Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Där utvecklade de så många olika växtsätt, som om de slagit sig på att härma alla andra träd. En var lik en lind, tät och lummig med ett vidt hvalf öfver sig; en annan stod jämn och pyramidlik som en poppel, och en hängde grenarna som en tårpil. Icke en var lik den andra, och härliga voro de allesamman. Så reste han sig och gick rundt om byggningen. Där låg trädgården så förunderligt fager, att han måste stanna och draga efter andan. Äppleträden blommade. Ja, det visste han ju. Det hade han sett, att de gjorde på alla andra herrgårdar också; men det var bara det, att de ej på något ställe blommade så, som de gjorde på den gården, där han sett dem blomma, alltsedan han var barn. Han gick med knäppta händer och varsamma steg upp och ned på sandgångarna. Marken var hvit, och träden voro hvita, ett och annat med en brytning i skärt. Något så vackert hade han aldrig sett. Han kände hvarje träd så, som man känner sina syskon och lekkamrater. Astrakanträden voro helt hvita, likaså vinterfruktträden. Men sommargyllenas blommor voro skära, och paradisäpplenas voro rent af röda. Vackrast var den gamla oympade apeln, hvars små, bäska äpplen ingen kunde äta. Den sparade ej på blommor; den såg ut som en stor snödrifva i morgonglansen. Ty betänk nu ock detta, att det var en tidig morgon! Daggen gjorde alla blad glänsande, allt dam var bortsköljdt. Bakom de skogklädda bergen, tätt under hvilka gården låg, kommo de första solstrålarna framilande. Det var, som om grantopparna blifvit antända af dem. Öfver de unga klöfvervallarna, öfver rågoch kornfält och öfver den nyuppkomna hafrebrodden låg den allra lättaste dimma, ett det tunnaste skönhetsflor, och skuggorna föllo skarpa som i månsken. Så stod han stilla och såg på de stora »kryddsängarna» mellan trädgårdsgångarna. Han vet, att husfrun och hennes pigor här hafva haft sitt arbete. De hafva gräft, krattat och gödslat, ryckt upp kvickrot och ansat jorden, tills den blifvit fin och lätt.
I ett föredrag i Helsingfors den 22 juli Då växa minnets rosor förutan törnen opp, Då tänds som morgonrodnad odödlighetens hopp. 1891 uttalar han sin harm och sin sorg Då svarvar öfver griften ej dödens ängel blott, öfver den råhet, som blir en följd just häraf. Uppståndelsen och lifvet har mänskan då förstått. Till-föräldrar och skolor säger han: » Hvarför uppfostren I vilddjuret i mänAdelaide Nauchhoff. niskan? Veten I icke, att grymhet förhärdar, att råhet förvildar, att djurplågare också • bli människoplågare? » » Rätt för alla, » fortsätter han vidare, » detta är utgångspunkten. Lägg märke till hvad denna fordran innebär, när den utT yst, den kommer, skuggan ifrån Finland, sträckes till allt lefvande. Rätt mot en får Ifrån floret kring Topelii bår, ej vara orätt mot en annan, orätt mot mänSorgens ängel ifrån Björkeudden niskor får ej vara rätt mot djur. Börja Öfver Bottenhafvets böljor går, med denna grundtanke, börja icke med Går att lägga omkring Svea armen, människan, ty hon är endast en del af skaPressa mot den kalla tomma barmen pelsen. Börja med Gud ofvan henne och Sveriges ljusa glada unga vården lägre skapelsen under henne; nog fölStackars gossen min, som rofullt slumrar, När din mamma torkar bort en tår, jer sedan tillämpningen äfven på männiDu fått sorg i natt som aldrig ännu, skovärlden. » Fast ditt barnahjärta ej förstår. Och när hvarken föreningar eller skolor Hvem skall nu ditt unga hjärta lära visat sig vara verksamma nog, då vänder Älska hem oeh land och folk och ära, Topelius sig till hemmen. När ej barnavännen mer det får? » Börja där, » säger han, » börja medan barnen ännu äro helt späda, låt dessa lärdoHvem skall sjunga vårens vackra visa mar, praktiskt inöfvade, bli edra barns lifsFör min flicka vid » den klara rand », Hvem skall kyssa Törneros i slottet luft! » Otur hundraårasömnens land? Och han visar vägen, som hemmen ha Hvem skall hälsa från de finska barnen, att gå.
Jag anhåller således om återremiss afLagUtskottets Betänkande, under åberopande af LagComiténs motiver. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMar/kalken gjord proposition, fann Ridderskapet oell Adeln för godt, att LagUtskottets Betänkande, i anledning af de utaf Herr Ehrenborg dervid nu gjorde anmärkningar till Utskottet återremittera. Herr Grefven och LandtMarskalken uppläste en från Hans Excellence Herr Grefven och HofCanzlerens nu ankommen till Herr Grefven och LandtMarskalken ställd, så lydande skrifvelse ; Genom denna morgon ankomne underrättelser ifrån Munchen af den 23 sisth April, har Hans Kongl. Höghet Hertigen af Leuchtenberg, redan den 16 om aftonen öfvergifven af sina Läkare, natten emellan den 16 och i" så lyckligen återhämtat sig ifrån sitt häftiga sjukdomsanfall, att Läkarne förklarade all fara för denna gång vara förbi, och då, under de påföljande 6 dagar, allt mer och mer återhämtade krafter, och intet något nytt anfall hade inställt sig, har hoppet oro Dess fullkomliga återfående vunnit en ökad stadga. 38 Den 5 Maji; f. m Hvilket jag på Kongl. Majds Nådigste befallning härmedelst får Högvälborne Herr Grefven oell LandtMarskalken tillkännagifva. Stockllplpt dep g G. af Wetterstedt. Grefve De la Gardie, Jacqb: I anledning af den lika glada sorn vigtiga tidning, hvilken från Kongl. Maj.t genom Hans Excellence HofGanzleren pu blifvit Riddprskapet och Adeln meddelad, får jag hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna Iämpeligt anmoda Herr Grefven och LandtMarskalken, att, å Ridderskapets och Adelns vägnar inför Hans Majit Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPripsen frambära Ridderskapets och Adelns så val underdåniga tacksamhet för meddelandet af dep erhållne glädjefulla underrättelsen, som Ljertliga'och varina deltagande uti dep nied Hang fkongl.
För den händelse likväl, att Rikets Ständer, med antagande i öfrigt af nu framställda plan för bevärings-manskapets vapenöfningar, skulle föredraga att låta kostnaderna för dessa öfningar bestridas af det redan härtill afsedda förslagsanslag, oansedt att detsamma komme, utöfver hvad hittills egt ruin, att öfverskridas, torde Rikets Transport 87,926: 20. 8, 58,000: : 145,926: 20. 8- 59 Transport 145,926: 20. 8. Ständers uppmärksamhet böra fästas derpå, att, i sådant fall, från berörda förslagsanslag bör afdragas och till 5:te Hufvudtiteln öfverflyttas hvad deraf kan linnas böra belöpa på sjöbeväringsmanskapet, i förhållande till dess antal och för detsamma uppgifna behof. Materielen. Riksstaten upptager för försvarsverket i allmänhet eller krigskollegii departementer i kontant årligen 666,666 R:dr 32 sk. Banko, hvilken summa sedan sista riksdag varit emellan kollegii särskilda afdelningar sålunda fördelad, att för artilleriafdelningen årligen anvisats 190,000 R:dr, för fortifikationsafdelningen 50,000 R:dr och för utrednings-afdelningen återstoden med 426,666 R:dr 32 sk. Nu har* krigskollegium, i stöd af uppgjorda och i underdånighet insända fullständiga utredningar, begärt utöfver nyssberörda belopp för artilleri-afdelningen ett tillskott af 2,296 R:dr 21 sk. 4 r:st, samt för utrednings-afdelningen ett anslag af 36,333 R:dr 16 sk. årligen; men då för de behof, hvartill omförmälda för artilleri-afdelningen fordrade tillskott är afsedt, tillgångar synas mig kunna beredas inom det anslag af 190,000 R:dr årligen, som äfven framdeles torde komma att densamma tilldelas, finnér jag icke skäl att i underdånighet förorda kollegii underdåniga framställning i denna del.
Sedan ränteaftalet, efter Englands emancipation från den påfliga stolen och dess dogmer, blifvit under Henrik VIII:s tid genom lag berattigadt, bestämdes räntefoten först till högst '10 procent, nedsattes derpå stegvis, såsom uti Finans-Komiténs betänkande är anfördt, och fastställdes slutligen till 5 procent af Drottning Anna (f1714), som tillika utfärdade en sträng lag mot ocker, tillämplig äfven på vexeloch handelsskulder. Ännu år 1818 förkastade parlamentet en då föreslagen revision af ockerlagarne, och först år 1833 upptogs frågan derom till positiv granskning. Till hvilka resultat den då ledde och huruledes räntefribeten åren 1837 och 1839 ytterligare utsträcktes, är likaledes uti Finans-Komiténs betänkande anfördt.
För blifvande vid SLåndels fattade beslut, i anledning af Lag-Utskottets Betänkande rörande väckt Motion om skyldighet för äkta Makar, som skola skiljas, att personligen infinna sig i Consistorium till skiljobrefs emottagande; samt i frågan om Fribrefsrätt för Slädernes Magistrater, derom BevillningsUtskottet afgifvit för njad t Utlåtande. 7:0 Förkastande, af nedannämnde Utskotts Betänkanden , nemligen: Statsutskottets: angående Pension åt framlidne Riks-Rädet Grefve Liljencrantz’s Dotter, Friherrinnan Tornerhjelm ; öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förslag till löneförbättring för de fyra Stats-Secrelerarne; och i anledning af återremiss af Utskottets Utlåtande om Statens Ordinarie Räntors utgörande i Skåne, Blekinge och Bohus Län; Lag-Utskottets: i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande angående förändradt sätt för författningars uppläsande i Kyrkorne; öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets Utlåtande 1 fråga om Lagmans Rätternes afskaifande; i anledning af återxemis af Utskottets Betänkande rörande yrkad ändring i 17. Cap. Den 19 November f, «r; s6i 3 §. Rättegångs - Balken och Kongl..Förordningen den 28 Junii 1798, angående Uaiidlandes och Fabriksidkares rättighet alt, såsom bevis öfver utborg ni 11 g , lå beediga Bok ; och öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande angående föreslagen ändring i 9 Gap. Utsökning Balken och a5 Gap. U tskottets : i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande Frälsebondes befrielse fran Fjerdingsmans befattning. 8:0 Anmodan till nedannämnde Utskott, alt lill Bonde-Ståndet inkomma med motiverade svar på Ståndets återremisser af Utskottens Betänkande!! i följande frågor, jieraligen:
Deputerade på den tid och det ställe, Konungens Befallningshafvande utsätter , för att, under Landshöfdingens ordförande, besluta genom öfverenskommelse eller votering per Capita, deruti Landshöfdingen eger deltaga, örn sammansättningen till form och personer af den Comité med nödige Suppleanter, som skall årligen intill nästa Riksdag så val revidera och granska Räkenskaperne, jemte styrelsen och förvaltningen af Curhusinrättningen, som ock derefter ej mindre utsätta bidraget till Lazarettet af tilläfventyrs varande öfverskott, an för följande året bestämma den afgift, som kan erfordras; hvilka befattningar, otn Deputerade så för godt finna ^ Bill, lill Riks-Si. Bet 'ilin. Vt si. Betänkande No 87] afven kunna till Pröfnings-Comitén öfverlemna». Städerne Stockholm och Götheborg anses likväl i dessa hänseenden såsom serskilda Län. 4:0
Jordförluster genom kanaloch vägauläggningar 871: 75. Skrifmaterialier och exp.euser, ved m. m 24,664: 27. Reseoch traktamentspenningar 8,417: 46. o å 7:de lmfvudtiteln: Omkostnader för Kontroll-verket 2,841: 48. Skogsplanterings-kassan: ersättning för hemmansräntor och arrenden 4,642: 37. Lyshållning m. fl. utgifter för Kronans publika hus i Stockholm 11,045: 68. Uppköp af ved för Wisby s. k. kronokalkugn 1,771: 76. Reseoch traktamentspenningar 2,171: 55. Särskilda förslagsanslag för kleresiet 1,069: 63. Fattigvården i allmänhet 22,315: 70. å 9:de hufvudtiteln: Invalidhus-fonden: ersättning för hemmansräntor och arrenden 21,685: 70. Summa 655,770: 88. Liqvid med Riksgälds-kontoret för öfverskott, besparingar och brister: Öfverskott å statsverkets inkomster 5,352,756: 40. Besparingar å förslagsanslagen 104,344: 93. De ä följande anslag uppkomna besparingar, hvilka, i följd af Kongl. Maj:ts nådiga bref den 4 December 1863 och I April 1864, blifvit Riksgäldskontoret tillgodoförde, nemligen: l:sta hufvudtitelns anslag till framlidna H. M. Enkedrottningen Desiderias hofhållning för år 1863 120,000: — 7:de hufvudtitelns anslag till Post-verket för ökad kostnad i följd af postskjutslegans höjande för åren 1861 — 1863 210,000: - 330,000: — Ytterligare afbetalning å ett lån till brandskada, de i staden Gustavia 381: — 434,725: 93. 5 787 482- 33 Efter afdrag af:
En annan Talare har äfven hyllat 1810 års system, samt ansett, att om, vid dess tillämpning, betydlig brist uppkommit i det påräknade beloppet, skall deremot 1812 års, eller det nu gällande, visat en annan stor miss-calcul, eller att Bevillnings-summan vida öfverstigit beräkningen; och har dels en Ledamot af Väl* lofl. Borgare-Ståndet trott, att, liksom vis* sa grader föreskrifvas vid beräkning af Be* villning å Embetsoch Tjenstemäns löner, en ungefärligen dylik progression borde, på föreslaget sätt, iakttagas vid Borgares beskattning, i nion af olika inkomst, samt dels åtskilliga Ledamöter inom Hedervärda 1 onde-Ståndet yrkat återgång till sy - Bih. till Pn St. P1828 och 182g, S S. 1 AJd. 2 B. s.dra Häftet. 2 i8 Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.-o 28. stémet af behållna inkomstens beskatt* ning. Öm Utskottet icke alldeles missförstått allmänna meningen vid detta Riksmöte, så antyder densamma, att ett hufvudsakligt bibehållande af nu gällande princip för Bevillningen önskas af de flesta, helst inom respective Riks-Ståhden endast några få anmärkningar förekommit mot dess allmänna grundsattsi Vid sådant förhållande anser Utskottet icke rådligt att, äfven med modificationer* återgå till 1810 års hufvudsakliga stadganden, då en treårig erfarenhet tillräckligt visade, huru litet dessa motsvarat sitt syftemål och de dermed gjorda beräkningar. I en tid * då patriotismen i Landet fått nytt lif, då en och hvar insåg vigten alt ordentligt utgöra de allmänna bidrag* sorti erfordrades för bevarandet af Fäderneslandets trygghet samt de nya Inrättningarnas bestånd, —- utgick likväl Bevillningen redan första året, eller för 1810, med en långt större brist* än förr varit vanligt, och detta deficit blef Större med hvartdera af de bägge följande åren.
Af bifogade Utdrag af Protocollet af den 27 Jan. 1826 ses, att jag hemställde till DomkyrkoRådet, om icke Besvär mot Konungens Befallningshafvandes och BiskopsEmbets åtgärd borde anföras, men att ”DomkyrkoRådets öfrige Ledamöter ej funno skäl, att dertill bifalla,” oaktadt de samfält, liksom jag, föreslagit vida högre maximioch minimi-afgifter, N.B. för de arne i Domkyrko-Inspectorens förslag, som nämnde authoriteter närmast följt, allt för mycket gynnade, i ett af Biskopens Pastorater boende, åboer. Huruvida det varit ett, som han säger, ”rakt och lagenligt steg,” om jag ensam mig besvärat, öfverlemnar jag till hvars och ens, med minsta juridisk kännedom begåfvad, bepröfvande. ”Men,” säger han, ”att kasta skugga i elt RiksStånd på Embetsrnäns förvaltning, utan att de himna komma i tillfälle, alt sig förklara, är elt behandlingssätt, sorn endast lärer anstå motionairen.” Det lärer endast anstå Herr Crusenstolpe, att låta nyttja sig af ett annat Stånds Ledamot, till att kasta Den 28 O e t o b e r f. m. 219 skugga på en dess eget Stånds Ledamot, genom missledande framställningar och ogrundade uppgifter. Då min motion Lief både remitterad till Utskott, och föranleder ett Betänkande, som kommer till alla Stånd och skall tryckas, den ock till hufvudinnehållet varit tryckt i flere Tidningar, äfven i Lunds Veckoblad, der Domkyrkans Organist varit strängare än jag, lära de Embetsman, som vilja anse någon skugga på sin förvaltning af mig kastad, kunna komma i tillfälle att försvara sig, om de det behöfva eller önska.
Det är i sanning en sällsam och ganska märkvärdig omständighet, att man från samma sida, eller de personer, hvilka här förfäkta samma åsigter i afseende på den 5 punkten, ömsom hör upprepas, alt man bör söka förekomma dets. k. strypsystemet, och ömsom, att man bör söka förekomma hvarje utvidgning af lånerörelsen. Mera än en af dessa båda saker kan icke äga rum. Det skulle då vara alternativt man skulle söka förekomma dem. Men det är klart, alt något strypsystem kan icke komma i fråga, såvida de besparda medlen användas. Då är frågan om den förskräckliga vådan af en utvidgning i lånerörelsen. Frih. Raub har tagit affär på min förklaring, att jag icke tillhör strypsystemet. Jag får nu söka tranquilisera Hr Frih:n, såväl som alla andra dermed, att jag icke eller är någon vän af en öfverdrifven lånerörelse. Ilr Åkerman har målat i mörka färger denna lånerörelse och den förskräckelse, som skulle inträffa, då Banken blefve allena ägare af 254 Den 10 April. Sveriges jord. Men jag ber få fästa den värde ledamotens och Ilerrarnes uppmärksamhet derpå, att det är en oerhörd skillnad emellan del förhållande, om Banken utvidgar sin lånerörelse, utan att hafva fonder till betalande af sina skulder, och det, örn Banken utvidgar sin lånerörelse med derutöfver tillgängliga medel. Då måste den fråga uppstå: är det i och för sig sjelf något oudt deruti att lånerörelsen utvidgas? Delta åter mäste hero derpå, huruvida capilallillgängarne inom landet äro lillräcklige. Jag tillåter mig då fråga just de Hrr, hvilka hafva talat om nödvändigheten af att sprida sysselsättning och bröd bland folket, om icke det sant statsekonomiska verkligen ligger deruti, att man ökar lånerörelsen, då sådant kan ske ulan äfventyr för penningecirculationens jemna bestånd? Vi hafva sett och hört omtalas, vid början af denna riksdag, att här varit en sä stor påtryckning i och för fastighetslåns erhållande, att jag tror ansökningar voro till Baneo styrelsen inkomna till fullt ett års anslag mera, än som kunde beviljas. Vi vela alla, att lill erhållande af de medel, som af 11.
Detta komme likväl helt enkelt att inträffa, derest så tillginge, att bergslagen utarmades genom oförsigtig afsalu af skog; och då man en gång kommit in på den banan, så vore väl icke osannolikt, ali hemmannen slutligen öfvergingo i andras händer, troligen i de större bruksägarnes; ty desse hafva största fördelen af all lägga masugnarne under sin ägo och torde med nöje begagna tillfället till köpafhandling, när hyttorne och deras skogsområden lill salu för lågt pris utbjudas, hvartill man lätt tänker sig alt bergsmännen, efter skedd utarmning, kunna bringas. Det vore orätt att klandra bruksägarne för del, hvilket jag icke heller åsyftar att göra. Jag tror blolt att bergsmännens ställning är lyckligare och för del allmänna nyttigare, om de bevara sin sjelfständighet. Frih. Tersmeden har behagat yttra, att om en hytledelägare skulle vilja till afsalu använda kol, men hyttan ej behöfva dem, och han då af den i författningens 4:de § stadgade föreskrift afskräckles från att å annat håll afyttra sina kol lill den mestbjudande, eho det vara må, hvem vinner derpå, säger Fribtn? Jag svarar—: skogen. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Då jag deltagit i öfverläggningarne 0111 delta betänk, och tillstyrkt den tind. skrifvelse^, anhåller jag att få redogöra för de skäl, som öfvertyga! mig om billigheten deraf. Jag anser nemi., att denna hembudsskyldighet ingalunda skyddar skogen, enär den, som är delägare i hyltan, har, sedan lian fullgjort sin pligt att värma och bygga hyttan, fullkomligt fri dispositionsrätt att göra med sin skog hvad han för öfrigt vill, så att han är ingalunda tvungen att förvandla den till kol, utan kan hugga ned den till bjelkar eller såga plank, etc, eller göra hvad han vill med den, och i sådan form försälja den. Således skyddar ej hembudsrättigheten skogen från ulödelse i alla andra fall.
För min del anser jag denna bana icke vara oundgänglig, enär det gods, som skall fortskaffas sjövägen, kan aflastas vid Liljeholmen, derifrån man har en den ypperligaste vattenkommunikation;—och är jag öfvertvgad att man skulle hafva kunnat undvika att någonsin draga banan längre än till Liljeholmen. I Hamburg, med dess ofantliga trafik, finner man föreningspunkten med sjökommunikationen belägen långt från staden. Enahanda är ock förhållandet med flera andra af de största städer i utlandet. Ingenstädes känner jag något arbete, som nian kan ställa uti jemförelse med det nu här ifrågavarande. Afven jag kan vitsorda rigtigheten af Frih. Cederströms utsago att många af de Stockholms-boer, med hvilka man talar om denna sammanbindningsbana, icke visa någon särdeles håg derför. Vid sådant förhållande är min öfvertygelse, att man bör låta saken mogna, innan man påtvingar dem en jernvägsanläggning, som är förenad med så stora uppoffringar. Våra resurser äro verkligen icke så stora, att vi kunna splittra våra tillgångar på en mängd olika håll. Må man besinna möjligheten utaf att skatterna kunna minskas. Om t. ex. bränvinsmedlen, i följd af minskadt superi, upphörde att ingå eller i förminskad mängd inginge, hvarifrån skulle man då hemta de millioner, som nu på nämnde sätt erhållas till beräntande och amortering af våra jernvägs-skulder? — Afven Hr Nordenfelt, som till en del yttrat sig för denna sammanbindningsbana, lärer ej kunna neka att dess nytta är åtminstone — problematisk. Frih. Stjernstedt åter har yttrat sin öfvertygelse vara, att om en aktieteckning för denna sammanbindningsbana blifvit öppnad, banan säkerligen inom ganska kort tid skulle hafva kommit till verkställighet. Nåväl! Mina Hrrl En sådan åtgärd vore just öfverensstämmande med min önskan. Ar denna sammanbindningsbana verkligen så fördelaktig, som Frih. Stjernstedt Den 5 December. 317 pSstått, så eger man ju ett ypperligt tillfälle att genom aktieteckning verkställa denna anläggning.
Intendenten vid Götheborgs Förråd har icke lön på stat, och det arfvode, sora här är föreslaget, är så lågt, att man mot detsamma icke kan få en lämplig person att sköta tjensten. Jag tillstyrker således, att Utsk:s förslag må bifallas utan det ifrågasatta tillägget. Hr Stjernsvärd: Hvad här blifvit anfördt om Götheborgs Förråd, hörer icke till saken. Denne tjensteman har icke lön på stat. Hans tjenst är icke heller mera maktpåliggande, än en KompaniChefs-befattning, och lemnäs vanligen åt någon pensionerad militär, som förökning i pensionen. Hvad Stockholms Förråd angår, så finnes intet skäl för en afvikelse från hvad som förut ägt rum, och jag har i hvad som blifvit anfördt icke funnit någon anledn. att afstå från mitt förut gjorda yrkande. Hr Lefrén: Jag missförstod Frih. Tersmeden nyss, då han upmanade mig att yttra mig i denna fråga. Jag trodde det angick Intendenten vid Götheborgs Förråd. Den i Stockholm har lön som Kompanichef vid Westmanlands Regem:te. 32 Den 4 Juli f. m. Hr Printzensköld; Jag ber att få erinra derom, att Intendenten är Kontrollant på Förrådsförvaltarén, och har såsom sådan ganska stort både ansvar och besvär. Ty om det kan visas att Intendenten begått någon försummelse, hvarigenom Förvaltaren fått tillfälle att försnilla något från Förrådet, så är Intendenten underkastad ansvar derföre. Och om man vill låta den grundsatsen gälla, att tjenstemäns löner skola bestämmas efter vidden af ansvaret vid deras befattning, så frågar jag, hvilken bland KrigsColldi tjenstemän har större ansvar eller trägnare göromål, än den som skall kontrollera ett så stort och värderikt Utredningsförråd, som Stockholms? Det är då billigt att det må öfverlåtas åt K. M. att afgöra, huruvida Intendenten, om han har några andra löneförmåner, må antingen helt och hållet, eller till någon del, få behålla desamma. Jag anhåller således om bifall till K. M:s Propos., utan alla slags tillägg och vilkor. Frih.