Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Lutad emot det öppna pianot, gaf han vika för det sällsamma vemod som intog honom, och gaf det omedvetet luft och utbrott i de milda drömlika ackorder han långsamt och tankfullt anslog; de återljudade i de tomma rummen der ljusen brunnit ned i kronorna, och der denna oordning och qvalmiga atmosfer rådde, som herrskar der en mängd menniskor nyss varit samlad. Gud vet hur länge han stått på detta sätt; slutligen väckt af sjelfva tystnaden omkring honom, fattade han sin hatt och gick att uppsöka Agatha. Han fann henne längst in i ett kabinett, halft dold i en fensternich, lutad öfver de doftande blommorna i en stor vas. Den granna drägten var bytt i en nattklädning, så hvit och luftig som en sommarsky; de vackra flätorna upplösta, de runda armarne bara ända till axlarne, och öfver hela den mjuka, förföriska gestalten var utbredt ett smägtande och vällustigt behag, som man skulle varit åttio år i stället för sjutton, för att kunna se med lugna pulsar; den lysande, qvicka, lättsinniga och lifliga aktrisen var förvandlad till en så öm och tårmild herdinna, som någonsin vallat en fårskock i en af Gessners mest bräkande idyller. Edvard stod stum och betagen. Hvad kunde han önska mer, och den lilla hand som räcktes honom, darrade så naturligt att han sjelf kände sig helt modig. – Är ni qvar ännu? – stammade Agatha med låtsad blyghet och bestörtning, – jag trodde mig redan vara ensam. – Hur kunde ni tro mig ega styrka att aflägsna mig innan jag fått ännu en blick till afsked från dessa sköna ögon, – svarade Edvard med en djerfhet och säkerhet, som gjorde heder åt Agathas bemödanden för hans framsteg, och hvari vinet och kärleken hade lika mycken del
Och efter hans utförande af scenen ur Lullys o p. » Alceste » bröt bifallet ut lika stormande, och stycket måste omtagas. Också har stämman märkvärdigt väl bibehållit sig, särskildt i det lägre registret, och .föredraget är lika formfulländadt som tiflförene. — Öfriga nummer på programmet mottogos likaledes med bifall, och matinén kan räknas som en af de bästa på länge gifna. Fru Teresa Carrenno har under påskhelgen uppträdt ej mindre än två gånger, dels ensam i Musikaliska akademien på själfva påskaftonen, då hon trots den olämpliga dagen lockat fullt hus, dels annandagens middag i k. operan i förening med k. hofkapellet. Nu liksom förut var hon helt enkelt oöfverträfflig, och nu liksom förut etusiasmerade hon sin publik. H o n har nu rest, men vi önska henne hjärtligt välkommen åter. Fruarne Anna Lundbergs och Selma Grunders matiné annandagen i Berns ' konsertsalong var till trängsel besökt, och det ena numret på programmet efter det andra helsades af det lifligaste bifall, tills detta slutligen kulminerade vid fru Lundbergs Bianca-imitationer, då det aldrig ville taga slut. Få vi säga vår mening, så anse vi verkligen fru L. vara en alldeles för god förmåga, för att hon skall öda bort sina krafter på dylikt. Fru Grunders vackra stämma gjorde sig synnerligen väl gällande och lämpar sig väl för konsertsalongen. in Kungl. operans nästa nyhet blir Donizettis operabuffa » Kärleksdrycken », i hvilken doktor Dulcamaras roll kommer att utföras af d:r Bottero. Ä abonnementsföreställningen i afton gifves » Leonora », då fröken Gina Oselio i titelrollen begynner sitt gästspel vid k. operan. » Otello » har nu åter efter några veckors hvila upptagits och gifves hvarje gång för fullt hus. o K. Dramatiska teatern gifver i dag fredag » Kärlekens triumf » och 3-akts-komedien » Moln », i morgon lördag » Pater noster », » Familjelycka » och » Han är inte svartsjuk ».
Stadens intrader voro år 1841: behållne afgifter för marknadsstånd ungefär 1000 R:dr, gernings-ören 27 R:dr, käilarli ihelsmedel 135 R:dr 39 sk. 9 rst., våg-, bro-, hamnoch mätarepenningar 1,562 R:dr 38 sk. 3 rst. Kronotionde af stadens jord, 29,V mantal, som tillförene utgått efter sk viräkning, är nu mera, genom Kongl. Maj:ls nådiga Bref af den 8 Mars 1839, bestämd till 80 tunnor spannmål. Främsta rummet bland härvarande inrättningar för undervisningen inlaga Carolinska högre Lindomsoch Apolngist-Skolorna, hvilka nu i 11 år begagnat ett gemensamt lärohus, byggd t af slen för en kostnad af 26,000 R:dr Banko, dertill bidrag blifvit lemnade utaf Högstsalig 11. M. Konung Carl XIV Johan 5,000 R:dr och af Handlanden G. A. Broms 666 R:dr 32 sk. samt af Strengnäs Stifts Läroverks allmänna hyggnads-kassa 11,333 R:dr 16 sk. År 1840 ökades lärarnas antal från 8 lill 12, derunder inbegripne lärare i gymnastik, teckning samt sång och musik. Lärjungarnes antal, sorn var 209 vårterminen l8d7 och 237 höstterminen 1841, har i medeltal uppgått till 214, deraf en tredjedel tillhörande staden. Fonder äro utaf enskilde gillia lill förbättrande af lärares lönevilkor och till stipendier åt ungdomen, oberäknadt 4 stipendier, som i flera år utgått ur Högstsalig H. Majlis handkassa. Gymnastikhus är utaf ett aktiebolag uppfördt å skolans tomt och år 1840 till ungdomens fria begagnande upplåtet.
Proposition, N:o 5.9. 39 ock att, beträffande afradseller räntespanmålen, räntegifvarne skall åligga samma forslingsskyldighet, som i afseende å tiondespanmål redan finnes bestämd. Den uppoffring, soto härigenom ådrages statsverket, är visserligen ej obetydlig; men med hänsigt till det stora och nyttiga ändamål, som dermed åsyftas, tror jag likväl icke, att densamma bör utgöra ett hinder för hela åtgärden. Enligt den utredning, som af kommitterade i deras betänkande blifvit gjord i afseende på den ersättning för forsellön, som skulle komma att utgå lör alla indelda och disponerade räntor och tiondeanslag, så belöper sig denna till omkring 60.000 rdr; men dä under de första åren efter förändringens vidtagande och innan alla löntagare på densamma iBgått, ersättningen på långt när icke lärer komma att uppgå till berörde summa, torde något serskildt anslag å stat nu icke behöfva för detta ändamål anvisas, utan medlen tills vidare böra af Riksgäldskontoret utbetalas. Den föreslagna skyldigheten för staten att öfvertaga den indelda spanmål, som till leverering in natura kan komma att uppsägas, och icke af räntetagarne sjelfva mottagas, medför otvifvelaktigt också någon svårighet för statsverket, men vid betraktande af huru jemförelsevis ringa qvantitet af kronans behållna afradsoch tiondespanmål, som för närvarande levereras in natura, (den utgjorde i medeltal under åren 1835 — 1844 endast 5,932 tunnor af 60,942) torde det kunna antagas, att denna olägenhet icke skall blifva af serdeles stor betydenhet, och det bör dessutom anmärkas, att i den mån, som kommunikationsmedlen utvecklas och ökade afsättningstillfällen derigenom uppkomma, så skall säkerligen också en dylik leverering in natura i framtiden alltmera komma att aftaga. Ett ytterligare stöd för mitt underdåniga tillstyrkande, att Staten måtte åtaga sig denna förbindelse, herntar jag för öfrigt deraf, att Rikets Ständer för sin del icke drogo i betänkande att vid 1844 och 1845 årens riksdag besluta alla de indelda räntornas ingående till statsverket.
Alströmer, Oscar: Vid föredragningen af en föreg:de § fästades uppmärksamheten derpå, att det vore tvifvelaktigt om med »utskänkningsställe» äfven skulle kunna för* Ben i Juli e. m. 333 stäs ställe der bränvin utminuterades, och om således gästgifverier skulle kunna inbegripas under berörda benämning i de fall, då de endast egde utminuteringsrätt. 1 anledning deraf får jag vördsamligen anhålla, att R. o. Ad. ville besluta ett förtydligande af §:ns 3:dje morn., och får jag i sådan syftning föreslå följande förändrade lydelse derå: »Förekomma å gästgifveri eller annat ställe, der utskänkning af bränvin idkas, vid särskilda tillfällen etc.» Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Något förtydligande i nyssnämnda hänseende anser jag icke vara af behofvet påkalladt, så mycket mindre som författningsenligt »utskänkningsställe» bör finnas på hvarje gästgifvaregård. Jag anhåller således om bifall till den nu föredragna §:n. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att frågan om §:ns ordalydelse torde böra uppskjutas till dess texten blefve föredragen. Hr Ribbing, Arvid: Jag begärde ordet, för att instämma med Frih. Alströmer i det af honom väckta förslag, hvaruti jag likväl önskar föreslå en ringa förändring; men då Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att frågan derom borde anstå till dess texten af denna § blefve föremål för Ståndets pröfning, får jag inskränka mig lill att anhålla om bifall till Utsk:ts nu föredragna hemställan. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. bifölls Utsk:ts ifrågav:de hemställan. 26:te §:ns text. Frih. Alströmer: Den redaktionsförändring, jag nyss påyrkade, har afseende på 3:dje mom:t, sorn skulle erhålla följ:de lydelse: »Förekomma å gästgifveri eller annat ställe, der utskänkning af bränvin idkas, vid särskildta tillfällen etc.»
Sedan angränsande orters lifligare rörelse allt mera närmat sig de aflägsnare bygderna uti Kopparbergs Län, har hågen att mera verksamt kunna deltaga uti häraf uppkommande fördelar jemväl derstädes tilltagit; och sedan en mindre väl betänkt hushållning med skogstillgångarne uti en del trakter, samt forlönernas stegring gjort tjenstbarheterna till Stora Kopparberget mera svåra och betun - Kongl. Majus Nåd. Proposition, N;o 9. 37 gande, hafva olägenheterna af jordeganderattens inskränkning genom bergslagens privilegier, visat sig allt mera påfallande. Kongl. Majit anser derföre denna på hela provinsens välmåga inverkande fråga, vara af den stora vigt för det allmänna, att Staten bör, medelst en billig lindring i kopparverkets nuvarande högre beskattning, medverka till dess lösning på ett sätt, som, jemte detta verks framtida upprätthållande, befordrar provinsens välstånd och vidare utveckling till framtida förkofran. Kongl. Majit anser, att båda dessa ändamål kunna vinnas, om de allmänna beskattnings-grunderna tillämpas såväl på kopparverket, som på jordegarne, utan att förhållandet för någondera blir beroende af förpligtelse till den andra. Genom Kongl. Förordningen den 21 Juni 1831 är grunden stadgad för beskattning i allmänhet af de bergverk, utaf hvilka viss procent å tillverkningen skall, såsom tionde, till Kronan utgöras; och om Stora Kopparbergets beskattning kan till öfverensstämmelse med den sålunda gällande allmänna grunden förmedlas, emot frånträdande å bergslagets sida af de särskilda rättigheter och förmåner, dem bergslaget undantagsvis och till förfång för ortens skattskyldiga innebyggare ännu åtnjuter, skulle den uppoffring, som Staten genom den årliga kopparräntans minskning finge vidkännas, tillskynda det allmänna en länge önskad fördel af bättre ordnade förhållanden och af skatteallmogens förhjelpande till en friare och mer rättsenlig disposition af hemmanens skogar och deras afkastning, hvarförutan jemväl någon direkt ersättning för Statsverket måhända torde kunna påräknas genom oafkortade ingåendet af alla de utskylder, som den från bergslagets privilegii-tvång befriade allmogen skulle utgöra. Kongl.
Cederströms anmärkn., att 6 r:dr 3a sk. böter eller deremot svarande fängelse vid vatten och bröd icke skulle vara tillräckligt ansvar för nedhuggning eller förderfvande af träd, planterade lill lugn eller prydnad, så anser jag den föreslagna straffbestämmelsen vara alldeles tillräcklig, oell kan icke biträda Frilitns mening om urbota egenskapen af så beskaffade förseelser. Jag tillstyrker således bifall till betänkandet. Frih. Cederström, Anders: Det torde i alla fall vara nödigt, att betänk, återremitteras, äfven 0111 Hr Stuarts argumentation vore riktig; emedan man icke kan förutsätta, att främmande religionsförvandter skulle lemnäs ostraffade, i händelse inhemska trosforvanter komma att undergå kyrkoplikten. Sådant blef förhållandet, om kyrkoplikten bibehölls; ty man har icke föreslagit motsvarande straff för främmande trosbekännare, utan blott stadgat, att den felandes namn och brottets beskaffenhet skulle kungöras från predikstolen, hvilket icke kan anses för ett straff, minst motsvarande den 1111 gällande kyrkoplikten. Således bör betänk, återremitteras, på det att LaglJtsk. må föreslå något ansvar i stället för stockstraffet för främmande religionsförvandter, derest kyrkoplikten hädanefter skulle i allmänhet komma att bibehållas. Hr von Hartmansdorff, A u g,: Jag anser mig böra i detta fall understödja Frih. Cederströms mening, och tror att betänk, bör återremitteras, dels för sammanhangets skull nied det redan återremitterade utlåt, angtde kyrkoplikten, och dels emedan straffet för åverkan å träd, planterade till lugn eller prydnad, är för ringa. Om Hr Stuart hade sett, bura illa med dylika träd i vissa landsorter förfares, och huru svårt man bar att freda dem; så skulle han utan tvifvel finna, att ett sä ringa straff, som det här föreslagna, icke är till fy Hest görande.
Höghets KronPrinsen OSCARS Lärare. (jenom ProtocollsUtdrag af deri 2:drä ock i 5:de nästledne Jatiuarii hafva till StatsUtskottet blifvit remitterade sefskildie dels hos Hedervärda BondeStåndet af f. d. vice Talmannen Jon Jonsson, dels innom Högvöfdige PrästéStåndet af Herr Prosten Palm ooh tjenstförrättande ÖfverHofPredikanten m. m. Herr Doäor Hedrén och StatsUtshottets Betänkandert. s4J dels hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln äf Herr Grefve Reinh. Stackelberg samt Hans Exfcelence m. m. Herr Friherre Claes Fleming väckte och understödde Motioner, om anslående af årlig pension åt Hans Kongl. Höghets nu mera KronPtinsenS OSCARS Lärare; hvarvid, under frarnslällning af Nationens förbindelse till något offentligt betyg af Dess tacksamhet för Deras med så mycken framgång utförde vigtige upflrag, det blifvit föreslagit af Jon Jonson, att Herr Cantzlie Rådet och Riddaren af Tannström samt Pierr Regerings Rådet LeMoine matte tiU läggas Et Tusende R:d B:co hvardera om året i af Herr Doctor Hedren, att jemte hvad sålunda blifvit proponeradt och i likhet dermed må bestämmas någon belöning åt Herr DomProsten Dodor Wallin, som varit Hans Kongl. Höghets Eärare i Religionen, samt af Herr Grefve Stackelberg, att ifrågavarande Pensioner ej måga blifva ringare än i dylikt fall redart för Tjugo år sedan faststäldes, då Herr Landshöfdingen m. m.
Landshöfding att suspendera för förseelser och fel, som tilläfventyrs af domstol icke ansåges förtjena strängare ansvar än några riksdalers böter, kanske ock af domstol pröfvades icke vara begångne eller icke böra medföra något ansvar, kunde det icke vara annat än äfyentyrligt att lägga i Landshöfdingen hand denna suspensionsmagt, utan att åtminstone närmare bestämma några gränsor för densamma, helst vid det förhållande att Landshöfdingarne mera sällan äro lagkunnige, det vore att befara att de mycket skulle misstaga sig om rätt tillfälle, då behof af suspensionsmagtens utöfning kunde vara förhanden. Denna obegränsade suspensionsmagt komme ock att på Läns-styrelsernas framtid utöfva ett högst menligt inflytande. För dessa styrelsers behöriga verksamhet fordrades skickliga Landssekreterare och Landskamrerare, på Bih. tiU R. St. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Å/i 59. hvilka ärendenas behandling väsendtligt berodde. Men om hotelsen af Landshöfdings obegränsade suspensionsmagt finge qvarsta, skulle åtminstone skickligare jurister icke äfventyra att utsätta sig för denna hotelse, utan Läns-styrelserne komma att sakna juridisk erfarenhet, hvilken vore alldeles oundgänglig för dessa eutbe t ens rätta utöfning. Denna suspensionsmagt mäste ock verka förlamande på den sjelfständighet att yttra sin mening, som Landssekreteraren och Landskamreraren borde ega om de skulle kunna med rätt gagn utöfva sina embeten, dervid ej sällan förekomme att de nödgades motsätta sig Landshöfdingen meningar. Det kunde också ej vara annat än olämpligt att Landshöfdingen hade ifrågavarande myndighet mot dessa tjenstemän, dä de voro ansvarige föredragande och rådgifvare samt med Landshöfdingen delade ansvarigheten för allt hvad som af Läns-styrelsen gjordes eller uraktlåts.
Vid innehållet af l §. ari öfrigt anmärkt: ätt, då der stadgas, det Borgare, som tipsagt Burskap, icke agde', förr än efter ert viss lid från Burskapsupsägelsen ingifva afträdesansökning till annan Batt än den, hvarunder han såsom Borgare lydt, borde tillämpningen af denna föreskrift blifva för galdenärer i allmänhet gällande, Bä att ingen, som flyttade eller ändrade hemvist, skulle aga att förr än efter en viss tids förlopp Ingifva afträdes-ansökning å annat ställe, än der han förut varit Mantalsskrifven, och der de flästa af hans Borgenärer prsesumetades hafva deras hemvist: att §:ns stadgande, det Frälseman borde ingifva afträdes-ansökning i Hof-Rätten, såsom förut antydt i 8 Gap. j §. Rättegångs-Balken, kunde förvandlas till en hänvisning å nyssnämnde Lagställe; samt ändteligen, att bestämmelsen, det Hof-Rätten vore Forum i Concourser för Bolag, deri Frälseman ägde del, icke skulle stödja sig på giltig grund, eller åtminstone icke böra äga rum, så framt ej Frälsemannens andel 1 Bolaget utgjorde hälften eller derutöfver. Vid öfvervägande häraf har Utskotet funnit, äit, då Borgare, som uppsagt Burskap, enligt 3 Cap. 5 §.
Cederström, att hans förslag går ut på att Omvända den ordning, hvari frågornas natur fordrar, att de förekomma. Quaestio an måste Väl föregå quaestio quö modo. Frågan om realisationen skall Verkställas måste Väl vara afgjord, innän lagarna derför kunna komma i fråga. Jag kan således icke finna 'annat, äh att frågorna, enligt Frih. Cederströms förslag, skulle förekomma i motsatt ordning mot hvad deras natur fordrar; Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag är tili största delen förekommen af de manga talare, hvilka i denna fråga hysa lika åsigtei’ med mig-. Äfven jag tror, att enda sättet att lösa denna gordiska knut, hvartill realisationen förvandlat sig, är att utan tvekan verkställa densamma. Sedan realisationen är beslutad, måste de meningar, som motsatt sig densamma, förena sig örn att befordra den och alt tillvägabringa de garantier, sorn blifva nödvändiga. Det är synUerligast från den synpunkten, ätt icke realisationen må blifva så försvårad, att icke ens dess Vänner önska densamma, sorn jag anser, att vi först böra besluta Verkställigheten, innan vi ingå i pröfning af grunderna derför; ty det är ingen hemlighet^ att såväl inom Etsk; sorn inom Stånden Och publititeten ganska mycket bemödande användes för ätt Uppskrämma opinioneh såväl på ena sorn andra sidan; jäg tror derföre, att ett slag i saken erfordras. Sedan dét är gifvet, finnér man, att inan ej kån gå tillbaka, utan mäste gå fram; Jag anhåller derföre om propos-. till antagande af hvad Hr Hegardt föreslagit-. Frih. Ehrenborgh, Hasp. Wilh.: Jag anhåller vördsamt att i B.; o. Ad:s minne få återkalla, huru sinnesstämningen inom detta hus var beskaffad; då BancoUtskrs förra betänk, öm viex lingen förchades; Mig Vill dét syhäs, söm om huset då nära nog Var öfverens, att detsamma då genast hade bort företagas, och det
Då orten i någon väsendtligare mån icke varit hemsökt af allmänt härjande farsoter, torde derifrån kunna till en del härledas befolkningens nyssomförmälde tillväxt, men då tillökningen efter 1856 års felslagna skörd visar sig ganska obetydlig och först under år 1860 uppgått till samma höjd som under året 1856, synes deraf uppenbart huru befolkningens bergningsförmåga, återställd genom fördelaktigare skördar och ökade tillfällen till inkomstgifvande arbeten, i förening med öppnade lättade kommunikationer, öfvat ett mägtigt inflytande på folkökningen. Någon annan giltig grund kan ej heller framställas dertill att, oaktadt den manliga befolkningens förökning under dessa år, antalet af utskrifningsmanskapet likväl årligen befinnes minskadt, än att allmogens bergningsförhållanden för 20 år tillbaka voro i följd af ogynsamma skördar och ringa arbetsförtjenster ganska ofördelaktiga. Flerestädes inom länet, förnämligast inom Mora, Orsa och Elfdals socknar, hafva redan förut yppade schismatiska rörelser fortfarit, måhända tilltagit, men verka nu mindre störande än tillförene. I nämnde socknar uppgår antalet af Baptister tillsammans till 760 personer, och odöpta barn inom Orsa och Elfdals socknar äro uppgifne till 118. För deras religionsöfningar hafva i nämnde tre socknar separatisterne uppfört särskilda byggnader, men de hafva icke i stadgad ordning bildat särskilda församlingar. Allmogens hygnadssätt har föga undergått förändring. Bostäderne äro i öfre Dalorten i allmänhet trånga och anspråkslösa, men i de nedre delarne af länet bättre, ansenligare och beqvämligare. Förbättrade, mera värmegifvande och vedbesparande eldstäder än de tillförene brukliga öppna spislarne införas der mera allmänt och nya tak läggas både på manbyggnader och uthus, der tegel icke lätt är att tillgå, af spån eller stickor, kallade »pertor», såsom vida ändamålsenligare och mera virkesbesparande än förut brukliga med näfver och takved eller bräder.
Jag tror för öfrigt icke, att det omtalade införandet af sådana upgifter i en tidning här i staden, på något sätt framkallat högre taxerings-upgifter, oell jag anser icke Hr von Harlmansdorffs förslag komma att medföra ett bättre resultat, utan snarare leda till skam för taxeringsmännen. I den ifrågavar:de §:n står att ”Taxerings-komité bör vid bestämmandet af den synbara förmögenhet, som upkommer af handel, rörelser, näring och handtering, söka all möjlig uplysning om hvarje skattskyldigs belägenhet och inkomst, för att, jemlikt aflagd ed, på sätt i 122:dra §:n föreskrifves; utan väld, mannamån, eller ensidig afsigt, samvetsgrant påföra hvarje skattskyldig hvad, efter de i denna stadga antagne grunder, af honom bör erläggas”. Det är således icke efter hans upgifter, som de böra rätta sig, utan de böra bestämma hans taxering efter hvad de sjelfva hafva sig bekant om hans förmögenhetsvilkor. De kunna t. ex taxera honom efter hans lefnadskostnad, och således beskatta honom öfver hans egen upgift, hvars offentliggörande fördenskull icke torde gagna till någonting. Det ligger alltså icke i upgiflens beskaffenhet, att taxeringen blir riktig, utan i det sätt, på hvilket 13evilln:s-Förordn:n af taxeringsmännen tillämpas, och man borde derföre snarare utfinna kontroller, hvarigenom taxeringsmännen tvingades att verkligen beskatta sina kamrater i enlighet med 107:de §:n. Jag anhåller, på grund af dessa skäl, om bifall till Utsk:s förslag och afslag å det af Hr von Hartmansdorff framställda. Hr von Hartmansdorff: Gr. af Ugglas har anmärkt att om det föreslagna offentliggörandet skulle ske för närings-idkare, så borde det äfven ega rum för andra städernas innevånare. Jag har, för min del, ingenting häremot; ty ju fullständigare kontrollerna blefvo, desto bättre vore det. Emellertid har jag icke velat sträcka mina anspråk så långt, af fruktan för motstånd, hvilket äfven visat sig.
Kongl, Mast öfwerlämna, Under läsningen häraf anmälteoch infördes en Deputation ifrän det hcderwärda Bondc-Skändet, anförd af Riksdagsmannen bkls Svensson frän Skäne, som öfrycrlämnade z:ne HxuaHa krotocoili, af den 16 pm ändring i 16 Cap. 15 Z, Jvrda-Talken; af d. 26^lsff rörande Gästgifwcri-Ordningen, och af samina ffalo angä» ende Tjenstehjons-stadgan. veputationen beswarades och afträdde, hwareftrs Herr ^ckelbeiln fortfor til flut »ned upläsningcn af fls I)iäamen. pplästes följande: Utdrag af protocollet hällik hos dek Hederwärda Bonde-Ständer wid RikSdagen i Norrköping d. 26 klust 1800. S. O, Uti dct projeät tik en förbittrad Tjenstehjons-stadga, ssm Riksens StändeiZ Lconomie-Utskott, i grund af Kongl. Majus Nädiga drc-potition upgifwit, har Bocdcständet funnit sig föranlätit, at tilstprka följande ändringar och tilläggningar, nemligen: Wid z Z. At Hemmansägare, som ä sina ägor anlagt Torp och Nybyggen, icke mä förklaras skyldige at answara för de antagne Aboers Krono - Utstylder, emedan sädant skulle icke allenast lägga hinder i wägen för upodlingar, utan ock afskräcka ifrän de barmhertighets-rvcrk, som derigenom ofta bcwisas nödstälte personer. Wid 4 Z. Ak legostämma mä i hela Finlands Wästra Norrland, Wästerbotten, Gcfleborgs-Län, Upland, Skäne och Blekingen samt pä Gottland räknas ifrän den I November men i dc öfrige orter säsom tilfbrcne jfrän ben 29 September, til samma tider äret derefter. Wid 5 §.