Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hofrätten, som dömde den 26 Febr. 1847, upphäfde Lagmansrättens dom och fastställde Häradsrättens af Käranderna icke öfverklagade utslag. Men härvid stadnade det icke. Den, som hade vunnit i Lagmansrätten, drog saken under pröfning på högsta ort, och vann, genom Kongl. Maj:ts nådiga Dom den 3 Maj 1848, ändring af Hofrättens samt fastställelse af Lagmansrättens mot Sökanden (köparen) laga kraftvunna dom. Hade köparen af sin säljare, medan denne ännu var sui juris, fått ett verkligt godkännande af sin redogörelse för köpeskillingen; så var väl detta godkännande fritt från allt klander, af hvem det vara måtte; och hela Säljarens konkursmassa ägde lika litet, som någon enstaka borgenär eller hvem som helst, någon talan emot giltigheten af en sådan frikännelse från klander eller ytterligare kraf, i och för den handel, hvarom fråga är. Var åter frisägelsen eller déchargen icke så beskaffad, att den gällde mot hvem som helst, följaktligen äfven mot konkursmassan; huru kunde den då mot någon borgenär åberopas? Icke kunde massan äga annan rätt, än som tillkom borgenärerna, eller desse samfäldt utöfva annan rätt, än som dem hvardera tillkom. Eljest måste man föreställa sig, att ali fråga om konkursmassas tillgångar, deras indrifvande och redovisande vore undandragen hvarje enskild borgenärs klander, och kunde af borgenärernes majoritet afgöras efter välbehag. Eller skulle denna sats vara tvist underkastad? Kan det möjligen bestridas, att i händelse flertalet af borgenärerna efterskänkte en massans fordran, enskild borgenär skulle, utan hinder deraf, äga rätt att på egen bekostnad och äfventyr fordringen utsöka, välförståendes när han hvarken deltagit i flertalets beslut eller genom uteblifvande dertill samtyckt? Kunde en sådan rätt för enskild borgenär bestridas; så skulle ju detta kunna ske äfven i de fall, då flertalet ville eftergifva en fordran, till hvilken den enskilde borgenären ägde särskild, sig förbehållen rätt — såsom just förhållandet var i förevarande fall. Att denna flertalets makt ginge för 1 långt, bör kanhända medgilvas.
R:dr i hvarje 8,740. eller tillsammans R:dr 9,7-40. hvartill, utom afkomsten af den boställsjord, för hvilken ersättning är upptagen, redan finnas att tillgå på stat uppförda anslag: indelda räntor R:dr 1,562: 7. 8. och i kontant '. Kronofogdar, hvilka innehafva högst ansvarsfulla och besvärliga tjenster, åtnjuta för närvarande mycket olika inkomster, för mängden påtagligen alldeles otillräckliga. Aflöningen för Kronofogdarne har föreslagits: Uti Kongl. Maj:ts> Nådiga Proposition den 13 November 1828, inberäknadt provi - sioner m. m., för alla med boställen till 1,100. och ulan sådana till 1,200. af Kammar-kollegium, den 22 Juni 1835, till högst 1,500. och lägst * 900. af Stats-konloret, för alla till 1,050. och af Skatteförenklings-komitén, för alla till 1,500. Skäl kunna visserligen finnas för den föreslagna olika aflöningen, såväl med afseende på fögderiernes olika vidd eller folkmängd, större eller mindre uppbörd, läge för oftare påkommande skjutsning och truppmarscher, omständigheter, som leda till försvårande af polisuppsigten, högre och lägre lefnadskostnader, m. 11. dylika; men som någon bestämd ledning för omdömet i dessa hänseenden ej finnes, och, äfven om vidlyftiga undersökningar anställdes, så mycket mindre kan med säkerhet erhållas, som, i de flesta anförda fallen, omständigheterna äro förändringar underkastade, anser jag mig böra endast föreslå ett minimibelopp för beräknande af behöflig tillökning, och antager detsamma till 1,200 R:dr för alla Kronofogdar, inberäknadt lön, expenser, respenningar och skrifvarehjelp samt innefattande jemväl de provisioner, m. m., hvilka nu åtnjutas. 30 Konyl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverket, 1853.
Lx krotocollo 8. L. IräZLräk. S. D. Till ytterligare åtgärd föredrogs BewillningsUtskottets pä bordet lagde Betänkande an, gående Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition om förhöjning i Postporto för franqverandet af sädane bref, hwilka fortställas öfwer Stralsund till Hamburg och andra utrikes orter, och sedan Utskottets Betänkande ä nyo blifwit uppläst, bestöt BondeStändet pä framstäld Proposition, att detsamma till alla delar bifalla; hwarom de öfrige Resp. Ständen, genom Pro, tocolls 362 Dm 4 November tocollsUtdrag, skulle wördsamt och wänligen underrättas. Ut supra. Lx krotocollo 8. L. Irägärä. S. D. Uppå wäckt motion af flere Ståndets Ledamöter, om icke, i närwarande för Allmogen smara kidepunct, det more med billigheten öfwerensstämrngnde, att Allmogen erhöll befrielse frän byggnads stadighet ä Prestgärde i allmänhet, har BondeStändet, under fullkomlig förtröstan, att Högwördigs PrefleSkändet, hwars rätt derigenom egente: igen blifwit stöld i frägä, icke lärer ogilla denna begäran, ansett sig böra densamma hos Högwördige PresteStänder understödja. Sedan Högwördige PresteStandet förut denna Riksdag af ömhet för Allmogens betryckta omständigheter, behagat medgifwa, att behörige Conventioner angående Högwördige Presterskapets löningssätt och dermed förenade rättigheter, finge emellan Pauvres och Församlingarne upprättas för att i framtiden tjena till orubbelig efterföljd, har BondeStändet beslutat, att genom underdäuig ansökning hos Kong^.
Således skulle jag tro rätta ordningen vore, att Hr Landtm, först framställde, huruvida Ståndet förenar sig derom att förklara förändringen icke behöflig, hvilket, såsom jag sagt, innefattar detsamma som att afslå den, och att, i händelse denna propos, icke vinner pluralitet, Ståndet sedermera bör till pröfning företaga de särskilda af taJarne framställda anmärkningarna samt såmedelst komma lill det resultat, som grundlagen, för den händelse icke någon definitiv åtgärd godkännes, har förutsatt, nemi. att återsända betänk, med de anmärkn:r, som Ståndet förklarar vara dess gemensamma tanke. Det synes mig vara naturligt, att då man besinnar ändamålet med den långsamhet, lagstiftningen föreskrifvit vid grundlagsfrågors behandling, detta ändamål måste befinnas vara, att man ej skall förhasta sig vid förändringars beslutande i dessa lagar. Jag kan icke finna, att något förhastande i detta afseende äger rum, då man rent af afslår ett sådant förslag; tvertom tror jag detta vara en ytterligare garanti, att icke någon brådstörstad förändring må äga rum. Jag anhåller således om propos. först derom, huruvida R. o. Ad. anser denna grundlagsförändring, sådan den är föreslagen, behöflig eller icke. Hr von Troil: Den siste värde talaren har måhända icke fästat sin uppmärksamhet på det sätt, som ett RiksSt. måste iakttaga för att afslå ett grundlags-förslag, då det första gången förekommer. Detta går nemi. icke till på samma sätt, som när ett annat betänk, afslås, emedan, såsom jag förut haft äran nämna, ett grundlags-förslag mäste antingen godkännas alt hvila till följande riksdag, eller också återremitteras med någon anmärkt!., som Ståndet förklarar vara dess gemensamma tanke. Denna gemensamma tanke kan innefatta, att hela förslaget anses olämpligt, men den mäste behandlas på samma sätt, som en anmärkn, hvilken blott afser en modification af förslaget. I öfrigt har jag ingenting emot, om Hr Landtm, behagar först göra propos. på den radikalaste af de gjorda anmärkntna, eller den, hvilken Hr Printzensköld begärt.
Desse uppräknade följder af den så skiljagtige bevillningsprocenten och deras menliga inverkan på förtroendet medborgare emellan, denna rubbning i samhälsskiekets ömtåligaste förhållanden, ändtligen delta skråmässiga sätt att utöfva en bland Rikets Ständers friaste, ömtåligaste rättigheter att sig sjelfva beskatta, hade, jag vågar åtminstone tro det, varit, Bkvilliiiiigs-Utskottets Betänkande, N.-o 12'. 55) om ej alldeles undanröjda, åtminstone i flere afseenden hafna, genom den af mig foreslagne billiga jemkningen, och hvad säkrast kan föreses, hade den af hvarje rättänkande önskade, af mig så alfvarligt sökta, medfört folden fattige och skuldsatte och för den inom medelmåttan oftast trefligaste, talrikaste delen al Borgerskapet, en lindring i bördan, som de bäst behöfva och dessa således undgått, att med den yttersta skarfven af sin med dagligt bekymmer och rastlös verksamhet ärligt förvärfvade och lika ärligt uppgifna lilla behållning till ett tarfligt uppehälle, offra på rikedomens och öfverflödets, hvars rökverk göra uppgiSterne så otydliga, ofta skymda altare; och i en tid — denna nymodets — dä man så högt ordar om borgarens fördelar framför andra, 0111 haus förmoner såsom stadsbo, skördarne af hans jord, då man af lutter liberalitet söker fråntaga honom allt, hvad hittills lättat för honom möjligheten att bära bevillningsoch oräkneliga, för mångå okända, andia bördor, och med ett ord dessa så ofta upprepade förmoner, så vill man ändå bibehålla honom uti ett så ojemnt deltagande uti statsbidragen, utan att på minsta sätt erkänna de uppoffringar, hail redan gjort af fordna förmoner och ännu måste ofrivilligt göra, för att tillfredsställa nyhetens lockande behof och lidens kraf, som det heter, föranledt af ställningar och förhållanden!
Detta syntes vara orätt; oell-för öfrigt borde dét ej ankomma på den, sorn fått invisiiiiigen, att-saklöst dröja nied dess företeende lill inlösen, liuiu länge sorn helst, möjligen till dess den på- hvilken» invis - LogrU tito tets Vt’di amie A':o 180. 5 ningen är dragen, blifvit insolvent, utan uppvisandet borde ske inom viss lid, så vida innehafvaren1 skulle bibehålla’ sim regress* till utgifvaren; vid: 5» §, af Herr Domprosten' Doctor Hbiirlihi, Herr Willberg, och Strindlund: alt denna §. ej vore nogutvecklad. Man kunde” ej-, tvinga någon att pä invisningen teckna; det barn iöUé' antbgé densamma;’ utan5 blefve' det innehafvarens egen sak att1 skaffa’sig: bevis öfver vägrad1 accept’,- äfvensom öfver dervid använd’ kostnad, hvilken1 senare kommer att' drabba’ den, sorn i vederbörlig ordning; åläggesatt’ inv-isningen5 inlösa;’ vid’ 6 af Herr Domprosten; Doctor Heurling Herrar Ekerman' oclr Winberg, samt' Strindlund-'?
Hypotheksföi eningar, i anledning af väckt fråga om upphäfvandet af Rikets sist församlade Ständers beslut, angående Statens garanti för deras skuldförbindelser. E. 4. — om lag för. Se Banker, privat-. Hypotheks-inrättningar, om förändrade stadganden i afseende å cassacreditiven för. Se Gassacreditiven. Hållskjuts, angående dess indragning helt och hållet eller till någon del. II. 5*6. Hård, August Leopold, yttrande. II. 25g. Hård, f. d. Statsrådet Grefve, angående pension för. Se Pensioner. Hård, Grefve Carl, yttrande. Hård, Gustaf Magnus, yttrande. Hård, Lieutenanten G. M., om löneersättning för. Se Löne ers;\ttning. Häktad person, om skyldighet för, att ersätta sitt fångunderhåll. XIX. B. 71. A. 397. Häkten, Länsoch Härads-, om byggande af förbättrade. Se Länsoch Häradshäkten. Häradsallmänningar, oro disposition och fördelning af, samt om JägeriStatens upphörande. XII. B. 1479 3g5. XIII. Å. 112. XXIV. U. 5g. A. 442. XXV. E. g3. — om förändring i sättet huru afkomsten af dem må komma de utsyningsberättigade till godo. XIII. R. 3o4- XXIV. B. 5g. A. 442- — om förvaltande af, enligt samma grunder sorn kronoparkerna, samt om utsyningen derå. XXIV. B. 5g. A. 442. Häradshäkten, om byggande af förbättrade. Se Lansoch Häradshäkten. Häradshöfding, om löneersättning åt en i Wermland. Se Löneersätlning. Häradshöfdingar, angående pensionsrätt för. Se Pensions1 ätt. Häradshöfdinge-räntan. Se Lngmans-räntan. Häradsrätt, om förändring af rättegångstimman vid. Se Rättegångstimman.
Summa Banco Fistiaheler, F-mkkbrra Capit. och Con tanke Penningar , F. d. Konungens » S17109 8 8 F. d. Drottningens utom hwad inom Linien blifwit anmärkt 88888 42 8 Prins Lukaks Kronans fordringar hos s. d. Konungen harifrän afgär » 120886 43944 3^ 42 .6 726884 33 IO F. d. Konungens fordran af Kronan - 2313 5 4 41631 36 8 Privatas hittills uppgifna fordringar hos f. d. Konungen » F. d. Konungens lös. öre, persedlar utom pä Haga, » 3061 31 3 34846 8 Pä Haga » - »» » 17425 16 4 Transport Ror. 52271 S4 4 »»> 632 Den »4 November. Transport R:dr. Dibliotheket derstädes F. d. Drottningens lösöre persedlar» - Prins Luttaks Dito Dito »»«,» 52271s24l 4 2000 Summa Banco 64271 36873' 24' 4 16 3315j S Weckholm den » November 1809. OFL^A§er!ielM° Den 14 November' 6«Z Slutligen Made Friherre kllMta följande strifte>iga anförande. Om för detta Konungens förmögenhet ej finnes vpp^ä lill den summa som man förwäntat, sä lärer Högloft. Ridderjkapet och Adeln benägit finna, att sädank ätmindstone ej är en följd, af nägon urackt. laienhet, ä Boupp'e<-kningsmännens, elier Riksens Högloft. Sländers Deputerades sida och L det Anbud, som för detta Konungen gjort, akt med Ed besanna sina uppgifter, lära RirskNS Högloft. Sländer, aöra del afieenoe, som esler om» siaudigheterna här finnas lämpelrgt och nödigt.
Att sådant likväl är utan ändamål, torde man lätteligen inse; och om man på förhand föreställer sig den behandling, saken möjligen kan erhålla, tror jag, att man bör betänka sig, innan man går all fatta ett beslut, som kan tillintetgöra den goda sak, man åsyftar. Marchen kan nemi. blifva följande. Jag tager för afgjordt, att frågan remitterås till StatsUtsk., och att emedlertid BondeSt:s inbjudn. hvilar. BondeSt. har således icke fattat något beslut. StatsUtsk. tillstyrker bifall till motionen med någon modifieation. Ett nytt förslag i 5:te punkten inkommer således till alla 4 Stånden. Då är det naturligt, att BorgareSt., som bifallit förra utlåt., lägger det nya utlåt, till handlingarna; ty den, som icke deltagit uti eller afhört R. o. Ad:s öfverläggning i dag, kan icke gerna föreställa sig, att det är en ny fråga, utan tro, att det är samma fråga, som redan är afgjord. BondeSt. lägger utlåt, på bordet, intilldess det från R. o. Ad. fått svar på inbjudn. PresteSt. afslär utlåt, eller lägger det till handkna. R. o. Ad. ensamt upptager frågan till afgörande, och jag föreställer mig då, att R. o. Ad bifaller det nya utlåt. Nu är R. o. Ad. i tillfälle att lemna ett svar på BondeStts inbjudn. Ståndet svarar då, att det afslagit inbjudn., men bifallit StatsUtskrs nya utlåt. Då först är BondeSt. i tillfälle att yttra sig öfver StatsUtskrs första utlåt.; mea hvad för beslut skall BondeSt. taga? Det har a:ne förslag att yttra sig öfver; hvilket skall först till afgörande företagas? Att företaga båda på en gång strider mot grundlagen.
N:o 7, ang:de tryckning af ytterligare 500 exemplar utaf de inom Preste-St. väckta motioner. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att till 11. o. Ad. blifvit öfverlemnadt ett antal inträdeskort till Svenska Akademiens sammankomst för firande af dess högtidsdag d. 20 dennes, samt anmodade de Hrr ledamöter af Ståndet, som af dessa inträdeskort önskade sig begagna, att anmäla sig hos Biddarh.-Fiskalen. Anmältes och bordlädes nedannämnde Mern. och Utlåtm, nemi. från Stats-Utskottet N:o 14, med ett af chefen för statens jernvägsbyggnader afgifvet underd. utlåt, i ani. af Rikets sednast församlade Ständers underd. skrifvelse, ang. åtgärder tillberedande af besparing i anläggningssamt driftoch underhållskostnaden för statens jernvägar; N:0 15, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de jordafsöndring från kapitens-bostället Bredaryd Norregård för utvidgning af Bredaryds församlings kyrkogård; N:o 16, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de upplåtelse åt Eskilstuna öfre kanalbolag af plats på Carl Gustafs stads gevärsfaktoris område för en slussanläggning; N:o 17, i ani. af K. M:s Nåd.
«Hans Lauridsens Sjælebog:« «Djevelen har mange Stallbröder som Elle«qvinder, Ellemænd, Dværge, Vætter, Nattravne, «Jordmaalere med gloende Ildstænger, Varulve «Thusser, Gjenfærd som lade sig tilsyne mod folk «skal doe.« Och när Harald småleende ännu yttrade tvifvel, sade den gamle ifrigt: «Men det står ju i bibeln, att allas knä, både deras som äro i himlen och på jorden och under jorden, skola böja sig för Herran! Och hvilka skulle väl de under jorden vara om icke de underjordiske? Och akta dig du?« fortfor han muntert, med en skälmsk blick på Susanna,« akta dig när «Thusmörket« (skymningen) kommer, ty då är deras tid att husera, och unga flickor tycka de särdeles om och draga gerna ner i sina boningar. Akta dig! Ty få de dig väl en gång ner i sin kyrka (ty de ha också en kyrka, djupt nere i jorden) så får du aldrig se solen och Guds klara himmel, så länge du lefver! Och det blir icke roligt må du tro att bo hos Thuserne!« Susanna ryste ovilkorligt vid detta skämt. Hon kastade en blick på de vilda klippgestalterne rundtomkring, hvilka Hallingebonden försäkrade henne vara förstenade troll, jettar och jetteqvinnor. Harald märkte Susannas intryck, men han, som så ofta roat sig att uppskrämma hennes inbillning, var nu idel lugnande förstånd, och lät sitt ljus skina för Susanna i vidskepelsens mörker. Allt högre stego de resande, allt ödsligare blef nejden. Hela denna fjelltrakt är likasom beströdd af större och mindre stenblock, och dessa ha menniskorna begagnat för att skapa sig vägvisare i en nejd, der man, dessa förutan, nästan ofelbart måste förirra sig. Man har derföre uppstaplat stenar på de större blocken, i den riktning, som vägen går, och om någon sten nedfaller, anser den förbiresande såsom en helig pligt att åter uppsätta den. «Tröstende
De förändrade stadganden för sjöbeväringsskyldighetens utgörande, som jag nu vågar i underdånighet föreslå, utgöra en tillämpning af de i flera andra länder med fördel redan existerande reglor för krigsmarinernas bemannande, och jag vågar tro, att införande af dessa reglor i Sverige, långt ifrån att betunga dem, för hvilka förändring i beväringspligten är föreslagen, tvärtom skall lindra deras nu egande skyldigheter, i det de befria dem från alla vapenöfningar under fredstid, på samma gång som den föreslagna förändringen kommer att under krigstid befria statsverket från den högst betydliga kostnad, som den i alla fall osäkra förhyringen medför. Genom båtsmanshållets bibehållande vid de för detsamma gällande hufvudgrunder, vinnes den fördel emot det i andra länder antagna enrolieringssystem, att den del af sjöbeväringsmanskapet i Sverige, som utgöres af verkliga sjömän, under fredslugnet aldrig behöfver besväras med någon uppfordring till sjötjenst å Kongl, flottans fartyg, och detta manskap således under fredstid icke får vidkännas något afbrott i det yrke, de utöfva; — en omständighet, hvarpå hufvudsakligt afseende vid förslagets uppgörande blifvit fästadt, så att sjöfarten, äfven under krig, kan fortgå endast med den förändring, att å alla fartyg, hvilka efter krigets början utgå på sjöresor, besättningarne till någon del måste utgöras af förut obefaret manskap.» »Ett annat förhållande är deremot med en del af sjöbeväringen, som icke utgöres af verkliga sjömän, utan består hufvudsakligen af dels fiskare, dels ock andra invånare af kustoch skärgårdssocknarne, ty för dem kan icke lämpligen föreslås någon annan beväringsskyldighet än den, som åligger landtbeväringen. hvadan de icke eller kunna eller böra från vapenöfningar frikallas.» »Med den rättighet för de beväriugsskyldige, som nu eger rum, att välja tjenstgöring till sjös eller lands, skulle det kunna hända, att, för den händelse Eders Kongl.
Gif mig skoten, ropade Agnes, sätt er vid styret och skjut ut båten! Antti vaknade upp och gjorde som hon bad. Men förstår ni er på att sköta skoten? Han räkte henne skoten och visade huru hon skulle handtera dem. Seglen svälde, båten lade sig på sida och sköt med fart utåt sjön, så att vattnet brusade kring fören. Så roligt! utropade Agnes. Lisi, hvarför sitter du så långt borta, kom närmare! uppmanade Antti. Jag sitter bra här, svarade jag. Men du är ju alldeles afskild från oss. Hvad gör det? Nå, som du vill. Därefter läto de mig vara, och troligen glömde de för en stund helt och hållet min närvaro, där jag satt bakom seglen osedd af dem. Det var väl, ty jag fick nu i fred reda mina oklara tankar. Hvart hade mina sköna drömmar tagit vägen? Och alla mina veka, försonliga känslor, alla goda beslut? Vacklade de så här genast i början? Mitt sinne var fullt af vrede och förbittring, och trots alla ansträngningar kunde jag ej öfvervinna mig själf. Jag bet mig i läpparna, vred mina händer, förebrådde mig min svaghet. Du är värkligen en svag stackare! Agnes hade rätt. Åh, du är ovärdig, enfaldig, ömklig I min nöd skulle jag velat slå mig blodig. Och ingenting hjälpte! Ju mera jag kämpade emot, desto vildare rasade det inom mig. Och jag uppäggades än mer genom deras fortsatta, lifliga samtal, af hvilket jag icke kunde urskilja ett enda ord, fastän jag alt emellanåt bjöd till att lyssna. Kanske de med afsikt talade så, för att jag ej skulle uppfatta hvad de sade? Och hvem vet hvilka ögonkast de gåfvo hvarandra? Jag böjde mig ned för att se dem under seglen. Där sutto de bredvid hvarandra, Agnes något tillbakalutad och hållande i skoten, Antti vänd emot henne, framåtböjd, med ögonen fästade på hennes intagande ansikte. Mot min vilja måste jag åter medgifva att det var intagande, och icke allenast intagande, utan så bländande skönt, att mitt hjärta sönderslets, ty det var ju alldeles tydligt att man icke kunde se detta anlete med kallt och lugnt sinne, ej häller låta bli att betrakta det.
Nådiga förordnande, tillkommer vederbörande LänsStyrelser. 4:o. I öfrigt hafva Revisorerne ansett sig böra hemställa att, till lättnad vid granskningen af Creditiv-Fondens Hufvudböcker, hvilka afslutas på Calender-år, hvaremot verificationerne eller Lands-Contorens redogörelser slutas å uppbörds-år, vederbörande Lands-Contor mätte anbefallas att inom Column utmärka de å undsättnings-skulderne under Calender-årets första tertial verkställde afbetalningar. — 37 — Chartce-Sigillatoe-Verket. Dess räkenskaper, hvilka för båda Revisions-åren blifvit i Kongl. Kammar-Rätten granskade, med anmärkningar, utvisa följande förhål lande : Debet. Å r 18 3 4. Balance från föregående äret: Uppbörd: — Influtne medel för sportlerne i Kongl. Maj:ts Canzli — 19,625: 32. — Ersättning för maculerade Chartor 174:46. — 164: 34. 6. Credit. Balance från föregående året: Afkortning: Maculeradt Extra stämpladt Papper . 107: 6. — 99:28. — Åklagare-andel å de efter åtalan influt ne afgifter — 1,159: 5. <5. Lefverering : Till Kongl. Balance till påföljande året: Summa 529,962:25. 6. 591,496:22. 2. l:o Då de för försåldt stämpladt papper af Chartse-Sigillalae Försäljningsmännen uppbnrne medel endast från någre Län lefvererats inom den i Författningen föreskrifne tid, eller den 15 Januari, synes det Revisorerne som skulle vederbörlig control i afseende härå uteblifvit. 2:o.
Jag har ingalunda hall denna lanke, och ej hel ler densamma uttalat, och, såsom ett bevis derpå, anhåller jag att få uprepa, att jag uttryckligen reserverade mig emot den tydning af mitt yttrande, ang:de Sveriges fattigdom, att detsamma skulle hafva något uteslutande afseende på denna fråga. Jag nämnde blott, att det är kändt, att förhållandet i allmänhet år sådant jag påpekat; jag ingick icke i någon vidare undersökning om orsaken dertill, om det är en följd af öfverdrifven beskattning, öfverdrifven bränvinsbränning eller något annai. Jag fasthöll endast del kända förhållande, att Svenska nationen i allmänhet icke är rik, och erinrade, att man äfven från denna omständighet borde hemta elt skäl alt icke bevilja anslag lill utgifter, så vida de icke äro af ett verkligt behof påkallade. Jag har icke sagt, såsom Hr von Hartmansdorff tyckes hafva antagit, att man icke borde anslå några medel, såvida icke Konungens Rådgifvare gåfve en bestämd redogörelse öfver det sätt, hvarpå dessa medel skulle komma att användas. Hela gången af mitt anförande, huru dunkelt det än varit, måne ålminstone vara så tydlig, att R. o. Ad. upfatlat, att min mening icke varit sådan. Min mening har endast varit, att Konungens Rådgifvare skulle kunna gifva R. o. Ad. en så till pass tillfredsställande förklaring, att Svenska folket kunde vara förvissadl, att Regeringens mening ej är att använda medlen på ett emot nalionens tänkesätt rakt stridande sätt. Sådan är i korthet hufvudsumman af milt ytlrande. Jag tror, att det skulle vara tillfredsställande för Konungens Rådgifvare sjelfva, att yttra något i delta hänseende. Men det är äfven en annan punkt, i hvilken jag likaledes upmanar dessa Hrr att yttra sig. Det är nemi. i afseende å den utväg, Hr Dalman upgifvit, till upnående af samma ändamål, sora Regeringen med sin Propos. afsell. Frågan om denna utväg har ännu icke blifvit uptageu och diskuterad.