Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För fiskerinäringen hafva ock från sekler tillbaka författningar varit gifna, som skyddat dess idkare och utstakat dess gränsor. Trävaruflottningen bar i sednare tider äfven fått sina bestämmelser, och Norrlands vattendrag äro nog vidsträckta för alt lemna utrymme för begge näringsgrenarnes fortfarande bestånd i bredd med hvarandra, när begge hållas inom sina af naturen och författningarna bestämda gränsor. För att emedlertid skydda, så den ena, som den andra näringsgrenen, bar Kongl. Majit Befallningshafvande genom särskilda utslag lastställt vissa grunder för fisket, åsyftande laxynglets fredande, dels vid fastställande af reglementen för flottnings verkställande, fästat förbehåll om iakttagande af hvad på nyssberörde sätt stadgadt blifvit, dels genom utfärdad allmän kungörelse varnat fiskeidkarne mot öfverträdelse af författningarne om kungsådras öppenhållande, och anbefallt kronobel jeni ligen att befordra till rättelse hvad deremot kan vara brutet. Dessa utslag äro i besvärs väg komna, dels under Kammar-Kollegi, dels under Kongl. Majits nådiga pröfning. k) Salpetertillverkningen bär i Länet svarar icke mot kostnaden, ehuru älven denna näringsgren varit af Hushållnings-Sällskapet genom premier uppmuntrad. Nedanstående uppgift visar förhållandet för sednaste qvinqvennium: 0 Ar. Tillverkade. Kostnad. Jemföres detta utfallande med föregående qvinqvenniets, då per medium 224 IM. 19 U. tillverkades med en kostnad af 568 R:dr 43 sk. 8 r., så visar det sig att näringen snart sagdt år ifrån år förfaller. 1) Handeln på landet måste af hvarje opartisk bedömmas såsom icke allenast nyttig, utan äfven nödvändig, synnerligen i provinser, der flera socknar 69 äro belägna på betydligt afstånd från städerna; men att denna handel, missbrukad såsom den på många ställen är, medför förderf, så i moraliskt som financielt hänseende kan lika litet bestridas, och klagan öfver den missbrukade landlhandeln är nu lika allmän som den fordom var öfver gårdfarihandel!).
Extra stats-anslag till Kungsholms befästningsarbeten och försänkningen i Djupasund ... 40: Medel till utomordentliga åtgärder för rikets försvar (lilla kreditivet) 309,071: 9. 6. Kreditiv-medel för försvars-verkets fullständigare ordnande Kreditiv-medel till upprätthållande af rikets neutralitet 679,088: 7. 1. Begrafningshjelp, emot ersättning af Rikets Ständers Riksgälds-kontor, 4,634: 4. 4. Kongl. Dito nybyggnadsdito 57,555: 14. — Af arrende-medel för båtsmans kompagni-chefs bohemman 1,800: Af dito för Hofjakt-varfvet 1,547: 16. — Förhöjning i timmermansoch handtverks-sta tens aflöning — Influtna medel till uppköp af spanmål 142,148: 44. — Proviant-magasinet i Carlskrona 21,840: Kommiss-förrådet i dito 6,969: 33. 3. Influtna ersättningsoch försäljnings-medel ... 143,706: 20. 9. Årliga öfnings-expeditioner till sjös 20,000: — -— Diverse utgifter 2,254: 14. 2. Balans till påföljande år: Tillgångar 855,444: 11. 8.
Jag kan derpå anföra ett exempel: jag var närvarande vid examen i en allmän skola, der det icke var föreskrifvet att bibliska historien skulle läsas utantill; men läraren hade under loppet af terminen ställt sina frågor så till gossarne, att de icke kunde besvara dem, utan att hafva läst boken utantill, och svarade de icke ordagrant, så var han icke nöjd. Som denna historia icke är ämnad för utanläsning, blef det säkert mycket större tunga för barnen att lära sig den, än om de haft en bok, upstäld i den formen att gifva svar på bestämda frågor. Att utanläsningen och minnets användande dertill skulle hindra begreppsutvecklingen, har jag efter min erfarenhet icke kunnat förmärka. Jag har visserligen icke varit lärare, men husfader och är detta ännu, men jag har aldrig funnit att så hr förlndet. Vi hafva ada läst tabula multiplicationis utantill, men jag har icke kunnat finna att vi deraf haft någon olägenhet, icke heller finner jag att de reglor, jag lärt af latinska gramatikan, ehuru de voro så abstrakta, att när jag läste dem, jag icke förstod ett ord, förhindra förståndets utveckling samtidigt, så att der tror jag är en farhåga, som är, minst sagdt, obefogad. Hvad en anhållan om ett bestämdt förbud för utanläsning vidkommer, så bekänner jag att jag är ofantligt rädd att bidraga till utgifvande af någon befallning, för hvars uraktlåtande icke kari bestämmas något straff och hvars utförande icke kan kontrolleras. Det är icke svårt för den, som tänkt sig in i saken, att finna att just denna fråga är af dylik natur. Derföre anser jag att den allmänna meningen, som i sin utveckling har en mycket stark fart, skall inom kort göra sig gällande, och då kommer saken att gå af sig sjelf på ett ändamålsenligt sätt. Jag kan säl. icke finna något 560 Den 18 Februari f. m. bestämdt behof af föreskrift härom. Man har visserligen sagt att utanläsiiingen skulle i framtiden leda till lamhet och kyla i religionsåsigterne.
17g besinnar, att aflöningen till nämnde Inrättnings Tjenstemannaoch Betjenings-personal nu utgör omkring a3,ooo R:dr årligen och att circa i3,ooo R:dr deraf ofelbart måste bibehållas för å ExpectanceStat uppförde Tjenstemän och Betjente. På grund af allt detta, förnyar jag mitt redan yttrade tillstyrkande att, General-AssistanceContoret må såsom hittills, fortfara intill nästa Riksdag, då R. St:r komma i tillfälle att efter sig företeende omständigheter i ämnet besluta. Af Hr CommerceRådet Santesson.' Då AssistanceGonlorsInrättningen, enligt hvad ock Afdelningen rnedgifvit, och hvilket icke kan besti idas, endast afser de fattigare Innevånares i Stockholm be-1 hof och nytta, men kanske till ännu större del nyttjas af andra inom Stockholm, hvilka egentligen ej böra räknas till denna class, så följer deraf, att ali den kostnad och förlust det allmänna härpå fått i en längre tid vidkännas, likasom de kostnader hvilka åtfölja det nu ifrågavarande, af Riksgälds-afdelningen tillstyrkta, förslag om Inrättningens öfverflyttning från Staten på Stockholms Stad, utgöra offer på bela Landets bekostnad till Stockholms Stads enskilda fördel. Ännu större hade denna uppoffring dock troligen blifvit, om Höglofi. StatsCJtskottet i stället skulle efter flere Ledamöters yrkande hafva tillstyrkt Inrättningens fortfarande å gamla viset på Statens bekostnad. Men då jag häruti i alla foll ej kan undgå finna alldeles motsatta principer så väl hittills följda, som nu ytterligare tillstyrkta af Höglofi. Utskottet, emot 1B0 Stats -Utskottets dem Högled. Utskottet framställt i frågor om allmänt bidrag till annan Stad i Sverige, ej för dess enskilda fattige, utan för sådane fattige, hvilka sistnämnde
Jag tror att, antingen E. o. Ad. nu vill vidtaga denna förändring med §:n, eller i sådant ändamål återremittera densamma, så sker det i konseqvens med det beslut, som R. o. Ad. förut vid denna riksdag fattat i afs-.de å det nya förslaget till Bevilln.förordning. Hr Mannerskantz: Jag medgifver att den anmärkning, som Gr. Mörner gjort, kan hafva skäl för sig, emedan R. o. Ad. redan beslutat en förändring i taxeringsvärdenas upgörande; men att derföre borttaga den särskilda värdering, som här är omnämnd, tror jag icke skulle vara riktigt, enär det måste vara hypotheksföreningarne medgifvet, att inom sig få upgöra de grunder, som anses vara de bästa för att upskatta egendomarnes verkliga värde. Oin detta icke skulle alldeles öfverensstämma med hvad R. St. beslutat, tyckes det dock icke böra hypotheksföreningarne förmenas att göra en sådan förändring. Jag anser således att föreskrifterna böra bibehållas, men att belåningsrätten icke utsträckes utöfver hälften af hvad man anser vara egendomens verkliga värde. Hr Hjärne: Det förslag, som Gr. Mörner väckt, kan man icke bestrida komma att leda till åtskilliga fördelar, i fall det antages. För det första skulle deraf blifva en följd, alt om icke något annat än taxeringsvärdet klefve lagt till grund för lånen, skulle säkerheten blifva desto större. Ty man kan väl icke neka till, att det är temligen allmänt kändt, att föreskrifterna ang. taxering af egendomar äro upställda så, att de på många ställen föranledt ganska betänkliga följder. Vid sådant förhållande är det som man förordnat att blott hälften af värdet finge belånas. Den andra fördelen vore, att efter ali anledning en bättre egendomsupskattning skulle komma att ega rum, än för niirv:de. Ty det är klart, att de som önska, att få sina egendomar belånade, skola draga noggrann försorg derom, att lemna sådana uplysningar till värderingskomitén, att deras egendomar blifva upskattade efter deras verkliga värde. Men en annan fråga är om det vore lämpligt, att nu föreskrifva en så betydlig rubbning i bestående förhållanden.
1 sammanhang härmed iakttages: a) att till Sedlarne begagnas ett bättre och varaktigare papper, tillverkadt af Hampa, Humlerefvor eller Lump, blandadt eller oblandad!, allt efter som Banco-Slyrelsen vid verkställigheten finnér vara tjenligast; b) att Sedlarnes storlek afpassas elter Banco fJtskotlels Memorial N.o 90. 49 efter beqvämligheten, vid remisser, sålunda, alt minsta formatet blifver ungefär lika med storleken af ett vanligt samman viket bref, och största formatet vid pass 3.'ne gånger denna storlek, eller motsvarande sjettedelen af ett ark större skrifpapper; i följd hvaraf Sedlarnes text ock bör lämpligen förkortas; c) att, till säkerhet emot Sedlarnes förfalskning eller förhöjning från mindre till högre Riksdaler-tal, hvarje valeur göres olika till format, text och papperets färg, eller några uti detsamma anbragta lätt märkbara kännetecken; d') att de såkallade Hvit-stämplarne, hvilka numera kunna med största lätthet eftergöras och icke gifva någon ökad controll, alldeles afskaffas å de nya Sedel-valeurerne, hvaremot, till säkerhet emot Sedlarnes efterap Bih, till Riks St. Prot. 1828—i83o. 6;te Sami, 3 B. 4 lista Häftet. Baneo-Uiskottett Memorial N.o ge. ning, deras lext hel och hållet! eller till viss del, äfvensom vissa prydnader derå blifva graverade efter Perkinska methoden medelst Konst-svarfning, (på sätt Herr Broling både i nedsänkt och upphöjdt arbete utfört) samt eftergörandet af den så kallade
Det har trott, att, när ett fritt Den rz Junit. 669 fritt -wal lemnadcs ät hwar och en att utgå eller genom legning fylla sitt rum, skulle det behöfliga antalet af Stridsmän alltid lättare fyllas, i fullt förlitande, att de olägenheter, som legningen älföljde, genom uppmärksamhet wid Manskapets antagande och Befälets omtänksamhet, i del mästa mätte kunna afböjas, intill desi del allmänna tänkesättet, Icdt af erfarenheten, säkrast skulle afgöra hwad i detta afseende bordt stadgas. Utskottet bör dock, när der tillstyrker denna legnings-frihet, genast förklara, att de wilkor derwid, som Bewarings-Manstapet i de följande puncterne förestrifwas, pa intet wis kunna sträcka sig till Swerigeö förut stående Armee. Hwad den andra puncten beträffar, har den af'Utskottet blifwit till alla delar tillstyrkt, enär Utskottet icke satte i fräga, att i en tillkommande Författning, äfwen detta ämne, uttrycket: Llatz efter Llatz, sä noga warder bestämdt, att den dermed äsyftade indelning efter äldern af alla kan inses och fattas. Rörande den tredje puncten, att BewaringsManffapet antingen stall förstärka den Indelta Armeen eller Bätsmanvhället, eller ock utgöra serlkildre Corpser under serskildt Befäl, och sidan Utskotingält i en omständelig undersökning huruwida något pä förhand i afseende hära af Riksens Ständer boede stadgas, fann Utskottet, att ett krigs öden kunde sa mycket bero af tillfälligheter, hwilka gjorde Truppers lolika anwändande nödwändigt, att rättigheten dertill alltid borde wara Ofwerbefälhafwaren förbehällen, hwarföre det äfwen ansäg bäst, alt genom denna puncts tillstyrkande, ät Hans Kongl. Maj:t i detta afseende sörwara en fri dispositions , rätt» Till 6? o Den iz Junii.
En orättvisa uppstår eljest, som väcker afund och derefter håmdelust eller hågen att vid annat tillfälle få kasta en annan börda på flen som förut njutit lättnad, ån mera på den sorn varit drif-fjåder eller bidragande till hans betungande. Så böra ock alla lika deltaga i kostnaderne till Landets försvar, och ej deh felia mer än dfen andrå vara underkastad att genom olyckan eller andras vårdslöshet lida drygare känning. Lika orätt, sorn hardt år det derföre att den Rote eller Rusthåll, som under ett krig och sedan utrustningen dertill blifvit vederbörligen besörjd * mister sin karl elier häst, skall på sin enskilta kostnad anskaffa en annan. Exempel gifvas att en och samma Rote teller Rusthåll måst under ett krig uppsåtfä 2 karlar eller 2 hästar, då deremot andre fått sina tillbaka ur kriget, friska, helbregda tech tjenstbara. Hvarföre skall en sådan olikhet vära ihÖjlig, som ofta till den grad förtryckt dfen o * lycklige, att han måst sålja sitt hemman, af teförmåga att utgöra rustningen. Ej endast billigheten, utah också rättvisan bjuder, att när fen Rote eller Rusthåll till ett krig vederbörligen fullgjort hela sin utrustning, och öfverlemnat den. vare sig karl eller häst, eller bägge, jemte tillhörande mundering, så skall Kronan vara för alla under kriget timade förluster tech påkostningar ansvarig, samt vid krigets slut återlemna till Rusthållet eller Roten, alltsammans i liket godt stånd sorn det emottogs, Då alla andrå 6* Dan l Martil. kostnader under och för ett krig bestridas af StatsCassan elier komma hela Nationen tili last, år det orättvist att hittills annorlunda förhållits med berörde utrustning; hvarföre en rättelse i denna delen ödmjukast föreslås och att alla under ett krig timande förluster och omkostnader så väl till ersättande af karl eller häst, som till munderings återskaffande eller reparerande, eller med ett ord alla under kriget och för dess skull tillgörande kostnader, böra af Statens Cassör bestridas.
När de gå på gatorna, tänka de på tillvarons intighet. De förakta skolpojkar och bry sig ej heller om annan flärd. Det är alvarligt sinnade flickor, hvilka ett helt år lefva i det beslutet att icke blifva några vanliga dansdockor, flickor med känslor, hvilka sins emellan instifta s. k. vänskaper för lifvet och tatuera älskade lärarinnors namn på armarne, svärmiska ungmör, hvilkas späda hjertan helst i en mystisk glöd som doftande rökelse ville slå emot presten, hvilken konfirmerar dem. Så komma ändtligen de fullvuxna damerna, hvilka naturligtvis ingenting hafva med skolorna att göra. De råkas om vårförmiddagarne i Kungsträdgården och gå der två och två och diskutera om moderna. De känna verlden, hafva varit med sin vinter och fått smak för löjtnanter. Som de studera konst utpeka de gerna för hvarandra de stockholmska boningshusen och säga hvarandra, i hvilken stil hvart och ett är uppbygdt, något som ingen annan dödlig varit så lycklig att kunna utröna. Våren är den lyckliga, gröna ungdomens tid. Men också de gamla älska våren, de gamla, hvilka hela vintern suttit inspärrade mellan fyra väggar och måste nöja sig med att se lifvet genom en reflektions-spegel. De kära gamla, de glädja sig åt de ljusa dagarne, hvilka komma och komma, de glädja sig åt solstrålarne, hvilka ystert dansa in genom rutorna, »göra skolgossar» på väggar och kakelugnar och smälta en varm dager öfver golfmattornas brokiga rutor. Och en vacker dag, då de se rätt många sommarrockar derute på gatan, gå också de ut, böjda gubbar och rynkiga gummor. Väl påpelsade vandra de steg för steg till någon af de stilla, fridfulla kyrkogårdarne, der gammalt folk sitter så skönt i fred, så lämpligen borta från stadens bullrande stoj under de åldriga trädens knotiga, löftyngda grenar.
Så har t. ex. Franska Regeringen calculerat — 211 — alt vid snart föreslående ommyntning af Franska Koppar-skiljemyntet, skulle kostnaden uppgå till circa 87 procent af sjelfva metallens värde, d. v. s. till 2-A Franc för kilogrammen koppar, som för närvarande kostar 2~ö Franc. — I England kostar kopparens utmyntning circa 75 procent af dess inre värde. Då Öfver-Directeurs-Embetet för dess del icke äger något att tilllägga till Myntmästarens afgifne yttrande i afseende på den ökade kostnad, den ovisshet, samt öfrige svårigheter och olägenheter, som en särskild bokföring af koslnaderne för hvarje myntsort m. m. skulle medföra, får Öfver-Direcleurs-Embelet i detta afseende endast i underdånighet åberopa dess, i anledning af 1837 års Revisionsberättelse, öfver en. nära lika framställning afgifne utlåtande. Yigtigast bland de af Rikets Ständers Revisorer gjorde framställningar, i afseende på Myntverket, är tvifvelsutan den om det derifrån ulgångne Silfvermyntets beskaffenhet. I denna framställning har likväl elt högst väsendtligt misstag ägt rum, hvilket till någon del torde kunna härröra från ordställningen i §. 3 mom. c uti 1837 års Revisionsberättelse öfver Banco-verket, der resultatet af en genom Banco-Fullmägtiges försorg gjord vetenskaplig undersökning å under åren 1831, 32, 34 och 35 prägladt Speciemynt korteligen refereras. Rikets Ständers senast församlade Revisorer hafva nemligen uppgifvit det vid undersökningen utrönts ”att väl icke någon af de undersökte pjesernes hallt af ädel metall understigit, men allenast något öf”verstigit, lägsta tillåtne hallten, eller 747 tusendedelar af vigten.” —- Men så är förhållandet ingalunda, ej heller finnes något som kan medgifva denna tydning, uti den berättelse Hr Professor Åkerman till BancoFullmägtige afgifvit om den nu ifrågavarande, af honom anställde, undersökningen.
B:ko; att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande beräknat anslagsbehofvet för storskiftesverket under nästa statsreglerings-period sålunda, att, då —- —* skulle ett sammanlsgdt belopp af B:ko R:dr 77,000: — erfordras för de tre år, som nästa statsreglering komme att omfatta; att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sedermera, uti afgifvet underdånigt utlåtande af den 2 sistlidne April, i anledning af Lima socknemäns hos Kongl. Maj:t gjorda underdåniga ansökning ibland annat derom, att åtta Landtmätare måtte, för storskiftets fortskyndande, från och med nästkommande år derstädes anställas, uppgifvit, att för den af socknemännen så - Bil. M 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1856.
Jag hade redan i sommars, dä TryckfriheksProjectet ingafs den äran, att genast päminna att wi i alla fall hade flere Tryckfriheks-Förordningar att wälja afz — om nägon widare flulle behöfwas. Ja« Den r2 Zebruarii» hs? Jag har för min del länge ansett Tryckfrihet som en Politisk Medicine och likt Cremortartari, — icke mera behöfwä brukas dä man är frisk — eller dä en Revolution är förbi» Tryckfrihet i Dannemark och Tryckfrihet i Swerige bewisar att Tryckfriheten tillhörer flere flagS Regerings-sätk. Angående Tryckfriheten i Dannemark skref en lard Aucror Professor Milé i Norrige, art den mest förfwarades af dSM som syftade ät stillingen. Jag har fett äf Betänkandet och ätföljandö Papper att nägön mott, atr den barbariste groshSten i sedet och tankesätt i Tunis och Tripolis etö. fortfar och kanske härkÖMMit i brist as Tryckfrihet som män i allmänhet bortblandar med uplysning — Likwäl när Cato, i Utiea; eller pä samma kust upoffrade sig friwilligt för att icke öfwetlefwä friheten wär, tänkesättet stort fast ingalunda upkornmit as Tryckfrihet» HyperborSrnas ellet wara fordna Nordists föder, sä högt upsatte af wäre gamla historier - „ harled» sig ingalunda isrän någon uplysning af Tryckfrihet: TwärtvM det wär ifrän de EleUfista sammankomsterne, som älla politiska och moralista kunskaper Utgingo» — En enda Zamolxis war ypperligare än den basta Tryckfrihet — och desse gamle Philofopher kän. de mennistorna bättre än att wilja för swaga ögon pä en gäng gifwa för mycket ljus. De 428 Den is Zebruarri. De djupa Wetenstaperne hafwa hwarken wunnit eller tappar — af Tryckfrihet; men den werkan Len medfört i politiquen har inte allid warit lill Statens säkerhet och lugn.
St. beviljat restitution af rotevacanceafgift för vissa städer, så förhåller det sig dermed helt annorlunda, än med nu förevar, fråga. Om jag icke irrar mig, hafva nemi. tvister om skyldigheten för dessa städers jord alt draga ordinarie rotering varit anhängige allt sedan år i8i5. Dessa tvister hafva derefter fortgått och först för ett eller två år sedan blifvit af K. M. definitivt pröfvade och afgjorda med det resultat, att 55a Den 31 Mars. städernes jord ej bort med ordinarie rotering beiliggns. De linder liden inbetaide rotevacanceafgifter hafva också icke i de flesla fall blifvit debiterade annorlunda än i följd af anmärkn:r från K. Kammarrättens öfverrevisions-departement saint K. Kammarrättens i anledn. deraf faltade beslut; men dessa hafva vederbör, i underd. öfverklaga!, och rättigheten att återbekomma den afgift, som under tvisternas fortgång är vorden af städerna erlagd, har sålunda å de skattskyldiges sida blifvit förvarad utan afseende på den längre eller kortare tidrymd, som erfordrats för frågornas slutliga pröfning. — R. St:s härutinnan vidtagna åtgärd äger alltså icke någon slags tillämplighet å det ämne, som utgör motionens föremål, och då jag anser densamma olaglig, icke blott i sjelfva saken, ulan jemväl i det afseende, alt den icke blifvit väckt inom den tid eller föranledd af sådana under riksdagen inträffade händelser, som berättiga till dess upptagande, så anhåller jag hos Hr Landtm. attingen propos. till remiss af motionen må äga rum. Frih. Tersmeden: Uti en fråga sådan som denna torde det vara förmätet att vilja tvista med Kammarrättens advocatfiseal, och jag undrar ej på, att han, sin pligt likmätigt, gör anmärkn;r i dylika mål, då de komma tili Kammarrätten; men det är icke till K. Kammarrätten, som jag har vädjat, utan del är till R. St;s billighetskänsla.
Wallgren, för utdikning af Burge myr i Ekstads socken af Hubblinge ting, å 3,700 R:dr, emot årlig inbetalning af 5 procent å denna summa, dervid 3 procents ränta beräknas för kapital-återstoden; hvilken betalningsskyldighet vidtog år 1849, » bemälte Prost, för utdikningen af Mellings myr inom Ekstads och Sproge socknar, emot enahanda, år 1855 vidtagande, betalningsskyldighet, » Fältkamreraren G. M. de Berg, för utdikningen af Hallbros myr inom Vesterhejde socken, emot dito år 1856 dito, » Rådmannen P. H.
Är slutligen magtens välde så uteslutande hvilande på menskliga fördomar, alt det ej tål ett enda anfall af fraser, som skulle vara alltför osanna, eller måhända ännu of - Den 25 Januarii e. m. 355 tare alli för sanna? Nej mina Herrar! låtom oss icke onödigtvis frångå den.en gång införda ordningen. Lålorn oss ej, på alitför ofta vanligt sätt i lagstiftande församlingar, kasta oss från en ytterlighet till en annan, i följd af några ögonblickliga olägenheter eller svårigheter, vållade af lagar, sorn måhända äro de mest ändamålsenliga, ehuru ännu' icke nog införlifvade med seder och bruk. Svenska Tryckfrihets-Juryn är att anse som en compromiss emellan tvenne parter, dem lagen heldre vill försona än bestraffa. De tvenne af Domstolen valde Jury-män äro de verklige dotnarne. De af parterna valda äro representanter för tvenne motsatta opinioner, sorn kunna, endera begge, eller ingendera vara brottsliga, oförsonliga, skadliga eller vilsefÖrda. Allt efter dessa förhållanden uppstå de mångfalldiga olikartade Jurydomar, man öfverklagar. Men medgifvom, att 3:ne af en ojäfvig domstol valde ombud böra utgöra en stor garanti för rättvisan, förnuftet, billigheten och tidens fordringar. Att de åter äro da verkligen beslutande, lärerväl af ingen nekas. Man har sökt ett stod för nödvändigheten att upphäfva Jury-inrättningen deri, att personerna beständigt ombytas, och parlerne sjelfva få välja; att röstberäk58 H, a3* 356 De» 25 Januari! e. m. ningen Ur så illa fördeld, att minoriteten kan afgöra beslutet, och att hemligheten vid domstolens öfverläggning vore skadlig; man har slutligen sagt, att erfarenheten visat Juryns föga verksamhet till brottens förekommande. Då man deraf dragit den slutsatts, att Juryn borde upphöra, synes mig, att man alltför häftigt går ifrån ena ytterligheten till den andra. Motionären, jag medger det, har åtminstone föreslagit en Jury, sådan som i Frankrike, och hvilket kunde anses såsom en förbättring, i stället för att Utskottet föreslagit en total omstöpning.