Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den nya provins, som så vunnits för den katholska kyrkan ordnades snart. Gissor hvite, till sist bosatt på Skålholt, var alltframgent en vän af den nya läran. Sin son Isleif sände han till Erfurt att undervisas i bokliga konster och denne betraktades för lärdomens skull med sådan vördnad af sina landsmän, att de år 1056 öfvertalade honom att låta viga sig till biskop öfver Island. Han lefde sedan ända till år 1080; vid hans graf stod som tolfårig yngling Are vise, den förste som upptecknade Islands historia. En annan i den Isländska litteraturhistorien välbekant prest Sämund vise lefde ock i de dagarna och kallas han i Kristnisaga för den bästa klerk, som funnits på Island. Med hans och lagman Marcus Skäggesons tillhjelp förmådde Isleifs son och efterträdare i biskopsembetet, Gissor, allt folket att värdera sin egendom och bestyrka det uppgifna värdet med ed och sedan erlägga tionde derför. Om den folkräkning han företog, har jag redan talat. Gissor fredade landet så väl, att på hans tid var det inga stortvister mellan höfdingarna och seden att öfverallt bära vapen med sig aflades ganska allmänt. Flere af öns mest högättade män voro lärde och vigde till prester, såsom Are och Sämund. År 1119 var allthinget ytterst talrikt besökt, men af alla der församlade fans det ej mer än en, som hade stålhufva på hufvudet. Då hade Biskop Gissor varit död ett år. Det var för öfrigt denne Gissor, som gjorde sin fädernegård Skålholt till biskopssäte, men derjemte gaf efter för Nordländingarnas böner, att deras område skulle blifva ett stift för sig med Holar till medelpunkt. Detta senare stift, upprättadt år 1105, upphäfdes år 1800, samma år som allthinget försvann. Det är naturligt, att christendomen skulle medföra genomgripande förändringar. Från början inverkade christendomen på lagstiftningen. Grågåsen är en christen lagbok. Biskoparne hade säte bland godarna på allthinget och dessa godar hade ej mer några religiösa förrättningar.
Skillnaden är här ganska klar, och jag ber, att man ej må lägga i min mun andra ord, än dem jag uttalat. Grefve Frölich: Beklagligen bär, såsom jag förutsett, nu inträffat, att Herr Cederschjöld, genom sitt varma nit för försvaret af en sak, som jag anser vara redan i reservationerne så val försvarad, att den icke behöfde något ytterligare bemödande i denna del, gifvit tillfälle att upprifva samtelige till detta ämne hörande frågor och föranledt en så lång discussion, att dess uppfattande till prolocollet och expedierande skall fordra så mycken tid, att verkan blifver den jag antydt och Herr Cederschjöld icke har önskat, nemligen att förstärkta ConstitutionsUtskottet innan Riksdagen afblåses, icke hinner sammankomma, för att slutligen afgöra frågan. Då nu emedlertid det onda, som jag befarade och sökte förekomma, redan skett, gör det ingenting om jag, genom upptagande af och försök alt vederlägga åtskillige anmärkningar, gör discussionen ännu något vidlyftigare. Herr Lefren har egentligen sökt öfvertyga Ridderskapet och Adeln att ämnet för Utskottets sista Memorial vore att sammanjemka de stridiga meningar, som i afseende på förevarande fråga inom RiksStånden ägt rum. Jag får likväl anmärka, att vi redan kört förbi det skjutshållet, sedan Utskottets serskildta Memorial med anmälan om de oför - 2 66 Den n Mars f. m. enliga skiljaktigheterne gått igenom hos alla fyra RiksStånden, utan att sammanjemkning kunnat tili vägabringas; och att numera tala om sammanjemkningsförsök af ConstitutionsUtskottet, anser jag vara ett sätt att få saken bortblandad, för att förekomma den enda utväg till sammanjemkning, sora återstår, nemligen genom förstärkta ConstitutionsUlskoltet. Friherre
Mastt uppä Riksens StänderS underdäniga önskan, upphäsde 1799 ars Kongl. Förordning om visitutioner i Hus, Ma» gasiner och Salubodar, nogsamt hunnit intyga, huru det förtroende till Medborgares laglydnad och omtanka för allmänt wäl, hwaraf framför allt detta steg föranledde, blifnöit missbrukadt, huru tygellöst förbrytelser emot Tullförfattnmgarne utöfwaS och huru derigenom Nationalindustrien undertryckts, Näringarne fallit i wanmagt och Penningewäsendet hotats med oordning. Kongl, Mastt har trott dek wara rid, att härät lemna nödig rättelse, och will i Näder haswa förekommit Riksens Ständer derom, att Kongl. Mant ämnar pa ett med Grundlagen öfwerensstämmande sätt, i full kraft och werkan, fastän med wisse för, bättringar och en frän obehörige förfördelande» be, friad handläggning Återställa de författningar, som pröfwas leda till Lurendräjeriets och Tullförsnillnin, gars hämmande. Da Riksens Ständer i underdänighet föresiogo Land, Tullarne till indragning, förmodades den con, troll, hwilken mot Sjö-Tullens undansnillande och fökbudne warors kringspridande af förstnämde inrätt, ning först wunnits, i stället kunna lämpeligen be, främjas genom en säkrare Sjö- och Gräns-Tull, samt Kustbewakning. Kongl. Majtt, som i ansten, de till Land-Tullsafgiftens natur af bewillning ät Riksens Ständer öswerlemnade att härom besluta, föresäg wäl att ett försök, om hwars framgäng man redan länge bade twiflat, möjeligen skulle misslyckas; men stm Land-Tullsinrättningens upphäfwande åtminstone förskaffade en större fvihek at de ttafiqverande. 268 Den iz Majk. fann Kongl.
Med, sora jag tror, minnet ännu någorlunda redigt från 1809 och dess tilldragelser, lager j»S mig friheten att lill den värde talaren, som varit af en fullkomligt olika mening med mig, hemställa, om här linnes något minne ifrån 1809, som kan ådagalägga, att de öfriga Stånden, oaktadt tidernas dävar. menlöshet, hade det stora förtroende till Adeln, att de handlöst ät densamma öfverlemnade att constituera sig efter behag, dä representationsrätten för de öfriga Stånden var sä uttryckligen utstakad. Jag tror deremot, att man alldeles ieke kan härleda det åberopade grundlagsstadgandet frän någon annan anledn. än den, att det hade varit olämpligt att besvära grundlagen ännu ytterligare med liera ordningsstadgar, till hvilka jag anser höra, huru II. o. Ad. i anseende till sina närvar, förhållanden hör vara representerad. Jag hemtar dessutom från stadgandena i Riksd.Ordu. icke någon annan slutsats, än att R. o. Ad. representeras på sätt som Ridd.Ordn. dä bestämde, och anser det alldeles icke vara detta Stånd medgifvet alL på annat sätt, än de andra, reconstrnera sig efter behag. Vid lagars tolkning måste man taga sin tillflykt lill deras sammanhang med andra likartade bestämmelser, och då det fordras tvenne riksdagars sammanstämmande beslut, för att tillvägabringa någon ändring i de öfriga Ståndens organisation, så vore det ett högst besynnerligt förhållande om delta stadgande ej skulle gälla för R. o. Ad., eller om det, kan anses annorlunda, än som ett förbiseende hos lagstiftaren att omöjligen kunna förutsätta, alt fråga om ett sådant undantagsstadgande skulle kunna väckas. Hr Tham och Gr. Lagerbjelke hafva efter mitt omdöme så utförligt yttrat sig i saken, att jag lill lidens vinnande blott utbeder mig ali få instämma med dom. När frågan återkommer skall jag söka att närmare utveckla mina äsigter i sjelfva saken.
Qvartalsprenumerationen torde intet OfÖrdrÖjligeil afbrott förnyas, på det att i tidningens expedition måtte behöfva ega rum. På förekommen anledning prenumeration eller Idun. alla meddelas, att fortfarande kan ske å ettdera af årets trenne första qvartal af Priset är lika billigt som hittills eller för qvartal e n d a s t 1 krona. tion ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvlnllg verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bör När de unga sätta bo. ute i den stora, väldiga naturen är höst. Den djupa, friska grönskan har gått öfver i rnattgult, och torra, rasslande blad Jivirfla efter marken, drifna af skarpa vindilar. Solstrålarna ha förlorat sin värme, och mörkret faller tidigt på. Ja, det är höst. Men för mången af de unga är det en nyvaknande vår. Vi se dem nästan öfverallt, huru de med lätta steg, sida vid sida, skynda mot sitt mål. Om äfven himlen är mulen och höststormen livisslar, så ligger dock sol på deras pannor och sommarleenden i deras ögon. De lefva i de ljufva drömmarnes verld och de stå i begrepp att inom några veckor, kanske dagar, träda öfver tröskeln till en ny tillvaro. Och derför är det vår och hopp och lif och lefnadslust i sinnet, och ingen fruktan, ingen oro och intet tvifVel finnas till. Men hvilket jägtande och hvilken ifver är det icke tiden före den stora hänryekande tilldragelsen! Först på eftersommaren, efter den glada landtsejouren hos föräldrarne, blef det att löpa omkring efter våning, trappor upp och trappor .ned, med Dagbladet och Hyreslistan i fickan och ett paradis i hjertat. Paradiset kan nu vara af olika slag. Några tänka sig det med ett utrymme om 8 rum, andra tycka och måste tycka, att 3 rum och kök äfven kunna bli ett litet himmelrike. Man drömmer om en trappa, men stiger gerna tre — der lyser solen. Den har ofta sedan sjunkit några trappor ned, med flertal rum, och värmer mindre. Lifvet skiftar.
Naturligare förefaller det att lemna åt henne sjelf att bestämma, örn hon vill begagna småsedlar eller icke. Den 28 Juli e. m. 315 Önskar nalionen att hellre bruka småsedlar än silfver, hvarför icke tillåta henne det? Om man bifaller denna punkt, tvingar man likväl folket att utbyta sedlar för omkring 4 millioner. Det väcker straxt uppmärksamhet, och det är icke meningen med realisationen, att den skall åstadkomma några rubbningar; man kan åtminstone vänta några år, tilldess allmänheten hunnit vänja sig vid silfver och stadga sitt begrepp om det bestämda förhållandet i värde emellan silflet och de gamla sedlarna. Jag tillstyrker således afslag å den föredragna punkten. Gr. von Fersen, Hans: I likhet med föregående talare anhåller jag om afslag å denna punkt. Jag ledes af den princip, att realisationen bör medföra så liten rubbning i allmänna förhållanden som möjligt; och jag tror, att om småsedlarna upphörde att finnas, ersatta af silfverskiljemynt, skulle en lång tid åtgå, innan allmogen blefve hemmastadd med det nya myntet, hvilket dessutom icke kunde blifva sä begärligt i mindre transactioner, synnerligen innan man dervid hunnit vänja sig. Jag yrkar således afslag å punkten samt att småsedlarna må tillsvidare fortfara såsom hittills. Jag vet väl, att småsedelstillverkningen medför kostnader, som icke äro så obetydliga; men dessa kunna likväl icke för några år särdeles inverka på Banken. Allt, som bidrager till realisationens betryggande och bestånd, hvartill äfven hörer minsta rubbning i närvar, förhållanden, måste vara ett af de förnämsta föremålen för våra bemödanden. Hr Rosenblad: Med afseende å de localförhållanden, som hos oss befinnas, har jag varit tvehågsen vid stadganden af min opinion, om småsedlarna böra afskaffas eller icke.
EmbetfBerättelser. taga och, derest stridigheter delägarne e« mellan yppas, dermed förfara på sätt 83 §. af 1783 års StorskiftsStadga föreskrifver , eller, om stridighe-teme på behörigt sätt varda bilagde , då förrättningen till fullständigt slut befordra ; Och har jag detta förhållande uti Skrifvelse till Herr Öfvet Directeuren vid Kongl. jLandtmäteriContoiret den 17 i denna månad tillkännagifvit, på det han, såsom Bergs närmaste förman , må vara i tillfälle att tillse , det Bergs åligganden i förberörue afseende noggrant varda fullgjorde. Sedan jag den 22 April förlidet år, ge» norn Konungens Befallningshafvande i Norrbottens Hän , infordrat Herr Häradshöfdingen Zach. Dahls förklaring öfver orsaken till dröjsmålet med ransakningens afslutande öfver Skarprättaren Pehr Friström och hans föregifna hustru Sophia Carlström, hvilka, för tvegiftes-brolt, allt sedan den 26 Februarit 1815 varit häktade, och bemälte Häradshöfding, uti till mig den 4 derpå följde Junii ankommen Skrifvelse nöjaktigt förklarat berörde anmärkning, har jag, då Fånglistorna utvisat, det nämnde personer under hela årets lopp varit i fängelset qvarhållne, funnit mig föranlåten, att i November månad samma år, genom Konungens Befallningshafvande, ytterligare infordra Herr Häradshöfdingen Dahls förklaring öfver orsaken till det fortsatte uppskofvet med afgörandet af bemälte Arrestanters brottmål; Men, som Konungens Befallningshafvande , uti Bref den 14 Februarii innevarande år, inberättat, det Häradshöfding justitia Ombuds m. Embets Berättelser. 333 gen Dahl, i afseende på sistnämnde förklarings afgifvande , då redan gjort sig förfallen till ett honom förelagdt vile af 16 R:dr 32 sk.
BorgareSt. har, på sått Ridd.sekretm nyligen tillkännagifvit, antagit förslaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, och jag anhåller att R. o. Ad. ville fatta enahanda beslut. Hr von Hartmansdorff: Det sista skälet, som egentligen ligger utanför saken är det, som jag anser vara det mest giltiga af hvad Gr. Lagerbjelke anfört, och som det äfven torde blifva minst gällande hos Ståndet, så skall jag icke befatta mig med att yttra något vidare i sak. Nugot är på sätt Gr. Lagerbjelke sagt bättre än intet., men för att bestyrka hvad jag har uppgifvit ang:de förhållandet i Norge får jag ur 92 § i Norges grundlag uppläsa följande ord: ”Dog kunne Fremmende beskikkes til Laerere ved Universitetet og de lmrde Sholer, til Laeger og til Consuler paa fremmede Steder.” Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att Hr von Hartmansdorff föreslagit, att R. o. Ad. skulle återremittera Utsk:s förevar, mern. med förklarande såsom Ståndets gemensamma tanke, att 28 § Reg.F:n borde erhålla följande lydelse: ”Konungen äger att hittills ägt rum. Till beställningar vid universiteten och andra inrättningar för undervisning, vetenskap eller skön konst, må, efter vederbörandes hörande eller på deras framställning, utländske män kunna kallas och befordras. Konungen vare obetaget att uti” etc. i öfverensstämmelse med Utsk:s förslag; samt att likaledes uti förslaget rubr. N:o 2, den sista af Utsk. med kursiv stil utmärkta meningen borde blifva så lydande: Till beställningar vid universiteten och andra inrättningar för undervisning, vetenskap eller skön konst, äfvensom till läkarebestållningar, må, efter vederbörandes hörande etc. Hr Gr. o.
»Los rättighet är en följd; och med hänsigt till begge delarne fä Utskotten wärdsamt tillstyrka, att med ändring af 1 tz. 2 mom. samt 2 §. 6 Cap. HandelsBalken, jemte de serstilde Författningar, som härmed äga gemenskap, Jordbrukaade Landtmän, i likhet med hivad Kongl. Breswet till Commerce-Collegium den ro Maji »790; och Kongl. Collegii Lerpå grundade Kungörelse den zi Maji samma är innehålla, mä äga frihet, att sälja, köpa, och ater till andre i Stad eller pä Landet sälja allehanda ätbara eller Victualie-waror, Handa-arbeten, Ladugärds-probucter, eller Kreatur och deras afkastning, Jord - och Trädfrukter, Wildt jemte Slö - och Skogs-producter, — saint warorne till hwad belopp och hwassen qwantitet som halst upplägga; men att victualie.waror ej mäge tvid förut, som emot Landthandel, stadgad päföljd, pä Landet säljas i minut, eller i Staden annorstädes, an »vid Hamnar och pä Torg, eller till ringare Partier, än lispund och stycketal ester hwarje Wårås beskaffenhet; u-der hwilkel förbud likwäl ej inbegripes färsst Smör, Agg och dylika färsta waror, hwilka hädanefter, som hittills, torde böra för Städernes innewänares beqwämlighet fä förvltras hwar som halst til! större eller mindre partier; äfwensom de Norrländske Städernes Handlande skulle äga tillständ att i Gärdar och hyrde Bodar inwid Stadens Torg föryttra sa wäl Wildt och Renkött, ffm andre victualie-waror, defle senare utom Torget, likwäl icke i mindre partje än r lispund pä sätt rörande försäljning af Lin förut genom Commerce - Collegii Kungörelse den 27 Febr. >777 ar stadgadt. Dock warder detta Riksens Höglofl.
Landtm, för R. o. Ad. tillkännagifvit hvilka olika meningar, som under discussiouen blifvit yrkade, så framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. å dem alla, och dä de alla blifvit besvarade, förklarade han sig hafva funnit, attR. o. Ad. svarat nej till dem alla, vid hvilket förhållande Hr Gr. o. Landtm, ansåg, att Gtsk:s förslag skulle antagas. Dä först kunde jag begära votering, och derefter kommer frågan om conlrapropos. Dervid tror jag, att det är hvar och en af de Hrr ledamöter, som framställt något förslag, ohelaget att yrka del till contraproposition, och skulle icke R. o. Ad. derom blifva ense, så få vi derom särskildt votera. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han trodde det vara lämpligast, alt det förslag, hvilket af Frih. Raab, som begärt voteringen, blifvit framstäldt, blefve upplaget i ja-propositionen och att conlrapos. endast komme att infatta: ”vinner nej, antages icke Frill. Raabs förslag lill gemensam tanke”. Frih. Cederström: Den af Hr Gr. o. Landtm, framställ da frågan om propositionernas beskaffenhet är fullkomligt riktig, så framt någon votering om Frih. Raabs förslag skulle äga rum. Men Frih. Raab måste väl medgifva, att dä Hr Gr. o. Landtm, nu förklarat, att han alltid framställer propositioner på de olika förslag, som blifvit gjorda, den ena efter den andra, så länge de med nej besvaras, och då Hr Gr. o. Landtm, efter Frih. Raabs förslag framställde eli annat förslag; sä måste väl det första alternativet hafva blifvit afslaget, och då ingen votering dervid begärdes, så lärer den icke nu lagligen kunna äga rum. Men 572 Den 28 Januari. om lif Gr. o. Landtm. ändock bifaller att votering om Frih.
Han kan hafva hvilka giltiga skäl som helst att undandraga sig borgenärens påstående. Det hjelper icke; om han icke betalar, kan han icke reda sig; Han måste göra konkurs. Här förefinnes icke någon pröfning af skälen, utan det är endast den omständigheten att han skall be tala för att undvika konkurs. För min del anser jag att i detta som i andra fall man bör pröfva huruvida skälen äro giltiga eller icke. Då en person, som är i konkurs försatt, icke fås reda på, bör densamme genom allmänna tidningarne efterlysas; men nog är det hardt att, om en person, som är utrikes, och hvars vistelseort är känd, har en skuld, sora icke är förfallen och icke ens blir det Den 11 Juli e. m. på flere år, han skall kunna utan sin vetskap försättas i konkurs. Det vore väl icke för mycket att han underrättades om förhållandet innan ansökan inleinnas, och att möjlighet lemnades honom att besvara den erhållna underrättelsen, för att kunna reda affären. Då jag anser att man i detta afs:de bör gå försigtigare till väga, tror jag att §:n bör återremitteras, för att i detta fall undergå förändring. Hr Dalman: För min del kan jag icke godkänna den nya grundsats, som uttalas i irsta mom. af denna §, nemi. den, att rätten är skyldig utfärda offentlig stämning utan borgenärernas börande och omedelbart efter det cessionsansökriing i stad blifvit ingifven. Afven denna åsigt förutsätter det Franska systemet, eller att konkurs är en rättspligt för gäldenären, hvaraf följer, att konkursens fortgång icke kan undvikas genom aftal med någon enskild borgenär. Enl. det motsatta, af Utskrt antagna systemet, bör deremot ej något hinder möta för konkurs-sökanden att äfven åtnjuta den rätts förmån, att, innan offentlig stämning blifvit utfärdad, återtaga sin begäran, derest under tiden den ani. kunnat un danrödjas, som föranledt ansökningen.
Maj med förklaradt fullkomligt bifall till Utskottets första Betänkande; Högvördige PrestStåndet, samma dag med accession till det föreslagna andra alternativet, om bibehållande af 1815 års Författningar 5 dock med ds såsom nödige ansedda förändringar: att alldeles icke mer än engö kannors panna, eller flera mindre till sammanräknadt belopp, må på någon eller några egendomar, uti en ägares hand belägne inom en mils omkrets, få begagnas ; och att det föreslagna underdåniga yttrande, om de emständigheter, hvarunder Bran vinstillverkningens inställning endast må komma i fråga, måtte underdånig»! framföras; Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. BorgareStåndet den 9 Maj, under bibehållande af samma Författningar, allenast med den ändring, att ingea på landet ma tillätas på en och samma egendom af hvad storlek och värde sorn helst begagna större pannerymd än tili go kannors belopp ; och Hedervärda BondsStåndet, den l\ Mai, med odeladt bifall till Utskottets sednare alternativ, att nu gällande Författningar i förenämnde ämne blifva oförändrade. Enär det enligt Riksdagsordningens 75 §. åligger hvarje Utskott, som med målet befattning haft, att i elén händelse PaksStånelen i sina beslut öfver någon fråga stadna uti Imf v uclsa k elig en eller till vissa delar skilj aktiga meningar, då, så nära möjligt är, samman jemka mening arne och med förslag deröfver till Riksens Ständers plena inkorrt7na, så anser Utskottet en sådan händelse nu inträffa* och får följuktelxgen denna pligt härbos fullgöra, hvarvid Utskottets Ledamöter icke kunnat anse sig annat än frie och obundne af de redan fattade besluten uti hvarje respectivt Riksstånd, emedan, thy förutan, den ålagde jemkningsskylöigheten icke skulle kunna äga någon tänkbar verkställighet. Då man efter grundlagarnes föreskrift bestämmer förhållandet af RiksStåndens ofvan anförda serskildta utlåtanden, så uppkomma följande resultater: 1:0
För den händelse att R. o. Ad. skulle fästa något afseende vid det förslag lill gemensam tanke, sorn jag (örliden gårdag tog mig friheten framställa, så måste den 23 § undergå jemkning i öfverensstämmelse dermed. Jag får derföre föreslå, att för den händelse R. o. Ad. skulle fästa något afseende på detta förslag, Consl.Utsk. måtte få sig updraget att i öfverensstämmelse dermed rätta §:n. Hr Akerman, Fredr.: Denna § handlar visserligen icke om arbetssättet, men det är likväl förklaradt genom stadgandet i §m, att de 300 män, som äro valda till riksdagsmän, skola dels sammanträda till Riksnämnd, och dels såsom 4 Stånd, i öfverensstämmelse med den arbetsordning som i en följande § närmare bestämmes. Jag tror således, att här är stället att göra anraärkmr vid den föreslagna arbetsordningen eller framställa den farhåga jag hyser, att derigenom skulle arbetet i st. f. att lättas, ytterligare försvåras, och våra riksdagar blifva ännu längre än de f. n. äro. Det är nemi. i en sednare § föreslaget i arbetsordningen, ali så länge icke något betänk, vid föredragningen i Riksnämnden blifvit afgjordt antingen utan votering eller genom en votering med en pluralitet af -§:delar af ledamöterna, så skall betänk, öfverlemnas till afgörande och diskussion i de serskildta RiksSt:n, och jag kan icke annat finna för min del, än att man får en dubbel handläggning emot hvad nu egt rum. Jag har vid ett föregående tillfälle antydt, att jag fruktar att, genom Ståndsindelningens bibehållande, behåller man också en anledn. till splittringar, hvilken f. n. eger rum. Den skall, fruktar jag, gifva sig tillkänna äfven i Riksnämnden, ty denna blifver icke annat än ett gemensamt sammanträde på samma sätt som det nu eger rum inom Utsk:n. Der umgås man med hvarandra och tror sig hafva kommit öfverens, men när frågan kommer lill Stånden, så upstår splittring. På samma sätt fruktar jag, att det äfven kommer att gä, i fall delta förslag blir antaget.
Delar af hittills för SSanfenö rörelfe od) förvaltning gällanDe förejfrtfter, bejlutat: l:o Sitt åt £3anco*0tpreifen öfverlemna*? att, uppå Derom gjorD anhållan, och Då Denfamma, efter färjfilD pröfning för hvarje fall, finner fåDant, meD af* feenDe å förefommanöe omjlänDigljeter, lämpligt od) för larifen förDelaftigt, funna låta, i (tället för 0venjft ftIfver* od) gulDmpnt, från Söanfen utgifva filfver* och gulDplantfar, emot Det i Slpntbejlämningölagen jlaDgaDe prié af 128 jfillingar Q3anco för hvarje SiiföDaler i (lifver, och för gulDet efter Det viD 69 utroeplingen gällanbe pris) å bufater, mcb tillagg t bägge fallen af ben ftabgaDe flagjfatten, utgörande för ftlfroer tre*fjerDeDeté ocf) för gulDet tre^tionbeDelé procent. 2;o Sitt @roenjfa od> åpollänDjfa Dufater må, få lange fåDant finncé för SSanfen od) allmänna penningerörelfen förDelaftigt, i mån af tillgång odj rö< relfené befyof, från $5anfen utmeplaö till