Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot Utskottets ifrågavarande förslag är anmärkning egentligen endast framställd af en Ledamot al Borgare-Ståndet, som hufvudsakligen anfört: att Nummer-Lotteri-inrätlningen ingalunda kunde anses medföra det demoraliserande inflytande, man velat densamma tillägga, eller åstadkomma vådligare följder, än som uppkomma af sådane spel, hvarpå de mera bemedlade classerne i enskilde sällskap fritt och obehindradt kunna uppoffra tid och tillgångar; att det således ej syntes billigt att genom Nummer-Lotteriets indragning beröfva de fattigare folkclasserne en utväg till nöje och tidsfördrif, genom hvars upphörande de kunde förledas att på vida skadligare föremål bortkasta sina penningar; att för öfrigt den af Lotteriet bärflytande vinst vore för Stats-Verket af alltför stor betydenhet att böra handlöst bortskänkas, hvarjemte mäste i betragtande lagas den ansenliga kostnad, som kormne att Staten tillskyndas, dels genom öfverflyltande på Indragnings-Slat af lönerne för de vid Nummer-Lotteri-inrältningen anställde embetsoch tjenstemän, dels genom anslag till Kongl. Seraphimer-Lazarettet, såsom ersättning för öfverlåtelsen af dess LotteriPrivilegium. — Inom Ridderskapet och Adeln är af en Ledamot föreslaget, att för den händelse, att enskilda Svenska Lotterier och försäljning här i Riket af utländska lottsedlar ansåges än vidare böra få fortfara, Rikets Ständer måtte, i sammanhang med beslutet om Nummer Lotteriets upphörande, hos Kongl. Maj:t jemväl i underdånighet anhålla om inrättandet af ett Class-Lotteri, stäldt under allmän Styrelse och hvars inkomst kunde 8 Stats-Ulskotlels Utlåtandej A7.-o 205. anslås till Allmänna Barnhuset eller något annat välgörenhets-ändamål. Flere Ledamöter af Borgare-Ståndet hafva slutligen yrkat, dels att Utskottet måtte närmare uppgifva, huruvida Nummer-Lotteri-inrättningens embetsoch tjenstemän äro å Ordinarie
Åkerbruket, Handeln och Näringarne . K. Tionde Hufvud-Titeln: Clerecie och Läro-Verken L. Almänna JndragningsStaten M. |93,151 Penningar. Indelta Räntor. Sun Mått. Värde å 5 R;dr Tunnan. På Borgare-Ståndets vägnar: Jonas Ullbergj Talman. Summa (9,698,190|—|- På Bonde-Ståndets vägnar: Joh. O. Longberg, Talman. 4 Stat^Verkels Ordinarie Inkomtser. Ordinarie Räntan: Hvad för Landsoch Militiaem. fl. Stater är indelt utgör efter Kronovärde 352,778 R:dr 4° oc^ utgöres förslagsvis till ett medelbelopp af 1,390,295. Den öfriga delen inflyter till Stats-Verket efter markegångspris och upptages på förslag till . 507,000. Afrads-Spanmälen} sorn användes dels till Garnisons-Regementernes och Flottans brödkorn, dels till fyllnad i Civile Stateines löner, utföres förslagsvis till. Tionde-Spanmäl : Indelt till Landsoch Militiae-ro. fl. Stater med 108,49* T*1’» som på förslag afSRtdr T:n utföres till ett markegångs Värde af • • 542,455. Den öfriga delen, utgörande 16,600 Ttr, användes dels till Ga^nisons-Regementernes och Flottans brödkorn, dels till fyllnad i Civile-Staternes löner och utföres förslagsvis å 5 R:dr till. .. 83,000. Tionde-Spanmåls-LÖseiij efter bestämda priser Arrende-medel af Kungsgårdar och flere Kronolägenheter, på förslag Penningar 556,500. Indelta Räntor, Kronovärde 352,778:40. -1,390,295.
Ehuru mycket jag är öfwertygad at Rikets nu församlade Ständer kanna denna sanning och inse nödwändigheten af en billig och wis ändring härutinnan, synnerligen landets ädlingar och wise; sä tror jag mig ej illa handla omäfwen jag uphöjer en swag röst til Fäderneslandets räddning frän orsakerne til de hitintils timade ffakningar. Tilläten mig derföre ynnestfullt fä i djup wördnad presentera, närlagde Iilla Ashandling om det naturligaste contribniion. 8-sätt, af 60 exemplar, til utdelning inom Ständet; ödmjukast anhällande om sä mycken upmärksamhet, at dest innehäll mätte blifwa med Högloft. Ständernas Bewillnings-Utffott oommuniceiLät. I 19Z Den 19 Maj. I en sak af hen beskaffenhet, som ändriik» gen af et felaktigt eonrribmions sätt är, kan man med bästa wilja och högsta kunskap omöjelisien undwika at icke förfördela nägon; at icke sära et eller annat stridande intresse, en urgammal wana och kär fördom; men jag tror mig Hafwa gjort det sä litet känbart sorn möjligt Hr, och för hwad jag ej kunnat undwika hoppas jag sä mycket mer winna Ständets ursäkt, som jag är öfwertpgad at samtelige resx-crivs Ständen ej kunna annat än hysa de warmaste känsior för wärt gemensamma Fäderneslands rväl, och med nöje uptaga hwarje rättsinnad och kunnig Medborgares ätgärd til minnande afge» mensamma syftcmälet för den allmänna önskan. Som ingenting är naturligare, än at en sä inskränkt afhandling som närlagda, pä siera ställen torde förekomma antingen'mörk eller ofullständig; sä är jag lika sä beredwillig som skyldig, at i fall en närmare uplysning öfwer et och annat ställe skulle behöfwas, munteligen inför Ständernas Bewillnings-Utffolt närmare utweckla de mindre tydliga ställens runehäll, antingen i anseende til deras anwändbarhet eller til nyttan af deras antagande.
I förenämnde förhållanden synes ock den egentliga anledningen ligga lill det af två Riks-slånd fattade beslut om brottmåls-lagstiftningens partiela förbättring; och det är äfven på grund deraf, som Utskottet hyser den öfvertygelse, att annan väg för det närvarande ej skulle leda tillmålet. Man äfvenlyrade eljest, att det stillestånd i lagstiftningen, som varit en följd af den väntade totala reformen, kunde blifva alltför långvarigt; men dermed äfvenlyradcs dock för mycket', ty i lagstiftningen gäller minst satsen: allt eller intet. Blefve den gällande, komme lagstiftningen snart att stå efter; och en af nödvändigheten påkallad förbättring underlåtes aldrig ulan betänkliga följder; betänkligare i den mån påminnelserna om underlåtenheten äro flere, genom minskad säkerhet, genom minskning i det skydd, man af lagen påräknar. Och härmed har Utskottet sökt besvara den till en början uppkastade fråga samt dermed redovisa skälen för Utskottets åsigt om det sätt, hvarpå man, under för handen varande förhållanden, vid broltmåls-lagstiftningens förbättring bör gå till väga; hvilket ock blifvit, på sätt nämndt är, påyrkadt af Herr Hasselroth och Riksdags-fullmäktigen Peter Jönsson; och således utestår för Utskottet alt yttra sig angående vidsträcktheten och beskaffenheten af den partiellå reform, som i främsta rummet är af behofvet påkallad och med klokheten förenlig. Den som bemälde motionärer sam/nanstämmlgt åsyftat ar emedlertid densamma, som i synnerhet blifvit påkallad, som oftast utgjort föremål för representationens öfverläggningar och beslut, och sorn allmännast omfattades af 1848 års Ständer, så vidt man af föi bandlingarne i ämnet kan sluta. Den alser straff-systemet och lagarne angående brott emot eganderätten; och reformen i dessa fall har jemväl blifvit ställd i ett inre sammanhang. Då man täger kännedom om föregående förhandlingar i fråga om strafF-syslemets reformerande, finnér man, hurusom det egentligen varit två omständigheter, som dervid utgjort föremål.
Denna medfart får ännu en annan personal af min fördelning förvänta, nemi. staben och dépot-befälet af Lifregtts Husarer, emot hvars indragning, liksom Jägare-regttets, jag protesterar, såsom ett våld, som icke ens kan få den ursägt, att vara fotadt på geographisk kännedom, då väl ingen kan tänka sig rimlighet uti, att — numera icke under och af samma förhållanden, som fordom möjligt och föranledt — förena under ett befäl 2 corpser, som förlagda, den ena uti Gefle, Upsala och Stockholms län, och den andra, från ett hörn af Nyköpings genom Örebro län nedan om Mariestad, afskäras i sina comunicationer utaf den mellanliggande i Nyköpings läns öfriga del och Westmanland roterade Lifreg: ts Grenadier-corps. Alt Utsk. sjelft varseblifvit besynnerligheten af detta förslag, framlyser visserligen uti den not, der grenadierernes framtida uppsittning framkastas till botemedel; men detta recept hoppas jag afklippes, likasom bela sammanslåendet, då sunda förnuftet motsätter sig den irrationella metoden att låta ömsom uppoch afsitta i nuvar. skick brukbara trupper, h. e. från infanteri lill cavallen och tverlom ad libitum förändra corpser. Detta är D e 11 7 M a j e. ra. 3^5 rätta sättet att för alltid bibehålla dem uti rekryt-tillstånd och det usla militäriska skick, som StatsUtskts endast financiella åsigter skola för hela armeen göra ohjelpligt, om detta betänk, icke ogillas efter den återremiss, hvarom jag vördsamt anhåller, med dessa anmärknlrs bifogande.
Majit pröfvas nyttige för det allmänna, dels ock genom de efter år 1809 vidtagne åtskilliga Författningar om arbets-commenderingars bättre vård samt behöriga underhåll och aflöning, så viii Soldatens, som Rotehållarnes bästa blifvit befrämjadt, ansett, att, vid sådant förhållande, min. dre skäl vore att bereda Rotehållarne serskild ersättning för under dylika commenderingar skadad eller af våda omkommen karl, hvilka händelser för öfrigt sällan inträffa, enär, enligt uppgifter, grundade på ordentliga inoch utmönstrings-rullor, de skadade Soldaternes antal vid Götha-Canal endast utgjort 2 procent af hela arbets-styrkan, samt, enligt förda anteckningar, under lop. pet af 10 år, af 19,972 man endast 6 aflidit genom olyckshändelser under arbetet och 3 utom arbetet, sjelfspillingar inberäknade 5 4:o af Herr Hjerta, Gustaf, Sorn, på grund af framställde betänkligheter om nyttan och fördelen att till stora allmänna arbetsföretag draga större folkmassor från andra orter, enär, i hans tanka, följden deraf alltid blefve först en allmän stegring af arbetslönerne under ett sådant arbetes fortgång, och sedan, efter dess fulländande, en lika våldsam nedsättning deraf, ansett Utskottet böra utreda den principen, om stora arbets-företag böra genom konstlade åtgärder Allm. Bcsv. o. Oec. Utik. Uti. N:0 171. it befordras eller ej; äfvensom Herr Hjerta, — i anseende till förment våda af Utskottets tolkning af i4 §. Regeringsformen, samt, enär han ansett frågan om ersättning till soldaten.
Den förra vägsträckningen skulle åter komma att i nästan rak linea fortgå från Jönköping till medelpunkten af Skåne och således mera genomskära den medlersta delen af denna provins samt sätta det skogoch folkrika Vestra Göinge härad, likasom de större till Traheryd gränsande skogstrakterna af Kronobergs län, i omedelbar beröring med hafvet. Den skulle dessutom blifva både kortare, mindre kostsam och i strategiskt hänseende vigtigare, än den föreslagna jernvägen genom Ousby. Då Skåne, sedan Christianstads egenskap af fästning upphört, saknade någon försvarbar vapendepöt, måste anläggningen af en sådan förr eller sednare ifrågakomma, dertill trakten af Slats-Ulskoltels Ullålande, JU 274. 3 Ringsjön, såsom provinsens medelpunkt, sjelfmant erbjöde sig. Den stora liufvudbanan från den medlersta delen af riket syntes således, äfven med afseende härå, böra ledas till Ringsjön, och borde från trakten af denna sjö bibanor utgå till alla de vigtigare punkterna vid Skånska kusten, eller Malmö, Ystad, Landskrona, Helsingborg och Christianstad, hvilka punkter, med undantag af den sistnämnda, de verkställda undersökningarna också omfattat. Enligt dessa, borde nemligen en jernvägs-linie utgå från Malmö, genom Lund, Skarhult, Bosjökloster, Hör, Mälby och Finja till Traheryd, och en annan, i mera vestlig riktning, från Lund, genom Remarlöf, Bosarp och Munkarp, hvilken i närheten af Hör förenade sig med den förra. En linie borde utgå från Ystad, förbi Herrestad, Ramsåsa, Öfvedskloster och Hammarlunda, till Skarhult, der den skulle inkomma på den östra, och till Asmundstorp, der den skulle förenas med den vestra Malmö-banan. Tvenne från Helsingborg och Landskrona utgående linier, den ena ledande till Hör och den andra till Asmundstorp samt vidare till trakten af Skarhult, skulle sammanträffa vid Tågarp, För Skåne vore alltså ett fullständigt jernvägs^system utarbetadt, hvilket innefattade sträckningen från Malmö till Traheryd med 2:oe alternativ—linier från Lund till Hör.
Alla funno detta också fullkomligt i sin ordning, helst bröderna Scheffer länge varit svenske sändebud vid franska hofvet, och man ansåg för ett ytterligare prof på kronprinsens urskillning, att han vände sig till behöriga personer, för att inhemta hvad han önskade och borde veta. Ett par dagar derefter skedde afresan. Gustaf gjorde allt sitt till för att synas rörd vid afskedet från föräldrar, gemål och syskon, men det lyckades honom endast att se besvärad ut, i stället för bedröfvad. Ingens känslor voro djupare skakade, än den ömsinte fadrens. Det var en skilsmessa, å hans sida, som derest han redan känt på sig, att den varit för evigheten. Hans sorgliga uppsyn hade ett tiotals försprång före hans år. Så hade själslidanden gjort honom åldrad i förtid. Under tårar tryckte han flera gånger sin son mot sitt hjerta och kysste honom, och när denne var i begrepp att gå, vinkade Adolf Fredrik honom tillbaka och omfamnade honom på nytt. Slutligen släppte han honom ifrån sig, utsträckte sina lyftade händer och med höjd blick och innerlig rörelse uttalade ett faderligt: «Gud välsigne och bevare dig, Gustaf!», hvarefter konungen skyndade in i sitt arbetsrum, med utsigt åt inre borggården, under det kronprinsen sprang utför stora trappan och kastade sig i resvagnen. Just när denna rullade öfver borggården, öppnade konungen sitt fönster, hviftade med en hvit näsduk, ropade «farväl Gustaf!» och aftorkade med näsduken sina tårar, som ymnigt fuktade de faderliga kinderna. Kronprinsen vände ögonen upp till konungens fönster, reste sig upp i vagnen, gjorde en theatralisk åtbörd och höll sin stora hvita näsduk för de torra ögonen.
Afven detta gillar jag. Deremot innehåller förslaget åtskilliga andra stadganden, hvilka, såsom de nu blifvit framställda, svårligen böra kunna antagas. Dertill hänförer jag, att den nya SockenNämden skulle hafva i vissa frågor en slags domsrätt och derjemte rätt att pålägga och uttaga böter. I viss mån är det kanske nödvändigt, att SockenNämnden beklädes med dylika attributioner, men detta bör då ske inom en viss begränsning, och jag anser det vara alldeles Den 26 November f. m. 385 alldeles nödvändigt, att böter, som af en SockenNämnd åläggas, måste, innan de uttagas, anmälas hos vederb:de högre myndighet och af densamma godkännas. En annan punkt af Hr Grrns förslag innehåller, att då frågor skola afhandlas, som röra skolstyrelsen eller fattigvården, skall pastor i församlingen tillkallas, derest han icke förut är ledamot af SockenNämnden, samt att pastor vid sådana tillfällen skall vara sjelfskrifven Ordf:de. För min del tror jag, att om en kommunalstyrelse med så vigtiga syftemål, som här blifvit SockenNämnden tilldelade, skall kunna verka roed hopp om framgång, så är det nödvändigt att den, som en gång för alla blifvit vald till Ordf:de, icke måtte vid dessa speciella frågor undanträngas från ordf:de-platsen. Ehuru jag anser det rätt att tillkalla pastor i dylika frågor, kan jag likväl icke fatta, hvarföre det är nödvändigt att han då undantagsvis skall bekläda ordf:de-platsen. Enl. min tanka bör den, som en gång blifvit utsedd till Ordf:de, på denna plats förblifva. Då Hr Gr:n, från sitt förslag till SockeuNämnder, öfvergår till LänsNämnder, föreslår Hr Gr:n, att SockenNämndernas Ordf:de skulle vara sjelfskrifna ledamöter i LänsNämnden. Jag tror, att detta förslag till LänsNämnd är bättre upgjordt än något föreg:de; ty Ordfderna i SockenNämnderna böra vara praktiska män, som noga taga kännedom om landets förhållanden; de väljas ej specielt för tillfället, utan de väljas till följd af den befattning de i SockenNämnderna innehafva.
Ej alla hafva lust och mod och kraft att blifva lärda – men alla vilja lefva; alla vilja vara lyckliga, – och om somliga ej kunna trifvas med mindre de få åtskilliga dunkla, dem aldrig lemnande frågor – så långt görligt är – utredda och besvarade – hvarföre lägga hinder i deras väg? Månne derför att den själ, som hyser dessa som skuggan trogna frågor, råkar vara innesluten i en qvinnoskepelse? — Åh, det är icke så farligt – qvinnan, hos hvilken den heliga moderskänslan uppenbarar sig som instinkt, qvinnan i sin styrka och sin svaghet, flyktar ifrån spekulationens rymder, ifrån det i lärdom sig vaggande tviflet, ifrån verldshändelsernas virrvarr – gerna in i ett Hem! Vare detta blott så ljust, så luftigt, som möjligt – på jorden! Man har skrattat åt lärda fruntimmer – man har börjat liksom försvara dem. Margareta var neutral under en strid, som väl mera afser ord än mening. Att i Skandinaviens häfder mången vis qvinna omnämnes, men så vidt hon visste, högst få lärda, var en liten vink, den hon trodde, att Svenskorna ej borde förakta – och Grefvinnan C. hade sannerligen från Margaretas håll, ingen lärdom att frukta för sin dotter. Men efter menskligt sätt att förutse, skulle Augustas lefnad framflyta i samhällets högre område. Skulle hon der, delande deras tankar, som tro ingen ansträngning finnas utom den kroppsliga, förmena sig antingen frikallad från arbete, då det ej behöfde ske för brödfödan – eller ock dömd till sysslolöshet, af brist på sysselsättning? Skulle hon af inre tomhet och yttre öfverflöd på tid, inledas i den vilda jagt efter nöjen, som varit otaliga medsystrar så förderflig? – Nej och nej och återigen nej! Menniskan skall äta sitt bröd i sitt anletes svett, hon skall tänka på att helga hvilodagen detta gäller för alla, och ingen har ostraffad brutit deremot. „Så snart det hos oss utvecklar sig en kraft „till, föreskrifver moralen oss en pligt till.“ – Augusta måste, sedan hon märkt sig ega en själ, blifva betänkt på dess närande.
Olivecrona och C. G. Beijer, år 1850 afgifna betänkande och kostnadsförslag sammanfattade uppgifter, rörande den föreslagna kommunikations-ledens sträckning, längd och anläggnings-kostnader samt de sjöar och vattendrag, ( som derigenom skulle komma att sammanbindas. Från den inom Åsa och Tolgs socknar af Norrvidinge härad och Kronobergs län belägna Asa-sjön borde, enligt bemälde Distrikts-Chefers förslag, kanaler anläggas till den söder om samma sjö liggande Tolg-sjön och derifrån, med fortsatt sydlig riktning, till Helgaoch Bergunda-sjöarne samt från sistnämnde sjö till vestra Wexsjön. Vidare borde kanalanläggningar verkställas mellan Bergunda-sjön och de vester om densamma belägna Bergqvara-, Kråkoch Gemlasjöarne, äfvensom mellan öija och Granholms-åarne samt Salen. Från Salen borde kommunikationsleden fortsättas mot söder dels genom kanaler och dels genom begagnande af Husby-ån till Åsnen samt från södra ändan af denna sjö Bih. till R. St. Prol. 4S56 & 4857. i Sami. 4 Afd. 3 Band. 42 Baft. 1 Slats-Ulskottels Ullålande N:o i 63. till Gröviksgöl och Trästenshult-sjön samt Hönshytte-fjorden, vid hvilken den föreslagna jernvägens utgångspunkt, Almundsryd, är belägen. Jernvägen borde i fortsatt sydlig riktning följa Mörrums-ån i dess dalgång förbi Mariebergs bruk, hvarefter den borde ledas sydost mot Mie-ån, i närheten af Strömma fabrik, samt vidare till stranden af Östersjön vid Carlshamn.
För den ijerde arten af frågor eller huruvida veto eger i målet run?, kan Riksförsamlingens sammanträde ej vara skiljedomare; den skulle då tydligen döma i egen sak. Denna tvist om Grundlagens rälta mening är egentligen den enda vigliga, sorn i detta represenlations-system kan förekomma; den bör, om Grundlagen är klart redigerad, icke förekomma ofta, men möjligheten deraf kan ej nekas. För dessa fall vore det i min tanka lämpligast, att Grundlags-Utskottet vore den dömande auctoriteten, icke det Gruudlags-Utskott, sorn nu är föreslaget, utan ett med nuvarande Constitutions-Utskott analogt, och af bägge kamrarna tillsatt;— men i allt fall endast det Utskott, sorn bekläder den förtroendepost, hvilken medför rättigheten att undertrycka Grundlagsförslag utan appell. 12:0 I Regeringsform-förslagets 70 §:s aldra punkt har Utskottet upptagit frågorne om förvaltning och användande af Kronans fasta egendom bland dem, der första kammaren har första rösten; och i 71 §:s 1 mom. frågor om användande af Kronans fasta egendom bland dem, för hvilka kamrarne ega, hvardera serskildt, veto. Jag inser visserligen orsaken lill denna olika redaclion. Frågor om Kronans fasta egendom kunna vara förvaltnings-mål, der något beslut måste fattas, men de kunna äfven röra salu, förpantning, m. m., der ett återhåll kan anses vara nödigt. Det är detta man velat uttrycka med användande, såsom olikartadt med förvaltning:; jag har i stället önskat ordet af händande, såsom mera bestämdt, ehuru mera inskränkt. i3:o I 71 §:ens två första moment skiljes emellan de mål, der sammanträde till öfverläggning är tillåtet, och dem , der detta sammanträde tillika eger beslutande-rätt. Sammanställningen häraf med tredje momentet, sorn hänvisar till 101 §., och med denna §, sorn icke i sin hithörande/pde punkt nämner om något sammanträde, ger anledning tro, att sådana äro; när hvilande Grundlagsfrågor på sista Riksdagen skola afgöras, förbudne.
Jag är ej Ledamot af RiddarhusUtskottet, men jag vill dock upplysa, huru det tillgått i de Utskott, der jag varit Ledamot, då Ordföranden velat bort-' resa; han har nemligen begärt hos LandtMarskalken permission på högst trenne veckor, och hans närmaste man har emellertid företrädt hans ställe. Jag hemställer, om något serskildt stadgande behöfs i detta afseende. Herr Cederschjöld: Saken är bäst hulpen, om Utskottet och icke Ordföranden, beviljar ledigheten. Jag tror, att så tillgår, då någon af de trenne OfrälseStånden vill hafva ledighet i något Utskott, och jag vet ej, hvarföre det i detta fall skall vara något undantag för Ridderskapet och Adeln. Den 7 Augusti f. m. 217 Hans Excellence Herr Grefve Mörner* sidolf Göran: Jag vill blott föreslå, att livad Herr Tham yttrat vara praxis, bär måtte blifvit infördt såsom Lag. Hvad åter beträffar, att ULskottet skulle bevilja en hegärd ledighet, synes det mig vara en onödig omväg, som jag åtminstone under de Irenne Riksdagar jag hade äran vara Ledamot af Utskott aldrig sett practiceras hvarken i afseende å Ridderskapets och Adelns eller de tre öfriga Ståndens Ledamöter. Herr Riben: Jag erkänner, alt jag ali-, deles icke vet, huru det brukas inom Utskotten, men jag tviflar på, att det är Utskotten, som bevilja permission. Om så verkligen är, afstyrker jag, att det utsträckes till Ridderskapets och Adelns Ledamöter, tv det är den skillnad mellan dem och de öfrige Ståndens, att de sednare äro betaldte, men icke Ridderskapets och Adelns. Delta är en omständighet, sorn icke får åsidosättas. Det vore i högsta grad olämpligt, om det skulle bero af Utskottet, att hindra en hland Ridderskapets och Adelns Ledamöter att i kanske högst angelägna ärender hemresa. Hvad Ordföranden beträffar, anser jag ej något serskildt stadgande i berörde afseende behöfvas.
Ligeledes forholdes ogsaa med de Sindssyge, som paa offentlig Bekostning maae forsörges og holdes indespaerrede eller under Bevogtning. § 16- Ubaendige eller rasende Sindssyge skulle helst indsaettes i Sindssygeasyler. Tilläde Omstaendighederne ikke dette, bör der dog sörges for, at de saavidt muligt erholde Laegetilsyn. Det skal derhos vaere enhver offentlig eller privat practiserende Laeges Pligt at gjöre Anmeldelse lil Övrigheden, saasnart Misligheder med Hensyn til Behandlingen af Sindssyge, der ere udsatte i privat Forpleining, maatte komme til deres Kundskab. § 17 Fattige Sindssyge, hvis Sygdom er af den Beskaffenhed, at de ikke tiltraeuge saereget Tilsyn eller Bevogtning, blive at forpleie som andre Fattige. § 18. Enhver Laege skal ved hvert Aars Udgang indsende til Medicinalbestyrelsen en nöiagtig Fortegnelse över de Sindssyge, som ifölge forestaaende Bestemmelser ere anmeldte for og tilseede of harn. Femte Capitel. Almiudelige Bestemmelser. § 19- Omkostningerne for fattige Sindssyge, forsaavidt disses Tilstand efter en Laeges Erklaering kraever en fra saedvanlige Fattiges Forsörgelse saeregen Behandling udredes af vedkommende Kjöbstads-, Ladestedseller Amlscommune; Amtsformandskabet bestemme, at indtil en Femtedeel af de na;vnte Omk skulle baeres af det Fattigdistrict, hvortil Angjaeldende hörer. 12 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JU 125. § 20. Ingen Sindssyg maa forvares sammen med Forbrydere. § 21. Overtraedelse af denne