Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
5 Pastoral-afdelningen hade ansett sig företrädesvis böra upptaga de frågor af kyrklig och vetenskaplig beskaffenhet, som i förslaget förekomma, hvarefter de delar af ämnet, som vore af en mera ekonomisk natur, kunde blifva föremål för serskildt betraktande. Till de förstnämnda frågorna räknade afdelningen förnämligast dem, huru en för vår kyrka önskvärd bibel-öfversättning bör vara beskaffad. I sina föreställningar härom hade afdelningen befunnit sig i full öfverensstämmelse med motionären. Afdelningen hade nemligen trott sig böra skilja mellan en kyrka, som saknar, och en kyrka, som eger en icke blott auktoriserad, utan äfven med kärlek omfattad och med välsignelse begagnad bibel på modersmålet. Blott för den förra kyrkan borde en rent af ny bibel-öfversättning komma i fråga. Den sednare hade i sin gamla Bibel en alltför stor skatt, att dess utbytande borde försökas. Då den svenska kyrkan är af detta sednare slaget, blefve tillämpningen af det sagda icke svår. Afdelningen vore således med motionären ense derom, att en alldeles ny omarbetning af bibel-öfversättningen för oss hade i flera hänseenden de största betänkligheter och således icke borde eftersträfvas, icke ens i det fall, att det nya, som kunde erhållas, egde ett eller annat företräde framför det gamla. I sammanhang härmed och då afdelningen, lika med motionären, insåge, att vetenskapen i vår tid kunde åstadkomma något bättre, än den för 300 år sedan förmådde, måste det väl erkännas, att ett förändrande af den gällande bibel-öfversättningen mera borde utgöras af en revision än af ett omarbetande, och således verkställas, såsom motionären önskat, med en mycket lätt hand. Men afdelningen hade dock härvid anmärkt, att den hand, som företager förändringarne, bör icke blott vara lätt, utan äfven säker, och att det icke är för ändamålet nog, att handen, såsom motionären säger, är ”så lätt, att den inskränker sina åtgärder endast till rättande af det någon gång i uttrycket, vare sig genom valet af något enstaka ord ”anstötliga, eller genom archaism i casual-ändelserna alltför släpiga, samt till meddelande af nödtorftiga korta, från all slags lärdomsståt fria upplysningar och förkla”ringar i under texten anbragta noter”.
Men Gud vet att jag icke skall nämna det minsta om hans ädelmod.” ”Köp nu Josefina allt det hon behöfver,” bad jag, ”ty jag är säker att, om jag emellanåt får veta huru det står till, hjelper tullförvaltaren med hvad han kan.” Jag återvände hem med en sorglig, men likväl säll känsla, att kanske hafva lindrat en olycklig mors bekymmer. Hvilken belägenhet är svårare för så kalladt bättre folk, än den att nedsjunka i djupaste fattigdom? De kunna ej tigga; de blygas att klaga sin nöd, och det återstår för dem ej annat, än att träla, svälta, tvina bort och dö. Med en rörelse af andakt upptog jag vid återkomsten till mitt rum den ena skjortan efter den andra. Förmodligen för att visa det de verkligen voro nya, hade frun icke låtit tvätta dem, och jag kunde således på flera ställen upptäcka, som jag tyckte, droppar af tårar; de framkallade mina egna. Jag såg uti inbillningen den fattiga Josefina, de långa, mörka nätterna, sitta med min skjortsöm på knät; hon gret öfver sin fattigdom, sitt slaflif, och tårarne droppade, perla vid perla, ned efter den grannt stickade raden i bröstet. Några små blodfläckar syntes också här och der; de hade troligen kommit från Josefinas fina fingrar, då hon, vid det halfslocknande ljuset, och med ögonlocken tygda af sömn, stuckit sig med nålen. Kan mor tro att jag var så barnslig att kyssa alla dessa fläckar; och ändå, så rörd jag var, tackade jag Gud derföre att jag icke träffade henne; ty då – Gud bevars ifrån en sådan olycka – hade jag kanske icke mera varit i besittning af min frihet. Nej, först skall jag se mig om; men finner jag ej någon, som riktigt gör mig yr i hufvudet, blir jag väl vid mitt gamla tycke. Emellertid lofvar jag mor förvisso att icke springa åstad, innan jag besinnat mig. Det är i alla fall god tid att få giftasgriller i hufvudet, innan man har fått något i handen. Men man rår ej för att tankarne komma och gå; de äro nästan den enda vara, som är tullfri. Och nu Gud välsigne min goda mor och min käre farbror Pehr.
Det kunde halida, att söner lill dé Konungens rådgifvare, sorn professoreme domt, studerade vid universiteten, der desse professorer vore lärare. Manne icke ett sådant förhållande skulle verka på lärjungen och ingifva honom mindre förtroende till lärdomarna? Det kunde hända, att professoren från det ena universitetet friat, och professoren från det andra fällt. Månne icke Konungens rådgifvare, deras anhörige och vänner, kunde deraf föranledas att skicka sina söner till det ena eller andra universitetet, för alt få dem undervisade uti de lärdomar sorn gillades? Kunde det icke hända, att, då anslagsfrågor för universiteten vid riksdagarna förekomme, det universitetet finge sitta emellan, som ansåges icke höra till det rådande partiets tänkesätt, då deremot det andra universitetet finge större anslag? Månne man icke sett dylika tankar framskymta i anslagsfrågor vid denna 456 D c n 29 M a j e. m. riksdag? Jag anser derföre olämpligt alf införa denna nyhet uli riksrättens sammansättning. Ytterligare kall riksrätten utgöras af 2:ne ordinarie häi adshöfdiogar, hvilka skola lagas af de 8 äldsla i Riket. JN11 \ei R. o. Ad., alt det knappast g i Ives någon embetsmannacorps i Riket, hvilken består af så utganlla personer sorn liäradsliöfdihgarhe, att deras inkomster liro ganska betydliga, Och alt deras perisionsrält ät’ nästan ingen. Så länge detta förhållande fotlfar, är det troligt) att de 8 äldste Ordinarie härädshöfdihgärne alltid skola Vara så gamla, ali de föga höra eller se, eller förmå att afdöinma vanliga mål vid häradsrätterna} änntl mindre kunna de reda sig nied de mera grannlaga frågor, sorn förekomma i riksrätt. Jag slillar till delta förhållande från de långa listor på tillförordnade domare, hvilka städse läSaä i Statstidningen; ty om liäradshöfdingärne sjelfve kunde sköta sina tjensler, så förmodar jag, att de icke så ofta erhölle t jensi ledight t.
Nordstjerne-orden C. G. Lewin hade omkring 20 år varit ordinarie domhafvande i Helsinglands norra domsaga, då han, till helsan försvagad genom det ansvarsfulla och mödosamma arbete, som denna domarebefattning, i anseende till, bland annat, de dervid förekommande många och invecklade brottmålsransakningar, tog i anspråk, år 1861 sökte och erhöll transport till Hellestads och Tjellmo domsaga i Linköpings län, der han hoppades komma i tillfälle att, om ock med minskad inkomst, dock med mera lugn få på äldre dagar egna sig åt domarekallets utöfning. Ehuru Häradshöfdingen Lewin redan under hösten år 1861 tillträdde denna domsaga, kunde han likväl ej få tillträda det dertill hörande boställe förr än den 14 Mars 1863, i följd deraf, att hans företrädare i embetet afled sjelfva Thomedagen år 1860 och dennes enka således enligt lag var berättigad att innehafva bostället till nämnda dag den 14 Mars 1863; och som Häradshöfdingen Lewin sjelf med döden afgick den 20 December eller elfva timmar före Thomedagen samma år 1863, och det löpande tjensteåret således för hans sterbhus utgick redan närmaste dagen derefter, eller Thomedagen den 21 December, blef hans enka alltså nödsakad att frånträda bostället den 14 Mars innevarande år, ehuru, om mannen aflidit några timmar sednare eller sedan Thomedagen ingått, hon hade varit berättigad att besitta detsamma till den 14 Mars 1866. Ifrågavarande häradshöfdingeboställe, Stora Yxhult, anses gifva sin innehafvare, utom fri bostad och vedbrand, en årlig afkastning af omkring 3,000 R:dr, och utvisar detta således den förlust enkefru Lewin fått vidkännas derigenom att hennes man icke fick öfverlefva tiden för Thomedagens inträde.
Öfverlåtare, som inlöst en för bristande betalning i laga ordning protesterad vexel, eller för sådan vexel blifvit sökt, bafve mot äldre öfverlåtare och vexelgifvaren, om de i Sverige bo, förlorat sin återgångstalan, så framt han icke den talan bevakar genom stämning, som kungöres inom följande tid, räknad från den dag han betalt, om han, utan att vara stämd, erlagt betalning, men i annat fall räknad från den dag, han fått del af stämning, nemligen: inom tre månader, om den, som eger återgångstalan anställa, bor inrikes, inom sex månader, om han bor i annat Europeiskt land, inom ett år, om han bor å någon ort utom Europa, med undantag af de å andra sidan Goda Hoppsudden eller Gap Horn belägne orter, och inom aderton månader, om han bor å någon af sistnämnde orter. 79 8. Äro vexelgäldenärerne flere och försummar fordringsegaren att sin fordran hos någondera bevaka, efter thy nu är sagdt; vare förlustig sin vexeltalan mot den, hos hvilken han fordringen ej bevakat. 12 Iiap. Om förhål/andet till utländsk lag. 80 §. I fråga om sättet att verkställa åtgärder, som å utrikes ort med vexel vidtagas böra, till utöfvande eller bevarande af vexelrätt, lände till efterrättelse hvad genom lag eller sedvana å den ort vedertaget är. 81 8- Utländnings rött att ingå vexelförbindelse varde pröfvad efter hans eget lands lag; Lag-Utskottets Betänkande, Nto 39. 21 är han efter den oberättigad dertill, och åtager han sig sådan förbindelse i Sverige; vare han derföre ansvarig, så vida han efter svensk lag egt bindande aftal ingå. \ 82 §. Giltigheten af hvarje vexelförbiridelses form vare pröfvad efter lagen å den ort, der den tecknad är; mea öfverensstämma utrikes tecknade vexel-förbindelser med Svenska lagens fordringar; då varén de förbindelser, som sedan här i riket tecknas, giltiga, ändå att de utländska voro bristfälliga efter utländsk lag.
December 1863, angående vilkoren för bränvinstillverkning, m. m. S. D. Efter skedd föredragning remitterades tili Lag-Utskottet motioner af: 1 :o Johan Victor Lundqvist, från Skaraborgs län, om ändring i § 2 i 23 Kap. Rättegångs-Balken, beträffande nämndens rösträtt; 2:o Sven bosenberg från Christianstads län, att alla stadganden om dödsstraff måtte under viss tid ej tillämpas. S. D. Föredrogs och godkändes Bevillnings-Utskottets Memorial JV2 I, angående tillökning af Utskottets tjenstemanna-personal. Den 13 November. Från Hederv. B onde-Ståndet.
Nej, här slår all fattigdom för hårdt emot en, nöden skriker för gält i husens alla vinklar och vrår, eländet läses altför tydligt i menniskornas anletsdrag, man får en pinande förnimmelse af, huru oändligt kargt, armt och dödt här måste se ut under hvardagarnes tunga slit och bekymmer, då ingen festlighet sprider öfver det hela sin fernissande glädtighet. En dunkel längtan fattar en att komma bort härifrån, bort från S:t Agnes trånga gränser. Jag mins en dag i Norge, då jag var i en landtkyrka, som låg djupt, djupt ned i en kitteldal, omgifven af långsträckta sluttningar, som stängde utsigten åt alla håll och liksom tryckte ner en med sin tunga, upptornade massa – omedvetet kom mig på läpparne Arnes ord: »over de hoje fjæld». Samma känsla betog mig häruppe, längtan ner till det bördiga, solfagra landskapet vid bergets fot. FRÅN DET DÖDA TILL DET LEFVANDE GENUA. Ett reseminne. En resande i Genua, om han än har aldrig så liten tid till sin disposition, vill likväl icke försumma att göra en tur till Campo Santo, den plats, som mer än någon annan vittnar om att staden ännu den dag som i dag är har i behåll de rikedomar och de konstnärliga intressen, som fordomtima skapat palats sådana som Rosso och Balci Senaresga, kyrkor som S. Annunciata och S. Lorenzo, och det moderna Genuas förnämsta kyrkogård och grafplats är icke minst intressant, derför att den är i besittning af samma karakteristiska drag som byggnaderna från den forna republikens förgångna stormaktsdagar: de gifva båda intrycket af skön konst, men en konst, hvars verkan alt för mycket skymmes af ett visst prålande skryt. Campo Santo – anlagdt på 1860-talet, ligger ett stycke utanför Genua i Bisagnodälden, en smal dalsänkning, begränsad af långa, olivbevuxna höjder, hvilka teckna sig i mjuka linier mot den helblå himmeln. När man sätter sin fot inom marmorväggarne, som omsluta de dödas stad, möter en öfverraskande syn ens öga.
Funna bet gora; jamt att, om mib ben tib &ongl. Sötoft pröfmabe npttrgt, att, erv ligt ben i i. §. ffabgabe grunb, fatta 2. §. af SÖtont6eflamningö*Sagen irnerF^ ftalltgBet, några Bfnber fMle mota, od) <£ongl.. Sötoft finna bet nöbmönbigf, gaf 3vongl. Sötoft £)§ fillFanna, att .^ongf. Sötoft å ©ef ffba, genom SKi* Fetö @tdnbet‘ö fammanFallanbe, fFulle roffa bern famtna tillit od) fdvtroenbe tillBaFa. §. 47. 3 afféenbe på febefntfgifning, ejrpebitronSfatt od) BoFföring inom SBan*- Fen, Bafme fXÖi öfmerenöFommit om få BefFaffab föranbring mot ^rnab förr BruFligt marit, att 33ancofeblar, få mål af fjögre font lägre oafeurer, Fontina att
Inträffar lid att betalning fordra eller fullgöra, att protestera eller att något annat iakttaga å helgedag; då ege raan det göra nästa söcknedag derefter.” Berörde Kongl. Proposition, tillika med Stats-Rådets och högste Domstolens i ämnet hållna Protocoll, hafva samtlige Riks-Stånden lill Lag-Utskottets behandling öfverlerunat; varande remissen från Ridderskapet ock Adeln åtföljd af en derstädes förefallen discussion, i anledning af framställda anmärkningar af Herr Grefve Frölich, åsyftande att utreda, det stadgandena för både utrikes och inrikes vexelrörelsen rätteligen blifvit af Rikets Ständer i ett Lag-förslag sammanförde, i hvilket hänseende Herr Grefven förmenat Rikets Ständers förra skrifvelse nu böra närmare motiveras; och som det ifrågavarande Lag-förslaget, angående inrikes vexlar, är lika lydande med det af Rikets Ständer förut antagna förslag till VexelLag, så vidt denna kunde på inrikes vexlar erhålla tillämpning, samt den omständigheten, att Kongl. Maj:t afskiljt frågan om utrikes vexlar, ingalunda föranleder till något förändradt omdöme, angående nyttan och behofvet af införandet utaf inrikes vexelrätt, linner Utskottet sig böra vördsamt tillstyska, att den af Kongl. Maj:t föreslagna Lag för inrikes vexlar må af Rikets Ständer varda antagen. Att i den underdåniga skrifvelse, hvilken Rikets Ständer, såsom svar på den Kongl. Propositionen, komma att aflåta till Kongl. Majit, intaga en utveckling af skälen, hvarföre Rikets Ständer, i deras förut afgifna förslag sammanfört stadgandena om både utrikes och inrikes vexlar, tror Utskottet icke vara lämpligt, och anser således den derom gjorda framställning ej påkalla något vidare yttrande. Beträffande en i sammanhang härmed förehafd motion af Herr C. Stuart, angående beslutande af en underdånig anhållan hos Kongl. Majit, att till nästa Riksdag måtte utarbetas och för Rikets Ständer då framläggas förslag lill en gemensam
Då förevar:de fråga varit länge icke endast af R. o. Ad. ulan äfven af bela nationen omfattad med det litligaste och varmaste deltagande, torde det äfven tillåtas mig, som för frågans lösning hyst och hyser det lifligaste intresse, att efter förmåga tillse, huruvida denna lösning kan vinnas genom Consl.Utsk:s förslag. Jag skall härvid endast hålla mig vid de punkter, som nu utgöra föremål för öfverläggningen. Till en början och i fråga om möjligheten att vinna det mål vi eftersträfva, anser jag mig böra förutskicka den anmärkn., att jag betydligt afkortar mina anspråk. Jag tror nemi. att, för alt en gång komma till detta mål eller frågans lösning, hvarje steg, man tager i riktningen att afhjelpa de nuvartde bristerne i vår representation, är af ganska stor vigt, och som följaktligen bör uttagas i hopp att kunna än vidare fortskynda på den banan, men jag tror äfven att för vinnande af delta ändamål, man måste såsom ett oeftergiflig! vilkor fordra, att detta steg förer oss, dit vi syfta, eller att befintliga brister i representationsformen afhjelpas. Upfyller förevartde förslag icke detta vilkor, anser jag det icke nyttigt och att det icke bör antagas. Ibland de brister som vidlåda vårt nuvartde representationssätt, och hvarom, enl. mitt omdöme, alla äro ense, är äfven, all en mängd medborgare, hvilka borde äga sådan, sakna representationsrätt: att i följd af det nuvar:de tunga riksdagsmaschineriet arbetssättet är olämpligt och bör göras lättare, och slutligen alt sådant förhindras genom den nu existerande fyrdelningen, enär derigenom isynnerhet i sednare tider R. St. blifvit delade i 2:ne med hvarandra fiendtliga härar, som icke kan lända fäderneslandet till båtnad. I afseende på de nu föredragne §§:ne gäller således min anmärkn. alt fyrdelningen deruti bibehållits och derigenom jemväl det nuvaride förhindret för ärendernas skyndsamma och eniga af - 188 Dea 27 Maj f. m. görande.
Uppå begäran af Hr von Hartmansdorff, Äng., upplästes härefter jemväl de prot.uldr., ang:de pröfningen af LagUlsk:s merberörde betänk., som från Borgareoch BoudeSlm ankommit, Den 28 December. 677 och hvilka befunnos innehålla, att BorgareSt. bifallit förslaget, pag. 11 —15, till förändringar uti Giftermålsbms 9, 10 och 11 cap., samt Arfdabms 2, 3, 9 och 12 cap., samt lagt till handlingarne yttrandet, pag. 15, i anledn. af Riksdagsfullm. ifrån Jönköpings län Better Pelirssons der omförmälda motion, och det, pag. 15, 16 och 17, afgifna alternativa förslag till förändring i Arfdabms 3 cap. 2, 3 och 4 §, i afseende på utsträckning af istadarält för syskons afkomlingar; samt att BondeSt. bifallit LagUtsk:s betänk., endast med förändring af Utsk:s förslag, ang:de morgongåfva, hvilket Ståndet ansett böra både efter landsoch stadsrätt upphöra. Hr von Hartmansdorff anförde sedermera: Nu har den händelse inträffat, som af Petter Pehrsson blifvit förutsatt och derjemte handt, att B. St:s beslut sig emellan äro olika. Jag tror således liden nu vara inne för LagUtsk. att gifva den utredning åt ämnet, hvilken Utsk. förra gången underlät. Jag hemställer således vördsamt, att R. o. Ad. mätte i sådant ändamål återremittera denna punkt till Ulsk:s handläggning. Frih. Cederström, Jacob: Hvad LagUlsk. skulle göra i anledn. af återremissen, annat än att förklara, det tre Stånd hafva bifallit förslaget till förändring i allmänna lagen rör:de giftorätt och arfsrätt, är för mig icke rätt fattligt. Jag vill för min del visserligen icke motsätta mig återremissen, men jag inser icke att derigenom kan hindras, att hvad lie Stånd i denna del bifallit, afgår till K. M. såsom R.
40 — F r i 5 — oarbetad 1 skålp. — 3 — arbetad, ej specificerad 100 Rd. v. 15 F r 1 Alun: 48 Romersk 17 lisp. 12 F r 1 16 32 — aud ra slag 17 lisp. 7 24 8 10 Ambra 1 lod. — 12 .— 10 — Angelica 1 skålp. — 2 1 ■— 8 — Anis Antimonium: 1 skålp. — 2 1 .— 10 — Crudum eller Spiesglans 1 skålp. 6 . 1 — 30 — Regulus i skålp. — 1 6 7 6 Apelsiner Apotheksvaror j i denna Taxa ej specificerade, till införsel af Apothekare eller dem, som erhållit Sundhels-Collegii tillstånd att med sådane varor idka bandel, 1 skålp. 1 6 enkla medicinalier 100 Rd. v. 10 1 — - Aloe, se Gummi. | Anjovis, se Fisk. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 377. 861 Tull värde. Qvantitet för Tullber. Inf.-Tull. Utf.-Tull. K;dr s. r. K:dr s. r. R:dr s. r. Apotheksvaror: sammansatta 100 Rd. v. 20 F ri a. (0 Arsenik, till införsel af Apothekare, och, efter erhållet serskildt tillstånd af Commerce - Collegiura, för fäbrics-inrättningar . 1 skålp. 6 1 20 20 32 — Aska: rå, af träd eller andra vegetabilier pott-, vällad eller orallinerad . raffinerad och calcinerad . 1 lisp. 1 lisp. 1 lisp. — 1 1 16 — F 5 2 r i. Askar och Dosor, af sammansatta, eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen 100 Rd. v. 25 F ri a. — 40 — Assa Foetida ... •— 4 1 12 3 12 8 — Balsam: Copaive Mecca Peruviansk och Tolu annan natif balsam 1 skålp.
Herr Borgmästaren Ullberg föreslog, att i 1 § 5 Momentet efter ordet »Boktryckeri» måtte tilläggas: eller Tryckeri för musicalier. Utskottet fann detta förslag ej behöfva någon remiss till Beredningen, utan gaf genast dertill sitt bifall. Memorial med utlåtande öfver Friherre C. L. Stael von Holsteins från Ridderskapet och Adeln remitterade anledningar till anmärkning emot Stats-Secreterarne Friherre Wirsén och Grefve Mörner. Genom Protocolls-Utdrag från Högloft. Ridderskapet och Adeln af den 17 sistlidne Jnlii har till Constitutions-Utskottet inkommit remiss, med underrättelse, att en af Ridderskapet och Adelns Ledamöter, i den form Riksdags-Ordningens 29 § föreskrifver, anmält anmärkning mot Föredragande i Stats-Rådet. Friherre Stael v. Holstein Corfitz Ludvig, har ock sedermera till Utskottet inlemnat sin uppgift af anledningarna till denna, anmärkning. Den är rigtad mot Herrar Stats-Secreterare Friherre Wirsén och Grefve Mörner, och enligt Friherre Staels egna ord icke något sådant, som genom allmänna rösten kommit till hans kunskap, utan blott sådant, som genom tryck kommit till allmän kännedom och högtidligen blifvit sanctio - 982 Riksdagen 1815. neradt, samt således förmenar bära sanningens prägel. Han har grundat sina uppgifter på det Särskildta Utskottets Betänkande och dess Ordförandes enskildta genom tryck utgifna yttrande. I anledning deraf har han ansett tilllåtelsen att importera Engelska manufacturer och utländskt bränvin, hvilken han yrkat vara gifven, utan afseende på Riksens Ständers vid sista Riksdag afgifna underdåniga önskan, samt under monopolisk form, i det hela alldeles stridande mot landets sannskyldiga nytta, i stöd hvaraf han trott anledning vara förhanden till anmärkning i grund af 107 § Regerings-1 ormen. Constitutions-Utskottet får härigenom vördsamt förklara, att dessa uppgifna anledningar ej åsyfta andra ämnen än dem, hvilka Utskottet med största noggrannhet redan under pröfning och öfvervägande förehaft.
Stånd stadna i olika begrepp om \ 316 Ben 12 Martii. rätta förståndet af Grundlagen, (Herr Cederskjöld har redan förut anmärkt detta) då tillkommer det ConstitutionsUtskottet, att med Riksens Ständers rätt afgöra tvisten. Äfvenså lärer troligen det uttrycket varit förhastadt, att, då Konungen är nöjd med den Föredragandes i CommandoMål åtgärd, borde man kunna med fullt förtroende dervid låta bero. I grund af en sådan Principe, skulle då aldrig någon Anmärkning äga rum, och för denna Embetsman vara ett undantag framför de öfriga StatsRådets Ledamöter, hvilket allt icke instämmer med rättvisa och Lagens mening. Det gamla inkastet, att Ständerne icke äga öfverlägga om. enskilta Personers angelägenheter, hvarigenom man söker betaga 107 §. RegeringsFormen det mästa af sin kraft, är också en förtydning. Detta Stadgande har blott afseende derpå, om tvisten rörer tvänne enskilta Parter, då det icke är ett allmänt Ärende; men helt annorlunda är förhållandet, om den enskilta Personens angelägenhet har någon gemenskap med det, som rörer Staten eller det Allmänna. Vi hafva derpå haft ett exempel, just i denna dag, med Öfverste Silfverskjölds anmälan att varda af Staten hållen skadeslös för förlorade förmåner, genom Pommerns afträdande. Friherre Anckarsvärd Carl Henricj anförde skrifteligen: Om Lagarnes helgd, om deras ordentliga handhafvande af verkställande Magten, utgör ett af de förnämsta vilkoret! för Frihetens ver - Den 12 Martil. 317 keliga tillvaro hos ett Folk: Om rättigheten att åklaga Lagars öfverträdelser och Myndighetens missbrukj är en Magt, utom hvilken Friheten skulle vara ett Ordspel; så är det i min tanke Riksdagsmannens första pligt, att, efter föreskrifne Former, åtala de Lagstridiga Styrelseåtgärder, hvilka, som sådana, framställa sig i dess öfvertygelse, för att derigenom å ena sidan hos Auctoriteterne skärpa aktningen för Lag och Medhorgsmanna rättigheter, och å den andra hos Folket nära känslan och kärleken för Friheten.