Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilken hänförande tanke att se sin själ i skapande planer, i genomgripande reformer uppväxa och ordna sig vidt och bredt; hvilken skön tillfredsställelse att veta sig vara den, ur hvars själ folken erhålla nya rörelse-elementer, ny rigtning RIRSRÅDET. HÖPPENER. RIKSRÅDET. Syskonen. 98 för kommande tider. Blotta tanken, att jag förlorat mitt inflytande, sprider missmod öfver mitt sinne. Men nej, jag skall icke falla. Hvem har mera än jag arbetat med patriotism och kärlek för det allmänna? Att stöta bort mig från thronens sida, vore att gifva mig en dödsstöt. Beröfvad min Konungs gunst, eger jag intet att lefva för. Jag inser nödvändigheten att återställa Konungens förtroende till Ers Excellens, emedan förtroendet till er innebär revolutionens bestånd, då deremot förtroendet till Löfvenstråle och Liljeborg bär i sitt sköte en kontra-revolution, i de aristokratiska partiernas intressen. Det faller mig också in någonting. Ers Excellens erinrar sig sin förre handsekreter? Hummer? RIKSRÅDET. HÖPPENER. HÖPPENER. Han förrådde er; misstager jag mig ej helt och hållet, skall han också lika lätt kunna förråda sina nuvarande beskyddare. Jag vet att han eger ett dokument i sin hand, som ... följ mig, Ers Excellens. (De gå. Constans, insvept i kappa, inkommer på scenen från högra sidan och stadnar emellan spaljern och kulisserne. Ett ögonblick derefter synes C. Löfvenstråle på motsatt sida; också han stadnar emellan spaljern och kulisserne.) Andra Scenen. CONSTANS och LÖFVENSTRÅLE. Hvar och en på sin sida, utan att se hvarandra. Jag har följt min far tätt i spåren. Min stackars far, alltsedan i går har han ej talat ett enda ord. Man kan ej störta tvänne karlar i en djupare afgrund än i famnen på en kokett qvinna. Här bor fru Augusti. Aj, aj, det skall bli en historia det ... som... Kärleken gjorde mig dristig. Jag har haft audiens hos Konungen. Jag har sagt honom allt.
San titt fer cd; för ©f)riftian flabb titt fern, omfattanbe, i bet förra Sanet, en Suggube t)ärab, ett Ottfjö, Oiöttnebergb od) dparjageré t)äraber, en lorita od) Sara l)äraber, en Örte od) @fi)ttb t)äraber, ett 5Semmeitt)ögb, Sjunia od) Jperreftabd l)äraber famt en $ärb od) grofia l)äraber, famt i bet febnare Sanet, en Sngetftabb odb Serreftabb tmraber, cnSttbo od) ©ertb t)äraber, en SSittanbb od) Ofira ©öinge fmraber, ett SBeftra ©öinge I)ärab famt en Skorra od) @öbra Sibbo famt Sjäre gräber; fontmanbe boet merfftä(ligf)eteii beraf att i wijia l)änfeenben bero på åtflittige förut utnämnbe .ipära&bfwfbtngarb afgång; Od) äro fåtebeb, bå ©arlbfrona Säit rebatt förut btifwit i betta tjänfeenbe orbnabt, famttiga bomfagonta imber hofrätten öfwer 0fåtte od) Stefinge titt omfånget nu mera befiämba. lt|)|)å unberbånig anmälan, att för ärenöerttab fftjnbfamtna odt) ^ ^anira* bef)ötiga t)anbläggitiitg inom .3uftitie
Banco högre pris per Tunna är hvartill den af Handlande blifvit derstädes försåld, har, efter Räkenskapernes föranledande, samma år blott 7 T:r riad Råg, som varit förskärnde, blifvit å AuRion försålda till något öfver 3 R:d Banco Tunnan. Skulle åter Herr Thunell hafva afseende på de vid Carlscrona Magazin år 1816 försålda Omkring goo Tunnor oriad Råg, så är förhållandet dermed sådant, ätt denna Råg äfsändes från Ystad och blef under transporten af värma så försämrad, att den vid framkomsten till Carlscrona, enligt vederbörligen anstäld besigtning, ej kunde för Amiralitetets behof användas, Utan måste på offentelig AuRion till den mästbjudande afyttras, då AuRionspriset varierade emellan gårö R:d Tunnan. Den af Herr Thunell gjorda jemförelse' emellan Magazinslnrättningens pris och de hos Handlanderne i Carlscrona gångbare, tyckes likväl icke kunna hafva afseende på förhållandet år 1816, emedan om god riad Råg blifvit af Köpmännen försåld till 16 sk. Banco mindre per Tunna, än hvartill den förskämde oriade Rågen af Stadens Innevånare betaltes, hade väl i sådant fall, någon afsättning å denna försämrade vara då icke inträffat. — Hvilket allt Riksens Höglofl. Ständer vördsam ligen underställe*! Stockholm den 21 Tebruarii 1818. ■ StatsUtskottebs Betänk anden* N:r 100. Riksens Högloft.
— 1 stället för den vid sednaste revision jemväl anmärkta sammanföring å ett enda conto af de byggnadslån, hvilka vid särskilda Riksdagar och emot olika betalningsvilkor, blifvit staden Borås beviljade, hafva, på sätt Reglementet angående dylika låns bokföring stadgar, dessa tvänne byggnadslån upptagits ä hvar sitt conto i så väl 1847 som 1848 års hufvudböcker. Revisorerne hafva äfvenledes genomgått och granskat samt med hufvudhöckerna jemfört den, enligt Rikets Ständers beslut vid 1844 och 1845 års Riksdag, upprättade samt för åren 1847 och 1848 fortsatta särskilda räkenskap eller liggare öfver de byggnadslån, städerna Norrköping, Rörås, Wenersborg och Wexiö, tid efter annan, erhållit. Under denna granskning, hafva Revisorerne väl icke funnit något att anmärka emot nyssberörde, vidlyftiga och i flera band fördelade, räkenskap, hvars uppställning öfverensstämmer med Rikets Ständers derom meddelade föreskrift och hvars balans-, kassaoch intresse-conti för nu ifrågavarande år upptaga enahanda slutsummor, sorn hvarje stads låneconto i Riksgälds-kontorets hufvudbok för samma år; men Revisorerne hafva icke kunnat undgå fästa sin uppmärksamhet vid den mindre ordentlighet och noggranhet, hvarmed de föreskrifna årliga ränteoch kapital-inbetalningarne till en betydlig del verkställas; hvilket förhållande ej allenast förlänger den tid, inom hvilken lånen böra vara till fullo återbetalda, utan förökar samt försvårar i hög grad både bokföringsoch revisions-arbetet, helst hvarje inbetalning, hvilken icke blifvit inom behörig tid verkställd, föranleder särskild uträkning för bestämmande af hvad deraf bör bokföras såsom ränta och hvad som hör afgå på hvart och ett låns återstående kapitalbelopp. Dessutom har det förekommit Revisorerne anmärkningsvärd^ att, sedan Riksgäldskontoret, för bevarandet af sin intecknings-säkerhet mäst förskottsvis inbetala utskrifna extra brandförsäkrings-afgifter, åratal förbigått innan slutlig godtgörelse för sådana förskotter erhållits.
M. på chefens för landtlörsvar-depart. förslag. Alla iuom de olika officersgraderne varande, särskilta befattningar utgöra ingen befordran, utan endast ett förordnande, hvilket af depart:s-chefen i kommando-väg utfärdas; vid generalstaben pä chefens för general-staben, vid gardes-brigaden på brigadschefens, vid infanterioch kavalleri-brigaderne på brigadchefernes, vid artilleriet på general-fält-lygmäslarens, samt vid ingeniör-brigaden pä brigad-chefens förslag. För att till liquidalionseller förråds-officer kunna förordnas, fordras dock alltid eget medgifvande. Alla vid arméen varande civila tjenstemän, som äro officers vederlikar, utnämnas af K. M.; ang:de deras föreslående och kompetens gäller hvad för närvar, är föreskrifvet. För alla öfverflyttningar från linien till gardet och tvertom fordras medgifvande. Rättighet att på derom gjord anhållan erhålla afsked, är hvarje officer och under-officer lillerkändt, som ej mer befinner sig i beväringens klassåldrar, eller som vid arméen tjenstgjort i G år. Med undantag af brigad-chefer och generalspersoner, hvilka alla innehafva förtroende-embeten, kan ingen officer utan laga dom mista sin innehafvande befattning, och dermed förenade förmåner och rättigheter. Arméens allmänna utredning och tross. Allt hvad som tillhör arméens allmänna utredning och tross, anskaffas, hekostas och ersättes af Kronan, der så ske kan, efter bestämd brukningstid. Uti allmänna utredningen och trossen inbegripes: a) För alla vapen. l:o Kasserner, förråds-, verkstadsoch sjukhus. 2:o Kasernoch sjukhus-persedlar. 3:o Sjukoch medicinal-persedlar. 4:o Kokoch köks-persedlar. 5:o ♦) Se Tab. 31 Lit. B. Ved och lysning. 6:o Troféer och kommunion-saker. 7:o Musikaliska instrumenter. 8:o
Nu gällande <§ 12 handlar om kreditupplaget, hvilket, enligt kommitterag 12 » jördes här förut anmälda förslag, skulle komma att inbegripas under en u t v i d g a d nederlagsrätt och blifva föremål för särskild lagstiftning; hvarföre också kommitleiser. terade helt och hållet uteslutit stadgandet om kreditupplagsrätten ur tulltaxeunderrättelserna. Under förutsättning, att frågan om de särskilda upplagsrättigheterna kommer att framdeles särskildt behandlas, anser jag mig ock böra underdånigst hemställa, att omförmälda stadgande för närvarande mätte få ur tulltoxe-underrattelserna utgå. Emot nu gällande § 15 svarar 10 § i kommitterades förslag, uti hvilken ^ 1Q annan ändring icke blifvit ifrågasatt eller torde böra ega rum, än som här förut i sammanhang med förslaget till oinskränkt tullfrihet för fartyg blifvit i underdå nighet tillstyrkt. Kommitterade hafva ur sitt förslag uteslutit § 14 i nu gällande tulltaxeg ^ underrättelser, angående förfaringssättet vid tullbehandling al Ii vitt socker, som angifves såsom råsocker. Jemte det Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen, i sammanhang med sitt förslag angående införselsförbud för vissa slag bränvin och sprit, tillstyrkt ett stadgande till förekommande af förtullning utaf dessa slag, hafva embetsver ken tillika föreslagit, att nu gällande föreskrift om särskild kontroll vid tullbe handling af hvitt råsocker måtta varda bibehållen.
Man skulle annars kunna vilja sträcka samma analogie af den citerade §. äfven till Riddarhus-Secreterarens utnämnande, emedan t der icke står, att han skall af Ridderskapet och Adeln antagas. Jag anhåller således om Den 24 Februarii. 719 Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposi. tion i enlighet med hvad Friherre Boije föreslagit. Herr Hjerta: Kanhända har jag miss förstått Grundlagens mening, men, jag vågar dock ännu en gång säga att jag tror det ej så ar. Den är tillräckligen bestämd, enligt hvad jag finner, och när den det är, när den bör lydas och vördas af en hvar, då mine Herrar tror jag, att ett Stånd icke bör blanda sig i ett annat Stånds önskningsmål, utan hellre upplysa detsamma, att det anser Grundlagen tillräckeligen bestämd, då jag tror, att man bör yttra, att frågan enligt Grundlagen bör behandlas. Friherre Boije: Man har' omtalat principen för Bonde-Ståndets rätt; och jag begär då också att få nämna min åsigt. Då Riksdags-Ordningen bjuder, att Kongl. Maj;t tillsätter Bonde-Ståndets Secreterare; men stadnar der, så är också principen klart gifven. Herr Tham, Wolrath: Förmodeligen är Bonde-Ståndet icke uti okunnighet om de rättig, heter Grundlagen det tillägger; att lemna BondeStåndet ett sådant svar, sorn Herr Hjerta föreslår, tyckes vara, att uppmana dem, att med trotts sätta sig i besittning af denna rättighet, hvilken äfven jag anser vara Ståndet i Grundlagen förvarad; valviljan emot Medständer och vördnaden för Konungen mana oss, att bifalla Bonde-Ståndets begäran, och jag förenar mig derföre full - 7‘jo Dtn 24 Februarii'. komligt reed de Herrar som begärt proposition till bifall å BondeStåndets upplästa ProtocollsUtdrag. Grefve Lövenhjelm, Carl Axel: Jag skall ej länge upptaga Högloflige Ridderskapet och Adelns tid.
Del tillstyrker således ej för dem ett owilkorligt undaw tag: det tillstyrker allenast den underdåniga anhållan, att de, hwilka såsom Studerande, genom wa derbörande Lärares eller Förmans, efter skärpta fö> reffrifter, företedde bcwis om god fräjd, cm snille/ skicklighet, flit och kunskaper, gifwa hopp att i en framtid i Lärostolar och Embeten blifwa Stam nyttige, matte af Kongl. Maj:t efter förutgangcii pröfning kunna dispenseras eller permittcras, i fall de tillika kunna leda i bxwis, att de af fattigdom aro ur stand att lega fullgod Karl i sitt ställe. U> stoltet känner att den wälbildade Ungdomen gärna erbjuder sig till striden för Fäderneslandet: det will ej betaga Landets af denna ädla anda lifwade ner al! ukwäg att tillfredsställa sitt begär till Att och Medborgerliga Lagrar, men det önskar att först Styrelsen med ett medel att at Staten förwara tt plantskola af sadane Embetsoch Tjenstemän, som stola stöta desi inre angelägenheter, sadane Lärare/ som stola warda den tända gnistan af Wetlenffen pers, Konsters och den allmänna odlingen ljus.
Det vore sannerligen ett i högsta måtto beklagansvärdt tidstecken, om embetsoch tjenstemannens samvete, heder, ära och tro behöfde, snart sagdt vid hvarje handling å tjenstens vägnar eller vid hvarje steg på befordringsbanan, till yttermera visso med ed regelbindas. En gång aflagd embetsed må väl vara tillräcklig för hela embetstiden. Hvad särskildt angår embetsed vid ecklesiastika befordringar, föreskrifver Kongl. Brefvet af den 23 April 1773: “Innan embete och lön tillrädes, skall tro och huldhetssamt tjenste-eden i Consistorio afläggas, hvilket å fullmakten antecknas. “ Till följd häraf måste Kyrkoherde och Komminister, vid vunnen befordran till annan Kyrkoherdeeller Komministers-lägenhet, inför Domkapitlet å nyo aflägga en och samma, redan förut en eller flera gånger aflagda, tro-, huldhetssamt embetsoch tjenste-ed. Anses den vid inträdet i Prestembetet högtidligen gångna eden icke göra tillfyllest, hvarföre då ej inskränka edgången åtminstone till första befordran till ordinarie tjenst? Hvarföre låta edsförbindelsen vid ytterligare befordran till likartad eller samma tjenst, ehuru i annan verkningskrets, onödigtvis förnyas? Hvad slutligen våra nu gällande edsformulärer beträffar, så synas de ännu i allmänhet vara alltför ordrika och vidlyftiga; i korta och bestämda ordalag affattade, skulle de på ett mera bindande sätt fästa tanken och framhålla det betydelsefulla i innehållet. På grund af hvad jag nu tagit mig friheten till behjertande anföra, dristar jag vördsamt föreslå, att Rikets Höglofl. Ständer måtte, uti underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anmäla behofvet af en inskränkning af de fall, då edgång lagligen må vara tillåten, samt anhålla om en revision af gällande edsformulär er. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anliålles vördsamt. Stockholm den 12 November 1862. L. G. 11. Palmlund Motioner i Preste-Ståndet 1862.
M:s i grundlagen förvarade rättighet i detta fall, att någon förklaring deröfver icke behöfts; men sedan man ser, att frågan kan tydas derhän, att man skulle kunna draga den slutsats, att K. M., som är berättigad att af 8:de Imfvudtiteln taga hvad som erfordras till fångarnas sysselsättning, icke skulle kunna låta sysselsättningen bestå i arbete å Kungsholmen, så är det nödvändigt att gifva ett förtydligande, som undanrödjer detta misstag. Det är det enda StatsUtsk. föreslagit, och bästa beviset derför, att Utsk. icke öfverskridit gränsen för dess tillstyrkande rätt eller åsidosatt R. St. beslut rör:de det begärda anslaget, är det, att Utsk. undantagit kostnaderna för instrumentalief och materialier, emedan sådana kostnader under intet vilkor tillhöra 8:de hufvudtiteln; hvaremot allt det andra tillhör denna titel, ehvad än R. St. öfver denna fråga behaga besluta. Då detta är verkliga förhållandet, vet jag icke, hvarföre man skall gifva det sken af att vara en rubbning af ett redan fattadt beslut, hvilket endast är en med grundlagen öfverensstämmande förklaring af hvad R. St. beslutat. Den värde ledamoten, som nyss yttrade sig, har visserligen antydt, att 3:dje och 4*de hufvudtitlarna skulle kunna lemna tillgång för i fråga var. ändamål. För min del skulle jag tro, att det icke är hans allvar; ty med den uppmärksamhet, hvarmed han följt riksdagsärenderna, har det icke kunnat undfalla honom, att man på 3:dje och 4;de hufvudtitlarna icke kan vänta sig någon besparing. Han har trott, att 8.*de hufvudtiteln icke skulle kunna lemna någon tillgång för ifrågavar. ändamål. Jag medgifver, att det är förhållandet, såvida 8:de hufvudtiteln skall inskränkas inom den förslagsberäkning, man uppgjort; men 8:de hufvudtiteln är blott en fÖrslagstitel, och ehvad R. St. i denna fråga besluta, är likväl K. M. icke blott berättigad, utan äfven nödsakad att öfverskrida detta förslagsanslag, i händelse det icke är tillräckligt för 21 H.
Femton år äro likväl sedan denna tid förflulne, och man borde väl hafva kunnat hoppas, att en sä väl grundad åsigt under denna tid skulle hafva hunnit alt mogna; men långt derifrån synes man hafva återgått till den ståndpunkt, på hvilken man stod före denna tid. Vid betraktande af dessa strider kan man icke undgå att fråga sig sjelf hvad väl orsaken kan vara dertill, alt män, som med hela sin själ, med kraft och alfvar, samt med nit och drift, befattat sig med verldsliga och politiska ting, likväl äro så fullkomligt främmande för, och ofta så okunnige och late uti hvad som rörer kyrkan och det andliga lifvet. Skälet är icke så svårt alt spåra, ty det ligger helt naturligt deruti, alt lekmannen sedan långliga lider tillbaka, alldeles icke befattar sig med kyrkans angelägenheter. Detta bedröfliga förhållande har haft till påföljd att icke allenast de prestman, som med nit och alfvar sköta sitt kall, sakna det stöd, som de med skäl borde kunna förvänta hos sina mera uplysta församlings-medlemmar, ulan det har äfven sedan långt tillhaka haft den påföljd, att detta nit äfven hos de mest nitiska lärare har i viss mån svalnat. Det ligger i sjelfva sakens natur, att man mäste bevakas, och om jag äfven skulle antaga, att en så fullkomlig menniska funnes, alt han icke behöfde bevakas, så behöfver han dock upmuntras. Hvarje menniska behöfver uti sitt bemödande alt nitiskt upfylla sina pligter upmuntras genom sina medmenniskors bifall, men denna upmuntran hafva äfven de mest nitiske prester saknat, af det skäl att lekmännen icke egnat kyrkan något deltagande. A den andra sidan deremot, har detta varit en mycket välkommen anledn. för den icke obetydliga skaran af prester, som varit belåtne med denna likgiltighet för kyrkan, att under de sednare tiderna sköta sitt kall, huru de för godt finna, och följden häraf torde vara så klar, att man icke behöfver deraf updraga någon målning.
SIGRID. INGA. dan, spinnande några ögonblick tyst; derpå återtager hon modrens ord). "Gör gladt din pligt, så blir du säll på jorden!" Det är då summan af all lifvets vishet O, huru kall och hård, hur glädjelös SIGRID (sätter sig tankfull vid slän Den synes dock i stunder såsom denna! Men sörja dig som en försvunnen vårdag, Och fröjd och hopp uti mitt tysta, stilla Ja, ja! så vill jag sörja dig, min älskling! INGA En vissnad blomma, du som kom med sol Och obemärkta lif det är dock skönt! (lutar hufvudet mot handen, och låter sländan stanna.) och går fram till henne). (vänligt). (stiger upp från sitt arbete Ack jungfru! om jag finge trösta eder! Det får du gerna, Inga-lill! INGA. SIGRID Skall jag försöka? Tälja er en saga? Eller kanhända qväda er en visa, Men hvad En ljuf och sorglig, sådant stilla plär Den bittra svedan uti eget hjerta! SIGRID. Ja, sjung en sång helt sakta vid din slända, Så spinner jag och tänker och hör på. INGA sjunger:) (sätter sig åter att spinna och Och ungmön hon gick sig i fagraste lund Bland rosor och dejeliga blommor, Der mötte hon svennen i morgonens stund, Den lilla grön linden hon sörjer! Brölloppet på Ulfåsa. Nu reser jag bort, allrakärestan min, Från rosor och dejeliga blommor; Men aldrig i verlden går du ur mitt sinn! Den lilla grön linden hon sörjer! Och jag stannar qvar allrakärasten min Bland rosor och dejeliga blommor, Och aldrig jag blifver en annans än din Den lilla grön linden hon sörjer. Och ungersven föll uti hedningaland Bland rosor och dejeliga blommor! Men ungmön i klostret hon täljer sitt band. Den lilla grön linden hon sörjer! Christ' gifve dem båda en sällare ro Bland rosor och dejeliga blommor, När de ibland helgon i himlen få bo, Mens lilla grön linden hon sörjer! (efter en paus). Tack Inga, tack! Min smärtas svanesång Det var. Och då är ingen sorg på jorden tung! INGA.
Man har äfven föreslagit att inskränka husbondes skyldighet att ansvara för sina underhafvandes utskylder; sid. 66 heter det nemi.: ”Husbonde häfte jemväl ”för dess landtbonde!'.?, torpares och å ägorna bosatte arbetares kronoutskylder, vid bristande tillgång; dock att för ”de sistnämnda denna ansvarighet icke äger rum, så framt ”med intyg genom sockenstämmo-prot. eller eljest behörigen kan styrkas, att jordägaren af dem icke njutit en mot ”utskylderna svarande tjenstbarhet.” Så länge jordägaren är skyldig ansvara för dessa personers utskylder , fruktår han äfven för att få löst folk på sina ägor; i det ögonblick (nan täger bort denna skyldighet, kan man vara säker på att få så mångå flera inhyseshjon, på hvilka reda saknasr O111 detta är klokt, så är ock förslaget godt. Olämpligheten att inställa rättigheten för någon annan än den skattskyldig!? att besvära sig öfver Pröfnings-comite'ens åtgärder, har blifvit anmärkt af flera välda ledamöter. Men här är något öfrigt, sorn jag ber att få tillägga. Ingen plägar besvära sig öfver att hans granne blifvit för litet taxerad; Utan de vanliga besvären innehålla, alt klaganden i förhållande till sin granne blifvit för högt taxerad. Örn nu Kronans ombud icke får besvära sig öfve!- grannens taxering* så föi blifver hon oförändrad ; och då är påföljden af klagomålen endast den, att klaganden får nedsättning. När alla i jemförelse till grannen för högt taxerade märka detta, så besvära de sig alla, och på sådant sätt nedsättes liela districts till jemlikhet med den ifrågavar. grannen. Om nit lian är för lågt taxerad* så kommer taxeringen öfver hela länet att för hans skull sjunka möjligen under det utsatta minimi-beloppet, och det liela måste omgöra?.
Måhända var det minnet häraf, som ökade skärpan i hans röst och satt den knölige käppen i hans hand. Nog af, denna käpp användes flitigt såsom uppfriskningsmedel på arbetarne, när desse, badande i svett och utmattade af ansträngningar, förrättade sina göromål med mindre raskhet och ifver, än han fordrade, och hans fordringar voro obegränsade. Nu, i den hetaste timmen af middagsstunden, var en hvilostund medgifven arbetarne, och man såg dem söka skuggiga ställen, för att der intaga sin måltid. Biskop Petros hade i dag, såsom ofta, frivilligt infunnit sig vid arbetet. Klädd i en grof tunika hade han inställt sig på hvarje punkt, der det tyngsta arbetet förrättades och uppsyningsmannens käpp syntes svängande i luften. Hans ovanliga kroppsstyrka förvånade uppsyningsmannen, och ifvern, hvarmed han använde den för att bespara de sina lidanden, skulle hafva bevekt honom till mildhet, om ej hjelparen tillika hade varit den förhatligaste af alla homoiusianer, nämligen deras egen biskop. Under hvilostunden drog sig biskopen tillbaka till den nyuppförda skuggiga tempelportiken. Här vandrade han af och an i djupa tankar. Han hade dagen förut genom en från vesterlandet ankommen prest erhållit underrättelser från Rom. Biskopen derstädes var, när budbäraren lemnade verldsstaden, sängliggande af sjukdom. Man kunde icke förmoda, att den ålderstigne mannen skulle lefva länge, och intriger spunnos redan af dem, som hoppades blifva hans efterträdare. Den homoiusianska församlingen i Rom hade vunnit en temligen ansenlig tillvext under sednare tider. Den athenske biskopens namn var kändt och älskadt ibland dem, och de skulle vid ett förestående biskopsval utan tvifvel skänka honom sina röster. Men de romerska homoiusianernas antal var, jemfördt med homousianernas, ännu ett ganska underlägset. Konstantii död hade betydligt förminskat omvändelserna från de sednares bekännelse till de förres. Petros hade inga utsigter att denna gång få sitt val genomdrifvet. Men han var en kraftfull man, och sannolikt hade han ännu en lång tid att lefva.