Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den tillrättavisade tog upp en lök ur sin ficka och kastade på sångerskan, som träffades på ögat. Ursinnig af vrede tog hon en af de lampor, som bildade ramp, och slungade den ned i hopen, i mening att träffa honom med löken. Men den föll midt ibland åhörarne, den brinnande fotogenoljan flöt ned på golfvet, lemnade en låga på bordet och åstadkom stor oreda. Man skrek, svor, sprang, slog omkring sig och försökte släcka. Det var en förvirring och derunder haglade det glas och buteljer på den flyende sångerskan. Hon sprang ut, gråtande af förskräckelse. Samuli rusade efter, banande sig väg genom denna menniskomassa tack vare sin styrka och sitt lugn. Han nådde Nadja, der hon blödande och högt gråtande sprang i korridoren för att finna en utgång, kastade sin långa paletå öfver henne, tog henne i armen och förde henne med våld ut. Gården, stor som ett torg, var alldeles tom. I en halfförfallen vedbod på andra sidan stod en gammal man vid en lykta och samlade spån. Samuli sprang till honom, gaf honom en rubel, pekade på sin dam och lät honom förstå, att hon var sjuk och att han ville under tak. Gubben tog lyktan, betraktade i förbigående den blödande och klagande qvinnan och bad dem följa sig. Han gick genom vedboden och uppför en trappa. Der låg ett rum, jemförelsevis snyggt och varmt. Gubben pekade på ett ämbar vatten, en handduk, en stor, bred säng och gick. Samuli drog kappan af Nadja och beskådade henne. Hon blödde i ansigtet och darrade af köld i sin tunna drägt, halfnaken och trasig. Fall på knä, sade han, fall på knä och kyss mina fötter. Hon föll snyftande ned och grät som ett elakt och ilsket barn. Bed om förlåtelse och lofva, att du ångrar, befalde han med sin inspektorsstämma. Nadja höjde trotsigt hufvudet och såg mot dörren, färdig till flykt. Bed om förlåtelse. Nej. Bed om förlåtelse. Nej. Hon såg upp med sina blodsprängda, oklara ögon och det strömmade emot honom en doft af konjak.
Men, utom det alt omförmälda borgen i allmänhet ej torde kunna göras gällande i fråga om annat ån rättegångskostnad, hvilken vanligen är så obetydlig, att någon synnerlig vigt icke kan ligga på borgens ställande derför, lärer del äfven kunna anses vara genom erfarenheten ådagalagdt, alt sällan, om ens någonsin, talan blifvit på grund af borgen för kostnad och skada förd emot löflesmännen och alt följaktligen iakttagandet af de i detta hän - 6 Lag-Utskottets Betänkande N:o 90. seende meddelade föreskrifter nedsjunkit till en tom formalitet. Hedan detta förhållande synes Utskottet i och för sig utgöra giltig anledning för borttagande af dessa föreskrifter; men då härtill kommer ali samma stadganden mycket ofta föranled! dertill, alt parter förlorat sin talan endast genom en eller annan helt obetydlig, för den i rättegångar obevandrade ej märkbar felaglighet i företedda löftesskrilter, tvekar Utskottet icke all biträda motionärens framställning i denna del; och får Utskottet alltså vördsamt hemställa, att Itikets Ständer, för sin del, ville besluta en författning, hvarigenom lörldaras, att allt hvad lag och författningar innehålla om skyldighet för den, som söker ändring i Underrätts eller Hofrätts dom eller utslag, alt ställa borgen för kostnad och skada, upphört att vara gällande. Beträffande åter motionärens yrkande om upphäfvande af föreskriften om revisionsskillings nedsättande såsom vilkor för tvistemåls fullföljd från Hofrätt till Kongl. Majit; så anser Utskottet betänkligt alt lill detta yrkande tillstyrka bifall. Berörda föreskrift synes hafva haft till ändamål att förekomma, all mål, vare sig af mera obetydlig vigt eller sådana, om hvilka den tappande parten borde kunna inse, att ändring uti Hofrältens dom icke stöde att vinna, skulle dragas under Kongl. Majlis pröfning, på samma gång man dock velat, att ingen skulle betagas möjligheten att erhålla sådan pröfning. Endast den behölver nemligen nedsätta revisionsskilling, som eger en viss förmögenhet eller viss årlig inkomst i lön eiler benådning och således är i tillfälle att anskaffa det för nedsätlningen erforderliga beloppet.
Befolkningen, som i senare tider varit uppgifven till omkring 700 personer, är känd, männen såsom utmärkta sjömän och qvinnorna för sin ovanliga raskhet och skicklighet i väfnad. Vid den tid, hvarom jag talar, hette det helt enkelt ”skeppare” Bengtsson, Larsson, Rasmusson, o. s. v. Man reste då också endast med skutor och småslupar på Jutland och Norge. Nu heter det ”kapten” Bengtsson, Larsson, etc., ty nu fara dessa herrar med präktiga fartyg på långt aflägsna orter, och i följd häraf hafva naturligtvis äfven qvinnorna stigit i rang från ”mor” till ”fru” och från hufvud-schaletten till hatten, men i sin väfkonst äro de ännu lika skickliga, liksom i konsten att hålla sina hus rena och friska. Lyxen är ej heller nu särdeles hemmastadd i möblemanget och dylikt. Qvintessensen af lyxen ligger i fruarnas och döttrarnes söndagsparyr: då visa sig efter hand till ömsesidig beundran de presenter, som män och fäder hemfört från sina resor. I den så obeskrifligt vackra kapellkyrkan, der utsigten från fönstren i fonden sträcker sig utåt hafvet, så att det förekommer liksom hela templet hvilade på vattnet, får man se den mest lysande blandning af stora dyrbara silkesschalar, sväfvande öfver lika brokiga klädningar och hattar, förskrifvande sig från Köpenhamn, Hamburg, London eller Marseille. Fiskebäckskil gör i öfrigt nu icke vidare skäl för namnet. Den koloni af fraktseglare, som bebor platsen, befattar sig ej med fiskrörelsen, och det är underligt att platsen icke redan har namn af köping. En framstående förtjenst är äfven att märka der. Fiskebäckskil har en större ordentlig skola för barnundervisningen under en verklig lärare. På en strand nära Fiskebäckskil ligger Kristineberg, der köpman
De skala dock, med undanlag af Constitutions och Expeditions Utskotten, ej sättas i verksamhet, utan sä vidt det för handläggningen af Konungens Propositioner blijver nödigt. Constitutions-Utskottet mä dock icke befatta sig med Grundlags-ändringars föreslående. Urtima Riksdag mä af Konungen när som helst kunna upplösas, och upphöre genast, om lagtima Riksdag derunder inträffart Af Grefve Frölich i att uti det af Utskottet föreslagna 2:a moment af 2 §. i Riksdags-Ordningen mät" te vid momentets början emellan orden vid oell urtima, införas ordet sadan. Från Högvordige Preste-Ståndet, S. D. Föredrogs å nya och bifölls StatsUtskottets Utlåtande, N:o 421, angående väckt fråga om förbättring i löne-vilkoren för Tjenstemännen uti Riksgälds-Contoiret, i likhet ined hvad Rikets Ständer vid innevarande Riksdag för Banco*Siaten beviljat, S, D. Vid förnyad föredragning bifölls Stats-Utskoltets Utlåtande, Nio 418, öfver 92 Fröt,-Utdrag den 9 Mars 183#* ett af Herr Memsen hos Vällofl. BorgareStåndet afgifvet, till Utskottet remitteradt, anförande, angående yrkadt tillägg, i afseende på grunderna för fördelningen af det Staden Borås beviljade lane biträde. S. D. Föredrogs å nyo och lades till handlingarne Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 137, öfver anmärkningar från Vällofl, Borgare-Ståndet vid Utskottets Memorial , N:o 314, om bestämmande af en viss tid , inom hvars förlopp alla af Banken på Daler Kopparmynt utgifna sedlar böra vara derstädes till inlösen presenterade.
Att syner å rotetorpen, såsom förorsakande onödige kostnader för Rotehållarne, ej måtte ske oftare, än Rotehållarne sjelfve, eller innehafvarne finna dem vara af behofvet påkallade, eller ock när torpen afträdas; hvarjemte en Motionair uppgifvit att vid syner å Grenadiertorpen i Östergöthland tillginge sålunda, att Compagnie-Cheferne läto uppbåda sadlade hästar från hvarje Rote för dem, som förrätta torpsynerne, nemligen en Officer, en Länsman, en Mönsterskrifvare, tvänne Nämndemän och en Corporal, samt Soldaten, hvilka derjemte mäste med rum och mat af Rotehållarne förses, utan att desse, för sålunda lemnad fri skjuts och fri gästning, ville eller kunde fordra betalning; i anledning hvaraf äfven blifvit föreslaget, antingen att desse torpsyner måtte aldeles upphöra, och Soldaten vara pligtig sjelf underhålla torpet, emot skyldighet för Roten, att dertill anskaffa materialier samt besörja all nybyggnad, sedan knekten hos Compagnie-Chefen anmält nödvändigheten deraf, och nybyggnaden, efter anställd syn, befunnits af behofvet påkallad; eller ock, att till KonM, Bihang till R. St. Allm. Btsv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande IV.o I :g. Majit mätte frambäras underdånig anhållan om Nådig befallning lill Hegements-Cheferr. e vid de Regementen, der nu anmärkt oskick skall ega rum, att detsamma strängeligen förbjuda, så att synefÖrrättarne sjelfve finge, utan Rotens betungande, mat och skjuts sig förskaffa. Hvad sålunda blifvit anfördt och yrkadt bar Utskottet i öfvervägande tagit, och går nu att de gjorde framslällningarne besvara, i den ordning de här ofvan äro upptagne. Beträffande således först frågan om böterne för vanskötsel af numerhäst; så får Utskottet vördsamt upplysa, att Kongl.
Sina åsigter om dessa skolöfningar framställer han på ett ställe i sina ”Tischreden;” han finner dem nyttiga dels för öfningen i latintalande, dels ock emedan de framställda exemplen liksom i en spegel visa huru hvar och en bör sig skicka och förhålla i sitt embete och sitt stånd211. Men äfven oafsedt språköfningen fann han ur moralens och den religiösa bildningens synpunkt komedispelandet värdt att anbefallas. I förspråket till Tobie bok heter det: ”Och skall man så hållat, att hos Judarna hafva varit många sådana spel och dikter, som de öfvat hafva på högtiderna och sabbathen till att inbilda ungdomen Guds ord och gerningar med lust Och gifve Gud, att de Greker deras vis till att spela komedier och tragedier hade tagit af Judarna, såsom ock mycken annan wishet och gudstjenst. Ty Judith föreställer en god, allvarlig, rättskaffens tragedia, så gifver ock Tobias en vacker, ljuflig, gudfruktig komedia Och ser det grekiska exemplaret så ut, som det hade varit ett spel; ty det talar allt i Tobie person såsom personer i spel pläga göra; sedan är en mästare kommen, som hafver sådant spel författat i ett ordentligt tal.” På detta vittnesbörd åberopade sig gerna de lutherska komediförfattarna, och Frischlin anför till och med Kristus som auktoritet, enär han i parabler liksom i en komedi, t. ex. i Lazari historia, afmålat för verlden dess sätt att gå till väga212. Det är icke underligt då, om äfven de svenska reformatorerna, långt ifrån att finna något anstötligt i ungdomens komedispelande, snarare bidrogo till denna sedvänjas upprätthållande och offentliga erkännande. I 1575 års Ordinantia gillas uppförandet af komedier och tragedier såsom en nyttig öfning för både spelande och åskådare213. Detta godkännande innebär på samma gång ett bevis deruppå, att skådespel under detta århundrade uppförts i skolorna, ehuru de första bestämda underrättelserna derom först äro från det följande.
Beträffande äter sjelfwa Hufwudsaken, som nu ar under öiweriaggninq, sä har jag läsem Ledamot uki Lagutskottet, bidragit ttll UtskvttetS Betänkande; och ej mindre wid författandet deraf, an ock sedermera enär samma Betänkande uti Rids derskapet och AöetnS Plenum första gänken bliswit föredragit, såsom Protocollet derwid utwi!ar, mine rankar sä okonstladt och omständligt yttrat, att jag under äberopande deraf anser mig nu icke be. hösma widare tillägga, än blott dctza talande skäl till bisol! af hwad rikt Betärikandrt är tillstyrkt, nemligen: dels akt ftäga ej är om bestämmande för Afttädes-tid frän andra FrdeiCommitz - Egendomar än dem, hwilkas Stiftare icke sjelfwe uki FidetCommitzBreswet stadgat utkryckeligt hurusedeö med ttll» och ofstyitningen svrhällas dör; dels att dä man päkallar en lika princip wid stadgandet af Lagar hwitt; äga sammanhang med hwarandro, och ei mindre Allmänna Lagen, än cck utkomne af Lagutskottet äveropade Författningar owillkorligt söreskrifwa, att hwar och en, som icke genom brott sörwärkat en sädan rätt, bör till gods njuta Laga fardag, innan hankan wräkas frän den jord han cntingen of enskilde eller af Kongl. Majtt och Ridd. sch Ad. Proc. 5 B> Klo Lr - 9YO Den LZ Januarik. Kronan innehar; mäste det ock wara en åsliden FideiEvmmchJnnehafwar.S Enkas och Arfwingars vstttdiga räll akt ätnjuta fardag wid den Egendom, som endast genom Jnnehafwarens döveliga frånfälle mäste af dem kill annor man afträdaS, fä wida Stiftaren eller Testator derom ej annorlunda fvrordnet. Dels ock att genom den tillstyrkte
Gr. von Schwerin förklarade skälet till bordläggningen hafva varit hans önskan att i adressen måtte först uttryckas Sländernes glädje öfver H. K. II. Kronprinsens beslutna förmälning. Hr Cederschjöld, P. G., instämde deri, med afseende på dynastiens varaktighet, och tilläde uttrycket af sitt hjertås innerliga tacksamhet, för det K. M. fredat oss från ali känning af de politiska stormar, som skakat så många andra länder. Få dagar derefter tillfredsställdes begge desse riksdagsmäns åstundan. Då Stånden den 3 Febr. af K. M. underrättades, att ralifieationerna å II. K. H:s giftermålsconlract blifvit utvexlade, beslöto alla 4 Stånden samtidigt att frambära en lyckönskningsadress. Exped.Ulskts förslag dertill gillades af de 3:ne ofrälse Stånden den 6 Febr. Men R. o. Ad. antog enhälligt ett annat den 10 Febr., hvilket 2 II. 5i Den 26 Februari f. m. en af dess ledamöter, Frill. Guslaf Lagerbjelke, uppsatt. Likväl, då de öfriga Stånden den 12 oell i5 i samma månad vidblifvit Exped.Utskts förslag, mäste Adeln den 24 låta sitt förfalla. En annan adress, äfven rörtde dynastien, föranleddes af vissa mot henne riktade, samt flera bland Konungens Bef:h:de tillsända smädeskrifter. Om deras innehåll meddelade tnlmlinnen underrättelse åt Stånden den 1 1 Mars, hvilka s. d. beslöto adressen. Vid 1829—i83o årens riksdag afgåfvos 3:ne adresser till K. M., nemi. 2:ne lyckönsknings, lill Hertigens af Östergöthland födelse och K. M:s tillfrisknande från en svår sjukdom, samt den 3:dje tilh sorgebelygelse öfver Prinsessan Sophia Albertinas död.
Ber. den 15 Jan 1834» 37 Tryckningen af Landshöfdingarnes år 1S28 inkomne lemårsberättelser. Genom Nådigt Bref elen 6 Mars 1829, liar Kongl. Maj:t anbefallt HofiOaneeUeren föranstalta om tryckningen af dessa berättelser, i enlighet med. hvad Rikets Ständer begärt. 5.0 Mjölnaren E. Wesseils sökte nedsättning i arrendet för Carl Gustafs Stads Krono-tullqvarn. Under den 28 Mars 1829, b ar Kongl. Maj:t, enligt Rikets Ständers yttrande, bifallit att halfva arrendet för denna qvarn finge på 1826 års arrende afkortas för den förlust i tullinkomsten, Sökanden genom qvarnens lörördnade tillstängning under samma års sommar tillskyndats, hvarjemte Kongl. Maj:t förordnat, att, vid Contractets uppgörande för nytt arrende af samina qvarn, de föreskrifter, i afseende på rättighet för Styresmannen vid Carl Gustafs Stads Gevärsfactorie att disponera om vattenhöjden i Bruksdammen, sorn finnas behöfliga och lämpliga, må, till undvikande af klagan å Arrendatorer sida, i Contractet noga. bestämmas.. 6:0 Arrendatorernes af 7-I:delar utaf Sörfors Krono-laxfiske i Westerbottens Län underdåniga ansökning om prolongation å arrendet eller eftergift i taxan; för 3:ne år, i anseende till fisket ågången skada genom vårflod.. Genom Nådigt Bref den 28 Mars 1829, ^iar Kongl. Maj:t, enligt Rikets Ständers yttrande, afslagit den af Sökanderne begärde prolongation af arrendet, men beviljat dem eftergift till hälften af arrendesiyjama 11 under de’ återstående 2.‘ne arrendeåren,. 7.0 Användande af Jagtmedelefonden 1 Östergöthlands Län till förhöjde prasmier för skadedjurs utrotande. Under den 9 September 1800, har Kongl. Maj:t fastställt en i följd al , Kongl..
Morgonen därpå, då jag vaknade (jag vill tala om, att jag utom fästmö bland mina närmaste kvinliga bekantingar räknar en gammal hushållerska), höll min allt-i alla på att af alla krafter gnida och gnugga på stearinfläcken, utan att tänka efter om den därigenom kunde fås bort. Jag bad henne på det bevekligaste att låta bli, men med en blick, som kunde ha bragt en bankofullmäktig från koncepterna, sa ' hon bara: » Han ska ' va ' lugn, han! » Jag anhöll så hjärtligt att få förklara mig, men då sa ' hon: » Ge mej si, jag tror en droppe ättika skulle göra ' t. » Men de 7 eller 8 droppar ättika, hvarmed hon experimenterade, de gjorde blott en stor, röd fläck (rätt fin färgton för öfrigt), och hvad jag gjorde, — det minns jag ej. Och nu till saken, i rättvisans namn! (Förlåt min ifver, men jag är förargad!). Som min städerska gjorde, så göra de flesta i samma välvilliga afsikt: energiska gnidningar, gnuggningar, blötningar, — åh, en krokodil skulle med sina tårar komma Nilen att gå öfver sina bräddar, om han kände faktum. Men, — lycklig han! Med all respekt för kvinnans energi och goda vilja så fara dock kläderna hiskligt illa af att ständigt gnuggas, blötas i terpentin, bensin, fläckvatten, sodalut och kanske en hel del andra rara saker om hvartannat, utan att den snälla, lilla kvinnan tänker på att först göra sig reda för: hvaraf kommer fläcken? Hvaraf består den? Hvar människa vet, att vatten — om än kokhett — ej förmår lösa fett eller » feta ämnen ». Pläckvatten, som så ofta användes, kan icke häller lösa dylika ämnen, men har däremot ofta den foga angenäma egenskapen att öka på fläcken, i synnerhet om tygets färg är ömtålig. Och har så den välvilliga husmodern visserligen vunnit sitt ändamål att krångla bort den befläckande materien, så tänker hon dock ej på att restaurera den lilla — ofta rätt betydliga — färgskiftning, som uppkommit genom användande af själfva reningsmedlet.
Skrifv. Frälseman, om upphörande af dess särskilda forum. Motion N:o44. Lag-Utsk. Betänk. N:o 16 och Mern. Frälseroterings-båtsmansnumren, om deras ställande på vakans. Motion N:o 90. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 3. R. St. underdån. Skrifv. Frövi och Falun, om beviljande af ett låneunderstöd å fem och en half millioner R:dr för anläggning af en jernväg mellan. Motion N o 133. StatsUtsk. Utlåt. Fyrbyggnad, om ett anslag å 100,000 R:dr till uppförande af en på Svenska Högarnes håkland i Stockholms skärgård. Motion N:o 72. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 52. R. St. underdån. Skrifv. N:o 68. om uppförande af en på Fahluddsrefvet vid Gotland. Motion N:o 89. Stats-Utsk. R. St. underdån. Skrifv. Fåhraeus, Edvard, Motion N:o 4, angående upprättande af ett universitet i hufvudstaden. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 11. Motion N:o 5, angående ändring i nu gällande författning rörande stäm pelpappers-afgiften. Bevilln.Utsk. Betänk. N:o 4. R. St. underdån. Skrifv. N:o 71. Motion N:o 78, angående anslags beviljande till ett nytt fullständigt elementarläroverk i Stockholm. Stats-Utsk. Utlåt. Fårafveln, om anslag till dess förbättring i Jemtland. Motion N:o 18. Stats Utsk. Utlåt. N:o 60. R. St. underdån. Skrifv. N:o 76. om anslag till dito å Gotland. Motion N:o 38. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 60. R. St. underdån. Skrifv. Fårösunds hamn på Gotland, om uppmuddring af.
Huru beraälde länsstyrelse uppfattat frågan om behofvet af en jeriivägsförbinde 1 se emellan Sala och Westerås, är redan angifvet; men då både Chefen för statens jern vägsbyggnader och undersöknings-kommittéen gifvit denna förbindelse ett underordnad!, rum, hafva kommitterade ansett det vara af vigt för denna frågas bedömmande att framhålla, huru de af bemälde chef och kommitté väckta förslagen om norra stambanans utgrening antingen från Sala eller från Brovallen till Frövi blifvit betraktade inom den ort, denna sammanbindningsbana skulle till större delen af sin längd komma att genomlöpa. Denna banas större eller mindre lämplighet utur synpunkten af allmän nytta tillhör icke kommitterade att bedömma; men dem åligger deremot att tillse, det norra stambanans utsträckning till Sala måtte blifva sådan, att den just i det allmännas intresse och således på det minst kostsamma sätt underlättar den af behofvet synnerligen påkallade jernvägsfördelsen mellan Sala och Westerås. Detta behof har också i allmänhet blifvit till fullo erkändt och uppskattadt af undersöknings-kommittéen, ehuru detta erkännande icke ledt till den slutsats, som i förevarande fall synes hafva deraf bort följa. Det torde dock vara påtagligt, att utan en jernvägsförbindelse mellan Sala och Westerås kan icke den norra stambanan uppfylla det hufvudsakliga mål, hvilket, på sätt i det föregående är anfördt, blifvit åt nämde bana anvisadt, eller att underlätta transporten såväl af jern och andra tunga varor från bergslagen till närmaste Mälarehamn, som ock af en del tyngre handelsvaror ifrån samma hamn till norra orterna. Detta synes också tydligen följa af hvad undersöknings-kommittéen rörande denna fråga yttrat, nämligen att likasom spannmålsrörelsen hade sin rigtning emellan norr och söder, så hade ock bergsbruksprodukterna sökt sig de kortaste vägarne från norr till söder, för att med minsta kostnad träffa de närmast belägna hamnarne vid Mälaren, hvarifrån desamma billigast kunnat föras till hufvudstaden för export eller till sådana konsumtionsorter, dit sjötransport erbjudit sig.
Efter förehafd pröfning af delta ämne hafva Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 2 Junii 1848, ibland annat anfört: att Rikets Ständer väl föreställde sig att, äfven efter upphäfvandet af de rörande vacance-besparingarne nu gällande föreskrifter, fortfarande måste uppkomma dylika löninnehållningar, hvarigenom för Statsverket bereddes godtgörelse för en betydlig del af de anslagssummor, hvilka skulle till Pensionskassorna utbetalas såsom ersättning för dem nu tillkommande vakansoch liggetids-besparingar; men då, i saknad af en på erfarenhets-förhållanden grundad utredning rörande beloppet af de löninnehållningar, som efter vakansoch liggetids-författningarnes upphörande, skulle, i följd af så beskaffadt uppskof med embetens och tjensters tillsättande, fortfarande vara att påräkna, Rikets Ständer ansett sig icke vara i tillfälle, att ens approximativt beräkna den kostnad, Statsverket skulle komma att genom de till Pensions inrättningarne utgående årliga ersättnings-anslagen tillskyndas, hafva Rikets Ständer, ehuru fullkomligt erkännande nyttan och ändamåls-enligheten af den med ifrågavarande förändring åsyftade förenkling i redogörelseverket, likväl förklarat sig icke kunna för det då närvarande bifalla hvad uti den Nådiga Propositionen blifvit föreslaget, beträffande upphörandet af de under namn af vakanseller förslags-liggetids-besparingar utgående löninnehållningar samt om anvisandet af årliga statsanslag till vederbörande Pensions-kassor, såsom ersättning för deraf hittills åtnjutna inkomster; och vidkommande särskildt den löninnehållning, som under namn af nådårsbesparing eller begrafningshjelp eger rum, ansågo Rikets Ständer visserligen de, till stöd för nådårsoch begrafningshjelps-bespariagars upphörande, i ofvanberörde Nådiga Proposition åberopade grunder vara giltiga och förtjena synnerlig uppmärksamhet; men enär Slats-vcrkcts dåvarande inskränkta tillgångar icke medgåfvo anvisandet af de betydliga statsanslag, hvilka skulle erfordras såsom godtgörelse för de årliga inkomster, vederbörande Pensionskassor, enligt gällande författningar, egde att af nämnda besparingar uppbära, hade Rikets Ständer jemväl funnit sig förhindrade att till denna del af Kongl. Majds Proposition lemna bifall.