Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
är visserligen tenor, men synes sakna hvarje b e g r e p p o m, att det ställes helt andra fordringar på en romanssångare än på en operasångare; häftiga öfvergångar o c h omotiverade nyanseringar i förening m e d ett rent af löjligt uttal af såväl svensk s o m tysk text störde totalt intrycket af d e vackra romanserna, o c h det bifall som lät höra sig efter sångarens föredrag, gällde nog ej h o n o m, utan naturligtvis tonsättaren. U t o m romanserna utfördes tvänne mindre pianostycken, däraf ett nytt, kalladt » Nordisk dityramb », det senare ett särdeles verkningsfullt stycke, fullt af sprudlande lif. Båda erb ö l l o ett briljant utförande af hr Stenhammar. Såväl under s o m efter konsertens slut var hr E m i l Sjö- gren föremål för entusiastisk hyllning. Lundquists förlag. J Aktiebolaget Stockholms Helstats Fin, hvit och fretiche hud och hy enom att använda F. PauWs Azymoltvål. T.Iveikas under läkarekontroll. Säljes å potek, parfymoch speceriaffärer m m. (S. T. A. 68785) åtager sig under bankens ansvar förvaring och vård af alla slags värdehandlingar, förvaltning af kassors och enskilda personers medel samt utredning af sterbhus; uppsätter och granskar testamenten, kontrakt och andra legala handlingar; förmedlar köp och försäljning af värdepapper samt lämnar råd och upplysningar vid kapitalplacering. Expeditionstid kl. 10 — 4. Bruxelles Mazettis Chokolad Garanterad ren och oförfalskad. Det H ö g s t e d t &amp; C:0, Stockholm, 32 Regeringsgatan Nyhet för hushållen! Kaffekvarn och Köttkvarn ken Söderbloms Bolag, ESKILSTUNA 7 Yenumerera på Jdun ' renommé v a r a n förvärfvat den strängaste réelitet v i d fabrikationen. Santalmissionens Vackraste äro rumsprydnader dekorationsväxter! Särskildt praktfulla DRACAERTOR till pris ä 1:50, 2: —, 2:50, 3: — kronor pr styck. Hållbara under många år i boningsrum 1 Nu är rätta tiden för inköp! Omsorgsfull inpackning gratis.
— Uppgif ä närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, så eriidningen utkommer i hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar för ett qvartal endast I krona, postarvodet inberäknadt. — Sista numret 1 » Och den är, fru Haraldson? » Ella kände, hur en rysning gled genom hennes lemmar. » Att rädda och pånyttföda del sedliga lifvet. Detta är för mig den djupaste betydelsen i hela denna stora menskliga väckelse, som fått namn af qvinnofrågan. Huru denna kommer, att utveckla sig i tidens lopp, bekymrar mig mindre, ty blott vi styra mot detta stora mål, så — faller oss allt det öfriga till. » » Men i alla dessa tusen vikar, bland dessa skär, som vi kalla samhällsoch sällskapslif, » utbrast Ella ångestfullt, » hur finna rätta farleden? » » Gud ger vishet, då vi hålla oss till honom, så sade ni ju sjelf här om dagen, då jag nedböjdes af ansvaret för det förslag jag framstält. Ja, detta är för mig mera än hopp, det är erfarenhet. Vi qvinnor ha ett sjette sinne, fröken Ella; ni vet, hur det kan bli så förunderligt känsligt, då det ställes under den Högstes blick. Ni vet hur det liksom upplyser oss på de vägar vi gå. — • Derför är det en så hjertslitande syn att se, hur våld göres på detta heliga ljus; derför är det vida svårare att se en sjunken qvinna än en andligt förolyckad man. Ty då en qvinna sjunker i dyn, brister en af de fina ljusstrålar, som sammanknyter hela menskligheten vid himlen. » Fru Ingeborg sade delta sakta och drö- jande, som om hon i ord öfversatte toner, blott förnimbara för hennes själ; men äfven Ella måste ha hört dem, ty hon fick ett så gladt uttryck i blicken, att då Augusta nu kom ut i salongen, utbrast den unga frun: » Ni äro sannerligen lyckligare än jag! Ni sitta här oeh småprata bort edra lunga tankar, men mina — ja Ingeborg, de ha bitit sig fast. — Vet du hvad jag gör?
D. ror 7Z ^ 854 Den 15 Jarmar»'. torna aro pä ekt eller annat lätt inkomna, Tullförsnillningen är redan gjord ock) blir genom beslaget icke ersattBeslagare», Fistaien winner ensamt; den Handlande lider till egendom, och rygte för ett Brott, hwartill hans tntrctze, jag wille nästan saga h«ns profession, Oeconomiffa Stadgars felaktighet och A^mänhetens önskan att bliswa försedd med goda warvr sä wägkigt förleder -Om genom ett samtvcke till Utskottets sö-stag Statens intrche icke lider, om den Handlandes säkerhet derigenom ökas, och upptäkten cf brott, hworwid Allmänheten alltid med sin röst gillar den brottsliga, förekommes, lärer aldraminst innom detta Ständ detta samtvcke wägras. Efter samma princip anser jag Jaglen ester sä kallade Bönhasar orättwis. Om wära hus och hem böra fredas för visitationer ester Waror, är det wäl längt wigtigare att de äta heliga för personer och deras onwändande af stna krafter. Jag kan derföre icke instämma i Borgare-Ständels tanka ait Utskottet ej haft anledning akt sträcka fin åtgärd till denna frage. Dtt ena synes mig följa af det andra. Frägan vm hwcd som är rätt lärer, efter hwad jag nu haft äran anföra, ej kunna anses twetydig. Meniiigarne om klokheten af beha förfatrnmgars upphäswande kunna deremot lätt wara delade De lvm dem förlwara anföra: Fabrikerne behöswa, för att kunna uppehälla sig, exclusiv förläljnings rätt^ De kunna e, bestä vm be undersäljas
Äfven har liar den kvinliga arbeterskan pröfvat sin förmåga. Fröken Gzsstafva Jlezckow exponerar en bibel i läderplastik, hvarföriitoin det ståtliga musikal bi im et^, inrymmande celebriteter fran inusikens värld, så val porträtt som biografier, a r utfördt af henne. Det vackra laderalbumet med inskription ~Portraits of swedish litterary womeils är daremot ritadt och arbetat af frökert von Diiben på fröken Giöhels. atelier. Detta album innehkller af fru ' Selma Jakobson konstnärligt utförda fotografier, 14 till antalet, af svenska författarinnor, jiimte en textad innehållsförteckning, och htföl ' jer den lilla samling af svenska författarinnors verk, bestämd a t t @ fö~lifvas nied det internationella kvinnobiblioteket i w The Woinan ' s Building P. Tvenne andra arbeten i läderplastik, en portfölj och ett a l h m, ganska skickligt utf örda, bara fröken Norclquists namn. Till läderplastiken .Iiör äfven den af, fröknarna Wrede i Vexiö utstälda präktiga gyllenliidersstolen, färgerna troget kopierade efter en utsökt gammal gyllenläderstapet frhn kultiirhistoriska museet i Lund. Hvad som kanske väckt förvåning hos dem, som tagit damkomit6ns utställning i närmare betraktande är, a t t triisnideriet, denna slöjdart, för hvilken wslojdensw hemland vunnit sitt rykte, a r .s % litet representeradt. Utställare skulle dock ej fattats, om tiden varit mindre knappt tillmiitt. E n inängd anmälningar a t träskulptur hade inghtt, inen blott få af de aiimälda föremålen hiinno blifva färdiga. E t t och annat prof på denna vackra konst förekommer dock. Fröken Mmia Monthan utställer en s7czci !pte~-nd stol i ljust. päronträ.
Då nu å nyo föredrogs Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie Ut kottens den 2 dennes på bordet lagda Memorial, med förslag till sammanjemkning af Riks-Slåndens beslut rörande Utskottens Utlåtande, N:o 8, angående reglementariska föreskrifter för bränvins-bränningens utöfning, samt försäljning af bränvin och beskattning derå, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: g §. Pre ste-Ståndets redaction, antogs; 10 §. återremitterades; i3 §, Den föreslagna nya redactionen af sista momentet bifölls, men §, återremitterades tillika, med afseende på den möjlighet, att Riks-Slånden härom stanna i olika tankar; 14 §• Utskottens förslag bifölls; 22 §. Ridderskapet och Adeln instämde' i Borgare-Ståndets beslut, men återremitterade tillika denna §. på samma sätt, som den i3 §; 26 §. voterings-propositionernfe godkändes; 29 §. Ridderskapet och Adeln 'instämde i de öfriga RiksStåndens beslut," i följd hvaraf voterings-propositionen ansågs komma att förfalla; 35 §. Den föreslagna voterings-propositionen godkändes; 45 §• återremitterades; /jy §. återremitterades; 48 §• Utskottens tillstyrkande bifölls; 62 §. Den lill Ridderskapet och Adeln ställda inbjudning antogs; 63 §• Utskottens hemställan bifölls. Öfrige delar af Memorialet ansågos ej erfordra någor, åtgärd af Ridderskapet och Adeln S. D.
In ven tarn» persedlarnes värden äfven sedermera alltjemt komme att underkastas förändringar, och en dylik kostsam anstalt således ofta kunde behöfva förnyas; dels ock förklarat, alt då Revisorerne ej annat kunnat, än betrakta upplagandet af ett visst penningevärde å Bankens Fastigheter och Lösören, såsom mindre behöfligt, efter som inga af dessa tillgångar äro användbare i och för Bankens financiella funetioner, ulan blott behöfde komma i beräkning i händelse af Verkets totala upplösning, hade Revisorerne ansett det göra tillfyllest, att Fastighelerne blifva uti Inventarium endast uppräknade och korteligen beskrifne, samt Lösörepersedlar och Inventarier uppförde blott efter stycketal uti behörige columner, men utan bifogande af någre penningevärden; samt att i följd häraf Revisions-Commissarien måtte få sig uppdraget, att så väl för år i8a5 sorn de följande åren iakttaga dessa grunder för uppgörandet af det Inventarium, som enligt Författningen bör General-IIufvudboken biläggas; i anledning hvaraf Banco-Utskottet, som funnit att de vid i8a5 och 1826 arens Hufvudböcker bilagde InventariiInstrumentcr varit upprättade i likhet med hvad Revisorerne föreslagit, beslutat, att derefter skulle på lika sätt förfaras, och derom låtit meddela vederbörande underrättelse till behörigt iakttagande. Nuvarande Revisorer anse deremot, att det skulle vara både af intresse och i sin mon upplysande i afseende på kostnaden af Bankens Fastigheter och Inventarier, om deras vården vöre uti Inventarii-Inslrumentet utförde. Uppmärksamhet derå skulle möjligen medföra väckelse eller ledning vid framtida Byggnads-företag eller inköp; äfvensom den olikhet einellan ett och samma Verks Räkenskaper, sorn 1111 förefinnes, deruti att det vid Tumba Bruks Hufvudbok bilagde Inventarium upptager sådane värden, men Bankens icke, derigenom skulle undanrödjas.
Täger man nu äfven i betraktande, alt Sveriges handel synes hafva sin naturligaste riktning ät väster, och att den ifrågaställa jernbanan icke allenast skulle underlätta varu-transporterne till och ifrån detta håll, utan äfven skulle bereda tillfälle, alt, efter omsländigheterue ordna varu-försändningarne från det inre af landet, antingen (ill den västra eller den östra kusten, så torde skälen lätteligen finnas, hvarföre den ifrågavar;de jernbanan ansetts ega företräde framför hvarje annan. Alt bestämma det belopp, som under den närmaste tiden bör för samma jernbanas utförande anslås, är en fråga, som tillhör StatsUtsk:s utredning. Alskillige reservanter inom Ulsk. hafva ansett Jämpligt föreslå R. St., att till jernvägars anläggande under den närmaste framtiden anslå en summa af 5 milhr. Jag tror äfven, alt en större summa icke torde kunna komma att erfordras under den tid, som är i grundlagen beräknad att förflyta till Ständernas nästa lagtima sammanträde. Då emedlertid StatsUlsk:s majoritet afstyrkt beviljandet af något anslag till sagde ändamål, anhåller jag om återremiss af nu föredragne 6:te och 7:de punkterna i Utsk:s Utlät., i den syftning, att Utsk. måtte föreslå R. St. att ställa ett lämpligt anslag till K. M:s förfogande, för alt sätta honora i tillfälle att påbörja utförandet af jernvägen emellan Stockholm och Götheborg. Frih. Sprengtporten: Under närvar:de omständigheter anser jag mig kunna lika litet tillstyrka som afstyrka fortsättandet af Köping-Hult-banan. När denna min åsigt grundar sig påen mera allmän upfatlning af jernvägs-frågans narrande ståndpunkt, har jag ansett mig böra något utförligare motivera mitt yttrande i delta hänseende, och som jag snart kommer att lemna staden samt till följd häraf är förhindrad att justera mitt yttrande, om det raundlligen afgåfves, har jag skriftligen upsatt mina tankar i ämnet, samt anhåller att för upsatsens npläsande få under en stund taga R. o. Ad:s lid i anspråk.
Riksdag med omisskännelig och berömvärd omtanka för det för Rikets försvar så vigtigä Artilleri-vapnets uprättha 11 ande ej skyggade tillbaka för en ganska betydlig utgift och tilldelade Artilleri-personalen betydliga löneförhöjningar, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det af 1850'års Artilleri-komité afgifna underd. betänk, och hvarje fosterlandets och vapnets vän derigenom tillskyndades en upriglig glädje, så var det likväl med en smärtsam känsla som jag, hvilken vid frågans slutliga afgörande var hindrad ^af sjuklighet att bevista Riksdagen, fick genom de allmänna bladen inhemta, att de personer, som ibland Artilleri-befälet voro de, hvilka kanske i främsta rummet bordt komma i fråga till löneförhöjning, blifvit uteslutna — jag menar Underofficerare och deras vederlikar. Ibland alla de olika befälsgraderna inom Arméen är det ingen hvars ställning, så väl i ekonomiskt som socialt hänséende, är så bekymmersam och svär sorn Under-Officetarnes vid den värfvade Arméen. Utgörande i allmänhet målet för de mindre lyckligt lottade klassernas Söner, hvilka ingått uti krigstjensten, gifver det åt dem en alldeles otillräcklig bergning, synnerligast om någon af dem inträdt uti gifte, pä samma gång som tjenstes^ällningen skiljer dem från sina fordna kamraters af truppen umgängeslif och lefnadsförhällanden, samt sätter dem uti en serskild, från de Hesta öfriga samhällsklasserna afskiljd ställning. Att hjelpa detta senare, kan och bör ej blifva föremål för R. Stms öfverläggningar, men det är en så mycket oafvislisrare pligt att lindra deras ekonomiska bekymmer. Det skulle förvånat mig, att de Stand, som aldrig glömma att påpeka behofven af bättre lönevilkor för de lägre tjenstemännen, denna gången glömt dessa, synnerligast det hedervärda BondeSt. nära stående, aktningsvärda, mindre synliga, men derföre ej mindre vigtiga delar af Armée-befälet.
Kinda båtled blifvit bildad från Horns socken i södra delen af Östergötland till Labbenäs’ lastageplats vid norra ändan af sjön Rengen på omkring 1 \ mils afstånd från Linköping, alternativa planer blifvit uppgjorda dels för Slängans kanalisering från Rengen till Roxen, dels för anläggning af jernväg i ändamål att dymedelst förena nämnde sjöar; ocb har Styrelsen, med anledning af erhållen nådig befallning att vid general förslagets upprättande taga den ifrågavarande anläggningen under ölvervägande, i underdånighet anmält ali, enligt uppgjorda alternativa förslag, kostnaden blifvit beräknad: a) för nyssnämnde kanalisering, lill R:dr 1,313,000: — b) „ anläggandet af jernväg för lokomotiv „ 500,378: 30. c) „ anläggandet af jernväg för hästkraft „ 420,879: 44. Med anförande af den stora fördel, som denna transportleds utsträckande skulle medföra, hade såväl de för arbetets beredande utsedde komiterade, som E. K. Maj :ls Befallningshafvande i Östergötlands län i underdånighet anhållit, att bidrag af allmänna medel mätte beredas för tillvägabringande af en sådan utsträckning, helst medelst kanalanläggning, enär derigenom en sammanhängande båtled af 7\ mils längd erhölles från södra ändan af Åsunden till Roxen samt således omlastningar kunde undvikas för de tunga effekter, som hufvudsakligen utgöra ortens afsällningsprodukter; och delade Styrelsen den sålunda yttrade åsigten om vigten af den inuti landet redan bildade farledens utsträckning såsom oafbruten vattenväg till Linköping, hvarigenom densamma medelst Göta kanal sattes i förening med hafvet. Den del af Östergötland, hvarigenom Kinda båtled framgår, vore dessutom lill följd af läge och naturförhållanden mindre lämplig för jernvägsanläggning. Visserligen vore en värdefull förbättring i ortens kommunikalions-anslaller ävägabragl genom den förutnämnda redan verkställda vattenleden; men Expeditions-Vtskotlets Förslag till anderd. Skrifvelse, IS:o 175.
Härtill genmälde slutligen Borgmästaren, att merberörda bouppteckning först efter en flere dagar fortsatt eftersökning återfunnits, och att han enskildt emottagit densamma, hvarföre han hemställde, huruvida det åberopade lagrummet vore till förevarande fall lämpligt och huruvida det bötesbelopp, som föreslagits, vöre jemförligt med den försummelse, som möjligen kunde iäggas honom till last. Den 4 Juli 1855 meddelade Kongl. Hofrätten Utslag af innehåll: att emedan annat förhållande icke blifvit i målet ådagalagdt, än Borgmästaren medgifvit, eller att, sedan han med biträde af en Rådman den 11 Maj 1848 ifrågakomna bouppteckning förrättat, enkan Hasselberg utlöst densamma och sedermera till Borgmästaren, utom rätta, ånyo öfverlemnat bouppteckningen för att genom hans försorg till Rådstufvurätten ingifvas, hvarefter bouppteckningen den 14 Augusti 1854 blifvit bos Rådstufvurätten företedd och den 16 i samma månad till enkan Hasselberg återställd; ty och som, vid anförda förhållande, det icke, emot Borgmästarens bestridande, antagas kunde, att, då enkan Hasselberg till Borgmästaren öfverlemnade bouppteckningen med förenämnde uppdrag, han densamma å sitt embetes vägnar emottog, eller att Borgmästaren i denna sin egenskap bouppteckningen sedermera innehaft före ofvanberörde den 14 Augusti, så funne Kongl. Hofrätten, det Borgmästaren icke kunde, på sätt emot honom blifvit yrkadt, till ansvar, såsom för tjenstefel, i målet fällas.
Han hade, med ett ord, krånglat, och så mångfaldiga gånger blifvit beslagen med tvätalan och klart i dagen liggande lögner och osannfärdiga berättelser, som sjelfva Breitfeldt, och hade äfven lika få som ömade för hans hårda öde, som denna stackars usla varelse. – Ja minsann, bör icke han dö, och det på det skamligaste vis – fortfor Lena – för det va’ i alla tider den uschlaste skråe jag vet, ilaker och illistiger på alla sätt. Jag glömmer aldrig när han ville skylla stora herregålsstölda på Gunnar och mig, den galgfogeln! Nej, han bör ha ’et, allt hva’ han får. – Hu! att du kan tala så! – sade Elin i mild, men ändå förebrående ton. – Att du kan tänka och tala så, och det i dag till! Ack! lärde vi icke af Honom försoning och öfverseende? Och böra vi ej vakta oss att så hårdt fördöma? «Dömer icke, så varen j icke dömda», säger ju skriften, och om jag tordes förklara de orden efter mitt begrepp, så ligger deruti ett förbud för oss menniskor att döma öfver våra likar, åtminstone allt för hårdt och strängt. Ja, för min del säger jag uppriktigt, att jag icke tycker vi hafva rätt att lifdöma en menniska, ett Guds beläte. Huru veta väl vi – svaga, kortsynta dödlige – om hon ej behöfver ett längre lif här i tiden, för att försona sina brott eller bevisa sin oskuld; ty der menniskor skola döma, der är säkert orättvisa och väld mången gång med i domen. Tänk bara dig sjelf, käraste Lena: du fördömer den stackars olycklige Olle, till stor del af hämnd för att han velat påbörda dig en stor synd; men det är ändå intet rätt, ty hvar sak bör väl vara för sig, om rättvisa på jorden skall kunna finnas, eller huru, Lena lilla? – Asch! – svarade Lena. – De’ vet väl jag, det! Och jag för min del, jag förlåter aldrig Olle, så gammal jag blir.
Sig föranlåten att derom göra nådig framställning till Rikets nu församlade Ständer, och således Utskottet måste antaga, att ifrågavarande hamn-arbete icke är af den allmänna vigt, att det för närvarande bör företrädesvis medtaga de för andra nödiga ändamål behöfliga disponibla tillgångar, får Utskottet afstyrka Rikets Ständers bifall å ifrågavarande motion. 17:o Af herr Gezelius, som med afseende å det högst bristfälliga skick, i hvilket Öregrunds hamn befunnes och då det vore högst angeläget, att skynd samma åtgärder vidtoges för iståndsältande af denna, serdeles gynnsamt och beqvämt belägna, hamn, hvilken genom sitt läge vid stora segelleden vore att anse såsom en lika vigtig sorn ofta anlitad nödhamn, så väl för sjöfarande i allmänhet, som ock serskildt för de trafikerande på Finland och Norrland, anhållit, att understöd af statens medel måtte till nämnde hamnbyggnads-arbete beviljas, samt af sadan anledning föreslagit, att, sedan ifrån den, enligt uppgjordt förslag, beräknade kostnaden 5,127 Ridr afdragits en tredjedel, som staden åtagit sig att bestrida, återstående 3,418 R:dr banko inåtle såsom bidrag eller anslag af allmänna medel varda, utan återbetalningsskyldighet staden beviljade. Med afseende å den stora vigt och nytta, ifrågavarande hamnförbättring skulle medföra för sjöfarten i allmänhet, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer må för Öregrunds hamnbyggnad bevilja ett anslag af 3,418 R:dr banko med vilkor, att den för arbetets verkställande uppgjorda planen, efter granskning af styrelsen för vägoch vattenbyggnader, varder af Kongl. Majit godkänd samt att staden ikläder sig förbindelsen ej mindre att arbetet i öfverensstämmelse dermed fullborda, än ock att vidkännas alla öfriga i och för dess fulländande erforderliga kostnader. l8:o
Ständer på detta sätt hafva handlat långt klokare, än att från ett land, fattigt både på folk och penningar, utdrifva en folkstam , allmänt känd för industri och ett sparsamt lefnadssätt. Hos Eders Excellence, Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln anhåller jag ödmjukast, att detta mitt vördsamma yttrande äfven må blifva till Oeconomieoch BesvärsUtskottet remitteradt. Grefve Lilliencrantz, Slokän Wilhelm: En värd Ledamot, Herr Majoren Palman, har till en del redan yttrat, det jag ämnade anföra. Jag vill således endast tillägga min förundran dervid, att man förebrår Judarna, det de icke äro Jordbrukare , då de endast i vissa städer äga rätt att vistas; att man på en gång klandrar dem, för det de utgöra en särskildt Na - Den 13 April. tion _ utan ali medborgerlig känsla för det land de bebo, och söker bestrida dem åtnjutandet af de inskränkta medborgerliga rättigheter, de hitintills fått begagna. Att man uppgifver såsom menligt för Ri» ket, att de etter vunnen förmögenhet med densamma till andra länder utflytta — och tillika åtalar, att de bosätta sig i Riket igenom inköp af hus i städerna. Jag tror, Mine Herrar, att illiberala tänkesätt icke passa för detta tidehvarf, jag tror, att endast Tiggarejudar äro skadlige, om gällande lagar kraftfullt handhafvas; och om Portugal!, Genua, Venedig, Holland med flera Siater, skulle falla på den oförmodade tankan , att utdrifva de Judar, som der samlat betydlig förmögenhet , är jag öfvertygad., att vi utan våda kunde i Sverige lemna dem en fristad, äfven med rättighet att köpa hus. Till hinder emot utflyttning efter samlad rikedom i Sverige, kunde ju stadgas en viss afgift, att vid slikt tillfälle erläggas, grundad på uppskattad förmögenhet, enligt medium af vissa föregående år. Dessa anföranden, af Herr Palmon och Grefve Lilliencrantz, skulle åtfölja remissen af Herr Malmtrfelts och Friherre Beyer Dictamina.