Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rättmätigt äro derföre de skrifter, dem efterverlden vid hans namn erinrar sig, egentligen hans poetiska. Och om redan det anförda ådagalägger, att han ville förädla svenska språket, ej blott till ett värdigt uttrycksmedel för stora tankar, utan ock enkannerligen till skön form: så utvisa dock företrädesvis dessa, huru han ville låta det återljuda ”Gudarnes Tungomål”. Theorien af hans synpunkt i allmänhet för poesi, och i synnerhet för svensk poesi, var framställd i hans verk Poesis nova Svecana; men detta är ett af dem, som gått förlorade, eller åtminstone ej ännu kunnat igenfinnas. Kanske stannade det vid blotta begynnelsen. Förmodligen ämnade han denna skrift till en ”svensk Poetik”, eller anvisning huru den skaldekonst, som först nu i Sverige vore vaknad (nova), borde rigtas och fostras. Likväl sätter oss hans utöfning i fullt stånd, att sluta till hans lära. Redan under hans lifstid (1668) utkom, i sin första upplaga, samlingen af hans qväden; hvars halflatiniserande titel ”Musæ Suethizantes, thet är Sång-Gudinnor nu först lärande dichta och spela på Svenska”, både är en gärd åt hans samtids smak och tillkännager hans egen föreställning om denna samlings betydelse. Den låter oss tillfyllest blicka in i hans tankar om svenska snillets åligganden på denna bana, äfvensom i omfånget af hans vittra beläsenhet, och arten af de inflytelser den medfört. Hvarje kännare af den fransyska, holländska och tyska vitterhetens dåtida skick uppdagar lätt, huru nära hans egen, så i väsendet, som formen, dermed sammanhänger. Intet är förklarligare, än både huru han kom att åt det moraliskt-didaktiska elementet inrymma sitt förnämsta diktverk, och huru han bragtes att i svensk versbyggnad införa både Alexandrinen och Sonetten; på dåvarande ståndpunkt af språket och dess prosodi, ett jätte-företag!
I särskilda andra länders nyare strafflagar har man derföre under stöld hänfört vissa arter af bedrägeri; och Lag-kommittéen sökte äfven bibehålla enheten derigenom att den, då fråga var om egendom, uppställde en skillnad i straffet med afseende å värdet af den egendom, man genom bedrägeri kunde åtkomma, eller enahanda skillnad som mellan stöld och snatteri. Det var ett godkännande af 1734 års lagstiftares härutinnan hyllade åsigter, hvilka inträngt i det allmänna föreställningssättet och rättsmedvetandet, samt alltså, efter Utskottets omdöme, ej, utan vigtiga orsaker, böra frånträdas, särdeles vid partiella förändringar af lagen. Men med hänsigt till beskaffenheten af merbesagde brott, har Utskottet upptagit detsamma bland de brott, som närma sig bedrägeri eller derunder skulle kunna hänföras, men likväl på enahanda sätt som hittills böra medföra straff såsom för tjufnad. Det omtalas följaktligen i 27 § af Utskottets Förslag, som utgör eri del af den 26 § i det Nådiga Förslaget, hvilken med afseende å Utskottets uppställning af de till förevarande afdelning hörande brott, sönderfallit i två dervid Utskottet likväl ej omnämnt det läll då någon genom falska eldar eller annat svikligt förfarande söker förleda sjöfarande till skeppsbrott. Detta brott förekommer nu i 21 Kapitlet Missgernings-Balken, som handlar om allmän landsfrid och vägafrid. Det hörer till de grofsta fridsbrotten i vår lagstiftning, och denna karakter förblir oförändrad ändå alt svikliga eller bedrägliga medel lill brottets utförande begagnas, hvadan delsammas omnämnande i förevarande Förslag ej är nödigt lill förekommande af begreppsförvexling. I öfrigt återfinnes de i Nådiga Förslaget angifna brottsliga handlingar upp - Lag-Utskoltet> betänkande M 40. 89 tagna i Utskottets Förslag. Någon begränsning deraf bar likväl
Och att drömma om att Walamo någonsin kunde blifva finskt det är fåviskt, ty lika lätt kan man drömma om att rycka en af de skönaste juveler ur den ryska kyrkans krona eller släcka glorian, som omger den "rätta tron", uppburen af czar och folk i fast förening. Vi ha ofvanföre sökt gifva en kort teckning af det religiösa lifvet i denna del af Finland; återstår ännu att kasta en flyktig blick på dessa orters sociala förhållanden. Vi måste tyvärr i detta afseende tillägga att allt äfven på detta område är uselt bestäldt, liksom att Finland jemväl härför har att tacka Ryssland. Det är en sorglig tafla som vi nu gå att upprulla, en tafla vittnande om medeltidsråhet och förakt för den enskildes rätt. Beklagligen har densamma dock ännu den dag som är i dag ett sig värdigt motstycke i Rysslands förfaringssätt emot de "eröfrade folken." För lagkränkningar skyr icke den czariska makten tillbaka. Hvad vi här vilja berätta är följande: Då denna del af Finland underlades czarrikets växande makt, skänkte dess kejsare och i synnerhet kejsarinnor (Anna, Elisabeth, Catharina II) den eröfrade jorden åt sina gunstlingar. Sålunda blefvo bönderna, "urbefolkningen", så godt som lifegna. Häri låg då ingenting underligt från rysk sida, ty ett enahanda förhållande egde ju rum i Ryssland. Men det bittra låg deri att finnarne derförinnan åtnjutit svensk lag och rätt. De arma menniskorna som byggde och bodde i dessa trakter kände sig derföre olyckliga, hvilket de ock i sanning äro äfven i dag. Det hör icke till uppgiften af denna lilla skizz från för oss redan främmande trakter att ingå i ett närmare skärskådande af dessa förhållanden, men vi ha velat omnämna dem för att läsaren rätt må kunna fatta den sorgliga bild af ett för detta framtidsland vi nu gå att teckna. För att koncentrera framställningan i en så liten ram som möjligt ställa vi staden Kexholm och dess lif i förgrunden af vår teckning. Aflidne professor Hwassers tanke (se den lilla bekanta skriften om Borgå landtdag) att
Maj:t, som sedermera gifvit den tillförordnade Landtförsvars-komitéen del af hvad sålunda, rörande denna fråga, såväl Rikets Ständer vid 1859 och 1860 års riksdag framställt, som ock Direktionen öfver Arméens Pensionskassa i anledning deraf yttrat och upplyst, för att af Komitéen tagas i betraktande vid behandlingen af detta ämne, hvilket, bland andra, jemväl utgjort föremål för Komitéens arbeten och förslag, tillkännagaf vid sistfördutna riksdag de hinder, som dittills mött för framläggande af förslag till sådan reglering af pensionsväsendet för Arméen, som af Rikets Ständer åsyftats, hvarefter Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse den 17 Oktober 1863 förklarade: att Rikets då församlade Ständer, med vidhållande af de åsigter, som af förre Rikets Ständer härutinnan uttalats, funne det vara både önskvärdt och angeläget, att en ändamålsenlig pensionering för Arméen, utan vidare dröjsmål, bringades till verkställighet, och anhölle således Rikets Ständer, det Kongl. Maj:t täcktes låta vidtaga sådana förfoganden, att ej mindre Arméens krigsbefäl, än ock öfriga vederbörande blefve i tillfälle att så tidigt före påföljande riksdag i denna fråga höras och med yttrande till Kongl. Maj:t inkomma, att Kongl. Maj:t då måtte kunna framlägga så beskaffadt förslag till reglering af Arméens pensionsväsende, som uti Rikets Ständers vid 1859 och 1860 års riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse afsågs. Uti underdånigt betänkande af den 12 sistlidne
Föredrogos å nyo och gillades följande från Banco-Utskottet inkomne samt den io och 13 dennes eftermiddagarna på bordet lagde, Memorial och Utlåtanden: Af den 9 dennes: Angående förslag till reglementariske föreskrifter för Banco-Styrelsen i fråga om dispositionen af Bankens Silfver-fond samt beslutade anstalter till reela fondens förstärkning. I anledning af gjorde anmärkning gar vid Utskottets förut meddelte Memorial 9 'afgående reglementariske föreskrifter för effecters beläning vid det i Götheborg blifvande Låne-Contoiret. Af den 10 dennes: Angående rättighet att i BancoDiscont-Verket såsom hypothek för Lån använda de Statens skuldförbindelser, hvilka , enligt Riksens Ständers beslut , komma att utfärdas till ersättning för enskiltes lidne förluster genom uppbringa ingar af Svenska Fartyg. 736 Den 1S December f m. Af den n dennes: N:o ioi. Rörande redactionen af den föreskrift , som kommer att meddelas BancoDiscont-Verkets Direction, angående räntans och öfverräntans nedsättning. Företogs till pröfning Banco-Utskottets den ii dsnnes under N:o 102. afgifne samt den 12 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, angående de föreskrifter, som må meddelas Banco-Styrelsen i fråga om controllerande åtgärder m. m., för anordnandet af de till Götha Canal-byggnad anslagne allmänna medel. Grefve von Platen . Baltzar Bogislausj hade inlemnat ett så lydande Memorial: (Se Bilagan N;o 1.) Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde Proposition till bifall af Banco-Utskottets förevarande Utlåtande j hvilken proposition med J a besvarades Föredrogs å nyo och bifölls Statsoch Särskildta Utskottens den 22 sistledne November under N:o 62g afgifne samt den 27 i berörde Månad eftermiddagen pä bordet lagde, Utlå - Den 15 December f. m. Utlåtande öfver väckt motion om Kongl. Cari cellie-Styrelsens upplösning.
(Jemför tillika Kommunikationer från Borgare-Ståndet.) Konkurs-Lag samt förändrad lagstiftning i andra dermed sammanhang egande ämnen, angående antagande af de utaf särskilda Komiterade utarbetade förslag dertill; motion af Herr Wilhelm Fredrik Dalman: se Motioner. Konstidkare, angående upphäfvande af den enskilda skådespelare och konstidkare med flere ålagda skyldighet att för deras representationer erlägga afgifter till Kongl. Theaterns och Hof-Kapellets Pensionskassor: B. IV. 276, 489, A. 489; E. V. 427. Konstitutions-Utskottets Kansli, om arfvoden för —: B. I. 136, A. 136 Konstitutions-Utskottets Ledamöter: se Lista. Konstitutions-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o I. angående arfvoden för en Notarie och en Kanslist: B. T. (36, A. 136.
Då Rikets Ständer i allt öfrigt ansett de angående undsättnings-väsendet samt dermed gemenskap egande, för hela samhället vigtiga frågor, hittills gällande stadganden och bestämmelser böra äfven hädanefter bibehållas och tillämpas, hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med E. K. M:ts härom aflåtna Nådiga Proposition, beslutat: l:o att E. K. M:t, för beböfvandes undsättning vid inträffande missväxt eller felslagen skörd, fortfarande eger disponera: a) den dels i Rikets Ständers Bank, dels i Riksgälds-kontoret, efter afdrag af ofvannämnda för andra statsbehof nu bestämda summa eller 700,000 R:dr, innestående behållning utaf de till dylika undsättningar förut anvisade medel, äfvensom hittills influtna tuflafgifter för utländsk spanmål, jemte hvad som kan inflyta genom återbetalningar å meddelade undsättningslån; 80 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Blomma, du är vacker, men ej glad! Ljusa glädjen likväl ej behagar alla stunder: jag är glad, men har äfven någon gång de mulna dagar, då jag älskar les pensées noires. Friska murgrönsranka, du, som kröner bilden af en evigt saknad bror, af den ädlaste bland Sveriges söner, i ditt gröna skydd jag den förtror! Du medborgarkronan vänligt skjuter kring de älskande, de rena drag, vid hvars anblick jag med smärta gjuter systerliga tårar än i dag. Christina Charlotta Ulrika Berger, född grefvinna Cronhjelm af Flakunge, såg först dagen den 21 augusti 1784, blef 1817 gift med majoren vid Smålands dragoner Johan Göran Berger — känd o c k som lyckad k o m p o s i t ö r: bl. å. ), » A l - bert o c h Louise eller D e n dubbla upptäckten » (tr. 1817), » A g n e s och Alfred eller D e trenne äpplena » (tr. 1828) och hvad de allt heta — känner numera ingen m ä n n i s k a. blott en eller annan förtorkad bokmal. till; hvad beträffar hennes p o e m däremot, så » än i dag vi finna K o r s på Idas graf » — åtminstone i våra visböcker. L o r e t o s madonna. En skildring från Italien. För Idun af (Forts.) Jämte bankiren och den unge bajraren stego två djupt sorgklädda, franska damer o c h deras kammarjungfrur in i samma omnibus. Därtill kommer ytterligare en tysk herre, hvilken ser ut som en gammal diplomat. Han ledsagas af en yngre man, kanske hans son eller sekreterare, tänker Bertarelli. Vagnen är fylld, och hästarne sätta sig i rö- relse för att forsla de resande upp till den på en bergskulle belägna staden, som redan länge tett sig för deras ögon med sin höga, allt dominerande kyrkkupol. Bankiren blir ängslig till m o d s, j u mera han närmar sig helgedomen, där endast den sannt troende finner bönhörelse.
Ån mer, ZJtfkottet tror feg åt funningen Jhyldigt uttrycket af den gemenfamma opinion, att Konungens Rådgifvare1 handlings/ätt och rådfagf under den förflutna femårsperioden, i allmenhet och öjverhufvud bära fampelit af redligt nit, forgfällig omtanka, och oafbruten verkfamhet. Troligen bar en så klart yttrad Öfvertygelse bidragit till den af Utskottet sjelft framkastade erindran om Rikfens Ständers rätt att, som orden lyda, ogilla, återhålla eller nedlägga den underordnafte Beredningens talan. Skulle Den I o Jutii f. m. 167 dessa och flere yttranden, sammanstälde med ett så alfvarligt steg som vissa anmärkningars anmälan till den verkan 107 §:n förutsätter, Annas innebära ett slags motsägelse, anser jag för min del denna motsägelse endast vara skenbar, och tror, att Utskottet såmedelst velat för* lika billighetens fordringar med den strängaste rättvisans kraf: skiljandes jag mig ifrån Utskottet blott deruti, att jag finner både rättvisa och billighet sammanstämma till den slutföljd, att de gjorda anmärkningarna , i hvad som rörer tillämpning af RegeringsFormens 107 §., må förfalla. I denna hänsigt anhåller jag att Högvälborne Herr Grefven och Landt* marskalken täcktes göra proposition, så snart öfverläggningens närmare fortgång dertill lem-j nar tjenligt tillfälle och anledning, N:0 4. Friherre Rtidbetk, Alexander; Det är med anledning af ConstitutionsUtskottets Betänkande rörande StatsRådet» Embetsbefattningar, sorn jag vördsamt utbeder mig att till Höglofl. Ridderskapets och Adelns pröfning få den äran framställa mina åsigter. ConstitutionsUtskottet har anmärkt de af HofCancellersEmbetet någon gång anbefallte indragningar af vissa Tidningar, såsom mindre ändamålsenligt.
Detta afstyrkande af Stals-Utskottets förslag utgör dock icke binder för mig att föreslå ett serskildt anslag all användas till förbättring af lönerne åt det befäl vid Jemtlands Häsljägare-korps och vid de Skånska Infariteri-regementerne, för hvilket lönerne varit och äro bestämde i penningar, så att desse löntagare icke åtnjutit någon förbättring i sina inkomster i följd af de stegrade priserne å ränte-persedlar. Beloppet af detta anslag torde böra bestämmas till 25,385 R:dr. Stals-Ulskoticts Utlåtande N:o 7-/. 91 17) Beträffande anslagen under tillarnc Exercis-Sqvadronemas underhåll, Fouragering vid indelta Kavalleriet, Mölcskostnader och Ersättning Jör utöfver marhegångspris förhöjd betalning lill inqvarterings-gifvare för dagportioner vid indelta Regementernes marcher till och ifrån möten, föreslog Utgifts-afdelningen att dessa anslag skulle hädanefter sorn hittills hvart för sig uppföras, fouragerings-anslaget såsom förslags-anslag till 60,000 Hulr och de öfriga till förut bestämda belopp, med undantag af anslaget till möles-koslnader, som borde höjas till 300,000 R:dr; men Utskottet in pleno har i afseende på dessa anslag tillstyrkt antagande af Kongl. Maj:ts nådiga förslag, i följd hvaraf de blifvit sammanförde och samtlige erhållit egenskapen af förslags-anslag, beräknadt lill 200,000 Hulr utöfver hvad den nu gällande Riks-staten upptager eller tillhopa till 596,163 R:dr 50 ören. Det Kungliga förslaget beträffande indelta arméens vapenöfningar innefattar en fullkomligt förändrad plan för dessa öfningar. De hafva hittills varit lämpade efter beskaffenheten af den indelta Arméen, som anses hemta sin egentliga styrka derifrån, att den utgjorts af manskap sorn för lifstiden egna t sig åt landets försvar och hvars utbildning för krigstjensten derföre under vanliga förhållanden kunnat ske småningom under loppet af de första åren efter rekryternes anställning.
Jag för min del anser, att genom ett sådant beslut skulle vi i vår allmänna lag få inrymd en lagparagraf, som, det må öppet utsägas, hyllar lättsinnet och sedeslösheten, i det att den gifver dem rättighet att framgå huru ohejdadt som helst samt allt mer och mer inkräkta på den fridlysta krets, som ännu är det kristliga familjelifvet förbehållen, 170 Den 11 M ars f. m. Jag befarar, att i sådant fall blefve den sista villan värre än den första, och som jag för min del ieke vill bidraga till ett för samhället så olycksbringande beslut, får jag på det lifligaste yrka förslagets förkastande. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Då den siste värde talaren började sitt afförande och utbredde sig öfver de oäkta barnens olyckliga belägenhet uti ganska bevekliga och presterliga ordalag, kunde jag i sanning icke förmoda annat, än att han skulle komma till en konklusion, som utgjorde raka motsatsen till den, hvari han nu stannat. Som jag emedlertid blifvit bedragen i denna förmodan, anhåller jag att få ingå i ett kort försvar af det föredragne Betänk., som, i min tanke, bör af B. o. Ad. godkännas. Hr Tham har visserligen rätt deruti, att man skulle taga ett stort steg fram till målet genom att uphäfva 1778 års Kongl. Bref, så att åtmintone Presterskapet hädanefter alltid finge reda på oäkta barns mödrar; men i motsats till honom, tror jag, att just detta steg, ifall det tages, bör leda till ett bifall af LagUtsk:s förev:de förslag. Om nemi. den qvinna, som utom äktenskapet födde barn, alltid vore skyldig att för presten under tysthetslöfte yppa sitt namn, så skulle naturligtvis en sådan händelse, som den Hr Tham nyss berättat oss, icke kunna inträffa, ty man skulle ju då alltid äga visshet om barnets moder. Hvad man deremot skulle kunna hafva att anmärka emot Betänk, är att man sannolikt ej skall komma att vinna mycket för de oäkta barnen, emedan troligen högst få mödrar komme att erkänna sina oäkta barn.
Särskildt får jag nämna, att ingen jemförelse äger rum emellan tillämpning i sak af hvad grundlagen föieski ifver, och hvad Stånden, ett eller flera, anse vara grundlagens stadgande vid formfrågors afgörande. Vid dessa sednares behandling kan den ena lydningen vara lika god och lika enlig med grundlagens blid, som den andra, om än den ena åsigten kan hafva en längre praxis för sig, än den andra. Frih. Sprengtporten: Om jag nu ansåg mig berättigad alt ingå i sjelfva hufvudsaken, och på grund af dess beskaffenhet trodde mig kunna stödja mitt omdöme öfver frågan, som rörer ett beslut om formen eller sätlet att komma till ett afgörande i anledning af Ståndens olika beslut; så skulle jag medgifva, alt ifrågavarande vägran hvarken är så rationel eller så vigtig sorn man förmodar och tror; men här är icke fråga om hufvudsaken, utan blott, huruvida det är grundlagsenlig! eller icke att votera i förstärkt StatsUtsk., när Ständerne stannat i olika meningar i afseende på åtgärdens lämplighet eller icke. I delta fall har redan så mycket blifvit sagd!, att jag ej vill trötta R. o. Ad. med att återupprepa hvad sorn förut en gång blifvit anfördt, utan resumerar mig till alt endast yttra, att dessa beslut äro af beskaffenhet att, efter 6q §:n Reg.Fin, hafva bort föranleda till votering i förstärkt StatsUtsk. Alt frågan rörer åtskilliga ekonomiska bestämmelser, hvaröfver Konungen må besluta, hindrar icke, att om hufvudfrågan angår Riksg.conl:s styrelse och förvaltning, eller statsmedels användande på något sätt efter de föreskrifter, sorn Ständerne äro berättigade alt meddela; så är det en gifven följd, alt när hufvudfrågan måste afgöras, så måste också de särskildta villkoren, som äro af ekonomisk egenskap, icke kunna förfalla. Jag anhåller således, alt R. o. Ad. ville gilla de voter:s-propos:r, som StatsUtsk. föreslagit. 36 Den a Juni. Fril).
Djeknepenningar utgående afgift skall upphöra, samt en mot sam ma afgift svarande ersättning, beräknad efter ett medeltal af det belopp, hvartill afgiften under de tio sista åren uppgått af Statsmedel i jemna hundra Riksdaler-tal, anvisas att utgå till de Aucloriteter,. under hvilkas disposition ifrågavarande inkomst varit Ställd, och för att på hittills vanligt sätt fördelas; åliggande det Stats-Utskottetr att lill Riks-Slånden inkomma med förslag i detta afseende. S. D. Föredrogos å nyo följande Lag-UtskottetsBetänkanden, nemi.r N:0 84, öfver Herr Holms motion, att skriftliga berättelser uti mål, sorn hos Rådstufvu-Rätten fullföljas, måtte varda afskaflade; Bifölls; S% Fröt. Tftdr. d a’ Julii i8jf. ocli N:o <)r. angående Herr Dalmans motion, csn förändring i nw gäl'ande föreskrifter, angående skyldighet för Domare å lande!, att, vid sn kallade extra förrättningar, före ar esan från förrättningsstället lill partén ie gifva ProtocoH och Utslag; Bifölls! S. I). Föredrogos å nyo följande Dagsamt Allmänna. Besvärs och öscorio/nie-t tskottens Utlåtanden, nemligen: N:o i r, öfver väckt motion, om förändring i nu gällande föreskrifter, örn inskrifning till ,Krono-rusth:Jl; Bifölls. N:o 13, i anledning af väckt fråga om stället, hvarest under ransakning varande häktade personer höra förvaras; Bifölls; och K:o 13, i anledning af väckta frågor, om ändringar i un gä Ha licie Författningar om Prestval; Bifölls. S. D. \ id förnyad föredragning af ‘ConstitUtionsAJtskottet ? Memorial Nto 17, rörande Prosten Bolanders anmärknings-anfödntng - emot Föredraganden för ' Ecclésiastilv-Ärendena, blef sam nia Memorial lagdttill. liamdlingarne.
Länsmannen ålades att godtgöra de af qvarhållandet förorsakade kostnader, ej härledt sig från annan grund, än det i fråga varande kända förhållandet, att fången efter straffets verkställande genast lösgafs, och att detta skedde, så snart Konungens Befallningshafvande blef genom Hofrättens utslag underrättad, att Länsmannens besvär ej lade hinder i vägen. Jag trodde mig derföre icke kunna nöjas åt Hofrättens utslag, utan anhöll i underdånighet om dess upphäfvande. Häruppå har jag den 31 Januari 1855 erhållit det nådiga Utslag, att skäl ej vore anfördt, som kunde verka ändring i Hofrättens öfverklagade utslag. Efter anmärkning derom, att uti Engelholms kronohäkte en fånge, sorn inkomtpit den 21 Februari 1852, ej förr än den 15 påföljande Mars blifvit till ransakning hos Rådstugurätten inställd, har jag för försummelsen härutinnan låtit tilltala Rådstufvurättens Ordförande och Ledamöter; och sedan detta åtal blifvit inför Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge *) Enligt fånglistan blef fången af Konungens Befallningshafvande lössläppt den 22 Februari 1850, eller mer 8n fern månader, efter det Häradsrätten öfver honom dömt, och hans häkte således bordt slutas med bestraffningen för snatteri och fylleri» • i ».u C-V>\ , . .liv.oiiuiuO n!„ utfördt; så har Kongl. Hofrätten deröfver gifvit utslag den 13 Mars 1855, af innehåll, att emedan emot Borgmästarens och Ledamöternas bestridande i; målet icke blifvit styrkt, att behörig anmälan om fångens inmanande i häkte skett förr, än den 15 Mars 1852, å hvilken dag han blifvit inför Rådstufvurätten inställd, och ransakning angående den emot honom angifna förbrytelse företagits; ty pröfvade Kongl.