Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H23 deisi beslut lifver B.mco-Utskottets Utlålaude, N:o g3, 1 fråganom föreskrifterne för Bankens Utlåning på fast Egendom intill nästa Riksdpg, enligt hvilket Protocolls-Utdrag, Bonde-Ståndet t beslutats att maximum fö» fastighets-lån, å jLandet borde upphöjas till 4000 B:d» Banco, för hvarje Ränta, gare, samt inbjudit de öfrige Riks-Stånden, att deruti instämma: men soms Ridderskapet och Adeln redan bifallit Banco-Utskottets i denna omständighet afgifne nyssnämnde Utlåtande, ansåg Ridderskapet och Adeln'sig nu icke eller kunna* Bonde. Ståndets berörde inbjudning antaga. 1 S. D. Upplästes Hedervärda Bonde-Ståndets Pro. toeolls-Utdrag af den 7 sistlidne October, hvarigenom Ståndet, med anledning af Siats-Utskottets i afskrift bifogade Memorial N:o 481, i målet om yrkad rättighet för åboer å Preste, Klockare, Anäj xe och Mensale samt flere hemman, att lösa dem till Skatte, anmodat Ridderskapet och Adeln, samt Borgare-Ståndet, att i] den förut uppkomne frågan otn skyldighet för Stats-Utskottet att afgifva moti. veradt Utlåtande till svar på ett Riks-étånds åter; Fröt. Ut dr, d. i? D« cerni. remis af mSl, som de dfrige Riks Sunden afgjordt» nu mera bestämt förklara, huruvida Bonde-Ståndets eller Stals-Utskottets åsigt ansågs vara med Grundlagens stadgande förenligt, Ridderskapet och Adeln» som, på sätt dess Protocolls-Utdrag af den 27 sisth Augusti f, m. utvisar, för dess del ansett föreskriften uti 49 J.
Efter det Herr Lsrl-son uti ingresien till dest Memorial anfört den föregisna uptäckten af Högloft. Hemliga Utskottets Resolution säsom en besynnerlig händelse, mie» fullkomligen rättfärdigade Aullmägtiges ötgjärd uti det omtwistade befsröringsmäket; yttrar han sig widare sälunda: <l)ch synes derföre att Herrar Revisorers är gifne Expedition, som fövebvär Lullmägtige, att med msShushällvittg för werket, hafwg befordrat en fram man» - Den 14 Aprik. mande perss»/ rvara tillkommen i saknad afvigkiga up» gifter; och hwarefrer han flutekigen anhäller, att Resolution mätte communiceras de nu warande Fullmägtige. När allt detta i desi hela stärstädas lärer wäl pä sädans premistkr ej kunna följa nägon annan ftutsats, än den, att först och främst 1805 ärs Herrar Zkevisorer, i saknad kännedom af Högloft. Hemliga Utskottets Resolution med, delt en deremot stridande föreskrift, och sedermera att StatsUtstottct genom en mindre fullständig och noggran fram, ställning af saken, glfwit anledning dertill, att Riksens Högloft. Ständer öfwer Herrar Fullmägtiges förhällands fällt ett omdöme, hwilket, efter hwad Herr Larlsson synes yrka, bort blifwahelt annorlunda, om Resolutionen förut warit bekant, Hwad äter angar sjelfwa Resolution, sä tror jag att de af iso; ars Herrar Revisorer gisna föreffrifter ej p§ nägot sätt äro med densamma uti stridighet, utan att twärtom denna föreskrift warit uti fullkomligaste öfwer, enöstämmclse med iLoo ärs för Fullmägtige uti RiksgaldsContoiret utfärdade Jnstruction. Högloft. Hemliga Utstöttet har ej genom merberörde Resolution förordnad, atk Tit.
Fredin. På HederV. Bonde Ståndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. Fils Mänsson. Riksens Högloft. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch QeconomieUtskotts Utlåtande i anledning af väckta Motioner om iippvmddring G. 'Tunelius. Uppläst hos H«gloll, Ridd. och Ad, den lö Juli. Högvörd. Prést-St3ndét den 20 - Vällofl. Borgare-Ståndet den 21 ^ HedérV. Bönde - Ståndet den 20 ^ Den 20 Juli. ! af Claraoch Fate burs-Sjo arna samt Rörstrandsoch Carlbergs vikarna. Till Stafssaint Allmänna, Besvärsoch Oeconomie - Utskottens gemensamma handläggning hafva Högv. Prest-Ståndet samt Vällofl. Borgare-Ståridet öfvetlemnat särskildta , derstädes ingifne Memorial af Herr Kyrkoherden och Uedainoten af Kongl. Nordstjerne-Orden Doctor Joh, O. Wallin samt Herr Stads-Majoren och Rådmannen Nils Limnelius, hvaruti är andraget och Edagalagdt , huruledes de inom och nära vid Hufvud-Staden varande Clara Sjön samt Rörstrands och Carlbergs Vikarne, dels genom försummad upprensning och dels derigenom , att åtskillige ämnen ,tid efter annan blifvit ditförde eller annorledes der fått samla sig, kommit i det gleick, att de icke allenast, inom en så väcker och med så många fördelar försedd Hufvud-Stad som/Stockholm , äro högst vanprydande, utan
M:t ansåge alt skogsplanterings-kassan kunde vidkännas förlusten, utan att godtgörelse derför ifrågasattes; att, som de inkomster, hvilka varit anslagna till Wexiö Gymnasium och Wisingsborgs skola, till sitt fulla belopp inberäknats bland de för läroverken anvisade tillgångar, E. K. M:t måste af Rikets Ständer i Nåder äska ett, emot den nu föranledda minskningen svarande, belopp af 155 R:dr 33 sk., att uppföras på åttonde hufvudtitelns anslag för Elementar-läroverken; att, då de till Kleresistaten anslagna räntor, hvari en synbar minskning uppkom, utginge af 28£- mantal stomoch preebende-hemman och voro anslagna till löner ät samma presterskap, som innehade dessa lägenheter, samt förhållandet vore enahanda med den synbara minskningen i gästgifvars åtnjutna friheter på 4 mantal, erfordrades icke i dessa afseenden någon godlgörelse af Stats-verkel; samt alt E. K. M:t i Nåder funne, att, för den minskning rusthålls-augmenterne komme att vidkännas, någon godtgörelse af statsmedel icke borde ifrågasättas, då rusthållaren ej kunde åtnjuta mer än kronans rätt; hvadan de anslag, som af Statsverket erfordrades, för att ersätta sådana brister, som uppstode genom ifrågavarande förändring uti salpeterhjelpens utgörande, skulle uppgå till följande belopp: för Militise-staten R:dr 5,833: 42. 4. — Landt-slateu » 3,070: — 2. — Läro-stalen » 155: 33. — Summa R:dr 9,059: 27. 6. hvarförutan blefve behölliga, tillsvidare och intill dess nuvarande innehafvare afginge, anslag på Allmänna Indragnings-staten: för Friherre Silfversparre R:dr 97: 28. 10. — Fjerdingsman » 27: 46. 10. Summa R:dr 125: 27. 8. och har E. I\.
Discontpapper icke få beräkna någon ränta från den I October 1817, huruvida, säger jag detta förslag strider mot Lagen, det lämnar jag til andras omdöme; men emot min rätts känsla strider den större ränteberåkning man nu vill bereda dem, som deponerat sine Discontsedlar, emot dem, som icke det gjort, I öfrigt tror jag, att svårigheten att skilja mellan dem, som deponerat tre procents reverser, och dem, som lämnat Assignationer, ej skall vara så betydlig, som man föreställer sig, emedan depositionsbeviset naturligtvis förvaras, till dess liqviden sker, och då tre procents reverserne beräknas med rån. ta till den x sistlidne October, men Assignationerne utan ali rcinta, lärer liqviden yara ganska lått att verkställa. Grefve von Platen : Hvad angår åtskiljandet af de olika liqviderne i Disconternes Böe - 78 Den 2 Junii. ker, får jag blott upplysa, att svårigheter dervid gifvas, sorn ej lösas lått, till och med dmöjligheter b!and flera tusende Gåldenårer. Då Bankens föreskrifter ingen anledning gifva till åtskiljande af de olika liqviderne, och DiscontDirectionerne derjemte hade fått rrforet bet, att vid uppstående fråga om Låns inbetalande med Disconternes papper efter deras fulla värde, Domstol arne u an om våg dömde till de Gäldskyldig ges förmån , med ersättning för Rättegångs* kostnaden, så var det naturligt, att Directionerne ej kunde låta ankomma på ny Rättegång för hvarje skuldsedel; häraf följde en vidlyftig mottagning af hvarjehanda pappersmynt; och örn det nu möjligen skulle kunna'urskiljas. borde från början en särskilt räkning hafva hållits för hvarje person, då medlen inflöto i .allmänna kassan, utom hvilken jag ej inser detta nu me, ra kunna redas. Herr Munck af Rosensköld, Eberhard:
Commissarierne böra hålla noga uppsigt derå, att en hvar sjelf och icke gepom andra förrättar den tjenst, hvartill han blifvit antagen; ankommande det på Commissariernes ansvar, om något underslef harvid äger rum. §. i6t. Skulle någon Embetseller Tjensteman, som står under Fullmäktiges omedelbara inseende, beträdas med vårdslöshet eller försummelse i tjensten, bör han hos Fullmäktige förek a 11 as och inför Protocollet undfå lämplig föreställning. Låter han sig icke häraf rätta, må han, efter omständigheterne, suspenderas på längre eiler kortare tid, med mistning af hela eller halfva lönen; men om han, efter dessa undfångna varningsgrader, icke skulle förbättras, så må han af Fullmäktige skiljas från tjenst och lön, eller innehafvande extra befattning. På enahanda sätt förhålles med den uuder Commissariernss närmaste inseende ställde Betjening, endast med den skillnad, att den felaklige, ( 85 ) innan han hos Fullmäktige af Gommissarierne anmales, först inför Commissariernes ProtocoII erhåller föreställning och på detta sätt undfår färsta varningsgraden, §. 162. Den, som anmäles för tjenstefel, må alltid, om han det åstundan, skriftligen förklara sig till Protokollet; och då någon antingen suspenderas eller skiljes från Tjensten eller Extra Befattning, utfärdas ordentlig Resolution derå, med påtecknad hänvisning till Besvärs anförande. s. 163. Vill någon anföra besvär hos Rikets Ständer eller deras Revisorer, åligger det honom, att, inom Trettio dagar efter det han af Fullmäktiges Resolution erhållit del, sådant hos Fullmäktige skriftligen tillkännagifva. Sker det ej, har han förlorat rättigheten att klaga. §. Besvär öfver Fullmäktiges åtgärder böra, så framt de tilt pröfning skola upptagas, vara inlemnade till Fullmäktige sednast
Cronhjelm håfven hört hvad jag också förnummit, eller att BondeSt. redan antagit Utskis betänk. Hr Rosenblad har yrkat att silfvermyntcl borde förbättras då man utgifver det. Jag har ingenting emot att denna förbättring äger rum; men enligt Hr Rosenblads eget yttrande, denne f. m.,' är det mindre silfvermynlet, nemi. det som skall användas till skillingssedlarnes inlösen, lill sin halt alltför godt. Pä f. m. vill han alltså att myntet skall försämras, nu på e. m. att det skall förbättras. Antingen har han rätt på föreller eftermiddagen? Jag tror att han hade det pä f. m., emedan försämringen skulle beslå i en större tillsats af koppar, hvarigenom myntet, utan alt innehålla mindre silfver, blefve större och lättare handterlig!. Frih. Cederström har förklarat sig anse det blifva ganska vådligt, att, i händelse af ett krig, icke äga skillingssedlar för transportens skull till den ort, hvarest en armé vore sammandragen. Frih. Cederström har, likasom jag, deltagit i det stora kriget emot Napoleon och han vet ganska väl att i de länder, hvarest det fördes, icke fanns några småsedlar, och att vi likväl aldrig saknade smått silfvermynt till vexling. Lika lätt skulle det gå hos oss, ty på samma sätt, som man i landsorterna erhåller kopparslantar, hvilka icke äro större och tyngre än de små silfvermynten, så bekommer man äfven de sednare. Det bitr föga större svårighet för banken att skicka dem, än att nu skicka sedlar, och i längden, utan tvifvel lättare, emedan silfret ej förslites så hastigt som sedlarne. I Frankrike, der så vidt jag vet det icke finnes mindre sedlar än på 250 francs, der saknas icke smått silfvermynt i landsorterne. Om nu detta betänk., såsom jag tror mig veta, är bifallet af 3:ne stånd, så är det för sakens utgång visserligen likgiltigt, huru det här afgöres. Men jag tror icke att det för Ståndets anseende kan vara likgiltigt hurudant beslutet blifver.
Utskottet har tagit denna framställning i öfvervägande och finnér visserligen den Lofta, Gamleby och Törnesfalla socknar förunnade befrielse från utgörande af skolmästare-skäppa, hvilken utgått i stället för de genom Kongl, kungörelsen den 24 Januari r835 afskaffade djeknepenningarne, böra tillgodokomma äfven hemmanet Fårhult; men som, jemlikt Kongl resolutionerna den 12 April 1774 och den 29 Januari 1812, denna afgift icke skulle utgöras med mer än 1/6 tunna spanmål för helt mantal och i förhållande dertill af mindre hemmansdelar, hvaremot den, enligt motionärens uppgift, af hemmanet Fårhult utgående enahanda spanmåls-afgift erlägges med en tunna, samt följaktligen någon olikhet i beskaffenheten af dessa afgifter torde förefinnas, helst de skolstaten i Westervik beviljade 25 tunnor 17 kappar kronotionde, enligt hvad Utskottet tillhandakomne handlingar utvisa, endast blifvit beräknade såsom ersättning för indragen skolmästare skäppa i Lofta, Gamleby och Törnesfalla socknar, anser Utskottet sig icke böra annorledes tillstyrka Rikets Ständers bifall å motionen, än att Utskottet hemställer, det Rikets Ständer ville till Kongl Majrt aflåta underdånig skrifvelse, med förklarande, att, för den händelse Kongl. Maj:t, sedan undersökning i ämnet försiggått och vederbörande deröfver blifvit hörde, skulle i nåder finna den från Fårhult i Gladhammars socken till rektorn vid skolan i Westervik utgående spanmålsafgift vara af samma egenskap, som den vid sednaste Riksdag afskaffade så kallade skolmästare-skäppa i Lofta, Gamleby och Törnesfalla socknar, Rikets Ständer medgifva, att nu ifrågavarande afgift må upphöra, och rektorn vid Westerviks skola erhålla en deremot svarande ersättning. Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Mars, kl. 7 e. m. Memorial.-
Gent emot andra arbeten, andra plikter förhåller sig kvinnan oftast »platoniskt», på andra områden låter hon icke öfverbevisa sig om att 2 x 2 Den kvinnliga fabriksarbeterskan begriper sällan hvad hon gör, arbetar automatiskt utan att bry sig om det maskineri, hvars konstruktion de flesta manliga arbetare redan som gossar taga reda på. Som barn talar kvinnan aldrig annat än om en »han» eller »hon » eller om kläder och nöjen — kvinnan »leker med systemen och programmen, logiken och formerna»; hennes natur utmärker sig för »en vildhet, en med själfva urnaturen djupt förbunden väsensart, som hos de yppersta kvinnorna kulminerar i den stora hängifvenheten och hos de sämsta i brottet, men hos båda yttrar sig som oförmåga att antaga den gifna kulturens resultat som för sig förbindande.» Förf:n säger i början af sin uppsats (sid. 4) att ingen tänkande människa betviflar att icke vid nästa sekels slut på alla rättsområden medborgarinna skall betyda detsamma som medborgare, att hustrun skall vara likställd med mannen, modern med fadern. Mig synes, att för hvarje »tänkande» människa måste det i stället, om kvinnan vore så som fröken Key beskrifver henne, te sig som en stor olycka, såväl för kvinnan själf som för familjen och samhället, om hon med sina otämda instinkter, sin »vildhet» och oresonlighet komme i åtnjutande af flera sociala rättigheter — de hon har äro redan för många för en sådan otuktad varelse som fröken Key gör henne till. Slutligen citerar förf:n en tysk tänkare (på grund af detta citat måste man dock starkt betvifla, icke blott djupet, utan äfven redigheten i den anförda tänkarens tankegång), enligt hvilken mannen, om kvinnan icke kommit till i skapelsen, för länge sedan, matematiskt klart och bestämdt, skulle ha lyckats lösa tillvarons problem. »Kvinnan omöjliggör att lifvet kan behandlas som ren matematik. Genom förbiseende af faktorn kvinna hafva alla männens matematiska resultat blifvit felaktiga. Detta förstå profeter och filosofer. De låta matematik vara matematik, verklighet vara verklighet. Men bakom verkligheten veta de att känslan, mystiken finnes. Och dess makt representeras af kvinnan.» Hvilken röra af paradoxer, oriktiga slutledningar, ömkliga rester af förvridna sanningar!
Det war en följd akt hwar wältänkande, och synnerligast detta Ständ, härwid skutt le fästa sin uppmärksamhet, och för hwilkcn orsak skull Ridderskapet och Adeln, som framför alla bör uppfor, dra Hedrens grundprinciper, begärde den i frägawaran, de justisieationen. Det kan icke bestridas, att Tryckfriheten nä, gon gäng kan ästadkomma det onda, att den vskptt Lige äfwcn kan antastas; men ehuru dennes eget sam» wete fredar honom, finner han för sin heders sauve, rande siglkyldig och är angelägen, att pä nägot sätt wisa kubiicurn at han tagit nägra kraftiga ätgärder härutinnan. Detta saknas af de förutnämnde Her, rar, emedan det icke kan anses wara tillräckeligt af Afwer-Dlreeleuren 6'evce8möklen8 skrifter eller andra intimationer finna tillkännagifwit, att Kongl. Majit älagt Tull - Oircekionen läka trycka Handlingarne uti denna Rättegäng. Men denna tryckning kan gä bäde längsaminare och fortare. Om Hans Excellence och Herr Undcr-Stäthällaren straxt uti Junii mänad genom trycket gjort kunnigt det uppläste Konungens Utslag af 746 Den 22 September. ben 22 Januari! eller nägon mer npplpsanhs hanhling och bjudit pä nägot sätt till, att allmänneligen justifiera sig, är anledning förmoda, att ej denna frä« ga om dcsie Herrar här uppställt Härtill hafwa d? sä« lunda sjelswe lpällat; och är detta förfarande sä mycket mer förundranSwärdt, som af sednare tiders händclser och synncrligast efter Regements-förändringen dx hafi nog synbara anledningar finna, huru som allmänna opinionen warit dem emot; hwarföre ock de bordt wara sä mycket angelägnare, att genom gällande upplysningar skpndesammast söka rätta ben till sin? ?gne fördelar, fastän blott Hedern härutinnan involverade. Hans Excellens? Herr Grefwe k 17 Z § In §:
Pastorers. n p ■0 n p 3 0 •1 01 *-» O ca 0 n' 3' 3 Oq co • Summa. R. sk. r. Rdr sk. r. Persson tjern /ö/* jTö>-sä//ning af JProduetionen. Produelion, Tabell öfver Produktion, Consumtion och Försäljning vid Sten kols-Verket åren Stenkol Leror Eldfast Tegel d:o Tak-tegel och Lerkärl Summa Stenkol Leror (Eldfast Tegel d:o Tak-tegel och Lerkärl Summa ' Stenkol Leror . I Eldlast Tegel d:o Tak-tegel och Lerkärl Summa 1828. Summa för 5 år. Medi 1 Värde i Banco. Banco. Ba R:dr sk. r. R:dr sk. r. R:dr sk. l r# SatÅ3l’i3 BEFALLNINGSHAFVAJNfDES UTI Christianstads Län TILL I UNDERDÅNIGHET AFGIFNE FEMÅRS-BERÄTTELSE, föi Åren 1828, 1829, 1830, 1831 och 1832. s c © c m $ <© & m, ecksteinska boktryckeriet. 1834. Länets allmänna beskaffenhet: Detta Län, hvars storlek utgör ungefärligen 53 qvadralmil, gränsar i Norr till Kronobergs och Hallands Län, i Öster till Blekinge Lån och Östersjön, 1 Söder till Östersjön och i Wester till Malmöhus Län och Kattegatt, samt 'ir indeladt i 4 domsagor och Fögderier, io Härader och i53 Socknar, och finnes till beskaffenhet mycket olika på olika trakter. Norra delen äger ännu ymnighet af skog, särdeles Tall och Gran, samt berg, Kala Ljunghedar, mindre Sjöar, Kärr och Mossar deremellan, men i allmänhet ringa °ch mager stenbunden jord, bestående för det mesta af sand och svartmylla
Då jag i mitt förra yttrande begärde återremiss, glömde jag den anhållan, att Utsk. vid förnyad pröfning af detta Betänk., icke måtte förbise, att göra ett tillägg i sitt förslag, uti den rigtning jag nu haft äran nämna, nemi. att så väl 1762 års Kongl. Bref, som 1835 års Kongl. Cirkulär, måtte i gällande kraft bibehållas. Jag förnyar min anhållan om återremiss. Frih. Cederström, Thure: Till en början får jag anhålla om Ståndets öfverseende dermed, att, då denna fråga varit så länge Den 21 Juni e. m. 389 afhandlad, jag ånyo npträder, men jag bar funnit mig dertill upkallad af några utaf Hr Tham, till mig direkte, ställda yttranden. Han har nemi. förmenat, alt mina yttranden skulle gå derpå ut, att, såsom hans ord föllo, jag velat gifva PresteSt. ett sidohugg derigenom), att jag skulle hafva insinuerat, alt PresteSt. ville påtvinga och påtruga andra sina ord. Jag måste på det högsta protestera möt en sådan npfattning af mina ord. Min afsigt har aldrig varit, att rikta något sidohugg emot PresteSt., eller någon dess lemot, men jag mäste protestera emot en sådan åsigt, som skulle endast PresteSt. vara förbehållet att läsa' och tolka Guds ord. Sådane åsigter som blifvit vid detta tillfälle yttrade af Hrr Tham, von Hartmansdorff och Tersmeden, Nils, äro af den beskaffenhet, alt de icke kunnat framställas i en reprensativ församling i något annat land. Mig förefaller besynnerligt, att i ett land, som kallas Evangeliskt, och berömmer sig af att vara det, man på fullt alfvar vill påtruga den läran, alt endast Presterskapet må läsa och tolka Guds ord. Den Romerska-Kalholska Kyrkan säger visserligen, att Kyrkans lära är den enda rätta, och att den Kyrkan är den enda saliggörande, men mig veterligen förbjuder hon icke sammankomster för öfverläggningar i andliga ämnen.
För min del vill jag hvarken en fullkomlig skilsmessa emellan kyrka och stat, eller att de skola alldeles sammanfalla till ett, emedan deras ändamål är i vissa afseenden, men icke i alla gemensamt. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Lika med den föregående talaren finner äfven jag, att en reglering bör ega rum af det förhållande, hvarpå den föreslagna lagen har afseende, men i afseende på sättet för lösningen af denna fråga hafva hos mig uppstått några betänkligheter, på hvilka jag anhåller att få fästa R. o. Ädis uppmärksamhet. Sedan K. M. förklarat, att äktenskap mellan jude och kristen icke vore tillåtet, men tillika anbefallt, att det skulle af vederbörande tagas i öfvervägande, huruvida lagstiftningen i detta afs. icke behöfde förändras, uppgjordes inom Just.-Dep:t ett förslag, som, efter det detsamma blifvit af Stats-Rådets ledamöter hufvudsakligen gilladt, ölverlemnades till Högsta Domstolens granskning; men härvid yppade sig en betydlig skiljaktighet i åsigter. De liesta ledamöterna ansågo nemligen »icke nödigt att, för nu ifrågaH. I. 32 498 Den 17 December. komna fall, uti lagstiftningen införa det s. k. civila äktenskapet, enär de i allmänhet om främmande trosbekännares giftermål redan, genom Förordn. den 23 Okt. 18(50, gifna bestämmelser syntes kunna jemväl i fråga om äktenskap mellan jude och kristen ega tillämpning.» Denna uppfattning af saken förefaller mig i åtskilliga hänseenden ega företräde framför den som hos Lag-Utsk:t gjort sig gällande. Jag kan icke föreställa mig, att det Lutherska Presterskapet skall, såvida det är genomträngdt af en sann kristlig anda, finna någon betänklighet vid att uttala välsignelsen öfver en förbindelse mellan 2 personer af olika trosbekännelse. Guds välsignelse nedkallas ju i våra kyrkor öfver alla menniskor, och det vore då, enligt min tanka, okristligt att påstå, att presterskapet skulle vara skyldigt i stället nedkalla förbannelse öfver ett dylikt äktenskap.
325 raren trodde således för sin del, att, lika litet som införsel i Kungsgårdar kunde beviljas för skatterältsfordringar, lika litet kunde den meddelas i Kronan förbehaline hemman under Ädelfors, såsom varande att räkna bland Kronans öfrige i 77 §. i RegeringsFormen omnämnde lägenheter. Dernäst borde det undersökas, huruvida i öfrigt desse hemmans användande till skatterätts-fordringars botnionde vore med Författningarne och hvad tid efter annan blifvit i ämnet förordnadt öfverensstämde. Efter äldre föreskrifter hafva enskilde varit berättigade, att uti odisponerade Kronohemman få införsel till ersättning för dylike fordringar hos Kronan, enär de uppgå Ivo sådane heraman. I annat fall hade de den utvägen, att sälja dem till andre, som behöfde dem, för att dermed betala dylika skatterätts-skulder till Kronan, hvarigenom således qvittning med Kronan uppkom, och på hvilket satt fordringarne blefvogodtgjorde. Vid sådana tillfällen hafva dessa fordringar i sednare tider vanligen gällt 10 R:dr för hvarje daler och ansetts af föga värde, emedan, sedan 1789, då Kronohemmans åboer fingo företräde till skatte-rätten å sine Aboende hemman framfor skatterätts-fordraren, svårighet mött, att kunna i hemman få desse fordringar ersatte; hvaremot före 178g skatterätts-fordraren, med ganska få undantag, kunde erhålla så många dylika hemman, han ville, emedan åboerne då i allmänhet voro skyldige att hemmanen afträda. Detta var ock anledningen, hvarföre flere enskilde gäldenärer i Byten hos K. M:t år 1821 begärde att få qvitta dylike 39.6 S tats-Utskottets fordringar emot andre Bytesskulder af Frälseränta och Efterräkning, emedan de eljest ingen utväg hade att fä dem använde; och det ansågs af dem som en stor förmån, då K. M:t tillät det oell bestämde värdet å en skatterättsdaler till i3 R:dr 16 sk.