Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lycklig den unga flicka, vid hvars sida en sådan trogen vakterska står, väl redo att kärleksfullt smycka henne till festens fröjd, men samtidigt ingjutande i hennes sinne den lefvande öfvertygelsen, att h e m - m e t är den bästa platsen för hennes krafter att utveckla sig och härligt blomstra. I s t i l l h e t. Skiss af A. L — d. on satt vid fönstret och sydde, sydde oafbrutet, så till slut sjönko händerna ned i knäet, och hon blickade ut. Naturen var klädd i höstskrud; några träd voro redan aflöfvade, men de andra skiftade i rödt och gult, och de vissna blad, som lågo strödda här och där på gräsmattorna, skimrade som guld i solskenet. Där var glans, där var prakt öfver allt, men den unga kvinnan tyckte det liknade de röda rosorna på den lungsiktiges kind — dödens budbärare i glädjens dräkt. Hon ryste lätt till, började att sy igen och tänka sina tunga tankar. Hon hade j u suttit på denna plats dag efter dag, år efter år, och sett huru träden och buskarne därute på gårdsplanen hade grönskat, blommat, gulnat och vissnat, om och o m igen. Äh, hvad det hade varit svårt i de första ungdomsåren, då det sjöd och brusade inom henne, då där funnos värme och glöd och en längtan att komma ut, få se något af världen — få lefva! När hon någon gång öppnade sitt bjärta för modren, förstod denna henne icke. » Kära barn, » brukade hon få till svar, » det går j u ingen nöd på dig, och förresten, hvart vill du hän '? Någon resa utomlands ha vi icke råd att bekosta dig, och en inackordering i Stockholm är minsann också dyr. Du är j u pappas och mammas enda glädje, icke vill du väl lämna oss ensamma? » » Men hvad skall jag taga mig till i detta enformiga lif, » utbrast hon i förtviflan, » jag har j u ingen verksamhet, gör ingen nytta, utan sofver blott bort min dag? » » Hvad tror du andra flickor göra, som äro bosatta på landet, Gärda lilla? Du får ju sköta dig alldeles som du själf vill, och hvad kan du mera önska!
På samma sätt tro sig ofta de unga oerfarna flickorna triumfera öfver männerna, medan de, hvilka nemligen bättre förstå sig på saken än vår hederlige jaktlöjtnant, i hemlighet triumfera öfver dem, deras bryderier och förtrytelser, dessa smickrande och säkra bevis på större eller mindre deltagande. Men Arnman tänkte för godt och redbart att tro sig hafva förolämpat Gabriella. Han ansåg hennes yttrande härflyta från saknad och klandrade det icke, ehuru det är svårt att afgöra, om det ej mera behagat honom att finna henne mindre sörjande. ”Jag är i dag ute i ett vigtigt ärende,” sade han och vände hela sin uppmärksamhet åt Birger. ”Hvad då, herr löjtnant?” ”Jo, jag har en stor anhållan till herr Haraldson! Vi äro visst ännu alltför litet bekanta; men jag vågar ändå komma fram med den. Jag önskar en väntjenst, icke allenast till gagn för mig, utan väsendtligast för vårt fattiga fiskläge.” Nyfiken vände nu Gabriella sitt hufvud åt den talande. Erika lät arbetet omärkligt hvila; hennes öga ljusnade vid tanken att Birger skulle få tillfälle vara Arnman nyttig. Men gubben Haraldson, hvilken med sina öfriga egenskaper förenade snålheten och här trodde frågan gälla penningelån, började försigtigt spetsa öronen. Emellertid yttrade Birger med lika mycket lugn som vänlighet: ”Det skulle sannerligen fägna mig, om jag kunde visa herr löjtnanten någon tjenst.” ”Jag har nästan räknat på detta svar,” återtog Arve med tillfredsställelse; ”och jag tror att vi karlar ej så många gånger behöfva sammanträffa, för att veta hvad vi gå för. Saken är, hvad herrskapet väl också fått kännas vid, att denna vinter åstadkommit ett förfärligt elände bland de fattiga kustboerna. Vårt fiskläge är i det mest beklagansvärda tillstånd. Hungern, uselheten och döden gå hand i hand, och senast i förrgår fans båten stjelpt efter tre af våra raskaste karlar. Det var tre svågrar, hvilka, i förtviflan trotsande både storm och is, rest på långfiske att skaffa föda åt sina jemrande barn.
Dito andra lägenheter, såsom stallängar Krono-Säterier Frälse-Säterier Säteri-Rnsthåll Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG Till Samtliga Riks-Ståndens Protocoll, Innehållande Konungens Nådiga Skrifvelser, Berättelser och Propositioner. f ■Trmrn „■ ^ _ _Jf. ■. STOCKHOLM, Elraéns och Granbergs Tryckeri, i8»3. N:o l. Berättelse om hiicid sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan sista Riksdag ,4 Gi/- ue» Stockholms Slott å Riks-Salen d. 23 J ami ar ii 1823. I)en längre tid som förflutit, sedan Rikets Ständers sista sammanträde, liar, ehuru äfven, rik pä vigtiga politiska händelser, likväl, med få undantag, varit utmärkt af en allmän fred och af Regeringarnes gemensamma bemödanden att den för framtiden försäkra. Under dessa händelsers utveckling, hafva den Scandinåvlska halföns Folk, med förtroende till deras regering, till deras Statsförfattningar Och till deras läge, ägt mäktiga artledningar till tröstande jemfötelser och till en ökad säkerhet för deras fortfarande sjelfständighet Och lugn* Sorgfällig att bibehålla ett ostördt vänskapligt förhållande med ailä Makter, har Kongl* Mai:t äfven varit omtänkt att undanrödja allt, sorn för en kommande tid kunde slöra detta förhållande* Kongl* Majit går nu att för Rikets Ständer framställa de åtgärder, som, i afseende på den inre styrelsen, blifvit vidtagne. Kongl. Majtr, sorgfällig ätt befrämja Religionens helgd och en sann gudsfrugtart hoS Sins Undersåtare, har vid alla tillfällen sträckt Sin Uppmärksamhet och åtgärd till det , Som röter Kyrkans och Församlingens angelägenheter samt Läroverket i Riket* Konungens Nåd.
Har en del af godset icke kommit fram till bestämmelseorten, då består skadans belopp af så mångå procent af det såsom vinst eller provision försäkrade belopp, som värdet af det icke ankomna godset utgör procent af hela godsets värde 62 I sistnämnda fall iakttages, vid försäkring af förmodad vinst, föreskriften i § 249. § 256. Vid partiel förlast af bodmerieller haveripenningar, utgöres skadans belopp af den del af dessa fordringar, sorn af det föremål, hvarå bodmeripenningarne blifvit försträckta eller haveripenningarne använda, icke, till följd af sednare inträffande olyckshändelse, kan gäldas. § 257. Ersättning af partiel skada betalas fullt ut, när föremålet är försäkradt till hela försäkringsvärdet, annars endast till så stor del, som svarar emot försäkringssummans förhållande till försäkringsvärdet. Om rätt till afträdande af försäkradt fartyg eller gods. § 258. Kan, sedan fartyg blifvit, på sätt i § 151 sägs, förklaradt ovärdigt att iståndsättas, lägenhet till omlastning ej anskaffas inom två månader från den dag det skadade fartyget till nödhamn ankommit; håfve försäkringstagare rätt att godset afträda. Nu möter periodiskt eller tillfälligt naturhinder, under längre tid, för sjölägenhets anskaffande; då inträder försäkringstagares afträdesrätt ej förr, än två månader från den dag, han styrker hindret hafva upphört. § 259. Kommer skada å försäkradt fartyg och finnes, vid derå hållen besigtning och värdering, såsom om haveri sägs, skadan å fartyget uppgå till tre fjerdedelar af försäkringsvärdet; ege försäkringstagare rätt att fartyget afträda. § 260.
För den händelse att anslag till en kemisk försöks-anstalt vid Alnarp komme att beviljas, hade Styrelsen beräknat institutet till godo endast ett belopp af 1,500 Riksdaler, hvilket belopp, enligt Förvaltnings-Komiténs tanke, borde förändras till 3,500 Riksdaler, då nämligen föreslaget vore att denna anstalts föreståndare skulle i aflöning årligen åtnjuta 2,000 Riksdaler. samt för laboratorii-omkostnader afsetts. 1,500 » tillsammans 3,500 Riksdaler. Om i förenämnde och åtskilliga andra poster inskränkningar åvägabragtes, och kosthållningen vid institutet anordnades på ett mindre dyrt sätt, — den uppginge, oaktadt den kända billigheten af lifsförnödenheter i Skåne, enligt förslaget, till 80 öre per dag för hvarje lärling och 1 Riksdaler 25 öre för hvarje elev, eller vida 40 Bil. N:o 5 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. utöfver hvad vanligt vore vid likartade allmänna inrättningar, såsom vid Ultuna, der dagportionen beräknades för lärlingarne till 34,7 och lör eleverna till 82,2 öre, samt vid Carlberg, der utspisningeri för kadetterne per dag för närvarande kostade 78,1 öre, — så skulle årsstaten derigenom sannolikt kunna bringas i öfverensstämmelse med institutets årsanslag, 18,000 Riksdaler, i förening med öfverskottet af betalande elevers afgifter samt afkastningen af Alnarps egendom, hvilken sednare, med dess fördelaktiga läge och bördiga jordmån, i institutets hand, under en rationel skötsel, ofelbart borde snarligen lemna en icke obetydlig årlig ren behållning utöfver det för densamma utgående arrende.
N:o 215, ang:de ett lån för en gymnastikbyggnad i Malmö; samt N:o 265, i anledn. af ålerremiss å Utsk:s utlåt N:o 217 ang:de ett föreslaget lån för reparerandet af Catharina kyrka i Stockholm. Föredrogs StasUtsk:s d. 12 dennes f. m. på bordet lagda mern. N:o 266, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, ang-.de det vid 1840 och 1841 årens riksdag lill Emm-äns upprensning beviljade statsbidrag. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna den af SlasUtsk. i ämnet föreslagna voler.propos. , samt i öfrigt lägga detta mern. till handlingarne. Ropades ja. Frih. Cederström, Jacob: Jag får till prot. vördsamt anmäla min reservation emot den propos., som af StatsUtsk. i detta betänk, blifvit uppställd rör:de förvandling af ett län till anslag, i ett mål, der, sedan två Stånd stannat emot två, frågan om contractets förändring bort förfalla och icke göras till föremål för votering i förstärkt StatsUtsk. Föredrogs StatsUtsk:s d. 12 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 267, i anledn. af 2:ne lliksStms återremisser å Utsk:s betänk., ang:de ett lån för den nya kyrkobyggnaden i Christinehamn. Hr von Hartmansdorff, Au g., begärde upplysning om de öfrige RiksSt:ns i ämnet fattade beslut, till följd hvaraf undert. Ridd.secret. lillkännagaf, att PresteSt., med afslag å Utsk:s i betänk. N:o 216 afgifna, och i utlåt.
Om icke R. o. Ad. återremitterat den föreg:de punkten, hvarigenom det är ifrågasatt huruvida fjerdingsmannabefattningen är ett kronobesvär eller en communalbefatlning, så skulle jag icke yttrat mig rör:de denna punkt; men dä jag anser denna punkt bero af den första, så måste jag instämma med dem, som yrka ålerremiss. Utsk. har åberopat de adeliga privilegierna af 1723, deruti, under namn af kronobesvär, finnas uppräknade de åligganden, som icke tillhöra säterier, rå- och rörshemman. Dä detta således är ett privilegium, icke för personen ulan för jorden, sä anser jag det vara en lemligen farlig väg man beträder, genom att häruti göra en rubbning. Frih. Cederström har anmärkt, att det finnes socknar, sorn blott innehålla säterier, rå- och rörshemman. Detta är sant, ehuru det är fallet på högst få ställen. Genom frivilliga öfverenskommelser hafva dessa socknar för ordningens vidmakthållande åtagit sig alt underhålla fjerdingsmän, men jag tror alt det är en betydlig skillnad emellan hvad som godvilligt verkställes och hvad som genom lag ålagges. Jag anhåller således, att äfven denna punkt mätte blifva återremitterad lill Utsk. Den 20 November f. m. Hr Westfelt Nils: Uti förevar, fråga vill jag blott hafva äran nämna huru det i delta afseende tillgår i Stockholms län och inom den socken der jag bor. Der väljes nemi. fjerdingsmanen pä sockenstämma, och socknen bestämmer den lön, som honom bestås. Socknen består af 74 mantal, deraf endast 14 mantal äro’ skyldige att deltaga i fjerdingsmannalönen, men der finnes icke någon säterieller insockne frälsehemmansägare, som icke alltid deruti deltagit och ännu i denna stund gör det. Han är också socknens ombud och hjelp, och jag har icke hört någon beklaga sig, att lian icke stått socknen till tjenst.
Då här är fråga om underhåll af Kronans hus och byggnader i landsorten, och Utsk. afslagit det i sådant afseende begärda tillökade anslag, på det skäl, att orsakerna till otillräckligheten af anslaget egentligen skulle bero af tillfälliga anlednlr, så föreställer jag mig, att ytterst 68o Dets 15 Maj f m. till grund för Utsk:s afstyrkande ligger det skill, att Utsk. mahanda motser för framliden en alldeles förändrad organisation afvara allmänna fängelser och de byggnader, som för samma ändamål i landsorterna äro inrättade Jag tager mig derföre friheten , ifall detta betänk, kommer alt i denna del undergå någon förändring, att fästa Utskts uppmärksamhet på en omständighet, som kanhända torde förtjena för det allmänna bästa lika mycket afseende, nemi. derpå, att det icke blott är Kronans hus, hvilka böra komma i betraktande, på sätt sorn jag förut anfört, utan äfven sådana hus, som det tillkommer särskilda menigheter att underhålla; jag menar häradsfängelserna. Det bar nemi. på sednare åren inträffat, att vissa häradsboer hafva gjort sig ovanlig moda och kostnad att uppföra dem af sten till en fasthet, som trotsar tiden. Om det nu skulle hända, att en förändring af tingslagen och byggnaderna inträffade, så skulle mycket arbete genom dessa fängelsers uppförande vara förspildt , hvilket för framtiden borde förekomma?, och hvarom i det und. svaret angtde denna fråga något torde böra inryckas. Hr von Hartmansdorff: Äfven jag bör vitsorda otillräckligheten af anslaget till allmänna byggnader. För Calmar slott och andra allmänna byggnader hade en viss andel af det allmänna byggnadsanslaget blifvit af Kammar-collrm tillstyrkt och af K. M. bifallet. Denna andel var likväl så otillräcklig, att jag mäste särskildt anhålla om ett litet anslag, för att någorlunda kunna iståndsätta tak och fylla fönstergluggar, så att icke stor skada för Kronan måtte genom regn och snö förvållas. Det sednare anslaget, ehuru knappt, var dock beräknadt derpå, att en af huggen sten grundmurad brunn på slottets borggård af gammal men ypperlig byggnadskonst, och hvilken håller på att ramla, äfven måtte kunna sättas i stånd.
Men utan tvifvel bör den , som under freden påräknar, att få anföra dem i krig, vara mest angelägen om, att hålla dem tjenstbara. Om Konungen behöfde att i krig med sig uttaga Krigsförvaltaren , så vore det väl bättre att för dylika undantag tillförordna en annan till Krigsförvaltare , än att , för fredstiden , som är det vanliga , lemna försvarsverket åt en söndrad eller i sakkunskap bristande förvaltning. En annan Ledamot har redan förut anmärkt, att en stor lättnad för de civila Krigsärendernas öfvertagande af en Officer ligger deruti, att en mängd ärender, som nu gå genom Krigs-Collegium och Krigs-Expe ditio - Den 1 December f, in. 49 ditionen, skulle hädanefter handläggas af Karn* mar-Collegium och Drätsel-Förvaltningen. Denna at bagge Collegierna redan för rigtig erkända förändring består hufvudsakligen deri, att Indelnings-verket skulle förflyttas från det förra till det sednare Collegium. Den är vigtig, och bör i fråga om enhets införande i Krigs-Förvaltningen, tagas i särdeles öfvervägande. Skul-: le likväl hvarken Riksens Ständer eller Kongl. Maj:t finna för godt att förena , hvad sorn efter mitt begrepp aldrig borrie vara sondradt: så skall dock föreningen hädanefter af sig sjelf göras, likasom hittills , nemligen derigenom , att antingen General - Adjutanten eller den civile Ki igs-Föredraganden tagér öfver handen och att den andre blott följer med den mägtigare. Ännu origtigare synes mig ConstitutionsUtskottets förslag att bibehålla Arméens och Flottornas civil-ärender under gemensam föredragning af en man , och som möjligtvis icke gjort krigstjenst hvarken till lands eller sjöss. Likväl börjar
Jag lar derföre, med instämmande i den del af Utskottens förslag, som afscr beskattningen af Usta, 2:dra, Salje och 4:de klassens redskap drifven med ånga, vördsamt föreslå, att Rikets Ständer må besluta, att Usta, 2:dra, Salje och 4ule klassernas redskap, sådana de i sammansatta Utskottens Betänkande blifvit föreslagna, skola, då de till bränvinsbränning med ånga begagnas, erlägga den pannerymdsafgift, som i nu gällande förordning finnes utsatt för 4:de klassens redskap med ånga, men alt beskattningen för o:te klassens redskap med ånga skall oförändrad bibehållas.” af Grefve IVirsén, A. E. ”Emot de förenade Utskottens beslut, att i en gemensam klass, med lika beskattning, sammanföra ali bränvinsbränning med ånga, får jag mig vördsamt reservera. Detta afvikande ifrån Utskottens förra beslut, anser jag serskildt hafva varit med vanlig praxis mindre öfverensstämmande, enär vid frågans behandling i Riksstånden, såväl Ridderskapet och Adeln, som Bonde-ståndet, godkänt Utskottens förslag, att bibehålla den i nu gällande bränvins-förordnings 28 § bestämda klassfördelning och beskattningsgrund. Att låta en näring orubbad ordna sig på det för dess bedrifvande ändamålsenligaste sätt, tyckes numera ej vara det rätta, och ehuru begäret att ständigt omskapa bränvins-författningen visserligen ej är nytt, anser jag likväl den bär ifrågavarande förändringen i så många hänseenden skadlig både för det allmänna, för den enskilde och för det mål, dit man, efter min Bcvilln.-, Lagsami Allvi. Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 3. 27 uppfattning, rätteligen bor sträfva, — att jag tror det icke sakna vigt om, vid sakens slutliga behandling, afseende fastades vid följande förhållanden.
Berättelsen i tidningarne om vissa öfverenskommelser emellan sockerfabrikerne, hafva så till vida varit grundade, som sockerbruksidkarne uti en i tidningarne införd förklaring, hafva erkänt, alt de träffat en öfverenskommelse ang:de en viss ersättning till dem, som exportera socker. Derutöfver vill jag här icke inlåta mig uti denna del af ämnet, men jag vidblifver min önskan, att Utsk:s förslag måtte blifva bifallet. Underl. Ridd.secret. anhöll nu att få rätta och vinna ursägt för ett af honom i den nyss lemnade uppgiften om BondeSl:s uti förevar:de ämne fattade beslut begånget misstag, som härrört deraf, att han endast fästat sig dervid, att enl. slutet af den punkt i det ankomne prot.utdr., hvari socker jemte flere andra artiklar blifvit upptaget, 1845 års tulltaxa ansetts böra tillämpas med tullbehandlingen af de förestående artiklarne, och förbisett att början af samma punkt innehöll, att BondeSt. bifallit hvad Utsk. tillstyrkt i afseende på de deri först omnämnde artiklarne, hvaribland äfven förekom socker, i fråga hvarom Utsk:s tillstyrkanden således blifvit af BondeSt. bifallet. Hr von Hartmansdorff: Om förhållandet vore, såsom Hr Hjerta uppgifver, att 26,000 r:dr b:co årligen vore att förtjena på ett sockerbruk; så förmodar jag, att det icke skulle saknas i vårt land eller i hufvudstaden, åtskillige personer, som skulle bjuda öfver hvarannan på sockerbruken för att få dela den betydliga vinsten. I sådant fall, skulle ju vinsten, genom flere deltagare i näringen, snart blifva nedsatt. Hr Hjerta: Jag anser mig böra nämna några ord till besvarande af den siste värde talarens yttrande.
Krigs-kollegium får härvid underdånigst upplysa: att Eders Kongl. Maj:ts för hvarje år utfärdade aflönings-stat för Krigs-kollegium, som finnes hufvudboken bilagd. specifikt och fullständigt utvisar, så väl aflöningens belopp i sin helhet, som huru mycket stats-verket och de särskilda kassorna eller fonderna, hvar för sig, för beholvet tillskjuta; att räkenskaperna bestyrka, hvad icke heller motsagdt blifvit, huru de anvisade anslagen utgått och till atlöningen blifvit använda; att Krigs-kollegium, för uppfyllande af Revisorernes önskan, nu fogar anstalt, att samtlige aflönings-bidragen, på lika sätt som i Eders Kongl. Maj:ts nådiga stat specificerade, från och med för innevarande år, skola i ett särskildt konto: Krigs-kollegii aflöning, varda i hufvudboken sammanförda; att de under Krigs-kollegii förvaltning ställda 'kassor och fonder, sedan ålder tillbaka, med stats-verket deltagit i förvaltningskostnaden, eller Krigs-kollegii personals allönande; att denna anstalt väl, vid en och annan af förutgående Stats-revisioner, utgjort föremål för anmärkning, men att, då Rikets Ständer, vid pröfningen af densamma, hvarken uppå skäl, som till förändring i dittills följda grunder för förvaltningen bordt föranleda, ansett sig kunna rubba eller upphäfva Eders Kongl. Maj:ts höga rätt att öfver användandet af kassornas disponibla tillgångar förfoga, samt ej heller uppå 4:de Imfvudtiteln anvisat hela den summa, som för Krigs-kollegii allönande oumbärligen erfordrats, de klandrade fyllnadsbidragen fortsatt måste från kassorna utgå och jemväl vid flera Stats-revisioner lemnats ovidrörda; ankommande uppå Eders Kongl. Maj:ts nådigste pröfning och beslut, huruvida, på sätt Revisorerne hemställt, nådig proposition till Rikets näst sammanträdande
I min tanka skulle också Stats-Verkets påräknade Inkomst kunna ersättas derigenom att jag anser Inkomsten af TullVerket, upptagen, om jag rätt minnes, endast till 935,000 R:dr, kunna förhöjas till 1 Million; hellst den för de fläste åren sedan 1809 öfverstiga denna sednare Summa. Deremot kan jag icke instämma med den värde Talaren, som föreslagit, att ersättningen skulle utgå genom en förhöjd Capitations-Afgift, hvilket Beskattnings-sätt är af alla det minst rättvisa, så snart denna afgift uppgår till något betydligt belopp. Herr af Brinckman, Gustaf: Jag skulle för min del innerligen önska att aldrig Nummer-Lotteriet innom Sverige varit till, eller någon Inkomst deraf för Staten påräknad; men då sistnämnde förhållande nu äger rum, och annan utväg i stället icke kunnat af .Stats-Utskottet uppgifvas, än en förökad Bevillning; finner jag mig högst föranlåten att afstyrka denna börda på hela Nationen, för en dårskap hos de ringare Folk-Classeme i Hufvudsta. Den 18 April. 7? den, hvilken säkerligen förvandlar sig i någon annan, så länge sinnligheten och lättjan, spm utgöra grundorsaken dertill, icke genom förbättrade Uppfostrings-anstalter och tillräcke. lig sysselsättning, hunnit häfvas. Dessutom torde det vara underkastadt mvcket tvifvelsmål, om den Spelsjuka, som hos det ringare Folket vill förekommas, ärat mera vådelige påföljder än den öfverdrifna böjelse för andra Spel, som icke torde vara så alldeles sällsynt, och lika lätt kan förstöra både det enskildta välståndet, och ännu mera en för Rikets tjenst angelägen uppmärksamhetj äfvensom de hvilka nu använda siwa tillgångar till betydliga insättningar på Nummer-Lotteriet, icke lärer sakna tillfälle att försöka sin lycka pa Utländska Lotterier; hvarigenom de förluster öfverflyttas till främmande Länder som i motsatt fall, åtminstone kommer Staten tillgodo, och i Landet qvarblifva.
Tydligen synes den ovilja emot Creditiv-Sedels-systemet, och den allmänna farhåga, som häraf följde, hafva föranledt föreskriften, eller rättare förklarandet i 71 §. af 1668 års Banco-Ordning: all, ”såsom genom Gred i ti v-Sed i ar före detta ett större missbruk och oreda ärförelupen, alltså skola inga sådana Sedlar, eller andra, som dertill kunna hafva liknelse, till någons gravation, praejudice och förfång, härefter i detta Verket brukas, men alldeles vara afskaffade och förbudne.” Efter några och 3o års förlopp hade likväl Ranco-U(skottets Memorial N.-o go. 17 likväl dessa intryck blifvit något försvagade; och Myntets oviga och tunga beskaffenhet (egentligast såsom orsak framställd) bidrog visserligen i sin mon dertill, att lankan återfördes på Sedelmynt, då vid början af år 1700 Stats-Verket hade anmält sig om Lånbiträden af Banken i och för krigets fullföljande.