Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lax fångas uti de större vattendragen, såsom Gelle å, Ljusne eif, Svåga eif med flere, äfvensom uti socknarne invid hafskusten. Det betydligaste lax-fisket är uti Ljusne eif, der den årliga fångsten uppskattas till 2 å 3,000 lisp:d. Skäl-fiske idkas äfven uti socknarne invid hafskusten, dock hufvudsakligast i norra Helsingland, och ungefärligen 100 skälar fångas årligen. Insjö-fisket är ej af den betydenhet, att något af fångsten afsättes till andra orter. Kolning och körslor för brukens behof äro ännu, såsom tillförene, en vigtig binäring för länets invånare, synnerligast uti Gestrikland, inom hvars alla socknar bergsbruket lemnar tillfälle till sysselsättning och förtjenst. Denna binäring är al största vigt under missväxtår, och nöden blifver derigenom uti dessa orter aldrig så ytterlig, som der sådan förtjenst saknas. Försäljning af trådvaror har under de tre första åren af ifrågavarande quinquennium varit mindre lönande, men deremot under de tvänne sednare åren mycket vinstgifvande, hvilket ock föranledt invånarne uti åtskillige från hafskusten allägsnare socknar att uti städerne afyttra bjelkar och bräder. Försäljningen af dessa varor till utrikes orter finnes uppgifven uti de för städerne uti länet afgifne särskilde berättelser. I den mån de för kronan och hela socknar förut samfällige stora skogar blifvit afvittrade, skiftade och till enskilde upplåtne, inträder behofvet, att, genom flottleders öppnande efter de större vattendragen och deras tilloppsgrenar, göra de från hafskusten aflägsna skogs-trakter för afsättning tillgängliga. Under sednast förflutna år har, mera än tillförene, uppmärksamhet blifvit deråt egnad, och, i sammanhang med afvittringen, äro afvägningar efter några vattendrag verkställde, hvarigenom hindren för flottningen blifvit kända, ehuru fullständiga förslag för deras undanrödjande ännu icke blifvit upprättade.
Rc trä des någon, sorn till bränvinsbränning ej är berättigad, eller icke behörigen sig dertill anmält, att hafva tillverkning eiler distillering af bränvin anställt eller anställa låtit, höte han tre gånger beloppet af afgiflen, enligt här ofvan stadgade beräkningsgrund; men om, efter sådan beräkning, böterna icke uppgå till 25 R:dr Banco, pliktfälles förbrytaren till detta sistnämnde belopp. Befinnes någon nyttja en elier flera bränvinspannor, som hvardera eller gemensamt innehålla öfver den högsta tillåtna pannerymd, beräknas böterna till tre gånger afgiften för den högsta pannerymden, och dessutom till 15 R:ir B :co för hvarje öfverskjutande kannerum. Då, enligt 30 §, distiileringspannor af högst sex kannors rymd få af de till bränvinsbränning berättigade obehindradt brukas under hela å~ ret, må icke, om äfven bränvinsbränningen inslälles, distillering med sådane pannor anses oloflig, eller leda till ansvar; äfvensom distillering må obehindradt ulöfvas, i de fall, då serskildt tillstånd dertill, enligt 1 §, erhålles. § 33. I händelse bränvinsbränning, då densamma, enligt denna Författning, icke är tillåten, verkställes af någon, ehvad han dertill eljest vore berättigad eller icke, bote han fyra gånger beloppet af den afgift, som för den dervid nyttjade bränvinsbrännings-redskap, om den lofligen varit brukad, skolat erläggas, efter samma beräkningsgrund, som i nästföregående § säges, likväl så, att böterna ej må understiga 33 R:dr 16 sk. B:eo. Den, som beträdes att tillverka bränvin under den tid, då bränvinsbrännigen, för något serskildt fall, blifvit af Kongl. Maj:t inställd, skall böta feni gånger beloppet af afgiften, enligt ofvan stadgade beräkningsgrund; dock att böterna icke må understiga 50 R:dr Banco. Nyttjar någon tili bränvinsbränning, då den inställd är, redskap af större rymd, än den högst tillåtna, straffes han serskildt derföre, som i 32 § sägs.
Af den uti Statsråds-protokollet intagna redogörelse, som Serafimer-ordens-gillet i underdånighet afgilvit angående ifrågavarande hospitaler, inhemtas, att vid Wexiö hospitalet befunnits vara af behofvet högt påkalladt, dels att, för åstadkommande af ändamålsenlig latrin-inrättning, särskildt dertill lämpade utbyggnader blefve invid hospi - 80 ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 169. talet uppförda, dels att den för stormande patienter afsedda afdelningen utvidgades och dels att en ny byggnad uppfördes till verkstäder samt till likoch obdulctionsrum, i hvilka hänseenden upprättade ritningar och kostnadsförslag blifvit Öfver-intendentsembetets granskning underställda; hvilka förslag, sådana de till en del blifvit hos b6- mälda embete omarbetade, upptoge en kostnad för latrinbyggnader af R:dr R:mt 10,409: —- „ cellafdelningens utvidgning ... „ „ 9,385:25. och för byggnaden till verkstäder m. m „ „ 10,474: 85. eller sammanlagdt af R:mt 30,269:10.
Och då Nathan efter all desso ord och syn talat hade med David, Kom Konung David, och blef inför Herranom, och sade: Ho är jag, Herre Gud? Och hvad är mitt hus, att du hafver låtit mig komma härtill? Och dig hafver ändå icke tyckt det nog vara, Gud; utan du hafver ock öfver dins tjenares hus ännu talat om tillkommande ting i framtiden, och hafver sett till mig, Herre Gud, ofvanefter, såsom en menniska den andra. Hvad skall David mer säga till dig, att du skulle ära din tjenare? Du känner din tjenare. Herre, för din tjenares skull, efter ditt hjerta hafver du all sådana stor ting gjort, att du skulle all storhet kunnoga göra. Herre, ingen är din like, och ingen Gud är utan du, af hvilkom vi med vår öron hört hafve. Och hvar är något folk på jordene, såsom ditt folk Israel, dit en Gud gången är, till att förlossa sig ett folk, och göra sig sjelfvom ett Namn af stor och förskräckelig ting, till att utdrifva Hedningar för dino folke, som du utur Egypten förlossat hafver? Och hafver gjort ditt folk Israel dig till folk evinnerliga, och du, Herre, äst deras Gud vorden. Nu, Herre, det ord, som du talat hafver öfver din tjenare, och öfver hans hus, varde sant i evig tid, och gör såsom du sagt hafver. Och ditt Namn varde sant och stort i evig tid, att man säga må: Herren Zebaoth Israels Gud är Gud i Israel; och dins tjenares Davids hus vare beständigt för dig. Ty du, min Gud, hafver öppnat din tjenares öra, att du vill bygga honom ett hus; derföre hafver din tjenare funnit, att han inför dig beder. Nu, Herre, du äst Gud, och du hafver sådana god ting sagt till din tjenare. Tag nu till att välsigna dins tjenares hus, att det blifver evinnerliga för dig; ty hvad du, Herre, välsignar, det är välsignadt evinnerliga. Derefter slog David de Philisteer, och undertryckte dem, och tog Gath och dess döttrar utu de Philisteers hand.
Förordningen om Förbud mot nyttjande af Arbetadt Silfver utöfver ett visst Lodtal. 5:o Ett Memorial af Grefve Lewenhaupt, Charles Emil, angående Förbud mot utländskt Pappers införande. 6:0 Ett Memorial af Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard, om upphäfvande eller inskränkning af Författningen, rörande Skogsplanteringen i Skåne. 7:0 Ett Memorial af Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard, angående befrielse för gifta Mans-Personer från deltagande i Bevärings-skyldigheten. 8:0 Ett Memorial af Herr Elgenstjerna, Jonas Reinhold, angående förändring i Flyttningstiden för Tjenstehjon å landet. 9:0 Ett Memorial af Herr Elgenstjerna, Den 15 Januarii, 21 Jonas Renihold, angående förändring i Skjutsnings-skyldigheten. 10:0 Ett Memorial af Hans Excellénce Herr Grefve Wachtmeister, Clas, angående en förbättrad Hushållning med Skogarne i Riket; om hvilket allt de öfrige respective Riks-Stånden skulle vänligen underrättas. Ut supra, <\ Herr Grefven och LandtMar skalken tillkännagaf, att Sex ledigheter ibland Herrar Eänkmän inträffat, hvilka enligt utfärda dt Anslag kommo att i dag genom val tillsättas, nemligen: För i5 Bänkmans-Afdelningen efter Friherre Löfvenskjöld, Salomonj President, som blifvit Eleetor. För 17 Bänkmans-Afdelningen efter Friherre Fockj Berndt Wilhelm, Landshöfding^ sorn blifvit Eleetor, För a5 Bänkmans-Afdelningen efter Herr von Post., Adolph Ludvig, Öfverste, sorn från Riksdagen afrest. För 34 Bänkmans-Afdelningen efter Herr Heykensköld, Adolph Detlof, Capitaine, som från Riksdagen afrest.
II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 11 på aftonen. In fidem protoeolli, silbert Munck. Onsdagen den 15 November 1854. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 2:ne prot.-utdr.- för den 14 dennes. Öpnades Hrr Elektorers listor vid val af Utskotts-ledamöter, och befunnos dertill utsedde i Stats-Utskottet: efter JVs 1659. Hr Svedenstjerna, fullm. Hr von Troil, Samuel Gustaf; JVs 661. Hr Klingstedt, fullm. Hr af Geijerstam, Carl. Banko-U tskottet: efter JVs 1885. Hr Arnell, Gustaf Fredrik; JVs 2017. Hr Björnstjerna, Oscar Magnus. Föredrogs och godkändes Exp.Utsk:s under N:o 183afgifna, den 14 dennes på bordet lagda Förslag till B. St:rs underd. Skrifvelse till K. M. ang:de Statens medverkan för jernvägars an - läggning. Föredrogs Yällofl. BorgareSt:s den 14 dennes på bordet lagda prot.-utdr. N:o 548, innehållande inbjudning till R. o. Ad. att instämma i de af BorgareSt., i fråga om 16:de och 17:de §§:ne af det uti Serskildta Utsk:s Utlåt. N:o 20 upgjorda förslag till förordning, ang:de vilkoren för bränvins försäljning, fattade beslut. 62 Den 15 November f. m. Frih. Raab, Adam Christian: Denna inbjudning omfattar två frågor. Den 1:sta nemi. derom, att R. o. Ad. i 16:de §:n af Betänk.
Maj:ts Nådiga befallning, år c813 författade och utgifna Samling af författningar och stadgar, hvilka ändra eller förklara Kyrkolagen af år 168S och ännu äro till efterlefnad gällande, hafva erhållit egenskapen af allmänt gällande stadga; så att hvad Rikets Ständers Revisorer i den delen anfört bör förfalla, helst, i Dom-Kapitlets underdåniga tanke, ingen ändring häruti kvarken behofves eller bör äga rum. — 366 — Beträffande de af Notarien vid detta Konsistorium erhållna 3 procent för uppbörd och redovisning af ersältningssumman för djeknepenningarna, hyser Dom-Kapitlet den underdåniga öfvertygelse , att denna provision, som af Notarierna åtnjutits från år 1789, hör oförändrad härefter utgå, åtminstone ingalunda minskas, så länge Notariens lönelörmåner i Öfrigt ej vinna någon förbättring af betydenhet. Slutligen och för den händelse, att Eders Kongl. Maj:t skulle i Nåder linna för godt att, såsom Dom-Kapitlet underdånigst föreslagit, fastställa Konsistor ie-Notariernes uppbördsoch redovisningsprovisioner i allmänhet till 6 procent, vågar Dom-Kapitiet yttra den sin underdåniga öfvertygelse, att detta Nå diga stadgande ej bör komma i Iråga att tillämpas på nuvarande redogörare, så vida de derigenom skulle lida någon minskning i de inkomster, de hittills innehaft och påiäknat, då de sina sysslor sökt och ei hållit. Hvad sist beträffar provisions beräknande hos Direktionen öfver Stockholms Stads Undervisningsverk, äger icke Dom-Kapitlet örn förhållandena dervid den kännedom, att Dom-Kapitlet kan tilltro sig här-, om i underdånighet något yttra. Hernösands Stifts Konsistor» underdåniga Utlåtande. Eders Maj» har i Nåder läckts anbefalla Konsistorium att inkomma med underdånigt yttrande, i anledning af de anmärkningar, Rikets Ständers år 184 1 församlade
I min tanka bör en betydlig fråga förut afgöras, nemligen, om Lönerne kunna bestämmas i silfvervärde. Detta kan naturligtvis icke ske, förr än Rikets Ständer fattat deras beslut om vårt m}uit. Jag skulle dernäst önska, att det vore möjligt för Utskottet att pröfva, huruvida det » 68 Den 11 December f. m. ingifna förslaget är fotarlt pä säkert beräknade grunder. Om en sä stor förändring som denna, hvilken sä bufvudsakligt ingriper i jordbrukarens rättigheter och skyldigheter, finnes innehålla missräkningar, och Ti efter några år få höra dessa ord: det räcker icke till; så tror jag, att sådant icke hlir välkommet för Nationen och icke helier något, som Regeringen gerna skall uttala. Det är derföre lika angeläget för de Styrande och Folket, att ingen missräkning härvid äger rum. Må man ihågkomma att behofvet o O icke är ringa. En nyorganisation af Generali tetet; löneförbättring för en mängd förut illa lönade Officerare, och behofvet af åtskilliga nya Officerare för de så kallade tredje Bataljonerna, för Beväringen å hvarje Regemente. Dessa summor blifva betydliga, och missräkningar äro icke omöjliga. Man har uppstält 7 R:dr Banco såsom medelvärde å en tunna spannmål. Jag hemställer, huruvida detta är säkert beräknadt. Man antager, att blott hälften af den indelta spannmålen skulle behöfva för Kronans räkning försäljas. I skogsbygden löser man väl sin räntespannmål med penningar, men på slättbygden lefvererer man förmodligen in natura. Om det då skulle hända att gällande priset blifver 5 Riksdaler Banco, så uppkommer härutaf genast en betydlig förlust. Staten skall då ovilkorligen sälja spannmålen. Om penningar Den 22 December f. m. finnas att förskjuta utgifterne, är det väl; men genom skilnaden i försäljningspriset emot det föreslagna uppkommer en gifven Statsbrist.
St. bifallen, fästa upmärksamhet derå, att nuv:de anslag för dessa vapenöfningar, 180,000 Rdr, blifvit lagd till grund för beräkningen af den tillökning, som K. M. äskat, men att, enl. räkenskaperna, brist derå årligen upstått, hvilken under åren 1849—1854 i medeltal för hvarje år upgått till 38,888 Rdr. Om detta förhållande vid beräkningen iakttages, blifver det erforderliga anslaget för 30 dagars öfningstid 547,220 Rdr, eller, för erhållande af en rund summa, 550,000 Rdr. Då likväl under första året vapenöfning med blott en Beväringsklass torde ifrågakomma, utsträckt till hälften af nämnde tid, eller 15 dagar, utgör anslagsbehofvet för samma år endast 275,000 Rdr och för hela nästa Statsreglerings period 118 D en 6 J nli e. m. 1.375.000 Rdr. Fördelas denna summa på 3 år, uppkommer ett belopp af 458,333 Rdr årligen; och när •nuvarande anslagssumma, 180.000 Rdr, derifrån drages, blifver den årliga tillökning,;som nu erfordras, 27S.333 Rdr. På grund af hvad sålunda är anfördt, hemställer Utsk.: att, utan hinder af hvad i afseende fi Beväringsmanskapets upbådande till tjenstgöring är stadgadt i 11 § af Kongl. Kungörelsen den 27 Octoberl812, ang:de allmänna Beväringsmanskapets inrättande, sådan denna § lyder i Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 184 9, R.
Utskottet talar på ett ställe om en Helgedag, som varit firad i Carl den Stores tider, och säger, att det icke bör tillstyrka dess aflysning i Carl den Fjortondes. Det torde ej vara lätt, att med säkerhet träffa meningen häruti. Efter ordalydelsen skulle man tro, att Utskottet ville ordna Christna Kyrkan så, som den var för tusende år sedan. Jag kan likväl ej tro, att Utskottet velat antyda en så stor reaction. Jag finner snarare i denna sammanställning blott ett misslyckadt försök till smicker. Jag vill ej täfla med Utskottet på denna bana; Den 9 Mars e. ni. 89 dock vågar jag yttra den öfvertygelse, att då Historien en gång går att omtala hvad Carl den Fjortonde gjort i Kyrkoår enden, skall hon aldrig ställa Honom i bredd med den Regent, somförde nästan ständiga blodiga krig, för att med eld och svärd påtvinga fria Nationer den tidens med mycken vidskepelse uppblandade Christendom. Utskottet säger på ett annat ställe, att det i Chrisendomen gerna ville se mensklighetens högsta och egentliga Riddarhusordning. Jag kan ej återhålla min förundran öfver ett sådant uttryck. Hvad en Riddarhusordning är, det lära vi alla nogsamt veta, nemligen en med bristfälligheter behäftad, af menniskor upgjord, Ordningseller Polis-stadga. Sålunda har Gudaläran äfven varit ansedd af alla tiders Hierarker, som i henne blott velat finna ett beqvämt medel, att till egna afsigter leda de i mörker och okunnighet nedhållne Nationerne. Helt annorlunda betraktas likväl Christendom en , jag är öfvertygad derom, ej allenast af detta upplysta Hus, utan af hela Svenska Folket. Ekonomiutskottet må då anse den för hvad det behagar.
Om dessutom af Skeppshandlingar skulle finnas, att till Sverige destinerade Fartyg innehade varor, sorn i allmänhet voro till införsel förbjudna, kunde sådane varor icke dessmindre, efter särskildt tillstånd, vara till införsel lofgifna, 63 * \ 9^4 Ril :sens Ständers antingen till uppläggande på nederlag, hvilket varit händelsen med en del af lasten på Skottes ofvannämnde Fartyg, eller ock till förtullning, utan att Skepparen, hvilken endast tillhörer att uppgifva egaren till varorne, förhållandet dermed kan upplysa, och tillskyndas följakteligen genom Fartj^gs införande till närmaste Stapelstad, i stället för till destinations-orten, skada och uppehåll ej mindre för Skepparen och för egaren af såsom förbjudet ansedt gods, hvilken vanligen vistas å den sednare orten, och således ofta långt ifrån det ställe, dit Fartyget blifvit inbragt, än äfven för öfrige lastegare på samma Fartyg, hvilka utan anledning till underslef ifrån deras sida, oförskyldt kunna lida förluster, dels derigenom, att de icke erhålla sina varor i rätt tid , då de med fördel äro säljbara, dels ock genom lossning å fremmande ort, åter-inlastning, transportkostnader, m. m. På lika sätt förhölle det sig med Märkrulla, den Skepparen ej vore förbunden att i öppna Sjön aflemna, utan först vid inlopps-ort, eller i Stapelstad, till hvilken Inlopps-tullkammare icke finnes , och der Skepparen, enligt Författningar ne, eger, innan Märkrullan afgifves, tillägga hvad som vore förglömdt, hvarefter Märkrullan på Fartyget skall uppläsas och Skepparen derå teckna, det innehållet af 5 Artikeln i Kongl. Förordningen mot Lurendrägeri, af den 6 April 1799 blifvit honom kungjord, samt att han ej liar något vidare att tillägga.
Härvid hafva Revisorerne icke kunnat undgå finna, att någre Verks och deribland synnerligen Kongl. StafsContorets Räkenskaper äro förda med utmärkt ordning och redighet, men att åter andre Förvaltande Verks Redogörelser ännu dels sakna den fullständighet och de upplysande egenskaper, som af ett ändamålsenligt bokföringssätt böra kunna förväntas, dels ock äro upprättade efter ofika, stundom invecklade methoder, hvarigenom granskningen i sin mån blifvit försvårad. Revisorerne, som återkomma till detta ämne i de speciella Berättelserne öfver åtskilliga af de Förvaltande Verken, tro dock förhållandet härmed i all - ( 3 ) mänhet icke för det närvarande böra föranleda till någon vidare framställning, sedan Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den G April detta år; ånyo derå fästat Kongl. Majlis nådiga uppmärksamhet, samt Kongl. Majit, jemlikt nådigt Bref af den 16 sisth Maj, serskildt förordnat örn upprättande af lämpliga formulärer för de Förvaltande Verkens Hufvud böcker. Hvad RiksHufvudböekerna serskildt angår, så gäller om dem samma omdöme, som Revisorerne yttrat om Kongl. StatsContorets öfrige Räkenskaper, eller att de äro utarbetade med utmärkt ordning, noggrnnhet och fullständighet, och Revisorenne äro öfverlygade, alt dessa Hufvudböcker jemväl i allmänhet uppfylla hvad man genom deras upprättande åsyftat att ernå. Såsom eli hufvudföremål för denna Räkenskap anse likväl
Det är således min öfvertygelse att, såvida den siste talaren icke har någon egen erfarenhet om motsatsen, det oftast och hufvudsakligen är mannens skuld, om misshälligheter och obehag inom äktenskapet upstå. Jag vindicerar således qvinnans rått. Frih. Creutz: Jag har endast begärt ordet för att helt kort besvara den siste värde talaren. Jag önskar lifligt framgång åt allt, som kan befrämja qvinnans frihet uti allt, som rörer hennes allmänna menniskorätt, och för hvars befrämjande jag ofta här har höjt min röst; men då fråga blir om hennes särskilda riktning i lifvet, karakteren af hennes kall som qvinna, så anser jag mig böra troget fasthålla de naturliga gränser, som tillkomma hennes kön, och sålunda ställa henne på hennes rätta ståndpunkt i lifvet. Det är sväfvande begrepp rörande dessa förhållanden, som åstadkommit så mycket ondt, och det år erfarenheterne deraf i det allmänna lifvet, som jag här velat framhålla. Hvad mig sjelf beträffar — efter Hr Montgomery upkallat mig till ett svar — så vill jag tillkännagifva, att jag lefvat i det lyckligaste äktenskap på jorden, och är det mig i sanning en stor glädje att få uttala -det. Men jag har i allmänhet sett så mycket, att jag trott mig böra uttala det, om ock min erfarenhet och mina år icke upgå till don siste talarens. M ar s f. m. förra yttrande afsåg icke att försvara mannen, utan att ställa honom på hans rätta ståndpunkt i lifvet, och likaså qvinnan, på det hon måtte komma till en rätt bildning och insigt derom, att hon är ett nnderordnadt väsende under mannen. Detta är naturens ordning och i full öfverensstämmelse med kristendomen. Hr Montgomery: Beklagligen måste jag åter uptråda för att försvara qvinnans rätt och bästa mot den sisto talaren. Jag tror icke att det inom intelligensens område finnes något underordnadt väsende; utan tvärtom anser jag att qvinnan i det fallet skulle hafva en bättre del än sjelfva mannen, och derföre kallas hon äfven med full rätt den ädlare delen af menskligheten.
Lin, på fem års tid utarrenderade, med undantag likväl af åbyggnaden vid Ädelfors Bruksgård, med Bruks-planen och dertill hörande Åkerlyckor och Ängstycken samt Torpet Måsen, hvilka, med Kongl. Maj:ts Nådiga bifall, ander berörde tid af Kronofogden i Orten begagnas för dess befattning med Ädelfors Egendom, men gifvit förre Innehafvaren ett årligt arrende af 4 Tunnor Säd och 22 R:dr 10 sk. 8 r:st. Banco. Hvad i öfrigt beträffade den vid Guldverket varande Kibbe Tull-Mjölqvarn, som, efter Bergs-Collegii föranstaltande, genom frivilliga gåfvor blifvit inköpt till fond för en Fattig-Cassa vid Guldverket, och hvaraf i årligt arrende för närvarande betalas 30 Tunnor Spannmål, hälften Råg och hälften Korn, samt 4 Lff. Fläsk; så har Kongl. Majrt, i Dess ofvanomfönnälda Nådiga Bref af den 2 November 1824, förordnat, att densamma borde lills vidare och så länge några behöfvande Guldverks-arbetare eller deras Enkor och oförsörjda Barn Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. N.-o 3o. i3 ännu finnas qvar, enligt Gifvarens föreskrift, förblifva under bemåldte Collegii disposition, hvarefter Collegium egde till Kongl. Maj:t inkomma med underdånigt Förslag, luiru och på hvad sätt denna till fattiga Bergverks-arbetares understöd gjorda Inrättning må, i närmaste öfverensstämmelse med Stiftelsens ändamål, kunna för framtiden annorlunda disponeras; äfvensom, vidkommande dan i 4 §•
Dessutom vore de öfverskott, som redan funnes eller under de kommande åren kunde blifva alt tillgå, icke alt påräkna för jernvägs-anläggningar, emedan dessa öfverskott måste användas till nödvändiga utgifter för bevarande af Rikets sjelfständighet, och hvad dertill icke erfordrades vore högst behöfligt för andra föremål, som afsåge landets utveckling uti intellektuelt och iridustrielt hänseende, och hvilka icke kunde åsidosättas, utan all Rikets nu församlade Ständer skulle afvika från den af föregående Ständer beträdda banan, att, såvidt tillgångarne medgåfve, understödja allt, som kunde befordra näringarnes, handelns och industriens utveckling och förkofran. I afseende på den i momentet b föreslagna föreskrift, att Fullmäktige böra uti obligationerna förbehålla Riksgälds-kontoret rättighet att framdels uppsäga dem till inlösen efter viss bestämd förfallotid, har likaledes inom Preste-Ståndet anmärkts: alt denna föreskrift vöre alltför kategorisk; alt afslutandet af ett för staten ganska förmånligt län skulle förhindras, i fall långifvaren icke ville underkasta sig den föreskrifna uppsägbarhelen och Fullmäktige icke utan att förbehålla sig uppsägningsrälten kunde antaga det erhållna låneanbudet; att det i sagde hänseende föreslagna stadgande icke vore tillämpligt vid upptagandet af amorteringslån, dervid låntagarne icke gerna kunde förbehålla sig rättigheten att genom skeende uppsägelse göra ändringar i den öfverenskomna ordningen för amorteringens verkställande; samt att den föreslagna uppsägningsrälten borde inskränkas till de fall, då en gifven amorlerings-ordning icke vöre föreskrifven. Redaktionen af detta stadgande ansågs derföre böra förändras; varande i sådant afseende föreslaget, att der skulle tilläggas orden: »så vidt sig göra låter» eller 16 Slals-Ulskollets Memorial M 97. ock bestämmas, alt Fullmäktige allenast i händelse obligationerna icke inom viss lid skola vara inlösta, »borde förbehålla Riksgälds-kontoret ifrågavarande uppsägningsrätt.