Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingeniör-korpsen. n) Beträffande det till denna korps hörande Sappörkompani, har E. K. Maj:t, enär värdet af den å kompaniets stat uppförda brödspanmål, 1,664 kubik(ot, hvarför nu finnes beräknadt ett kontant anslag af 2,636 R:dr 67 öre, efter det förändrade statspriset å spaumål, rätteligen utgör 3,328 R:dr, föreslagit, att skillnaden mellan dessa belopp måtte med 691 R:dr 33 öre tilläggas Ingeniör-korpsens nuvarande anslag; och hafva Rikets Ständer bifallit förevarande framställning sålunda, att den för Sappörkompaniet beräknade spanmåls-qvantitet, 1,664 kubikfot, i Riksstaten må uppföras såsom oindelt spanmål med ett förslagsvärde af 2 R:dr kubikfoten till belopp af 3,328 R:dr, men Ingeniörkorpsens penninge-anslag deremot minskas med ett belopp af 2,636 R:dr 67 öre. 4) För uppsättning af ett nytt Sappörkompani har E. K. Maj:t äskat ett belopp af 17,319 R:dr 65 öre; och hafva Rikets Ständer i afseende å denna fråga af SlatsRåds-prolokollet inhemta), bland annat, hurusom Chefen för Ingeniörkorpsen redan år 1856 gjort underdånig framställning om uppsättning af de enligt den uppgjorda planen ännu återstående andra och tredje Sappörkompanierna, men att E. K. Maj:t funnit de många vid förra riksdagen ifrågasatta andra angelägna föremål, som erfordrade anslag, lägga hinder i vägen alt då föreslå Rikets Ständer beviljandet af de härtill nödiga medlen. Då emellertid en armés företag i krig väsendtligen vore beroende af det skick, hvaruti Ingeniörväsendet sig befunne, och i första rummet den del deraf, som utgöres af krigsbryggor, med hvad i detta hänseende hittills kunnat här åstadkommas vore så otillräckligt, att dermed föga kunde uträttas, och det nuvarande krigsbrvggeväsendet således skulle vid krigslillfällen blifva af högst inskränkt användbarhet, har E. K.
BancoUtskottet: Örn låne-biträdet till Skara Consistorium* angående lagsökningen emot Rådmannen Kjellander i Carlstad; samt i Frågan om publicitet af Bankens angelägenheter. Lagutskottet: Angående yrkad befrielse för Rådmän oell Kämnärer från deltagande i ansvaret för försummelse med Domböckers oell Protocolls insändande; rörande vackt fråga om uppbäfvandé af BorgRätterne samt upphörande af RiksMarsknlksEmbetets befattning med skuldfordrjngsmål; om LagCommittcens förslag till RättegångsBalk; samt om offentlighet vid Domstolar och PoliceKamrar i Städerne; angående yrkadt förbud för Ledamöter i HofRätt att sig emellan byta lottade Mål; samt Allmänna Besvärsoch OeconornieUtskottet; Om ökadt antal Canzlister i Utskottet; oni tiden för de allmänna utskyldernes erläggande; i frågan om FrälseBönders frihet från Fjerdihgsmäns-befattningen; om Väder-Mjölq varnarp Den 27 Maji J. m. och Tullin jölQvarnars anläggande; om vigtens inbrännande på kärlen, då Norrske Lakegods säljes ur andra hand; rörande Kungörelsers påtecknande af Krono-betjeningen innan de från Predikstolarne uppläsas; om Lumpsamling för PappersBruken; angående skyldighet för Postmästare, att emot ersättning hålla Postbok med Landtboer; 0111 sättet att reglera Marknads-tider; rörande yrkad skyldighet för Pastorer att årligen tili vederbörande LandsCanzlier ock Dom. Capitel insända Utdrag af Kyrkoböekerne öfver döde och födde; om anläggande af en Köping i Frycksände Socken af Wermlands Län; angående Kohlskrindor och Kohhnatare; om värfning till Extra Roteringen och beklädnaden åt manskapet; och om yrkad befrielse för Gottlands hemmans-ägare att in natura aflemna Skaf* fe-Tjära nt. m. 5;o Bifall till Kongl. Maj;ts Nådiga Skrifvelse, till Riksets Ständer, angående rättighet för Kongl.
Sils kännedom, att t. ex, läsa upp något om spaderdain. Hr Lefren: Jag har med fägnad hört den välvilja, som Gr. Frölich här yttrat personligen emot Frih. Cederström, då lian afrådde honom ifrån att vidare yrka på upptagande af denna sak. Jag har älven fästat min uppmärk - Den 22 Maj f. m. samhet dervid, alt han visat samma välvilja för publicisterna, då lian icke ville att desse skulle få tillfälle att derom yttra sig. Jag hemställer likvid till Frih. Cederström, om lian icke, oaktadt (fr. Frölich* goda råd, skulle linna lämpligt, att hans ord och de upplästa prot.utdrtn qvarstanna i 11. o. Adis prot.; men hvad remissen vidkommer, så tillstyrker jag, alt motionären ville låta,frågan derom förfalla. Jag är och (örblifver af den tanke, att målet bör slå qvar till samtidens kännedom, och jag beklagar, att Gr. Frölich, som vid Hera tillfällen yttrat sig emot dessa framställningar lör publiciteten, icke skall linna att detta är ett mål af vigt. För öfrigt är jag glad att, då jag så ofta af Grefven får tillmålen för bristande lugn, vid detta tillfälle kunna påminna Grefven om den blygsamhet och det lugn, som han liar alt iakttaga. [Jr Dalman, Wilh. Fredr.: Ehuru jag för min del visst icke linner de af Frih. Cederström upplasta handlingar vara af något slags vigt, hvarken för R. o. Ad., för publiciteten eller för historien, eller att de hafva något slags varde för öfrigt, om icke för Frih. Cederström, hvilken jag förmodar emot lösen dertill vunnit äganderätt, så anser jag mig likväl skyldig yttra, att jag ej kan gilla deras åsigt, som yrka att R. o. Ad. må besluta, att ifrågavar. anförande af Frih. Cederström, jemte de upplästa prot.utdrm, böra utgå ur prottna.
Förordningen af den 3r Augusti r8i5 r och 3 mom. in* nehåller: ”En hvar, som på landet Bosatt är, och, utan att hero af andra, eger lagligt skydd och försvar, Städernas \nvår\are , hvilka med behavigt tillstånd idka handel derifrån icke undantagne, t ger rätt alt med kreatur, victualier och andra inhemska landtmannavarcr, såsom smör, ost, saltadl och lorkädt eiler rökt kött oeh fläsk, fågel och annat vildt, saltade och torra fiskvaror, sill, humbla, talg, råa hudar och skinn, horn, ull, honing, vax, m. m. drifva handel,■-och sådane varor från en 01 f. till en annan förn, upplägga eller i parti föryttra, både under och emel arv marknader , läde i städ och ä landet,. Utbyte af landtrnanna producter vare likaledes fritt och obehindradt” Då nu den så mycket omskrikne och ladlade gårdfariliandeJsrältigheteu ingen ling innehåller, utom fri försäljningsrältighét af de häradenas af Elfsborgs Län tillverkningar, är ju denna rättighet i likhet med hvad alla öfriga släder åtnjuta och af dem utan klander dagligen utöfvas, fastän det sker med andra landtrnanna produclerp den hufvudsakligaste skilnaden är alt gårdfarihandelsvaroina ku»- sto Xdgsamt 'Ålim. 2?wo, ec7i Oecort. Visit. Betänkande N:o x\. na brira kostnaderna afen längre transport, och blifva derföre spridda vidare omkring, då vanligen andre landtman!) a varor ej kunna tåla del i så hög grad. 2:0 Betänkandet är' stridande mot billighet. Enligt LandshöfdingeEmhelets i Elfsborgs Län Fern års berrättelsp för i832 visar det sig, att Summan af årliga statsbidrag utgör för Borås Rdr 20,-itp: ra sk. 7 rst, B:co och för Ulricehamn Rdr. 8,558: 14 sk. 7 rst.
WALTER. med porträttet? Frid med dig då. Hur går det THORIN. Åh jo...! Pö om pö, det vill säga, uselt. WALTER. tid att sitta. Ja då! (Walter går.) THORIN. ju hygglig! Hvad tog det åt honom i dag? Han var HANNA. Var han? Ja, ser du... Hör du, Wille, har du aldrig talat illa om mig någon gång? THORIN. Om dig...? Se så, raska på nu bara! Hanna har väl HANNA. Ja, tänk, att du inte gått förut. Jag tror ­ 26 ­ HANNA. färg på håret, eller stora fötter, eller någonting i den vägen? THORIN. Nej, hur skulle jag kunna säga det? HANNA. ska man bara tala godt om folk, då blir det ju Åh, sån't där kan man väl säga! Hvarför Sagt, att jag har för kort haka, eller ful ingen sann bild af dem. Man ger ju människor falska föreställningar på det viset. Nästa gång mig det! du talar om mig, ska du tala illa om mig. Lofva THORIN. Men... Kan jag göra dig en tjänst med så litet, så. HANNA. För ser du, jag talar illa om dig. THORIN. Tackar... HANNA. hals och går på sned som en flundra. THORIN. så förtjust i mig i dag. Ja. THORIN. Hm, ja, det finns de, som tycker om flundror. Aha, nu förstår jag. Det ä' därför, han ä' HANNA. Jag har sagt, att du har kort hår och lång ­ 27 ­ HANNA. kunna tala om allting för hvarann, allt hvad man tänker, och allt hvad man gör, och allt hvad man säger. Det ä' bästa beviset på, att Jag har sagt, att du ä' olyckligt kär med. (Paus.) THORIN. Skulle det också vara ett bevis på... HANNA. förstår du, Det föll sig precis lika lätt, som om jag skulle ha sagt, att du tycker om att måla nattstämning. THORIN. andra tungt här i världen.
Proposition M 43. genom byte ingår såsom beväringssoldat, befrias från rekrytmötet, men deltaga i vapenöfning så många år, som det ålegat den med honom bytande att möte bevista, och öfvertaga den bytandes tjensteår i krigsförstärkningen. Vidare, och som afgiften för vapenöfningsfrihet bör motsvara den verkliga uppoffring, vapenöfningspligten kan medföra, men hvarken vara så hög, att den endast af de mera förmögna kan erläggas, eller så låg, att den uppmuntrar till otidigt begagnande af friköpet, anser Kongl. Maj:t: att vapenöfningsfrihets-afgiften för hvarje år må, likasom nu, af Kongl. Maj:t bestämmas. Ju flere befrias från vapenöfniugen, destomera nedsättes antalet af dem, bland hvilka beväringssoldaterna skola uttagas. Denna befrielse bör således icke alltför långt utsträckas; och Kongl. Maj:t anser: att den för medlemman. af frivilliga skarpskytteföreningar i vissa fall med gift) a befrielse från första årets vapenöfning med beväringsmanskapet må, sedan den längre rekryt-exercisen börjat, upphöra för dem, som blifva bevärings-soldater. Till följd af beväringssoldaternes nu föreslagna längre öfningstid, anser Kongl. Maj:t: att den tid, inom hvilken beväringsskyldig, som för vapenöfning eller tjenstgöring varit ur enskild tjenst frånvarande, är berättigad att i tjenst eller lära återgå, må utsträckas från 8 till 12 veckor. Med afseende på nu gällande föreskrifter för afskedadt manskaps pensionerande, och i betraktande af beväringssoldatens utsträckta vapenöfning, anser Kongl. Maj:t: att beväringssoldat, som tager tjenst i nummer vid eller, befordrad till befälsgrad, öfvergår till den stående arméen, må i afseende å pension få beräkna de år, han varit beväringssoldat, såsom tjenst vid indelta arméen.
Fredens välsignelser hafva länge utgjort den förnämsta lyckan iuom vårt fädernesland, 520 Den 11 Maj. sorn under denna tid, om också någon gång klagomål i vissa afseenden med skäl icke hafva saknats, likväl framgått i förkofran och välstånd. Det må derföre ursäktas, om man hyser farhågor för beträdandet af en bana, hvars utgång icke kan förutses, en bana, som kan medföra en förut saknad nationalskuld, aflynande handel och förstördo näringar, med ett ord, en verklig nationalolyeka. Men dä man å ena sidan beräknar dessa olycksbringande följder, måste man också ä den andra besinna, att del finnes en stund, då man är nödsakad alt vara beredd äfven på farorna, på ett krig eller, till det minsta, på ett försvar af sitta egna landamäre)). Politiska förhållanden hafva under de sist förflutna månaderne uppstått inom en stor del af vår verldsdel af så ovanlig beskaffenhet, att man icke katt med någon visshet förutse, huru allt slutligen utvecklar sig. Folk som hittills icke haft någon politisk frihet, men nu tillkämpat sig sådana rättigheter, störta fram uti en yra, som understundom, icke respekterar någon statsrätts fordringar, och då man ser, att sä är förhållandet, då hör hvar och en nation betänka, hvad omsorgen om eget lugn och eget sjelfbestånd kan fordra och behöfva. Då man genomläser den K. skrifvelse!) lill StalsUtsk. finner man utan tvifvel, alt Konungens rådgifvare sä uppfattat förhållandet, och det är hufvudsakligen af samma anledn., som för dem tyckas gjort sig gällande, nemi. upprätthållandet af fosterlandets ära, och bevarandet af dess egna, dyrbara intressen, sorn jag anser det begärda anslaget böra bifallas, lili samma K. skrifvelse finnes äfven omnämndt, att ett grannrike sorn nära hotas med undergång, begärt hjelp af sina Svenska stamförvandter.
Alltså höll den andre Cherub ock tio alnar; och var lika mått och lika rum åt båda Cherubim; Så att hvar Cherub var tio alnar hög. Och han satte de Cherubim innan i huset; och Cherubim räckte ut vingarna, så att ensderas vinge kom intill denna väggena; och dens andras Cherubs vinge kom intill den andra väggena; med midt i huset kom den enes vinge intill den andras. Och han bedrog de Cherubim med guld. Och på alla husets väggar allt omkring lät han göra snidverk med utskorna Cherubim, palmar och blomverk, innan och utan. Och bedrog han golfvet af huset med gyldene skifvor, innan och utan. Och i chorens ingång gjorde han två dörrar af olivoträ, med femhörnad dörrträ; Och lät göra snidverk deruppå af Cherubim, palmar och blomverk, och öfverdrog dem med gyldene skifvor. Alltså gjorde han ock i templets ingång fyrahörnad dörrträ af olivoträ; Och två dörrar af furoträ, så att hvar dörren var i två delar, som tillhopahängde på deras hängsler. Och han gjorde deruppå snidverk af Cherubim, palmar och blomverk, och öfverdrog dem med guld, allt såsom det befaldt var. Och han byggde desslikes en gård derinne af tre radar huggen sten, och af en rad höflad ceder. Uti fjerde årena i den månaden Sif vardt grundvalen lagd till Herrans hus. Och i ellofte årena i den månaden Bul, det är den åttonde månaden, vardt huset redo, som det vara skulle, så att de byggde der i sju år uppå. Men uppå sitt hus byggde Salomo i tretton år, förr än det allt fullbygdt var, nämliga: Han byggde ett hus af Libanons skog, hundrade alnar långt, femtio alnar bredt, och tretio alnar högt. På det samma fyrhörnada lade han bottnen af cedrebräde, på cedrestodar å rad; Och der ofvanuppå en sal af ceder på samma stodar, hvilka voro fem och fyratio, ju femton i hvar rad. Och voro fenster efter de tre radarna, tvärtemot hvartannat, tre emot tre;
Dessa lagstadganden oaktadt har Utskottet för egen del ansett sig tillständigt väcka den motion, att hvad Utskottet, med anledning af Herr Rinmans i behörig ordning väckta Allmänna Besvärsoch Ekonomi-V t skottets Betänkande N:o 200. 3 förslag, förordat, jemväl må ega tillämplighet för Jemtlands, Gefleborgs och Fahlu län, och detta allt ehuru någon utredning af frågan uti dess vidsträcktare tillämpning så mycket mindre kunde ifrågakomma, som beslut härom först fattades vid Betänkandets justering. Såsom grund för detta beslut förebars ej allenast att nämnda utsträckning af Herr Rinmans förslag ej kunde betraktas såsom en ny motion, utan fastmera vore att anse såsom en naturlig följd af förstnämnda förslag, men ock att Utskottet, oberoende af väckta motioner, egde rätt att i ämnen rörande allmän hushållning sig utlåta; synnerligast då nya förslag förmenas ega sammanhang med i laglig ordning väckta frågor. För min del kan jag likväl så mycket mindre godkänna dessa åsigter, som deraf skulle följa att, med afseende å mångsidigheten af de ärenden, som hemfalla under Utskottets handläggning, Utskottet skulle kunna konstituera sig till en motionsfabrik, om hvilkens lagliga tillvaro Grundlagen intet har att förmäla. Visserligen måste det stundom inträffa att hvarje lagstadgande, huru enkelt och billigt det än må vara, kan finnas hämmande eller tryckande för godtycket, men lagen måste dock lydas, äfven om för tillfället afvikelser derifrån synes vara af föga betydelse, och då, hvad Grundlagarne särskildt beträffar, dessa böra tolkas efter deras ordalydelse, således utan ali pröfningsrätt med afseende å deras förmenta andemening; så måste jag anse att Utskottets majoritet i nu anmärkta hänseende gjordt sig skyldig till ett förbiseende af Grundlagens stadgande. Jag måste i följd häraf ock yrka alt Utskottets Betänkande måtte afslås i de delar detsamma öfvcrskrider hvad af motionären, Herr Rinman, blifvit föreslaget.» Häri instämde Herr Doktor llundgren och Herr Prosten Modigh.
Så skall ock min himmelske Fader göra eder, om I icke förlåten af edor hjerta, hvar och en sinom broder det de bryta. Och det begaf sig, när Jesus hade fullkomnat det talet, gick han utaf Galileen, och kom in i Judee landsändar, vid sidon af Jordan. Och honom följde mycket folk; och han gjorde dem der helbregda. Då gingo de Phariseer fram till honom, frestade honom, och sade till honom: Är det ock rätt, att man skiljer sig vid sina hustru, för allahanda sakers skull? Då svarade han, och sade till dem: Hafven I icke läsit, att den, som gjorde menniskona af begynnelsen, man och qvinna gjorde han dem? Och sade: Fördenskull skall man öfvergifva fader och moder, och blifva när sine hustru; och de tu varda ett kött. Så äro de icke nu tu, utan ett kött; det nu Gud hafver sammanfogat, skall menniskan icke åtskilja. Då sade de till honom: Hvi böd då Moses gifva skiljobref, och öfvergifva henne? Sade han till dem: För edart hjertas hårdhets skull tillstadde Moses, att I måtten öfvergifva edra hustrur; men af begynnelsen var det icke så. Men jag säger eder: Hvar som skiljer sina hustru ifrå sig, utan för hors skull, och tager ena andra, han gör hor; och den som tager den öfvergifna, han gör hor. Då sade hans Lärjungar till honom: Hafver mansens sak sig så med hustrune, då är icke godt gifva sig i ägtenskap. Då sade han till dem: Hvar man tager icke detta ordet, utan de, hvilkom det blifver gifvet; Ty somlige snöpte äro, som så äro födde af moderlifvet; och somlige snöpte äro, som äro snöpte af menniskom; och somlige snöpte äro, som sig sjelfva hafva snöpt, för himmelrikets skull. Hvilken som kan tagat, han taget. Då vordo barn burne till honom, att han skulle lägga händer på dem, och bedja; men Lärjungarna näpste dem.
För åskådliggörande häraf vill jag i största allmänhet nämna något om den olika ställning, som den moraliska erfarenheten under olika epoker intagit. Hos grekerna i antiken — jag menar nu icke de grekiska filosoferna speciellt, utan grekerna i allmänhet — underordnades denna erfarenhet under en erfarenhet med mera opersonligt innehåll nämligen den estetiska erfarenheten af det måttfulla, harmoniska. Sedligt lif blef därför för dem framför allt ett måttfullt, harmoniskt lif. Detta sammanhänger därmed, att det personliga öfverhufvud fattades endast såsom en tillfällig egenskap hos ting. Under medeltiden utsöndrades fullständigt den sida af erfarenheten, som har ett andligt, i egentlig mening personligt innehåll, den moraliskt-religiösa, från den med naturligt, opersonligt innehåll. Därvid blef den förra den absolut öfverordnade, den senare sköts helt och hållet åt sidan. Det sedliga lifvet framstod rent af såsom ett undertryckande af det naturliga. Med renässancen inbröt en våldsam reaktion häremot, i det att tvärt om den sedliga erfarenheten undertrycktes och det goda fattades såsom bestående i en måttlös kraftig utveckling af människans natursidor. Under den nyare tiden subordinerades visserligen åter naturen under anden åtminstone ur praktisk synpunkt och den sedliga erfarenheten trädde åter fram, men uppgiften blef nu icke att undertrycka naturen utan att ombilda den efter det högre personliga. Å andra sidan finna vi i mänsklighetens lif en inåtvänd reflekterande verksamhet i den filosofiska vetenskapen. Denna verkar visserligen närmast upplösande på den oreflekterade organisation af erfarenheter, som den finner för sig. Men å andra sidan verkar den äfven positivt bildande. Den organisation, som vinnes genom den omedvetna processen, uppstår så att säga utifrån eller verkas af för saken själf främmande yttre makter, instinkter och tillfälliga omständigheter. Därför saknar den en inre enhet eller princip. Men den filosofiska vetenskapen organiserar i tanken erfarenheten efter och genom en inre princip, vare sig denna träder klart fram eller icke, nämligen det allmänna medvetandets själfuppfattning. Och den filosofiska reflexionen är den enda mänskliga verksamhet, som är i stånd till ett dylikt ordnande af erfarenheten, emedan människan endast i den öfverblickar hela erfarenheten med alla dess olika sidor. Därför kan först genom den en sann och egentlig organisation af mänsklighetens lif vinnas.
– Det är bra besvärligt med gäster, sade enkefru Hall pustande, då hon ändtligen sjönk tillbaka i länstolen med båda. mopsarne i famnen. – Men jag är i alla fall förnöjd öfver att ha fått uppfylla en af vår nådige kronprins uttalad åstundan. Håhå, ja, ja! Om salig herr Hall nu lefvat eller om den stollen John varit som andra människor! – Hut Bijou! Ett oblidt öde. Den stora svallvågen från världshändelserna, som under några år nått ända fram till den lilla svenska staden vid Västerhafvet, hade, då världskrigen med Napoleons fall upphörde, rullat tillbaka, och med den försvunno många rikedomar, många djärfva förhoppningar, många vidtgående planer och beräkningar. Otaliga af de på flygsanden uppbyggda husen ramlade. Man hörde ideligen talas om förluster och konkurser, de dyrbara ekipagen och bohagen såldes på auktion, och för de solidare husen, som stått före svallvågen och hade tillräckligt fast grund för att motstå undergräfningen af marken, när den stora vågen föll tillbaka, gällde det numera att beräkna med oändligen mindre underfulla konjunkturer och att genom den mest penibla försiktighet och varsamhet stadga sin egen och därmed hela stadens vacklande kredit. De säkra husen blefvo till följd af den gemensamma faran nästan solidariska med hvarandra. Hvar och en af stadens stödjepelare bäfvade för att någon oförmodad stöt skulle riktas mot grannen, komma hans hus att vackla och därigenom draga ännu flera med sig i sitt fall, hvilket skulle hafva till följd att alla växlar skulle blifva af utländingar protesterade och att Götheborg för flera decennier måste försvinna från rangen af handelsstäder. Bland dessa solida hus räknades med allt fog Niclas Björnberg och David Carnegie & compani, och med någon oro fastän med nästan säker förvissning om den lyckliga utgången för dessa mäktiga hus, afvaktades domen uti Hallska redogörelseoch ersättningstvisten, hvilken rättegång dragit ut öfver vintern och våren 1820. Nu trodde man, att domen säkerligen skulle falla under sommaren detta år. Det hade varit en lång pinotid för John Hall alla dessa år under hvilka processen fortgått.
Sedan Utskottet nu ansett den utlåning mot pant af jern, koppar m. fl. vågförda effekter samt tackjern, som hittills blifvit af Bankens Låne-afdelning besörjd, böra till Banko-diskontverket öfverflyttas och der bedrifvas, följer så väl deraf, som af Utskottets förr omnämnda förslag, angående upphörande af skiftesoch odlingslåns - Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. 9 låns utgifning, att öfrige i andra afdelningen af reglementets 6:te artikel intagna allmänna bestämmelser, eller de, som innefattas i 141 och 142 §§, i fråga om dels de slutsummor, hvarå lån få utgifvas och dels rättighet för låntagare att å sin skuld afbetala mera än han i förbindelsen sig utfäst, komma, så vidt dessa §§ afse utlåning från Banken, att ega tillämplighet i afseende å den enda lånerörelse, som Banken, oberäknadt dess befattning med utestående lån å låne-banko-obligationer, skulle hädanefter komma att omedelbart besörja, elle]1 lånen mot pant af last egendom; och då, på sätt här efteråt inhemtas, omförmälda bestämmelser blifvit upptagna i förslaget till de speciela föreskrifterna för fastighets-belåningen, hemställer Utskottet, 7:o. att §§ 141 och 142 likaledes måtte ur Banko-reglementet få uteslutas.