Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rättigheten till bränvinshränning i i:sta klassen åtföljer hemman, hemmansdel eller annan jordlägenhet på landet, sorn efter 1847 års taxering uppgår lill ett värde af minst 3oc r:dr b:ko, och får utöfvas i förhållande lill det sålunda beräknade värdet, med följande pannerymder, koKrumrnet. inberäknadt, dock under iakttagande att, såsom grund för bränhih. till 11. St. Brot. tSä-T och ISIS. 5 Sami. 2 Afd. 2 Höft. i 2 Hör till Bevilln.-, Lagsamt Atlin. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o i. vinsbrännings-rättigheten, värdet af åbyggnaden i hvarje fäll ej får i beskattningen ingå till större belopp, än sorn motsvarar högst -j:del afjordens taxeringsvärde, nemligen: För taxeringsvärde af Utan mäskvärmare. Hvar och en, hvilkens egendomsvärde berättigar till någon af de i tariffen utförde pannerymder, vare obelaget att i stället begagna en mindre pannerymd. § 4. Den, sorn inom samma fögderi eger tvä elter flere hemman, hemmansdelar eller jordlägenheter, hvilka bränvinsbränningsrättighet i denna klass åtföljer, må utöfva tillverkningen, om han så för godt finner, blott på en af dessa egendomar, med en pannerymd svarande emot deras sammanlagda värde, enligt tariffen i föregående §, men vare ock berättigad att vid en eller flere ibland dem, der serskild ladugård finnes och utfodring sker, utöfva bränvinsbränningen med så stor panna, som emot taxeringsvärdet af hvardera egendomen svarar. § 5.
Det förra stadgandet är nödigt för att försäkra sig, så vidt möjligt, om nödig detaljkännedom: det senare åsyftar att öka valtillfällena för de större förmågorna. Ytterligare vågar jag vördsamt föreslå, alt Länsombud, ett frän hvartdera Länet, alltså 24, inom Länet skattskrifne personer, utses ganom omedelbare val å sockenstämmor, deri alla de ega lika rösträtt, som enligt förfaltningarne äro berättigade att deltaga i sockenstämmas öfverläggningar och beslut, rörande ordning och sedlighet inom församlingen. Dessa ombud böra bo inom Länet, ty det är localkännedomen och localinlresset, som genom dem representeras. På Stånd bör icke här fästas afseende. Valet af dessa ombud är det allmännaste, som är möjligt, dock icke vådligt, äfven då det afgöres af de sansade Svenska arbets-dassernaAlla rösta lika; ty både moraliska och ekonomiska intressen böra här bevakas. Personlig inställelse torde för dessa val böra föreskrifvas, för att förvissa sig om deras egenskap af verkliga folkval och att de icke äro resultat af värfningar, i förväg anstälda emot oberedda och värnlöse personer. Kronobetjening bör dock förbjudas att dessa val öfvervara; men deremot Bih. till R. St. Brot. 1840. 3 Sami. a3;djc Haft. 4 26 Bilaga N;o 2 till Constilulions~Uiskottets Memorial, N.-o 38. undantagsvis vara berättigad att skriftligen afgifva sin röst. Till alla andra Riksdagsmannaval, än länsombudens, må röst få skriftligen ingifvas. Genom Läns-ombuds-valen åsjftas, dels att bereda tillfälle för alldeles allmänna val, hvartill den fattigaste lika med den rikaste bidrager, utan att proportionen af de valdes antal föranleder till anarcbiska farhågor; dels äfven att utjemna och förmedla den möjliga skada, som af Stånds-val, äfven utan Slånds-fördelning, kunde uppkomma. För min del anser jag Enkarnmar-systemet icke för Sverige vara af den betänkliga påföljd, som man gemenligen föreställer sig.
Om dagarne rökte han sin pipa hos tröskfolket på logen, och hon vandrade fram och åter mellan mjölkbunkarnes residens och kakelugnsvrån i sin egen lilla kammare. Aftnarne fördref det gamla paret med ett parti mariage eller piket. Under somrarne var der mera lif; ty då kom doktor Klein med sin familj från W–, att der tillbringa ett par månader, och då företogos ständiga lustfärder emellan de begge egendomarne. Emellertid tycktes brukspatronen ej kunna undertrycka en suck af afund, och hans unga fru en tår, då de sågo doktorns båda blomstrande barn. Brink egde en egen, icke obetydlig egendom. Äfven han var lyckligt gift, och lefde på en högst vänskaplig fot med de båda familjerna. Han var och förblef unga brukspatronens högra hand, samt behöll i denna egenskap ännu alltid ett rum på Knapergården, hvilket, genom sitt namn af Brinks rum, tillkännagaf att han ej der ansågs som fremmande. Fru Brink var ett bildadt, förståndigt fruntimmer, hvars sällskap behagade alla; ty hon var begåfvad med den lyckliga förmågan att kunna så der temligen lämpa sig efter andras smak och tycken. Men huru stod det då till med baron von K– och hans unga friherrinna? Straxt efter giftermålet, då den stora hemgiften hvilade, i rena, klara vexlar samt bankosedlar i bundtar, inom ryttmästarens väl lästa schatull, voro alla både den unge och gamle brukspatronens böner att qvarhålla det nygifta paret förgäfves. De skulle först under hösten företaga en resa, för att besöka baronens få slägtingar. Nå, det fick vara; ty huru kunde man väl tillhöra den fashionabla verlden, utan att, på samma gång man gifte sig, äfven göra en resa? Men härtill inskränkte sig ej ryttmästarens syften. Han lät derföre sin svärfar mycket artigt förstå, att han, för att göra sin Julie ett nöje, och för att upplifva hennes ofta sorgbundna lynne, hyrt en våning i hufvudstaden för instundande vinter. ”Hvad f-n är det för spektakel?” frågade gamla pappa bestört.
M:s förslag bifalles, förorsakas derigenom ingen förändring i systemet, men en bestämd fördel för de serskilda orterne skulle deraf blifva en följd och då man i allmänhet bemödat sig att, såvidt möjligt varit, lämpa räntorna efter hvarje orts beskaffenhet, skulle jag anse att denna regel äfven i detta fall bör iakttagas och anhåller således om bifall till K. M:s förslag i berörde hänseende. Hr von Troil: Hvad räntepersedlarnes förvandling beträffar, sä har den skett på grund af den åsigt, som blifvit uttalad utaf de Riksdagsfullmäktige af BondeSt., hvilka inom Utsk. deltagit i målets handläggning, efter samråd med alla ledamölerne af nämnde Stånd från Stora Kopparbergs län, och sedan desse förklarat sig nöjda med det upgjorda förslaget. Jag skulle således tro, att förvandlingen till hälften råg och hälften bafra är 330 I)en 20 Maj c. ni. öfverensstämmande med hvad länets innebyggare i detta hänseende sjelfva önska. Huruvida det är nödvändigt att, pä sätt Hr Frih. Palmstjerna i sitt första yttrande äskat, bestämma, om hafran år s. k. enkel hafra eller dubbel liafra, deröfver vill jag icke bestämdt mig yttra. Jag skulle likväl fortfarande tro, ätt en sådan serskild bestämmelse är öfverflödig, emedan vid markegångssättningen serskildt pris å dessa sädesslag bestämmes. På grund häraf anser jag intet hinder möta punktens godkännande, hvarom jag ånyo vördsamt anhåller. Gr. Lagerbjelke: Om spanmålsräntan, i likhet med de öfriga hufvudpersedlarne, endast vore att betrakta såsom en beräkningsgrund för bestämmande af skattebeloppet, skulle måhända denna fråga vara af mindre betydenhet; men då rättigheten för ränlegifvarne, att upsåga spanmälen till lefverering in natura är bibehållen, så år det naturligtvis för räntegifvarne af mycken vigt, att få aflemna spanmälen i det sädesslag, sora i orten hufvudsakligast produceras.
St, Fröt, l834 och i83S, 5 Sami. a A/d. a 1 otile Häftet. i.o Bevilln.- Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Memorial N.-o i3. vinsredskap, kallas från sitt hemvist af enskild man, åtnjute derföre af denne sistnämnde resekostnads-ersättning och arfvode, såsom för andra embetsförrättningar. Kallas han åter till uppmätning och stämpling af flere redskap på ett och samma ställe, eller till en by eller socken, der flere redskap vid ett och samma tillfälle af honom kunna mätas och stämplas, tillkommer honom resekostnads-ersättning och arfvode, endast såsom för en resa, jemte den serskilda betalning, som han bör erhålla, då mätning och stämpling sker i hans hemvist. Sker mätningen och justeringen å det ställe, der Landtmätare eller Justerare bor och vistas” &c. Uti denna förändrade redaction hafva de öfrige trenne Stånden, efter Bonde-Ståndets inbjudning, instämt. 21 §. Högloft. Ridderskapet och Adeln har beslutit, att 2tdra mom. i denna § bör utgå; men då de trenne öfrige Stånden, utan förändring, antagit stadgandet i denna §., kommer Ridderskapets och Adelns serskilda mening att förfalla. 22 §. Med ändring af Utskottens förslag, har Yällofl. Borgare-Ståndet fattat beslut om följande redaction: ”Distillerings-pannor, som af Apothekare få för pharmaceutiska behof begagnas, böra angifvas och upptecknas vid mantalsoch skattskrifning, samt mätas och stämplas i likhet med hvad om bränvinspannor i allmänhet stadgadt är och under enahanda ansvar.”
Hansdotter, Lena, i Sundsholm, angående eftergift till förmon för Misterhults Sockens fattigvård af kronans rätt till dana-arf efter. Hartmansdorff, August von, om framförande genom Grefven och Landtmarskalken af Ståndets deltagande och bekymmer i anledning af hans helsotilsstånd. H. 719. 737. — om präglande af en medalj öfver. IX. U. 449, 472. A. 476- — om utseende af en deputation från Ridderskapet och Adeln för att till den afiidnes Enka öfverlemna det i guld slagna exemplaret af medalj öfver. XI. 463- Hartmansdorff, Aug. Edv. von, yttrande. VH. 352. Hedberg. L. J., Se Bankens kontorsskrifvare. — H — ra Hedvig Eleonora Kyrk,a i Hufvudstaden, om statsbidrag för tornbyggnad vid denna och samma Kyrkas reparerande. XI. B. 136. A. 265 Heideman, G. G. von, Ofverste, angående artig pension för dess efterlemnadeEnka.il. XI. E. 401. Heijkensköld. W„ »t jenstbar Premier-Löjtnant vid Flottan, om dess berättigande till pension A Allmänna Indragnings-staten vid afskeds erhållande. V. 608. Heland, Isak Fredrik von, yttranden: I. 327. II. 537, 539. 26- Helleberg, E., Expeditions-fögden, förre kronolänsmannen i Leksands socken af Stora Kopparbergs län, piri förhöjning af pension å allmänna indragnings-staten åt. n. 693 R. 697. X. B. 79, 117, 134. A. 151. XI. E. 401. Helsnings-Depntationer. Se Depntationer.
Be» tänkande, N:o 383, angående sättet för upptagande af det lån, Rikets Ständer, genom bifall till Utskottets Betänkande, N:o 382, beslutat , ogillade Ståndet Utskottets förslag , pag. 506 och 507, af förstnämnde Utlåtande, att Rikets Ständer må till Kongl. Majtts Nådiga ompröfvande i underdånighet öfverlemna, att, i sammanhang med dess Nådiga sanction å den af [Rikets Ständer i underdånighet föreslagna mynt.’ bestämning oell realisation, äfven utsätta tiden, då det nu fastställda lånet må taga sin början, hvilken punkt Ståndet ansåg böra" erhålla följande lydelse: ”att Rikets Ständer till Kongl. Maj:ts bepröfvande i underdånighet öfverlemna, när början med lånets upptagande må göras;” äfvensom förslaget till hufvudgrunder för Riks» gäids-Contoirets upplåning af det till upptagande af Rikets Ständer beslutna lån, till fondL för lån å jord-egendom, blef af Ståndet pröf;vadt, på sätt här nedan nämnes: Första punitem Antogs, enligt Utlåtandet, N:o 414, med följande förändringar: o) att första meningen blifver så lydande: ”Räntan blifver 4 procent på det föreskrifna Capitalet och erlägges till hälften hvarje halft år ; b) att i andra meningen, hvilken begynner med orden: ”A Capita - Prot-TJtdrag den 3 Mars 1830. 19 let,” bora i dessa ords ställe inflyta: ”Ä detta Capital;” e) att i fjerde meningen böra, i stallet för orden: ”Till gäldande af förrberörde 5 procent eller 100,000 R:dr Silfver Specie införas : ”Till gäldande af förrberörde ränta och Capital-afbetalning;” och d) att orden i femte meningen: ”utgå af den 6he procenten,” skola utbytas emot följande: ”utgå af det öfverskott, som uppkommer, sedan ränta och Capital; afbetalning blifvit godtgjorde.”
– Det var jag, som kastade stenen. Han är en kättare, den der, och jag såg, att han misshandlade en rättrogen. – Om så är, så skall han afsättas och bestraffas, sade Krysanteus. – Du borde vändt dig till mig och anklagat honom. I stället har du utöfvat en sjelfhämd, som gör dig hemfallen under lagen. Betänk, unge prest, huru lätt det kunnat hända dig, att du dödat honom. Du kunde i detta ögonblick stått för mina ögon som en mördare. – Än sedan? inföll Clemens. – Tror du att jag skulle blygts för det? Då jag slungade stenen, så var det min afsigt att döda honom. Gör nu med mig hvad du vill. Jag fruktar dig icke. – Olycklige, sade Krysanteus bleknande och med en blick på de omkringstående, som hörde denna farliga bekännelse; – ditt förstånd är förvirradt. Dina ord kunna icke tillräknas dig ... Mina vänner, fortfor han till åhörarne, – förblindad af den olyckliga fanatismen, vet han icke hvad han säger. – Jag vet det alltför väl, J Egyptier, som förtrycken Israel. J tvingen oss, likasom fordom, att släpa sten åt Farao. Edra arbetsföreståndare misshandla oss. Men de, som lägga sin hand på Herrans folk, äro saker till döden. Moses dödade en egyptisk man, som misshandlade en af hans folk. Det var samme Moses, som gaf oss den heliga lagen. Och då han sade: du skall icke dräpa, så ställde han visserligen ingen kättare och otrogen i skygd af detta bud, ty annars skulle han dömt sig sjelf. Emellan er och oss är krig på lif och död. J skolen utrota oss eller vi eder. Men vår sak är Herrans och segern ligger i Herrans hand ... – Hvar är din fosterfader? frågade Krysanteus, afbrytande Clemens vilda ordsvall. – Menar du Petros, den de kalla sin biskop? inföll Kimon. – Ja. – Han var här nyss, och jag vill upplysa dig, min Krysanteus, att han är icke mindre skyldig än den här pojken.
Den nästan enda utväg sorn förr Varit för medellösa Studerande, att genom förmöghare barns undervisning, vid Academierna sig uppehålla, blifver allt mer och iner tillstängd genom sådana allmänna inrättningar, hvarigenom för dessa till-* fälle lemnäs att, utan nämnde Lärosätens besökande , förskaffa sig till vissa yrken nödiga insigter. Blifva nu skjutspenningarne så dryga, att resan, tilt exempel från Österoch Westergöthland eller Småland, eller Westerbotten och. andra Norrländska Provinser till Upsala, kostar lik? mycket eller mera, än uppehället på sistnämnde ställe under lärotiden, synes det blifva ogörligt att med tiden erhålla skickliga Prester uti de från Academierna mera aflägsna orter, och den brist, som redan öfverklagas på skick* liga ynglingar, söm i Civila Verk vilja ingå, skall visserligen blifva ännu större. Det är af Bonde Ståndets fattigare söner som Prest-Ståndet erhåller större delen af dess medlemmar, och flere af dem bekläda vigtiga ijenster uti den ali - Den 16 Juli. 1391 allmänna styrelsens åtskilliga fördelningar. Det kan ej vara det Hedervärda Bonde-Ståndets mening, att vilja försvåra deras fortkomst, som hädanefter 1 samma vägar vilja gagna det allmänna eller att vilja betaga Staten det biträde, hvilket af dera vid nämnde yrken icke kan umbäras. Det är efter skjutslegan som forlönerna bestämmas. En sådan skillnad, som imellan den förra och sednare af en Ledamot bland det Hedervärda Bonde-Ståndet på en viss ort i Riket Uppgifvits, är åtmindstone annorstädes okänd, om icke vid några enda tillfällen, der ett svårt Väglag i förening med en större förmodad vinst vid några varors skyndsamma transporterande, för tillfället Uppstegrar priset. Uti de fran SjöStäderna aflägsna orter skall en betydlig påökning i priset å de för lifsuppehälle! nödvändigaste varor, såsom salt , sill , strömming, blifva en följd af en ökad skjutslega. Erfarenheten visar, att vid närvarande skjutslega, 5 mils afstånd från Sjö-Staden ökar spannmålspriset med 32 sk. B:cp på tunnan.
Det må ej nekas att mycket blifvit både uppoffradt och verkadt för folkskolans och folkbildningens framsteg, utan tvärtom, med känslor af tacksamhet och hopp, erkännes att både regering och representation egnat denna, för fosterlandets framtida bestånd och lycka vigtiga institution en hägnande och uppmuntrande omvårdnad, och detta icke minst vid sistlidne riksdag. Det lyckades likväl icke då, ehuru flera motioner derom väcktes, att bereda församlingarne rätt att för deras folkskoleverk använda hela den ifrån dem utgående personliga skyddsafgiften. Ett sådant föregående kan icke vara särdeles uppmuntrande för 348 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 246. ett nytt försök; men som jag är uppmanad al mina komitenter dertill, sami emedan jag anser att det skulle vara en fördel, om församlingarne voro försäkrade om denna, alltid beräkneliga tillgång, ock icke beroende af sin större eller mindre förmåga att, i viss rigtning, göra uppgifter öfver egna uppoffringar för erhållande af statsbidrag, så vill jag vördsamt föreslå, att till folkskoleväsendets förbättring anslås hela skyddsafgiften, som inom församlingarne utgår, hvilken hvarje församling för sig må ega lyfta å landtränteriet i länet. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 15 November 1865. Jöns Andersson, från Malmöhus län N>o 940. Af iVils Andersson från Wermlands län, om befrielse för vaktmästaren J. F. Forslund fran den honom genom domstols beslut ålagda skyldigheten att ansvara för åtskilliga af Paul Hedström mot förfalskade reversal erhållna lån fran Rikets Ständers Bank.
Och är derigenom lönen för livar och en af de 6 RevisionsSecreterarne fastställd till 1600 R:dr. 556 Stats-Utskottets /j:de. Voteringen. Den, som bifaller att 2 nya Assessorslöner för K. Svea HofRätt på Stat uppföras, med bibehållande af förutvarande Anslag, boo R:dr, till Adjunctionsmedel, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; komma 3 nya Assessorslöner för nämnde HofRätt att på Stat uppföras, men deremot förut varande Anslag till Adjunctionsmedel indragas. Vid Voteringens slut befunnos 85 Ja och 34 Nej. Och är således bifallit; att i nya Assessorslöner för K. S vea HofRätt på Stat uppföras, med bibehållande af förut varande anslag, 6oo R:dr, till Adjunctiousmedel. S.te Voteringen. Den, som bifaller att Taffelpenningar, med tooo R:dr B:co, för Presidenten i K. KamraarRätten å Stat uppföras, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; komma icke Taffelpenningar för bemälde President att på Stat uppföras. Som desse propositioner blifvit besvarade med 56 Ja och 63 Neji altså och enär Nej vunnit, komma icke laffelpenntogar för Presidenten i K. Kammar-» Rätten att på Stat uppföras. Den, sora bifaller, att StatsAnslaget för Fjerdingsmans afiönande indrages, i den mohn nu varande innehafvare af sådane löner afgå, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; stall cn sådan indragning icke äga rum, utan samma anslag äfven hädanefter fortfara. Vid Voterings-sedlarnes öppnande funnos 52 Joach 67 Nej. Och emedan således Nej vunnit, skall indragning af Statsanslaget för Fjerdingsmans afiönande icke äga rum, utan samma Anslag äfven hädanefter fortfara. Detta allt har Förstärkta StatsUtskottet skolat hos B.
I folkliögskolearbetet ligger det för en lärare nigot rent af nngdomsbevarande, som lirner lians sinne friskt och lians lijarta varint. Och för eleverna äro i de flesta fall dessril ininader deras ungdoins gladaste tid; iniiiiiet daraf bevara de för lifvet; de, soin under någoii längre tid arbetat i folkliögskolaiis tjänst, Iiafva rik erfarenhet af detta. För dessa det tiingq kroppsarbetets barn iir en tid soin denna, tillbragt i kamraters krets, i trägen sysselsattning med saker, soin för dein aga nyhetens liela behag - för deh är detta en sann livilotid, under livilken de sainla andlig kraft ocli spiinstighet för koininaiide dagar. T y folkliögskolaiis inflytande tager ej slut, nar afskedsdageii ar inne. Det stracker sig in i fraintiden, in i lienmen. Det är faktiskt, att äkteiislxq allt mera ingås mellan shdana iiliga inan och kvinnor, so111 ömse 1131 genoingått folkliögskolaii; den andliga D jäiniibördigheteii » är större, och detta förhållande gör, att fiistmäii allmänt sanda sina fastinör till skolan, liksom dessa senare i sainina riktning pkverka sina fästmän; bröderna stiilla om, att deras systrar få- genoinga, en soniinarkurs o. s. v. Finnas i en familj niånga syskon, koinina de valiligen alla till skolan, ås efter år, i tur ocli ordning. Och som '. c bevis på huru folkliögskolan slår rot i sina elevers Iijartan, vill jag exempelvis anföra, att jag mer än en gång i iinga hem, där båda inakariia en gång tillliört folkhögskolaiis iingdoni, hört inoderii säga till sin lilla dotter: » A r du snäll, så får du komnia till folkliögskolan.
Jag anhåller att få tillägga några upplysningar, i anledning af den siste värde Talarens anförande, att jag skulle hafva glömt hans förslag att bringa rösterne till enheter. Jag får erindra , att detta möjligen skulle kunna verkställas.på slättbygden, der Hemmanen sällan äro styckade i mindre lotter än J:dels mantal, men att det deremot är alldeles overkställbar! i den stora mängden af våra skogsbygder och Bergslager, der Hemmanen äro delade i så små och olika lotter, att, om alla skulle indelas efter minsta lotten, hela dagen ej skulle förslå till deras blotta hopsummerande. Jag vet ett åttondedels Hemman, som har g åboer, af hvilka hvars och ens andel utgör ett olika bråk emot de öfriges. Hvar skulle dessutom härenhet finnas, som gick jemt upp i alla öfriga Hemmansdelarne. Den slutne voteringen med så många valsedlar, som här enligt förslaget voro i fråga, lemnar äfven rum för det sjelfsvåld hos många, att dela rösterne på flere eller alla Candidaterne, hvilket vid öppen votering ej går an, och äfven i författningarne är förbjudet; ty så snart en ägare af flere röster afgifvit sin första röst, skola, enligt nu gällande för28 H. 9 13o Den i5 Jun i i f. m. t fattningar, hans öfrige röster afgifvas för samma man eller ock för ingen. På de grunder, att det slutna voteringssättet ej är verkställbart, och föranledande lil! missbruket att dela rösterne, kan jag således ej tillstyrka dess antagande. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardies Jacob: Då jag förmodar, alt återremiss kommer att äga rum, i anledning af de inkast, som redan blifvit gjorde emot Utskottens förslag, torde det tillåtas mig att bifoga några anmärkningar, på hvilka jag anser nödigt fästa Utskottens uppmärksamhet. I 8 §. hafva Utskotten föreslagit, att rösträttigheten bör valveras i R:dr, sk.och rst. Detta anser jag omöjligt att verkställa.
Ögonskenligt är, att Kellgren numera var, i ej ringa mån, sjelf gripen af den anda, som, sedan den hos Engelsmännen frambragt Youngs Nätter och Yoricks Känslosamma Resa, hos Tyskarne Messias och Werther, äfven lockade Svenskar att försöka öfversätta dem. Med stigande fördragsamhet mottogos, såsom bidrag, sentimentala gessneriserande qväden i prosa, som af denna själsrigtning, mestadels till ringa fromma för vår vitterhet, nu framalstrades flera och flera: så t. ex. (1788, N:o 118) ”Zulma, Landtqväde af Mamsell Ulrika Carolina Forssberg” (längre fram känd såsom Fru Widström); så (1790, N:o 26) ”Prosaisk Ode till en Skönhet”, af Enbom. Vid öfversättningarna höllo sig dock vederbörande granskare förpligtade, att framförallt skärskåda modersmålets behandling; och det mer än någonsin, då nu, genom Svenska Akademiens stiftelse, en gammal svensk önskan, hyst redan af Gustaf Adolf och Christina, profetiskt uttalad på 1720-talet af den välmenande Lindestolpe173, ändtligen var uppfylld. – En periodisk skrift, som tog sin början 1789 och i några år fortfor, var den af ett par vänner, Bagge och De Rogier, utgifne ”Journalisten, eller Utvalda Samlingar i Blandade Ämnen, hämtade i synnerhet ur de nyaste och bästa Engelska Journaler”. Det är mig svårt, att omnämna denna tidskrift blott såsom en torr annalist: ty dess läsning, och beskådandet af dess eleganta kopparstick, – som i detta ögonblick alla stiga fram för min hågkomst, – tillhöra mina första och käraste barndomsminnen. Men på Svenska Litteraturens utbildningsgång ägde den intet egentligt inflytande; åtminstone intet på Vitterhetens. Hvad likväl Kellgren och hans vapenbröder, under denna tid, sjelfve värderade såsom sin förnämsta kritiska och polemiska mandat, var den vidtbeprisade kamp, som de under namn af ”Sällskapet Pro Sensu Communi” förde mot Swedenborgianismen, Magnetismen, de mystiska Ordnarna och Andebesvärjar-samfunden.