Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja och Nej Widare gjorde Herr Landt-Marstalken proposition till bifall ä hwad Uistocket föreslagit. Ropades Nej och Ja Herr Landt Marskalken frägade, om Grefwe ve la Oiirclie e> stulle behaga afstä frän den af Honom yrkade förhöjning. Grefwe ve la 6ar6ie: Det blir mig altid. okärt, da jag ej med Ja kan beswara en af Herr Landt. Marskalken framjtäld önskan, men min öfwertygelfe är denna gäng helt och hällit deremot; jag ber Herr Landt - Marskalken om förlåtelse, men jag kan ej afstä. Herr vrukva, Hiure, yttrade stg tycka, att meningarne wore delade, han föreslog altja, såsom jemkning, 50 procents förhöjning pä afgiften efter andra artikeln. Grefwe De la 6ar6ie: Jag fär deremot förestå 50 procent pä hela bewillningen, det will saga, att da de efter den förre betalte 2, de nu stulle erlägga g R:dr, capitationsstakten inberäknav. Herr vrutva yrkade ytterligare, att förhöjningen af Zo procen mätte blifva endast pä aft giften efter andra artikeln. Ropa - Den lo Augusti. 6it Ropades om proposition pä Utskottets försiag. Herr LandtMarsikalken gjorde härefter denna proportion, hwilken med Ja och Nej beswarades. Widare gjorde Herr Landt Marskalken Proposition till förhöjning med 50 procent af den afgift, som efter andra artikel» äläggeö arberare sorn ej aro uti lagstadd tjenst. Grefwe Oe la Larstie: Ja, om det ar enligt hwad jag först haft aran namna 50 procent pä der hela, men Nej, i fall det blott angar förhöjning efter aldra artikeln. äerr LandtNarffalken erindrade, att i-sta artikeln redan wore bifallen, och att således frägan endast stulle kunna blifwa om förhöjning efter 2-dra artikeln. Herr Lckönström: Jag tror för min del att man ej kan mera bemnga den fattigare clasien.
examen, hvarje qvartal sändt honom en summa, tillräcklig för att kunna studera bekymmerfritt och utan att nödgas göra skulder eller betunga sin mor, som ej utan stora försakelser skulle kunnat bistå honom. » Jag har lydt den okändes önskan », fortsatte Robert, » att ej efterforska hvem han är och ej under studietiden för någon utom för min mor omtala saken. Men nu, då jag står vid målet, färdig att börja en sjelfständig verksamhet, är det blott mitt hjertas varma maning jag lyder, då jag i denna krets af slägtingar och barndomsvänner uttalar min innerliga tacksamhet mot den ädle okände och ber Gud välsigna honom och alla dem han älskar! Och så till slut ber jag er, mina vänner, förena er med mig oeh bringa honom ett trefaldt lefve: Han lefve! Hurra! » Kraftiga hurrarop och handklappningar ljödo genom salen; sjelfva baron Uno täcktes hurra, dock med ett reserveradt små- leende. » Kusin Robert är verkligen originel, » vände han sig derefter med kritisk min till Karin; men han tystnade förvånad, när han såg hennes krithvita ansigte, ryckande läppar och tårarne, som med ansträngning tillbakahållna darrade i ögonfransen. Hon famlade förgäfves med skälfvande fingrar efter solfjädern; den hade glidit ned från det glatta sidenet oeh låg vid hennes fötter. Han tog upp den. » Hur är det? Är ni sjuk? » hviskade han, med fin takt, kännande, att hon önskade undvika allt uppseende. » Ja, hjelp mig att komma osedd bort till den der lilla dörren — bakom Robert och friherrinnan! Nu resa sig alla för att klinga med honom. Tack! Jag går ensam uppför trappan. » (Forts.) Sångarfröj d. (Efter Friedr. Blaul.) ^T^gjj^fl / fc &amp; hi,mtat » å - Bj-uÄt och an3a » 3oj ?t utaj?
I sista plenum biföll R. o. Ad. den punkt i Utsk:s Belänk., hvarom BorgareStis inbjudning nu handlar, och då jag icke kan föreställa mig, att R. o. Ad, utan att några nya skäl hafva tillkommit, vill frånträda sitt beslut, anhåller jag, alt R. o. Ad. med vidblifvande af samma beslut lägger den gjorda inbjudningen till handlingarne. Uppå härefter framstäld propos. beslöt R. o. Ad. med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, att lägga förev:de inbjudning till handlingarne. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ på 10 om aftonen. In fidem protocolli, Alberl Munck. Onsdagen den 9 December 1857. Plenum kl. 10 f. m. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, som fortfor att i Hr Gr. o. Landtm:s ställe föra ordet, tillkännagaf att Hr Gr. o. Landtm:s helsotillstånd fortfor att förbättras. Justerades 10 prot.-utdr. för den 7 dennes. Föredrogs ånyo och företogs punktvis lill afgörande StatsUtskrs Utlåt. N:o 167, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Nionde HufvudTitel. Den 9 December f. m. 135 lista punkten, mg:de anslaget till personer för civile embetsoch tjenstemäns enkor och barn; och 2:dra punkten, ang:de anslaget till ersättning för mertade löne-innéhdUningar. Dessa punkter biföilos. 3:dje punkten, ang:de fyllnaden i vederlaget får de vpjörda vakansoch liggetids-besparmgarne; 4:de punkten, ang:de epsättningsanslaget till Wadstena KrigsmanslvusKassa får de till Statsverket indragne rusthållsoch an-per-mille-afgifter; och 5:te punkten, ang:de enahanda ersättnings-anslag till AmiralitetsKrigsmansKassan. Dessa punkter lades till handlingame.
Det jemna antalet af ledamöter i Ofver-rått, som i Konungens [iropos. föreslås, kan jag, för min del, icke finna lämpligt; om det också är en sanning, alt meöingarne någon gång kunna vara så divergerande, alt de blifva 2, 3 eller fyra, så mäste man medgifva att det hörer till undantagen, och med afseende derpå, kan man icke stifta lagj men, med afseende på vanliga förhållanden, kan man dock, vid bestämmandet, af domfördt antal, enl. min tanka, söka förekomma, att lika röster må stanna emot lika, vid hvilket förhållande, på sätt Utsk. nämnt, den tappande parten skulle få svårt att finna skälet för den öfvervigt, som tillägges den mening, som gått honom emot. Jag är också öfvertygad, att genom den mindre genomgripande förändring i lagens stadgande, som Utsk. föreslagit, ändamålet af ökad arbetsprodukt genom Hof-rätternes fördelning på 5 divisioner skulle kunna vinnas; men för att ännu säkrare upnå det ändamål, som Just.Statsministern yttrat vara ett af de väsendtligaste skälen för Konungens propos. ville jag förslå en modifikation af Utsk:s förslag, Utsk. säger: ”1 Hof-rätt må ej färre än fem ledamöter döma i mål, som å ära eller lif gå:” i andra mål må fyra utgöra domfördt antal etc. Till äfventyrs skulle man kunna utan våda borttaga den skillnad, som blifvit gjord mellan mål, som gå ä lif och ära, och öfrige ärenden, då, på sätt kändt är, lifssaker i allt fall underställas Högsta Domstolens och Konungens pröfning, och de mål, som gå å ära i allmänhet icke äro af den svårighet för bedömmandet, att flere personer för handläggningen af dem mer än af alla andra kunna anses oundgängligen nödige. Jag skulle således för min del vilja föreslå den förändring i Utsk:s förslag, att, med uphäfvande af 3:dje och 4:de mom. 1 § af 23 Cap. R.B., 3:dje mom. af samma § komme att erhålla följande lydelse: l
I ett land, hvars climat nekade sysselsättning med Jordbruket en stor del af året, kunde aldrig en stor folkmängd finna sin bergning, utan genom biträde af binäringar; dessa borde således snarare uppmuntras genom frihet, än fjätt as genom tvång, och följden blefve den, att en förökad folkmängd skulle återverka till Jordbrukets utvidgande. Sedan dessa anmärkningar blifvit hos Höglofl. Ridderskaptt och Adeln af Herr General - 1626 Den 17 Juli. neral-Majoren neli Landshöfdingen Friherre Lars Hjerta besvarade, har Herr Friherren och Justitia; Ombudsmannen ytterligare andragit: att livad sorn Herr Friherre Hjerta raedgifvit rörande personalen, nemligen att 6 k 80.0 hittills sysselsatte sig ined Gårdfarihandel, syntes närmare bestämma det antal, sorn kunde äga utkomst och varor att afyttra, än det föreslagna af heldst 300, särdeles som det ej vore öfverklagadt, att Westgötharne med tiggeri eller på annat sätt varit till last: att hvad beträlfade, att, till befrämjande af giftermål , ingen skulle få Pass, som ej fyllt 30 år, ortens befolkning syntes vittna, att utvandringen icke motverkat dem : äfvensom att Westgötharne ej mera än andra torde kunna tillvitas att förorsaka oordningar, sa länge
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 April 1845. Uppläst och godköodt hos Ridd. och Adeln den 3i Mars 1845. Presle-Slåndet den 2 April — Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Jörändrade sladganden i aj seende på utmätning. (LagUlsh. Bet., N:o 73.) S. A. K. Rikets Ständer hafva funnit billighet och ordning fordra, att gäldenär, som genom utmätning skiijes från sin egendom, dervid för sin säkerhet erhåller exseculors bevis om åtgärden och grunden derför, äfvensom att gäldenären, hvilken, enligt Kongl. Förordningen den 21 Maj 1835, inom fjorton dagar efter utmätningen måste hafva å behörig ort fullföljt den talan emot förrättningen, hvartill han kan anse sig befogad, skyndsamt erhåller del af den handling, som för talans utförande i första rummet är af vigt, eller protocollet öfver förrättningen; och hafva Rikets Ständer ansett sådant böra ske, derest gäldenär så fordrar, innan exsecutor leinnar förrättningsstället, emedan den förre eljest, såsom nu vanligen är förhållandet, blefve nödsakad företaga en serskild resa till exsecutor, för erhållande af en handling, som högst sällan lärer blifva vidlyftigare, än att den vid tillfället kan expedieras. Utan en tidsbestämmelse i denna del, komme gäldenärens rätt i allt för hög grad att bero af exsecutors välbehag. Det måste nemligen tagas i betraktande, att klagan öfver utmätnings-förrätlning ej hindrar den utmätta egendomens försäljning, så framt Konungens Befallningshafvande ej annorlunda förordnar, och att det således är nödigt för gäldenären att snart blifva försatt i tillfälle att utföra sin talan, i händelse den kunde föranleda till inställelse af utmätnings-åtgärden.
Det var visst då jag visade honom den gamla Fyris der det står för ”Sigurds” räkning att Nordensvan kallat hr Ahlgren en duktig pojk.78 Jag var mycket nedstämd hela dagen. Det ser ju ut som om pressen ämnade tiga ihjäl mina stackars barn. Jag var till den grad melankolisk att det gjorde flickorna ondt om mig, och de togo mig med på kyrkogården. När vi kommo dit fans ingen menniska der. Vi satte oss i fördjupningen vid kyrkdörren, der jag förmodar att man haft ”skampallen” i forna dagar. Marianne och Sofi Lundegård kommo dit och Sofi gaf mig en ros. Och så kom Ida med sin son Axel under armen, och med en resväska om halsen med min bok i. Ida Palm kom också, hon hade nervös hufvudvärk och bar hatten i handen. Hvad hon är vacker! Och hvilken ren, sval hy! Vi sutto alla en stund på vår vanliga bänk. Ida gick fram och tillbaka i gången för att svalka sitt hufvud. Axel stod framför oss och pratade. ”Ni har inte varit hos mamma i dag,” sade Hilda. ”Vi ha ingenting mer att säga hvarandra,” sade jag skrattande. ”Nej, det är inte förmånligt med de der reguliera besöken,” tillade han leende, ”derför inhiberas de. Nu skall det bli öfverraskningar.” Sedan pratet en stund varit allmänt, vände han sig plötsligt till mig och sade: ”Ni har aldrig varit på mitt arbetsrum.” ”Nej, men jag önskar bra mycket att ni skall bjuda mig dit en gång,” svarade jag och brast i skratt öfver min öppenhjertiga bekännelse. Den tycktes behaga honom. ”Kom –” — Han hejdade sig. Förmodligen hade han ämnat att säga ”kom i morgon,” men så tänkte han på att vi ha kommit öfverens att öfverraska hvarandra. ”Jag är bara rädd att jag stör er. Ni sade ju härförleden att jag förderfvat en hel förmiddag för er.” ”Åh, den der förmiddagen hade jag säkert inte arbetat ändå. Åh, nej, ett sådant der afbrott kan friska rätt godt upp när det kommer oväntadt.” Ida Palm fortfor att gå fram och tillbaka framför oss.
Så länge all Skattläggning icke upphörer och alla grundräntor icke försvinna samt Statens bela behof icke fy 1 le3 genom Bevillning, hvilket åter lärer böra ankomma på de bägge Constitutionella StatsMagternes gemensamma Beslut, skall hvarje partiel befrielse från grundräntor, som genom Bevillning skall fyllas, under annat namn utgöras af andre Medborgare* Den 5 September e, m'. 6? och de Statsbidrag, sorn ansetts böra vidlåda visse Inrättningar eller Näringar hvälfvas pi andre. Af samma skäl som befrielse blifvit yrkad och tillstyrkt från räntas utgörande af HusbehofsQvarnar, kan befrielse yrkas af Hemmansägare från vissa grundräntor, af Bruksägare att utgöra Hammarskatt, af Masugniägare att erlägga tionde och så vidare. QvarnRäntor hafva från de äldsta tiderne blifvit räknade bland Statens betydeliga inkomster; om HusbehofsQvarnar befrias från räntas utgörande och få anläggas utan föregången undersökning huruvida skattlagde Qvarnars rätt derigenom icke förnärmas, så öfverträdes den heligaste pligten af Samhällsordningen, att vårda ägande rätten, och skattlagde Qvarnar skola derigenom sluteligen äfvenledes öfvergå till HusbehofsQvarnar, men under tiden och intill dess sådant inträffar, lära de icke , då det behörigen styrkes att deras påräknade mälder afvärkas vid HusbehofsQvarnar, kunna förvägras förmedling uti de dem nu åsätta räntor, hvarigenom en ytterligare Statsbrist skall uppstå, som äfven genom bevillning får fyllas» Hvarföre de HusbehofsQvarnar, som jern2 te de Hemman och Lägenheter, hvartill de höra , blifvit skattlagde icke skola komma i åtnjutande af den tillstyrkte befrielsen från ränta, kan af Betänkandet icke inhämtas. Skälen till Skattefrihet för de sedan 1789 frö Pen 5 September e, m. anlagde Qvarnar , äro hämtade från den Alimogen samma år gifne försäkran på fri och rättigheter.
Assurance och icke eller på annat sått erhållit ersättning, och Committerade insett omöjligheten, att ålägga anskaffande af något pålitligt skriftligt Betyg i denna omständighet samt den negativa bevisning som vittnens hörande i detta fall skulle innefatta, hvarken ansetts låmpelig eller kunde leda till Hufvudsaklig upplysning, varit föranlåtne att vidtaga den enda återstående utvågen, nemligen att ålägga Reclamenterne, med liflig Ed inför Domstol fästa, att någon ersättning för den förlorade egendomen hvarken genom Assurance eller på annat sått blifvit dem tillagt eller kommit dem tillhanda. Och då jag tillstyrker bifall till hvad Committerade i denne del stadgat, får jag tillägga, att jag deremot icke kan antaga den principen Committerade följt, att nemligen, då den erhållne Assurance Summan ej uppgått till fulla beloppet af den verkliga forlusten genofn Uppbringningen, dif - Stats-Utskottets Belänkanden. 155 ferencen blifvit till ersättning anmäld; ty ehvad denna difference uppkommit derigenom , att högre Assurance ån den erhållna icke blifvit sökt, eller att en och annan Assuradeur råkat på obestånd och således icke mågtat sin ingångne förbindelse uppfylla, så år i förra fallet tydligt <, att då Assurance erhållits för en del af Skeppets eller Lastens värde, sådant försigtighets mått kunnat iaktagits i afseenpå det hela och förlusten derigenom i möjligaste måtto förekommas, samt i det sednare fallet åter, att förlusten uppkommit genom enskilde förhållanden emellan försäkringstagaren och försåkringsgif varén och der Staten således icke år pligtig att mellankomma. En annan omständighet har äfven fästat min uppmärksamhet, den nemligen att i flere uppbringningsmål Skepparen, utan att vid vederbörlig Domstol utföra sin talan om Skeppets och Lastens frigifvande, i stället egenmågtigt ingått Accord med Kaparen och Såmedelst friköpt hvad han till åfventyrs befarade att icke kunna, i Laglig väg återvinna.
Konungens namn» blifvit uteslutne, och har den nu i 40 § befintliga hänvisning till nästföregående § blifvit behållen. Som nu likväl de, i dessa tvänne §§ omnämnda, fall äro de enda, då Riks-styrelsen skulle föras af Thronföljaren, saknas således i det Kongl. Förslaget uttryckligt stadgande derom, att han skulle göra det i Konungens namn. Sammanställes Förslagets ordalydelse i dessa begge §§ med dess föreskrift i 41 §, att, då i der förutsatta fall Stats-Rådet förer Regeringen, densamma skall i Konungens namn föras, skulle deraf möjligen kunna dragas den slutsats, att Regent blifvit tillerkänd rättighet att i eget namn föra Regeringen. Då Utskottet likväl anser det vara af vigt. samt öfverensstämmande med idéen för det monarkiska styrelsesättet, att alltid, utom då thronen är ledig, Regeringen föres i Konungens namn, hvarom jemväl Grundlagen bör innehålla uttryckligt stadgande, på det icke en Regent, må af bristande föreskrift härom, kunna hemta anledning att tillvälla sig magten att föra Regeringen i eget namn ; så linner Utskottet sig redan af den anmärkta omständigheten ega tillräckligt skäl att icke tillstyrka bifall K<mstiluli< ns-Vtskollels Memorial i\’.n 24. 9 bifall till det Kongl. Förslaget. Men härtill kominer ytterligare en omständighet. Vid redaktionen af 41 § Riksdags-Ordningen har i det Kongl. Förslaget icke blifvit införd den under denna Riksdag antagna föreskriften om rättighet lör Ståts-Rådets samtlige ledamöter att. bevista Riks-Ståndens gemensamma öfverläggningar: och ehuru sådant synes hafva tillkommit utan afsigt att föreslå samma löreskrifts upphäfvande, — en åtgärd, hvartill icke heller skäl torde förefinnas. ; har Utskottet äfven i denna omständighet funnit ett hinder för Kongl. Förslagets antagande.
utöfver hvad härtill af staten komme att bestås; varande detta betyg försedt med en påskrift af Kongl. Sundhets-kollegii ordförande, som deruti vitsordat behofvet af en särskild läkare för Norra delarne af Westra ooh Östra Göinge härader; af Anders Medin från Kronobergs län, om anställande af en provincialläkare inom södra delarne af Allbo och Sunnerbo härader, eller, derest Rikets Ständer icke ville härtill lemna bifall, gemensamt för dessa härader samt angränsande Östra och Westra Göinge härader med station i Looshult på gränsen emellan Kronobergs och Christiadstads län; af Stats-L/skottets Utlåtande, N:o 73. 17 af Daniel Danielsson från Jönköpings län, om inrättande af en provincial-läkare-beställning inom Östra härad af samma län; af Josef Holm från Stockholms län, om årligt anslag af 333 r:dr 16 sk. till en extra provincial-läkare för samma län, med station inom Seinminghundra härad; af Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohus län, om tillförordnande af en extra provincial-läkare för Stängenäs ech Sotenäs härader, med station vid Lysekihl; och af Peller Claesson från Elfsborgs län, om arfvode för en extra provincial-läkare inom samma län, med station i Svenljunga församling. Som genom de många från olika orter inom riket i förevarande ämne gjorda framställningar behofvet för helsovården i landsorten af ett ökadt antal läkare måste anses ådagalagdt, inser ock Utskottet angelägenheten deraf, att nya dylika beställningar, der sådane finnas bäst behöflige, varda inrättade. Hvad angår de nu ifrågakomne provineialläkare-tjensterne, är behofvet af en sådan inom Ilandbörds härad och Kalmar län, af en inom Nord-östra delen af Westmanlands län; af minst en inom södra Ångermanland och af en inom Westra och Östra Göinge härader af Christianstads län genom vederbörande myndigheters yttrande och företedde officiela betyg behörigen styrkt, hvarföre erforderlig aflöning för fyra sådana beställningar synes böra beviljas.
Vid Utskottets uti 3i punkten gjorda, af Borgare-Ståndet bifallna tillstyrkan angående Creditiv till Stockholms Stads Brandförsäkrings-Contor, har allenast inom Preste-Ståndet, anmärkning blifvit gjord, men som denne af en Ledamot framställde anmärkning, innehållande, att då alla creditiv-summor inberäknas i utelöpande sedelstocken samt ifrågavarande creditiv-rätt, såsom hittills obegagnad, icke syntes vara vidare behöflig, densamma ej eller borde längre qvarstå; blifvit af en annan Ledamot vederlagd derigenom att lian, på det af den förre anförde skäl, ansett oskadligt om berörde rättighet fortfarande bibehölles; så får Utskottet, som häruti instämmer, tillstyrka, §. 34. att Stockholms Stads Brandförsäkrings-Contor må intill nästa Riksdag bibehållas vid den Contoret medgifne Creditiveller Låne-rättighet till belopp af 33,333 R:dr 16 sk. Banco. Den 3a punkten, gillad af Borgare-Ståndet, bar blifvit lemnad utan anmärkning af öfriga Stånd; i följd hvaraf Utskottet å nyo hemställer, §. 35. att den uti 183 §. af Banco-Reglementet Sparbankerna i Riket förunnade creditiv-rättighet må fortfarande på enahanda vilkor, som hitintills få begagnas. Utskottet bade likväl, hvad serskildt beträffar Creditivet åt Wisby Sparbank, uti 33 punkten hemställt, att under förbehåll, det Wisby SparBank är med ändamälsenlige stadga/iden förseddtill densammas disposition må före ingången af December månad hvarje år uti Landt-Ränteriet i Wisby nedsättas 5,ooo Rxlr Banco emot säkerhet af goda fordrings-do - 4o Banco-Utskottets Utlåtande, N:o do - kument er som till ett belopp af minst hälften i värde öfverstiga berörde summa, dock under vilkor att Spar-Banlten inom den 1 September påföljande år till fullo godtgör Banken de derå dragne belopp jemte ränta.
4 7 är stark nog att låna kraften af en vördnadsbjudande trosartikel; hunt den i öfverensstämmelse härmed, år j 8 1 4, införde, och ännu gällande lieskattnings Method gifvit en laglig rätt åt den orättvisan, att en dass Medborgare får, på andras bekostnad, afskudda sig den allmänna börda, sorn Statens behof brafver; den har från Capitalisten och den samlade Rikedomen öfverflyttat Bevillningen på Jordbruket och andra Samhällsclasser, och under det den lagt en ny grundränta på jorden, kraftigt medverkat till Modernäringens förtryck, och inom sitt område fjettrat den talrika folkhopens idoghet. Då detta beskattnings systern således öppnat, en lika lätt, som derigenom vådelig tillgång till den återstående National välmågan, torde det med skäl kunna räknas till dessa misstag, hvars följder väl till en del kunnat hittills uthärdas, men i hvilkas natur det dock ligger, att i samma män blifva mera tryckande , som en dyrköpt erfarenhet efterlemnat srnärtande sår. Efter mitt begrepp åter, bör den Lag, sorn bestämmer fördelningen af de utomordentliga bidrag Folket, genom sina ombud, beviljar, vara grundad på den naturliga rättvisa, hvarigenom Statsborgaren träffas, endast i den mån han har förmögenhet, som behöfver skyddas och kraft att bära Statsbördornes tyngd, som i möjligaste måtto underlättar jordbruket och andra näringar, i i stället för att dem undergräfva och har Folkets välmåga och trefnad till ett högre föremål, än utprässandet af en skatt, hvilken trycker och utmärglar Landet. En stor Författare, Adam Smith, 48 Bevillnings-Utskottets Betänkanderi. har yttrat: ‘'Hvarje medlem af Samhället, bör bidraga till Samhällets Understöd så nära möj* ligt är, i förhållande till hvar och ens enskilde förmåga: det vill Säga: i mån af den inkomst, som hvar och en åtnjuter, Under beskydd af Samhällskraften. Styrelse-Omkostnaden för medleminarne |af en nation förhåller sig lika med den gemensamma omkostnaden för Landtbönderne af ett stort gods, sorn erfordras till godsets Styrelse: desse sednare äro alla skyldiga, att hä» ra denna kostnad, i den mån de deltaga i godsets fördelar.