Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till följd af folkökningen och behofvens stigande i jembredd med kulturen å ena sidan, konkurrensen mellan de kapitalistiska producenterna, som tvingar enhvar af dessa att söka sälja så billigt som möjligt, å den andra, blifver arbetslönen öfver hufvud taget ej mer än hvad som behöfves för de dagliga behofvens tillfredsställande och lemnar intet öfverskott för fall af sjukdom, ålderdom och industriella kriser med deraf uppkommande arbetsbrist eller för barnen, om de förlora sina för-sörjare, innan de kunna sörja för sig sjelfva. Genom alla dessa tillfälligheter kastås ständigt ett större eller mindre antal individer nedanom den egentliga arbetsklassens nivå och bildar en samhällets pariasklass, de egentliga elända. Tillvaron af en sådan klass af menniskor, som, till följd af sitt läge, ständigt måste vara redo att åtaga sig arbete på nästan hvilka vilkor som helst, är — likasom den är enfrukt af arbetarnes osäkra ställning i allmänhet — sjelf i sin ordning ett stort hinder för förbättrandet af deras ställning. Denna jernhårda lag, som i allmänhet inskränker arbetslönen till hvad som kräfves för de dagliga be-hofven, kan, enligt Marx, icke undgås med mindre än att produktionsmedlen (jorden, maskinerna m. m. ) blifva sam-fald egendom, hvilket den moderata delen af hans skola tänker sig skola ske genom en expropriation mot ersättning under en längre eller kortare öfvergångstid. Ett sådant afskaf-ande af det privata kapitalet är, betonade han ständigt, icke det samma som afskaffandet af privategendomen: tvärtom, just derigenom skall det blifva möjligt för alla att genom sitt eget arbete förvärfva privategendom. Marx betraktade det nuvarande kapitalistiska samhället med dess allt längre gående hopande af produktionsmedlen på ett fåtal innehafvare, och sammandragande af arbetarne i talrika skaror i de stora industriella centrerna, såsom ett nödvändigt genomgångsstadium från den gamla splittrade privathushållningen med dess produktion i smått och med små medel till framtidens socialistiska samhälle. Han betraktade Englands utveckling såsom typisk för det kapitalistiska samhällets uppkomst och utveckling och lade derför framställningen af de engelska fabriksoch arbetareförhållandena .till grund för sin kritik af detta samhälle.
St:r i afseende å detta lån afsett att det skulle utgå mot utfärdande af obligationer med föreskrifven bestämd ränta, anhåller jag att få uppläsa omedelbart derefter följande moment af denna lydelse: »alt till lånets förräntande och amortering komme att anvisas ett särskildt årligt anslag, hvars belopp skulle motsvara ej allenast den för lånet, enligt derför utgifna obligationer, årligen belöpande ränta, utan äfven minst en proc. af det i samma obligationer förskrifna kapital, hvilket anslag skulle utgå Den 10 Januari f. m. 61 från och med det år, hvarunder obligationerna blifvit till långifvarne utlemnade, samt med oförminskadt belopp fortfara, tilldess hela lånet blifvit i stadgad ordning betaldt.» Jemväl uti..flere af derpå följande §§ finnes ordadt om ränte-liqvider. Öfverallt är taladt om visst kapitalbelopp, löpande med viss årlig ränta. Af utlottningsplanen finner man att vinster utgå från och med 25,000 till och med 11 thaler. Kan man vid sådant förhållande med fog påstå att i dessa premie-obligationer någon bestämd ränta är föreskrifven ? Nästförutgående talare har äfven påpekat den stora vinst, som genom denna låne-operation skulle hafva blifvit tillskyndad det Svenska stats-verket. Att en sådan vinst uppkommit är otvifvelaktigt; men att den icke kan beräknas till det af fullinägtige uppgifne helopp, nemi. 847,780^- rdr rint, tror jag vara obestridligt. Den genom konverteringen uppkomna behållning af 120,000 thaler betrakta nemi. fullmägtige såsom ett ytterligare lån, hvilket, i händelse detsamma icke sålunda erhållits, skulle hafva ådragit stats-verket en ytterligare kostnad. En sådan ytterligare kostnad hade likväl icke blifvit Svenska stats-verket ådragen, om icke det ursprungliga kontraktet rubbats. Fullmägtige hafva också för lånets hela amorteringstid, 38J år, beräknat ränta för den verkliga vinsten, 120,000 thaler. Till sistnämnde belopp inskränker sig hela den vinst, som genom ifrågavarande låne-operation kommit staten till godo.
18 34* utslå ila och försälja vexlar till curs, då Silfverexport är för den enskilde föi ■monlig, samt att uppköpa vexlar, då cursen håller sig vid eller under ; 28 skillingar; Bifölls; N:o 4i anledning af motion, om en lämplig tull för exporteradt silfver; Bifölls; N:o 46, i anledning af motion, om nedläggande af ali ersättningstalan emot enskilde personer för de medel, hvilka från Malmö Låne-Contor utgifvits, men för hvilka Coniord, till följd af förre K arn evera ren Lindstedts bedrägliga förhållande, blifvit i saknad af godtgörelse; Bifölls; Klo 47, i anledning .af framställde anmärkningar vid Utskoltets, under N:o 2 7, afgifne Betänkande, angående väckt motion om utsättande, i de från Banken utgående qvittencer öfver ränteinbetalningen, af det priinitiva lånets återstående eapitalhelopp; och Pf:o 48, med anmälan om utgången af den omröstning, som inoro Förstärkta Banco-Utskottet blifvit anställd öfver åtskilliga frågor, rörande hufvudgrnnderne för Bankens rörelse och förvaltning; Utlåtandet N:o 47 0CB Memorialet N:o 48 lades till handlingarne. S. D. Föredrogs å nyo Stats Utskottets Utlåtande, N:o 256, i anledning af erhållen återremiss å i5:de punkten i Memorialet, N:o 25o, angående Riks-Ståndens olika beslut i frågan om anslaget tili Armeens Materiel; Den i Utlåtandet, N:o 256, föreslagna Voterings-proposilion godkändes. S. D.
Lagförslaget bjuder i (i cap. ] §, att ”straff skola inom de i lagen derföre satta griinsor, mätas efter den större eller mindre brottslighet i viljan, gerningsmannen ådagalagt.” Denna regel, som här endast är ämnad till ledning för domaren vid lagens tillämpning, bör äfven kunna utsträckas till lagstiftaren vid straffgradens bestämmande. Derföre skulle jag för min del vilja hafva allt slags våld samt till och med dräp af hastigt mod belagda med lindrigare, men deremot stöld med hårdare straff än lagförslaget utsatt. Billigheten och nästan nödvändigheten deraf synes klart af sjelfva den allmänna erfarenhet, att dråpare hafva i våra gamla gemensamhetsfängelser städse funnits vara stilla, fromma och sedliga, dä deremot tjufvar nästan alltid förblifvit lömska, elaka och vilda, i samma mån deras själar hunnit förderfvas och likasom stelna i förderfvet, genom det långa ljufstudium de genomgått. Som det är en allmän erfarenhet, alt själen blir till en viss grad desto verksammare, ju mer den fredas från intryck genom de yttre sinnena, så är det högst troligt, att ingenting mer, än den graflika tystnaden i cellen och afstängningen icke blott, från allt umgänge med andra fångar, utan äfven från nästan all annan gemenskap med yttre verlden, skall behöfvas för att bringa brottslingen till lugn och känsla af sina fordna förvillelser, såsom första steget till hans förbättring. Men om detta passiva förfarande tilläfventyrs skulle finnas icke göra tillfyllest; så torde ändamålet kunna i någon mån befordras äfven genom särskildt verkande medel. Emedan derföre ingenting torde på ett positivt sätt verka mäktigare än musik, till lugnande af upprörda och vilda sinnen, så kunde det till äfventyrs vara nyttigt alt emellanåt låta uppföra kyrkosång eller annan tjenlig musik, t. ex. medelst orgelverk på eli sådant ställe, att det kunde höras i alla cellerna. Från samma ställe kun - 132 Den 26 April f. ra. de det äfven vara nyttigt alt låta föreläsas stycken ur en pasr sande bok eller lämpliga tal hållas.
Det Dokument, spm nu blifwit uppläst, upplyser, att ett sädant steg werkeligcn bljswit tagit; och dermed tror jag Ridderstapcts och Adelns önskan wara uppfylb, och att Riöderstapck och Adeln billigcn kan wägra upläsandct af alt , som stullc haswa utseende af en slags justification, som pä detta rum ej är behörig. Mänge af Ridderskapet och Adeln hördeS härtill yttra sitt bifall. Hans Excel lenee Herr Grefwe nk ölglas: Jag tror, att dä jag af Högloft. Ridderskapet och Adeln sär njuta den gunst, och jag torde ätwen fä säga, rättwisa, akt förklara mig öfwer beskyllningar, som genom utspridda skrifter missleda allmänna omdömet, är det för mig nödigt, att Ridderskapet och Adeln behagar höra hwad som ä min sida är talande. Detta innefattas i de tryckta Handlingar jag nu haft den äran aflemna. Det är ingen justification jag härmed äsyftar, emedan Ridderskapet och Adeln icke äro Domare. Dessa Handlingar inner hälla endast upplysningar, hwilka för mig äro högst wigtiga, hwilka jag genom Ridderstapets och Adelns mig genom Herr Erefwcn och Landt-Marffalkcn meddelte beslut ansett mig uppmanad att afgifwa, och hwilka jag försäkrar att Högloft. Ridderskapet och A, deln stall finna fullkomligen nöjaktiga. Herr päblmsn, Octo kreärile: Sedan Herr Liiverstolpe nu yttrat hwad jag ärnade hafira Tredje Band. N:o 92, 92. dm 722 Den 22 September. den äran anföra, för jag blott tillägga, att wärk kienum är ingen Domstol, och att här kan sä mycket mindre decideraS om Hans Exccllrnce Herr Grefwe» och Presidenten m. m. Lamuel ak är i ständ att justiflera sig, svin den andra Parten hwarken är eller kan wara närwarandc.
Då nämnda bibliothek vid berörde tidrymd innehöll vid pass 60,000 band och 3,000 manuskripter, hade den nya lokalen, hvilken uppgifvits kunna rymma 200,000 volymer, ansetts blifva, för lång tid tillräcklig. Bibliothekets samlingar hade emellertid under de sistförflutne 18 åren vunnit så betydlig tillvext, att vid en sistlidne höst verkställd räkning, böckernas antal utgjort något öfver 120,000 band, utom vid pass 11,000 häften oafslutade verk och tidskrifter samt närmare 300,000 små skrifter, förvarade i mer än 7,000 portföljer och 5,500 manuskripter, oberäknadt en af Rikets Ständer inköpt gravyrsamling, nu uppgående till 14,000 nummer, samt några hundrade större portföljer med nybildade samlingar af kartor, planer, historiska plancher m. m. Med erfarenhet om denna hastiga tillvext, kunde med temlig visshet antagas att redan innan ytterligare 20 år förgått, bibliotheket skulle hafva vunnit en tillökning, stor nog att göra äfven den påtänkta nya musei-lokalen otillräcklig; helst som denna, enligt noggrann uppmätning, oaktadt största hushållning i iuredningsplanen, icke kunde lemna rum för mer än omkring 185,000 band, då från totalutrymmet afräknats lokaler för handskrifter, gravyrer, kartor etc. Härtill komme att museivåningen vore långt ifrån väl afpassad för ett bibliothek, enär der funnes ytterst få väggytor, men väl pelare och vida fönster, som gjorde en fullt ändamålsenlig inredning ytterst kostsam, ja nästan omöjlig. Lämpliga arbetsrum och en i alla större offentliga bibliotheker numera såsom nödvändig ansedd läsesal, der det stora antalet skrifter, sorn ej kunde ersättas och derföre ej borde utlånas, kunde hållas allmänheten tillgängliga, dessa skulle, äfven de i nämnde lokal komma att saknas. Statens samlingar af statyer, rustningar, troféer etc. etc. behöfde dessutom redan det för bibliotheket afsedda utrymme och kunde enligt uppgift ej derförutan i deras helhet ens nu dit ordnas.
Utskottets Utlåtande, VIII 1. s 12S4 — 1887, bif. af Adeln, IX s ioi4> af PresteStåndet j IX s 1016, af BorgareStåndet, IX s 1017, af BondeStåndet, IX s 1021. 264 Salomon, KrigsRåilet, erhållit Fraktförskott, II s 593, 594. StatsUtskottets yttrande öfver Revisorernes anmärkning dervid, IV 2. s io3a, bif. af PresteStåndet, IX s 34a, afBorgareStåndet, IX s 348, af Adeln, IX s 36o. Salt och Sill, om fri införsel af; Motion, remitt. till Bevilln. och Ekon. Utskotten, II s 1206. Utskottens Utlåtande, V 2. s 48—5i, bif. af PresteStåndet, 1X3. s 42» af BorgareStåndet, IX 3. s 58, af Adeln, IX 3. s 75, af BondeStåndet, IX 3. s 95. Saltpetter, om jenmkning i skyldigheten att tillverka; Motion, remitt. till Bevilln. Utskottet, som deröfver icke kan sig utlåta, V 1. s 5, 6. — fondens utlåning, om närmare bestämmande af grunderna för; StatsUtskottets Betänkande, IV 6. Ytterligare Utlåtande, IV 6. Underd. Ytterligare Utlåtande, IV 3. s 35i, 352, lagdt på bordet af BondeStåndet, IX s 679, men shill, bif., IX 3. Underd. Saltpetler-ärenderna, Räkenskaper afgifna af Comraittcen för, för åren 1819,1820,11 s 5a8 — 531. Sammandrag, grundade på Special-Räkningar öfver hvarje InkomstTitel för 1817 och 1818, lemnado till 1820 års Revisorer, II s 4.
Maj ingifven skrift har Biskopen i Hernösands stift. Kommendören af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-orden, Doktor Israel Bergman, med anmälan, att han, som fortfarande lider af en försvagande sjuklighet, deraf funne sig manad till den önskan att genom afträdande från embetet lemna rum för dess öfverlåtande åt större och friskare krafter, än dem, som efter redan fyllda 68 år stodo till hans förfogande, i underdånighet anhållit att då han från fullföljande af denna önskan för det närvarande hindrades af den omständighet att han saknade egna tillgångar, tillräckliga att afvanda bekymren för en sparsam utkomst under sina återstående dagar, Kongl. Maj:t täcktes till Rikets nu församlade Ständer göra framställning om anvisande å allmänna indragningsstaten af någon pension åt Biskopen, på det han framdeles, derest ej hans sjukdomstillstånd skulle, mot hvad nu vore att hoppas, i väsendtlig mån förbättras, kunde komma i tillfälle att från sitt innehafvaude embete begära nådigt afsked. Ett vid ansökningen fogadt, utaf Ordföranden i Kongl. Maj:ts Sundhets-kollegium, General-direktören m. m. M. Huss, utfärdadt betyg innehåller att med någon visshet ej kan bestämmas huruvida det sjukdomstillstånd, hvaraf Biskop Bergman sedan längre tid lider och hvilket orsakar minskning uti krafter och arbetsförmåga, kan häfvas, men att antagligt är, att detsamma af embetsomsorgerna underhålles och att af dem hvarje möjlig förbättring motverkas, hvadan det ansågs för Biskopen nödvändigt att för undvikande af ett betänkligt försämrande söka erhålla frihet från sitt embetes utöfning; och inhemtas i öfrigt af handlingarne, att Biskop Bergman är född den 16 Mars 1795 och, efter promotion till Philosophie Magister år 1818, samma år kallades iiih. tilt It. St.
Funnes blott en enda fabrik, så kunde man påstå, att tädan icke ägde rum; men då vi äga så många, begriper jag ej, huru man kan påstå, att förhudens upphäfvande komme att uppdrifva näringarna. En annan svårighet emot förslaget ligger deri, att R. o. Ad. redan bestämt, att förbud bör äga rum i afseende på jern. Emedlertid och då Utsk. erkänt Konungens rätt att besluta i frågan, hvilken rättighet icke heller här sökt bestridas, lärer tvisten vara öfverflödig; och ensamt hos Konungen kan en. igo Den i5 December f. m. så beskaffad insigt uti och öfversigt af ämnet finnas, som bör ligga till grund för beslut deri. Det, som blott är tal och hvarå någon verkställighet icke följt, kan icke tagas i betraktande. Jag hvilar trygg dervid, att Konungen icke ger sitt omdöme efter och sålunda icke går längre, än omständigheterna kräfva. Hvad Utskts åtgörande i frågan beträffar, vill jag deribland urskilja 2:ne omständigheter: den ena, alt Ulsk. decreterat en s. k. allmän theori, hvarifrån det likväl sjelft måst göra undantag; den andra, att Utsk. stödt sitt decret på en erfarenhet, som icke finnes. Frih. Boye: Gr. Posse har tillåtit sig yttra, att jag missledt mig sjelf. Jag kan dock icke vidkännas denna svaghet, utan uppmanar i stället Gr. Posse att icke missleda R. o. Ad. med att framställa och kalla bevisning, hvad som icke innebär någon sådan. Om jag hade yrkat generella förbud, hade hans argumentation emot mig varit riktig; men jag har blott yrkat, att samma undantag, som äger rum i afseende å tackjern, jemväl må finnas för kläde och siden. Detta mätte vara något helt annat. Jag förenar mig i öfrigt med Hr Lagerhjelm deruti, att jag icke vet, hvarföre vi här skola sysselsätta oss med theorier, som Regeringen icke antager.
Att i Contoiret anställa forskningar efter ägarnes namn och personed eller att weta om en länsökare borde anses behörig eller ej dertill skulle fordraen lid sorn göroriiäleu icke medgifwa och en tän r ne - 448 Deir 7 Deccnrber. nedom svin icke är möjlig, hwadan ock en siik åtgärd l all fall bleswe högst opålitlig och onyttig. Och dä utom dest de» föresi -gne förändringen i Reglementet ar aldeles strjdande mot sjcljwa hufwudgnmden af Asststance inrättningen; sä kan Stars. Utstotter icke annat än afstyrka benjamina. Ehuru enligt hwad Stats-fftskottet haft tillfälle att med wistbtt inhämta, W.iket för det närwarande, under Öfwer-Cömmissaricrnes jämna tilljy», efter beit senast utfärdade Jnstruckionen mco fullkomlig ordning och säkerhet förwalras, har iikwäl Utfkoitct funnit följande huswuds.ckeliga ändringar och förbättringar dermed böra widtagaS. 1:0 En Direcrion af wiste Riksgälds-Contoircts Ledamöter för lombarden, meo den inskränkning i be, fattning, sorn denna Direction wid förändringen af Assisiance-ContoiretS styrelse är r8oz satt och sorn ännu är gällande, är en öswerftödig inrättning utan nägot ändamål. Da rjensterne wid Wsiftmce-ContoireL tillsättas af Herrar Fnllmägtige in pions, samt Full» magtsr och afffed med flere tjenst örordnandcn derifcärt expedieras, och dä mäl af någon betydenhet ej kunna af Dircckionen afgöras, utan mäste derisrän hänffjntas till Herrar FullmägtigeS plenum, der de samma Ledamöter, som utgöra Directionen, ändock jskola deltaga i bcfluten, sä ästadkommcr denna instance emellan Öfwer-Lommislariatet och Fnllmägtige blott en onödig omwäg.
Den, sorn vill, att det ibland föreskrifterne för användande af de, enligt Stats-Utskottets Utlåtande, angående Extra Statsregleringen, Lit. C, föreslagne 5:te moment skall antagas oförändradt, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages detsamma med den af Borgareoch Bonde-Stånden beslutade förändring (att orden: ”utom den ersättning för arbeten, hvilka gesnora directa anslag och icke medelst lån af Staten understödjas, må kunna ega rum för ojörvållade betydligare olyckshändelser eller sådane hinder för j öretaget, som ej kunnat jörutses och beräknas ” böra uteslutas). Som denna votering utfallit med 54 Ja och 65 Nej, hvadan Nej således vunnit; så har den uti contraproposilionen intagna förändring blifvit godkänd. 20 Förstärkta Stats-Utskotlets Memorialj N\o 506. ig:de voteringen, Renligt 3o:de punkten.) Den, som bifaller, hvad Stats-Ulskoltet uti Utlåtandet N:o 435, Litt.
Ståndet lät vid detta Betänkande bero; och N:o 120, i anledning af väckt motion om upphäfvande af nu gällande Jernvräkeriförordningen den 17 Maj 1814, i alla de delar, som röra den egentliga jernvräkningen, Godkändes. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 21 i anledning af väckt motion om ändring och tillägg i Kongl. Stadgan, angående folk-undervisningen i Riket den 18 Juni 1842. S. D. Föredrogs ånyo Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 41, med förslag till voterings-propositioner, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, rörande de uti Memorialen, N:ris 11 och 31, afgifna förslag till ändring af åtskilliga stadganden i grundlagarne, i afseende på behandlingen af en del Regeringsärenden Den till Borgare-ståndet gjorda hemställan, i afseende på de af Utskottet i Memorialet, N:o 41, föreslagna redaktioner af R. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utshottets Memorialer och Utlåtanden: N:o 246, med förslag till voterings-propositioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om beräkningen af Statsverkets inkomster. Voterings-propositionerna godkändes. 404 Prot.-Utdrag den 30 Augusti 1854.
Och huru osnyggt är det ej att hopa på sitt hufvud en massa hår, som samlar i sig damm och transpirationsprodukter och sitter tätt hoplagdt hela dagen. Emellertid är nu det långa, upplagda hå- rets välde svårt hotadt. Revolutionen börjar, såsom rätt är, från ungdomen. Hvart man går, ser man unga, käcka kvinnohufvuden afteckna sin vackra form, utan att de fina, ädla konturerna förstöras och döljas af hoplagda hårmassor. Det ligger ett omisskänneligt drag af frihet och människovärde häri, af ungdomlig kraft i förening med skönhet. Det är icke länge sedan till det kvinliga idealet såsom en alldelet väsentlig egenskap hörde » drömmande, blyga, barnsligt frågande ögon », och ännu ser man dem gå igen i en hel mängd poesier och noveller. Idealkvin| nan skulle sitta i drömmar om en okänd, men anad kärlekslycka, och känna alls ingenting om lifvet. Såsom ram kring denna bild passa de » svallande lockars guld » alldeles förträffligt, och en ned öfver ryggen hängande tjock fläta elier en konstig håruppsättning gjorde äfven god tjänst, då lockarna började komma ur modet. Men nu duger detta ideal ej mer; det har ej längre sin tillämpning på kvinnor, som studerat i ett lyceum eller vid ett polytekniskt institut. D e hafva minsann ej haft tid att sitta och drömma, och meningen med deras arbete har sannerligen ej varit att gifva dem ett okunnigt frågande uttryck i ögonen. Till det kvinliga idealet hör nu arbete, vaken håg, kunskap och själf hjälp — och mot allt detta strider det på det bestämdaste att sitta långa stunder framför spegeln och anlita kammarjungfruns hjälp för att bli » klädd i håret », på ett sätt som är absolut skadligt för både det goda lynnet och för helsan. » Håret växer långt för flickor, men så växer ej förståndet », säger ett finskt ordspråk, och skalder och romanförfattare hafva ända till senaste tid stått bra nog nära samma uppfattning. Det långa, lockiga, flätade eller konstrikt uppsatta håret har varit liksom en symbol för den okunnighet, den hjärtats och viljans enfald, den blyghet, hjälplöshet och svaghet, hvilka hittills ansetts som kvinnans högsta prydnad.
Jag kan icke förutsätta, att det kan vara någon fractions af R. o. Ad:s afsigt att i sjelfva verket tillintetgöra detta förut fattade beslut, enär dess tillämpning kan bestämmas i fullkomlig öfverensstämmelse med alla andra af R. o. Ad. fattade beslut och jemväl med det på f. m. tagna, ehuru det, enligt min öfvertygelse, är stridande mot det rätta i saken. Den 22 Januari c. m. 43 I följd deraf och under förmodan, att R. o. Ad. vill följa med sin tids upplysning och framskrida till de förbättringar, som i detta afseende blifvit satta i fråga, anser jag mig skyldig att helt och hållet rätta mig efter det sednaste beslutet, oaktadt det strider mot min öfvertygelse, och har jag uppgjort ett förslag, hvarefter R. o Adis beslut om medelprisets begagnande vid liqviderandet af skatterna kan komma att tillämpas. Jag anhåller örn tillåtelse att nu få uppläsa detsamma. Frih. Palmstjerna uppläste derefter följande: 5:o Vilkor en, hvarunder den föreslagna raarkegångsberakningen i allmänhet bör tjena till grund för bestämmandet af lösningsoch levere ringsföl'hållanden emellan räntegifvare och räntetagare. a) Vid de tillfällen, då det bestämda år spri se t föy orten uppgår till högre belopp än det uträknade medelpriset af de sednaste 10 årens markegångspris för samma ort, får uppsägning till leverans in natura ej äga rum, hvarken å räutegifvares eller räntetagares sida.