Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är just denna svårighet, hvars häfvande jag i mitt förra yttrande föreslagit genom den utvägen, att det bör tillhöra socknen och icke den inflyttande att fullfölja frågan om protesten mot mantalsskrifningen, på det att den frågan må vara definitivt afgjord, innan mantalsskrifningen sker, och således icke personer i mantalslängderna införas, mot hvilkas inflyttning socknen protesterat, hvilken protest tjenar till intet, då den icke blifvit fullföljd. Samme värde talare har jemväl yrkat, att arbetsfört folk icke bör förvägras inflyttning. Arbetsfört folk bör visserligen icke vägras inflyttning, om de äro välfrejdade; men vanfrejdadt folk bör socknen äga rättighet att vägra inflyttning, likasom en sådan rättighet bör få äga rum i afseende på ålderstigna eller icke arbetsföra personer, dock icke, hvad de sistnämnda beträffar, så att förstå, att föräldrar skola kunna förvägras att inflytta till sina barn eller tvärtom. Hr Hjärne: Jag beklagar, att mitt förra yttrande var så otydligt, att deraf föranleddes Gr. Borns yttrande, att jag ”försvarat Utskrns betänk.” Då jag med Hr Gr. var af alldeles samma opinion inom Utsk:n, vore det besynnerligt, om jag inom den korta tid, som emedlertid förflutit, kunnat helt och hållet förändra opinion i ämnet. Det har jag icke. Jag har icke försvarat Utsktns hetänk., men jag har försvarat Dtsktn mot den förebråelsen, att de icke skulle afgifvit ett så utförligt betänk., hvartill ämnets vigt och rubriken på betänk, kunde gifva anledn. Visserligen hade betänk. blifvit mycket vidlyftigare, om Utsktn inkommit med förslag till fullständiga stadganden för fattigvården; mendet ansågo Utskm icke möjligt att åstadkomma.
Förordn. den 10 Juni 1841, angtde straffet för olofligt innehafvande af dyrk; Nto 39, i anledn. af återremiss af Utsk:s Betänk. N:o 18, öfver väckt motion angtde vilkoren för vinnande af lagfart å fast egendom; Nto 40, i anledn. af återremiss af Utskis Betänk. Nto 26, öfver väckte^ motioner om en fullständig revision eller förklaring af 15 cap. Arfda-Balken; och Nto 41, i anledn. af K. Mts Nåd. Propos., med förslag till ändring i K. Förordn. d. 20 Nov. 1845, om jords eller lägen hets afstående för allmänt behof; Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskotteti Nto 13, i anledn. af väckt fråga derom, att R. Sttr måtte, i underd. skrifvelse, hos K. M. anhålla om vidtagande af skyndsamma åtgärder till lugnande af de separatistiska rörelserna inom kyrkan och uphörande af förföljelser emot dem, som i borgerligt afseende föra en stilla och oförvitlig vandel; Nto 14, i anledn. af väckt motion om ändring af 8:de §tn i K. Förordn. om kyrkoråd, d. 29tde Aug. 1843; Nto 15, i anledn. af väckta motioner om ändringar uti K. Stadgan, d. 13 April 1808, om jagt och djurfång; Nto 16, i anledn. af återremiss af Utsktns Betänk. Nto 5, öfver väckta frågor om förändring eller förklaring af gällande stadganden angtde skyldighet att bygga och underhålla prestgård, tingshus och häradsfängelse; Nto 17, i anledn. af återremiss af Utsktns Betänk. Nto 6 öfver väckta motioner om förändring af nu gällande stadganden, angtde flyttningstid för tjenstefolk; Nto 18, i anledn. af väckt motion om förnyelse af stadgandet i 52tdra §tn af K.
Directeur , utan anmäldt laga förfall , 311 inställa sig till tjenstgöring inom utsatt tid, varder hans pists i Directionen såsom ledig ansedd, 336 Den 19 Julin. e. m 7 §• RiddarbusDirectionen besorjer äfven Styrelsen och Förvaltningen af Wadstena Adeliga JungfruStifts Ärender, enligt de för denna Inrättning serskildt utfärdade föreskrifter,samt efter hvad i denna Instruction derom vidare finnes stadgadt. 8 §. Emellan Riksdsgarne äger Directionen att emottaga ansökningar om Introductions vinnande ä Riddarhuset, dervid Directionen åligger, att, med iakttagande af föreskriften i Kongl. Förordningen den 8 Maji 1775 jemförd med Kongl. Brefvet den 1 r Februarii 1800, tillse, dels huruvida Introductionen inora tvänne år efter det den sökande blifvit i Adeligt Stånd försatt, eller i Friherrlig eller Grefvelig värdighet upphöjd, är vorden hos Directionen begärd, dels ock om alla erforderlige handlingar såsom: Kongl. Majtts Svarar mot 7 § i Directionens för* slag. Svarar mot 9 §. i Directionens Förslag. t)en tg fulii r. j», Maj:t's Nådiga Diplome i O* riginal jemte afskrift deraf. Vederbörliga qvitteocer öfver erlagde Introductionsafgifter till Kongl. Cancelliet Och Riddarhuset, samt fullständig genealogis, äfven* sorn Vapenplåt, blifvit ansököingen bifogade} och må Directionefl, derest allt finnes vara i behörig ordning, meddela bevis att alla för den sökte Introductionen föreskrifne prestanda äro vordne fullgjorde, samt sådant i Tidningarne kungöra, då en sådan person sedermera, enligt nämnde Författningar, äger tillgodonjuta alla de förmoner, sorn med den förlänte Värdigheten t öfrigt äro förenade; skolan, des
Han bad derpå, med den norrländska frimodigheten, de nykomne gästerna hålla till godo. Thorsten måste tillstå att han efter en sådan färd som han gjort, ingalunda var frestad att afslå inbjudningen. Apothekaren visade sig ganska vänlig och språksam; men Thorsten kunde icke rätt med hans uppsyn och blickar. Äfven Bolla tycktes vara något skygg för honom. Sedan måltiden blifvit slutad, sade han: "Se så, goda vänner! Nu lägga vi oss här, så godt vi kunna. I morgon drager jag med mitt folk uppför strömmen. Denna gången är det en god affär vi hafva att göra. Bara Jamaica Rumm och Franska viner. Men vi måste tömma ännu ett glas med våra främmande. Skall det vara en sup, herre, eller en tår Jamaica?" Thorsten undanbad sig förgäfves. Han måste tömma ett glas, som den beställsamme Apothekaren islagit. Äfven Bolla slapp icke med mindre, än att hon smakade på drycken. "Nå, hurudan finner herrn min Rumm?" frågade Apothekarn. "För att vara uppriktig, har den en viss kryddsmak", svarade Thorsten. "Det måste varit något medicament i glaset kanhända. Men sjelfva varan tycktes eljest vara fin och god." "Ja, varan är äkta, det svarar jag för", sade Apothekaren med ett afskyvärdt hånlöje: "Får se om Tullbesökarne skola smörja sig med den kostbara drycken! Men nu blir jag sömnig! Låt oss gå till hvila!" Thorsten såg sig om efter en vrå, der han tänkte nedkasta sig på en halmkärfve, då dörren öppnades och ett Lappskt ansigte intittade, med ett förnöjdt grinlöje på de tunna läpparna. "Hå! Är det du, Sjaggo!" utbröt Apothekaren: "hvad har du att förkunna?" I detsamma föll Lappens blick på Thorsten. Han drog sig liksom bestört tillbaka ett ögonblick; men snart besinnade han sig och inträdde hel och hållen i stugan. Blott ett giftigt ögonkast häftade han på Thorsten, sedan låtsade han, som han alldeles icke bemärkt honom. Men Thorsten kände sig härvid ingalunda väl till mods.
Genom Institutets förläggande till Skara ansåg motionären den årliga kostnaden för detsamma blifva betydligt lägre än på annat ställe i länet, i anseende dertill att lärarne vid veterinärinrättningen och vid elementarläroverket kunde påräknas att öfvertaga undervisningen i fyra eller fem läroämnen mot betydligt lägre arfvoden, än som erfordrades för särskilde lärare i samma ämnen; i följd hvaraf motionären föreslagit att Rikets Ständer för inrättande af ett Landtbruksinstitut inom Skaraborgs län, under vilkor att det fritt uuderhölle och undervisade 16 eller 20 rättarelärlingar och 4 elever, samt lemriade bostad m. m. och undervisning åt 12 eller 16 betalande elever, ville l:o) anslå en gång för alla dels till uppförande af behöfliga byggnader, nemligen ett större hus med boningsrum åt föreståndare och lärare i praktiskt åkerbruk samt i skogshushållning, äfven som åt elever och lärlingar, tillika med undervisuingsrum och minst tvänne kök, vidare ladugård, magasin och visthus m. m., äfvensom smedja och slöjdhus, dels till inköp af inventarier, nemligen kreatur och åkerbruksredskap, m. m. 50,000 R:dr; 2:o) lemna ett årligt anslag a) till arrende för arrenderad och ränta å köpesumman för enskildes inköpta jord, utgående med 6,500 R:dr; b) till lön ät föreståndare och samtlige lärare 9,500 R:dr, hvilket sistnämnda belopp likväl, ifall Institutet förlädes till annan ort än Skara, måste förökas med ytterligare 4,500 eller 5,000 R:dr; 3:o) af de omkring 50,000 R:dr, hvilka årligen ur kronoskogarna i Skaraborgs län inflyta till rikets skogsplanteringskassa, anvisa, till inköp från enskilde af omkring 400 tunnland skog och skogsmark, minst 5,000 R:dr årligen under vissa år, med vilkor att framdeles i vanlig ordning, för samma skogsplanteringskassas räkning, ur de inköpta skogslotterna årligen försåldes det virke m. m., som för Institutet ej behöfde användas.
Jag skulle föreslå, att tvisten slås midt i tu, och att Herr Grefven och Landt - Den 3o April f. m. Marskalken täcktes framställa proposition på SjöTullsmedlens beräkning till 1,700,000 E:dr i netto behållning, i stället att StatsUtskottet upptagit den till i,65o,ooo R:dr. Friherre Rantzou, Johan Albert’. Skulle jag bedömma SjöTullsmedlen, efter den betydliga tull jag sjelf årligen erlägger, så skulle jag tro, att beräkningen snarare borde ökas utöfver Herr Skogmans förslag. Detta är likväl i min tanka det minsta, sorn. kan påräknas. Skulle åter vid frågans bedömande Politiska förhållanden komma i beräkning, så är naturligt, alt intet kan bestämmas; den ena summan blir då lika osäker, som den andra, och nödvändigheten inträder i alla fall, att taga andra mått och steg. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att lian af de svar Ridderskapet och Adeln lemnat å de sist framstäldte Propositioner ej kunnat utröna Ridderskapets och Adelns beslut i afseende på denna Titel; hvadan Hans Excellence för dess del ej fann någon annan utväg öfrig än att skrida till votering. Herr Ribbing: För att undvika votering hemställer jag, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes uppmana Ridderskapet och Adeln att mera allmänt deltaga i svaren på de framställde propositionerne, hvarigenom pluralitetens mening me - Den 3o April f. m. ra bestämdt kunde utrönas, än då svaren varit, så få, som jag nu tyckt mig finna. Jag anhåller om förnyad proposition till bifall å Utskottets förslag. Herr Tham begärde votering. Grefve Possej Arviel: Ehuru Herr Tham redan begärt votering, får jag ödmjukast anhålla hos Herr Grefven och LandtMarskalken om en förnyad proposition till bifall eller afslag. Ty saken är i min tanka så likgiltig, att jag är beredd för min del att svara ja till hvilkendera propositionen som helst. Friherre Hermelin:
Och det skall bli en extra superfin frukost, och champagnervinet skall flöda i strömmar, och John Hall till ära skola vi dricka den finaste constantia. – Hvilken frukost? frågade Carnegie i irriterad ton, ty Björnbergs sätt misshagade den tyste och prudentlige skotten. Björnberg blåste. – Förlikningsfrukosten, vet jag! John Hall skall bli inbjuden, men ej Backman, han skall ingen nys ha om saken, förr än allt är klappadt och klart, därpå hänger hela affären, och om han sedermera icke ger sin skäggige discipel på båten, så vill jag inte längre kännas vid namnet Niclas Björnberg. – Jag förstår inte, hvad bror tänker taga sig före. – Det behöfver inte bror Carnegie förstå. Så mycket kan jag dock säga, att här skall tassas på tå, och därtill är bror Carnegie allt för massiv, bror skulle af våda kunna råka att trampa i klaveret, så att Pehr Backman hörde musiken och skrällen och finge sitt »gif akt!» Björnberg plirade med det seende ögat. – Bror Carnegie har ju inte något emot, om bror slipper från eländet genom att punga ut med ett hundrade tusen riksdaler riksgäld eller banco, eller hur? Carnegie skakade på hufvudet. – Visserligen inte, men det går aldrig i lifvet. Om bror Björnberg tänker att muta Högsta Domstolen – Björnberg brast ut i ett rått skratt. – Nej vars, bror Carnegie är på orätta spår, så enfaldig är jag ingalunda. Nej, det här går sannerligen inte med mutor. Jo, jo, det är bäst att bror Carnegie står utanför detta af flera skäl. Bror är alltför hjärtnupen och samvetsöm, när det gäller John Hall. Den här saken hade haft ett gynnsamt slut för aderton år sedan, om jag fått råda. Men gamlingen går alltjämt och spökar för bror. Nu skall jag begrafva honom ordentligt, så att han ej mera går igen. Bara det är en vinst för bror, eller hur? Betänk därtill, skulle det ej vara en evinnerlig skam, om driftiga och dugliga karlar som jag och bror Carnegie skulle tvingas att afstå vår förmögenhet för att rikta stollar som John Hall och skurkar som Pehr Backman?
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon StalsSecreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift utöfvat sitt förtroende-embete. Endast bristande oväld kan hänföras till brottslighet; men för öfrigt är här fråga om skicklighet och drift, som icke bero af personens egen vilja, och om grundsatser, som bero af enskild öfvertygelse, som en ärlig man icke förändrar, blott derföre, att de skilja sig från den rådande meningen för dagen. Men om Rikets Ständer dela mängdens, och följaktligen anse Rådgifvaren icke motsvara det honom lemnade förtroendet} så kan 107 §. träda i verksamhet, Om t. ex. en Konungens Rådgifvare tillämpade på ett för Riket skadligt sätt de liberala grundsatserne i näringarne, så skulle jag, utan att tillvita honom något slags brottslighet, likväl rösta för anmälan om hans entledigande från embetet, emedan jag ansåge honom handla mot Rikets sannskyldiga nytta. Om jag, med motsatta tänkesätt, skulle befinna mig i samma belägenhet alt sålunda blifva för mina grundsatsers skuld till entledigande anmäld, skulle jag ingalunda finna mig deraf skymfad, utan blott i mitt inre beklaga dem, som bragt saken derhän. Man bör således icke tala Den 17 J u 1 i i f. m. 87 om brottslighet hos Rådgifvarne, då man vill tillämpa 107 utan endast om den mening, som hos RiksStänden gäller, angående Rådgifvarnes iakttagande af Rikets sannskyldiga nytta, och deras ådagaläggande af erforderligt nit, skicklighet och driftj Härom tillkommer det Rikets Ständer att, utan afseende på h vad ConstilutionsUtskottet tänker, uttala deras mening; och detta är visserligen icke vådligare, änomUtskottet hade samma rättighet. Tvärtom torde det vara lättare att verka på 18 eller 24, än på flere hundrade personer. Jag slutar med den önskan, att ifrågavarande Utlåtande måtte läggas till handlingarne, och att principfrågan, huruvida återremiss i dylika fall kan äga rum, elier ej, måtte uppskjutas, tills ett vigligare ämne kommer under öfverläggning. Herr Crusenstolpe Magnus Jabob:
Len henne fråga vill, han skall få vela, att hon hos dig har gjort de bästa rön, att man den tarbetsgifvare » får leta, som ger så mycken tack och vinst till lön. Dock — icke » lön » allenast. Du betänkte, att » mänskan lefver icke blott af bröd »; cn lofslund du ibland de unga skänkte och gästfritt till ditt glada hem dem bjöd. När våren kom med milda västanvindar, du förde » skaran » ut Ull lundens sal att njuta skuggan från de gröna lindar vid sköna sommarstället — Ulriksdal. Att denna frikostighet icke är någon som helst reklam, någon åstundan att vinna popularitet, framgår bäst af hennes arbeterskors vittnesbörd. Den, som i likhet med förf. till dessa rader, vid jubileet i lördags var i tillfälle se deras förtjusning vid erhållandet af fröken Lundins fotografi samt hört deras utrop: » Detta var det bästa af alltsammans, » kan ej gärna misstaga sig angående deras känslor gent emot den aktade arbetsgifvarinnan. Oräkneliga nödens offer lida, rop efter arbete är städse hördl: tack, att du öppnat arbetssalar vida och dit så många unga kvinnor fört! Att fliten parad är med rena seder hos dina lärjungar, det kan man se; af hvar och en det aktas såsom heder att vara anställd vid din atelier. Fröken Lundins affär öppnades den 2 april 18ö7 i en liten anspråkslös våning vid Malmskilnadsgatan. Hvar och en, som skådat denna ringa början, kan ej annat än förvånas öfver, att af det lilla senapskornet uppvuxit ett så ' väldigt träd. Endast fröken Lundins förmåga som organisatör och ledare kan förklara denna kolossala framgång. Utan lånade kapital har affären år efter år vuxit, stigit i anseende och tillvunnit sig - förtroende. • Må lönen för din möda du få skörda uti dill samvetes, ditt hjärtas frid, och må » de yngsta *, hvilka djupt dig vörda förljufva skönt din sena ålders tid! Af ditt exempel må vi alla lära, hvad idoghet och ädelt nit förmå, och att vårt arbete skall frukter bära i mån af hvad vi verka, hvad vi så. Själf beherskning.
Af nyssbemälde motionär är derjemte föreslaget, att lånehandlingar, hvilkas underskrifter voro bevittnade af häradshöfding, kronofogde eller länsman i orten eller pastor i församlingen, der lånsökanden egde sitt hemvist, och med häradets sigill eller socknens stämpel försedda, »eller ock af annan trovärdig af Fullmägtige känd person» skulle få insändas omedelbart til! Diskont-verket och af dervarande tjenstemän föredragas och expedieras, utan att särskild kommissionär derför behöfde anlitas, samt att Diskont-verkets tjenstemän å det sökta och beviljade länet icke skulle ega att afdraga mera, än som erfordrades till rekommendations-afgift och postporto. Anmodade att öfver berörde förslag afgifva yttrande och, i händelse detsamma skulle befinnas icke vara lämpligt, taga under öfvervägande och till Utskottet sig utlåta, huruvida ej det af motionären åsyftade ändamål kunde på annat än det af honom uppgifna sätt vinnas samt om och hvilka lättnader i det ena eller andra afseendet kunde beredas allmänheten vid dess transaktioner med Diskont-verken, utan att något äfventyr för Banken derigenom komme att föranledas, hafva Banko-fullmägtige till Utskottet öfverlemnat från samtliga Diskont-direktionerne i ämnet infordrade utlåtanden, hvaruti åtskilliga betänkligheter emot förslagets antagande framställas. Sålunda har blifvit erinradt hurusom, enligt 1S6 § 3 mom. i Banko-reglementet, en hvar, som till ena eller andra Diskont-verket inlemnar något låne-dokument, skall vara skyldig att derå teckna sin ansvarighet för detsammas riktighet. Genom eftergifvande af nämnda ansvarighet, hvilket blefve den oundvikliga följden i händelse motionärens förslag vunne bifall, enär de Diskont-verkens tjenstemän, som då fingo sig uppdraget att emottaga och inlemna ankommande låne-dokumenter, icke tillika kunde åläggas att för desamma ikläda sig dylik ansvars-förbindelse, skulle Diskont-verken sannolikt komma att tillskyndas betydliga förluster.
Kollegium, då de nuvarande räntepersedlarne hö, Iläsk, strömming och lax samt tackjern i Wermland och Westmanland dels hvar för sig utgjorde mindre belopp, dels ock, efter Kongl. Kollegii om - 8 Stats-Ulskoltets Utlåtande, M 92. döme, icke voro lämplige att fortfarande qvarstå, hemställt, att dessa persedlaf icke vidare måtte såsom hufvudpersedlar bibéhållas; och hade i enlighet härmed Kongl. Kollegium tillstyrkt, att såsom hufvud-räntepersedlar hädanefter måtte förblifva a) penningar i alla län; b) spanmål, smör och dagsverken i de län, der de nu utginge, eller spanmål i alla län utom Jemtlands, smör i alla län utom Blekinge, Christianstads, Stora Kopparbergs och Jemtlands, samt dagsverken i alla med undantag af Blekinge, Christianstads, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län; och c) tackjern i Orebro län, samt vidare yttrat den mening, att öfrige af Kongl. Maj:t til! ytterligare bibehållande föreslagne persedlar, om de ej kunde till penningar förändras, måtte förbytas inom Stora Kopparbergs län, der smörränta icke förut funnes, till endast spanmål, och i alla de öfriga länen till spanmål och smör efter den proportion, dessa persedlar för det närvarande i hvarje län utgjorde, dock så att minsta lämpliga bråk dervid användes; hvarjemte Kongl. Kollegium tillstyrkt, att de af Kongl. Maj:t till förvandling uti penningar föreslagne persedlar måtte dertill förändras, att förvandling till penningar af bråktalen i persedelräntan och uteslutande af runstycken i penningeräntan måtte ega rum vid hvarje eget hemman, äfven om det icke uppginge till helt mantal, och vid hvarje för sig bestående lägenhet eller mantal, dock icke klufne delar af ett hemman; att ali spanmålsränta, derunder mjöl och malt inbegripne, borde utgöras i de sädesslag, hvaruti kronotionde!) inom socknen .af ålder utgått eller borde utgå, der ej särskilde föreskrifter derför lade hinder i vägen; samt att den hvarje hemman eller lägenhet åliggande ränta måtte i jordaboken upptagas endast under titel af ränta, med uteslutande af nu brukliga benämningarne jordebokseller ordinarie ränta, mantalsränta, terminoch salpeterskatt eller extra ordinarie ränta, årlig ränta, lapdtågsgärd, vinter-korsel samt boskaps-, skjutsfärdsoch dagsverkspenningar; hvarförutan Kongl.
Uti en inom Borgare-Ståndet af Herr G. M. Sommelius väckt motion (N:o 112), angående årligt understöd åt aflidne Majoren Otto Gustaf Carlqvists efterlemnade enka och döttrar, anföres hurusom Major Carlqvist, född i Finland 1784 och utnämnd till Underofficer vid Svea artilleri-regemente år 1806, såsom Informations-adjutant vid f. d. Finska artilleri-regementet deltagit i Finska kriget 1808 — 1809, derunder han illa sårades i fäktningen vid Ruona bro och hugnades med medaljen för tapperhet i fält, samt att Carlqvist efter erhållen befordran år 1811 till Löjtnant och 4814 till Kapiten vid södra Skånska infanteri-regementet, bevistat 1813 och 1814 års fälttåg i Tyskland, Nederländerna och Norrige. Efter vidare befordran erhöll Carlqvist 1846 afsked såsom 2:dre Major, efter 40 års tjenstetid, derunder han såsom| Kompani-chef i 24 år ej åtnjutit högre lön än 700 R:dr samt såsom Major till en början 900 R:dr och först de sista åren 1,100 R:dr, allt Banko, ulan att hafva kommit i besittning af majorsboställe. Med dessa löneförmåner samt den särskilda pension af 300 R:dr Banko, som Major Carlqvist vid afskedet erhållit såsom blesserad officer, hade han, som haft 6 barn att uppfostra, ej kunnat göra någon besparing för sin familjs framtida bergning eller bereda någon pension åt sin euka, Anna Margaretha Carlqvist, född Klow, hvilken 61 år gammal och sjuklig, jemte 3:ue oförsörjda döttrar, hvilka alla ledo af allvarsamma sjukdomar, befunne sig i knappa omständigheter; och har motionären, för att i någon ringa mån betrygga dessa fyra värnlösa qvinnors framtid, föreslagit att Rikets Ständer måtte bevilja dem en årlig pension af 300 R:dr. Af motionen bilagda handlingar, äro de af motionären uppgifna förhållanden beträffande enkan Carlqvists nödställda belägenhet, vitsordade; och då, enligt
525 ty på det sättet kunde man t. ex. påstå, att en motion ang:de nedsättning af arrende å en kungsgård vore grundlagsvidrig, efter det finnes författningar, som tala om kungsgårdars utarrenderande. Denna motion rörer en fordran, sorn Norrska undersåter föregifvas hafva hos Svenska kronan. Ar den grundad på billighet, så anser jag det vara öfverensstämmande med Svenska folkets rätt och dess heder alt den betalas. Jag anser derföre att den begärda remissen icke bör vägras. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: Jag vill icke alls taga i betraktande innehållet af den motion, som nu skall till Ulsk. remitteras; men jag anser att om de af Frih. Cederström anförda skäl till nekande af remissen här skulle göra sig gällande, så borde flr Gr. o. Landtm, derom framställa propos. När nu så icke skedt, så anser jag för min del alltid farligt alt sjelf hörja vägra remisser inom Ståndet. Det händer nu med denna motion ; i framtiden kan det hända med en annan. Dessutom tyckes mig icke tillfället vara väl valdt, då en mängd ledamöter af Ståndet redan aflägsnat sig härifrån. Jag kan icke underlåta att påminna mig ett yttrande från en föreg:de riksdag, nemi. att inom ett land der fri motionsrätt finnes, uppkomma alltid motioner mer eller mindre afvita, men att det likvist alltid torde vara bäst att dem remittera, derföre alt Utsk:s lid med sådana motioner icke mycket upptages. I motsatt fall deremot hemställer jag lill eder, mine Hrr! huruvida det icke skulle blifva en särdeles stor tidsutdrägt om man började vägra remisser. Troligen skall det oftast leda till voteringar och förlängning af öfverläggningarne. På dessa grunder hemställer jag om icke motionen kunde blifva remitterad till Ulsk., der den kommer att gå sitt välförtjenla öde till mötes. Frih. Cederström, Claes Rudolf: Jag kan omöjligt fatta hvad som nyss blifvit anfördt, nemi. alt det gjorda förslaget att vägra remiss skulle leda till större tidsutdrägt, än om motionen öfverlemnades till Utsk:s handläggning.