Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sannerligen det är en helt annan race folket häruppe, helt och hållet olika de glada Mentonesarne, hvilka mer och mer lärt sig skatta åt civilisationen och framför alt att draga fördel af den, och hvilkas naturell småningom afslipats, under det S:t Agnes’ befolkning i allo har qvar sitt halfvilda skaplynne. Väderbitna, små och seniga äro de, som de träd, hvilka kunna hålla stånd häruppe. Den blytunga existenskampen har sårat deras pannor och krökt deras ryggar, det skarpa klimatet och den usla kosten har förhårdnat deras drag, det snäfva, begränsade området har gifvit deras blickar denna ängsliga misstänksamhet, hvarmed de betrakta alla främlingar, och har tvungit dem att hålla samman som en stam, der hvarje individ oändligt mycket mer än i de större samhällena är kedjad till sin nästa med tusende enande fjättrar. Men det är ju fest i dag, genom gatorna gå de unga männen med vajande fanor och blomsterhöljda standar; de sjunga, de hojta, med hattarne långt ner i nacken och vilja riktigt slå sig lösa. De skråla och ropa glåpord till hvarandra, och de säga artigheter till förbigående flicksnärtor, kelande med ögonen, men alt det der tycks ej besticka stora mängden, som tydligen ej är i någon feststämning. I dörrarne till de små tobaksbutikerna stå de äldre borgarne och röka, eftertänksamt seende på musikkåren – den oumbärliga messingssextetten – som just nu tågar förbi, anförd af en oboist från Mentone, som blåsande af alla krafter, viftande med händerna går i spetsen af truppen en smula osäkert, smått raglande. Hans väst är öppen, hans röda schalett flaxar öfver ryggraden, och byxorna sitta löst kring lifvet – ty han har lossat för mycket på svångremmen. Efter musiken drar sig mängden sakta till torget, der en ensam, gammal platan står och ser ut, som den hade tråkigt, och rundt kring den börjas dansen, en besynnerlig stilla dans till en musik, hvars tempo är lika raskt och ystert som dansen sjelf är säflig.
Dessa och flera dylika förhållanden ådagalägga behofvet af skolväsendets ordnande genom en ny lag, och då enhet inom undervisningen, åtminstone i dess allmännare grunddrag, måste anses icke blott välgörande, utan äfven nödvändig för ett lands bildning, samt meddelandet af allmänt gällande föreskrifter i detta hänseende således högst önskligt, få Rikets Ständer alltså hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, att en ny Skol-ordning måtte, på de af E. K. M:l och Rikets Ständer gemensamt redan gillade grunder, med möjligaste första utfärdas. I underdånig skrifvelse af den 30 Juli 1851 anhöllo Rikets Ständer, alt genom den blifvande Skol-ordningen tillfälle måtte för dem, hvilkas målsmän sådant önska, varda beredt att i latinska språket så tidigt njuta undervisning, att denna verkligen må' kunna utöfva sin åsyftade, för hela bildningen grundläggande inflytelse. Rikets Ständer utgingo då från synpunkten af billigheten derutinnan, att den bildning, som är bvggd hufvudsakligen på klassiska studier, mätte, äfven efter den utvidgning som i sednare lider gifvits åt den offentliga undervisningen, bibehålla den grundlighet, som erfordras, och ville förekomma all farhåga, att det framsteg, läroverken vunnit genom inrymmande af tillfälle till en modern bildning för dem som sådant önska, skulle förtrycka eller nedsätta den undervisning, hvilken i vårt fädernesland, såsom i alla andra länder, ansetts grundlägga den djupare vetenskapliga bildningen. Om denna underdåniga anhållan skulle hafva föranledt latinets införande vid något läroverk i dess lägsta klass, så har sådant icke varit afsedt med den underdåniga skrifvelsen, hvilken, i afseende på den klass, der latin-undervisningen skulle inträda, icke innehöll något närmare bestämmande. Rikets Ständer yttrade dervid tillika, att för införande af detta läro - Expeditions-Ctskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 481.
Härad af annan domsaga; hvilket häkte äfven borde på förrberörde -sätt inrättas; att Kongl. Majit ville på tjenlig ort låta uppföra ett allmänt blifvit för viss tid till fästningsarbete eller fastnings-straff dömde, derunder likväl icke iubegripne sa kallade Slatsfångar, samt alt hvad allmänna Lagen eller serskilde Författningar föreskrifva om sådane brottslingars förvarande å fästning, således upphäfves, och att ett sådant straff-fängelse äfven bör inredas efter cellelar-systemel, helst under beständigt afskiljande fångarne emellan, samt dervid de förbättringar iagttagas, sorn åtski 1 lige främmande Länders erfarenhet gifver viri handen; 5:o att noggrannare val må hädanefter göras af de föreståndare och den vakt-beljening, som vid ifråga varande häkten må användas samt ökade löneförtnoner, efter beställningarnes vigt och ansvar, föijagtligen tillslås; 6:o att Slats-Utskottel måtte anvisa erforderliga Stals-medel till beredande af dessa anstalters successiva uppbyggande och inredning; likväl med afseende å hvarje orts skyldighet och förmåga att i mer eller mindre nion härtill bidraga samt användbarheten af äldre fängelse-inrättningar eller tillgångar, sorn igenom deras försäljning förr eller senare må kunna inbringas; och 7lo att Kongl.
Duvall/såsom arftagare efter dess Svärfader5, befnälte Kjerrman , berörde lägenhet tillträdt och begagnät; hvarefter' Högbena ältfe Herr General Lieutenant åbo-rättigheten af samma lägenhet 'jemte anrtan egendom , till Herr Bruks-Päifon von WährenddVfF försallt, hvilken sistnämnde hos Kongl. jVI'aj:ts Befälluifrgshåfvande härom anmälan gjhrt'; fördenskull och sorn, vid undersökningen och bésigtningen på stället den 6 sistl. Aug., åbyggnaden - Den 7 Juli. 891 naden vid Lindö Hemman icke allenast befunnits utöfver det antal hus, som 27 Cap. Byggniriga-Balken stadgar och i behållet stånd, enär några få bristfull igheter blifvit bättrade, utan ockn att åker och äng är väl häfdad och skött, samt Herr Bruks-Patron von Wahrendorff, efter hvad af haline oeconomiskå besigtningar är vordet upplyst, vid Lindö Hemman alltid ägt omkring 20 ä 30 får af god sort, och han 1 öfrigt sökt befordra Fårafvelns underhållande och tillökning ; alltså finner Härads Syne Rätten , att Herr Brukspatron von Wahrendorff till alla delar fullgjort de skyldigheter, som på honom ankomma , för att vid åbo-rättigheten af rnerberörde Lindö Krono-lägenhet varda bibehållen; åliggande Herr Bruks-Patron von Wahrendorff, att de anmärkte bristfälligheterna vid Hemmanet skyndsammast låta förbättra Och kommer detta Utslag med Undersöknings Protocollet att utskrifvas, för att Kiksens Höglofl, Ständers vidare pröfning underställa^. Ar och dagar , sorn förr skrifne slå. På Härads Syne-Rättens vägnar A. Tallén. (Ij* s0} | ; Anförande! Ika' Riksens Höglofl. 'Ständert vid nu förevarande Urtima Riksdag lära taga under öfvervägande, huruledes ett Kongl. Maj.t och Kronan tillhörigt Hemman, vid namn Lindö om ett hälft
Det här är att bli andäktig af helt enkelt, ej minst emedan porträttet återger dragen af en kvinna, som jag skulle vilja kalla Viktor Rydbergs andliga arftagerska. » Under ronden stötte vi vidare på Anna Virgins förträffliga porträtt af d:r H., Eva Bonniers originella små arbeten i silfver och brons, Ester Almqvists färglagda teckningar » Vårflod » och » Den sista snön », båda rätt beaktansvärda, samt Eva Aströms, visst ej uppseendeväckande, men redbart målade blomsterstycken. » Nej, men se på Bruno Liljefor ' s ' Tjädrar i topp ', » hviskade hon, ty vi hade fullt m e d folk omkring. » Märker ni, hur man känner skogens tystnad under vinterhimlen. En af fåglarna väcks af något buller i djupet och skådar dit ned; kanske brast en gren under snöns tyngd. » » Nå, än H. Norrmans landskap ' V i d åkanten '. nej stå här, ser ni det bättre. » » Ja, det är förtjusande m e d sin varma soldager. och Karl Nordströms dukar äro präktiga, och Anders Zorns porträtt sedan. det är bravur, det där! Artur Bianchinis ' Sommarsol ' förefaller mig däremot ganska torr och h å r d. Men Nils Kreugers hästar, Eugéne Janssons ' Riddarfjärden ' och W. von Gegerfelts ' Höstafton ' äro duktiga personliga konstverk allesammans. Dock, det bästa ha både ni och jag gömt till sist: Richard Berghs porträtt af Ölga Fåhrseus. Det är också ett konstverk, inför hvilket man dröjer i stum beundran. Man tycker nästan, att den distinguerade gestalten får lif och tror sig höra henne tala med sin fulländade diktion, som hon, vår främsta tragedienne, förr lät oss höra från scenen, hvilken hon tyvärr numera aldrig beträder. Hvad jag gärna skulle vilja äga det där porträttet! » » Det är jag öfvertygad om, men det har redan sin ägare, som ni ser af katalogen. Emellertid får ni, tack vare konstnärens benägna medgifvande, en reproduktion af det i Idun. » » Vet ni, det anade jag nästan.
Nu hade Gud straffat mig och tagit pengarna ifrån mig och tjensten med, så att jag nu skulle som en riktig arm syndare måsta komma till er, utan att ha nån förtjenst att åberopa, utan blott nödgas anropa er mildhet. Men si, det var länge innan jag så fick makt med mitt hårda sinne. Dessutom ville jag gerna arbeta som dräng på godset, till dess vi litet skulle få i ordning der, efter klubbmännens framfart. Slutligen kunde jag ej längre lefva, utan att som den förlorade sonen komma och säga: jag har syndat! Så fick jag reda på att herr Erik skulle finnas på Åbohus; jag kom dit, men kunde ej slippa in, förr än hertigen fått det i sina klor. Jag skulle sen försöka att der få träffa eder, men när jag frågade efter er, så sade de mig att herr Erik Liljeholm var död och begrafven. Och så vände jag af som en dåre, och visste ej hvart jag skulle ta vägen. Jag tyckte att jag hade ingenting mer att lefva för i verlden, när jag ej hade att hoppas er förlåtelse." "Nå, hvart ernade du dig nu?" "Knappt jag sjelf vet. Men nu, herr Erik, hoppas jag att J icke förskjuter mig, utan tar mig i eder tjenst åter." "Käre Elias, ser du icke på mig, att jag är en fattig man, som ingen tjenare kan hålla. Det må du ock få veta, att jag flytt undan hertigen och har säkerhet till lifvet, endast så länge, som ingen förråder mig." Elias såg en stund fundersamt ned för sig, så sprang han hastigt opp. "Herre är det så, si då är det nu allrabäst, ty då kan jag ju verkligen vara er till nytta. Vore allt som förr, skulle ni ha tjenare nog, utan mig. Allt godt herre, nu tar ni mig ju till nåder och tar mig i er tjenst? Har ni ej råd att bestå er tjenare, så har jag åtminstone råd att bestå mig herre." "Det kan allt vara godt och väl, men jag äger ej ens så mycket att jag kunde ge dig kläder och föda. Som du vet äger en död man ingenting och hertigen har haft försorg att ge mig arfvingar." "Nå ja, det vore visst sak, det.
Lindström, J. E., pension för 74. Linköpings Domkyrka, understöd för reparation af 209, 259. Hamnbyggnad, anslag till .. 158. Ljuspenningar åt e. o. Tjenstemän och yaktbetjente . 28. London, läste-afgift till Svenska kyrkan derstädes 112, 20-5. Lund, lösningsrätt till den professorerne derstädes anslagna krono-tionde 225. lä Nnmmern u Betänkandet. m. m Lunds Lasarett, anslag till 300, 331, 353, 308. Universitet, anmärkningar vid dess räkenskaper 21. lån till Akademiska föreningen vid 91, 199. Lundberg, pensions-rätt för 210. Lundblad, E., eftergift af arrende för .. 63, 137, 215, 252. Lutherska församlingen i Paris, understöd till . 160, 241. Lån mot Stats-obligationer 272,273,333,340,359,370. hyths, J. E., enka, pension för 74, 186. Långhalsen med flere sjöar, anslag för sänkning af 158. Läste-afgift till Svenska kyrkan i London 112, 205. Löne-bcvillning vid 3:ne Regementen, restitution af 140. M. Malmöns lägeiplals, jord-utbyte för utvidgning af 223. Malmö, jord-upplåtelse till 282. och Jönköping, jernväg emellan 333. Navigationsskola, anslag till 71. Marin-regementel löne-förhöjning vid Markaryds församling, lån till kyrko-byggnad derstädes 76. Markegångssättning, tillägg i bestämmelserne om 224. Marstrands kyrka och skola, tid för tionde-le vercring till 128, 232. Mat-inrättningar för Garnisoner, anslag til] 151, 238. Nummern å Betänkandet, Medicinal-staten, anslag till 73, 185. Mej erner, understöd för inrättande af ... 196.
Repriser: » Vermländingarne », » Hvita frun », » Den bergtagna », » Josef i Egypten », » Alphyddan », » Regimentets dotter ». Mycket vftsen för ingenting. Buffåneri i flera upptraden, hörbara ord, efter Cronhamn af C. F. Lundqvist, » osynlig musik » af hr C. Nordqvist. Idén icke efter Shakespeare. Personen Benedikt, grälmakare, annars hedern sjelf Herr Lundqvist Beatrice, näbbgädda, hans motpart ... * Claudio, erotisk, ledd af Benedikt Herr Strandberg Hero, hans tillgifna .. * * Leonato, Heros pappa Herr Strömberg Don Juan, misslyckad, slutligen agad .. Herr Linden Händelsen händer i k. finansdep., i k. teaterkansli, men framför allt i A. B. * Aterbnd från fru Edling, hr Oronhamn opponerar i stället. * * * &gt; frk Klemming, rolen obesatt. * * * » » frk Karlsohn » » Obs. Spektaklet böljar i ena veckan och slutar i den andra, Det var att vänta att K. Operan icke skulle vilja visa sig sämre än K. Dramat. Teatern. Denna teater gjorde som bekant ett förtjent fiasco med sin hufvudsakligen af sufflö-ren utförda » Mycket väsen för ingenting », men tog sin skadaen tid efter igen genom ett förträffligt uppförande af iSå tuktas en Argbigga ». Men med den var det ju återigen k. Operan, som gjorde ett — oförtjent — fiasco i våras d. v. 8. Götz ’ opera of ver samma text. Nu harmade det sinnena vid Gustaf Adolfs torg att » Så tuktas fru Hartman i skulle vid Trädgårdsgatan skjuta sådan fart. Ah! lika för lika, tänktes. » Med mycket väsen » gjorde herrskapet fiasco (apropos hur går det med våra 15000), nu skola vi ta upp den och ställa till stort spektakel — vänta ska ’ Ni fä se — se så nu då — ä * vi i ordning nu alla. — Max, Lunkan, Annor små — bien!
Den 7 September e. m. inkommande bränvin m. m.; om afskrifning af anmärkningsmedel; om Prostetunnors befriande från bevillning; och om inskränkning i KammarRättens befattning med Bevillningsärenden, och inrättande af en RikspröfningsCommitté, utom hvad angick första Mom. af andra Punkten, angående hemställan, att, i likhet med hvad, som i fråga om fastigheters minimivärden å landet äger rum, i KammarRätten må anmärkas och tiil rättelse behörigen befordras, om värde å hus i Stad blifvit bestämdt till lägre belopp, än det, hvartill detsamma må i allmänt inhemskt BrandstodsBolag vara försäkradt, hvilket blifvit afslagit, i följd af det beslut BorgareStåndet, vid pröfning af BevilIningsUtskottets Utlåtande orri grunderne för den blifvande Allmänna Bevillningen saint för värdering af fastigheter, angående Tolfte Bevillningsgrunden redan fattat. BancoUt skottets: I anledning af gjord motion, att hälften eller två tredjedelar af alla publika Verks behållningar i Banken måtte i Discontväg utlånas; i fråga om Diarii-utdrag från Domhafvande öfver alla vederhäftighets-betyg, som af dem meddelas för lånesökande och löftesmän i BancoDisconten; om belåning å Kobolt i Banken; angående assurance på lif och derå grundad belåning i Rikets Ständers Bank; öfver motion att BancoUtskottet Den 7 September e. m. malle inkomma med förslag om lämpligaste sättet och medlen att för alla möjliga händelser ställa Bankens ägande silfverfond i största säkerhet; rörande vedergällning för den i Maji månad år 1820 tillförordnade och intill December år 1824 fortfarande serskilda Administration af Bankens byggnadsarbeten; öfver väckte motioner om inväxling, emottagande och förvar af silfver och guld äfven vid ProvinceLåneContoiret i Götheborg; och med anledning af afgifne förslag, att Banken måtte för Allmänna BrandstodsBolaget förskjuta, för ett år isänder, alla brandskade-ersättningar m. m. LagUtskottets:
Skulle åter öfv erenskommelsen icke genom Landshöfdingens och Dom-capitfets bemedling stå alt vinna, komma såväl det uppgjorda förslaget, som den vägrande partens andragne skäl, jemte de begge förenämnde pu - 8 Allm, Besv.- Och Ehon.-Utskotlets Betänkande j N.-o tog. blikå auetoriteternas utlåtanden, att till Kongl. Maj:ls Nådiga granskning i underdånighet öfverlemnas, för att, efter i hvarje fall förekommande omständigheter, blifva i Nåder regleradt och för en lid af 25 till högst 50 år fastsläldt, ulan att likväl, intill dess sådant hinner afgöras, någon rubbning eller försök dertill, i det vanliga, på gällande lagar och författningar grundade, aflönings-sältet må, till någondera partens förfång, under tiden vara tillåtet; öfver hvilken förordning det Nådiga förklarande den 12 November 1819 utkommit, alt Kyrkoherdarne ega för deras tjenstetid med sine församlingsboer, uti allmänna och lagligen tillkomne sockenstämmor, öfverenskomma oin pastoraliernes utgörande, utan att dervid vara biträdde af Kronooch Consistorii-fullmägtige; men då fråga uppstår, antingen om öfverenskommelsens bestånd utöfver den Kyrkoherdes tjenstetid, söm contractet ingått, eller om en efterträdares rätt, samt, i händelse de contraherande sinsemellan icke åsämjas, skola föreskrifterna i 1816 års kungörelse om Kronooch Consistorii-fullmägtiges närvaro vid löneregleringen för presterskapet, äfvensom uti allt öfrigt, i sådane fall tjena till noggrann efterlefnad. Och har Kongl. Maj:t, genom Circulär till
V»Ä >G . 1 i".- '• vit}!:: tift jjuinöfh. lii! “®6IIom £9«M*ns>^|feo IwfcovFm-eoiÖjfeqxs :rtm raft nsi i M-.fr i suinflut* 1 «> ■«< n n.ynv..:! I. .1 .n -iid.fyD sylön) ^Midlir/h .1, .j ■*«n j, .4 -.kV: V -1-, Jii! 'V.V ... -lull nnmnH Ml HM-.hnMtj; .Uiilir : vxioimioH njörn ano^fli >'b iiiMt -idif/; j, ;j v V Kiln*» ofu-Hlsi^ riH'>yny||'i |t ’| «*» -n. ••>.(.,.• n-.Mjll ,{) flOjgln r»Jin.(i b!-U‘)/r i V . n j I ;:i0 ... , gniiiöfh} ‘diii.jijoiii nJinH H '* „ , : r'2-1 GiifiTxrmH !-.|»«iifenr,X .nimme Ib1 in.nt^nH .^aiiflhrh •,«IR,n jj ;t -»I :; ; ney; Jt * . it*» i-.dmiT anzini naavo/nä .1, ' •ntnni^uo‘1 .**6 : J n jpinojM -nr. - ihllilqi i roni, *'ii "211 i i i»1 f 11; |||r| asbo/i ■I ny. Itl.A ■ f 1*1 jt , I I lidi, l fli |"-|
I betraktande af allt detta, finner Banco Utskottet, i enlighet med Herrar Banco-Fullmägtige sig böra tillstyrka, att efter en tredjedels förhöjning i ett för allt, 2 R:dr 40 sk. för hvarje Tusende af förfärdigade nya smärte sedlar matte från nästa års början få utgå, nemhn för Commissarie - underskriften R:dr 1 26 8, för Contrasignation 34 sk. g r:st och för numereririg och datering 26 sk. 8 r:st, samt för hvarje Tusende utaf Banquens förslitne och annullerande smärre sedlar, sorn af Cotnrnissarierne öfverkorssas, uppräknas och furseglas, 42 sk. 8 rrst. Börande efter Utskottets tanka, desse föreslagne förhöjningar af vederbörande Tjenstemän få tillgodonjutas så länge närvarande förhållande emellan Banco-Sedlarne och Speciemyntet fortfar; men med förbe, håll, att i samma mån Banco-Sedlarnes namnvärde hädanefter skulle permanet närma sig till likhet med Specie-myntet, förhöjningen malminskås eller försvinna. Hvilket till Rikets Högloft. Ständers stadfästelse vördsamt anmäles. Stockholm den 24 Maij 1823. gj8 Banco ■ Utskottets Bitänkandtn, N:o 17. Ankom d. 3 Juni 1823, Betänkande till Riktes Högloft. Ständer , med upplysningar angående de i Banken emot dedeposition af Bancosedlars lyftade Piastrer* Ifrån Höglofl. Ridderskapet och Adeln är till Råneo Utskottet remitterad en motion af Herr P, G. Cederschöld af följande innehåll : ”Uti 13 §. af sista Banco-Revisionens Be”rättelse anföres ; ”att circa 700,000
Gross från Calmar län: »Höglofliga Banko Utskottets beslut, rörande en förändrad styrelse för Rikets Ständers Bank, har jag icke kunnat biträda, så vidt detsamma alser tillsättande af verkställande Direktörer. Utskottet har, såsom skäl för den föreslagna förändringen, uti motiveringen uttryckt den åsigt: att det för en reorganisation af Bankens nuvarande förvaltning och verksamhet, vore nödvändigt att i spetsen för Bankens styrelse hafva personer med kännedom om bankoväsendet och en öfvad affärsverksamhet, om Banken skall kunna ordnas så, att den uppfyller sitt ändamål, hvilket hufvudsakligast skulle bestå i en förökad inkomst till Bankens och det allmännas nytta. Men månne Riksbankens ändamål kan vara att draga den största möjliga vinst på sin rörelse? Efter mitt förmenande, har Banken i första hand det åliggande att upprätthålla myntvärdet och dernäst skyldigheten att bispringa lånesökande med, för deras rörelse eller näring, nödiga kapitaler emot en billig ränta; och om denna supposition är rigtig, så är den nuvarande Styrelsen fullt ändamålsenlig. Den dagliga tillsynen vid och ordnandet af bankrörelsen skulle, efter Utskottets Ilik. till R. St. Prat. 1862 * 1863. 6 Sami. 1 Afd. 19 Haft. 8 58 Banko-Utskottets Memorial N;o 44. förslag, tillkomma de verkställande Direktörerne, och de åtgärder och förändringar, som Direktörerne anse erforderliga, skulle underställas Fullmägtiges pröfning, hvilka derefter hade att besluta öfver verkställandet af Direktörernes förslag. Då man nu förutsätter större kännedom i facket hos Direktörerne, så är det. också tydligt, att Fullmägtige måste böja sig under deras vilja, och det blir följaktligen Direktörerne, som der vid lag blifva de allena styrande, och hvartill tjenar det då alt jemväl utse Fullmägtige? Skola åter Fullmägtige blifva de, som föreskrifva huru Bankens affärsverksamhet skal! ordnas, hvarför behöfvas då äfven verkställande Direktörer? Säkert är det, att Fullmägtige och verkställande Direktörerne komma att få en skef ställning till hvarandra, hvilket snarare skall förlama än upplifva Bankens verksamhet. Lägger man härtill, att
Jag har sett uti brödrariket, huruledes Staten der fick träda emellan, när ett stort handelshus störtade, hvilket hade vidsträckt rörelse i vissa landskap, hvilka företrädesvis begagnade husets sedlar. Rian säger, all om privatbankerne ej finge utlemna små sedlar, så skulle de icke kunna bestå. Vill icke detta säga, att det är för privatbankernas skull, men ingalunda för allmänhetens, som man här strider för en lägre minimivaleur? Rian har anställt jemförelse med andra länder, särdeles med England, och huruledes förhållandet är med de minsta sedclvateurerne, sorn Statshanken der utgifver. Men jag anhåller att R. o. Ad. ej mätte glömma, alt man i dessa länder begagnar metalliskt mynt i st. f. de sedlar, som här kallas små. Det är följaktligen oriktigt att jemföra dessa förhållanden. Der Staten utgifver sedlar blott pä högre belopp, der kan del behöfvas att enskilda banker utgifva sedlar på mindre, men der Statshanken sjelf utgifver sedlar på de ringaste beloppen, der är det utan ändamål för allmänheten att privatbankerne också utgifva småsedlar. Privatbankernes försvarare säga, att dessa ej tåla ifrågavarande inskränkning i sedlars utgifvande. Eljest när förvaltarne af R. St:s Bank och andra ledamöter af detta Stånd påstått, att Riksbanken icke tålde den tillökning i utgifningen af hans sedlar, som våra motståndare yrkat, sä hafva de sagt, ”å jo! Riksbanken tål nog.” Nu är kanske tiden inne för oss att säga: ”å jo! privatbankerne tåla nog vid inskränkningen.” Jag vill likväl icke använda detta svar, såsom en vedergällning, men jag yrkar antagande af Ulsk:s förslag pä den grund jag redan anfort. Frih. Cederströms förslag, att det skulle hela: ”inlösas med Rikets mynt,” anser jag vara ganska rikligt, emedan delta icke lärer vara annorstädes i deu förevarande lagen bestämdt uttryckt. Ilr von Troil, Samuel Gust.: Jag