Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapets och Adelns Plenum, e. m. den 17 April 18x5- S. D. Biföllos nedannämndeLagUtskottets, den 13 April på bordet lagde, Memorial af den 22 och den 50 Mars: 1:0 Angående en af Herr Borgmästaren Kiellander yrkad Författning om rättighet för Magistraterne att förrätta Bouppteckningar efter i Städerna aflidne personer af ehvad Stånd de vara må. 2:0 Angående en af Herr Rent er shöld, Carl, väckt fråga, om en Lag, som skulle sätta alla Förbindelser, så väl i Penning-transactioner, som Handel, i likhet med Vexlar. Ut supra. Herr Danckwardt, Carl Gustaf, uppläste följande : Till de Utskotts pröfning, som komma att bhandla frågan om Götha Canal, anhålier jag, au de tankar jag i detta ämne hyser, t)ch hvlka jag utbeder mig få inför Höglofl. Rid. derkapet och Adeln framställa, måtte blifva öfvirlemnade. [ag förbigår att yttra mig om Canalens nytta Min mening är det hufvudsakligen, att närmare fästa uppmärksamheten på möjligheten 5^8 T)en 19 April. e. m. att kunna lemna det fordrade understödet, och,i sammanhang dermed, nämna sättet hvarpå, efter min ölvertygelse , Canal-arbetet torde kunna fortsättas, till beredande så af Landets som Bolagets gemensamma fördel.
Ådagalagdt är nu i alla fall, huru berättigad hennes sång var att behaga de bästa af hennes tid, och huru mäktigt inverkandet deraf skulle främja deras egen vittra utveckling. Och ändock var det förnämsta af denna snillrika qvinnas inverkan det rentaf omedelbara: det, som utgick från hennes enskilda person. Med ett hjerta, som ej tycktes andas för annat, än att utgjuta vänskap, nöje, tröst, medlidande och välgerning, med en umgängsamhet, i glädje och sorg lika intagande, använde hon sina sällskapsgåfvor lika oafbrutet, som sina skaldegåfvor, till Poesiens bästa. Hon talade väl; hennes uttryckssätt var eget, okonstladt, ledigt; hennes förstånd, klart och rättvist; hennes lynne, öppenhjertigt, oförställdt, kanske till öfvermått; hennes rastlösa vetgirighet, benägen för allvar, utslöt likväl aldrig skämtets lekar. Man begriper lätt, huru en sådan karakter skulle tillvinna sig vänner, gerna se sig af dem omgifven, och qvarlemna idel lifvande intryck. Dalin synes, fastän under ytan af qvick och glädtig hofman, varit en i grunden mera eremitisk och enstörig natur. Det vissa är, att han ifrån Fru Nordenflycht höll sig på stelt och kallt afstånd. Hammarsköld antager, att han i henne hatade en medtäflarinna om skaldeäran; Sondén, att han ansåg henne för en svärmerska. Hon, å sin sida, hade icke försummat någon skälig artighet. Hon hade ej blott lofsjungit ”den obekante Argus”, utan ock i anledning af ”Svenska Friheten” således utlåtit sig: När Svenske Orpheus, med sina harposlag, Förnöjt och prydt sitt land, och många airer spelat, Som fina öron skänkt en ro af stort behag; Fast tadlet stundom sagt, att någon ton har felat: Så gaf han fram ett prof, ett präktigt mästerstycke, Som, med sin skönhet, vann båd väns och oväns tycke. Ho är, som ej blir rörd af detta stolta lof, Hvarmed han höjer opp vår Frihet, vår Gudinna?
Ao vill den ene uppsäga ett om skjuten ingånget kontrakt, än begär den andra förhöjning i skjutslegan, o. s. v., hvarigenom ett ständigt trassel uppkommer, som borttager postdirektörs-erabetet den tid, detsamma eljest kunnat använda till förbättringar inom postverkets särskilda grenar. Om man närmare granskar förhållandet, så finnér man, att post - 224 Den 2fi Juli f. m hemmanens skjutsning beräknad efter en häst, utgör årligen 196,000 mil. Skall nu denna skyldighet läggas på den redan dryga gästgifvareskjutsen, så frågar jag hvad följden deraf blefve? Utan tvifvel den, att de, son utgöra skjuts vid gästgifvaregårdarne, Ange en ganska dryg tillökning i sitt besvär. Hvad hade man i det hela vunnit dermed, alt skjutsen flyttades från det ene och till det andra hemmanet? Dessutom lärer förhållandet vara, att högst sällan förspörjas klagomål öfver dåliga hästar vid posthemmanen, hvaremot dylika klagomål ofta förekomma vid gästgifvaregårdar, der skjutsen blifvit upplåten å entreprenad. Emellertid är ju afsigten den att införa dylik inrättning så vidt möjligt är, pä det att reservskjutsskyldige hemman må kunna från detta besvär befrias. En annan olägenhet är äfven den, att, om postskjutsen flyttas frän posthemmanen, som icke erhålla någon ersättning för den tid, de afbida postens ankomst, så måste dylik ersättning deremot godtgöras gäslgifvare-skjutsande. Med ett ord endast olägenheter, men icke den ringaste fördel är alt vinna genom det framställda förslaget. Pä alla dessa skäl upprepatjag alltså, hvad jag från början yttrat, att den und. framställningen är icke allenast onödig utan äfven skadlig, hvadan jag anhåller, att R. o. Ad. mätte afslå densamma. Hr von Hohenhausen, Mich. Silv.: Denna fråga kan söndras i 2:ne delar, af hvilka den ena blifvit af Hr von Hartmansdorff med utförlighet omnämnd, nemi. ägarnes af posthemman begär, att blifva befriade från postskjutsskyldigheten.
Hvad för de fall, som i denna § omförmälas, särskildt är stadgadt i afseende å återgång af fästning eller giftermål, så ock om förverkande af fästninga-gåfvor och giftorätt, lände ock till efterrättelse. § 31 Understicker eller förbyter man barn, dömes till straff arbete från och med två till och med åtta år. Aro omständigheterna synnerligen mildrande, må straffet kunna nedsättas till fängelse från och med sex månader till och med två år. § 32 Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, olofligen bryter eller öppnar annans förseglade bref I.ag-Utskottets Utlåtande JW 52. eller handling eller annat, som honom enskildt angår och med försegling eller på annat sätt tillslutet är; dömes till straff-arbete från och med två månader till och med två år. Sker det eljest med vilja, utan ondt uppsåt, vare straffet böter från och med fem till och med Etthundra Riksdaler. Tager någon olofligen från Posten ut annans bref och det uppsåtligen förstör eller undanhåller; vare lag som här ofvan i denna § sägs. Huru den straffas skall, som stjäl ur bref eller annan förvarings-persedel, hvilken med försegling eller på annat sätt tillsluten är, eller som, i afsigt att stjäla, öppnar dylik fÖrvaringspersedel, derom är särskildt stadgadt. § 33. Hvar som förfalskar, svikligen förbyter, försnillar, eller eljest uppsåtligen förskingrar annans gods, det man i besittning häfver; straffes med böter från och med fem till och med två hundra Riksdaler, eller med fängelse från och med två månader till och med två år. § 34. Brukar man olofligen annans gods, det man i besittning häfver; bote från och med fem till och med tjugufem Riksdaler. § 35 Försnillar man gods, som annan i hans vård under lås, försegling eller annat dylikt stängsel insatt, eller som blifvit honom förtrodt att vårda, då det ur eld, sjö eller från fiende frälsadt är; varde dömd såsom för stöld eller snatteri, efter som godsets värde är till.
Uplästes till justering och godkändes Exp.Utsk:s under N:o 29, afgifna förslag till R. St:s underd. skrifvelse till K. M., ang:de medels anvisande till fortsättning af fästningsbyggnaderne vid Waxholm, Carlsten och Carlskrona under innevar. år. II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf att Hr Hedenstjerna, Wilh., i anseende till en resa i tjensteärender, som han i dag nödgats företaga till Skaraborgs län, begärt och erhållit ledighet frän sin befattning såsom ledamot af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. lill d. 2(5 dennes; hvarjemte II. Ex. anmodade Hrr Elektorer, att sammanträda till val af annan ledamot i nämnde Utskott under Hr Hedenstjernas frånvaro. H. Ex. Ilr Frih. o. Landtm, tillkännagaf att plenum komme att fortsättas kl. ä 7 e. m. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s d. 1 dennes på bordet lagda nåd. propos. till R. St., ang:de försäljning och utbyte af Christianstads f. d. fästning tillhörande mark. Föredrogs K. M:s d. 1 dennes på bordet lagda nåd. propos. till R. St:r, ang:de de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling samt om förändring i nu gällande stadganden i afseende på indeldta Räntors och Kronotiondes utgörande och de årliga markegångsprisens bestämmande. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag hade ämnat att vid remissen af denna K.
Då det nu är visadt, att denna indragning är lämplig, som jag tror varit under diskussionen ådagalagdt, och då StatsUtsk., enl. grundlagens bestämda ordalydelse har icke allenast rättighet, utan äfven skyldighet att föreslå hvad i sådant afseende lämpligt vara kan, så anhåller jag vördsamt att få förnya min begäran om Hr Frih. o. Landtm:s propos. på bifall till dem\a punkt. Hr Bildt: Sedan Ordfrn i Const.Utsk. tydligen ådagalagt, ali StatsUtsk. har handlat i full öfverensstämmelse med grundlagens föreskrift, har jag ingenting vidare att tillägga, utan instämmer endast i hvad han härutinnan yttrat och tror jag, att denne värde talare fullkomligen vederlagt det inkast llr von Hartmansdorff gjort emot StatsUtsk:s befogenhet alt framkomma med ett sådant utlåt., som detta; men då jag i denna del instämmer med Gr. Lagerbjelke, får jag deremot instämma i hvad för öfrigt blifvit yttradt af llr von Hartmansdorff. I likhet med honom tror jag det vara nödvändigt att återremittera båda momme såsom jag äfven log mig friheten nämna, då jag första gängen hade ordet; ty det andra mom. i utlåt, står uti ett oskiljaktigt sammanhang med första mom. och man kan således icke återremittera det första utan alt äfven återremittera det andra. Om jag för min del ansåg att StatsUtsk. vore det rätta forum, för att afgöra, huruvida Bergs-colhm lämpligast borde förenas med Commerce-colhm, eller vara ett afskil jdt verk för sig, så skulle jag vilja tillstyrka att skrifvelsen blefve affattad i sådana ordalag, att 15. St. gåfvo tillkänna en önskan alt så måtte ske, alldenstund jagäröfvertygad om, alt hvad Hr von Hartmansdorff härutinnan föreslagit vore af praktisk nytta. Gr. Lagerbjelke har sagt, att Utsk. har i moliverna till sitt utlåt, yttrat att det icke tillkommer StatsUtsk. alt inlåta sig i organisationsfrågor etc.
Ståå fungågårbål)jelken; 8l:o af famtaa bag, angåenbe frtfodnarncS tjcnftbarljetcr till Stylta fmafmels bruf, tu. nt.; 82:o 0ttf SbagSs53eflut 1860. 41 82:o af famnta bog, augåettbe regleringen af utgifterna nnbcr 9tif3sStatenS Sjunbe ^ufnjubsSitet; 83:o af famina bag, angaenbe regleringen af utgifterna unbcr SfifSsStatenS Slttonbe ^ufhnibsSEitel; 84:o af farnnia bag, angåcnbc fcctoiljanbe af ytterligare anflag till fortfättanbe af ^lationalsälfufcibyggnabcn; 85:o af ben 28 ©ftober, angaenbe regleringen af utgifterna unbcr 9lifS Statenä 9lionbc ^uftBubs^ttel; 86:o af ben 29 ©ftober, angaenbe beräfningen af StatSmcrfetS infomfter; 87:o af famina bag, tneb ny 9tifSsStat; 88:o af famma bag, angaenbe upprättabt nytt Sieglemcntc för DtifSgälbSs kontoret; §• 26. ©e till StatSmerfet ingåenbc 33ctmflntngSmcbcl äro af ©fj förflagStutS upps tagna till följanbe belopp, nemligen:
Den ii Mars f. m. i5 Ett med trädkol af bergmalmer beredt tackjern bar länge varit mera betaldt i England, än det som der vanligen tillverkas. Redan för i5 år sedan gick det deraf verkade ämnesjernet med ett öfverpris af 4 LS sterb pr ton i handeln. Dessa fördelar synas mig betydligt öfverväga den tull, comiterade föreslagit, helst skilnaden emellan frakten på tackjern och stångjern torde genom tullnedsättning i England kunna nära nog motsvaras. Följden af export blir tillkomsten af en ny handelsvara, nemi. stångjern, utrikes beredt af Svenskt tackjern på Engelskt sått. Denna skall motverka afsättningen på Svenska stångjernet. Hvad som galler om taekjernet, kan* äfven sägas om smältstyckenas export. Båda hafva af K. M. varit medgifna, men, så vidt mig är bekant, endast på försök. Svenska grufvornas aflägsenhet från hafvet — jag talar i allmänhet — skall, i förening med den proportionsvis drygare frakten på råämnet än på färdiga varan, betydligt motverka malmens export. Under den rastlösa verksamhet, som sedan detta århundrades början herrskat i jernhandtéteringen inom de stora nationerna, anser jag likväl icke osannolikt att våra bergmalmer kunna bära export-tullen, då industrien redan sätter så högt värde på ett jemnt, tätt och fast jern för mångfaldiga behof, och våra jern-oxider erbjuda det. Hvem vet när stunden kommer att af dem bereda ett sådant jern? Då ut fö res malmen, tills man i Sverige upptäcker metoden. Den rörelse inom jernhandteringen , som redan länge funnits hos de stora nationerna, börjar äfven visa sig i Sverige. Låtom den få utveckla sin betydelse! Svensken vill hafva tid! Underlättorn denna industriösa väckelse genom borttagandet af skadliga band, genom ökad frihet och täflan, i förening med lättade transportmedel och en allmännare spridd insigt. Men, att förmedelst en i allo obegränsad frihels-export gynna tackjernstillverkningen med uppoffring mångenstädes af denna produets förädling inom landet, innebär vist icke den harmoniska utveckling af en nations industriella krafter, sorn ger styrka och fasthet.
Jag måste således sätta Gustaf I:s och Oscar Ls åtgärder i religiöst hänseende uti ett oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, och bestrider Hr Tersmedens påstående, att de stå i strid med hvarandra. Den skefva upfattning man gjort utaf Gustaf II Adolfs deltagande uti det Tyska religionskriget, anser jag vara framkommen i den mening att derigenom ställa K. M:s Propos. i en mindre fördelaktig dager, ty hvar man begriper lätt att Konung Gustaf II Adolf stridde för religiös frihet då han stod i förbund med både lutheraner och calvinister m. fl., och det dessutom är historiskt huru Konungen personligen besökte en katholsk Gudstjenst under krigen emot påfvedömets förtryck, och derunder vänligen talade med der fungerande prester. Hr N. Tersmeden har vidare sagt, att Statskyrkan är grunden för samhällets bestånd och att kyrkans enhet är samhällets grundval. Detta vågar jag äfven bestrida, ty grunden för ett samhälles bestånd är uprätthållandet af den allmänna rätt och sanning, som är nedlagd i hvarje menniskas bröst af naturen, eller som vi kalle, den allmänna sedelagen eller natur-rätten, och hvilken äfven igenfinnes uti Uppenbarelsen under namn af Stentaflornas Lag eller de Tio Budorden. Denna grund finnes äfven hos hedningarne, som äfven apostelen säger: »Hedningarne som icke hafva den uppenbarade Lagen, veta dock af naturen det Lagen bjuder» m. m. hvarföre vi äfven hafva sett antikens Stater upblomstra och utvecklas under de mest kraftfulla och snillrika lagar och regeringssätt. Kyrka är något belt andeligt, och kan såsom sådant aldrig vara Den 18 Juni. iÄ3 grundvalen för ett samhälles bestånd, ty denna grundval måste vara något som kan begripas med förnuftet, och icke något hvaruppå endast Tron kan förlåta sig med afs:de på en tillkommande verld. Satsen är således såsom yttersta princip alldeles grundfalsk.
Men om man kommer i tvekan om penningar böra beviljas företrädesvis till det ena eller andra, och icke kan åstadkomma båda delarne, så skulle jag föreställa mig, att, i st. f. fortsättande af befästningarne vid Waxholm, det vore mycket vigtigare att bekosta befästningar utanför Stockholm och Carlskrona. Om 3 å 4 milhr E:dr r:mt skulle erfordras till upförande af befästade punkter utanför Stockholm, så anser jag denna summa vara ganska ringa mot det vigtiga ändamålet, särdeles med afseende på, att man skulle kunna försvara sig mot öfverrumpling med mycket mindre truppstyrka, än som skulle erfordras, om säkerheten skulle vinnas' endast genom mängden af manskap. Jag har visserligen hört den tanke framställas, att genom lättade kommunikationer Sverige alltid blir i tillfälle att kalla trupper till sitt försvar, och att Eegeringen genom sin diplomati tidigt bör veta när sådant anfall kan inträffa, för att i behörig tid kunna få trupperna sammandragna; men jag erinrar Eder, Mine Hrr, hurusom många krig hafva utbrutit så hastigt, att det varit omöjligt för oss att kunna i det vidsträckta Sverige, äfven om vi få jernvägar, hvilka i alla fall ej blifva så snart färdiga, sammandraga trupperna, då vi taga i betraktande, att hela vår armée ligger förlagd på rotar, de flesta af dem många mil från sina samlingsställen. Jag vill icke nu fortsätta detta anförande; ämnet lemnar rum till oändligt många betraktelser, hvilka åter skulle kunna ge anledn. till en mängd anmärkmr. Jag har hört åtskilliga talare begära ordet, och föreställer mig, att sådana anmärkmr skola komma, och jag kan då få tillfälle att åter yttra mig i ämnet. Jag slutar med det amendement till Erih. Sprengtporten motion, att StatsUtsk. måtte bevilja åtminstone ett belopp af 3 milhr, att utgå till nästa Eiksdag, för ifrågav:de befästningar vid Stockholm och Carlskrona. Erih. Sprengtporten: Då jag begärde ordet, var det egent ligen till följd af Gr. Erölichs hemställan, att han måtte få yttra sig öfver Hr Brakels motion på samma gång som öfver min. Jag öfverlemnar visserligen till Hr Gr. o.
Herr Grefve M. E. Brahes Memorial, angående Bevillning för Dannemora Bergslags Jerntillverlcning, har Riksens Höglofl. Ständers Revillnings-Ulskott detta ärende förehaft och dervid funnit, att Utskottet icke tillkommer meddela något utlåtande, som skulle föranleda till ändring i hvad som RiksStånden vid 1812 års Riksdag föreskrifvit, och i följd deraf blifyit verkställdt , samt att dertill icke kunde hänföras de grunder , sorti Utskottet vid denna Riksdag kan fatta i anseende till Bevilinings utgörande af jerntillverkningen. Och varder Remissen vördsamligen återlemnad. Stockholm den 2 Maj 181 fr På Högloft, Riddersk. och På Högvörd.PrestAdelns Uedamöters Ståndets Redam. vägnar vägnar Carl Slellan Jllörner. Olof Bjurbäck. På Väl loll. BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Ledam. Ståndets Ledarn. vägnar vägnar Joli. Magn. W Hans Brik Zaar. JSils Lininelius. Joli. Magn. Wessing. Uppläst hos Samteliga Riks-Stånden den 5'Maj. Vördsamt Memorial. Till Lag Utskottet har väl från Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit remitteradf ett af RiksdagsPullmägtigen från Gottlands Södra Härad Lars Jacobsson dit ingifvet Memorial , deruti han på anförda skäl yrkär, att Nämndemännens dagtractarnente vid privata förrättningar måtte förhöjas till 32 sk. Banco, samt att Nämndemännen i öfrigt må blifva befriade från Krono-skjutsningar, de « 4° Deri5 Maj. dc sa kallade Byåkor , och Brefbärare.sky ldighe. ten; men sorn, i afseende å tillökningen af omförinälte dagtractainente, Utskottet redan, i anledning af Riksdags-i ullmägtigen Nils Pehrssons från Christianstads Län aflemnade och till Utskottet äfven remitterade Memorial i samina ämne, genom den 11 i denna månad till Riksens Höglofl.
Af detta antal uttages härefter genom lottning så många som erfordras för rekrytering af liniedragonernes stam; de återstående utgöra det för linie-dragonernes beväringsrekryter nödiga antal. Rekryterar äfven liniearlilleriet och ingeniörtrupperne i samma distrikt, så förhålles först för artilleriet, och derefter för ingeniörtrupperne på enahanda sätt. Sedan förenämnde 3:ne vapen fått sitt behof uppfyldt, eller ock genast, i ett sådant distrikt, der ej annat än infanteri rekryterar, uttages för nämnde vapen, först genom lottning dem, som erfordras för infanteriets stam, hvarefter alla de öfriga komma att utgöra infanteriets beväringsrekryter. 4:o Första uttagningen för kavalleri-, artillerioch ingeniörvapnen, verkställes af dessa vapnen tillhörande militärmyndigheter. 5:o Sedan, på sätt i 3 punkten här ofvan är anfördt, bestämdt blifvit, hvilken af de 2:ne kategorierne, antingen stammen eller beväringssoldaterne, hvar och en kommer att tillhöra, äger frivilligt byle af tjenstgöringsskyldighet rum emellan sådana personer af l:sta beväringsklassen, hvilka förena de vilkor, som för ingång i det ena eller andra vapnet äro föreskri fne. Deremot är all legning, som har till föremål fullkomlig befrielse från beväringspligten, helt och hållet förbuden. 6:o de af beväringsmanskapet, sorn ingå i stammen, äro förbundne, emot aflöning, underhåll och beklädnad, till en ständig tjenstgöring under loppet af 6 år, räknadt från d. 1 derpåföljande Augusti, då de till tjenstgöring sig skola inställa.
Från Danmark hafva kommit fru Elisabeth Selmer, som inom sitt hemland rest vida omkring och arbetat för nykterhetens och sedlighetens sak, samt fru Charlotte Norrie, f. Harbou, själf f. d. sjuksköterska och gift med en läkare; hennes sympatier och verksamhet ha isynnerhet ägnats sjukvården och förbättrandet af sjuksköterskornas ställning. Fröken Lucina Hagman från Finland är ordförande i Finska kvinnoföreningen Unionen samt har utgifvit en b o k på finska om samuppfostran och de rön hon gjort i denna riktning. Alla dessa damer hålla under de särskilda konferensdagarne föredrag i de olika grenar af kvinnoverksamhet, som hvar och en af dem gjort till sitt hufvudintresse. Klockan 11 i tisdags f. m. samlades konferensdeltagarne i Frimurarordens lokal, och sedan de omkring 250 deltagarinnorna fått hvar och en sitt medlemsmärke — en ljusgrön moarérosett — program och plats samt kören hunnit ordna sig, intog fröken Helena Munktell, som komponerat musiken till den af fröken Henrika Widmark författade kantaten, själf anförareplatsen och fulltonig och klar brusade dess » framåt » genom salen. Fru Louise Pyk sjöng solo med innerlig värme. Vi meddela här det vackra diktverket i dess helhet: Kör: Framåt vandra, barn af tiden, ' Pill den ljusa tempelgård, Där af kärleken och friden Kestes dig en helgad vård. Se, dess pelarrad begjutes Utaf sol från himlens pell, Och dess höga port ej slntes Klosterlikt om enslig cell. Där i frihet tanken stiger Till oändlig kärleks höjd, Och en fridens psalm dig viger Till ej anad segerfröjd. Där ditt hjärta skall sig lära Ånglaskarors jubelord: » Gud i himlen vare ära, Frid det vare på vår jord! » Solo: Led våra vägar, Fader i ljuset, Lyft våra tankar Högt öfver gruset, Sänd dina strålar Af Kärleken blid, Gjut i vårt hjärta Din himmelska frid! 303 ferensmedlemmarne välkomna. Hon erinrade, hurusom kvinnofrågan allt fortfarande utgjorde en viktig insats i våra dagars politiska, sociala och kulturella lif, men huru dess lösning fördröjdes genom den antagonism, som finnes mellan mannens och kvinnans sträfvanden.
För att på en gång både undvika berörde olägenhet och ändock i möjligaste måtto vinna den önskade ordningen i räkenskaps-verket, ansåg, med tillika hemtadt stöd af Rikets Ständers vid sistförflutna riksdag i förevarande ämne fattade beslut, Departements-chefen att, jemte uppsägnings-rättens föreslagna upphörande, någon annan förändring i hittills gällande stadganden i afseende å indelningarne vid såväl militicesom klereci-staterne, hvilkas löner äro slutligen reglerade, för närvarande icke borde komma i fråga, än att berörde indelnings-anslag hädanefter må, i sammanhang med kronans behållna räntor och tionden samt efter samma beräkningsgrund, som i afseende å dessas utgörande blifvit af kommitterade föreslagen och tillstyrkt, eller efter ett för 5 år i sender gällande medium af nästföregående 10 årens markegångspris, af kronans egne uppbördsmäll uppbäras och redovisas, samt beloppet häraf för hvarje år, jemte forsel-lön tili vederbörande indelningshafvare från stats-verket ulbetalas; — samt att, först då och i den nion omreglering af lönerna vid dessa stater kan komma att ske, på sätt, i afseende å landtoch skolstaterna nu 30 Kongl. Majlis Nåd.