Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd af hvad jag således haft äran anföra, och då 56 och 81 §§ RegeringsFormen samt 29 § Riksdagsordningen uttryckligen bjuda och deri sammanstämma, att vid första Riksdag endast må öfverläggas, icke beslutas; då förenämnde 81 §:s enkla och klara föreskrift icke allenast utgör första grunden till 56 §:ns sednare tillkomne mera detaillerade, men dock icke nog fullständiga stadgande, utan ock denna 81 §, såsom i ordningen efter den 56:te, förklarar huru denne sistnämnde bör förstås, och ändteligen då ett Riksens Ständers utlåtande, som blott skulle innehålla tillstyrkan, att grundlagarne i ett eller annat fall borde förblifva orubbade, icke gerna låter tänka sig, emedan detsamma, för att hafva egenskap af förslag, och icke utgöra, att jag så må säga, ett nonsens, ett oting, måste stödja sig på något, och åsyfta något förut ej existerande, vare sig förändring, uteslutande eller tillägg, finner jag, lika med ConstitutionsUtskottet, och på de flere ef detsamma anförde giltige grunder, dels att det haft fullkomligt fog Don i r Mars f. m. 243 att vidhålla den Bestämda i 3:ne särskilde §§ upprepade och ingenstädes motsagde grundsats, att ett grundlagsförslag icke kan af Ständer förkastas vid första Riksdag, hvilket skulle innefatta ett Beslut, som likväl icke då får fattas, dels att innan i grundlagsenlig ordning åberopade grundlagsstadganden Blifvit förändrade, eller redactionen åtminstone kommit i ett klarare och fullständigare skick, någon annan utväg ej förefinnes att i ett fall, sorn det närvarande, uppfylla lagens kraf, än att, såsom Utskottet föreslagit, då ett grundlagsförslag och Ständers utlåtande vid första Riksdag ej stå att förena, desse på en gång och såsom ett helt till nästa Ständers afgörande kunna öfverlemnas. Det ovanliga i vidtagandet afen sådan utväg synes ej derifrån böra afskräcka enär det icke står i minsta strid mot hvad grundlagen åsyftat, och det Blifvit påkalladt af hittills lika ovanliga tilldragelser inom Stånden.
E11 långifvare, som ej har annan säkerhet att trygga sig vid, än erbjuden inteckning och som icke vill äfventyra att se detta, måhända i.och för sig sjelf t val beräknade hypothek, göras, kraftlöst genom gäld, som låntagaren kan hafva ådragit sig i egenskap af förmyndare, Uppbördsman eller föreståndare vid en del allmänna inrättningar, sättes genom detta lagbud i behof af underrättelse och bevis, huruvida en lånsökande innehar, eller innehaft någon sådan befattning om beloppet af de medel, hvarföre han i dylikt fall bör ansvara, samt om eller när samma ansvarighet eller den deraf beroende förmonsrätt må hafva upphört, i händelse lånsökanden blifvit skild ifrån den befattning, hvarifrån densamma sig liärledt. De för åtskillige allmänna cassör utfärdade Reglementen föreskrifva äfven ovilkorligen, att lån derutur ej må lemnäs, emot inteckning uti förmyndares, uppbördsnians och föreståndares fastighet, men sällan är det för den lånsökande möjligt att härom anskaffa tillförlitlige och fullständige underrättelser”. ”Det vigtigaste motivet för ifrågavarande lagbud igenfinnes i Statens skyldighet ali tillse det omyndigas rätt, dem de sjelfve icke äro i tillfälle att bevaka, må blifva af andra med all möjlig omsorg vårdad. Detta lagstiftningens syftemål är ostridigt rigtigt och ädelt, men den utväg, som blifvit vald, för att ernå det, öfverensstämmer föga med begreppet om säkerhet i viss egendom och orsakar derföre i märklig nion lidande för andra, utanatt ändamålsenligt skydda den omyndige, samt synes således hvarken rättvis eller lämplig”. ”Den försvårar lånafhandlingar för fastighets egare i allmänhet, genom den mängd omvägar och dermed förknippade utgifter, som erfordras, för attmer eller mindre tillförlitligt ådagalägga, det låntagaren icke i egenskap af förmyndare står i redovisnings-ansvar, hvarom dock endast i få fall kan erhållas någon sådan visshet, att inteckningen blifver hvad den annars, och så vida fastighetens värde ej blifvit för högt beräknadt, kunde vara: en säker anvisning på tillgångför återgäldandet af det lån, som sökes och sorn, i sådan händelse, ofta utan svårighet skulle erhållas”.
AV. O. L. S. Carl Ltidtig Lalin, Kongl. Hofpredikant, Prost och Kyrkoh, uti Christinehamn och Warnum. L. S. C. G. Berlin, Prost och Kyrkoh, i Balkåkra, Snårestads och Skårby Församlingars Pastorat af Lunds Stift. L. S. J. Osterman, Kongl. Hofpredikant, Prost och Kyrkoh, i Romeleds Pastorat af Götheborgs Stift. L. S. Pehr Ahlqvist, Prost och Kyrkoh, i Thorsås, Calmar Stift. L. S. Anders Sidner, Prost och Kyrkoh, i Grundsunda af Hernösands Stift. L. S. J. A. Säve, Theol. Licentiat, Prost och Kyrkoh, i Tuna Pastorat af Hernösands Stift. L. S. C. Sylvan, Contracts-Prost och Kyrkoh, i Fosie och Lockarps Församlingars Pastorat af Lunds Stift. L. S. Carl A. Thuden, Prost och Kyrkoh, i Bro Pastorat af Götheborgs Stift. Anders Sandberg, Contracts-Prost och Kyrkoh, i Madesjö af Calmar Stift. L. S. A. A. Grafström, Professor, Kongl. Hofpredik., Prost och Kyrkoh, i Umeå Stadsoch Lands-Församlingar af Hernösands Stift, En af de Aderton i Svenska Akademien. L. S. Johan Gahne, Prost och Kyrkoherde i Hejde Pastorat af Wisby Stift. L. S. C. C. Halling, O Vice Talman. L. S. Hunt nar: G. Holm, n. vr>. Salman. l. s. N:o 1 för Stockholm. Kils Limnelius. Nio 1. för Stockholm. C. Åbom. And. Wener. L. S. L. S. Nio 1. för Stockholm. N:o 1. för Stockholm. M. Grapengiesser. A. M. Brinck. L. S. L. S. Nio 1. för Stockholm.
A;:o 2 till Särsk, lltsk. Bet. N:n i händer, blifver hvars och ens andel ännh större, hvarigenom åter några bortfalla, och sä vidare, till dess rörelsen är samlad på några få punkter. Verkan häraf är visserligen i någon mån likartad med den af en auktion, men förfaringssättet är vida enklare och innefattar för öfrigt en säkerhet för den, som vill fortsätta sin försäljning, att icke nästa år uteslutas af en annan, som bjuder öfver honom. Han är dervid tryggad, så länge han erlägger den på honom belöpande andel af skatten. Enligt Utskottets förslag skola Magistraten och Stadens Äldste beräkna, huru stort kannetal bränvin under det följande året skall komma att föryttras genom utminutering, och huru stort qvantum, som skall utskänkas, samt derefter auktioner anställas. Svårigheterna dervid synas vara flera. Att förslagsvis bestämma det qvantum bränvin, som, på det hela taget, i en stad åtgår för året, kan låta sig någorlunda göra; men att på förhand beräkna, huru stor andel af detta qvantum, som kommer att föryttras på minuteringsställen, och huru många kannor som åtgå genom utskänkning, är en uppgift, hvars lösning kunde komma alt sätta älven den bäst underrättade Magistrat i förlägenhet. Dernäst förekommer, att, då antalet försäljningsställen är faststäldt, och å andra sidan det totala kannetalet äfven bestämdt, torde det icke alltid kunna antagas, att vid de blifvande auktionerna summan af anbuden siår in med total-summan af kannetalet. Man kan då föreställa sig, att kannetalet blir genom stora anbud förr slut än antalet försäljnings-ställen, och då måste, i synnerhet om vissa trakter af staden blifvit för dessa bestämda, en omreglering af dem försiggå. Eller ock uppgår icke det budna kannetalet på det bestämda antalet ställen lill det beräknade, och då måste antingen försäljningsställenas antal ökas, hvilket strider emot ändamålet, eller ock kommer en del af den beräknade skatten att icke gå ut.
Men da sadant icke skett och principen redan är rubbad, och det till förmän ej mindre för Staken än äfwen för Private Actie Ägare, som thy förutan torde kunna päräkna wida mer, än laglig ränta, för sine uti Diskonten insalta penningar, gör Ständet sig den säkra förhoppning, att de Resp. Med-Stånden, med afseende uppä ofwan aberopade skäl, upplyst lära finna t/enligt bifalla hwad Prest, Ständet härutinnan östat och för sin del bestutit, nemligen: att Läntagare utur de aä PO» »544 Den 10 Augusts. xio8 nsus anflagne Fonder, lika sa ival sam utur Disconterne, icke fa göra afdrag i intereste-beloppet; anseendes Ståndet ett sädant stadgande desto,nindre kunna kallas obilligt, som det, sadant oaktadt alltid torde finnas förmånligt, att utur förstberörda Fonder erhälla stående Län. 2:0.
»Har ni mycket att ge bort, fra Felice?» »Det räcker nog, donna Elisa. Det räcker nog.» Fra Felice tycktes åter bli sämre, han låg tyst med flämtande bröst. »Jag hade också velat ge det till alla stackars vandrande munkar, som förlorat sina kloster,» hviskade han. Och så efter en stunds betänkande. »Jag skulle också hafva velat ge det till den gode, gamle mannen i Rom. Han, ni vet, som vakar öfver oss alla.» »Är ni så rik, fra Felice?» sade donna Elisa. »Det räcker nog, donna Elisa, det räcker nog.» Han slöt ögonen och hvilade en stund, så sade han: »Jag vill ge det till alla människor, donna Elisa.» Han fick ny kraft af denna tanke, det syntes åter en svag rodnad på hans kind, och han reste sig på armbågen. »Se detta, donna Elisa,» sade han, i det han stack handen inom kåpan och tog fram ett försegladt kuvert, som han räckte henne. »Ni skall gå och ge detta till sindacon, till sindacon i Diamante. Här, donna Elisa,» sade fra Felice, »här finnas de fem siffror, som vinna nästa lördag. De hafva blifvit uppenbarade för mig, och jag har tecknat upp dem. Och sindacon skall taga dessa siffror och låta slå upp dem på den romerska porten, där allt viktigt kungöres. Och han skall låta folket veta, att detta är mitt testamente. Detta skänker jag alla människor. Fem vinnande siffror, en hel kvintern, donna Elisa!» Donna Elisa tog kuvertet och lofvade att ge det till sindacon. Hon kunde ej göra annat, ty den stackars fra Felice hade ej många ögonblick kvar att lefva. »Då nu lördagen kommer,» sade fra Felice, »då är det många, som skola tänka på fra Felice. — ’Månne gamle fra Felice skall bedraga oss?’ skola de fråga sig. ’Månne det kan vara möjligt, att vi skola komma att vinna en hel kvintern?’ På lördagskvällen är det dragning på rådhusets balkong i Catania, donna Elisa. Då bära de ut lotterihjulet och bordet, och lotteriherrarne komma, och det lilla, vackra barnhusbarnet.
Lika med Friherre Åkerhjelm har jag reserverat mig i Utskottet mot beslutet, att, då två Stånd der stannat mot två, frågan skulle förfalla. Jag får 410 Den 27 Maji. äfven upplysa, att ehuru Utskottets Ledamöter varit, på sätt Betänkandet utvisar, af olika meningar, i afseende på sjelfva förslagets antaglighet, hafva likväl Ledamöterne varit fullkomligen ense derom, att de olika meningarne skulle som alternativer till BiksStånden ingå, och denna öfverensstämmelse grundar sig på ett (ji anledning af väckt fråga om Grundlagsfrågors hvilande' i 5 år, oaktadt Urtima Biksdag dessförinnan skalle inträffa, och hvari två Stånd inom Utskottet stadnat emot tvänne) fattadt beslut, att vid alla sådane händelser, der tvänne Stånd stadnade emot två, de särskilta meningarne borde för BiksStånden framställas. I anseende till detta beslut var jag väl af olika tanka med pluraliteten, men sedan ett sådant beslut blifvit en gång af de fleste Ledamöterne fattadt, borde det vid alla lika tillfällen af Utskottet följas, och det är af den anledning, som uti det nu förevarande mål tvenne alternativer blifvit framlagde, Grefve Spens, Jacob Melcher: Ibland alla, mål, som med egen beslutande rätt tillhöra ConstitutionsUtskottet att afgöra, är denna egna beslutande rätt uti inlet så ostridig, som i frågor, huruvida ett af enskild Riksdagsman ingi fvit, eller inom Utskottet vackt förslag skall till Riksens Ständer framställas eller ej, GonstitutionsUtskoltet har ostridigt ensamt rätt, att till en sådan framställning godkänna ett förslag, eller oek afslå det. Riksens Ständer kunna i detta fall ej anses såsom någon inslance öfver Utskottet. Dylika frågor afgöras Den 27 Maji. 411 således definitift i ULskottet genom dess pluralitet, och denna kan så länge det olyckliga voteringssättet i Utskotten subsisterar, ej anses vunnen, då två Stånd stadna emot två.
11 skottets uppmärksamhet på angelägenheten att förekomma sådana illa beräknade åtgärder , hvarigenom realisationen skulle kunna undergräfvas; jag föreställde mig, att ett års förlopp vore för tidigt att bedöma realisationens utgång; att om efter denna tid 2 millioner Specie voro utvexlade, och 5|:del million Sedlar dermed inlösta, så att inneliggande Silfverfonden motsvarade 12,266,666 R:dr 32 sk., men Sedelstocken blott utgjorde 29,166,666 R:dr 32 sk., så kunde, enligt Utskottets mening, genast en ny sedelemission af 7,633,333 R:dr 16 sk. verkställas, äfven om silfverutvexlingen ur Banken alltjemt fortfor; blefve 2§ millioner utvexlade, så kunde, ulan afseende på fortfarande ofördelaktiga conjuncturer, 4»866,666 R:dr 32 sk. sältas i omlopp; till och med om 3 millioner blefve utvexlade, kunde 2,3oo,ooo Specie nya sedlar utgifvas. Hvar och en finner, att äfven om Fullmägtige icke begagnade hela den magt, som här blifvit alldeles obetingadt lagd i deras händer, så vore likväl hela realisationens bestånd satt på spel, om den i alla fall nog svaga silfverfonden skulle i realisations-ögonblicket hotas med en af de möjligtvis segrande interessena tillvägabragt ny sedel-emission. I afseende att förebygga sådana misstag, hvarigenom vårt myntväsende kunde återkastas i den förvirring, hvarifrån vi söka en räddning, har jag, dels vid denna n:te, dels vid den följande aira och 22:a punkten föreslagit inskränkningar, nemligen, att lånerörelsen icke borde utvidgas utöfver de tillgångar, som genom stadgandena 1 punkterrie 12, 20 och 26 blifvit disponibla, eller i fall att denna , i min tanka, rättaste åsigten ej blefve gällande, att lånerörelsen ej måtte utvidgas eller cassa-creditiven derutöfver förnyas, i förening med utländsk skuldsättning.
Dä, enligt min tauke, Sverige för närvarande har mycket ondt om sådana utmärkta förmågor, som erfordras för en öfre kammare, så har jag trott det klokare att minska dess ledamöters antal, för att sålunda underlätta ett fullt värdigt besättande af dessa platser, än att söka genom denna kammares mångtalighet ersätta hvad som möjligen kunde saknas i utmärkthet och anseende. Genom förenämnde förändringar har jag afvikit från Örebro-förslaget och upptagit det Gudmundssonska i dessa delar. 1 fråga om inskränkningarne af valrätten har jag deremot icke ansett nödigt följa det Gudmundssonska förslaget, utan anser Örebro-förslagets bestämmelser utan våda kunna godkännas, hvarföre jag blott till dess lydelse i § 7 af Vallagen fogat det vilkoret för valrättens utöfning, att bevillning enligt andra artikeln skall af den väljande vara erlagd. Att den, som vill ålnjuta de medborgerliga rättigheterna äfven bör fullgöra skyldigheterna, lärer en hvar finna tillbörligt. För öfrigt hafva de vid sednare riksdagar vidtagna grundiags-förändringar blifvit tillämpade på detta förslag, så vidt de synts mig förtjena iakttagas äfven för den nya representationen. Sedan jag nu antydt de förändringar från de äldre bekanta förslag, sorn med detta äro i hufvudsak likartade, vill jag förklara att jag visserligen anser dessa förän - 6 Konstilutions-UIskottets Memorial N:o il. dringar önskvärda och förljenta af Höglofl. Utskottets bifall och förord, men, att jag likväl med kännedomen om, huru lifligt folket i landet önskar och huru mycket det är i behof af en national-representation, som uttrycker, såsom 1810 års Konstitutions-Utskott kallar det »nationens allmänna vilja,» icke kan motsätta mig antagandet af hvilket annat förslag som helst, hvilket liksom detta är bygdt på hufvudgruuderna af valrätt för hvarje fullmyndig, välfrejdad och oberoende man — samfälda val utan åtskilnad genom Stånd eller klasser samt lika rösträtt för hvarje valberättigad medborgare, — ifall ett sådant mer än mitt skulle kunna få glädja sig åt Höglofl. Utskottets benägenhet och förord.
De underdåniga besvär, jag öfver detta utslag anfört, innehålla fullföljande af de förut i samma ämne anförda underdåniga besvären, samt den anmärkning, beträffande det i Hofrätten hörda vittnets berättelse, att jag i afseende på föremålet för detta vittnesmål icke visste, huru det kunde sägas, att ej ens half bevisning vöre åstadkommen, då vittnesmålet lemnade jakande svar på frågan, huruvida den af vittnet såsom Sekreterare författade anteckning i mitt diarium, hvilken innehåller, att vid genomseende af Rådstufvu-rättens protokoll för åren 1852 och 1853 förekommit, att en ej obetydlig del af samma protokoll icke blifvit uppsatt, öfverensstämde med förhållandet, sådant vittnet det då uppfattat, i hvad angick domboken för år 1852. På denna anteckning i diarium vore åtalet i denna punkt grundadt; och om jag borde medgifva, att diarium icke ensamt innefattade full eller half bevisning; så syntes, det »nig dock icke ens begripligt, hvarföre detta diarium, omedelbarligen efter dombokens granskning uppfattadt och derefter med liflig ed bekräftadt af den person, som detsamma uppsatt, skulle kunna betraktas såsom utgörande mindre än half bevisning om det deri upptagna förhållandet. Häruppå har Kongl. Maj:ts nådiga beslut ännu icke hunnit meddelas. Kongl.
Vid 23 §. a) Att försegling af bränvins-brännings-redskap må npphöra, såsom onödig och kostsam; b') att vid slutet af 23 §., bör tilläggas: ”annorlunda än 8:de och i i:le §§. föreskrifva.’’ Vid 28 §. a) Att antingen alla, eller också inga afkylnings-redskap, böra förseglas; b^ att vid 26 §. följande tillägg må införas: ”Skulle ej alla uppgifne ”1 jfftpannor blifva framlemnade till försegling den pålysta dagen, böle den ”uteblifvande 3a sk. Banco; och utsändes derefter vederbörande att, på ’’pannegarnes bekostnad, verkställa försegling å de pannor, som å den ut”lysta dagen icke blifvit till försegling framhafda. Skulle anmäld inmurad eller lyftpanna blifvit försåld eller såsom bränvins-redskap onyttig ’’gjord under bränningsliden, skall förseglaren derom underrättas, emot beavis vid utlyst förseglingsmöte. Sker det ej, ersätte den, hvilken den ”uragtlåtna skyldigheten ålåg, förseglingsmannen dess resekostnad, derest ”han till försegling af sådan redskap sig infinner;’’ c) att den i 26 §. medgifna ersättning af allmänna medel för materialier till förseglingen bör utgå och inbegripas i arfvodet för förseglingsbestyret. Vid 29 §. Att den i denna §. Kongl. Maj:t medgifna rättighet att tillåta större pannerymd än 90 kannor, må, såsom högst olämplig och principvidrig, borttagas. Då Utskotten, som vid upprättande af det nya förslag till förändrade föreskrifter, rörande grunderne och vilkoren för brän vinsbränningens utöfning samt afgifterne derför, hvilket härhos finnes bifogadt, tagit dessa anmärkningar i noggrant öfvervägande, ansett öfverflödigt och endast ledande till en onödig vidlyftighet, utan att närmare utreda sjelfva saken, att serskildt Hevillningssamt Alim. Be.sv.- och Ehon.-TJtskollens Utlåtande, N;o 5.
Handeln underlättad, I 1. s 63'—70. — om inskränkning af Finska; Motioner, remitt. till Bev. och Ekon. Utskottets Betänkande, V 1. s 444 — 45i, bif. af PresteStåndet, IX S891, af Adelil, IX s 898. Underdånig Skrifvelse, X 1. s 879 — 881. RiksdagsBesIutet, §• 44* HandelsBalken, om ändring af q Cap. 2 §. Motion, remitt. till Lagutskottet, II s Utskottets Betänkande, VII 3. 2. s^i — 76, bif. af Adeln, IX 3. s 34 *» af PresteStåndet, IX 3. s 349, af BorgareStåndet, IX 3. s 377. om dito af 17 Cap. 8 §. Se Uppbörd. — förhållanden, om utvidgade, emellan Sverige och Norrige. Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, II s i358. Utskottets Betänkande, VIII s 144^ — i45o, bif. af PresteStåndet, IX 3. s 43, af Adeln, IX 3. s 75, af BondeStåndet, IX 3. s 96, af BorgareStåndet, IX 3. s 102. —- LåneContoir, cm inrättande af ett i Götheborg. Konungens nådiga Proposition, I 1. s 43q — 443, remitt. till BancoUtskottet, II s 1176, 1179. Utskottets Betänkande, VI 1. s 4^o — 453, lagdt till Handlingarne af Adeln, IX s 533. Underd. Skrifvelse, X 2. 1. s 36i, 36a. — frihet, om en utvidgad. Underd. Skrifvelse, X 2. 2. s 27—35. RiksdagsBeslutet, §. 44- — ordning, Förslag till förnyad.
Rerörda paragraf innehåller nemligen, bland annat, att der någon fiskrättsegande det begär, eller Konungens Befallningshafvande så nödigt aktar, för hvarje ort skall genom öfverenskommelser bestämmas: under hvilka delar af året, med hänsigt till det ena elier andra fiskslagets lektid, fisket efter samma fiskslag bör inställas; det sätt, hvarpå fiske under tillåten tid bör ske, så ock med hvad redskap, och huru denna bör vara beskaffad till storlek, masker eller sammansättning i öfrigt, äfvensom hvad eljest till fiskets bevarande och upphjelpande kan tjena, såsom bortskaffande af uppgrundningar i vattendragen och andra hinder för fiskens gång, o. s. v. Vid öfvervägande af hvad §:n sålunda innehåller, torde, emot hvad motionären påstått, befinnas, alt densamma lemnar rättighet till öfverenskommelse om allt hvad till denna näringsgren kan höra, på samma gång som den lemnar en hvar fiskrättegande det skydd, honom bör tillkomma, dymedelst att pröfning af en öfverenskommelse, hvilken, om ock af en stor majoritet träffad, dock möjligen kan förnärma annans rätt eller vara för fisket eller det allmänna skadligt, är öfverlemnad åt den högsta administrativa myndigheten i länen, öfver hvars beslut klagan må föras i den ordning, som för hushållningsmål i allmänhet är föreskrifven. Till följd af hvad sålunda blifvit anlördt och då i Kongl.
Kan du tvifla på, att jag finns, och att jag är Glädjen?» Han såg på henne med en slö, öfverlägsen blick. »Du är galen, min vackra flicka, det är hvad du är! – Nu skall du få höra, hvad en förnuftig människa säger om saken! Han rullade upp sina papper och började läsa: »Den dödens pestdunst, hvari jag är född, Med evig dimma solen för mig skymmer! Hvad hjälper det, att » »Hvad är det där för smörja!» ropade Glädjen och slog med sin flata hand på manuskriptet, så att alla de lösa pappersbladen dansade nedför alléen och flögo in i buskarne. Diktaren kastade en rasande blick på henne. »Akta dig!» ropade han. »Skynda dig och hjälp mig att fånga dem! Du vet inte hvad människorna komma att mista, om min dikt går förlorad!» Men Glädjen brast ut i ett högt och klingande skratt och sprang läll som en hind öfver den stora, ljusa gräsplanen. Hon ville bort och se hvad som blifvit af hästarne. Hon fann dem lugnt betande i skuggan af några kastanjeträd, och fortsalie då sin väg genom parken. Vid en af utkanterna fann hon en liten grind, som hon öppnade, och som ledde ut till den offentliga promenadvägen, hvilken under skuggan af en dubbel allé af lönnträd slingrade sig längs ån. Det var den hetaste tiden på dagen, och endast få promenerande syntes till, men då Glädjen fortsatte vägen längre ut emot skogarne, fick hon öga på två unga människor, en man och en kvinna, som gingo med armarne om hvarandras lif, medan deras ansikten nästan berörde hvarandra. De tycktes fördjupade i ett hviskande samtal, och Glädjen log vid tanken på alla de varma ord, som dessa två lyckliga skulle säga hvarandra. Länge gick hon med ljudlöst lätta steg bakom dem på det täta gräset, men till sist kunde hon icke motstå att närma sig. Det föreföll henne, som om hon skulle vara en välkommen tredje man i deras sällskap. Då hon hade kommit tätt bakom dem, lade hon en arm om halsen på hvar och en af dem och stack fram hufvudet emellan dem. Med ett utrop af förskräckelse flögo de från hvarandra. »Blef ni rädda?» frågade gudinnan förvånad.