Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter erhållen del af de sålunda afgifna yttranden, hade klaganderne, uti en sedermera inlemnad skrift, i de hufvudsakligaste omständigheter motsagt hvad Fanjunkaren Stollenburgs förklaring innehöll och framställt åtskilliga anmärkningar dervid samt, under åberopande af deras förut andragne klagan och den bevisning, de till stöd derlör uppgifvit, förnyat deras begäran om laga undersöknings företagande; hvarjemte i öfrigt, vid skedd förfrågan, den underrättelse ifrån ÖfverStåthållareEmbetet inhämtades, att, utom derstädes af Svarfvaren Wedenberg i samma ämne anförd, men icke upptagen klagan, ingen anmälan hos ÖfverStåthållareEmbetet skett, atil R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. 1 33 ofvannämnde dag den 21 Juli eller derpåföljde natt några uppträden förefallit, hvarigenom allmänna ordningen blifvit störd eller någon förnärmelse emot offentliga myndigheterne timat; Vid öfvervägande af hvilket allt och då anledning hvarken af Fanjunkaren Stoltenburg uppgifvits eller eljest inlupit, att, vid ifrågavarande tillfället, Wedenberg och Ullström skulle hafva sig förgått, samt målet följakteligen blott rörde bemälde personers klagan öfver de våldsamheter, som emot dem skulle föröfvats af den under Stoltenburgs befäl ställda patrull af Konungens Lifgarde till häst; men ett sådant förfarande, hvilket lika litet kunde härledas ifrån de för patrulleringens verkställighet meddelade ordres, som till ursägt derför kunnat förebäras, att något öfvervåld blifvit emot patrullen föröfvadt, uppenbarligen stridde emot Lag och de för Krigsmagten utfärdade stadgar och instruktioner; samt, om det vid uppgifna tillfället ägt rum, egentligen syntes böra tiilräknas det Underbefäl och manskap, hvaraf den beordrade patrullen utgjordes; fann jag skäl vara för handen att bifalla klagandernes begäran och anmodade i följd häraf, uti skrifvelse den 21 November samma år, KrigsFiskalsEmbetet att, enligt 14 Kap. 12 och i3 §§.
Och som Afdelningen härförutan, i enlighet roed Riksens Ständers Revisorer, jemväl fästat uppmärksamhet dervid att åtskilliga fordringar, så val i Pinland som hos enskilda personer och Arbetshusen här i Riket, årligen i räkningarna linnas balancerade, ofta med den anmärkning att förnyade påminnelser hos Vederbörande om skyndsam redovisning ingen verkan medfört, och nödigt är att den kraftigaste anstalt vidtages, hvarigenom dessa gamla fordringar och gifna föiskotter skyndsamt blifva redovista och indrifna eller ock behörigen afskrifna; så har Afdelningen, som vid den nu anstälda granskning icke kunnat inhämta hurur vida någon åtgärd i nyssnämnde omständighet blifvit, sedan förra revisionen, vidtagen, trott sig böra föreslå att en förnyad underdånig anmälan och hemställan i alla dessa utaf Afdelningen anmärkta delar, till Kongl. Majit af Riksens Ständer afgifves. De räkenskaper för Eskilstuna Pristads medel , hvarå Riksens Ständers Revisorer ej ägt tillgång, men nu, efter föregången revision hos Kongl. Kammar-Rätten, blifvit Afdelningen meddelte, börja med den 1 November agio och sträcka sig tillden 1 Maj 1 gi a. Afdelningen , sorn funnit detta redovisningssätt, att ej upptaga räkenskaperna ff6n årets början till 31»
Friherrinnan von Knorrings aristokratiska karaktär var nämligen ej blott författarinnans kännetecken, utan äfven i hög grad bestämmande för den utveckling, som hon, innan hon framträdde för publiken, genomgick såsom * bam, ung flicka och kvinna. Hon ville, liksom Byron, gälla för dilettant, ville ej i sin diktning se annat än en lek, nå- got hvarmed hon roade både sig och sina närmaste — kort sagdt, hon kunde icke förstå, att hennes arbeten lydde under offentlighetens dom, när de publicerades. » Nöjet att skrifva, att för några ögonblick utbyta verklighet mot inbillning. » säger hon, » se där hela driffjädern utgifvare: HELLBERG. hvarje helgfri fredag. 70 öre pr n o n p. - r a d. Knorring. af mitt författarskap! » — Yrkesförfattarinnan utgjorde hennes fasa. I en af sina berättelser tecknar hon denna dam som en kvinna med halföppen, nedbläckad sidenrock, sjä- len hängande snedt, bindmössan på tre kvart, plumpar på alla fingrar och gåspenna bakom örat. Dagbladens recensenter äro henne en styggelse. » Hvarje sådan, » heter det, » är en mer eller mindre misslyckad författare och således mer eller mindre besatt af den lede frestaren afundsjuka »; och för att icke på något sätt vanhelgas af publiken skrifver hon anonymt och nekar dem sitt porträtt, när utgifvaren af Nordstjärnan år 1844 anhåller att få insätta hennes bild i sin kalender. » Hvarför, » utropar hon i bref till denne utgifvare, » envisas du så gräsligt att få mig ' förtryckt i sten ', att få skåda mig sittande i alla fönster af alla boklådor, veta mig ligga på botten, under en hel hög andra litografier, på alla salongsbord, se mig sitta i Goethe. dåliga ramar på likgiltiga väggar bland samlingar af andra medelmåttor och slutligen att höra mig dansa världen omkring i någon kalender af den vanliga julgrö- dan? Och hvad kan väl allt detta hafva för behag för dig eller någon annan?
(Beviljadt vid 1840 och 1841 års riksdag samt utbetaldt sistnämnde år.) „ staden Westerås, å dito af 20,000 R:dr, för utvidgning Och förbättring af stadens hamn, emot återbetalning af 6 procent årligen å hela lånebeloppet, hvarvid beräknas 4 procents ränta för det återstående kapitalet. (Beviljadt vid 1847 och 184S års riksdag samt utbetaldt år 1849.). „ staden Christinehamn, för uppmuddring af hamnen och segelrännan vid denna stad, emot enahanda återbetalningsskyldigliet. (Beviljadt vid samma riksdag och utbetaldt år 1850.) „ staden Wadstena, för hamnanläggningen derstädes, emot dito dito. — (Dito „ Direktionen öfver Götheborgs hamnoch eif arbeten, å 140,000 R:dr, för hamnbyggnaden vid nyssnämnde stad, hvilket lån skulle utgå med 14,000 R:dr årligen samt efter 5 års förlopp från slutet af det år, derunder första hälften af lånesumman blifvit lyftad, återbetalas genom årlig inbetalning af 8 procent å lånets hela belopp under 14.1 års tid. (Beviljadt vid 1844 och 1845 års riksdag, och första tiondedelen af lånesumman utbetald år 1848.) „ staden Söderhamn, för upprensning af farleden genom den närmast staden belägna skärgård, emot enahanda betalningsskyldighet från och med år 1852. (Bevilj adt vid 1847 och 1848 års riksdag samt utbetaldt år 1849.) 65,409: till Hanekinds och Gullbergs härader i Östergöthland, för uppförande af en jernbro öfver Svartån, på landsvägen mellan Linköping och gästgifvaregården Berg, emot årlig inbetalning af 6 procent utaf lånesunnnan och med beräkning af 4 procents ränta för det återstående kapitalet. (Beviljadt vid 1850 och 1851 års riksdag samt utbetaldt år 1852.) i
Borgare-Ståndet, efter erhållen del af Kongl. Maj:ts åbero» pade Nådiga Skrifvelse, beslutit, att densamma skulle biand Riksdags - Handlingame , förvaras garnt innehållet deraf i Prötocoilet intagas\ go8o Siats-TJtskoltets Tlttänkanden. hvarjemte åt Expeditions-Ufskottet skulle upp. dragas, att i Riksdags-Beslutét införa hvad Kgl. Majit nu i Nåder förklarat, samt Statsoch BanCo-Utskotten häraf erhålla del , för att låta -så* dant komma till Bankens och Riksgälds - Contoirets Fullmäktiges kännedom. Stats - Utskottet har, vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, funnit, att, då Kgl. Majit i Nåder förklarat Sig ej kunna med of* vannärnnde af Riksens Ständer fästade vilkor vid Creditiven, gilla och antaga deras Beslut, hafva och anshgen derigenom upphört och frågan om desse Creditiv blifvit försatt i det skick, densamma var, förr, än Beslutet vidtögs; i följd hvaraf Stats - Utskottet nu trott sig böra målet ti 1 förnyad handläggning upptaga. Dervid har Stats - Utskottet likväl funnit, huruledes uppå förut anförde skäl desse Creditiv, ej mindre för Allmänna Magazins - Inrättningens, än ock för Manufactur-Diseontens ändamål, äro af den vigt och angelägenhet, att deras fortfarande, på sätt Riksens Stander redan fastställt, bort tillstyrkas, endast med undantag af den för Revisoferne stadgade rättighet, att i visse fall låta inhibera desse Creditiv, eller indraga de utbetalte medlen, hvilken rättighet således skulle komma att helt och hållet förfalla; och hemställer alltså Stats - Utskottet, det Riksens Höglofl.
I fråga åter om den formella behandlingen af dessa ärenden, tror jag icke att grundlagens föreskrifter derutinnan blifvit öfvertiädda, ej heller att StatsRådets konstitutionella ansvarighet, som naturligtvis äfven i detta fall bör finnas, derigenom blifvit på något sätt förminskad. Hvad 4:dc anmärkningspunkten vidkommer, rörer den inköpet af åtskilliga Gr. A. Sparre tillhöriga machiner, hvilka voro för postverket nödvändiga för tillverkning af frimärken. Utsk. har härvid anmärkt, att inköpet skett till en alltför hög summa, åtminstone till en högre, än Gen.Poststyrelsen i sitt Utlåt, ansett lämpligt. Jag ber likväl att få erinra, att Utsk., enl. min tanka, härvid fästat sig alltför mycket vid den ena partens rätt, utan att göra tillräckligt afseende på den andres. Här var frågan helt enkelt om ett köp. Jag kan icke finna, att man vid ett köp har mer än tre utvägar att välja, nemi. den ena, att antaga det anbud, som blifvit gjordt, den andra att afslå detsamma, och den tredje att pruta, d. v. s. söka vinna bättre vilkor än de erbjudna. Nu år det uplyst oell i de mest ampla ordalag ådagalagdt, att den ifrågavide machinen var af en särdeles fulländad beskaffenhet samt af synnerlig vigt för postverket, som först derigenom kunde blifva oberoende af andra industri-idkares åtagande att tillverka frimärken. Äfvenledes är det uplyst, att Gr. Sparre under den föreg, tiden till postverkets fullkomliga nöje fullgjort sina förbindelser i sistnämnde hänseende, samt att han med en icke så vanlig beredvillighet till upoffring hade tillskyndat postverket en besparing af mer än 1000 rdr b ko. När dertill kommer, att i kontraktet den bestämmelse ingick, att Gr. Sparre, under en tid af tre år, skulle tillverka frimärken till ett nedsatt pris af 32 sk. b:ko tusendet, i stället för 1 rdr, så vill det synas mig, som hade K.
Domstol der brott emot denna Lag åtalas, och der, genom förhör med Parterna , åklagarens afgifvande slutpåstående och deri åtalades infordrade förklaring , ransakningen fullbordas bör. 2:0 Derefter åge Parterne välja hvar sina fyra och Domstolen fern, tillsammans tretton, i Staden eller Orten derintill, nära boende för Medborglig dygd väl kände personer, af hvilka, sedan de efter Lag blifvit af Domstolen ojäfvi 1 Se 1248 Deri 14 Juli* ge förklarade, en ibland de af vederpärten och en ibland de af Domstolen nämnde personer, bör af hvardera Parten utan anförda skäl ute. slutas. 3:0 Sedan Nämndens antal sålunda blifvit nedsatt till nio Ledamöter, skola de af Domstolen , så snart sig göra låter, till utsättande dag sammankallas , då de inför Domstolen skola aflägga en så lydande Ed. Allsvåldige Gud! Du skådar mitt hjerta, för ditt allseende öga är intet uppsåt fördoldt. Vare din godhet och förbarmande Nåd mig Evigt tillsluten, om jag döljer min öfvertygelse i detta mål. Jag N. N. svär derföre vid Gud och Hans heliga Evangelium , att efter mitt bästa förstånd och samvete Utlåtande i denna sak af* gifva och att det , söm under öfverläggnitigen yttras, skall af mig i obrottslig tystnad hållas. 4:0 Jemte en kort och noga bestämd skriftelig sammanfattning af målets beskaffenhet och skick , bör Domaren då för Nämnden framställa denna fråga: är skriften brottslig efter det-La^ gens rum åklagaren åberopat ? Och må Namn» den, sedan Domstolens Ordförande och Ledamöter afträdt, icke åtskiljas innan mindst tvåtredjedelar, igenom med slutna sedlar anställd omröstning, förenat sig att med Nej eller Ja besvara den af Domaren framställda fråga, huruvida den anklagade är brottslig eller ej? 5:0
Jag erkänner mig hafva redan vid 1844 års Riksdag på detta rum, i ett af de .5 eller 6 anföranden, hvarmed jag under hela den Riksdagen belastade R. o. Ad:s Prot., af vänskap till min hembygd förordat ett dylikt anslag å 1200 R:dr för ett räddningsinstitut i Carlstad; hvilket emedlertid icke vann R. St:s bifall. Ehuru jag visserligen med nöje tillerkänner berörde institut förljensten af att i sitt slas hafva verkat så mycket godt det kunnat, har jag kommit till den insigt, att alla sådane institut äro behäftade med en på del hela skadlig egenskap, derutinnan, att man gör mera för de laslbare, än man vill göra för de redlige; sådant är ej upmuntrande för desse sistnämnde. Under de 10 år, som sedan 1844 förflutit, har detta ämnes inoch utrikes ernådda utveckling grundlagt säkrare omdömen, än från början kunde ägas; och jag hoppas, att den erfarenhet, sora derunder vunnits, icke må hafva gått förlorad mera för någon annan, än för mig. Om således denna allmänna erfarenhet nu föranleder mig till ett motsatt förfarande mot det å min sida för 10 år sedan iakttagne, hoppas jag, att detta icke allt för mycket skall, såsom en inconseqvens, blifva mig till last fördt. De välvilliga bemödanden och enskilda upoffringar, stiftaren af Råby institut ådagalagt, hafva af SlatsUlsk. uttryckligen blifvit erkände. Såsom medborgerlig aktningsbetygelse måtte det för denne stiftare vara af lika mycket värde, som någon summa penningar, hvilken för en så förmögen man ej lärer kunna vara af nöden att erhålla till understöd för hans älsklingsanstalt. Jag anhåller för min del om bifall å detta betänkande. Propos. till bifall i förevande punkt blef nu framståld och besvarad med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade del han funnit Ja öfvervägande. 22:dra punkten. Bifölls. 23:drc punkten. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Då Ståndet åter remitterat den 30 punkten i StatsUtsk:s Betänk.
Dessa satser, hvilka af frihetsifrarne föregifvas vara så strängt renläriga, endast uppdrifna till högre, andaktsfullare betydelse, än den domnande kyrkan förmår åt dem gifva, äro dock just i sin syftning och betydelse, änskönt icke i de från lärobygnaden lösryckta orden, ofelbart förfalskade; och tillämpningarne, som deraf göras, blifva icke sällan tvärt stridande emot den rena evangeliska lärans oförfalskade sedebud och öfverjordiska förhoppningar. Någon gång har blifvit sagdt, att i bibelöfversättning lärans helgd måste respekteras. Kan detta sägas utan förnärmande af läronormens theopneusti, så måste det icke mindre kunna sägas, utan förnärmande af läroböckernas helgd, att oförnuft i dem ej får respekteras. När fråga kan uppstå om jemkande af normens uttryck efter dogmen, måste väl åtminstone normens talan få bevakas — och af hvem, om ej af förnuftet? Huru skulle det kunna vara en himmelsk och en salighetens lära, som vi bekänna, om hon ej vore en samvetets, rättsinnighetens, välviljans, de goda sedernas lära? Agde hon icke på sin sida denna samvetets makt, denna i vår natur uppenbarade, af ingen arfsynd utplånade kallelse till dygd och förädling, icke skulle den historiska uppenbarelsen allena då utöfvat samma makt öfver jordens talrika slägten. Genom Christi lära uppenbarades menniskan för sig sjelf. Hennes förgätna kallelse hade endast oklar framskymtat för forntidens visa. Om desse för sig sjelfve och några gynnade väntade sig en bättre lott i ett tillkommande lif; så visade sig dock deras obegripliga förblindelse deruti, att menniskonaturen ingalunda var dem helig. Utan ringaste samvetskänsla läto de den förtrampas i det flertal af slägtet, som bestod af trälar. Det var Christus, som återställde menniskan i hennes förgätna värdighet. Genom Honom blef sedebudens andemening och deras allmänna giltighet en gudomlig uppenbarelse och med dennas kraft för menniskorna helig. Hans lära förkunnar åt hela slägtet odödlighetens hopp, återgifver åt menniskonaturen dess bortröfvade rätt.
Den siste värde talaren har fört oss till den tanke, att genom ett för högt upptaget pris öfverskott skulle kunna vinnas, sorn öfverstego folkets förmåga att bära. Från denna tanke föres man lätt til! en motsatt, nemi. den, att beräkningen af ett alltför lågt pris skulle förorsaka brist. Man kan äfven så väl antaga, från den ena sidan, en afsigt att uppsåtligen åstadkomma brist, som man kan, på andra sidan, antaga en afsigt att bereda ett öfverskott. Den ena suppositionen är icke mera orimlig än den andra; och jag, som ej vill åtaga mig att försvara hvarken den ena eller den andra, vill då hellre gifva ett öfverskott, än vålla en brist. Jag förenar mig med Frih. Cederström och anhåller om propos. i öfverensstämmelse med hans yttrande. Gr. Anckarsvärd; Jag fruktar att Frih. Boye vid detta tillfälle har varit väl hastig att tillägga sina motståndare afsigter, hvilka i sjelfva verket ej så, som han gjort, kunna härledas ur deras yttranden. Den verkliga afsigten är att förebygga att, från denna riksdag till den nästa, i likhet med hvad som under den förflutna tiden ägt rum, ett belopp af 4>ooo,ooo r:dr af folkets skattebördor blifvit samlade, utan att folkets ombud, vid beviljande af dessa skattebidrag, beräknat behofvet deraf. Jag inser alldeles icke den våda, som Frih. Boye ansett mig vilja åstadkomma, men 50111 aldrig varit min afsigt; och denna våda kan ganska lätt förekonunas, derigenom att till Riksg.cont. lemnäs me - Den 8 Augusti f. m. 135 del att kunna till statsverket utbetala hvad sorn kunde komma alt brista i anslagssummorna. Detta är enligt mitt begrepp om statsreglering det ändamålsenliga, det lik tiga och det ärliga mot folket; då jag deremot anser en låg beräkning af Statens inkomster för att komma till en stor statsbrist och derigenom till stora öfverskotter, såsom ett bedrägeri emot folket, som af dess ombud bör i möjligaste måtto förebyggas. Ur Ribbing, Arvid:
Deremot föreställer sig Utskottet, att om en passande Local vore att tillgå, der samtlige Stånds-Klubbarne, sådane de nu äro organiserade, kunde inrymmas under ett tak, och der tillika kunde anvisas ett eller flere rum till gemensamt begagnande af alla Fyra RiksStåndens Ledamöter, ändamålet snarare torde vinnas, enär, genom Klubbarnes närbelägenhet till hvarandra, en lättare och beqvämligare communication emellan de olika RiksStåndens Ledamöter vore beredd; hvarförutan torde kunna påräknas någon besparing i hvad som i hyra åtgår för de nu varande Stånds-Klubbarne. Denna anstalt anser Utskottet väl icke kunna komma i fråga vid innevarande Riksdag, enär de erforderliga rummen, i fall sådane finnas, redan äroupptagne; men Utskottet har dock trott sig böra R. H. St:rs granskning underställa sitt ofvanberörde förslag, på det, i händelse detsamma skulle vinna R. H. St:rs bifall, verkställigheten för en kommande Riksdag måtto kunna föreskrifvas. — Betänkande n. 107 Klubb-Inrättningar vid Riksdagar blifva alltid oumbärliga; och de må organiseras på hvilket sätt, som helst, måste rum anskaffas; vid hvilket förhållande Utskottet för sin del icke kan inse något gällande hinder för Rikets nu församlade St:r, att uti ett ämne af denna beskaffenhet fatta beslut, samt om dess verkställighet förordna, helst, om, emot all förmodan, R. H. St:r, hvilka till nästa Riksdag komma att sammanträda, icke skulle finna sig belåtne med den af förre Ständer, i afseende på Klubb-rummen, fogade åtgärd, härigenom icke kan uppstå annan olägenhet, än blott ett skadestånd för Hyres-Contractets uppliäfvande, och hvars belopp uti Contractet bör utsättas samt en lämplig uppsägningstid åt R. H. Strr förbehållas. På grund häraf föreslår alltså Utskottet: att det må uppdragas åt Riddarhus-Directionen * samt öfrige Riks-Ståndens Canzli-Directioner gemensamt, att till nästa Riksdag anskaffa, så vidt möjligt är, uti något välbeläget
Af räkenskaperna, som blifvit uti Kongl. Kammar-Rätten granskade utan anmärkningar, inhemtas följande: år 1844- år 1845- Debet. Credit. Utgift: Balans till påföljande äret: Bland ofvanstående, vid 1845 års slut utbalanserade, fordringar inbegripes e:« hos Krigsmanshus-fogden Segerdahl uppkommen proprie — 147 — balans å 85 R:dr 12 sk. 7 rst., sorn, enligt räkenskapen bilagd balansrelation, är på afskrifning beroende. Samma relation visar, att öfriga ford ringar och förskotter blifvit år 1846 återlefvererade eller redovisade. §.1. Af denna kassa bar Kongl. Majit, genom nådigt bref den 21 Maj 1777, ställt till sin disposition 100 Ridr, för att utdelas till gratifikationer och nådegåfvor åt fattige, bräcklige och gamle afskedade krigsmän. Tid efter annan har Kongl. Majit ökat denna summa, genom Kongl. Brefven den 6 Maj 1802, med 133 Ridr 16 sk., den 3 September och 22 Oktober 1816, med 766 Ridr 32 sk., den 24 April 1820, med 500 Ridr och, den 11 Juni 1842, med 500 Ridr, så att det belopp, som numera af Kongl. Majit disponeras för detta ändamål, uppgår till 2,000 Ridr, hvartill komma 700 Ridr, som genom Kongl. Brefvet af den 24 April 1820 blifvit bestämda till pensioner åt afskedade militärer. Förvaltningen af dessa under Kongl. Majits nådiga disposition ställda medel tillhör Kongl. Krigs-Kollegium, med åliggande, att, enligt Kongl. Brefvet den 5 November 1842, derför aflemna Krigsmanshus-kassans räkenskaper åtföljande, särskild redovisning eller sammandrag.
Till förbättring medelst makadamisering eller förändring till chaussée af den del utaf landsvägen från Christianstad till Härlöf, som löper emellan Långebro och Härlöfs smedja, har Eders Kongl. Majit likaledes nådigst beviljat ett statsanslag af 8,000 Ridr. Arbetet, beräknadt att kosta 12,796 Ridr 18 sk. 3 rst., är under innevarande år redan verkstäldt och medför en oskattbar fördel för orten, helst vägen i dess gamla skick var särdeles svår att vidmakthålla. Till ombyggnad af den här vid staden belägne öfver Helge å ledande bro, hvilken hittills underhållits af Gerds, Willands, Albo, Östra och Vestra Göinge härader i Christianstads samt Färs och Frosta härader i Malmöhus län, emellan hvilka och Christianstads stad dock tvist uppstått angående framtida byggnadsoch underhållsskyldigheten, hvilken tvist, i första instansen afgjord genom Eders Kongl. Majits Befallningshafvandes i nämnde två län gemensamma utslag den 17 Augusti sistlidet år, för närvarande är beroende på Eders Kongl. Majits och Rikets Kammar-koilegii pröfning, hafva Rikets senast församlade Ständer anvisat ett statsbidrag af allmänna medel å 100,000 Ridr banko, deraf en tredjedel utan återbetalningsskvldighet. Vilkom) för tillgodonjutande af detta bidrag äro alt ombyggnaden skall verkställas efter en af chefen för södra vägoch vattenbyggnads—distr i k tet uppgjord plan med förslag Berättelse öfver Christianstads Län för aren 1851—1855. ^ 10 till jernbro och att arbetet skulle påbörjas under innevarande år; men, oaktadt flere sammanträden blifvit hällne, hafva de brobvggnadsskyldige eller någon del deraf ännu icke kunnat besluta sig för arbetets utförande på föreskrifne vilkor. Det synes således som skulle de försaka deras fördel.
Detta förhållande beror derpå, alt, markegången sättes och måste sältas under en tid, då de mest begagnade - commuriicationerne äro albi ulna, handeln till Större delen hvilande och ^varorna således, äfven om tillgången derå kunde med tillförlitlighet beräknas, hvilket med den väsendfligaste läntevaran, spanmålen, icke är fallet, icke hafva något säkert hvarken värde eller efterfrågan. Klagomålen äro icke sällsynta, än öfver allt för högt uppstigande, än öfver alltför låga pris, utan att det mera hädanefter än hittills beror på värderingsmännens omtanka eller samvetsgranhet att sådane missförhållanden förekomma. Sjelf har jag flera år å rad varit en af deputerade för markegångs-sättningen inom det Län, der jag bor; dessutom hafva -vid alla dessa tillfällen beslut varit enhälligt fattade, äfvensom grundade på alla de upplysningar, som stått alt erhålla, och vid alia dessa tillfällen hafva besluten varit felaktige, d. v. s. vid alla dessa tillfällen har det-varit de deputerade omöjligt att, i November månad förutspå den följande försäljningstidens varu-värden. I stället för medel-markegångs-prisens beräkning vågar jag föreslå: 1:0 att en Comité för hvart'Län må tillsättas i den ordning och på det sätt, sorn rörande markegångs-deputerade redan är stadgadt, hvilken det skall tillhöra alt förskaffa sig och till hvilken, så väl räntegifvare sorn räntetagare, skola vara berättigade att ingifva alla nödiga ansedde upplyrsningar, i afseende på de senast förflutne tio årens räntepersedel-pris; hörandes Comiléen, på grund af allmänna verks ordentligen förde böcker, Mäklarebevis samt andra autentiska handlingar och ef hål