Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror icke att förhållandet är sådant. jag tior deremot, att .de fleste Capitalister hafva blifvit Copitalister derigenom att de försäilt sina Egendomar för öfverdrifna priser; och om detta står iar-t, så öiverlemnar jag åt hvarje man af urskilning, att afgöra, hvem sorn varit plundrare, antingen dtn , som tagit för mycket, elier den, sorn gifvit förmycket ; äfvensom, i händelse alla skulder hädanefter skola betalas i ett bättre mynt, än som var öfverenskommit, då Egendomen såldes, eller Länet gjordes, den allmänna rättskänslan icke länge lärer misstaga sig om hvem som är plundraren; den, sorn utprässar easådan betalning; eller den, som tvingas att utgöra den. Man torde invända, ait fastän u'gången hvälft till motsats af uppsåtet; så har dock de skuldsatte Jordägarnes uppsåt varit att plundra; och de böra då straffas för uppsåtet. Jag tror likväl icke att denna invändning är vigtig ; ty jag kan aldrig öfvertyga mig att tro, det pluraliteten af de skuldsatte Jordägare verkeiigen hyst ett sådant uppsåt Jag känner i alla fall icke mera än ett enda brott i Svenska Lagboken, hvars uppsåt utan påföljd kan lagligen bestraffas: Sedligheten förbjuder att nämna det; men jag har den äran försäkra, att det är ganska vida 3So Den 24 Martil, /. tn. t afskiljdt ifrån det nya brott, att betala för myc* ket för Egendomar, och tvingas hetala i bättre Mynt , än man förskrilvit sig till. I min tanka står alltid fast, att i beräkningen af skäl till Bevillningsgrunders antagande, bör för ingen del ingå någon afsigt att straffa, emedan annan är omsorgen att stifta Lagar för Beskattningen; och helt annan att stifta Lagar i Brottmål. Herr Munch af Rosenschöld: Några varda Ledamöter hafva yttrat den farhåga, att Opinionen skulle vara stadgad emot 1810 års Bevillnings-grunder, och lör de närvarande. Jag kan icke tro att Opinionen hos Ridderskapet och Adeln är bestämd för en orättvis principe.
Protocollep för nästlidne och närwarande Riksdag, samt Bihanget litt Protocollerne för innewarande Riksmöte': förmälandes Utskottet, i följd af hwarjehanda anförda slutledningar, sig förblifwa wid att afstyrka denna trycknings-kostnads bestridande af Statens medel. Lades pä bordet. Upplästes ett ifrän Stats-Utskottet inlemnat Memorial af denna dag, inneyällande ett tillstyr - Den 11 Octo ber. 427 tillstyrkande att till Kongl. Mastts handläggning, enligt egen Nädig" pröfning i underdånighet anmäla, en af Riksdagsmannen eLs jonsson wäckt fräga om indragning till Kronan samt förwaltning af de sä kallade Ickvtttelclcffa Donations-Godsen. Lades pä bordet. Upplästes Lag-Utskottets Memorial af den 5 Octobcr, innefattande utlåtande öfwer ttvänne af Riksdagsmännen ^onLs jonsson fran Östergöthland och dttls larsson fran Stockholms Län wäckta frägor, rörande Stängselffyldighet hemman emellan; men hwaruti blott tillstprkes att samma princip, som, enligt Z §. i 1802 ars Kongl. Förordning, i skog och utmark gikwer witsord ät den som stänga wille, mä i allmänhet behällas endast med den modificatwn att äfwen dä ffilnadslinien utgör en mindre sträcka än Zooo famnar, och den By, hwars deltagande i stängsel äskas, icke kan anses draga särdeles nytta af markens fränhägnande, det mä, sä wida twist uppstär, ankomma pä Domarens pröfning, hwad lindring, ett mindre deltagande än som emot hemantalet swarar, en sädan By^erhälla mä. Lades pä bordet. Upplästes Statsoch Oeconomi^-Utskottens gemensamma utlätande af den Z October, öfwer Kongl. Majtts Nädiga Proposition, angäende Allmänna Magazins-inrättningen i Riket. Lades pä bordet.
Hr Bildt har omnämnt, att jag föreslagit, det banan från Barnängen skulle föras öfver hustaken längs stadsgården. Detta var mitt första förslag; men jag har sedermera förklarat, att detta ej behöfdes, utan att banan kunde läggas på sjelfva den väg, som nu är sprängd långs berget mellan stora varfvet och stadsgården. Magasiner kunde äfven byggas denna väg och lokomotiverna således löpa i bottenvåningen af dessa byggnader, i stället för på deras tak, såsom jag först föreslog, innan jag hunnit bese lokalen noga och öfverväga saken. Denna anläggning blefve hvarken svår eller serdeles dyr. Hr Cederschiöld: Samma skäl jag anfört för afslag å 3:dje punkten torde äfven gälla för afslag å denna. Jag åsyftar nemi., att man måtte komma på klar fot, så att man får flere Stånds sammanstämmande beslut och derigenom undviker förvillelse i afseende å anslagsfrågorna. Man har sagt, att om man afslår denna punkt, så binder man sig vid en kommande Riksdag. Jag får då säga, att ehuru jag afslagit den 3:dje punkten, anser jag mig dock fullkom ligt oförhindrad att vid en kommande Riksdag bifalla de der föreslagna bansträckningarna, om jag finner dem lämpliga. Här är icke fråga om något annat, än hvad vi böra göra vid denna Riksdag. Hvad jag för denna gång fäster största vigt vid, det är att flere Stånd måtte fatta sammanstämmande beslut och Hr Bildt har ytterligare stärkt mig i denna åsigt. Det hette visserligen till en bör jan, eller innan R. o. Ad. fattat sitt beslut öfver 3:dje punkten, att det var fullkomligt likgiltigt om punkten afsloges eller lades till handlingarna; men sedan beslutet blifvit fattadt och jag anmodat Hr Bildt att meddela StatsUtsk. den uplysning han lemnat om 230 Den 12 Juni e. m. nämnde besluts lika betydelse, så yttrade han deremot, att det var en betydlig skillnad emellan att afslå och lägga till handlingarna. Jag anser, att R. o. Ad. bör taga vara på denna af Hr Bildt updragna skillnad och nu afslå punkten. Hr Printzensköld:
Vidare hafva Revisorerne funnit, att Collegii å Riddarholmen belägna hus med tillhörande tomt och lägenheter, som, med undantag af de å tomten befintliga träbyggnader, blifvit på ManufacturDiscontfondens bekostnad brandförsäkradt för 60,000 R:dr B:co, bör till nämnde försäkringsvärde bland Fondens tillgångar upptagas och bokföras, äfvensom att de uti berörde hus inrymda allmänna Verk och Inrättningar böra i förhållande till de åt dem upplåtna lägenheter bidraga att hålla Fonden skadeslös för husets underhåll m. m., i hvilket sistnämnde afseende Revisorerne föreslagit, att å RiksStaten hyresmedel till lämpligt belopp må såsom ersättning för de af nämnde Verk och Inrättningar begagnade rum och lägenheter anvisas och årligen till Fonden utbetalas, hvaremot Fonden, såsom husägare, skulle för reparationer och öfriga förefallande utgifter ansvara; i sammanhang hvarmed Revisorerne, som inhemtat, att den för egendomen fastställda brandskade-ersättning komme att, i anseende till de å tomten uppförde, Fonden icke tillhörige träbyggnader, förminskas med 25 procent, i händelse huset skulle genom vådeld förstöras, så att den Fonden tillflytande ersättning endast blefve 45,000 R:dr, af sådan anledning samt med afseende å den eldfarlighet, hvilken genom närbelägenheten af berörde träbyggnader, som begagnas till vagnshus och foderskullar, förefinnes ej blott för Collegii utan äfven andre Kronans hus och byggnader, härå fästat Rikets Ständers uppmärksamhet, på det ifrågavarande träbyggnader måtte undanrödjas och till annat lämpligt ställe flyttas. Rörande detta ämne får Collegium i underdånighet upplysa, att sedan genom Kongl. Brefvet af den 5 October 1772 Collegium erhållit tillåtelse att inköpa dess nu ägande, Handelsmannen Ad. Ludv. Lewin då tillhöriga hus, under förbehåll att de dertill erforderlige mejdel icke fingo gravera Kronans stat, erlades köpesumman derför, be - ( 49 ) löpande till 240,000 claier kop:m:t, enligt Kongl.
Han talade om öfverbefolkningen i intelligensarbetarnes leder. Om det olyckliga förhållandet att kroppsarbete anses som en skam. Jag blef glad. Sade att jag ärar kroppsarbetet så högt, har vuxit upp på landet, omgifven af det folk som arbetar. ”Det maa de ikke sige for nogen, det maa de slet ikke sige!” utbrast han häftigt. Jag såg förvånad på honom. ”Min far var landtbrukare; jag har vuxit upp med de fattigas barn.” ”Det är det de skall tie med! Det vil slet ikke anses comme il faut, ikke fint.” Jag bara såg på honom. Orden voro ett passioneradt utbrott af något jag icke förstod, och min blick begärde förklaring. Jo, det vore det bedröfliga i saken, fortfor han med denna smärtsamma, dämpade kraft, som tycks vara en egendomlighet hos honom, – det vore det bedröfliga att trots allt som skrifves, allt som säges om ”folket”, så låder det skam och ringaktning vid det kroppsliga arbetet. Mellan det grofva slitet och den fina intelligensen fins en klyfta, som ingen radikalism kan öfverspringa. Det är med ord man söker lägga en bro deröfver, men denna bro håller icke att gå på, den är endast en grannlåt, ett lekverk. Det gifs hundra bevis för det. Låt oss ta ett enda exempel. På gatan går en arbetsklädd karl och trälar. Det bär uppför. Han har all möda att få upp sitt lass. Han får försöka om och om igen innan det lyckas. Ett enda tag af ett par duktiga händer, och resten skulle gå som en dans! Men skulle det falla en af de sysslolösa herrar som skynda framåt trottoaren, in att gifva karlen denna handräckning? Aldrig! – Om än någon af dem skulle ha lust, så kunde det icke gå för sig. För det första skulle den, som gick ur gångbanan för att hjelpa arbetaren, bli utskrattad af alla som såg eller hörde det, han skulle bli stämplad som en fantast eller dåre. För det andra skulle han sjelf ha svårt att frigöra sig från en pinsam känsla, liksom af skam. Och för det tredje – hvilket är det värsta – han skulle aldrig kunna veta hur arbetaren skulle upptaga hans tjenstvillighet.
Det vigtiga ämne, som nu afhandlades emellan kommerserådinnan och hennes hushållerska, upptog nära tvenne timmar, innan det kom till ett lyckligt slut, och derpå gick fru Bern att sätta alla sina tjenstandar och mindre krafter i rörelse. Kommerserådinnan satte sig till det länge väntande thébordet; men hennes inbillning var helt och hållet upptagen af de luftslott hon uppförde, och nästan för första gången i hennes lif hade ett ämne så uteslutande fästat hennes uppmärksamhet, att hon glömde alla yttre omständigheter, och slog i förvirringen ut på bordet både vattnet och gräddan, så menlöst som en sjutton års flicka, vid begrundandet af sin första kurtis eller sin förste friare. När familjen följande morgon var samlad vid kaffebordet, omkring klockan half nio, inträdde Larsson med ett kort, hvarjemte han bifogade den frågan, om herrn, hvars namn stod derpå, kunde erhålla svar, hvilken timma på förmiddagen han fick äran uppvakta kommerserådet. Betjenten lade kortet på bordet, och drog sig tillbaka, för att inhemta sin husbondes utlåtande. Kommerserådet upptog det och ansträngde sina svaga ögon, för att, vid den ännu icke fullkomligt ljusa dagen, läsa de fina bokstäfverna. Hastigt blef hans kind alldeles askgrå, läpparne skälfde och hela hans stolta varelse sjönk tillsamman till en mans af den yttersta obetydlighet. Likväl tycktes medvetandet af betjentens närvaro snart återgifva honom något af den gamla förmågan att dölja sina känslor. Han upplyftade hufvudet, och med en ansträngd värdighet, hvilken starkt afstack mot den föregående sinnesskakningen, yttrade han: ”Hvilken timma som behagas, är jag med största nöje hemma för grosshandlaren Garben.” Så snart Larsson tillslutit dörren, uppstod kommerserådet och vinkade sin fru att följa sig. Då de redan voro i dörren, vände han sig till Rosa med de orden: ”Kläd dig, mitt barn, öppna praktrummen, och sätt dig i blåa förmaket.” – Rosa böjde stum sitt hufvud, till tecken af lydnad; men med smärta tänkte hon på den stackars Ferdinand, som i dödlig ångest gick hemma och afvaktade hennes beskickning till professorn.
Karakteristiskt skall ett svar vara, soni furst C. gaf en tysk lärarinna, nar hon bad honoiii att lägga en sinula baiid p i sonens alltför hetlefrade .temperament. - wHur skall jag kunna saga &amp; got åt lionoin, han ar ju herre i husets ljöd denna fallitförklaring - Den tioårige gentleinannen var iiäniligen arftagare till. namnet och godsen. Hvad som förvånade niig sar, att banden mellan barn ocli föriildrar, till trots för denna slappa iippfostran, vor0 s&amp; inarkviirdigt starka. Den öiiisesidiga tillgifvenheten tycktes ha djupa och oslitliga rötter, ocli af den eiiropeiska respektlöslieteii gentemot den äldre generationen syntes icke ett spar. Vi måste iiiiiiii. en gång iterviinda till sacklieriia. D e m in - redning ar värd nhgra ord. Det ser icke ut som om ett ungt par behöfde stiafva länge för att samla tillräckligt till. bosättningen. Har 71on väft ett par iiiattoim och en sinula linne, har 71arz skrapat ihop till en t7~a7cti1 eller par, några grytor, fat ocli vattenkrus samt en niadrass, så kunna de tryggt lata presten läsa välsignelsen. F&amp; de därtill af en eller annan valgörare en samovar med tekanna, sh fordra de icke mer af jordiskt Thokti iir en] %ng siiiigbrits af oiu: ' llndt trii. bagage. Blygsamma ' anspråk, eller hrii.? Xen Iiar inaii har en inöbel, som tjanstgiir bide soin säng, stol och bord, är det också liittare att reda sig ined litet. On1 dagen rullas niadrassen ihop och gömmes undan, en matta bredes på thaktin, och nu ar sängen förvandlad till en soffa, dar man sitter uppkrupen med benen under sig och till det bord,. hvarpå inan intager sina måltider. En liten duk bredes därvid på mattan. Man äter ur saniina fat och betjänar sig ined fingrarna.
F r s e l l, Minn, frökeu, Stockholiir. Krok, Peter, lsudssekrcter: bre, D Forsell, Aiiielie, fröken, HorHs. Frzciickel, Aiuelie, frn, Giiteborg. Lngerqvist, Dicken, fru, Nyköping. Fr: cnckel, Lonis, benkir, St&amp;kholin. Lriiiglet, Mntliildn, frii, Ups: bln. Frestaclins, Ellen, fröken, Larson, Eiiiina, fröken, Stockholiii. D Leclic, possessioiia.t, Dalby kiiiigsg&amp;i.cl, Frestadiiis, Miiia. Frick, David, possessionat, klnlniö. Friesen, von, Otto, koiiiingeiis biblioJmriii, Astley, iuecl. doktor, Stocklioliu. Liljec~vist, Efrnini, cloktor, Upsala. tekarie, Stockholni. Liljewnlcli, Toiii, staclsni~~l,zre, Stock110llii. Geijer, Tlieresn. ; frökeii, Stockholni. l,indaIil, Cecilia, frii, Stockholin. Cfrotenfelclt, Elleii, frii. Helsiugfors. Gnnmliiis, Giuihilcl, frii, Itocklniida., Liiiilberg, Nicoliue, fröken, Göteborg. Liiidniansson, J. A. W., holibincl; ~~e, Knu torp. Stockholm. Gyllnnder, Aiiinlia, fröken, Orebro. Gy llenstjeriia, Ellen, friherrinnrb, KrapLiiidqvist, E., frökeii, Stockliolni. Lindströiu, A., fru, periip, LTöganiis. D Görnnssoi.i, A. Hcnrik, brnksegme, SoodL i n d v ~ l l, Louise, f rii, Cliarlotteiibery. viken.
Judith och Tobias, som äro ej annat än sinnrika dikter, och dock utan förargelse brukas i vår församling, tala till mitt försvar. De sednare tider äro ock rika på sådana; och denna dikt, som i detta ämne är den första på vårt språk, vördar snart hundrade äldre hos andra folk Jag har tänkt ur ålderdomens möglade gömmor, och ur glömskones mörka natt, draga fram i ljuset ett exempel, uppå hvilket Verlden har täflat med Himmelen: den förra, att utgjuta sin grymhet; den sednare, att uppenbara sin herrliga kraft Benägne läsare! Du har med ynnest mottagit min förtryckte Adalrik, och med ömhet min landsflyktiga Göthilda. Om du i dem gynnat ärbara Hedningar, som vinnlagt sig om en ren dygd: lärer ock den förföljda Thekla ej utan medömkan af dig åskådas, och någon kärlek vara öfrig för en Christen, som lidit så mycket för sin tro”. Härtill må, ur företalet till sista boken af Adalrik och Göthilda, fogas det följande, som tolkar samfäldt hans afsigt och hans menniskovänliga sinnelag: ”Uppsåtet har varit, att med en oskyldig fjäder fäkta för Dygden. Värdaste läsare! Vi fägne oss i våra hjertan, att vi ej alldeles varit dig till missnöje, och vörde in i grafven de ädla sinnen, som vi förnummit ännu andas i svenska kroppar. Din ynnest friar oss från den mödan, att för dessa bilder af Dygd och Odygd anställa ett vidlyftigt försvar. Dig önske vi till ett slut: Visheten till ljus på alla dina vägar; Förnöjligheten till ditt följe; en mild Himmel, och ett lycksaligt Fädernesland. Farväl!” En liknande välönskning till Läsaren, med tillägg af den erinran, att han är ”stadd på en eftertänklig väg under ett mörker som synes tilltaga”, lyktar företalet till ”Eugenia”: ett ”Tankespel i fem Stycken”, der (såsom ock i samma företal nogsamt förklaras) handlingen, personerna och namnen äro allegoriska.
Gråtande kastade hon sig ned bredvid honom och omfamnade honom, men han strök henne blidt öfver det nu åter rika håret och sade henne, att hon tvärtom skulle glädjas öfver, att hon nu genom sitt ritstift kunde göra deras döda älskling Vasateatern har i sitt senaste program, som den liksom lefvande för dem igen. 21 dennes hade fyllt den trefliga lilla teatersalongen Och så hade hon börjat sitt arbete, det sista med en animerad premiérepublik, utan tvifvel funnit en magnet, som länge kommer att draga. » Miss innan målaren for. Visserligen tviflade hon på Helyett », " Wallmarks bearbetning af Boucherons och sig själf i början, men allt eftersom hon fick de dyra dragen klarare fram, växte hennes ifver, hon Audrans treaktsoperett, har den dubbla förtjänsten tänkte ej längre på, om hon kunde eller ej, tänkte af en rätt lustig och underhållande libretto samt en ej på, att när hon var färdig, skulle han resa; mer än vanligt — hvad denna genre åtminstone beträffar — melodiös och behagligt lekande musik. hennes hand arbetade, hennes ögon glänste, hennes kinder voro röda, hennes mun log emot det Lägges så härtill, att Vasateaterns framställning på älskade ansiktet på, papperet framför henne, o c h de flesta händer präglas af god karaktäristik och godt målaren iakttog henne med beundran, nästan med lynne, samt att äfven de vokala prestationerna denna gång gingo bättre än vid de närmast föregående provördnad. Han såg, hur hennes konstnärssjäl utvecklade sig här under hans ledning; han tänkte grammen, är framgången ej svår att förklara. på, huru hennes lif skulle bli, då han nu snart I titelrollen gjorde fröken Sundqvist sin första enåter reste. Här skulle h o n gå, här i detta mörka, tré i ett primadonnaparti på denna scen på ett sätt, ohyggliga, otrefliga hus, dit solen aldrig trängde, som ger goda löften för framtiden.
Vi minnas ännu dessa tilldragelser, och jag liemsiäller hvad sorn handt, om tidningarna följt Styrelsens råd och indragit sig, t. ex. på i4 dagar. Jag hemställer hvad det skulle åstadkommit för oro i landsorterna. Ja, mine herrar! haden J varit här den tiden, så kanske skullen J hafva skrattat lagom, om så skett. Den tid kan komma, då detta erkännes. Man har vidare påstått, att General-adjutanten för armeen icke skulle vara ansvarig enl. 107 §:n. Jag åberopar i detta fall den tydliga ordalydelsen af 6 §:n, ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter, hvilken Hr von Hartmansdorff visserligen äfven åberopat, men som han icke gjort sig mödan att uppläsa. Denna § lyder sålunda: ”Uraktlåter ”Statsråds-ledamot eller Konungens rådgifvare i eomina an do mål, att de öfriga dem i grundlagen uttryckligen ”föreskrifna, men i denna ansvarighetslag icke särskildt upp'Väknade pligter och föreskrifter iakttaga och fullgöra , antomine det på R. St. att hos. Konungen göra sådan anmä”lan, hvartill 107 §:n af Reg.Ftn dem berättigar, med iakttagande af de villkor samma § i dess sednare inom. stadgar,” Jag frågar, om icke detta tillräckligt förklarar hvad som kan synas dunkelt i 107 §:n oeh uttryckligen berättigar Const.- Utsk. att mot föredraganden i comraandomål enl. 107 §:n anmärka sådana uraktlåtanden af grundlagens föreskrifter, som icke äro hemfallna under Riksrätt.
Jemte meddelad upplysning att ibland nu befintliga 26 extra provincialläkare-befattningar 10 funnos obesatta i brist på sökande, 5 uppehöllos af bataljonsläkare, som med sin tjenst förenade extra provincialläkarebefattningar, och att således endast 11 af dessa befattningar i verkligheten voro besatte; har, på grund af sålunda anförda förhållanden, blifvit föreslaget, att de hittills varande 26 extra provincialläkare-befattningarne mätte varda på ordinarie stat uppförda med lön af 1,500 R:dr för dem hvardera, samt att för vinnande af detta ända - 60 ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 169. mål Rikets Ständer måtte anslå en summa af 13,000 Ridr att årligen från Statsverket utgå. Då extra provincialläkare hafva samma åligganden, som de ordinarie, synes anledning saknas till deras ringare aflönande, så vida man ej vill söka ett skäl dertill i deras rättighet att tillika innehafva annan tjenst. Genom begagnande af en sådan rättighet uppstår visserligen en förmån för läkaren, som derigenom får dubbel lön, oftast högre än en ordinarie provincialläkare; hvaremot, å andra sidan, olägenheten att tidtals sakna läkarevård kommer att drabba den ort, der han fått sig tjenstgöring anvisad. För att afhjelpa detta missförhållande hafva Rikets Ständer funnit skäligt på det sätt bifalla den gjorda framställningen, att åt hvarje extra provincialläkare, som icke innehar annan tjenst, beviljas 500 Ridr lönetillökning, och att för detta ändamål 11,000 R:dr såsom reservationsanslag ställes till E. K. Maj:ts disposition. 60:o Af E. K. Majit är uti Dess nådiga Proposition föreslaget, att till löner åt fyra nya djurläkare, å 500 R:dr för hvardera, måtte anvisas 2,000 Ridr årligen, att å ordinarie stat uppföras.
För att i möjligaste måtfo lindra nöden för dem, kvilka ej kunde af undsältnings-lånen blifva delaktige, uppmanade Kongl. Maj:ts befallningshafvande pastorerne i länet att söka förmå församlingarne att, emot gemensam ansvarighet för återbetalningen, begära mindre, efter behof och omständigheter lämpade, summor såsom lån af undsättnings-anslaget, för att genom utsedde kommitterade tilldelas dem, hvilka icke kunnat få del af de åt församlingsboerna i allmänhet lemnade låneunderstöd; till hvilken åtgärd Kongl. Maj:ts befallningshafvande ansåge församlingarne vara desto mer förbundne, som det var deras ovillkorliga skyldighet att taga vård om behöfvande medsockneboer, hvilka eljest komme att lida brist på det nödvändiga till lifvets berg - Kongl. Majsts Nåd. Proposition* N.o 4l - 3 ning. Denna uppmaning blef äfven med beredvillighet åtlydd af ej mindre än 47 socknar inom länet, till hvilka, såsom följd deraf, i omförmälde ändamål disponerades ett sammanräknadt belopp af 6,786 r:dr 32 sk. banko.
DiscontReverferne med eller utan uppsägning, som insättningarne pä AfskrifningsRäkningen, begge delarne med rättighet att ivid anfordran af Banquen honoreras, utgöra," lika med Behällningarne pä Räkning i WexelBanquen, e» werkelig Sedelstock, som esker Jnnehafwarnes behag, inom fä timmar kan realiseras dä wonjuncturen dertill skulle föranleda; och hmaraf bade Utländske Speculanter, och Jnländske Capitalister wisierligen ej underläto att till Banquens werkeliga olägenhet sig begagna, dä de, under wäntan pä tillfället för rikare winst, singö för sine wid anfordran amvändbare Capiraler, beräkna löpande ranta, såsom mera förmänliat, än att genom utlåning pä längre tid, meddela Naringarne ett för dem behöfweligt understöd. Erfarenheten af be krivate DiscontJnratmiu garnes genom dylike insättningars hastiga åkerfors rande, iräkade wädeliga belägenhet, och hwilka, utan särskildt understöd af Banquen, nyligen hokadös med ofelbar undergång, bör utan twifwel, i afseende pä Riks, Den'n November. 56; RiksDiscvntsWerkets mängfaldigt större rörelse, wackå en warnande omtanka för alla Banauen äliggan. de operationers obehindrade fortgång. En med löpande Ränta cirkulerande penningestock medför i sin natur tröghet för penninge lovider, och uppskof för allmänna medels öfwersändning, dä i begge fallen, den betalande och redowisande fördel deraf lillflyrer.