Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjö från Skansgrafven till den såkallade Dockan vid Svingelsvik, i hvilket afseende beräkningar och cliartor äro under uppgörande af Öfverste-Löjtnanten och Rfddaren Lagerheim. B) Under benämning af Borgerskapets Ordinarie Contribulions-summa till Staden, uttaxeras årligen på Borgerskapet det belopp, som för Berned* lings-Commissionen, efter uppgjordt förslag, finnes erfordeligt för att bestrida underhållet af så väl Militär-Compagniet, jemte den så kallade Separerade Vakten, eller de i dess ställe numera antagna Vaktknektarna, som Stadens Båtsmans-Compagnie, tillika med åtskilliga andra utgifter, hvaribland ett årligt bidrag af 5,000 R:dr Banco till BörsBrooch Hamnbyggnads-Fonden. De sex sistförflutna åren har den uttaxerade Contributions-summan, enligt Bemedlings-Commissionens Räkenskaper, utgjort: 101 — y> ty " yy tt y y ••.«. 34,094 »> —- >> „ i832 33,6oo „ — „ eller i medeltal 33,960 R:dr 4° sk. Banco, Grunden för taxeringen har varit 5oo R:dr på hvar och en afBorgerskapets Femtio Röster, hvarefter fyllnaden i det erforderliga beloppet blifvit uttaxerad på sådana personer, som, ehuru ej i Borgerskapets classification upptagna, dock anses idka borgerlig näring, såsom Contingent-borgare, Mäklare, Skepps-clarerare, Skeppsvarfs-egare, med flere. Denna taxeringsgrund måste föranleda en ganska ojemn (fördelning af berörde contribution, i samma mohn, som Rösterna äro ojemnt fördelade bland Borgerskåpet.
Det var egentligen mest då hon teg som hon föreföll stel och tillbakadragen. Då hon började tala, blef hon en annan. Som barn hade hon varit en rigtig yrhätta och modern hade haft mycket svårt att omskapa henne till den högtidliga dam, som hon borde blifva och slutligen också blef. Det var i synnerhet två gamla fastrar, som tillskrefvo sig äran af att ha fått bugt med hennes ysterhet. De hade bott i hennes föräldrars hus och genom dagliga förmaningar och sorgsna skakningar på hufvudet slutligen fått henne derhän de önskade. De brukade derför också kalla henne sin flicka. Medan Nelly ännu var en liten skolflicka hade modern blifvit sjuklig. Nelly slöt sig då så småningom allt närmare sin far. Hon var hans enda barn och förhållandet mellan dem blef det allra bästa. Hon hade ärft hans goda hufvud och begär för läsning, något som i hennes skoltid också förskaffade henne öknamnet: blåstrumpan. Hon hade ofta brukat sitta bredvid hans skrifbord, då han arbetade, och icke så sällan hade det händt, att hennes infall blandat sig in i hans humoresker. Vanligen hade hennes infall varit mycket befängda och roliga, och då Harven läst upp dem för fastrarna, hade de skakat på hufvudet och sagt: Men, käre Harven, det der tänker du väl ej låta trycka? Han hade dock mestadels icke strukit dem, utan låtit dem följa med under tryckpressen och slutligen hade han blifvit så van att Nelly skulle sitta hos honom och småprata, då han skref, att han arbetade sämre i hennes frånvaro. Ett ämne som i synnerhet redan från tidigaste år hade fängslat Nellys intresse, var Österlandet. Det fans knappast någon saga, öfversättning eller resebeskrifning derifrån, som hon ej redan kunde på sina fem fingrar. Harven hade derför också för länge sedan lofvat att en gång företaga en resa med henne till någon af Österlandets mest sevärda trakter. Hvilken stad som skulle blifva resans hufvudmål, hade han öfverlemnat åt henne sjelf att besluta. Hon hade först funderat på Konstantinopel. Snart slog hon dock den tanken ur hågen och bestämde sig för Damaskus, som ännu var en orörd arabisk stad.
Och om jag äfven skulle antaga, att lifsstraff vore lämpligt, rättvist och hehöfligt, för alt alhålla från sedelförfalskning, så fordrar dock tidehvarfvet, att ett mindre grymt och vidrigt straff än hängning må stadgas, helst detta, enligt min tro, bör räknas till de qvalificerade och pinsamma dödssätten. Missgernings-Balken stadgar fullt tillämplige, ehuru kanske nästan nog stränga, straff för dem, som förfalska eller utprångla Rikets mynt, så hade jag åtminstone haft anledning att förmoda, det de förenade Utskotten skolat motsätta sig att föreslå detta Capitels tillämpning å förfalskning af Bankens sedlar. Då likväl majoriteten inom Utskotten beslutat att afstyrka motionen, så återstår för mig blott att emot detta beslut mig reservera.” Af Prosten Säve: ”Ehuru med ringa utsigt att åstadkomma ändring i Högloflige Bancooch Lag-Utskottens fattade beslut, tillåter jag mig likväl alt här i korthet redogöra för min från majoritetens afvikande åsigt. Skulle äfven tiden ej än vara inne för eLL totalt upphäfvande af det i moraliskt och religiöst afseende förkastliga dödsstraffet, så synes åtminstone en inskränkning deraf böra ske till de mer sällsynta och svårare fall, då Lagen fordrar lif för lif. Att dödsstraffet, det o3gtadt, qvarstår i allmänna Lagens stadgande äfven för andra fall och serskildt för de tjufnader, som i Missgernings-Balkens 42 Gap. 2 §• uppräknas, bevisar väl ej dess ändamålsenlighet, hvarken för dessa eller för den ännu svårare förbrytelse, om 6 Banco~ och L/ig-Utskollens Utlåtande, N.-o 3. hvilken bär egentligen är fråga. Väl erkänner jag, alt efterapning eller förfalskning af Bankens sedlar är ett brott af vådligaste art för allmän säkefhet, men ett sådant förhållande inträffar äfven med andra brott, vid hvilka en gradation af straffet, lämpad efter uppsåtets beskaffenhet, det stulnas varde eller äfven iteration af brottet, blifvit i Lagen afsedd.
Härtill k omrner, att vissa varor im äro befriade från tolag, emedan de ansetts icke kunna draga en sådan afgift, och för dessa skulle, i följd af toiagsersättningens fastställande till en viss andel af tullafgiften, den sålunda förut roedgifna lindringen upphöra. På dessa grunder, och då, utan att hafva ingått i någon pröfning, huruvida den föreslagna regleringen må vara förenlig med de stapelstäderna förunnade privilegier eller icke, Rikets Ständer ansett de olägenheter, som af dess vidtagande kunna uppkomma, fullt motväga de angifna fördelarne, hafva Rikets Ständer trott sig icke böra till E. K. M:s ifrågavarande Nådiga Proposition lemna bifall. Hvilket, till svar i ämnet, Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &e. Stockholm den 18 April 184-5. Uppläst och godländt Loa Ridd. och Adeln dea i5 April 845. Preste-Slåndet den 16 —- — Borgare-Ståndet den 18 • Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående bokföringen af landträntor, m. m. (Stals-Utsk. Uti, N:o 242.) S. A. K. Rikets Ständers år 1843 församlade Revisorer hafva fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å deu al Stats-Contoret uti underdånigt betänkande af 3go Expeditions-TJtskottets Förslag till und.
Att af Rikets Ständers Banque, derå må föskjutas fo,ooo R:dr emot 3 proCents Ränta, under villkor tillika att Bolaget ersätter detta Förskott åren 1821, 1822 och 1823 med |:del hvarje år. Den 3 o December. Att detta mitt vördsamma Anförande, med Ridderskapsts och Adelns bifall, må communiceras de öfrige Respective Stånden och till Höglofl. Statsoch Banco-Utskotten remitteras, anhåller jag lika vördsamt. Hvarefter Friherre Hjerta tili upplysning i förevarande ämne, inlemnade Söder-Telge Ca* naloch Sluss-Verks Bolags Revisorers af trycket utgifne Berättelse, daterad den 28 October 1817, rörande förrättad Revision af Verkets Förvaltning och Räkenskaper från den 1 Maij igiö till den 30 April 1817. Begärdes på bordet. Företogs till pröfning den af Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus, den 27 dennes väckta och på bordet lagde Motion, angående föreskrift till Statsoch Banco-Utskotten, att innan den 15 nästkommande Januarii till Riksens Ständer afgifva Utlåtande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om Allmänna Penninge rörelsen och Mynt-värdets upprätthållande. Grefve von Schwerin , Fredric Bogislaus.- Då jag i sista Pleno framställde ifrågavarande Motion, ansåg en värd Ledamot, Herr Mannerstam, den af mig föreslagne tid vara allt för korrt. Jag anhåller derföre att nu få gifva min Motion den utsträckning, att derest Statsoch X)sn 30 December. Banco-Utskotten ej skulle medhinna att innom den 15 nästkommande Januarii, till Riksens Ständer afgifva det äskade Utlåtandet, Utskott ten mätte anmodas att i sådant fall med första gifva Riksens Ständer tillkänna när det Samma kan vara att förvänta. Herr Heykenskjöld, Carl Fredric:
De kunna ej heller så snart genom en förunnad ex - Den 13 April. elusiv rättighet, att få hämta sina förnödenheter utifrån, hinna till den fullkomlighet, att de utomlands äro i stånd concurrera med andra länders Fabriker och Manufacturer, och, om de kunde, så kanske tillät England dem det icke. Prisets fallande på varor kunde snarare af ett lägre spannmåls pris väntas, om Näringsidkarna genom en klok Magazinslnrättning voro försäkrade, att ett modereradfc pris skulle fortfara längre än för året. Under missväxt-år, eller genom mindre gynnande årsväxt hos utländningen sjelf, under en långsam och sträng vinter, eller under afbrytandet af communicationen med andra länder under ett krig , t. ex. med England, blifve vi alltför beroende af Sjömagterna, om vi ej håfve genom åkerbrukets gynnande beredt tillräckliga förråd af Spannmål inom landet. I nödfall är det lättare undvara Fabriks* och Manufacturvaror, än jordens produeter Utomdess är det lättare hafva stora förråd då att tillgå af varor, än af Spannmål, i synnerhet om, för det Burke så funnit i England, inga förråd af Spannmål borde gonom allmänna Styrelsens åtgärd samlas i Sverige, och betjeningen ej kunde tillhållas behörigen vårda Säden samt låta bli försnilla af den. Besynnerligt nog, att i sednare tider hafva stora förråd af utländska öfverflödsvaror ansetts för vårt land nyttigare, än af Spannmål. Hvad dessa nu så mycket omtvistade Spannmåls-Magazin angår, så kan Sveriges Den 13 April, behof af dem ej bedömmas efter Englands. England har så vidsträckt och af dess (alrika flottor skyddad och obehindrad skeppsfart, att detta land aldrig borde kunna sakna tillgång utifrån. Hamnarne äro ej tillfrusne. Då Spannmålen kommit dit, transporteras den lätt och hastigt genom canaler eller på förträffliga vägar i ett icke vidsträckt land. Dess climat och jordmån göra, att der sällan inträffar missväxt Allt förhåller sig tvärtom hos ossOch likväl har England (hvilket det kanske ej behöft, om det haft förråd af Spannn ål i goda år samlade) flera gånger i sednare tider fått förbjuda brännvinsbränning a!
Beväpnade eller s. k. krigsskepp hafva sedan mer än 200 år .tillbaka ägt en stor offensiv och en icke obetydlig defensiv förmåga. Denna offensiva förmåga är nu genom ångans användande på sjelfva fartygen blefven förskräcklig, i det de erhållit det enda de tillförene saknade, eller rörlighet oberoende af vinden, jemte förmåga att framgå emot densamma och in uti de trångaste skärgårdar. Detta gäller för alla sorter fartyg, så väl små som stora, ehuru det egent - Den 11 Mars e, m. 209 egentligen är de sednare som vunnit mest genom ångsystemet, hvarigenom de blifvit de mest fruktansvärda vapen, som ännu af menniskan kunnat åstadkommas. Hvad jag nu anfört om krigsflottors öfvervägande inflytande på krigens utgång, kan i allmänhet tillämpas för alla länder i Europa; likväl göra lokalförhållanden härutinnan en icke obetydlig skiljaktighet; så inses t. ex. lätteligen, att sjövapnet är för Frankrike, Ryssland och Danmark vigtigaré än för de flesta Tyska staterna; men alt inga länder i Europa äro i så stort behof af en stark och väl organiserad sjömakt för sitt försvar som StorBrittanien och Skandi navien. I StorBrittanien har också detta vapen sedan sekler tillbaka varit föremål för nationens högsta omtanka. I Sverige har förhållandet beklagligtvis icke varit sådant. De orsaker, som föranledt detta för fäderneslandet olyckliga förhållande, hafva stundom varit af politisk natur, stundom af enskild. Det skulle blifva alltför vidlyftigt att här ingå i noggranna undersökningar för att utforska de dolda driffjädrarne härför; jag åtnöjer mig derföre med att endast som min mening yttra: att om utrikes handeln varit hvad den bordt och kunnat vara, så hade Svenska krigsflottan efter alla anledn:r icke nu stätt tillbaka för någon makt i Europa, måhända med undantag af England. Sedan jag nu yttrat mig om sjövapnet i allmänhet, utbeder jag mig få fästa H. R. o. Ad:s uppmärksamhet för några ögonblick på den mera speciella frågan om stora skepps företräde framför smärre.
Men om de nu kunde vinna onkel för sig, då vore allt klart. Jag ser dem så tydligt, då de resa framåt landsvägen. Hon har en liten olycklig min, medan hon lyssnar till hans visdom. Men så nöjd hon är i sina tankar. Hvad Maurits är förståndig! Och då han talar om hvilka offer han gör för henne, så är det bara hans sätt att säga hur mycket han håller af henne. Och om hon hade väntat att han en sådan här dag på tu man hand kanske skulle vara litet annorlunda, än då de sutto hemma hos mor – men det hade inte varit rätt af Maurits. – Hon är bara stolt öfver honom. Han håller på att tala om för henne hvad onkel är för en karl. En sådan man är han, att om han bara vill beskydda dem, så äro de genast inne i lyckans hamn. Onkel Teodor är så otroligt rik. Elfva masugnar äger han och dessutom gods och gårdar och grufdelar och fjärdeparter. Till allt detta är Maurits rätte arfvingen. Men onkel är litet vansklig att ha att göra med, om det är någon som han inte tycker om. Om han ej blir nöjd med Maurits’ hustru, så kan han testamentera bort alltsammans. Det lilla ansiktet blir allt färglösare och tunnare, men Maurits bara styfnar och sväller. Det är ju inte stora utsikter för att Anne-Marie skall kunna förvrida hufvudet på onkel liksom på Maurits. Onkel är en helt annan sorts man. Hans smak, ja, Maurits har ej höga tankar om hans smak, men han tror, att det skall vara något högröstadt, något blixtrande rödt, som skall slå an på onkel. Dessutom är han en sådan inbiten ungkarl, – tycker fruntimmer bara äro till besvär. Men det enda som behöfves är, att onkel ej tycker för illa om henne. Så skall Maurits nog sörja för resten. Men inte skall hon vara något sjåp. Gråter hon –! Å, om hon inte ser modigare ut, då de komma fram, så skall onkel ge båda två respass inom en minut. Hon är glad för deras egen skull, att onkel ej är så klok som Maurits. Det måtte väl ej vara någon synd mot Maurits att tänka, att det är bra, att onkel är en helt annan sorts människa än han.
Föres talan hos Domstol om rättighet att fä gods från utmätning undantaga, efter thy i ,§• 1. sagdt är, och finner ej Domstolen sådana omständigheter förekomma, hvilka göra rättmätigheten af det anspråk otvifvelaktig; må Domstolen ålägga den, som nämnde rättighet påstår, att med ed intyga, det han redeligen samt på god tro och ej till veter/igt förfång för vederparten sin rätt åtkommit. Vill eller kan han ej denna ed aflägga, hafve saken tappat. §• 6. Hvad om bevisning för uppgifven rätt till utmätta lösören är genom §. 5. stadgadt skall ock tillämpas i de fall, då tvist uppstår om gods, som i afträdt bo finnes, men uppgifves tillhöra annan än gäldenären. Stockholm den 20 Januari i845. Bih. till R. St. Reservationer. Af Herr Giinther, C. E.: ”Det af Utskottets majoritet nu uppgjorda förslaget, är nästan ordagrannt enahanda med ett inom Justi tiae-Departementet uppgjordt förslag till Kongl. Proposition, som vid Riksdagens början öfverlemnades till Högsta Domstolens granskning, men sedermera, till följd af der gjorda anmärkningar emot sjelfva principerna för detsamma, helt och hållet förföll. Med kännedom om delta förhållande, har jag ej kunnat smickra mig med föreställningen, att samma förslag, ånyo upplaget af Lag-Utskottet, skulle blifva mera antagligt inom Högsta Domstolen och Konungens Conseil, än det tillförene befunnits, och jag har således ej kunnat gilla, att, uti ett ämne, der allmänna rösten, så väl inom som utom representationen, högt påkallat en förändring, Utskottet stannat vid tillstyrkande af en åtgärd, som, i fall den af Rikets Ständer godkännes, efter all sannolikhet skall leda derhän, att ingen förändring varder tillvägabragt. Redan af detta skäl har jag för min del trött, att Utskottet bordt söka det åsyftade målet på en annan väg; och då derjemte flere af de i Högsta Domstolen emot förslaget framställda anmärkningar för mig varit öfvertygande, har jag trött mig finna åtskilliga andra skäl, hemtade från sjelfva sakens natur, äfven tillkomma.
Beräknadl efter 28 R:dr i månaden blifver aflöningen om dagen för kofferdi-matrosen 140 öre, men man bör besinna att örlogs-matrosen dessutom har 2 sk. b:ko om dagen, när han är kommenderad på sjön; att han kan få ända till 4 sk. i upmuntringspengar, och slutligen att han har 60 R:dr till beklädnad. Detta tillsammanslagdt gör för örlogs-matrosen omkring 56 öre om dagen. För öfrigt lössläppes han ej, när resan är fullbordad eller skeppet ligger i hamn, på bar backe, såsom kofferdi-matrosen. Han har alltid och under alla omständigheter åtminstone tak öfver hufvudet, bröd och 25 öre om dagen. Jag nekar ej att aflöningen är för liten och önskligt vore, att StatsUtsk. ville öka densamma; men jag nekar, att aflöningen är så obetydlig, som Gr. Platen förespeglat. Gr. Platen har vidare påstått, att man till vinnande af besparing borde konstituera matrosen till Under-officer under sjöexpeditioner, och han har förnekat behöfligheten af Underoflicerscorpsens förökande. Det är verkligen förhållandet, att på Engelska krigsfartyg, med undantag af de få upbörds-underofficerarne, endast finnas officerare och matroser, och att underofficerare konstitueras bland matroserna. Men hvar och en af Eder, mine Hrr! känner kanske ej huru de Engelska skeppen bemannas. När det Engelska Amiralitetet beslutat, att ett skepp skall ut på sjöexpedition, så nämner det endast officerarne. Skeppschefen låter upspika på alla knutar i Portsmouth, Plymouth, Chatam eller Sheerness stora affischer, som tillkännagifva att ett skepp skall gå till sjöss och att han vill förhyra besättningar. Då anmäla sig till honom matroser och sjöfolk, vare sig de varit längre eller kortare tid till sjöss. En säger: a Jag har förut varit mäster och går ej med, om jag ej nu blifver antagen till master.n En annan säger: r.Jag har så och så länge varit på sjön, så och så många år tjenstgjort på kronans fartyg.
St. att bibehålla sedlarnes gamla text endast med den förändring, som af beslutet om den nya läkneenheten påkallas Propos. till bifall å denna punkt blef nu först framställd och besvarad med Ja och Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkrne föranleda till förevarrde punkts återremitterande, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. 3:dje punkten. Gr. Lagerbjelke: Den motion, hvarå Utsk. i denna punkt tillttyrkt afslag, var vid förra Riksdagen af R. St. omfattad med särdeles bifall och blef äfven detta Stånds beslut, ehuru frågan sedermera vid votering i förstärkt BankoUtsk. förföll. Så vidt jag kan förstå, har den värde motionären i sin framställning fullkomligt rätt. Det må visserligen medgifvas, att det kan vara beqvämligt för allmänheten att få begagna sedlar å en riksdaler riksmynt, men utgifning å små sedlar torde ej kunna ur financiel synpunkt försvaras. Det är nemi. gifvet, för det första, att landets silfvermassa ligger säkrare i de enskiltes fickor än i Bankens hvalf, och för det andra, att om dessa smärre sedlar nu indrages, så att den dagliga rörelsen man och man emellan skedde med silfver, så skulle det småningom ingå uti allmänhetens föreställningssätt, att endast det hårda myntet är verkligt mynt, då deremot, så länge den dagliga rörelsen befi lifves med sedlar, den stora allmänheten icke så lätt lärer sig att till full klarhet fatta att en sedel icke är något annat än invisning på ett visst belopp hårdt mynt, utan fortfarande skall bibehålla det gamla inrotade föreställningssättet, alt sedeln är 5-14 Den 25 Februari f. m. sjelfva myntet, och att den i och för sig sjelf har ett värde. Det mera allmänna begagnandet af silfvennynt skall äfven blifva, om jag så får uttrycka mig, en säkerhets-vcntil emot alla vådliga finans-operationer med Banken, ty för den händelse att, till följd af ett R.
S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Lag-Utskottet prosten Brobergs den 21 dennes bordlagda motion, om underrätts berättigande att, utan hemställan till öfverrätt, genast döma den, som för 3:dje gången vägrat undergå kyrkoplikt. Från Vällojl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs utdrag af Höglofl. Ridderskapets och Adelns protokoll den 14 dennes, innefattande dels remiss til! Stats-Utskottet af tvänne serskilda, af herr Stjernsvärd, G. M., väckta motioner med alternativa förslag till förändrad organisation af landtförsvaret, jemte, i anledning deraf, meddelade yttranden, dels kommunikation af berörde motioner med de öfriga Riks-slånden. Lades till handlingarne, sedan motionerna redan blifvit till Stats-Utskottet af Höglofl. Ridderskapet och Adeln remitterade. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades justitie-ombudsmannens memorial af den 18 dennes, i fråga om ersättning för trycknings-kostnad. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets memorial N:o 4, angående be stridande af kostnaderna för innevarande riksdag, blef samma memorial bifallet. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Stats-Utskottets memorial N:o 5, angående godtgörande! af herr Landtmarskalkens och herrar Talmännens ökade riksdagskostnader. S. D. Till Allmänna Besvärsoeh Ekonomi-Utskottet remitterades herr Murens motion, angående förändring af Hamn-ordningens den 24 Jan. 1771 för fiskerierna vid Saltsjöns stränder; uti hvilken motion hr Norin sig förenat. S. D. Till Bevillnings-Utskottet remitterades: 48 Prot.-Utdrag den 23 December 1850.
Q3anco, dn ocf för (Statens hela dlbre forbran IjoS ^Bolaget; emot bet att ©anal#$3olaget, å fin fiber, belS affager ftg alla anfpråf på^ erfdttningar från ©tatSmerfet, af fjmab namn od) befTaf# fenljet be mara må, bern ^Bolaget möjligen fan förmena ftg ega, belS ocf förbtnber ftg att, allt framgent, ©analen unberljålla, utan något ©tatoiS bibrag bertill; men fTulle bolaget antingen magra att uppfylla be milfor, <2Bi fålunba funnit gobt att bolaget förefTrifma, eller ocf unberlåta att, in# till 1834 årS flut, utan något ©tatenS mtbare betunganbe, bringa ©analen till fullborban, på fatt ofman fiabgabt dr, fTall ©tatenS forbran, för få mål bet nu bemiljabe ytterfla unberflöb af 84^,334 9l:br Q3anco, forn för alla be finnmor, l^marmeb ©taten tillförne till ©anal * arbetet bibragit, oförönbrabt qmarffå; ©taten i begge fallen, för all fromtib, förbehållen, ben aubel i ut* £>elninson af ©analenS blifmanbe infomffer, forn 22. §. i bolagets ^ri^ile* grum förfafrar ocl) beffammer. <i\ommanbe be bår ofman upptagne förefTrifter, i affeenbe på confrollen för meblenS anmdnbanbe, ocl) be, för beraS utgifmanbe, lemnabe ffabganben att iafttagaS uti Q3anco?9veglementet famt Snffructionen för 9\ifetS ©tan# bers ^ullmdgtigei 9\ifSgdlbS#©cntoiret. ar. uti ^ fammanhang meb ben om ©tafenS rättighet till intecfningS#fdferljet ©otha ©analmerf, bef' områ-be ccf> eganbe faffigljeter,. uti nffa momen# 32