Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Charta saknas t-li större eller mir.dre beloro, pUk:e Sakägaren, enligt 24 §- i denna Förordning och fylle den felande Chartan. Är Partens wistande långt fran Domarn, bör Alffriften bewittnas, hälft af wederdörande Mas Den is Augusti. 284Z Dcputarioner eller Committser, Landshöfdingar, Ståthållare, Befälhafivare och Oftverstar, Consistoricr och andre Werk, af hwad namn de wara mage, hwilka af Kongl. Majit med Pciwilegier och Tillständs-B-ef aro försedde, sa »väl som Magistrater och de flere, som aga att, genom Fullmagter, Constitutorialer eller Exrcacta Prococolli, borrgifna Beställningar och Syfllor med »verkelig Lön pä Stat samt »vederbörande denfcän genom afsked endtlcdiga. CollationS-Bref ä Patronella Gäll, CharteraS lika som för andra Pastoratet. CollationS-Bref för Capellaner Charteras för Lön af Kronan i Penningar och Spannemal, lika som alle andre TjenstemänS Fullmagter, men i anseende till deras inkomster af Församlingarne, nemligen för Landt-Församlingar, med Twä Skillingar för hwarje helt Mantal, som Församlingen innehåller, och proportionaliter för de mindre, Capella»», och Prestebordet» oberäknade; För Stads - Församl»»», gar äter med En sjettedel af den Charta, sorn för PastorsSytzlan i samma Församling ä den härwid bilagde Förteckning utsatt är. Till Fullmagter för ringare Schole-Bctjente och Pcdagögcr, som äro utan Boställen pä Landet och hafwa Pcnninge-Lön, eller i ett för allt af Kronotionde, ej mer än Sexton tunnor Spannemäl, nyttjas blott Twä SkillingarS Charta Sigillata.
Då således ifrågavarande Lagförslag, betraktadt i sin helhet, saknar nödig fullständighet och tydlighet, har Jag icke funnit godt att detsamma i Nåder antaga. 54 Kongl. Maj.-ts Nådiga Skri/v. N.o 96. Sedan Högste Domstolen och Stats-Rådet blifvit hörde, har Jag funnit godt lemna bifall till de af Eder, Gode Herrar och Svenske Man, uti skrifvelse den i! sistlidne Februarii i underdånighet framställde Förslag: ”1:0 att fordrings-egare, som låter bysätta gäldenär, icke är berättigad att af ”gäldenären erhålla ersättning för hvad han "under bysättningstiden till gäldenärens underhåll förskjuter; och ”2:0 att Bysättnings-Utslag, på grund "af löpande skuldebref, som är ställdt att "betalas vid anfordran, eller hvari viss förfallotid ej är bestämd, icke må gå i verkställighet förr, än 8 dagar efter den dag, "då gäldenären bevisligen erhållit del af "lagsökningen, hvilket bör i Utslaget utsättas.” r Och kommer allmän Förordning att härom utfärdas. I anledning af väckt fråga om nyttan af en allmän Författning, hvarigenom fordrlngsegare må förklaras berättigad att af Konungens Befallningshafvande i det Län, hvarest lian har sitt hemvist, erhålla så kalladt Promotorial i lagsökningsmål till Konungens Befallningshafvande i det Län, Kongl. Maj:ts Nådiga Skrif v. Ar;o 96. 55 der gäldenären bor; håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uti underdånig skrifvelse den a3 September sistlidne år, uppå anförde grunder, i underdånighet anhållit, att till allmän efterrättelse måtte stadgas följande: "Vill borgenär utsöka fordran hos gäldenär, som har sitt hemvist Utom det Län, ”der borgenär bor, ege han att till Konungens Befallningshafvande i samma Län in”gifva sin till Konungens Befallningshafvande i det Län, der Gäldenären vistas, ställda ansökning, med dertill hörande handlingar; och åligge Konungens Befallningshafvande i förstberörde
Hon stannade och blickade opp mot råksvärmens lustiga lek; och som hon dervid vände det i en svart baschlik inramade ansigtet upp mot den ljusa himlen, blefvo dragen dubbelt så regelbundna som vanligt, de blanka bruna ögonen dubbelt blanka och den gulaktiga hyn nästan genomskinlig. Det tog till att bli kyligt; hon svepte sjalen tätare omkring sig, och den långaktiga gestaltens något beniga former togo sig ännu kantigare ut än eljes i den glansdränkta luften. Som hon fortsatte sin afbrutna vandring, varseblef hon på backen af vägen framför sig, klart aftecknad mot den gula kvällshimlen, gestalten af en man. Hon kunde tydligt urskilja, att han bar mjuk filthatt, kragstöflar och joppe med knappband tvärs öfver ryggen. Han vek af in på inkörsvägen till broderns gård och försvann i alléen; men hon hade igenkänt ingeniören, som sysslade med afvägningar i orten i och för det stora utdikningsföretaget och som hon sett då och då vanka omkring med stativet och profröret ute å markerna. När hon kom fram, var det redan mörkt. Bandhundarne skälde som ursinniga, så att hon måste tilltala dem, för att få dem att tiga. I folkstugan var tomt och mörkt; pigorna sysslade i köket med kvällsmaten, och manfolket stälde med hästarne och korna. Hon hörde samtal från kammaren och steg in; genom skumrasket och röken glimmade tre glödande cigarrer emot henne, och hon kunde urskilja trenne manliga gestalter, som reste sig, då hon inträdde. «Nå, det var bra, du kom,» sade den ena, brodern, «vi ville just ha oss en toddy till en trekarl.» Hon blinkade med ögonen, det sved i dem af röken, och trädde fram i rummet, spejande in i det rökuppfylda dunklet efter hvem de andra voro. «Ah, det är visst inspektoren,» sade hon och räckte den ene handen. «Ja,» svarade brodern. «Och så vidare ingeniör Jonsson, — min syster.» De bugade sig båda stumt för hvarandra i mörkret; och hon gick ut att hemta lampan. Fröken
Denna förändring synes kunna ske med samma statsanslag, sorn regttel nu äger, då möjligheten att remontera större hästar, så framt man icke vill inskränka sig till en färg, numera icke bör möta något särdeles hindel', sedan hästafveln i Sverige, de sednare åren, i vissa provinser betydligen förbättrats samt tilltagit i storlek. Att förändra indelt cavalleri till cuirassierer kan icke, utan de rustandes ytterligare betungande, verkställas. Eder, mine herrar! sorn icke öro eller varit militärer, bör jag kanske vid detta tillfälle upplysa, att det endast är med 3:ne vapenslag man ger och vinner bataljer, dessa äro linieinfanteri, artilleri och tungt cavalleri. Häraf slutes således latt, alt en väl organiserad arme'e måste äga alla dessa vapenslag, hvaribland af cavalleriet, cuirassierer utgör det vä» seudtligaste. Jag tror sålunda, att, om Utsk. och Ständerne anse nödvändigt, att någon framställning till Konungen i afseende på detta reg:te bör ske, den då borde inskränka sig till en anhållan, det K. M., ifall Högstdensamme så för Den 7 Maj c. m. godt linner, täcktes med samma anslag reg:tet nu äger låta omorganisera detsamma till tungt cavalleri, hvarpå armeen lider nästan total brist. Den obetydliga tillökningen, som bär äskas för detta regite, synes, under sådana omständigheter, icke böra nekas. Kronprisens husarer är deremot det cavalleri-reg:te, hvilket, efter min öfvertygelse, såsom värfvadt, är hvad det bör vara — husarer. Reg:tet utgör garnisoner i gränse-städer, och anslaget för detsamma synes alldeles icke vara för högt. Då Skåne dessutom för sitt försvar har behof af vida mera cavalleri, an som der för närvar, finnes, lärer någon reducering eller detachering ifrån detta reg:te icke kunna eller böra verkställas. Jemtlands hästjägare kunna nu icke afsitta, så länge intet annat cavalleri finnes på en sträcka af nära 100 mil emellan Gelle och Haparanda.
— Se så, nu är det borta». Berta reste sig hastigt. Och åter gledo de bort öfver isen. Ett stort rum med två par höga fönster utåt Humlegården. Rika, dubbla gardiner, tjocka, blommiga mattor, i hvilka foten sjunker. Låga madrasserade fåtöljer kring ett litet bord öfverlastadt med böcker, modejournaler och tidningar. I ena hörnet ett litet skrifbord framför en byst af Goethe, i det andra – långt framdragen på golfvet – en chaiselongue; mellan fönsterna ett öppet pianino. Bokskåp, chiffonier, en liten säng med sidentäcke, halft dold mellan en massa broderade muslinsdraperier. Här och der små jardinièrer och statyetter – i hörnet öfver chaiselonguen en mäktig Makartbukett. Hela rummet genomträngdt af en doft af millefleurs. Vid skrifbordet satt Berta Funcke med hufvudet lutadt mot handen. I den andra höll hon pennan, hvarmed hon tankspridt ritade punkter på plumppapperet. Marssolen föll snedt genom fönsterrutorna, gjorde hennes ljusa hår guldfärgadt och kom briljantringen på lillfingret, instucket bland lockarne vid örat, att gnistra skarpt. Öfver håret och handen gled solstrålen ned till den runda, litet uppskjutna axeln och bredde en lång, skimrande strimma längs hennes grönblå klädning, ända tills den nådde en liten fot i toffel, som hvilade på en pall. Dörren öppnades sakta, och en jungfru stack in hufvudet. »Fröken?» »Nå, hvad vill Marie?» »Löjtnant Lejonhjerta är derute. Han vill nödvändigt tala med fröken.» »Är icke pappa eller mamma hemma?» »Öfversten är utgången och hennes nåd har visiter i salongen.» »Så tycker jag han kunde ha gått dit in.» Det kom litet otåligt. »Han ville icke. Han sa’ att han skulle strax gå och bara hade ett vigtigt ärende till fröken.» »Sade du honom icke», det lät nästan häftigt – »att jag hade ondt i foten och icke kunde gå ur mitt rum?» »Jo, det sade jag nog, men han envisades likväl – och » Berta tänkte efter litet grand.
Den 3 Junti, Den af Utskottet föreslagna §. börjar med definitioner, som upptaga första Momentet, oqh hvari Utskottets egenteliga åsigt af frågan innehållesj andra momentet innefattar undantag frän reglorne; och i det tredje har Utskottet till närmare utveckling framställt de mäst förekommande fallen. I §,ns närvarande skick innefattar andra momentet blott den ena af de händelser då Utskottet ansett undantag från principen, ehuru den än må stadgas, vara nödvändig, nemligen når frågan är», om de enligt diplomen, med särskildt arfsordning för den förlänsde titeln försedde, ätterna. 1 en del af dessa följer värdigheten tvenne eller flere *f Stamfaderns barns grenar, efter förstföd.sloratt; I ©n del innehafves den af Fat och Son, eller Får och Sera Söner, på en gång, och åter i andra följer den äganderätten till testamenterade gods, och i detta sednare fall är dess öfverlåt&nde från en till annan bestämdt en domstolsfråga. Oaktadt hela denna variation af stadgar, har frågan om hufvudmannarätt för den upphöjda ättett visat sig temligen enkel, emedan den vanligt* vis består af få personer, men för den qvarblifna delen af samma ursprungeliga, slägt, har denna fråga varit merendels så mycket mer invecklad. Hittills gällande Riddarhusordning har afhuggit knuten genom stadgandet, att ”Hufvudmannarätten för de icke upphöjde ättegrenarne, kommer att gå i rått nedstigande linea från den, hvilken nu hufvudman är,” men först kan ordet nu gifva anledning till olika tolkning af en lag, som med Den 5 Junii. 29 bibehållande af detta ord blifvit 3'ne gånger promnlgerad, tvä gånger under loppet af 18 i o, och slutligen 1818, och sedan är det i alla fall otydligt, hvem som bör blifva hufvudinan, då dens gren, sorn var dét på den utmärkta tiden, hunnit att utdö.
Den ryska regeringen är genomträngd af liberala idéer, dess iibsolutism är blott en diktatur, i kraft af hvilken den skall låta dessa idéer träda ut i lifvet o. s. v. Misstaget är kolossalt i sin naivitet. Men det är i letta sammanhang likgiltigt. Det intressanta är, att vore dbsolutismen i Ryssland detta, så hade den Heines medhåll och sympati, lika mycket som Napoleons välde hade haft den. Men må man taga detta i betraktande! Heine, radikalismens ytterligt gående representant, i sin tidsålders poesi prisande som frihetens banérförare Nikolai, tidsålderns hårdaste tyrann. — Ar det samme man, som finner en barnslig glädje i att alltid bringa föreställningarne om kung eller kejsarvärdighet och om Guillotinhugg i intim ideförbindelse? Man kommer ihåg Heines ord till Barbarossa: » Du wirst hier an ein Brett geschnallt — das senkt sich », o. s. v. och slutorden till den gamle vördnadsvärde kejsa * ren: » Die Republikaner lochen uns au — seh ’ n sie an unserer Spitze — so ein Gespenst mit Scepter und Krön ' ... » Han satter alltså värde på republikanernas omdöme, delar i viss mån deras ståndpunkt. Eller man erinre sig det oändligt q vicka poemet &gt;1649 — 1793 », som först behandlar den korta domen och ran-sakningen med kungarne under den engelska och den franska revolutionen, och derpå spår om den kommande tyska: Der Deutsche wird die Majestät Behandeln stets mit Pietät In einer sechsspännigen Hofkarosse Schwarz panaschirt und beflort die Rosse. Hoch auf dem Bock mit der Trauerpeitsche Der weinende Kutscher — so wird der deutsche Monarch einst nach dem Richtplatz kutschirt, Und unterthänigst guillotinirt Ar detta nu inte en lek med ord och ett spei med känslor, så mäste det gifvas en förklaring, en tolkning, hvars uyckel Heine sjelf icke har känt.
Han synes därmed något d j k f t p % verkligheten hafva tillämpat den id6 om människans tvillingssjiil, soin Plato franikastat i w Gästabudet D. Gabriel började emellertid förtroligt umgås hos Belliuis på deras landtgård. G-emma vistades ännu i ett kloster, dar hon uppfostrats, inen nar hon hemkom och Gabriel första gangen sag henne, anade han, att hon skulle blifva hans lefnads lycka. Geinma Bellini r a r skön, men detta yttre behag hade sin motsvarighet i !iennes inre. Heniies sjal var utvecklad genom grundliga kunskaper och hennes hjärta ägde i hög grad förinågan a t t älska hängifvet och sjalfförglöminande. Under en sjukdom, soin Gabriel genomgick, kom deras ömsesidiga kärlek till fullt medvetande. Deras äktenskap, grundadt på sannt förtroende och sympati, kom allt det goda och stora i Gabriels sjal att spira, och han skapar nu den nya Prometheusstod, som skall bara hans konstnitrsrykte öfver oiirlden. De anmärkningar vi skulle vilja tillåta oss äro, att författaren - kanske med undantag för Katliinka ej förmar ingjuta riktigt lif i sina personer, livilka han borde framställa mera dramatiskt. Han är inåhanda i allmänhet alltför subjektiv och lyrisk. E n större koncentration vore önskvärd, om detta kunde ske.utan att skada sprhket, som nu ä r utmejsladt till verklig formfulländning. Hvad angir den riktning hoin konsten, soin Axel Lundeghrd genom sina senaste arbeten förfäktar, så är den nog en naturlig och berättigad reaktion emot realismen eller naturalismen, blott författaren kan undvika att slå öfver i den niotsatta ytterligheten - en öfverdrifven känsloidealism. Det ligger alltid nära tillhands att vilja. anstalla jämförelser, en slags andlig värdering af en författares olika arbeten. Skulle en dylik företagas mellan Titania och Prometheus, utfölle den enligt v %rt förmenande sålunda, att Titania såsoni roman står högre, men att Prometheus ar af större intresse ur kulturhistorisk synpunkt samt utgör - visserligen ej n %gon ny eller själfstandig insats - inen en värdefull framställning af livad som utgör kärnan i vår tids andliga straf vanden.
de betydliga lättnader, som skulle kunna beredas för brefvexlingen och den nedsättning i afgiften, som komme att ega rum, i händelse ett likformigt porto infördes; att erfarenheten med de utrikes brefven från och till Sverige, för hvilka afgiften i sednare tider blifvit ansenligen nedsatt, visat, att inkomsten derigenom ingalunda förminskats, och att i alla länder, der ett lågt likformigt porto införts, brefantalen, på ett nästan otroligt sätt, mångdubblats; till bestyrkande hvaraf motionären åberopat förhållanderne i England, der ett uniformt porto af omkring 2J sk. banko år 1840 införts* Hevillningsoch Ekon.-UtsJc.
Tor sitt starkhetsbälte hårdare kring midjan och slog än ett slag. Men utan större värkan. Han slog ett tredje. Då vaknade resen, förde handen till tinningen och mumlade, att ett blad eller barr måste fallit ned från trädet ofvanför och väckt honom. Tor kände sig häpen och visste ej annat än fråga, hvad han hette. Han svarade, att han hette Skrymer; »men om ditt namn behöfver jag ej spörja», sade han; »jag vet, att du heter Asator». Därpå satte han sig upp, såg sig omkring och sade: »jag lade från mig en vante, när jag skulle gå till hvila i går kväll,» och därmed räckte han ut armen och tog sin vante, och Tor fick då se, att det var den som han och Loke om natten vistats i, och att sidogången var tumfingern. »Om du ämnar dig till Fjalars», tillade han; »så tag dig i akt! Där finner du män, som äro svårare att ha att göra med än jag». Tor frågade närmaste vägen till Fjalars gård, och Skrymer utpekade riktningen. Därefter reste han sig med hela sin längd och var med några steg försvunnen ur Tors åsyn. Om nu, såsom sannolikt är, Loke rådde Tor att vända om, så skämdes dock Tor att göra det, utan fann han det bättre anstå sig att fortsätta äfventyret, hvilken utgång det än finge. Mörkt eller halfmörkt var det ännu alltjämt, ty någon riktig dager har Fjalars rike aldrig. När de gått ett drygt stycke väg, skymtade framför dem en den största byggnad, mer högrest, tycktes det, än Valhall. Snart stodo de framför porten till omgärdningen. Den kunde Tor ej få upp; men han kröp in mellan spjälarne i stängslet, och Loke följde honom. Nu sågo de framför sig en väl upplyst sal, hvars dörr var uppslagen, och de stego in. Fjalar satt där i högsätet, och på bänkar kring väggarna sutto hans fränder och husfolk. Så långa som Skrymer voro de på långt när icke; men de fleste likväl så stora, att Tor i jämförelse med dem torde liknat en halfvuxen pojke. De båda färdemännen gingo fram och hälsade höfdingen.
M. derom må vara fullkomligen öfvertygad, är det som R. o. Ad. utbeder sig alt i E. K. M:s nåd och ynnest alltid få vara inneslutet. Föredrogs och lades till handlingarne K. M:s å Rikssalen d. 20 dennes meddelade berättelse om hvad i rikets styrelse sig tilldragit sedan sista riksdag. Sedan II. R. o. Ad. d. 17 dennes låtit sig föredragas och till det blifvande StatsUtsk. remitterat fran Riksg.cont. insända tryckta exemplar af R. St:s Revisorers berättelser, ang. 1841 års revision af Statsverket samt 1841 och 1843 årens revisioner af Riksgäldsverket och de under Comm.Coll. stälde fonder och medel med tillhörande bilagor; så hade nu från Riksg.cont. originalexemplaren af dessa berättelser och bilagor inkommit. R. o. Ad. beslöt, att dessa originalhandlingar skulle de öfriga RiksSt:n communiceras. Föredrogs och communicerades de öfriga RiksSt:n den af R. St:s Revisorer afgifna berättelse om år 1843 verkställd granskning af Statsverkets styrelse och förvaltning; jemte de i anledning af samma berättelse infordrade och till K. M. afgifna underd. utlåtm. Upplästes och lades till handlingarne en till R. St. afTryckfrihetscommitterade d. 11 dennes afgifven berättelse. Hr Nauekhoff, Carl Johan, hade inlemnat följande: I anseende till en angelägen afresa ifrån hufvudstaden, nödgas jag afsäga mig det förtroende, II. R. o. Ad. visat mig, att vara Bänkman för 22:dra bänkm:s-afd. lii' Den 23 Juli 23 Hr Reutersvärd, Carl Gust. anmälde, att lian äfven vöre förhindrad alt vara Bänkman, emedan han nödgades afresa från hufvudstadcn, och att han derföre vördsamt afsade sig sin bänkmansbefaltning. H, Ex.
Oclober 183a dervid fästade vilkor, godtgöra den förlust, som vid skeende utredning kan finnas hafva för Creditiv-fonden uppkommit genom samma liqvidationssält, i afseende hvarå Kongl. Majit för öfrigt åberopar de bär ofvan anförde skäl, som föranledde Kongl. Majit alt det bevilja. Kongl. Majits Nådiga Proposition JV:o 5i, >3 Ett vida bekymmersammare förhållande eger rum i afseende på återbetalningen af de undsättningsskulder, som invånarne i Norroch Westerbottens Län, genom fyra års på hvarandra följande svåra missväxter, sig ådragit. Efter i83o års missväxt, sorn äfven, ehurq jemförelsevis i mindre kännbar mon, träffade Norrbottens och Westerbottens Län, måste, till undsättningar för Götheborgs* och Bohus, Elfsborgs och Skaraborgs folkrika Län, af spanmålscreditivet användas icke mindre än 585,000 Ridr, men förhållandet är nu så förändrädt, att ungefärligen samma summa är af creditivmedlen fästad i förstnämnde bägge norra Län, hvilkas sammanlagda folkmängd utgör endast omkring c)3,ooo personer. Enligt hvad Stats-Contorets underdåniga berättelse utvisar, hafva dessa Län, efter de serskilda missväxter, hvaraf de varit hemsökte, dels i penningar, dels i säd erhållit understöd till följande belopp: Norrbottens Dessa skuldsummor kunna väl, genom partiela återbetalningar, eller oafslutade omkostnadsräkningar, till siffran undergå mindre betydliga förändringar: det bedröflig» resultatet återstår dock alltid af cn skuldsättning, i mångå fall öfverstigande gäldenärernes förmåga att sig afbörda, äfven på de förlängda betalningsterminer, som Kongl. Majit, med afseende å de på hvarandra följande missväxlerne, i Nåder beviljat. Uti underdånig skrifvelse af den 26 sistl. Februarii, liar Landshöfdingen i Norrbottens
Utan att i ringaste mån betvifla, det icke hvar och en sedermera af Chefen, eller den, till hvars disposition medlen anordnats, utbekommit sin tillständiga rätt, anse likväl Revisorerne, att ett dylikt sätt för utbetalning af Statens medel är mindre formenligt, då möjligheten för granskning af desammas anordnande för sina verkliga ändamål dymedelst tillintetgöres, att i allmänhet vederbörande sjelfve böra i Kongl. Stats-Kontoret uppbära hvad Kongl. Majit åt dem anvisar, samt att, när dylika dispositioner någon gång kunna finnas oundgängligen nödvändiga, föreskrift om medlens behöriga redovisning då jemväl uttryckligen meddelas. § 3- Af den anledning att Byrå-Chefen i Justitie-Stats-Expeditionen, Revisions-Sekreteraren Alexandersson en längre tid varit sysselsatt med beredning och utarbetande af Kongl. Propositioner till Rikets Ständer i hvarjehanda lagfrågor, har Kongl. Majit, den 19 December 1845, för den härvid ådagalagda utmärkta skicklighet tillagt bemälte Byrå-Chef en gratifikation af 400 Ridr till utgående af besparingarne; men då berörde göromål, hvars vigt Revisorerne villigt medgifva, synes hafva bordt inom Justiti Stats-Expeditionen utan särskild vedergällning utföras, kunna Revisorerne icke underlåta att å förhållandet fästa uppmärksamhet. § 4. Jemlikt Kongl. Brefvet den 4 September 1845, har tillförordnade Sekreteraren i Justitie-Kanslers-Expeditionen i nåder förklarats berättigad att med månaden näst efter förordnandet tillgodonjuta Sekreterare-lönen, ehuru, enligt Kongl. Reglementet för Civil-Statens Pensionskassa af den 21 Februari 1844, densamma var berättigad att uti ett fall, som detta, der företrädaren tagit afsked, undfå 3:ne månaders lön såsom vakans-besparing, hvilken bordt för Kassans räkning innehållas till dess fjellsten blef återbesatt.
Kongl. Allmänna Magazins-Directionens Underdåniga Berättelse till Kongl. Maj;t, om MagazinS"Inrättningens förvaltning och tillstånd-, Af gifven den z Mars 1815. Stormägtigste Allernådigste Konung! •Allmänna Magasins-Ddrectionen hämtar af Eders Kongl. Majus Nådiga föreskrifter uti Kongl. Brefvet den Den i 3 April. 'j November 18x1, angående Verkets inrättning och förvaltning, samt af sitt fullbordade Raken-» skaps-arbete och deri omständighet, att Riksens Höglofl. Ständer nu äro till Riksdag församlade, förenade anledningar att för Eders KonglMajit framlägga en kort utredning af Verkets förvaltning och. tillstånd; hvarvid Eders Kongl. Majit torde i Nåder tillåta Directionen att i underdånighet anföra följande; 1808 och 1809 årens krig, som skakade Riket 1 sin grundval, medtog äfven Magazins-Iriräftn Ingeris under en lång följd af tid samlade tillgångar, och då denna inrättning efter 1 809 och .1810 arens Riksdag i flera delar erhöll ett förändradt skick, lämpadt efter då antagna grunder samt på försök fastställdt till nästa Lagtima Riksdag, blef den likväl icke försedd med en sådan fond, som mot ändamålet kunde blifva svärande. De särdeles förmonliga Skördar, som nämnde hägge åren ägde rum, gjorde emedlertid Magazins-Inrättningens Undsättnings - biträden umbärliga, tinder det att en oinskränkt Brännvinsbränning motverkade sädesprisens fall till vanvärde. Bristen uti Inrättningens fonder kändes således ej. Men detta tillstånd blef.mrf kort varaktighet.