Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När man nu besinnar hvad garanti, som är förenad med den utförliga protocolls-tryckningen , hvarigenom, såsom jag nämnt, tillika beredes liksom en uppfostringsanstalt för unga Riksdagsmän, så frågar jag, om ej mycket talar för den mening jag försvarar. Protocollens vidlyftighet har jag för egen del på intet sätt funnit afskräckande; ty då man på förhand någorlunda känner Talarne eller har läst några ark af ett tryckt protocoll, behöfver man blott, så till sågandes, genombläddra protocollen, för att snart finna de intressanta ställena. — Man säger väl, alt tillgång på de skriftliga protocollen skulle komma att finnas i RiksArcliivet; men detta förutsätter först, att man skall vistas i Stockholm, och sedan, att man är i tillfälle att för denna leeture uppoffra mera tid, än som erfordras, då man utan vidare omgång kan få läsa protocollen hemma. Den rättighet, vi i sednare afseendet äga, kan jag för min del icke afsäga mig. Jag ser derföre med bekymmer, att förslaget går igenom, just derföre att jag tror, att här är fråga om en inskränkning i vår frihet. Vore här, såsom Frih. Boye tror, fråga om en utvidgning af vår frihet, skulle jag vara tranquil; ty förslaget gick då säkert icke igenom. Man har åberopat andra länders exempel. Jag frågar, om här råder den public spirit som i England? Om våra samhällsförhållanden följas med samma interesse som der? Jag anser det uppgifna förslaget vådligt och önskar, att jag måtte få orätt i den förutsättning, att det i en framtid kunde hända, det en kullvoterad minoritet lomme att tigga att få sin tanka i protocollet intagen, men finge denna begäran afslagen af den segrande majoriteten. 112 Den io Februarii f. m. Frih. Boye, Fredr.: Emedan votering för mer än halfannan timme sedan är begärd, vet jag icke, hvartill det tjenat att förlänga discussionen. Såsom jag fattat saken, förbiandas här tvenne ämnen. Den första proposition, som Landtm, bör framställa, är derföre, efter min öfvertygelse, den, huruvida Ståndet bifaller det från sista Riksdag hvilanda Grundlagsförslaget.
Genast efter förekommen anledning, att sådan balans ägde rum, hade jag i Kongl. GeneralTulIstyrelsen inhemtat då tillgängliga upplysningar om denna oväntade händelse, för att, när laga undersökning derom skulle företagas, egna den vidare uppmärksamhet åt berörde mål, som dess synnerliga vigt fordrade och omständigheterna kunde medgifva. Emedlertid och sedan Kongl. Maj:t i Nåder behagat anbefalla Dess JustitieKansler, att tillse målets lagliga behandling och fortgången deraf, tid efter annan, i underdånighet inberätta, hade Herr JustitieKansleren åt Advokatfiskalen i Kongl. KammarRälten, under* hvars Domsrätt balansmålet hörde, uppdragit att, å Herr JustitieKanslerns vägnar, öfvervara den inför Kongl. General-Tullstyrelsen, för balansens utredande, förestående undersökning; i hvilken egenskap Advokatfiskalen ock, när undersökningen börjades, sig anmält och densamma sedermera bevistat; hvarefter han hos Kongl. Kammar-Rätten, när målet dit inkommit, talan deri å Embetes vägnar utfört. Då sålunda detta mål, redan i dess begynnelse, under Herr JustitieKanslerns tillsyn, utgjort ämne för allmänna åklagaremaktens åtgärd, har jag ansett mig hvarken behöfva eller lämpligen böra dermed taga ytterligare befattning, utan så vida, emot förmodan, Statens derunder beroende rätt skulle åsidosättas, hvilket dock ingalunda inträffat, om än målets utförande, hvad rättegången beträffar, kunnat till någon anmärkning föranleda. Genom Kongl. Maj:ts, i Dess Högsta Domstol, den 7 Juni sistlidna år meddelade Utslag, är redan sjelfva balansfrågan slutligen pröfvad. Föremålet för denna pröfning-, sedan uppbördsmannen aflidit, var egentligen balans-summans utredning, stadgande och fördelning emellan serskilda år och titlar, samt ersättnings gäldande derför af uppbördsmannens efterlemnade tillgångar. Enligt Kongl. KammarRättens af Kongl. Maj:t i Nåder fastställda Utslag uppgår balansens sammanlagda belopp till 172,997 R:dr 3 sk. 5 r:st. Banko. Härom hafva Rikets Högloft.
&gt; Jag har ej lust att vidare utsätta mig för kritiken och för skriket, » var det obevekliga svaret; och därvid blef det. För att öfverraska och glädja sin man renskref hon emellertid sina anteckningar och lät inbinda manuskriptet till » Förste konsuln » i ett elegant band, hvilket hon sedan gaf honom som födelsedagsgåfva. Efter detta följde nya öfvertalningar till arbetets utgifvande — och slutligen lyckades man förmå henne därtill Men boken skulle komma ut anonymt och på eget förlag — det var villkoret! Hennes man, som ej så litet beundrar sin unga, begåfvade maka, lät utstyra boken på det präktigaste, och en vacker dag förliden vinter presenterade sig så » En roman om Förste konsuln » på boklådsdiskarne. Genast vid sitt framträdande väckte boken det största uppseende — man undrade och undrade, hvem författaren kunde vara — att det kunde vara en författawrawa tycktes ej ha fallit någon in. En tid lyckades det att bevara anonymiteten, men slutligen förråddes den, och nu följde muntliga lyckönskningar i kapp med smickrande bref oeh berömmande recensioner. Redan nu, så kort tid efter sitt framträ- dande, har » En roman om Förste konsuln » blifvit öfversatt till engelska, franska, tyska, holländska och tcheckiska, i sanning en framgång så stor, att den sällan kommit en bok till del! Och hvad bättre är: arbetet förtjänar äfven denna framgång. Själfva karaktärsskildringarna, så ypperliga de äro, fördunklas nästan af den » stilrenhet », som präglar verket. Allt in i de minsta detaljer ger det en noga genomtänkt oeh fint framställd tidsbild från Förste konsulns dagar, och det är just denna trohet mot den tid hon skildrat, som mest ådragit författarinnan de konstförståndiges beundran III. och förmätt sådana stränga domare som Wedel i » Tilskueren » oeh Brändes i » Politiken » till ett enstämmigt beröm. Från dansk botten och bärande ett danskt namn har nu Stella Klece slagit igenom. Hvad hon möjligen i en och annans ögon i sin ungdom brutit, har hon nu försonat genom sina senaste verk. Vi kunna känna oss stolta öfver, att hon dock är vår — är svenska!
' Ja '; fortfor hon högt och vande sig rakt till mig, ' jag begriper mig nu inte på er, men så mycket kan jag säga, att inte - blir det nhgot a t t få efter honom '. X i t t thlamod var ej mera än m k k l i g t, men jag lade band pH inig ocli sade: ' Säg nu strax, livar min bror liar sin kammare, jag känner till hnset har och ska själf söka opp honom, ingen behöfver besvära sig '. Så kom jag ändtligen iii till honom, dar han satt s % ensam och öfvergifven, och jag .tog honom genast ut med mig. Han föreföll mycket äldre an lian sar, ja, han s a r nästan so111 barn p&amp; nytt och gjorde livarkeii motsthd eller förfrågan. ' Känner du igen mig, Lars! ' sade jag; ' vi äro barn af samma fader och sainina nioder. ' Han såg p % mig ocli nickade. ' Jag ar så gammal, sk galiiinal, snart åttio år, begriper inte, liiir nian kan vara så gammal, ingen nytta till, bara äta och dricka '. Och så knäppte han ihop ' Iianderna och slöt de trötta, vattniga ögonen. ' Jag ar inånga år yngre äii du, Lars ', sade jag, ' och frisk som en nötkärna. Vi Båda syskon slå oss ihop, jag blir ditt stöd, det # r ju alldeles som det bör vrrk~. Vår Herre vill ha det alldeles så '. ' Alldeles så ', iipprepade han, men tycktes för resten knappt uppfatta mina ord, ' jag ville s&amp; gärna Iia litet snus. Om det bara inte vore så dyrt. Om jag orkade gå till Iialidelsboden, skulle jag bedja om litet. Nar inan blir ganmal ar det sh svårt, det värker i alla leder, inaii diiger ingenting till, bara äter och dricker '. Dar fick han åter de orden p&amp; Iäpparne - lian Ilade val hört dem.för ofta, stackarn. ' Nu gå vi i Guds namn ', sade jag och tog lionoin vid liaiiden.
Då jag således icke kan biträda pluralitetens inom Utsk. mening, att ålägga arbelarne denna afgift till Staten, kan jag dock icke, såsom Frih. Palmstjerna, förneka, alt icke debelsedlen i sin mån hindrar den enskilda bosättningen och, om bördiga år inträffa, förutser jag, aft dessa enskilda bosättningar komma att till betydligt antal äga rum, hvilket icke är för arbetsklassen fördelaktigt och ännu mindre för den kommun, inom hvilken bosätlningarne ske. Jag tror, som sagdt är, att debetsedeln i sin män motverkar dessa bosättningar, helst 106 § bevilln:s-förordn:n stadgar att den, å hvars ägor någon sig bosätter, skall för dennes kronoutskylder ansvara. Men jag tror det dessa arbetsklassens afgifter icke böra ingå till Slaten, utan till den kommun hvilken de tillhöra, och jag har af sådan orsak uti sednare delen af min reservation antydt, alt dessa afgifter, uppgående för hela riket endast till 9,440 r:dr, måtte tillkomma kommunerne såsom bidrag lill deras fattigvård. Det blefve då kommunernas eget intresse att ej med afgift belasta andra, ån dem, som kunde bära den, och dem, sorn af sjelfsvåld nedsatte sig för sig sjelfva hellre äd alt taga tjenst. Sedan delta ärende blifvit afgjordt, skall jag, med den rätt 56 § lliksd.Ordn. mig tillerkänner, väcka motion i denna syftning. I öfrigt åberopar jag min afgifna reservation. Hr Tornérhjelm, Rudolf: Med tillkännagifvande, alt jag biträdl majoritetens inom Utsk. beslut i fråga om arbetsfolks beskattning, får jag äran angifva skälen för denna min åsigt, hvilken ingalunda blifvit ändrad af de här afgifna yttranden. Frih. Palmstjerna har väl sagt, att bevilln. utgöres endast som en fyllnad i Statsbehofven och att denna bevilln. bör läggas å egendom; men jag hemställer, om icke en arbetskarl med sin fulla arbetskraft har ett kapital uti denna sin arbetsförmåga, och, om så är, kan jag icke inse, hvarföre han skall mera än andra vara från bevilln. fri.
Såsom ett sätt att förena meningarne, föreslår jag, att återremissen af Betänkandet må blifva JaProposition, samt att ContraPropositionen måtte innehålla, att om Nej vinner, skall vidare afgöras, huruvida Betänkandet skall bifallas, eller anmärkningen förfalla. Herr Rosenqvist: Jag förenar mig gerna om den Voteringsproposition Herr von Hartmansdorff nu föreslagit. i6o Den a4 Juli* f. m. Friherre TVrangel förenade sig äfven med Herr von Hartmansdorff. Herr Tham: Äfven jag skulle gå in på denna Voteringsproposition, om Herr Rosenqvist ville försäkra, att han icke yrkar votering i saken, i den händelse NejPropositionen vinner; men då han förmodligen kommer att yrka en sådan votering, önskar jag att vi genast måtte få företaga votering om hvad som bör blifva ContraProposition. Herr Cederschjöld: I anledning af den siste värde Talarens yttrande, ber jag att få påminna, att det i ena fallet är oundvikligt att votera två gånger, men i det andra möjligt att slippa med en votering. Herr Rosenqvist: Jag har redan förklarat, att jag är nöjd med den Voteringsproposition Herr von Hartmansdorff sednast föreslagit. Hvad Herr Tharas yttrande angår , finner jag mig befogad lemna det utan svar. Friherre Palmstjerna: Ehuru beqvämt det kunde vara att komma från saken, på det sätt Herr von Hartmansdorff föreslagit, finner jag mig likväl böra erindra om det oformliga af en sådan ContraProposition, som den föreslagna, enär man skulle komma att votera om hvad man icke vet. Då skulle NejPropositionen blifva så till sägandes in Blanco; men ändamålet med en Voteringsproposition måtte vara, att någon bestämd mening Den 24 Julii f. m. 161 mening gör sig gällande i så väl Nejsom JaPropositionen. Herr von Hartmansdorff: I anledning af Friherre Palmstjernas anmärkning, vill jag blott erindra, att om den af mig föreslagna NejProposition antages, så uttrycka de, som votera Nej, den mening, att de vägra återremissen; hvarefter, och om de vinna, det är alla öppet att bifalla eller afslå sjelfva innehållet i Betänkandet.
Vet ni hvad ni skulle spela? VIGGO. Förste älskare? FRÖKEN JÖNSSON. Ja. Men emot hvem? VIGGO. Mot er? Fnissningar. FRU KNUTSON. förstås. Gerda Svensson skall spela hufvudrollen, VIGGO. Det gör fröken Svensson ju alltid. FRÖKEN SVENSSON rodnar. Hvad menar ni med det? 121 - VIGGO. donna assoluta. Det vet vi väl? Att ni är samhällets prima FRÖKEN TORNSTRÖM. Hvad Louise ser ledsen ut. LOUISE som sutit och hört på med en frånvarande min. Gör jag? FRU KNUTSON. literatören finna på något medel att muntra sin fostersyster mer? Hon är alldeles förskräckligt melankolisk. Ja, det vore synd att säga annat. Kan inte VIGGO. glada Ja, Louise har ju aldrig hört till de riktigt FRU KNUTSON. förhexad. Hon är sig inte lik. Men nu är det alldeles som om hon vore FRÖKEN SVENSSON. på alla vis, men det hjelper inte stort LOUISE. Nej, vi fjäsa för henne och pyssla om henne tacksam för det ni äro snälla emot mig. Åh, hur kan Gerda säga det. Jag är så 122 - FRU KNUTSON. folk, som vill vara snälla emot henne! Jag Ja, inte behöfver Louise leta länge efter känner en herre, som bestämdt inte begär bättre, än att få pyssla om henne hela lifvet igenom * EN PIGA kommer in med en stor blomsterbukett i handen; niger för sällskapet, går fram och lemnar Louise blommorna. och lemna denhär. Kamrern har så mycket folk på banken, att han inte kan komma sjelf, förr än banken stänges. Jag skulle helsa så mycket från kamrern LOUISE. Tack, Lina. Helsa kamrern och tacka. PIGAN. Tack, det skall jag. Niger för sällskapet och går. * Fröknarna Knutson och Jönsson ha fnittrande lutat sina hufvud samman i hviskande samtal. Tornström utbyta menande blickar. FRU KNUTSON. Fru Knutson och fröken Stackars kamrern! Fnissningar från damerna. 123 - LOUISE.
M:s understundom begagnade rätt att af nåd eftergifva jemväl åklagarens andel i ådömda böter. 2) Man kan icke föreställa sig, att någon vid en förbrytelses utöfvande kan beräkna, att hans lifstid slutar, förrän bestraffningen skall verkställas. Äfven om sådant vore förhållandet, är ju den felande redan ställd under den eviga domarens bestraffning, och de verldsliga böra låta sig dermed nöja. Ser åter den felande sig i stånd att utdraga målets afgörande och derigenom uppehålla bestraffningens verkställande, samt vill begagna sig deraf, så lärer detta motiv vara tillräckligt, utan att just någon beräkning af en snart inträffande död fordras för att stadga uppsåtet att draga på tiden. Vanligen är menniskan föga benägen att anse sin död vara nära för handen, utan uppskjuter föreställbingen derom i det yttersta, så att jag för min del tror, att all farhåga i detta hänseende är öfverflödig. 3) Verkställigheten af en bestraffning, som består i böters erläggande, måste, enligt hvad jag redan förut yttrat, anses äga rum i den stund, penningarna af den felande utgifvas. Något annat tidsmoinent derför bar jag ej kunnat utfinna. Att böter, som nedsättas för klagans fullföljande i högre rätt, derigenom sedermera kunna återvinnas, torde ej kunna förändra förhållandet; ty den sakfällde är dock redan skiljd från sina penningar, och det slutliga utslagets meddelande, hvarigenom bötesbeloppet fastställes, kan icke anses såsom en verkställighetsåtgärd. Antager man således, att Den i Mars e. m. det är sjelfva utgifvandet af penningarna, som utgör det lidande, hvarigenom den sakfällde straffas för sin förseelse, så blir det klart, alt sedan denne aflidit, är han lika oåtkomlig för bestraffning i detta hänseende, sorn i fall kroppsstraff eller fängelse skulle, i brist af böter, äga rum. 4) Lagen stadgar i 17 Cap. 16 §. Handelsbalken, att böter äga minsta rätt.
De ”skönaste minnen af de gamle Scandinaviernes ”Gudalära, Krigsbragder, Lagar och Sånger, kaf"”va trotsat förgängelsen. De äro uptecknade på ”det språk, som fordom gemensamt för hela den ”Scandinaviska Norden ännu i vara dagar på ”Islands aflägsna stränder bevara sin ursprungli”ga renhet. Det Kongl. Bibliothequet i Stockholm innehåller en rik samling af sådane Isåländske och Fornsvenskje Hatidskrifier, "vigtig 316 StatsUtskottets Betänk anden, ”för hvarje Svensk, som vill rätt Jära känna sl* ”na Förfäder; men dessa Skrifter ärq nästan att ”anse såsom förlorade för verlden, så Jange de ”icke blifvit sorgfälligt granskade och från Grand, ”språket öfversatte. En sådan öfversättning bör ”utföras af en infödd Isländare, hvars infödda ”osvikliga kännedom af det språk, hvarpå de ä”ro författade, ensamt kan gifva säkerhet om ”framgången af detta företag; hvar och en an”nan skall fåfängt våga försöket; äfven med den ”outtröttligaste flit och den varmaste önskan att ”gagna, skall han snarare främja villfarelse än ”uplysning, då de sällgatnma ordställningar, hvil”ka utmärka ifrågavarande Skrifter, framlägga ”nästan oöfvervinneliga hinder för möjligheten, ”att fullständigt utreda deras innehåll. ”På dessa grunder vågar jag föreslå, att ”Riksens nu församlade Ständer matte bestämma ”ett årligt Arfvode af omkring 3,oqo R;d R:co, ”åt en lärd Isländare, hvars skyldighet skulle ”blifva att granska och öfversätta de på Kongl. ”JBibliothequet i Stockholm förvarade Isländske ”och Fornsvenske Handskrifter, och att vägleda ”Sveriges yngre Weltenskapsldkare till en säker ”kännedom om deras Förfäders tungomål.
Då nu StatsUtsk:t ända från d. ICkde Mars till d. 15:de Sept., således 6 månader, icke funnit sig befogadt att aflåta någon voter.-propos., på hvilken Exped.Utsk:t väntat och just med ani. 171 Den 15 September f. m. deraf upskjutit skrifvelsens expedierande till denna tid, eger man val deraf grundad rättighet att förmoda, det StatsUtsk:t icke anser sig belogadt alt befatta sig vidare med frågan, utan alt skrifvelse bör af Exped.Utsk;t upsättas. Jag får anhålla att R. o. Ad. täcktes bifalla detta ifrågav:de skrifvelseförslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exe. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats, dels att det förev:de skrifvelseförslaget måtte godkännas och dels att detsamma skulle ogillas samt SlatsUtsk:t förständigas att upgöra och till RiksSt:n inkomma med förslag till voter.-propos. i ani. af Ståndens skiljaktiga beslut öfver Utsk:ts Utlåt. N:o 74; framställde H. Exc. propos; på förslagets godkännande, och, då dervid svarades ja och nej i blandning, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Hr Ros begärde votering. Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som godkänner det af Exped.Utsk:t under N:o 123 framställda förslag till R. St:rs underd. skrifvelse i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de Leckö kungsgårds användande för ekplantering, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, ogillar R. o. Ad. nämnde skrifvelseförslag och förständiga!- StatsUtsk:t att upgöra och till RiksStm inkomma med förslag till voter. propos. i ani. af Ståndens skiljaktiga beslut öfver nämnde Utsk:s Utlät. N;o 74.»
Gud gifve dig framgång alltid!» sade hon högtidligt. (Hon tänkte förvisso åter på den dröm, som hon haft, medan jag ännu låg under hennes hjerta.) Tiden gick hastigt under träget arbete i skolan. Jag fick snart gripa till fjederpenna och bläck och skrifva på papper. Och innan jag knappt visste deraf, hade jag en ganska prydlig skolstil, hvilket också min läromästare, Hans Persson, med nöje konstaterade. De tider, skolan pågick i Kröplinge södra rote, begagnade jag mig sålunda flitigt af Hans Perssons undervisning, under den öfriga, större delen af året, då han ambulerade i de andra rotarne, läste och skref jag för mig sjelf i hemmet. Min ömma moder gjorde också allt för att bereda mig trefnad i arbetet. Det stora bordet i stugan stod alltid för min räkning såsom skolbord. Och hon hade dessutom beställt en serskild stol åt mig att sitta på. Kröplingebarnen voro af naturen ganska lifliga och lekte mycket under rasterna. Gossarnes lekar föllo mig just icke i smaken, ty de voro i allmänhet ganska råa. De brottades, drogo krokfinger, »spände kyrka» och kastade snöboll etc. och syntes mig alltför hårdhändta, enär blodiga näsor och igensvullnade ögon esomoftast utgjorde resultatet af deras nöje. Jag höll mig derför hellre till flickornas lekar, i hvilka äfven de andra gossarne understundom deltogo. Dessa (lekarne) voro mera poetiska och således äfven mera öfverensstämmande med mitt lynne. Att leka »Hök och dufva», »Vandra i verlden», »Gömma ringen», »Väfva vadmal» samt dansa ringdansar och vals, »polketta» etc. fann jag serdeles nöjsamt. Jag lärde mig också att dansa ganska väl och blef derför en stor favorit hos flickorna. Ifrån denna tid förskrifver sig minnet af min första ömma låga, min första, rena, barnsliga kärlek. Det var nu andra året, som jag, lika ordentligt som något skolpligtigt barn i Kröplinge södra rote, var redo att åter inställa mig vid skolans början i Persgård.
Deras Majestäter borde snarare finna ett prof på ständernas hofsamhet och önskan att spara konungahuset vidare ledsamheter, då de inskränkte sig till en åtgärd, som afsåg blott att i framtiden förebygga riksförderfliga planer, och låtit den lagliga räfsten stadna vid de brottsliga verktygens bestraffande, utan att till offentligt ogillande draga fram sammansvärjningens visserligen icke obekanta upphof. Fersen lät slutligen förstå, att ett billigt afseende å den föreställning, ständerna förut i underdånighet gjort, att konungen måtte sköta sitt höga kall utan främmande inverkan, skulle törhända sparat Hennes Majestät obehaget af den åtgärd, hvaröfver hon nu yttrade så stor harm: äfvensom han förutsåg, att om ej heller denna varning behjertades, ännu strängare mått och steg då blefve af nöden, utan att han (Fersen) i detta ögonblick vågade yppa, hvilken den sista utvägen blefve och hvar omtankan för fäderneslandets framtida frid och besvurna grundlagars bestånd ytterst komme att stadna. I stället att bringa drottningen till besinning, uppretades hon ännu mer af detta tal. Konungens förstulna, förlägna och bedjande vinkar mäktade ej hämma utbrottet af hennes vrede. Också var det endast han – den stormäktigste! – som vid detta tillfälle blef förskräckt, ty ständernas utskickade betogos endast af förtrytelse, när hon tillät sig hota med sin bror, konungen i Preussen. De utskickade aflägsnade sig efter förrättadt värf. Af den inbördes spänningen var lätt att förutse, det bemödanderna ej skulle stadna vid hvad hittills skett, å ena sidan, för att höja den svenska konungamakten till samma oinskränkthet, som den ägde i Lovisa Ulrikas fosterland; å den andra, för att qvarhålla den inom de skrankor af oskadlighet, dit man blifvit nödsakad att nedtvinga detta välde, för att göra ett återfall i Carl XII:s olycksdigra godtycke omöjligt. Drottningens öfvermod och elaka lynne växte imedlertid med hvarje dag, alltsedan kronjuvelernas inventering sattes i fråga.
En af de hufvudsakligaste bristerna i städernas kommunalväsende, sådant detsamma för närvarande är ordnadt, ligger, såsom redan är antydt, deruti att i 24 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. följd af den privilegierade ställning, det egentliga Borgerskapet innehar, hela den öfriga stadsbefolkningen är utesluten från allt deltagande i stadens vigtigaste kommunal-angelägenhetor, såsom förvaltningen af stadens egendom, tillsättandet af de municipala embetsmännen o. s. v., likasom å andra sidan Borgerskapet, ensamt eller i förening med fastighetsegarne, har att draga mångå särskilda kommunalbördor, från hvilka stadens öfriga medlemmar äro befriade. Också hafva Rikets Ständer uti den underdåniga skrifvelse, som föranledt nu förevarande lagstiftningsarbete, med anledning af detta förhållande bland annat yttrat, att den reform af städernas municipalväsende, som vore af verkligt behof påkallad, borde fotas på grundsatsen af alla stadsinnevånarcs likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter. De Kommitterade hafva doek i denna del icke följt den af Rikets Ständer lemnade antydning, utan hufvudsakligen, på grund af 31 § i Regerings-Formen, ansett sig förhindrade att i de burskapsegande stadsmedlemmarnes särskilda rättigheter och skyldigheter göra någon rubbning. Men Borgmästaren Stolpe har uti sin reservation angifvit en utväg, hvarigenom det åsyftade målet kan ernås, utan att någon ändring af 31 § i Regerings-Formen blifver nödig, nemligen att utflytta råmärkena för den stadsborgerliga kategorien så långt, att alla de stadsinnevånare, som anses höra deltaga i Borgerskapets rättigheter och skyldigheter, komma derinom.