Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ii soldaten vid de indelle Infanteri-Regementernen, hafva Revisorerne, som från Kongl. Stats-kontoret inhemtat, det ofvannämnde arbeten kostat statsverket omkring 31,000 R:dr, oberäknadt ett förskott af circa 4,000 R:dr, yttrat den åsigt, att då endast färre delar al arbetet årligen utkomma, syntes detsamma icke motsvara den alltlör dryga kostnaden; hvadan Revisorerne ansåge sig böra hemställa, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, för så vidt Kongl. Majit i nåder funne nödigt och nyttigt att detta arbete oafbrutet bör lortsättas, de blifvande arfvodena måtte bestämmas efter arbetets beskaffenhet. Enligt hvad upplyst blifvit, har Kongl. Majit redan under den 11 December 1849, i betraktande deraf, alt arbetet med den ifrågavarande MilitärförfattningsSamlingens utgifvande, hvilket redan fortfarit tre år utöfver den i Kongl. Rrefvet den 8 Augusti 1844 derför utsatta tid, likväl icke ännu fortskridit så långt, att någon approximativt tillförlitlig, än mindre bestämd, uppgift kunnat lemnäs, när detsamma slutligen skulle hinna fullbordas; samt att detta arbete, som fortgått alltsedan år 1837, men hvars färdiga delar icke torde utgöra hälften af det hela, redan kostat staten, enligt hvad upplyst blifvit, en summa af mera än 31,000 Ridr och, i fall det skulle fullföljas på samma sätt som ditintills, otvifvelaktigt komme att uppgå till ett kostnadsbelopp, hvilket ingalunda stöde i ett skäligt förhållande till arbetets allmänna nytta, i Nådigt Bref till Kongl.
Att icke Bevilln.Utsk:s ledamöter föllo på den mening, som nu af Hr von Hartmansdorff blifvit framställd, må vinna sin ursäkt derigenom, att det just var Hr von Hartmansdorff, som gjorde anmärkntr vid återremissen, hvilka voro helt och hållit positiva i så måtto, att de yrkade, att Bevilln.Utsk. skulle göra en bestämd skillnad emellan de consuler, som äro födda Svenskar och de som äro födda Norrmän. Då således sjelfva den ledamot, som yrkade återremiss i detta afseende, icke förr än nu fallit på den tanken att afgöra saken genom en skrifvelse till K. M., och en annan värd talare, först sedan Hr von Hartmansdorff yttrat sig, fallit på alldeles samma tanka, så torde det förlåtas Bevilln.Utsk:s ledamöter, att fördem, i likhet med för Hr von Hartmansdorff, denna tanka icke förr framställt sig. I öfrigt, och med afseende på Hr von Hartmansdorffs anförande, får jag till honom hemställa, om han icke skulle finna lämpligare, att låta detta sitt yrkande hvila såsom särskild mo - Den 15 Mars. 363 lion på R. Sits bord; ty under den formen kan det komma till Bevilln.Utsk:s handläggning och sedermera under de öfriga Ståndens beslut. På sådant sätt är det mycket mera troligt att utgången kan blifva den, som af både Hr von Hartmansdorff och mig önskas, än om detta mr skulle komma att utgöra R. o. Ad:s partiella beslut i ämnet, utan alt underkastas Ulsk:s vidare utlåtande. I anledn. af hvad H. Ex, Hr Gr. Björnstjerna anfört, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att det dilemma, som här uppstår, skulle vara lätt slitet, om inga andra consuler funnes än de sorn voro födda antingen Svenskar eller Norrmän; men nu är förhållandet sådant t., ex. med Anastasi och flera andra consuler, att de hvarken äro födda Svenskar eller Norrmän; och således kan man icke göra redaclionen sådan som H. Ex, föreslagit. Hr Ex. Hr Gr. Björnstjerna:
Ager mellan Christnas och Judars troslära så ringa skiljaktighet rum, att man kan medgifva de sednare lika rättigheter med de förre? Dertill svarar man förmodligen ja; nåväl! Böra Judarne, som bestrida hufvudsatsen i christendomen, eller försoningsläran, få vidsträcktare rättigheter än de olika sekterna af christendomens egna bekännare i somliga länder åtnjuta? Vi hafva sett för hvilka svårigheter vissa Riken i Europa vatit och äro utsatta genom stridigheter mellan Catholiker och Protestanter. Skola då äfven vi, som fordom jemväl fått vidkännas dithörande söndringar, onödigtvis blottställa oss för oenigheten mellan Judar och Christna? Någre talare hafva omförmält huru duglige Judarne äro till krigstjenst och åberopat att Judar finnas, som äro Generaler i Fransysk tjenst. Jag lemnar detta i sitt värde; men med egQa ögon har jag under 1813 års krig i Cöthen sett ett upträde med en judisk officer, hvilket jag ej bör närmare omtala för att icke anses vilja nedsätta den folkstam, hvilken så många talare hafva förordat; men jag vill säga Eder något annat Mine Hrr! hvilket kan inträffa när och hvar soln helst. Förlidet år frågade jag en härvarande Finne huru det gick med Judarnes utskrifning i Ryssland. Han svarade: Det går så, att som Judarne öfverhufvud hafva afsky för blodiga värf, varda de anställde till landsvid trossen, sjukhusen och kommissariaten; till sjös begagnas de i köket och förrådsrummen, lill machinister och eldare vid ångpannorna, till uppassare, m. m. d. ”Hade Ni”, sade Finnen, förr talat omed mig härom: så skulle jag fört Eder ombord på det Ryska Ångfartyget, som afhämtade Kronprinsens svärföräldrar, och J haden skolat få med egna ögon se allt detta. Till soldater och krono-båtsmän anses Judarne i allmänhet icke duglige. — Manne vi här icke hafva nog ämnen till tross-kuskar och kockar, utan att behöfva förstärka dem med Judar?
Be* tjening till vårdande af de betydligare Kronskogarne, och Bergmastarttes jttdiciella göromål kunna på Landet skötas af HäradsRatternä, Samt i Salä och Fahlu Bergslager af dessa Städers RådstuguRätter, äfvensom Bergsfog» darnes befattningar kunna öfvertaga** af KronoFogdarne. Att för öfrigt Landshöfdingarne blifva pligtige ätt i förekommande frågor communicera sig med Vederbörande MinK strar, och, i anseende till deras Embeten, stå till Inrikes Ministern i samma förhållande, sorn nu till KammatCoilegiuttt, blifver en följd af den nya Inrättningens natur» Vid hvarje års slut komma Ministrarne, hvar för sig, att utgifva en tryckt Berättelse om Ärendenas gång inom deras-Departementer. Comitén torda få sig uppdraget att närmare bestämma, hunt dessa Berättelser böra vara beskaffade. Den verkan till förändring, sorn den föreslagna nya administrationen, ojn den anta» ges, kunde medföra för Dotmtolarne och RättegångsVerken, finner Utskottet vara, till (574 Serskildta. Utskottets Betdnkandem utredning och bestämmande, af så nära sams manhang med den omarbetning af Allmänna Dagen och särdeles Rättegångsoch Bygg» ninga-Balkarra, som nu af LagComitén föreliafves, att Utskottet icke annat kan förmo-* da än att Riksens Höglofl. Ständer lara linna nödigt öfverlemna denna fråga i hela dess vidd till gemensam handläggning af förstnämnde Comité och den, som för Tjenstere» gleringens vidare utarbetande kan varda till» förordnad. Denna således i sin största allmänlighe£ framställda organisationsplan har Utskottet* icke utan sorgfälligt bepröfvande och först efter öfvervägande af alla förekommande betänkligheter, tilltrott sig att för Riksens Höglofl. Ständer framlägga.
Hr Bildt har sagt, alt somliga näringsidkare, serdeles i städerna, betala mindre än vederborde. Detta vet ock jag ganska val; äfvensom att det förhåller sig med fastighets-egare på samma sätt. Deras egendomar äro ofta laxerade till endast hälften eller tredjedelen, eller ännu mindre af deras rätta värde. De betala fördenskull blott en mindre del af hvad de, enl. bevilln:s-förordn:n skolat erlägga. Men vill man, i della hänseende, göra någon rättelse, så bör man ej mindre för landtmän än stadsboer höja bevil!n:n, i stället att sänka den för embetsmännen. Ty hvad blir verkan af nedsättning i de sednares bevilln. ? Otvifvelaktigl den, att man sedermera nödgas sänka henne både för stadsboer och för jordegare på landet, och att således samma ojemnhet sora förut kommer att ega rum. Skillnaden blir allenast den, att Staten får mindre inkomst, och att man icke vet, hvar man skall taga ersättningen. Del är på grund af dessa skäl, som jag fortfar i mitt förut framställda yrkande om afslag å ifrågavar:de punkt. Hr Adelborg, Anders Otto: Man kan icke gerna bestrida riktigheten af den sats Hr von Hartmansdorff bär framställt; lyman bör nemi. betrakta embetsmännen ur tvenne synpunkter, den ena i egenskap af samhällsmedlem, och den andra såsom embetsman. Det är klart, att hvilken ställning en person än eger inom samhället, måste han dock bidraga till dess underhåll, medelst en årlig skatt, såsom en billig ersättning för det skydd lian af samma samhälle åtnjuter, så äfven med embetsmännen. Satsen år således riktig och efter min öfvertygelse obestridlig. Gr. Gyldenstolpe har ganska riktigt och efter formens reglor stridt mot de argumenter, Hr von Hartmansdorff anfört, och jag är alldeles af samma tanke, som lian.
Ehuru rättmätig den fordran år, alt icke se sina uttryck vanställda och sina omdömen roissfirmade, hvaröfver vid detta tillfälle en billig klagan föres, fruktar jag dock att om man skulle lill prot. beklaga sig öfver hvarje af de försmädelse!', riksdagsmännen i detta afseende få lida, så skulle det ansenligen uptaga liden, och måhända icke ändå göra en önsklig verkan på de felande. Jag har för min del trott det vara tjenligare alt söka få i tidningarne införda reklamationer emot de oriktiga referaterna. Visserligen hafva dessa reklamationer någon gäng blifvit införda, men det har äfven handt, att de allvarliga ordalagen deri icke fallit i tidningsredaktionens smak, då redaktionen behagat helt simpelt, med en i förbigående meddelad uplysning om saken, förklara, att reklamationen icke kunnat intagas, emedan den t. ex. betes hafva varit ”upfylld af olidigheter” o. s. v. Lysande bevis kunna på så beskaffade förfaranden anföras, och kanske företrädesvis hämtas frän den s. k. Morgontidning (som äfven ulgifves om aftuarne,) öfver hvilken Hr Hjärne haft att beklaga sig. Emellertid må sådant en gång för alla offentligen anmärkas, — enär en eftertid (om man tänker sig att den vill studera våra tidningsluntor), skall kunna draga högst ogrundade slutsatser beträffande representantens verksamhet, om icke någon gång en protest mot dessa luntors trovärdighet uttalas. För öfrigt och sedan detta en gång, till den kraft och verkan det bör medföra, är utsagdt, torde det vara bäst, att åt förakt och glömska öfverlemna alla särskilda dylika förnärmelser, öfver hvilka vårt egel medvetande och samtidens vittnesbörd må tillräckligen höja oss. 398 Den 25 Augusti. Frih.
September uppgifvit, att Convoy-Gassaits tillgångar för närvarancle idre medgifva, att j;;i denna (lassas bekostnad till Medelhafvet afsända en Fregatt, samt alt Gun voy-Commissärialets enda bestämmelse nu tuera är, att genom uppfyllandet af Fréds-af handiingarne med Barharesqve-Slaterne pä Africaitska 1-uslen upprätthålla detta Fredsverk och att, endast i händelse af krig med någon af desse, genom Convoyer beskydda Svenska Handeln mot de vådor, suni deraf kunde uppkomma; Så har Kongl. Majit den rista i månad i Nåder beslutit öfverlemna omförmäldte Handlingar till Stats-X tskollet, med den påskrift att Kongl. Majit redan låtit göra framställningar emot de anmälde våldsamheterne och alt Kongl. Majit funne Tredje Hufvud-Titelns tillgångar ej medgifvande utrustande af Örloggs-Fartyg till Svenska Sjöfartens skvddande emot dylika våldsamheter. Då Stats-Ulskottet icke kunnat anse detta annorlunda än såsom ett Nådigt tillkännagifvande, hvilket Stals-Ulskotlet bordt vördsamligen anmäla, och Kongl. Majit icke beledsagat denna ..underrättelse "5o4 Ståts-Utskottets Betänk an den. ju ed någon begäran eller uppgift på de utomordentlige kostnader, hvartill Svenske vSjöfartens skyddande för dy ii k a hän '.leiser, sorn de nu angiihe, kunna påkalla anslag, men Nationen deremot otvifVelagtigt delar med Utskottet den lorhoppning, att Kongl, Majit i Ministeriel viig vidtager kraftiga åtgärder till afböja udo *af dylika våldsamheter emot Svenska handeln utaf Magter, med livilke Riket är i fredligt förhållande; Lära Riksens Högloflige Ständer finna Högstherörde Nådiga skrifvelse icke föranleda till någon Riksens Ständers åtgärd, hälst Ståts-regleringen nu är fulländad och icke lemnar ytterligare tillgångar. Stockholm den 21 Oclober 1823. '"''
Uti utrcb» ning f>ärom, grunbab på uti f\rigS»CLollegium uppgiorbc ©ilculer, ()ar ©enemi» 2(bjutantcn för 3(rmun, förutfccnbc att tillgångarne för närmaranbe icfe tncb gåftvo 2:ne år» eyccrcice efter tnoarar.bra tittber 21. bygn, föreflagit 2:nc alternativ för benna e.rccrcice, Ijtvaraf bet cita upptager en fojtnab af 291,798 9l:br eller 231,798 3t:br utöfver bet nutpargnbe anflagct af 60,000 Dt:br, unber förutfättning att toapenöfningar mcb förfta clapcnS 23civärtngö»tnanf?ap fFttllc 2:ttc år å rab äga rum, bet ena året 12 bagar od) bet anbra 17 j (jivaretuot efter anbra afternatioet, beräfnabt på manjJapetS öfning cnbafl ett år, men unber 21 bagar, famt att manftapet ytterligare påföljanbe åren ty i b tvijja be» fämba 5tyrfo»parabcr fomine att. öfroaS i fällning, ivänbningar ocl> mardje» ring, foftnaben (Julle i runö fumma uppgå till 145,000 9l:br årligen, eller 85,000 3t:br mera, än nutvaranbe anflag för betta änbamål. Oel) bå 23eivä» ringS»manffapctö eyccrcice fyneS till en början ounbgängligcn böra efter fift» berörbe alternativ regleras, få tviba betfantma i farans od)befjoftvetS ftunb någorlunba
Stånd nu mera deciderat, att jag ingen annan ersättning skall få, än räntan af de 4,65o R:dr som meranämnde Utskott föreslagit till en tärepenning åt mina barn, hvaribland ingen,af de redan till myndige år komne, finnes, som på bekostnad af sine föräldrars lugn på äldre dagar, och under medvetandet af allt hvad de lidit, vilja emottaga detta vedermäle af Utskottets ädelmod. I ett sådant sakens skick återstår för mig ingenting annat, än att återigen fly till Ridderskapets och Adelns ädelmod med vördsam - Den 23 Februarii e. m. 97 sam anhållan, att mig åtminstone måtte tillåtas, att sjelf lyfta oell disponera ifrågavarande 4>65o R:dr, samt att, i händelse Ridderskapet och Adeln dertill benäget samtycker, de öfrige respective RiksStånden måtte inbjudas att i detta beslut sig förena; må hända torde man dervid finna, att jag redan är bragt så långt, att man ej bör fråntaga mig sista utvägen till räddning. De talande skäl jag till en sådan framställning nödgas anföra äro: att jag under denna långa Riksdag, oaktadt den sparsammaste lefnad, dels för att kunna vistas här och bevaka mina angelägenheter, dels ock för att bereda soutien åt en talrik hemmavarande famille, icke kunnat undgå att ådraga mig skuldförbindelser, hvilkas honorerande jag icke såsom redlig man kan undandraga mig: att kostnaderne för minena sons nu här istockholm fullbordade, och min andra sons så långt framskridne uppfostran, att den nu bör fullföljas vid ett af de större läroverken, jemväl bidragit att bringa mig i stor förlägenhet, samt: att, då all min lösa egendom, såsom följd af den olyckliga katastrofen 1825, blifvit sköflad och skingrad, mitt högsta behof är att kunna tillhandla mig nödige inventarie-persedlar, för alt såmedelst kunna åtaga mig ett nu erbjudit Egendoms-arrende, till försörjande af mig och de mina. Om dessa skäl vinna gehör hos Rikets G3 II. 7 98 Den i3 Februarii e. m.
Propostns hufvudmotiver till pensionernas förhöjning var pensionernes närv:de otillräcklighet för de afskedades oundgängligaste lefnadshehof. Under sådant förhållande hemställer jag, om icke den åldrige, ofta öfverårige och bräcklige, med en erkänclt otillräcklig pension redan afgångne militären, icke likaväl bör komma i åtnjutande af en billig pensionsförhöjning, som den ännu icke afskedade, ofta full vigör egande. Endast från billighetskänslan sedt, och utan afs. derpå, att det är ibland de redan afskedade som man finner dem, hvilka för fäderneslandet klädt blodig skjorta, anser jag bifall till hvad jag yrkat så obestridligt, att det revolterar min känsla, att här finna personer, dertill afskedade militärer, som häremot opponera sig. Då det likväl synes hafva blifvit modet att från vissa båll förkättra en i motiver, får jag, såsom tillägg till hvad jag redan yttrat, här från min bänk högtidligen förklara, att om mig, såsom redan afskedad, skulle såsom följd af mitt åtgörande i ämnet, tillerkännas någon pensionsförhöjning, så vill jag, i st. f. att upbära densamma, anslå beloppet till någon barmbertighets-inrättning. Jag fortfar i mitt yrkande. Öfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att den punkt i StatsUtskis Utlåt. 398 Den 26 September. N:o 71, hvarom nu var fråga och hvari för arméens pensionering ett årligt k red i t i v af 150.000 Rdr Rint blifvit tillstyrkt, bland föreslagne bestämmelser i sfs. på den nvu pensioneringen innehöll: »att pensionerne, enligt de föreslagne nya pensions-staterne, icke må tilldelas andra än framdeles afgående pensions-berättigade, under vilkor, som här nedan föreskrifvas» och att uti nu förev:de Utlåt. N:o 124 Utsk. vidblifvit detta morn., som af R. o Ad. var återremitteradt.
Fredagen den 30 april 1897. Prenumerationspris pr å r: Idun ensam _ kr. Iduns Modet., fjortondagsuppl. » Barn^arderoben » 5: 5: 3: 3: B y r å: Klara södra kyrkog. A l i m. telef. R i k s t e l e f. Redaktör och utgirvare: F R I T H 10F HELLBERG. : J. Nordling. Tryckeri Aktiebolag. Utgifningstid: hvarje fredag. 70 Öre p r n o n p. - r a d. Svenska sjuksköterskor till krigsskådeplatsen. telegrafiskt med uttryck af varmaste tacksamhet för den svenska drottningens visade sympati och ett lika tacksamt emottagande af det gjorda anbudet af sjuksköterskor, med tillförsäkrande åt dem af allt beskydd, som å regeringens sida kunde lämnas, och för öfrigt » allting fritt » under deras vistelse därute. Såsom högeligen önskvärdt betonades blott, att de utsända voro fullt mäktiga franska språket. Jämte det vi här presentera de utresandes porträtt, äro vi i tillfälle att om dem meddela följande: Elin Ahlström är född den 29 maj 1872 i Falun, där fadern är stationsinspektor. Med tidigt väckt kärlek för sjukvården, sökte hon, efter att först hafva tjänstgjort på lasarettet i sin födelsestad, inträde vid Röda korset i Stockholm, genomgick 1895 dess elevkurs på Sabbatsbergs sjukhus samt sedermera kursen för undersköterskor därstädes, hvarefter hon varit anställd som privatsköterska i Röda Korsets tjänst och enligt fö- reståndarinnans vittnesbörd » med kärlek, duglighet och plikttrohet skött sitt ansvarsfulla kall ». andra af de båda utgångna, Hild Signy af professor H. T. Daug i Upsala, föddes i den gamla lärdomsstaden den 4 juli 1869 och erhöll från tidiga år en högst vårdad uppfostran samt drefs, äfven hon, af lust för sjukvården att ägna sig åt denna och genomgå nyss nämnda kompetenskurser för Eöda korset. Förut hade hon dock vistats en längre tid så väl i Frankrike som Tyskland, på båda ställena ägDen Daug, dotter S y s t e r E l i n A h l s t r ö m.
Enligt upprättadt förslag skulle vattnet tagas från Lyckeby-å ofvanför fallet och derifrån ledas genom gjutna jernrör öfver egorna till hemmanen Lyckeby, Vedeby, Gullberna och Värnö (de 2:ne sistnämnda tillhörande Carlskrona stad) till en Stals-Utskottets Utlåtande JS-o 233. 5 sprängd reservoir på berget vid Amiralitets-torget med särskilda ledningar inom staden, derför hela kostnaden, oberäknadt de redan inköpta jernrören, skulle uppgå till 262,818 R:dr 17 sk. Banko, eller 394,227 R:dr 53 öre Runt. Ehuru nu detta belopp visserligen vore ganska betydligt, och det kunde synas vara nog mycket hegardt, att Staten skulle använda en så stor summa för en enda stad, borde likväl härvid tagas i betraktande att största delen af denna stads innevånare utgöres af befäl och manskap vid Kongl. Flottan jemte handtverkare och arbetsfolk vid Flottans skeppsvarf samt deras hustrur och barn., att hvarje utgående fartyg från Rikets förnämsta station för sjöförsvaret måste förses med vatten från ett ställe, dit djupgående fartyg icke kunde framkomma, samt att den nu för vattenhemtning utgående årliga kostnaden 6,041 R:dr 15 öre R:mt blefve genom den nya vattenledningen besparad, hvilken besparing motsvarade, efter 4 procent, ett kapital af 151,025 R:dr 37 öre R:mt, hvarjemte 14 Båtsmän, som nu sysselsättas med vattenhemtning, framdeles kunde uteslutas från uppfordringslistorna, till lättnad för Båtsmanshållet. Den verkliga kostnaden, ifall nyssnämnda kapital afdrages, utgjorde således 243,202 R:dr 16 öre R:mt eller mindre än kostnaden för i mil jernbana.
Gefleborgs Vester-Norrlands. Sjöstäderna: Stad. Trosa. Nyköping. Södertelje. Norrtelje. Östhammar. Öregrund. Waxholm Söderhamn. Gefle. Hudiksvall. Hernösand. Sundsvall. u Kongl. Maj:/* Nåd. Approximativ Beräkning olver den tillökade årliga kostnad, som skulle uppkomma för vapenöfning al t. ex. 1,200 eliter, tagne ur hvarje al de 4 äldste bevarings-klasserna; tillsammans -4,800 man, af hvilka Vs antages blilvit befordrade till vice korporaler, '/g till korporaler och l/l6 tili under-officerare. Salunda antages, att under 4:de året finnas: Under-officerare 300. Korporaler 600, Vice korporaler 600 Obefordrade eliter 3,300 ^ , Riksmynt. 1 4:o Af allmänna Beväring»-fonden, R:dr. öre. hvarifrån skulle bestridas: marcheoch rese-kostnader. arfvoden, gratifikationer och traktamenten, samt kontanta beklädnads bidrag. a) Marcheoch rese kostnader 4:de och 3:te årens bevärings-klasser), tillsammans 3,600 man. med afdrag för 300 underofficerare, hvilka erhålla särskild reseersättning; således för 3,300 man, å 6 R:dr ... 16,300 Anm.: För lista årets eliter, sorn i allt läll undergå vapenöfning med andia klassens beväringsmanskap, upptages här ingen särskild marcbe-kostnad. För 300 uhder-officerare. rese-ersättning för en våglängd al högst 8 mil till och 8 mil från mötesplatsen, å 13 R:dr 30 öre per man För de efter bevärings-tidens slut ännu i tjenst qvarblifvande eliterna, hvilka i allmänhet torde komma alt utgöras af dem, 4,030 — Transport 20,330 Kongl. MnjUs Nåd. Proposition JYl 61. 55 1 Riksmynt. ’ i R:dr. öre.
Mångfaldige tvister om förskingrade panter, och omöjlighet för vederbörande Domare och Ämbetsmän, att på skedde inteckningarne hålla behörig ordning, skulle deraf blifva en oundviklig följd, så framt icke den gäckande osäkerhe ten uti Inteckning af lös Egendom, den egaren efter behag kan afhända sig, skulle föranleda fordringsegare, att sällan begagna densaijjma, och torhan - J2T4 LagVtskottets Betänkanden, da inskränka bruket deraf till de fall, då, genom diktade afhandlingar, Gäldenärs egendom undandroges fordringsegares rättmätiga kraf. Och förslaget står i alla händelser i rak motsatts med den allmänt yttrade, och på rättsgrund stödde önskan, att åt Inteckningar bereda all möjlig säkerhet, Vidare har 9l°n Jonson yrkat, att Man, Målsman, Giftoman, Förmyndare, Uppbördsman och Föreståndare af Publike Cassör, må vid ersättnings och bysättnings ansvar tillhållas att sjelfva besörja, det Hustru, Myndling, frånvarande arfvinge , Staten samt publike Cassör och verk undfå Inteckningar i deras fastigheter för de medel bemälde Målsmän för de sednare om händer hafva, samt att Domare vid enahanda påföljd och Ämbets ansvar, böra öfver verkställigheten häraf vaka; men Utskottet, som anser Mans och Giftomans Målsmannaskyldigliet vara uti GiftermålsBalken, och Förmyndares uti Ärfcla Balken mera ändamålsenligt utstakade, och dessutom i afseende på beredande af säkerhet för omyndige, Staten och publike verk, redan i detta Betänkande haft tillfälle yttra sin åsigt i detta ämne, finner icke skäl, att i anledning af Jon Jonssons förberörde framställningar tillstyrka någon åtgärd, hvaraf äfven följer, att Utskottet ej kan gilla den af Motionairen föreslagne företrädes rätt för Hustrus fordran hos Mannen, derest den ej blifvit i laglig ord - LtgUtskotiets BetHnkandcit. 12ig liing intecknad.