hvarje tillfälle pröfvar lämpligast.
Träskulpturen är här det förnämligaste, och jag ber särskildt få på- peka det vackra snidade skrinet, förfärdigadt af en 13 årig gosse. Stockholms arbetsstugor, denna den nya tidens förträffliga inrättning, ha mycket smått och godt att bjuda på, såsom prof på barnens händighet och flit och det är med sant nöje man skärskådar dessa alster af syfärdighet och virkning, halmflätning och till och med prof på skomakeri. Slutligen få vi icke glömma Palmgrenska samskolan, hvilken har anordnat en utmärkt vacker utställning. Först ett helt litet rum med barnmöbler, förtjusande nätt, med säng, soffa bord och byrå, allt i gammal svensk stil och tillverkadt af furu, omåladt, men fernissadt. Detta är icke elevarbete, utan modeller, men rektor Palmgren önskar visa huru vackra saker man kan tillverka af det föraktade barrträdet, hvilket våra stockholmsjungfrur rata till och med för våra köksspislar. Dessutom finnes här en mycket prydlig samling af elevarbeten, tillverkade af 7- till 10-åringar. Små primitiva skulpturarbeten i lera saknas icke heller. Härmed tror jag att vi sett det mesta och bästa på detta område och gå nu ned för stora trappan och kasta en blick in i en afdelning, som varmt bör tilltala hvarje kvinnligt hjärta. 1897 I D U N På nedre botten, till höger från hufvudingången, träda vi in, oeh vi finna genast hvad här är fråga om. Här får man se hvad vetenskapen och människokärleken gemensamt - försökt åstadkomma till lindring för den kroppsligt lidande mänskligheten. De många kirurgiska instrumenten och de mekaniska operationsborden komma oss visserligen att.rysa, men våra sinnen komma åter i jämnvikt, när vi vända blicken från dem och mot den fridfulla och behagliga syn vi hafva framför oss i den stora eleganta montren till vänster. Det är en trogen kopia af ett rum i Drottning Sofias sjukhem. Hur hemvarmt och behagligt är icke allt ordnadt här! Icke ett spår af lasarett. I fonden står den präktiga bädden, snedt äfver golfvet en mjuk chäslong med kuddar, ett elegant skrifbord, byrå och lavoar, friska blommor i vaser och en utsökt komfort öfver det hela. Behaget af ett sådant sjukrum talar för sig själft.
K:mt. B) Anslay för en gång: uppförande af Ridhus tets Hussar-korps m. 11. byggnader för ersättning för utarbetande, i sammanhang med Krigs-kollegii bokslut, af uppgifter öfver samtliga kostnaderne lill de särskilda föremål, som tillhöra Kollegii förvaltning . ersättning åt Krigs-kollegium för förskjutna kostnader i och för byggnadsoch reparations-arbeten, som funnits nödiga till de i Arméens Ulrednings-förråd å Skeppsholmen förvarade persedlars skyddande mot eldfara Transport: C. Fjerde Hufvud-Titeln. Indelta Räntor, Indelt, på förslag. Oindelt. Penningar. enligt markegång på förslag. Mått. Värde å 2 R:dr kub.-foten. Mått. Värde förslagsvis ä 2 R:dr kub.-foten. Summa. Indelta Räntor, Indelt, på förslag. Oindelt Penningar. enligt markegång på förslag. Mått. Värde å 2 R:dr kub.-foten. Mått. V ärde förslagsvis ä 2 li:dr kub.-foten. Summa. Laiultforsvars-Departcmeiitct: Departements-Chefen Departementets Kansli-Expedition : Nuvarande anslaget 39,000: — Afgår: minskning, se Tab. Litt. A 1,500: — Departementets Kommando-Expedition Krigs-Kollegium : Nuvarande anslaget 116,475: — Afgår: minskning, se Tab. Litt. B 500: — Generalitets-Staten : Nuvarande anslaget 85,100: — Afgår: utaf 6:te Fördelnings-Generals-lönen indragne 650: — General-Stabs-Officerares bildande (nytt anslag) Topografiska Korpsen: Nuvarande anslaget 33,700: — Afgår: minskning i Chefs-lönen 500: — Artilleri-Staben Ofver-Kommendants-Expeditionen i Stockholm Kommendants-Staten Krigs-Akademien: Penningar: Nuvarande beloppet 79,725: 75. Tillkommer: i stället lör indelta räntor, sorn indragas 162: 50.
Tersmeden i deras åsigt ronde l:a punkten af ifrågav;de 4l:sta §, äfvensom i deras yttrade mening rörde mom. litt. e, för såvidt det åsyftar att derigenom få en behöflig kontroll mot sådane korporationer eller bankinrättningar, hvilka, eni. hvad man upgifvit, hitintills brukat begagna sina tjenstemäns namn för att få sina penningar placerade. Jag kan nemi. icke föreställa mig, att, på sätt Hr Printzensköld påstått, rättigheten för korporationer att insätta sina penningar i banken skulle kunna missbrukas enl. nu föreslagne stadgande. Om, för att begagna samma exempel som Hr Printzensköld, enskilda banken skulle insätta så betydliga summor, att direkt:n i följd deraf funne sig föranlåten nedsätta räntan, kan jag icke se det lönande för enskilda banken att hafva pengarne der i och för räntevinsten; men val för att i Riksbankens vård hafva ständigt disponibla medel, hvilkas belopp likväl, med iakttagande af det i det föreslagna stadgandet afsedda försigtighetsmått, aldrig derefter torde blifva så betydliga, att deras uttagande kunde på Riksbankens rörelse menligt inverka. Deremot kan jag icke instämma med en värd talare i hans yttrande att räntan enl. mom. e skulle nedsättas till 2 proc., och detta af 2 skäl. Det ena: att vid ert så låg räntefot såsom maximum, enskildas kapitaler skulle vinna en förmånligare placering på annat håll, t. ex. i enskilda banken, hvilken derigenom, med en friare bestämningsriitt i afs:de å räntebeloppet, skulle konkurrera med Riksbanken, till dennes skada. Det andra skälet hemtar jag af det beslut, R. o. Ad. redan fattat att räntan på diskontlån må höjas ända till 6 proc:s maximum; i och genom hvilken bestämmelse väl kan motiveras bibehållandet af räntan å de på uppoch afskrifningsräkning insatte medel vid 3 proc:s maximum, då ränteskillnaden, diskontverket till favör, alltid bör betrygga detsamma mot förluster på denna lånerörelse. Jag yrkar alltså bifall till Utskits förslag i detta mom.
Det är ena fula laddor du ha’ på fötterna, du Lasse. Skulle vara ... försiktigare än du är ... då du är ute och ... hm ... köper hem ved ... ville jag råda dej!» Lars fräste till. »Mina laddor angår dej inte, din bondhund! Packa dig i väg härifrån!» »För då du är ute ... och köper ved... med de där laddorna ... så får en veta efteråt ... att det är till dej, som ... en råkat sälja lite ved ... om en inte visste förut ... att du köper ibland. Du ska’ sälja laddorna, Lasse! De ä alldeles för talande, om jag får säja som jag tycker att dom är!» Lars stod och tittade på yxklacken. Det var intet godt märke att han teg, för det var bekant, att han då inte hade knifven långt borta. Anders fick brådt att maka sig bakom sågbocken, därifrån han sade så lugnt som det var möjligt: »En tankställare skulle smaka nånting i den här kylan, du, hva? Lars fnyste till och tog ett steg mot sågbocken. Anders drog upp en literbutelj och makade sig längre bort. »Egentligen», sade han. »Egentligen kan det vara din ved det här ... och det angår mej inte, som sagdt var. Vi ska inte vara osams hvad det anbelangar, för jag vill, att vi två ska bli alldeles innerligen mol go’ vänner ... vill du ta mej i hand på det, så ta vi oss en kolijoxare på min ... din ved, du? Jag tror, att det är din ved, Lasse!» »Men hvarför börja’ du å skälla då?» frågade Lars. »Det är du, som kalla mej för bondhund, så det är du, som skällt. Vill du ha flaskan eller vill du inte ha henne?» Nu spred sig ett lyckligt leende öfver synen på Lars. Alla fattigdomens och svältens skrynklor jämnades. All vrede var glömd. Han tog flaskan i sina händer såsom en länge barnlös skulle tagit sin förstfödde. Han såg på henne — och man kunde se på honom, att han tyckte hon var härlig, öfver allan beskrifvelse alldeles ursinnigt vacker!
St. finnes att frångå det värde, StatsUtsk. beräknat; och jag är öfvertygad, att StatsUtsk. vid denna riksdag ej skall tillstyrka något utbyte, som icke är fördelaktigt för staten och hvilket R. St. således gerna kunna medgifva. Jag får derföre tillstyrka bifall till hvad Utsk. nu föreslagit. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Då StatsUtsk:s betänk, förra gången förevar, instämde jag till alla delar med Frih. Palmstjerna deruti, att bytet måtte ske jemnt om jemnt och 4 21 Den io Maj e. m. det sa mycket hellre, som fördelarna på ena eller andra sidan numera ej kunna så noga utredas, emedan inflyttningen i Gen.-Assistance-cont:s hus skett före Ständernas sammankallande och inredningen af Hessensteinska huset äfvenledes redan skett. Jag tror således, att något annat icke återstår, än att verkställa bytet och att dervid qvitta jemnt om jemnt. I anseende till detta förhållande har jag ej velat upptaga R. o. Ad:s tid med ett omständligare yttrande. Hr Hammarhjelm, Carl Fredr., förenade sig med Frih. Palmstjerna. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Efter min öfvert)'- se är Gen.-Assistance-cont:s hus vida mera värdt än det Hessensteinska huset, icke allenast med afseende på byggnadskostnaden, utan äfven med afseende på husens nuvar. värde samt slutligen med afseende på den vidsträcktare tomten, som tillhör Gen.-Assistance-cont:s egendom. Om man till uthyrning åt handlande begagnade de stora dithörande förrådsrummen och magasinen, som ligga vid sjön och således heqvämligen kunde dertill användas, förmodar jag, att vida betydligare hyror kunde erhållas af Assistance-contls hus än af det Hessensteinska, hvars sidentapeter och prydliga spislar äro af föga värde uti embetsrum. Man skall också ihågkomma, att uthusen i Hessensteinska egendomen torde behöfva ombyggas, emedan de, att döma efter utseendet, hålla på att ramla.
Om dessa arbeten sluta inom September månad, är det tydligt, att -den förändring jag föreslagit, är icke allenast verkställbar, utan äfven lämplig, ty Pröfnings komitéernas beslut för städerna komma dem genast tillhanda, och ehuru jag raedgifver, att D e n 18 Juul. 407 Häradsskrifvarne å landet få dessa beslut något sednare, bör jag dock erinra, att, såsom vi veta, försäljniugs-året å landet ej börjar förr än d. 1 November, vid hvilken tid Pröfnings-komitéernas beslut viii böra hafva kommit vederbörande tillhanda. Det är möjligt, att, på sätt Frih. Wrede förmenat, något trassel, till följd af den utaf mig nu föreslagna förändringen, skulle understundom kunna upkomma, men å andra sidan torde böra bemärkas, att om man bibehåller stadgandet sådant som Utsk. föreslagit, så skulle det, i de fall, då Pröfnings komité ändrar Taxerings-komités beslut, kunna inträffa, att närings-idkare först få erlägga afgiften efter Taxeringskomiténs beslut och sedermera efter Pröfnings-komiténs. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: Hr Printzensköld har sjelf medgifvit, att det här intagna förslaget är ordagrannt detsamma, som det nu gällande stadgandet; men han har fästat sig dervid, att Pröfnings-komitén fått rätt att bestämma afgifterna, utan att besvär öfver Taxerings-komiténs beslut blifvit anförda. Jag torde dock få fästa upmärksamheten derå, huruvida denna förändring i sjelfva verket är så väsendtlig, som Pir Printzensköld förmenat. Om t. ex. en bränvins-försäljare hos Pröfnings-komitén klagar öfver ett af Taxerings komitén åsatt kannetal och den förstnämnda myndigheten ändrar kannetalet, ehuru icke till den siffra klaganden begärt, samt denne ytterligare öfverklagat detta beslut, så och ehuru Pröfniugs-komiténs dom är fallen, utgår likväl, enl. nu gällande Författn. afgiften efter Taxerings-komiténs beslut.
Och motionären har med skäl kunnat fråga, om det svenska folket är i ett sämre sedligt tillstånd än det finska, om icke det svenska folket skulle kunna undslippa afrättningar, pär värt grannfolk i fyratio år utan olägenhet varit befriad! frän de här hos oss är efter år återkommande blodiga skådespelen af delinqventers halshug - 4 Lag-Utskottets Betänkande N:o 25. gande — i rättvisans namn, säger man, men egentligen för att afskräcka andra, sorn möjligen skulle umgås med tankar på brott. Men huru ytterst ringa denna afskräckning i sjelfva verket är, torde vara för en livar klart, om man betänker, att den nya strafflagen öfverallt (med blott ett enda undantag) stadgar alternativt dödsstraff och straffarbete på lifstid för de allra grofsta brotten, och att det ojemförligt största antalet till döden dömde brottslingar alltid benådas, sä att knappt en bland tio af dem behöfver frukta dödsstraffet. År 1865 egde icke någon afsättning rum i Sverige; år 1864 deremot frenne afrättningar. Likväl torde icke någon med skäl kunna påstå att större osäkerhet till lif och egendom varit rådande torlidet är, än det nästföregående, ehuru allmänheten icke vetat af någon bila och stupstock. Det enda egentliga skäl, som Lag-Utskottet, åberopat för sitt afstyrkande a! bifall till motionärens förslag, är det, att en gällande lags verkan icke, enligt Utskottets mening, skulle annorledes kunna suspenderas, än genom den i 25 5; Regeringsformen ät Konungen förbehållna benådningsmagt och att följaktligen ”ett Ri”kets Ständers beslut om suspension af strafflagens bestämmelser angående dödsstraff icke skulle stå i öfverensstämmelse med stadgandena i nämnda § och i 90 § Regeringsformen”. Emot en sådan tolkning af grundlagen måste jag nedlägga min reservation och tillika erinra att Utskottet icke synes tillräckligt gifvit akt pä motionens innehåll, då Utskottet kommit till ett sådant resultat.
»Pigorna i husets portgång» intygade, att vid tvåtiden hade m:me Hus’ jungfru Thérèse varit inne och »begärt eld i ett ljus». Sedan hade det sprungits af och an i trapporna, till dess en ny vagn, som vittnena icke sett, enär de lågo, stannat i gränden och efter en stund åter farit. Nu fick Liljensparre klart för sig, att ett verkligt rymningsförsök förelåg, och han vidtog energiska mått och steg. Man kunde tro, att det minst gällde uppsnappandet af någon riksfarlig konspiratör. »Policebetienter afsändes till alla tullar och siöledes 2:ne slupar med 18 mans besättning, at under bistånd af påliteliga Policebetienter och en öfverupsyningsman afgå från stora siötullen, försedda med ordres til alla tullkammare om alla fartygs visiterande i skären åt Waxholmen och Sandhamn samt Dalarön, dit jag äfven landvägen affärdade 2:ne andra Policebetienter». Alla dessa anstalter syntes dock vara i viss mån försenade, när underrättelsen kom, att mellan 1 och 2 på natten en täckvagn, »bespänd med fyra hästar» med uppdragna fönster passerat södertull och snart därpå en chaise med två personer, hvilka frågat efter täckvagnen. Liljensparre, som var ett mönster af en driftig spårhund, fick snart reda på flyktens hela anläggning. Den var redan planerad dagen förut. Af parmmätaren vid Packartorget (nuvarande Norrmalmstorg) fick han veta, att en åldrig herre med svärdsorden, som kallat sig major Langenschöld, till förledne afton tingat fem hästar till skjuts till Fittja. Langenschöld hade emellertid redan för trenne veckor sedan rest till Finland och signalementet på beställaren stämde däremot helt och hållet på en major Aminoff, som under riksdagen varit Markoffs spion. Man har förut varit osäker om, hvilken af de åtminstone trenne majorer Aminoff, som förekomma i 1786 års statskalender, det kunnat vara, som lånat sig till denna tämligen löjliga opera-comique-intrig. Med all sannolikhet var det samme Carl Gustaf Aminoff vid Nylands infanteri, hvilken nämnes i Johan v.
Hvad för öfrigt de skäl angår, som här blifvit anförda, för och emot konventikel-frihet, så kunna de i likhet med alla de skäl, som förekomma i parlamentariska förhandlingar, indelas i trenne klasser. Den första klassen utgöres af sådana, på hvilka roan sjelf tror, och hvilka man vill, alt äfven amira skola antaga; den andra af sådana, på hvilka raan väl sjelf icke tror, men dock önskar af andra antagna ; den tredje åter af sådana, på hvilka man hvarken sjelf tror, eller rimligtvis kan förmoda af andra komma att antagas; men som användas ungefär såsom slutmeningar i bref eller mundtliga helsningsord. Jag vidhåller min anhållan ara propus., antingen på det förslag jag afgifvit, eller också på det af Gr. Liljencrantz framställda, alt med bibehållande af de 3 första §§:ne, de öfrige mätte blifva till LagUtsk. återremitterade. I anseende lill den redan långt framskridna tiden, och dä flere ledamöter ytterligare begärt orden -i detta ämne, blef nu, uppå framställning af Hr Gr. o. Landtm., fortsättningen af förevar:de öfverläggning upskjuten till eftermiddagens plenum. 366 De[n 21 Juni f. m. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Enskildla angelägenheter föranlåta mig, all hos Hr Gr. o. Landtm., samt det Höglofl.
Ståndet beslutat att remittera ifrågavarande Memorial med hvad dervid blifvit anfördt, till StatsUtskottet, med anmodan, att, så skyndsamt sig göra låter, deröfver afgifva sitt utlåtande. StatsUtskottet, som d. 21 dennes erhållit del af v Remissen, har utaf Räkenskaperne öfver Kostnaderne för sisth Riksdag inhemtat, att, för utskrifning af manuscript och correctm—läsning, En R:dr Banco för arket, varit åt ExpeditionsUtskottet anslagen, hvilket betalningssätt både medgifver arbetets fördelning på den personal, som, vid hvarje tillfälle, kan erfordras, och äfven, i anseende till sin grund, synes vara det mest lämpliga, enär quantiteten af arbetet och vedergällningen derföre kunna ställas i ett bestämdt förhållande till hvarandra. — Utskottet har också all anled -. O. o '■ ' V ^54 Stats - U tskottcts ning förmoda, att betalningen för ark skulle komma att medföra en vida mindre kostnad, än den af ExpeditionsUtskottet föreslagne Dag-Summa af Fem R:dr, att utgå under hela den tid, tryckningen påstår. — Om betalningen för ark, efter En R:dr, skall i det bela uppgå tilt lika belopp, som efter en Dag-Summa af Fem R:dr eller 35 R:dr i veckan, så måste förutsättas, att hvarje vecka, den ena tagen i den andra, icke mindre än 35 ark correctur skola komma att läsasj under hela den återstående tryckningstiden; hvilket likväl icke är sannolikt, i synnerhet som Bihanget tilt en icke obetydlig del redan är tryckt. — l valet emellan de i fråga ställde 2:ne betalningssätten, skulle derföre Utskottet icke tveka, alt företrädesvis tillstyrka betalning för ark, såsom minst kostsamt. — Men Utskottet tror, att, vid nuvarande förhållanden, erforderligt biträde vid correctur-läsning både kan och bör, utan någon serskild utgift, erhållas. — Endast, i och för renskrifningen, äro, med R. H.
49 eller oligarkisk Styrelse, i de för hela ekonomiska Statsorganismen bibehållna stridigheter i enskildas förhållande till Staten. Svenska medborgare bidraga olika till Statsbebofven: Sjelfva jorden har olika natur, medförande olika skyldigheter för samhällets försvar, olika medborgerliga pligter och ©nera af flera slag: alla slags näringar, och jemväl handeln, äro under tvångslagar: myntväsendet omöjligt för allmänheten att förstå: allmänna uppfostran, i hvad som fordras för kroppens utbildning och deltagande i samhällets försvar, i allmänhet åsidosatt Allt detta mäste rättas, om Sveriges Statshushållning skall regleras i öfverensstämmelse med dess Styrelseform ; och dessförutan kan den icke blifva varaktig. Dertill fordras * ilo Att ali jord bringas till samma natur. Den Svenska jorden har ifrån Landets första historiska tider varit underkastad skattskyldighet. Detta förhållande må, i afseende på grunden för Statens rättighet till dess medlemmars bidrag, vara det rät - *) Må ingen häraf taga sig anledning förmoda, det icke jag, lika med hvarje upplyst medborgare, med tacksamhet erkänner hvad Styrelsen och Ständerne i dessa afseenden verkat; men följden har ännu icke hunnit blifva allmännelig. 4 H. 4 5o Den 12 December f. m. ta eller ej; man må antaga, att medborgaren för sin egendom, eller att egendomen för sig sjelf bör vidkännas Statsbidrag; så Utgjorde likväl vår ännu gällande uråldriga ■ jordbeskattning icke ett så väsendtligt hinder för landets välmåga , jordbrukets och landtmanna-näringarnes uppkomst samt folkökningen, om icke jorden vore på så mångfaldigt olika sätt inom provinserne, ja inom samma provins, samma härad och samma socken, beskattad, samt orättvist och ojemnt betungad; eller, annorlunda uttryckt, om jorden verkligen vore, i mon af graderad beskaffenhet, öfverallt lika beskattad, på lika vidd. Men äfven en sådan likhet i skatt efter bördighetsgrad oell vidd synes, för att blifva fullkomligen rättvis, ännu tåla villkor och modificationer.