Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man invänder troligen att ingen kontroll kan hållas deröfver alt Ingen handhafves; men man vinner åtminstone den säkerheten att inga skogar inköpas för att inom några få år fällas och sedermera lemnäs i ödesmål, hvilket efter nu gällande lagar nied mycken framgång practiseras. Enl. en för några år sedan upgjord beräkning afkasta de tillgänglige Svenska skogarne årligen 5 rnilhr famnar, men konsumtionen gjorde 7 milhr, så att en årlig under-balance upkom af 2 milhr famnar, och konsumtionen har sedan den tiden ökats men icke minskats. Denna beräkning var visserligen aproximatif, men den har icke blifvit vederlagd al någon men väl bekräftad af flere. Det synes således vara hög tid att söka förbättra hushållningen nied skogarne i ett land, som har sin välmåga af en god skogshushållning och blir obeboeligt i den mån skogarne förminskas. Jag anhåller vördsamt om remiss lill Ekon.Utsk. Begärdes på bordet, hvarjemte Hr Ribbing, Arvid, anmälde sig och yttrade: I anledn. af den fråga, som här blifvit väckt af Hr af Ström vill jag blott hafva äran uplysa, att vid Landtbruksmöte! i Lidköping denna fråga afhandlades ganska sakrikt af Bruksegare och andre personer, som deruti lemnade goda uplysningar. Jag förmodar alt handlingarne redan åro tryckta eller snart blifva det, och skulle önska alt de yttranden i ämnet, som der afgåfvos, kunde komma under öfvervägande. Hr Gr. o. Landtm, förklarade att i fråga vide motion enl. derom gjord begäran komme att hvila på bordet. Hr von Knorring, Erik Oscar, anförde skriftligen. Redan länge har den ringa aktsamheten om och misshushållningen med våra skogar gifvit anledning till oro för framtiden. Hvad de norrländska skogarne beträffar, har på sednare tider misshushållningen och ovårdsumheten stigit till den höjd, att den, som icke på stället varit vittne dertill, har svårt att göra sig ett begrepp om den fara, hvari våra norra provinser sväfva att inom kort icke allenast blifva beröfvade en fördelaktig näringsgren och 10* Den 7
Nu hade således RiksSt;n stannat vid 3:ne olika meningar, då jag alltså tror det ålegat BancoUtsk. att, enligt 73 §:n Riksd.Ordn., sammanjemka de olika meningarna och med förslag om en medelsumma till Ständerna inkomma, ty nämnde paragraf lyder sålunda: Stanna RiksSt,m i sina beslut ofver någon fråga lili, hufvudsakligen eller till vissa delar, skilj aktiga /nellin gar , då skall hvarje Stånds beslut genom prot.litdr. remitteras lill det Ulsk. , sorn med målet behandling haft, hvilket åligge, alt meningarna , så nära möjligt år , sammanjemka och med förslag öfver denna jemkning inkomma till R. St.s plena , sorn öfver den yppade frågan sedermera definitivt besluta. Skulle della förslag till jemkning fruktlöst aflöpa , Utvälja R. St. i sina särskildta j/lena , genom allmän omröstning , till eli nämnd, all förstärka del Ulsk., till h vars handläggning lindel hört, sä alt ledamöter/te blifva trettio af hvarje Stånd, hvilka samfäldt röste, såsom 53 §.-o föreskrifver, öfver den tvist i ga Jrägan, och åge alt densamma med R. St.s rätt afgöra i” jnenUtsk., oaktadt delta bestämda grundlags-stadgande, måhända af förkärlek till sitt förra men återremitterade betänk., begick i det stallet den lika märkvärdiga som i mitt omdöme grundlagsvidriga mesuren, att nemi. inbjuda de håda Stånden, som beviljat största ersättnings-beloppen, att f rånträda deras redan fattade beslut och förena sig med de 2:ne Stånd, som beviljat den minsta summan; ty på intet ställe i grundlagen omtalas dylik inbjudning, såsom tillåten vid något tillfälle, emedan, efter mitt begrepp och troligen enligt allmänt språkbruk, inbjuda ej är synonymt med sammanjemka.
»Åh tvi! hvarföre skulle jag lägga mig innan solen ännu är gladder,» sade Johan, »nej, jag skall gå ut och vända litet på hafren, och s’en ska’ jag gå ett springande till Larses och höra om de intet skola åka till kyrkan i morgon.» Den unga soldaten tog sin mössa och gick, och Stina såg så mysande och nöjd efter honom, ty hon visste mer än väl hvarföre hennes Johan ville veta om den rika grannen och rothållaren åkte till kyrkan eller ej. Nu blef stor rörelse i stugan: Stina skurade i fyrsprång och torkade dito med hvitmossa, som hon tappvis lemnade qvar på golfvet. Sedan tvättade hon flinkt och hurtigt utaf kärlen och satte dem på sina platser, blåste på elden under potatis-grytan, sprang ut med diskvattnet till grisarne, tog in sin ko, mjölkade den, tog in sina får, gaf dem foder, bröt ned en hel börda med det vackraste och grönaste löf hon såg, »för att göra grannt med,» och återvände till stugan. Men allt detta gick hastigt, lustigt, gladt och under jemn sång, som allt hvad Stina gjorde. Inkommen i stugan, aflyftade hon potatisgrytan, som nu var fullkokad, sopade utaf hvitmossan, företog borta i ett hörn af stugan en väldig tvagning på ansigte, hals, armar och händer, och sedan hon i skymningen lyssnat litet att Johan ej var i närvånad ännu, tog hon sitt rena söndagslinne, och klädde på sig i fyrsprång. »Det var skönt,» sade hon för sig sjelf, när hon var rent och snyggt klädd, och nu började hon kamma mjölet ur det långa vackra håret, men ansåg sig icke kunna hinna fläta det, utan vred blott upp det, och tryckte en förfärlig trädkam deruti, hvars minsta tand skulle gifvit våra fina, eleganta damer hufvudvärk för minst en hel vecka. I största hast lade nu Stina fram en söndagsduk på bordet, ty hon tyckte sig höra Johan som sjöng borta i skogen, satte sedan fram bränvin, smör, mjölk och färskt bröd, kastade ännu några risqvistar på elden, men ville icke slå upp potatis ännu, för att den ej skulle blifva kall, ifall hon misshört sig.
Det kan ej falla mig in, att utom dennas grähs tillstyrka dess former , men jag hämtar ftån densamma liknelser, som af dess bestämdaie hierarchje få mera klarhet, Grefve von Platen: Torde hända att 9 för att rätt besvara hvad här blifvit yttradt rörande Justjti<e-Stats-Ministern , det behöfdes en mera Lagklok man än jag kan vara. jag skall således söka akta mig från att inträda i denna labyrint , och blott yttra några allmänna åsigter af ämnet. Jag kan icke vara af den tanka, att det ej skalle finnas något Land , der den högste Justitiae-Embetsmannen icke är Domare, men väl åklagare. Jag vågar påminna derom , att Lord High-Cancelleren i England tillika är Domare, men icke åklagare. Om jag icke misstager mig, har jsg alltid hört, att Domareoch Åklagaremagterne städse böra åtskiljas. Jag kan icke begripa, huru åklagaren skall stå tillsammans med en sä hög Embetsman. Jag tror det vara vigtigt, att då Conseillen eller Konungens Råd är en Corps, som får handla till och med utan sitt öfverhufvud Konungen, de ibland sig äga en man, som de måste anse för sitt öfverhufvud. Enda considerationen har varit, hvilken denne man skulle blifva. Både år 1809 och nu har detta varit i fråga. Man har varit tvähogse i valet emellan den högsta Militaira person, den högsta Chefen för Utrikes Förvaltningen , och den högsta Organen för Lagskipningen. Men om man ansett vådligt att lägga en sådan magt på en Militair, har det varit lika - Den 1 December f. ny. 8r ka vådligt, att anförtro den åt de yttre Ärendernas Chef, och då har man valt, hvad som från alla tider vajit brukligt, att dermed bekläda den högsta Organen för Rättvisan och Lagskipningen. Så har förhållandet varit både 1809 och nu. Jag kan icke finna, att, om man drifver en sats till ytterlighet, man derigenom bevisar denna sats.
Men låt nu vara, att den nya upplagan kommer ut redan 1845. Låt det uti den stå att läsa i tydliga bokstäfver, att den och den – icke den vanliga, utan en annan ovanlig –, författare till den och den utmärkt förtjenstfulla grekiska grammatiken, den och den Oktoberqvällen år 1830 bråkade sönder sin eljest hålliga hjerna för en liten engels skull, som bara af misstag krupit in i ett qvinnohjerta och så skönt tittade fram ur hennes blåa öga, att han, som sedan ur samma sönderbråkade hjerna ännu framkläckte snilleverk, hvilka förvånade verlden, den olärda icke mindre än den lärda, troligen utan denna olycka ensam skulle uppvägt ungefär tre och treåttondedels sekels store män, sig sjelf inberäknad, sådan han numera blef ja, som sagdt, låt vara, att allt detta verkligen står der att läsa! Hvem menar bror skall läsa det, då hvarken bror eller jag har en enda efterkommande? – Jag ber, säg mig ej, att andras afkomlingar skola läsa det! Ty huru många af våra Svenska spenabarn hafva väl begagnat sina mödrars resor, för att lära sig ett enda ord Tyska? Och de få, i hvilka jag eller mina kolleger pluggat Heinrichs läsebok, skola hafva nog af att lära känna sina egna och sina fäders bedrifter. Men vi, jag nödgas tyvärr tro det, vi skola inga beundrare ega, sedan den efterlefvande af oss blifvit trött att lefva ensam och utbytt det närvarandes Conversationslexicon mot det tillkommandes på eget förlag utgifna. Sannerligen, om denna lott träffar mig, så blir, kära bror, din tid att af eflerlefvande beundras kort; ty jag känner det på mig, jag skall tröttna snart, då jag icke mera finner hvila för själens oro i denna kammare, icke mera får trycka denna varma hand till ett – god natt» slutade han rörd, i det han fattade vännens hand, tryckte den hårdt (det var tredje gången i hans lif), blickade varmt i hans öga, sedan tog sin hatt och gick. Gubben såg tigande efter honom och borttorkade, sedan han lemnat rummet, en gryende tårperla ur det åldriga ögat.
"Ej "heller bör obemärkt lemnäs, att nationalbeväringen nödvändigt skall förekomma den omåttliga stegringen af soldatle"gor, som från ett krigstillstånd, med nuvarande inrättningar, är oskiljaktig, och att, om nationalbeväringen hinner "till den stadga, som endast tiden och Svenska folkets egna "patriotiska böjelser kunna densamma gifva och hvarigenom tillfälle skulle yppas att, till en början un"der fredstid och tor hän da sedan för alltid, hålla "intill tvåtredjedelar af indelta arméens num"mertal vacant, en betydlig inkomst skulle för "Riket beredas genom rustoch rote hålla res a f"gifter för dessa vacant a numror.” Sedan propos. ankommit till R. St. och hos dem mött betydligt motstånd samt, utan medgifven remiss, blifvit af liondeSt. afslagen, förevar här på Riddarhuset en skarp discussion i ämnet. Under minne af de lidanden, som träffat landtvärnet, uppträdde en stor del af landtadeln för att motsätta sig förslaget; och då ömsom klander, ömsom beröm vexlades i hänsyftningen till de rådgifvare, som medverkat till propos., samt Statsrådsprotocollet icke var densamma följaktig, beslöts infordrande deraf. R. o. Ad. fick detta d. 7 påföljde Nov. jemte ett särskildt, d. 5 förutgångne hållet prot., uti hvilket sednare, som till det förra utgjorde missiv, Konungens rådgifvare, hvilkas meningar i det första prot. endast summariskt blifvit upptagna, närmare utvecklat rnotiverna till det K. förslaget. Uti detta prot. säges:
Du Gunlöd, så bed henne akta kräken, det är allt hvad vi eger och har! Alltsammans ! Hjalprek och Griper gå. * MENGLÖD. Hvad är på skogen ? VIKAR. Kan jag veta't? MENGLÖD. Hvarför skall Du slagta bi ? VIKAR. Hvarför sköljer Du gullvifvor? Det skall bryggas, det kommer gäster. MENGLÖD. Stig öfver hägnet och blif när mig. VIKAR. Jag vill icke vara Dig för när. Du råder redan mitt sinne, men Du vill icke ega mig, söker bara knekta mig. DRAMATISKA FRAGMENT MENGLÖD. Är Du konungason? VIKAR. Ja jag är, har varit, men har blifvit trälars träl. MENGLÖD. Kung Herthiof dödade din fader, och Du låter banemannen lefva. VIKAR. Låter? MENGLÖD. Hvarför går Du inte? VIKAR. Jag är bunden med ed, jag är gisslan, och bryter jag, så dödar man Starkodd, min fosterbroder. MENGLÖD. Är han så lätt att döda? VIKAR. Många hundar bli harens död. MENGLÖD. Hvar lefver Starkodd nu för tiden? VIKAR. Han går på sjötåg åt kung Herthiof. MENGLÖD. Det är många år sen Du såg honom? VIKAR. Många! MENGLÖD. Hur såg han ut? STARKODDER SKALD VIKAR. Inte kan jag säga. MENGLÖD. Var han skön? VIKAR. Skall Du spörja mig, jag är ju man. MENGLÖD. Hvem var hans far och mor? VIKAR. Det vet ingen, icke han sjelf, men han fostrades hos Rossbarsgrane, som tog upp honom på ett skär i Mälaren. MENGLÖD. Då har jag sett honom, och han är icke långt borta. VIKAR. när? Hans rykte går vida, hvar såg Du honom och MENGLÖD. I går vid vårdkasarne... Hör, nu böstar det i skogen igen; och Gunlöd ropar på korna. VIKAR. Tyst Hjalprek skriker! Hela skogen ropar! MENGLÖD.
ILdr 86 öre Runt; hvartill Generalbefälhafvaren uti andra militärdistriktet jemväl tillstyrkt bifall; och har vid öfvervägande häraf samt enär genom vederbörligt läkarebelyg styrkt blifvit, att Löjtnanten Loenbom, i anseende till obotlig lamhet, vore nu och för framliden oduglig till krigstjenst samt för öfrigt ur stånd att sjelf sörja för sin utkomst, E. K. Maj:t, under åberopande af det uti nästföregående moment omförmälda förklarande af Rikets Ständer, föreslagit, att Löjtnanten Loenbom måtte med månaden näst efter den, i hvilken han erhåller nådigt afsked ur krigstjensten, få på allmänna Indragningsstaten uppföras till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension, hvilken E, K. Maj:t, med afseende å det belopp, hvartill den behållna delen af lönen för Loenbom under de sednast förflutna fem åren i medeltal uppgått, ansett skäligen kunna bestämmas till 600 R:dr Runt; angående Linder löjtnanten Forshall: att Chefen vid Jönköpings regemente, jemte underdånigt tillkännagifvande, att Forshaell, hvilken år 1851 utnämndes till Officer och sedan år 1854, i följd af sinnessjukdom, varit intagen å Wadstena hospital, numera, enligt företedt läkarebetyg, nedsjunkit till den förvirring och slöhet, att hans vederfående efter största sannolikhet icke vore möjligt, tillika i underdånighet hemställt, alt, då berörde förhållande oaktadt, Forshalls lifstid kunde blifva långvarig samt de besvär och olägenheter, som genom hans otjenslbarhet redan egt rum, således skulle en längre tid komma att, regementet och hans kamrater till last, än ytterligare fortfara och förökas, sådan åtgärd måtte vidtagas, att Forshaell, emot skyldighet att från tjensten afgå. kunde tillåtas alt under sin återstående lifstid å allmänna Indragningsstaten uppbära årligen ett hans nu innehafvande Underlöjtnantslön motsvarande belopp; i hvilket afseende Regements chefen öfverlemna! en af Regementsskrifvaren uppgjord uträkning, utvisande att en Underlöjtnantslön vid Jönköpings regemente i medeltal utgjort för de fern sista åren 457 R:dr 20 öre och för tio år 436 R:dr 50 öre, hvilka lönetillgångar årligen minskats med 37 R:dr 50 öre genom bevillning samt afgifler lill Pensionsoch Ackordsamorteringsfonderne; och har, i betraktande af hvad om
Anmäla sig på en gång flere, som gora anspråk på Hufvud manna-rätt för samma Att, eller på närmare ÄLtcmanna-rätt, eller klagar någon deröfver, att pollet blifvit utleninad på grund af förment origtig Genealogie, då bli fve eller fortfore att vara, antecknad den, sorn, enligt Genealogien, är närmast berättigad , till dess den andre; sin bättre rätt med antagliga bevis inför vederbörlig Domstol styrk t. §. 20. Den hvars anhållan om inträdes-pollet blifvit antingen vid de anteckningar, då Landt-Marskalken förer ordet, eller vid dem, som ske inför Riddarhus-Utskottet, ansedd icke kunna beviljas, äge, när afslaget honom tillkännagifves äska förhållandets anmälande af Ordföranden i Riddarhus-Directionen eller Riddarhus-Utskottet hos Ridderskapet och Adeln in Pleno, på hvars slutliga afgörande frågan kommer att bero. Såsom allmän grundsats gälle, att den, hvilken, enligt denna Riddarhus-Ordning, Den lo November f. m. 37* blifvit ansedd oberättigad, att säte oell stämma på Riddarhuset intaga, under samma tid ej eller må fullmakt utgifva. Ut Supra. Företogs till pröfning Banco-Utskottets den a5 sistledne October under N:o 62 aflåtne, samt den 3i derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, angående förrättad revision öfver Banco-Discont-Verkets förvaltning och räkenskaper förar 1823 och någre föreslagne stadganden för framliden, som med samma Verk äga gemenskap. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Det Memorial, som nu blifvit för Ridderskapet och Adelil uppläst, innehåller' resultaterna af revisionen öfver 1822 års Discontförvältning, äfvensom några föreskrifter för framtiden till Ridderskapets och Adelns godkännande. Det innehåller derjemte en prospectus till redovisningen för i8s3 års Discontförvaltning, sorn egentligen tillhör den Revision, hvilken sammanträder i Mars månad 1824.
Utlåtande, i anledning af erhällne återremisser å betänkandet N:o 88, angående väckt fråga om f. d. Departements-Chefernes vid General-Tullstyrelsen, Presidenten af Billberglis och CanzliRådet Våler ii, äfvensom förre Kamrerarens, Kammar-Rätts-Rädet Winroths och förre Controllören Middendorffs befriande från ådömdt ersättningsansvar i målet, rörande den efter aflidne Uppbörds-Tullförvaltar en Finér yppade balance. (I. A.) Ofvannämnde betänkaode, hvilket Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallit, har deremot af de tvänne Öfrige Riks-Stånden blifvit till Stats-Utskottet återremitteradt, Såsom skäl för berörde återremiss är inom Borgare-Ståndet hufvudsakligen anfördt, att, enär alla de omständigheter, som på förevarande frågas afgörande kunde inverka, vore tillfullo ådagalagde, hvadan den slutliga pröfoingen deraf likaväl kunde företagas nu, som vid en kommande Riksdag, Utskottet syntes sakna allt skäl att undandraga sig afgifvandet af bestämdt yttrande, huruvida eftergift af de ådömde ersättnings-beloppen ansåges böra Presidenten af Billbergh, CanzliRådet Valerius, Kammar-Rätts-Rådet Winroth och Controllören Middendorff beviljas eller icke, samt att för öfrigt bemälde personer sannolikt skulle finna sig föga belåtne med det af Utskottet föreslagne uppskof intill nästinstundande Riksmöte med afskrifningsfrågans slutliga handläggning, helst det för dem troligen vore mera önskvärdt att snart få sitt öde afgjordt, än att lefva i en ständig ovisshet om sakens utgång. Bonde-Ståndet har, såsom Ståndets enhälliga tanka, förklarat, att Utskottet borde inkomma med definitivt utlåtande i hufvudsaken.
Och under hela ningsmänniskan, inträder i familjekretsen. unga kvinnan från att gifva sitt lynne fritt händerna vifta genom det öppna fönstret, och han viftar en munter helsning tillbaka. vägen vakade hon ängsligt öfver, att ingenting från barnens eller hennes sida skulle inverka störande på stämningsmänniskan, som nu satt småsj ungande midt emot henne i vagnen med det minsta barnet på sitt knä. Men öfver himlens skyar, öfver vägens vattenpussar, öfver mötande promenerande, öfver andras skäHande hundar, förskrämda, bräkande får eller grymtande grisar hade hon ju lika litet makt, som hon hade öfver tusen andra saker, hvilka i en blink kunde framkalla ett skärande missljud från det ostämda, vanvårdade strängaspelet i makens själ. Man anar — om man ej vet det — att denne man är, på sitt sätt, mera redlös än sitt lilla förskrämda barn, ty han kan, hvilket ögonblick som helst, hemfalla åt råhetens och brutalitetens dämoner och då säga eller göra saker, hvilka han sedan i tysthet ångrar, och vid minnet af hvilka hans själstillstånd än ytterligare förvärras. Men om det kan djupt uppröra hjärtat att se en man hemfallen åt misstämningens hemskt gycklande andar cch lemnad utan hjälp af henne, som är hans rätta, hans enda jordiska hjälparinna, så är det däremot rent af harmlopp ute i världen. Det är ofta blott vederbörande ungdoms närmaste omgifning, som vet, att en redlös själ bor i den korrekta sällskapsmänniskan, eller att denna yngling och jungfru med mogenhetsbetyget i fickan äro att likna vid lätta skyar, drifvande för hvarje vind. Detta förklarar det sakförhållande, att mången ung man och kvinna, » som skött sig bra » på underordnade platser samt varit älskvärda mot personer, hvilkas goda omdöme de önskat vinna, framträda som fullfjädrade stämningsmänniskor i samma stund, som de komma att intaga en befallande ställning öfver flere eller färre medmänniskor. Tygeln är borta, den ouppfostrade människan är då lika oberäknelig i sin framfart som en farkost utan styre ute på stormigt haf. Ä r det då underligt, om en sådan redlös själ slutligen går under i lifvets bränningar?
M. under den 2 December sistlidet år afbiten nådig proposition närmare omförmäles, en summa al 10,000 r:dr måtte anvisas lör att, såsom årligt statsbidrag till Tullstatens enskilda pensionsinrättning, utgå af kronans andel i de vid Tullverket inflytande konfiskationsoch bötesmedel, hvilken andel under de tio sista åren i medeltal uppgått till omkring 32,000 r:dr årligen. Då under sistlidne år af tullmedlen utgått pensionsunderstöd lill ett sammanräknadt belopp af 10,783 r:dr 3 sk. 10 r:st., enligt 3:ne serskilda pensionsstater för tulltjenstemäns i fattigdom efterlemnade enkor och barn, samt statsverkets närvarande tillgångar icke medgifva ytterligare understöd af allmänna medel för ifrågavarande ändamål, hafva Rikets Ständer häraf funnit sig förhindrade att lill hvad i högstberörde nådiga proposition blifvit föreslaget lemna bifall. 9:o Anslaget till städers friheter. Att den ersättning, som, i händelse Rikets Ständer bifölle E. K. M:s nådiga framställning om Gerningsörenas upphörande, skulle tillkomma de städer, hvilka visat sig ega laglig rätt till hittills åtnjuten andel i denna afgift, måtte af ofvannämnda anslag utgå och detsamma alltså ökas med ett motsvarande belopp, eller 600 r:dr. Enligt hvad i underdånig skrifvelse den 4 sistlidne Mars blifvit anmäldt Expedilions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o s3i. 621 hafva Rikets Ständer beslutat, att de s. k. Gerningsören böra under serskild titel fortfarande bland statsverkets inkomster upptagas, hvadan frågan om förhöjning i anslaget till städers friheter för omförmälde ändamål förfallit. 10:o Anslagen till remislage, observationsoch uppbördsprocenter samt mantalsskrifna gs-provision.
Skulle lian nu lyckas alt fråntaga R. o. Ad. dess häfdvunna arfslag, så skulle han verkligen med tiden kunna afmålas, sittande pä gruset af detta Hus, likasom Marius på ruinerne af Carthago, en heder, sorn jag icke på något sätt afundas honom, och som lian, som lillliragt hälften af sin lifstid inom detta Hus, och der ensamt talat mera än alla de öfrige Frihtne tillsammans, icke synes mig böra eftersträfva. Jag erinrar mig nu, alt hafva förbigått en talare, som yttrade sig före Frill. Cederström, nemi. Frih. Hamilton; och skyndar nu att besvara dess anförande. Den värde ledamoten bar, i likhet med Frih. Tersmeden, sorn hegärde bordläggningen af den ifrågavarande motionen, yttrat, att Hr von Hartmansdorff vilie genom denna inleda R. o. Ad. på en ny, och förut icke beträdd bana. Mig synes, alt desse värda Hrr, som jag alltid ansett vara den constitutionella frihetens tillgifna vänner, icke borde hafva glömt det märkvärdiga exemplet, då R. o. Ad. genom en und. skrifvelse till K. M., och i motsats med de 3:ne ofrälse Ståndens beslut, vid 1789 års riksdag hindrade, eller åtminstone sökte att hindra den s. k. Säkerhetsaktens antagande, som åter införde enväldet i Sverige. Jag mäste hemställa till desse Hrr, om icke detta prejudicat är märkvärdigt nog, för att icke böra glömmas?