Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Widkommande än widare det upgifne förflaget, at i stället för den hittils warande Husbehofsbrännings afgiften, en personlig BewillningSafgift mätte utgöras af alla Mantalsskrifne persöner utaf bäda könen; sa kan wäl i det afseendet Bränwinet fä namn af öfwerflödswara, at det beklaaeliaen af mängfaldige Rikets ' 624 D§N 31 Iu!rk. Inbyggare, pä snart sagdt öfwer all beskrifning vfwerfiödigt sätt begagnas, men för ett flitt missbruk bör icke Allmänheten pligta: wid ett mätte?igt förbrukande anses Brämvinet gagneligt och en nödwändighetswara, för hwars bruk säledes icke fläligen bör betalas bewillning, mera än för andra inhemska tillverkningar och det desto mindre, som icke endast mindsta delen af Qwinnokönet begagna sig af denna Likör, utan ock af Mankönet, ehuru sälspnt det mä wara, gifwes flere, som icke deltaga uti Bränwinsförtäringen. Och enär för öfrigt bärtil kommer, at Husbehofsbrännaren af älder widkänks afgift derföre til Kongl. Masit och Kronan, samt at Husbehofsbrännaren äfwen har werkelig winning deraf, samt til en betpdelig del hämtar en sä beskaffad winst utaf Lräuwinssuparen, sä wisa sig ännu mera bade bttstgheten och rättnusan deraf, at han, Husbehofsbrännaren nemligen, fortfar med denna afgifLS eber utjkpldS utgörande; häldst också efter nu warande Liders forhällande med den blifwande winsten genom Spannemälens förädling til Bränwinafgiften för samma förädlingsfrihet icke ffäligen kan sägas wara för känbar. Ehuru til äfwentprs öfwerflödigk kan jag ocksä icke underlåta, at än widare anmärka Lwänne omständigheter, som motsäga förberörde föreflagne ändring uti Bränwinsafgiftens utgörande.
En. ligk alla de underrättelser, som Ur kotten kunnat in, hämta, stedde upobörden af RänlcS anmälcn och Tionden endast pä sörrberörde sätt, undantagande i nägra af de norra Provincerne, hwarest sä kallade Kronobodgr funnos och annu finnas, och Ränwgif» warne fingo således den tiden första Spanmäl'- pa länga afständ, äfwen utom Länen, såsom Söder, manlands, Uplands och Westmanlands Jnwänare, hwilke wörö anbefalldte art lefwerera sin afrad och Kronotionde i Stockholm, Skaraborgs och Elfsborgs Läners, i Götheborg och sä widare. Följden deraf war, alt Näntegifwarne merendels, med betydande tillökning i priserne, accorderade med Köpmän eller andre Personer, som werkMde Lefwerecingarne. För dek närwarande lärer wäl ingeri kiriswel kunna uppsta, det ju Ranregifwarne hwarken böra twingas, atr emot deras wilja losa Ränleipanmälen, eller akt föra den utom Länet, hälst n: gande Författningar befria R än-eg i swarén frän .s-nnnde onus, och det är hans rättighet, att sä-kwna Spanmälen in natura, men U'skotten wäga derje-.rte, i anledning af Hederwarda BondeS andels Le, damöters utj OeconvmieUlstottet wäckle inolion, till, styrka, det all afrads? och Kronotionde Sr anmäl, mätte fä in natura lefwereras mi dct intill den skarrflyldige egendomen närmast belägne KronoMaga.än; s följd hwaraf de fleste nu »varande Magafinshusen, Med tillhörande Betjening, torde böra bibehällas, Utskotten styrkas sä mycket mera i denna öfwerlygel. se, som ingen serdeles winst för Kronan af Maga - 92 Den Z Abruarir sinshusens försäljning kan uppkomma.
Ordningen vid denna pollett-utdelning till Ridderskapets och Adelns Ledamöter borde blifva den, att början dermed gjordes med första nummern inom hvar. je af de förenämnde afdelningarne odj sedan i58 Deri 27 Januarii, fortsattes, tills personalen vore genomgången, hvarefter det repeterades. På detta sätt skulle Ridderskapet och Adeln, så till sägande, sjelf bilda sitt publicuin, och denna valrättighet skulle, som mig synes, blifva en garanti, att dessa inbjudne personer ej missbrukade den frihet dem erbjöds. Det skulle då ej vara oväntadt, att bland detta antal finna personer, utmärkte för insigter, upplysning och redlighet, och nå. gon våda för ordningens störande kunde Ridderskapet och Adeln ej af dem befara. „ Beträffande derefter de reglementariska föreskrifter för ordningens bibehållande som blifva nödige; så, jemte det jag anhåller att den af mig gjorda motion tillika med hvad af mig i ämnet särskildt är vordet yttradt, måtte till det blifvande Riddarhus-Utskottet remitteras, får jag uppgifva förslag till de ändringar och tillägg uti RiddarhusOrdningen, hvilka i följe häraf blifva nödvändige, nemligen: uti ig §. bör efter ordet vidare införas: börande denna indelning örn det sig gåra låter, sd verkställas, att ingen af Ridderskapet och Adeln placeras pd Läktaren samt etter ordet handhafva; samt att till LandtMarskalken anmäla om Läktaren blifvit ledig eller ej. Hos Ridderskapet och Adeln kunna ämnen förekomma af den vigt och beskaffenhet att någon eller några af Stån, dets Ledamöter anse Plenum böra vara slutet, , äfvensom jag för min del finner att vid justeringar, då hvarje Ledamot som sig yttrat äger, efter Grundlagen en ovilkorlig rättighet, att sitt yttrande rätta och jemka. Plenum alltid bör vara slutit.
Riksdagens början räknes alltid från den dag, då berörde Proposition af Riksens Ständer eller nämnda Utskott emottagen blifvit. Och som Riksens Ständer, jemlikt Regerings-Formens 55 §, ej äga att i Konungens öfvervaro något besluta, må ingen rådplägning härom å Rikssalen hållas 2:o. 4 Konstitutions-UtsJioltets Memorial M 17. § 28. Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden välje genom Elektorer, och Bonde-Ståndet på det sätt Ståndet vid hvarje Riksdag tjenligast finner, sist inom tio dagar efter den, hvartill Riksdagen pålyst blifvit, Ledamöter, lika många af hvarje Stånd, i de Utskott, hvilka skola ärendena bereda och utarbeta. Sådana i Grundlagen stadgade Utskott äro: Konstitutions-, StatsBevillnings-, Banko-, Lagsamt Besvärsoch Ekonomi-Utskotten. Hemliga Utskottet väljes, då Konungen sådant äskar. Regcrings-Formen. § 53- Riksens Ständer välje, inom den i 28 § Riksdags-Ordningen bestämda tid, de Utskott, hvilka skola ärendena bereda. Sådana vid hvarje Riksdag nödiga Utskott äro: ett Konstitutionsutskott deruti föreslå. Stockholm den 30 Juni 1857. Kon stil utions-T7t skot tets Memorial M 17. Reservation: Af Herr Kongl. Hofpredikanten Wensjoe, med hvilken Herr Professoren Selander sig förenat: »DA jag icke kan anse den ifrågavarande grundlags-förändringen vara »högst nödig eller nyttig,» måste jag, på grund af 81 § Regerings-Formen, mig deremot reservera. Den förespeglade tidsbesparingen skulle för Rikets Ständer blifva alltför obetydlig, för att förtjena något synnerligt afseende. Deremot skulle det för Regeringen, som hittills haft det prerogativet att bestämma dagen för aflemnandet af den Kongl.
Slutligen får Utskottet , i anledning af samme motionärs gjorda hemställan, att en direktion måtte blifva tillsatt för att hafva inseende öfver stuterierna i riket, förklara, att hvad motionären i detta hänseende föreslagit, är så mycket mindre af behofvet påkalladt, som en Stuteri-öfverstyrelse redan finnes, för hvilken Kongl. Majit utfärdat nådig instruktion under den 18 Maj 1887, hvadan Utskottet hemställer, att denna del af motionen må förfalla. Stockholm den 14 Mars 1848. \:o ,V2 Ank. lill Exp.-Utsk. d. 15 Murs. kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om förvarande af nya gevär, samt användande vid åtskilliga tillfällen af de gamla. Uti en till Hederv. Bonde-ståndet inlemnad, och derifrån till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterad motion har riksdagsfullmäktigen Gustaf Pettersson från Östergöthlands län föreslagit, ”att, så snart Svenska arméen eller någon af dess korpser hädanefter på statens eller folkets bekostnad förses med nya gevär, dessa må varda å regementenas magasiner inlemnade, Allmänna Besvärsock Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 52. 5 för att der förvaras emellan mötena, samt att de endast under dessa må användas för truppernes öfning i målskjutning; men att soldaten deremot vid all annan exercis, vid och emellan mötena, samt vid förefallande kommenderingar, äfvensom vid kyrkoparader och på roten, endast må få begagna det gamla geväret.” Motionären har anfört, det han blifvit föranlåten till denna hemställan genom de vid hvarje riksdag återkommande och ständigt växande anslagen för anskaffande af nya gevär. Ett gevär, en gång fullfärdig!, borde, enligt motionärens förmenande, kunna räcka längre än t. ex. den tid, som förflutit sedan 1827, då 2.dra Lifgrenadier-regementet erhöll nya gevär, desamma, som nyligen blifvit kasserade.
Då Kongl. Krigs-Kollegium, enligt hvad den underdåniga förklaringen innehåller, till Kongl. Maj:t gjort underdånig framställning derom, att samtliga för ofvannämnda behof erforderliga utgifter framgent må, vid hvartdera af ifrågavarande regementen, redovisas endast uti en redogörelse, upptagande regementets anslag i dess helhet samt derå uppkommen behållning eller brist, med iakttagande att redogörelsen åtföljes af verificerade räkningar till bestyrkande af hvad för hvarje särskildt af ofvanberörde fyra ändamål i stat bestås och under redogörelse-året åtgått, får Utskottet, enär den af Revisorerne väckta fråga således är pä Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning beroende, hemställa all densamma icke må lill någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda. § 27. (Rev.-ber. pag. 93. Förkl. pag. 267.) 1 likhet med hvad vid flera föregående statsrevisioner varit erinradt, hafva Revisorerne anmält, att de ständiga upplagen af godt handgevärsoch stycke-krut, som, Slats-Ulshottels Utlåtande N:o 48. 27 enligt Kongl. Brefvet den 10 December 1842, borde utgöra tillsammans 41,000 centner, jemväl under revisionsåren understigit den bestämda qvantiteten sålunda, att bristen deri uppgått vid 1852 års utgång till 7,734 centner 34 skålpund och vid slutet af år 1853 till 6,011 centner 7 skålpund.
Men nu liksom till förene ber jag ödmjukast att i alla mina tokenskaper få behålla ers majestät till hemlig förtrogen. Grothusen framlade sina papper för konungen och pekade ibland på en sifferkolumn, men för att göra arbetet lätt och lustigt berättade han under tiden om sitt äfventyr. – Det var en middag, just när jag skulle begifva mig hit till Düker. Vid Kniperthor låg i solbaddet ett hus, som var så hvitt att det stack mig i ögat och tvang mig att se upp. Där satt hon i fönstret ... Nej, nu är ers majestät på orätt sifferkolumn De två tusen gyllen som här mankera, har jag rumlat upp för egen räkning ... Jo, där satt hon i fönstret under en gardin med hvita fransar. Också hennes hår var alldeles hvitt men vackert uppkammadt, och ansiktet var smalt och öfverglänst af en oändlig blidhet ... Hon är säkert öfver sjuttio år – men hon är ju ändå kvinna! Det finns ingenting så förnämt och ädelt, nådigste herre, som att tillbedja en gammal dam. Man längtar inte att närma sig henne. Hon står uppe i fönstret som ett minne, som en helig legend. Man hälsar henne endast vördnadsfullt med värjan, när man går förbi med sin tropp ... – Det är roligt att höra Grothusingen igen. Min gamla adoration för kvicka och stolliga människor tror jag tar till med åren. Den här holsteinaren Görtz, som snart hitkommer, lärer också vara en mäkta behaglig och vältalig herre med stora själsgåfvor. – Jag har själf alltid anbefallt hans tjänster åt ers majestät, fast jag vet att jag och Feifen därmed själfva också vackert få krypa ned i skuggan. Ade! Ade! En sådan liten fusker i finanserna som jag duger inte längre i dessa svåra dagar, då hela riket står på spel. Här behöfs en stor afgrundsminister i den utländska genren ... Gjörtzen är djärf och snillrik, en krigare i statskonst, och han har skaffat administratorn af Holstein pengar som gräs. Han är slugare än tio Grothusingar och femtio Mullrar eller Feifar.
Kyrka böra utdelas, och förordningen, sedan den genast efter dess utfärdande blifvit å Fredibstolarne kungjord, i December månad 3824 ä nyo uppläsas. Om Kongl. Vetenskapsakademien tillika anmodas alf, i de små Almanackorna för år 1825, som under sista fjerdedelen af 1824 böra enligt författningarne till salu hållas, meddela lydliga och korta Tabeller för den gamla delningens sreduction till den nya, och den nyås till den gamla, jemte några underrättelser om decimalrakningen, så kan allmogen på detta sätt, utan särskild kostnad, erhålla nödig underrättelse om den nya beräkningen och ega en hjelp vid förefallande behof af reduction, som kan alltid och öfver allt finnas till hands under loppet af det första året, då den mest behöfver ålitas. Lagutskottet får, för sin del, tillkännagifva, att, då Riksens Högloft, Ständer vid återremissen ej gjort någon anmärk-? *>ing emot den del af Betänkandet, som af H2Ö Besv. ock Ekon. Utsh, Ectänkandtn, Utskottet blifvit beslutad, samt Ekonomi» Utskottet ej heller, uti ofvanstående Utlåtande, tillstyrkt någon åtgärd, sum kan föranleda ett förändradt omdöme af Lagutskottet, så anser detta Utskott sig endast böra åberopa sitt förra i ämnet afgiFna yttrande. Dock varder detta allt Riksén* Höglofl. Ständers vidare ompröfning vördsami understäldt. Stockholm den 30 Juli 1823. ■leoooffiocoo» N:o tfig. Ankom den »3 Aug, 1823. 1 Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets afgifne Betänkande N:o 98, angående användandet af den till städerne donerade jord, Ha glofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedarv. Bonde-Ståndet hafva till Utskottets förnyade handläggning [öfverlemna! ofvanmämade Betänkande, hvilket deremot [a£ Ecsv. och Eken. XJtik. Bctdnkanden. my Högv. PresteStåndet och Vällofl.
Edvard är stora karlen nu, och kan nog råda sig sjelf, utan gamla Gertrud, – sade gumman, med på en gång komiskt och rörande allvar; – efter oväder låter Gud solen skina vi ska hoppas bara han älskar sin hustru och hon honom, så blir det väl klart igen God natt, kära Didrik! – God natt, fru Gertrud! – sade Didrik och tryckte gummans torra hand; och de båda gamla trogna tjenarne aflägsnade sig åt hvar sitt håll. De olycksfulla rummen. Himlen var grå och töcknig, och en tjock kall dimma låg tung och mörk öfver Stockholms smutsiga gator, då Anna andra morgonen kastade sina blickar genom fenstret, och betraktade nyfiket och med en känsla af obehag, naturlig för den som aldrig sett en större stad, de höga mörka husen midt emot och den smala smutsiga gatan, der menniskorna sprungo om hvarandra brådskande och oroliga. En stund satt hon tankfull vid fenstret och följde hvar och en af de förbigående, med slöa och likgiltiga blickar, under det Lotta, som nästan stod på hufvudet kappsäcken framför henne, var sysselsatt att upptaga och iordninglägga sin matmors saker, samt framdrog nu ett litet elegant skrifschatull, hvilket Anna fått af Edvard, och ställde det på bordet framför henne. Anna kastade mekaniskt ögonen derpå; hastigt, liksom en tanke sprungit fram och lösgjort sig ur den dvala, den töckniga likgiltighet, hvari hennes sinne varit försänkt, rodnade hon lätt, och, ehuru hon tycktes med lifligt intresse betrakta schatullets prydliga förgyllda och pressade ornamenter, voro hennes tankar likväl sysselsatta med helt annat. Plötsligen steg hon upp och i bestämdheten af hennes rörelser och uttryck kunde man se, att hon fattat något beslut, som hon var färdig att i ögonblicket utföra. – Du får gå, Lotta jag vill vara ensam, – sade hon hastigt.
Frih. Raab, Carl Adam Jakob, som återlemnat den pollett han innehaft för sin egen ätt och sedermera uttagit pollett såsom Fullm. för annan ätt, dels en suppleant i Consl.Utsk. efter N:o 215. Hr Ramsay, Fullm. Gr. Mörner, Carl Göran Dellof, en suppleant i BankoUtsk. efter N:o 373. Frih. Skjöldebrand, Knnt, en suppleant i LagUtsk. efter N:o 2183. Hr Gripensvärd, Jacob Olof, samt 2:ne suppleanter i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter N:o 1923. Hr Ridderstam, Fullm. Frih. Åkerhjelm, Gust. Georg Knut, och N:o 2308. Hr af Ström, Israel Adolf, dels ock, i anledn. af beviljad ledighet, 2:ne ledamöter i Const.Ulsk. i st. f. N:o 245. Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, och N:o 1955. Hr von Oelreich, Fullm. Gr. Lewenhaupt, Axel, en ledamot i Bevilln.Utsk. i st. f. Hr Fåhraeus, Olof Imanuel, och en ledamot i BankoUtsk. i st. f. N:o 69. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik, hvilka 4 sistnämnde ledamöter alla erhållit tillstånd att på 3:ne veckors tid, räknad från d. 20 dennes, från riksdagen afresa. Upplästes följande af Frih. von Essen, Fredr. Ulr., inlemnade meni.: I anseende till tjensteåligganden nödsakad att för någon tid från hufvudstaden afresa, anhåller jag att mig måtte tillåtas afsäga mig Bänkrms-befattningen vid 5:te Bänknns-afd. med bibehållande af min riksdagsmannarätt oförminskad. Äfvenledes upplästes ett af Gr. Hamilton, Hugo, inlemnadt så lydande mern.:
För mig finnes nemi. endast valet mellan att biträda K. M:s af StatsUtsk. tillstyrkta propos., eller ock att hylla de grundsatser, som här af några kammarknnnige emot förslaget uttalats. Jag tvekar då icke att helt och hållet biträda K. M:s propos. och StatsUtskis derpå grundade förslag, hvadan jag tillstyrker bifall till förevaride del af betänk. Hr Printzensköld: Vid alla tillfällen, då till öfverläggning, någon fråga förekommer, denna må vara af hvad beskaffenhet som hälst, är hvad man kallar sakkännedom både nyttig och behöflig. Möjligen kommer man då, vid frågans bedömande, till hell andra resultatet' än om man hämtar sitt omdöme frän andras berättelser eller grundar det på slutsatser efter förut fattade begrepp och idéer. Det är just, emedan jag öfver 17 år tjenstgjort vid K. kammarcollegii prot. och till följd af den sakkännedom jag dervid om skatteköpsärenderne förvärfva!, som jag vågat att med ifver bestrida antagandet af denna punkt. Det är också lill följd af denna sakkännedom, sorn jag är i tillfälle att upplysa Frih. Tersmeden om hvad han icke torde känna att uti K. kammarcollim många gånger, vid fråga om skatteköp, inträffat, 22 Den 7 September f. m. alt sedan ärendet blifvit af K. bef:de anmält och denna embetsmyndighet tillika tillkännagifvit sig icke hafva funnit något hinder för bifall till skatteköpet, hvilket således också blifvit beviljadt i händelse K. bef:de ensamt ägt att pröfva saken, så har likväl kamrnarcolkm, vid ytterligare granskning af handlingarna, .afslagit detta skatteköp dels för bristande formaliteter dels ock derföre att sökandens åborätt icke varit tillräckligen styrkt; och exempel hafva till och med icke saknats derpå att interims åboer, tillsatte under del förre innehafvarens barn varit omyndige, sökt att af denna omständighet sig begagna, för att på de myndiges bekostnad, genom skatteköp förskaffa sig äganderätt lill hemmanet, hvilket förhållande icke kunnat undgå att af K. kamrnarcolkm bemärkas under det att detsamma varit förbisedt inom länsstyrelsen.
För Ravch Norsk samt Insockne, Hemman erlägges hälften emot det som för Utsockne har stadgaS; böran, des, i händelse af Rustningens uppställande, ej mindre för Raoch Rörs, än Insockne-Hemman, samma afdrag äga rum som för Frälse - Hemman fastställd är; och iagttages för öfrigt, att förestående utgifter beräknas efter förmedlat Hemmantal. För de Postoch Lots, Hemman, svmärofrikallade fran Rotering och Kronoskjuts, betalas särskildt efter Hemmantalet Twa Riksdaler för hwarje helt Mantal, och i förhållande dertill för de mindre; men för dem, hwilka endast njuta frihet för Kronoskjuts, minskas afgiften lill hälften. Da all i Riket befintclig Orsterad Jord, som ar af lika beskaffenhet med sadan Jord, hwilken hittills dragit ständig Rotering, enligt Riksens Stan, ders Beslut, nu mera bliswit till Kneckte, och Bats, manshall indelt; sa följer ock deraf, att Rotefrihetsafgisten för alla sadane icke hittills Noterade Hemman och Lagenheter, skall upphö.a; men finnes na, gra sadane bland dem som ännu icke hunnit blifwa Noterade, utan alt utgöra någon mot Noteringen swarande annan skolldighet, erlägga de Rvtefrihets, afgift efter Tolf R:dlr för hwarje helt Hemman beräknat, och t proportion deraf för te mindre; hwaremvt Frälse, Säterier samt Na och Rör för hwilka Nidderstapet och Adeln eller andra Innehafware atagit fia Rotering under kng, fran Rotefribets-afgjftens erläagande undantagas; äfwensom alla Boställen hwilka uti Noteringen redan ingått. Bewillnlngs-afgiften enligt denna Artikel af de till Lander hörande Personer och Lägenheter uppföres widare.
Kölden är skarp och skulle sannolikt närma sig kvicksilfrets fryspunkt, om termometern vid denna tid varit uppfunnen. De uppdragna pälskragarna äro, likasom hästarnas manar, betäckta med tät rimfrost. Snön knarrar under medarna med en hvass klang af stål. Isfältet tyckes, likasom himmelen, vara besålladt med stjärnor. Så! Nu stå vi på det förgångnas mark och igenkänna dess grundlinier. Vi befinna oss i Nyland, Karis socken, och se framför oss en frusen sjö, benämnd Högbensjön. Tidehvarfvet är Gustaf II Adolfs. De två männen i släden äro Finlands förste vetenskapsman, den berömde pastorn i Ekenäs Sigfrid Forsius, och tullnären i Helsingfors Lydik Larsson, hvars namn af en slump råkat kvarstå i tideböckerna. Båda äro stadde på resa från sistnämnda stad till Ekenäs. Tullnären, en välförfaren, väl ombonad och språksam man om fyrtio år med en ansenlig vårta på hakan, tilldrog fastare sitt långa resbälte och sade till sin långe, magre sjuttioårige följeslagare, som i sin tarfliga päls tycktes darra af köld: Kryp under fällen, mäster Sigfrid, ni fryser ihjäl! Vi ha ännu en half mil till Nyby gård och aldrig kan jag taga på mitt samvete att skjutsa en så lärd man som ni stelfrusen till Ekenäs. Gör ingenting, var den andres svar. Fattiga lifsgnistan håller nog ut, så länge Gud blåser på den slocknande glöden. Jag har bättre sällskap, som det nu är, än under er varma fäll. Detta är en stor heder för mig, mäster Sigfrid, genmälde tullnären; men heder nog, att ni velat dela min släde, efter jag ändå skulle den vägen fram. Ni är en stor man, ni, och jag är en olärd kronans tjensteman, som förtjenar mitt dagliga bröd på salt och sill, när jag ej råkar få göra ett godt beslag på holländarens lärftspackor.
Men det är ej vårens pris som här sjunges, såsom vanligt i vårskildringar, utan tvärt om vinterns, den lugna, hvilande vinterns, medan våren skildras som ett brutalt, sinnligt väsende, som väcker stora förhoppningar blott för att svika dem. Romanen var ämnad att blifva en del af Sonjas egen inre historia. Få kvinnor ha väl varit så firade och omgifna af yttre framgångar som hon, och dock ville hon i denna roman sjunga de besegrades lof. Ty själf kände hon sig, trots alla sina triumfer, som en besegrad i kampen för lyckan, och hennes sympati var alltid med dem, som gingo under, aldrig med segrarne. Denna djupa medkänsla med de lidande var ett mycket karakteristiskt drag hos henne, det vill säga det var icke den kristliga barmhärtighetens medkänsla, utan det var, i ordets bokstafliga mening, medlidande, hon kände andras lidande som sitt eget, men icke med den öfverlägsenhet, som söker trösta, utan med förtviflan öfver lifvets grymhet. Hon sade ofta, att det som mest tilltalade henne i den grekiska religionen, i hvilken hon blifvit uppfostrad, och för hvilken hon alltid bevarade en viss pietet, var den medkänsla med de lidande, som i denna är långt mer utpräglad än i andra religioner. Och i litteraturen greps hon alltid djupast när denna egenskap framträdde hos en diktare. I den ryska litteraturen har ju också denna medkänsla fått sitt skönaste uttryck. Hon lade nu också sista hand vid sina barndomsminnen. Fröken Hedberg öfversatte från hennes manuskript, och om aftonen i vår familjekrets förelästes kapitel efter kapitel, så fort de voro öfversatta. Trots den tryckta stämning, som hvilade öfver både Sonja och mig, blef denna höst dock innehållsrik i följd af den arbetsifver vi nu båda utvecklade, fast icke längre i samarbete. Jag skref under dessa höstmånader, oktober –november, fem nya noveller, hvilka efter hand som de kommo till lästes i familjekretsen, omväxlande med Sonjas. Vi gladde oss ömsesidigt åt hvarandras arbeten, foro tillsammans till förläggare och läto våra böcker utkomma samtidigt, min novellsamling Ur Lifvet III och Sonjas Systrarna Rajevsky. Det var som en svag återglans af de flydda dagarnas samarbete.