Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mot den rent formella anordningen af von Kochs bok skiiile vi O afveii vilja göta en anmiirkning. Den 264 sidor dryga volymen iir skrifven i en enda följd, utan någon som helst indelning i kapitel eller afdelningar. Denna saknad af hvilopunkter i berättelsen verkar tröttande och i viss mån vilseledande. Det förefaller som om förf. afsiktligt velat bryta med det allt mer öfverhandtagande niandret hos våra skriftst.ällare att i sina alster slösa med tankstreck och sönderstyckande i smkbitar och kapitel. Oss synes att en gyllene medelväg lämpligen kunnat följas. Med denna kortfattade granskning göra vi vissqligen ej anspråk på a t t Iiafva iittömt allt hvad som vore att säga om Cainilla. Vi hafva endast antydt några af de förtjänster och fel, vi Iiafva funnit arb.etet äga. Enligt vår uppfattning äro de förstnämnda så öf~ervagande, att Ricliert von Koclis roman godt kan stallas vid sidan af de bättre sådana, vårt land på den senaste tiden haft a t t uppvisa. Lena. E n bok, om fruntimmer af RemA &gt;Fin-de-siGcle » ä r ett välbekant uttryck, som med all rätt k.aii .tillämpas på denna bok; skrifven om, för och af frnntimmer, ty en felande * feminin slutbokstaf i författarpseudonymen kan icke i ringa ste min göra någon tveksam om hvilken hälft af människosläktet förf. tillhör. Så nutida a r ocksh detta alster af Rends penna, att det svårligen kunnat komma till förrän i å ~ h u u d ~ a d e sista t s decennium. Bokens innehåll utgöres icke af nigon fwtlöpande berättelse, utan är snarare en serie fristhende situationer, i hvilka de liandlande personerna äro desamma.
Invexlings-Cassorne för de redan existerande Credit-sedlarne skola till Banken förflyttas. Banken må ej utgifva sedlar å mindre valeur än En R:dr Specie eller 2 R:dr 32 sk. Banco. Sedlar å mindre valeurer, sorn invexlas, skola förstöras. I samma väg som jag längre fram vid granskningen af Utskottets Betänkande föreslår. Rikets Ständers Bank öppnas till silfverutvexling enligt Mynlbestätuningslagen af den 1 Mars i83o, så snart Rikets nu församlade Ständer fattat beslut om Lånerörelsens öfverflyltning. Då jag sålunda sökt att utveckla en ifrån Banco-Utskottets pluralitet skiljaktig åsigt om realisationen, och medlen att betrygga penninge-väsendet och gifva lif åt näringar och handel, återstår alt granska det förslag till reglering af Bankens rörelse, som Utskottet afgifvit. De här föreslagne silfverköpen å 128 sk, med tillägg af transportkostnaden, kan jag ej gilla, emedan de, i min tanka, innebära ett bemödande att hindra hvarje cursfall under 128 sk. och således att motarbeta hvarje siIfveriraport i naturlig väg. Är liandels-conjuncturen oss till faveur, är det illa beräknadt af Banco-Styrelsen, att brådstörta sina köp innan de kunna göras förmonliga; om tillgången på vexlar å 128 sk. jemnt motsvarar behofvet eller om handeln lutar oss till förlust, skall hvarje silfverköp just öka vexelbristen och trycka på cursen, till dess att det med uppoffring införskrifne silfret åter blifvit utskeppadt. Man hörer alltför ofta yttras, att det just är Bankens silfverköp, som de sista åren uppdrifvit vår curs, att man skulle kunna tvifla på en sådan medverkan.
Ja, det vill säga — der bör visserligen vara rikedom, men blott på kärlek, och öfverflöd, men blott af hemtrefnad och fredlig lycka. Hemmet skall vara för de unga som en modersfamn, hvilken alltid står dem öppen, der de alltid finna lugn och tröst, der de känna sig skyddade och veta, att man älskar dem, om än hela verlden föraktar oeh sårar dem. Hemmet skall vara sådant, att om sönerna också finna sig väl i rikare och finare omgifning eller roade af nöjen, som bjudas der, de dock, när de återvända hem, alltid erfara en känsla af trygghet och välbehag, som de då finna sig hafva saknat, äfven der de funno det i andra afseenden angenämt och till och med bättre än hemma. Det är icke godt att säga, hvari det består eller huru det uppkommer, detta, som gör hemmet så kärt; det är egentligen omöjligt att lära ut konsten, huru man gör hemmet sådant, att barnen älska det. Men goda, hederliga, förståndiga föräldrar, som älska sina barn och uppriktigt vilja deras bästa, lära sig snart inse, att de måste lefva blott för sina barn. Och det är hela hemligheten. Detta är dock icke så att förstå, som skulle fader och moder icke hafva andra intressen eller andra pligter. Men just då de redbart fylla sin pligt och arbeta i sitt kall, gifva de barnen ett föredöme, som kommer dessa att dubbelt mera älska hemmet och vörda dem, som skapat det. Om vi liksom låta barnen vara med om allt hvad vi göra och tänka, så lära barnen bättre känna sina föräldrar och dragas mera till dem. I ett hem, der hvar och en lefver sitt lif för sig, blir ingen trefnad. Der föräldrarna hafva någon vigtig lifsgerning, böra de också aldrig försumma att väcka och underhälla barnens intresse för den samma. Den blir då liksom en gemensam egendom och föräldrarnas ära blir barnens glädje, liksom lönen för deras arbete må hända är hela familjens lifsuppehälle. Men huru många föräldrar bry sig om att inviga barnen i sitt arbete eller i sin tankegång?
Till afhje.pande häraf, föregår derföre Stats Utskottet, att Stats-Contoiret måtte, i stället för år 1815, begynna och fortsätta dess Riks-Hufvud Boksluts arbete ifrån och med år 1814 intill nästa Riksdag. Efter årtalet blifva väl härigenom 2:ne Riks-HufvudBöcker för ett och samma år upprättade ; men, i anseende till Riks-Statens uppbörd eller Debet för år 1814, blifver det i sje fva verket i anseende till methodernes olikhet icke mer än en. Stats-Utsiottets Betänkänderil 2713 Likmätigt Riksens Högiofl. Ständers beslut vid 1815 års Riksdag, skulle den på Kongl. Stats-Contoirets Stat bestådde Boksluts-Kammereraren och Kammarskrifvaren jemte öfrig nödig betjening biträda Herr Stats (Jommissarien Videgren vid det honom uppdragne Riks-Hufvud-Bokslutets författande; i följd häraf, har ock bemälte Herr Stats-Commissarie alt ifrån det, att det under honom stående BokslutsContöir blifvit organiseradt, haft sig till biträde med full aflöning på öfverskottsmedlen, lika. med vederlikar på Stal, En Kammererare, s:ne Bokhållare och 3tne Kammarskrifvare. Vid detta antal anser ock Stats-Utskottct, att det bör förblifva, intill dess det honom uppdragne Boksluts-arbetet blifver fullbordadt; men, sorn. Kongl. Stats-Contoiret, efter hvad ofvan anfördt är, jemväl fått sig ett Riks-Hufvud-Bokslut för de följande åren uppdragit; så synes det blifva nödvändigt, ätt Kongl. Stats-Contoiret härull icke saknar det biträde, som efter Stat bestås ; Stats-Utskottet hemställer derföre, att Kongl.' Stats-Contoiret må äga, att disponera den på dess Ordinarie Stat bestådde men hittills besparde aflöning för Boksluts-Kammereraren och Kammarskrifvaren, så att något hinder och uppehåll för dess Riks-Bokslut, genom saknade nödigt biträde, icke må möta.
N:o 6. Expeditions-Utskottets Memorial till Höglofl, Ridderskapet och Adeln, med utlåtande ofver remissen af Herr Brummers, C. M, Memorial, angående en förändrad Re~ daclion af Bihanget till Riks-Stdndens Protocoll. Med anledning af Höglofl. Ridderskapet och Adelns under den 3 i denna månad till Expeditions-Utskottet aflåtne remiss å den af Hr. Brummer, C. M. uti ett till Höglofl. Ridderskapet och Adeln ingifvet Memorial, gjorde hemställan, att det till Redaction af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll af honom vid sidetlidne Riksdag upp^ rättade, men af då varande Expeditions-Utskott, i Hr. Brummers tanke, icke rätt fattade Förslag , måtte af det nuvarande Expeditions-Utskottet till närmare pröfning upptagas, har Utskottet skolat härigenom vördsamt gifva Höglofl. Ridderskapet och Adeln tillkänna, det samtlige Riks-Stånden redan förordnat att, vid tryckningen af Bihanget till RiksStåndens Protocoll för innevarande Riksdag, den redaction skall iakttagas, som, enligt Expeditions-Utskottets, i Memorial af den 5 Jan. 1818 uppgifne och af Riksens-Ständer god. kände Förslag, vid sistförflutne Riksdag är följd vorden; vid hvilket förhållande Utskottet anser Herr Brummers i ofvanberörde måtto gjorda hemställan icke kunna blifva ett föremål för Utskottets öfverläggningar. Fran Höglo fl. Ridder skap et och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Expeditions-Utskottets den 27 sistl. Februari afgifne samt den 1 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, innefattande Utlåtande öfver Herr Brummers, Carl Ålagnus, motion, angående en förändrad redaction af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll, blef samma Memorial af Ridderskapet och Adeln bifallet.
J dessa fall, och ehuruväl flere af det Högloflige Utskottets Ledamöter ej kunna neka denna brist i Grundlagen, uppkommen af en, vid dess stiftande, ej ens anad förmodan om behofvet deraf, vill man dock nu tillämpa eller söka sig omsorgsfullt något, ställe, sorn skulle skydda det vågade förelaget, för 2.q Bil. till Constit.-Utslt. Mern. N:o 58.. att inför Nationen freda sig med alt hafva handlat grundlagsenlig*, och med detsamma örat vårdat Nationens dyrbaraste egendom — dess constitutionela frihet. Dessa försök synas mig dock ej serdeles lyckade, helst då man gått så långt med sin tolkning, att man påstår, det föreskrifterna om Bankens vårdande, skyddande och bibehållande vid sin s ursprungliga exislence såsom Rikets Ständers Bank, eller Svea Rikes undersåtares egendom, sådana de af gammal oklandrad vana blifvit tillämpade, äfven skola gälla, då fråga är att upplösa den, eller åtminstone skringra dess tillgångar genom utdelning af en godtycklig dividend. Man har äfven vid sin tolkning af Grundlagen ej velat erkänna de Fyra Ståndens gemensamt beslutanderatt behöflig i något annat fall, än då i r4 §• Regerings-Formen vore i fråga, och att uttrycket Svea Rikes Ständer ej innefattade de Fyra Stånden, så framt ej något serskildt vore på hvarje ställe, der de nämnas, stadgadt. Jag kan dock icke upptäcka något bestämdare Lag-uttryck, än 72 §. Regerings-Formen, äfvensom 75 §. Riksdags-Ordningen, och då någon förklaring öfver förra §. icke ansetts behöflig, måste den egna garantien äfven innefatta egna dispositionsrätten, åtminstone så länge, och intill dess Rikets Ständer sjelfve i grundlagsenlig form stadgat en Lag, som tillerkänner 3:ne Bil. till Constit.-Utsk. Meni.
Hr Carleson, som motsatt sig förslaget, har sagt, att i en tidpunkt af rörlighet och utveckling vore det orätt att inskränka testamentsfriheten, så att man icke finge disponera fritt öfver sin ärfda egendom: men hvad innehåller denna lag för inskränkning? Den innehåller att, om jag äger barn, får jag bortgifva hälften af min egendom; äger jag åter icke barn, får jag bortgifva alltsammans. Kan detta kallas ett tryckande band! Einnes det väl någon, som har barn och skulle önska, att en lag funnes, som gåfve honom vidsträcktare rättighet? Har icke samhället, då det medgifver den förmögne individen att under sitt lif fritt disponera öfver sin egendom och vid sin död öfver hälften deraf, rätt att fordra någon garanti af honom för hans barns framtida bergning? I intet enda land utom England är fullständig testamentsrätt medgifven, icke ens i Amerika, som bildat sig efter England. I alla andra länder inom Europa är den mera inskränkt än bär blifvit föreslaget, och den inskränkning Utsk. gjort synes dessutom vara af den naturliga känslan förestafvad. Einnes det någon som kan säga att denna frihet icke är tillräcklig, fruktar jag han icke förstår hvad frihet är. — Det är en sanning att man hittills haft rätt att fritt disponera öfver förviirfd egendom, då man ieke ägt att disponera alls öfver sin arfvejord, så måste grunden för medgifvandet af någon testamentsrätt hämtas från skillnaden mellan ärfdt och förvärfdt; och man kunde icke på en gång förbjuda disposition öfver arfvejord samt inskränka disposition öfver den förvända. Testamentsrätten öfver den sednare blef således fri. Skillnaden mellan ärfdt och förvärfdt är emellertid sådan, att den stundom blir nästan ingen. Ärfdt kallas hvad som genom arfsrätt tillfallit mig efter slägtingar; men om min far gifver mig genom testamente en egendom, sä är den icke ärfd utan förvärfd. Einnes det något rimligt skäl, hvarföre jag skulle få gifva bort all egendom som jag genom testamente fått af föräldrar och anhöriga, men icke något af det jag ärft. Man må invända, att den som vill gifva 16
Ställd på en ständig fredsfot, enär af värfvade arméen närmare halfva styrkan emellan exercistiderna, eller i allmänhet under tio månader af året, hålles, till besparing för Statsverket, permitterad, och indelta arméen, med undantag af några föga manstarka kommenderingar, endast haft tillfälle att tjenstgöra under de, i följd af öfningsanslagens knapphet, till i allmänhet blott 12 dagar, inoch utryckningsdagarne inberäknade, inskränkta regementsoch öfningsmötena sammanlagda, kostar Svenska härens stam i underhall jemförelsevis betydligt mindre, än något annat lands armé af lika styrka, särdeles om härvid, såsom sig bör, ihågkommes, att åtminstone den åt indelta arméen anslagna jord rätteligen icke bör anses såsom statsutgift ingå i kostnadsberäkningen, då den för nära tvenne århundraden tillbaka blifvit en gång för alla så att säga afsöndrad, befälets boställen från kronans egendomar och manskapets torp från de roteringsskyldige hemmanen. Men om jag, på grund af det nu anförda, anser Svenska hären förträfflig till sina beståndsdelar och dessas sammansättning, måste jag deremot så mycket mera framhålla hvad som brister densamma i andra afseenden. Jag har redan i det föregående häntydt på den korta öfningstid, som hittills beståtts Allmänna Beväringsmanskapet och skulle högeligen önska, om den antingen för första klassen, hvilken nu ensam öfvas i vapen; 4 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverket 1855. kunde förlängas, eller fast hellre blefve utsträckt till tvenne klasser. Då likväl alla hittills gjorda framställningar i sådan syftning hos Rikets Ständer väckt motstånd, särdeles med afseende på den arbetskraft, som derigenom skulle undandragas landets modernäring, jordbruket, under den tid af året, då dess angelägnaste arbeten måste bedrifvas, och detta skäl icke får lemnäs utan afseende, finnér jag mig böra i detta fall låta bero vid blotta uttrycket af mina önskningar.
Lån mot 5 procent ränta .. d:o d:o mot 4 d:o d:o ' Till' R:s St:s Bank utgifne Obligationer mot 4 proc:t ränta samt ifrån och med år i835, 2 proc. årlig afbetalning på primitiva Ga pita let Götha Canal Bolags insatte medel, till säkerhet för Canalens fullbordande, å hvilka medel, så länge de innestå, godtgöres 5 proc:t ränta Ouppsägbare Capital, hvarå endast ränta godtgöres: Högstsalig Hans Maj:t Konung Carl XIII:s IJemgiftsCapital med 5 promt ränta Trollhätte Slussverks LottSedlar med 12 promt ränta, hvaraf innehålles a5 proc:t Bevillning Lif-Ränte Lånet mot 8|- proc:t ränta t Ursprungligen ränte frie Skulder, jemte sådane, « hvilka ränieberäkningen upphört, vid Skuldernas f örfallotid: Utelöpande Banco-Insättnings-Attester Riksgälds-Contoirets Obligationer med 3 promt ränta .. • • . Dito d:o med 5 promt d:o till ersättning för Svenske Medborgares hos Franska Regeringen egande fordrinjar Dito d:o utan räijta, utfärdade till ersättning för Svenske Medborgares lidna förluster genom skeppsuppbfinjningar . • • • • • ■ • • • LåneBankens fordran för begagnade förskott mot Discont-villkor och 2 promt ränta På Anslaget till Stats-bristens fyllande —i outtagne • • • • • • - • • • På Creditivet i Banken, lör Statsbehofven, assignerade • På 1823 års Creditiv i Banken, för 3 promt upplåningen 1 ' . • Den så kallade gamla Riksgälden . • • • Kongl. Saldo, Rikets Strs Justitia.
Och Konungen lät göra af hebenträ pelare i Herrans hus, och i Konungshuset, och harpor och psaltare för sångare. Der kom icke sedan så mycket hebenträ, vardt ej heller sedt, allt intill denna dag. Och Konung Salomo gaf Drottningene af rika Arabien allt det hon begärade och beddes, förutan det han gaf henne af sig sjelf. Och hon vände om, och drog med sina tjenare i sitt land igen. Men det guld, som Salomo inkom årliga, var till vigt sexhundrad sex och sextio centener; Förutan det af krämare och köpmän, och af apothekare, och ifrå de nästa Konungar, och ifrå de yppersta i landet kom. Och Konung Salomo lät göra tuhundrad spetsar af bästa guld; sexhundrad stycke guld lät han till hvar spets; Och trehundrad sköldar, af bästa guld; ju tre pund guld till hvar sköld. Och Konungen lade dem uti det huset af Libanons skog. Och Konungen gjorde en stor stol af elphenben, och bedrog honom med ädlasta guld. Och stolen hade sex trappor; och hufvudet af stolen var rundt baktill, och voro stolpar på båda sidor vid sätet, och tu lejon stodo vid stolparna. Och tolf lejon stodo på de sex trappor på båda sidor. Sådant är icke gjordt i något Konungarike. All Konung Salomos dryckekar voro af guld; och käril uti huset af Libanons skog voro också af klart guld; förty silfver aktade man intet i Salomos tid. Ty Konungens skepp, som till hafs foro med Hirams skepp, kommo en gång i hvar tre år, och förde guld, silfver, elphenben, apor och påfoglar. Alltså vardt Konung Salomo större med rikedomar och visdom, än alle Konungar på jordene. Och all verlden begärade se Salomo, att de måtte höra den vishet, som Gud honom i hans hjerta gifvit hade. Och alle båro honom skänker, silfver och gyldene tyg, kläder och harnesk, örter, hästar, mulor, hvart år.
Men statens tjenst tillhör ingen annan än den henne i laga ordning bekommit j och en Tjensteman i allmänhet måsta desto mer anse sin innehafvando syssla såsom sitt goda, sorn han ej sällan deraf förväntar sin och sin familjs hela framtida bergning. Då han derföre ostrajffligen inför Lagen och sitt samvete förvaltar den syssla, honom blifvitanförtrodd, är det hardt* ött han möjligen genom en enskild mans godtycke skulle kunna blifva densamma 19<J Besv. och Ekon. VtsTc. Retanhanctsn, förlustig. — Ännu mer, ela förlusten af Ämbete och tjenst i allmänhet är allenast en följd af uppenbara bevista ämbetsfsl och förbrytelser, är det sårande för den, hos hvarje friboren man naturliga hederskänsla, att en eller annan Tjensteman skulle kunna utom ransakning och dom stämplas till likhet med lagförvunne förbrytare. Såsom statens och det allmännas tjenare, masts Ämbetsmannen hafva i fullgörandet af sitt kalls pligter den frihet och sjelfständighet, som gör honom oberoende af alla enskildta förhållanden och ställer honom allenast under Lagen. Utan Lagens skydd i och för utöfningen af sitt ämbete, skall han missledas genom enskildta afseenden och considerationer: skall han sakna den sanna upphöjelsen i tänkesätt, det rätta nitet uti handling. Han skall drifvas till sina förrättningar, antingen af fruktan eller af lycksökeri, eller af egennytta. Han skall förgäta staten och det allmänna, derföre att staten och det allmänna förgätit honom: I stället för att trygga sig vid lagens beskydd, skall han söka Förmannens gunst: han skall, ifrån statens tjensteman, varda förvandlad till den enskilde mannens tjenare. Det är af dessa mina tankar, hvilka jag trott mig inför Höglofl. Utskottet mindre behöfva utveckla än antyda, sorn jag finner mig förbunden, att med Motionairen instämma i den önskan, att Landsfiscaler Eesv. och Ekon. JJtik. Betänkanden. 197 icke må utan ransakning och dom kunna afsättas.
Svara mig på samvete och frukta ej att göra mitt hjerta bedröfvadt: har han blifvit vid sin barndomstro? Det vågar jag säga att han har! MÅRTEN. MODREN. Tack för det! (Stiger upp och går till Mariabilden, för hvars fötter hon nedlägger en halskedja.) Ave Maria gracias plena... MODREN. 28 Men säg, fader Mårten; hvadan komina dessa rykten att han icke är den heliga kyrkan trogen? Det är blott en otidig räddhåga! Man vet att han studerat i Tyskland, der Luther sprider sina irrläror; han är ung och är ganska lärd. Denna lärdom hade det med sig, att han gerna ville fråga, der frågor ej voro af nöden eller voro rent af otillbörliga! Ser I! Ser I! MODREN. MÅRTEN. MÅRTEN. Det var blott en obetydlig tvist jag nu syftade åt, som han hade med dekanus rörande Sankta Anna! Vår heliga Jungfrus moder! MODREN. MÅRTEN. Jo just den! Magister Olof förfäktade, icke utan en viss ganska vacker färdighet, att hon icke var vår Frälsares mormor. Hvad säger I Olof! Olof! MODREN. MÅRTEN. Låter icke oroa er, Fru Margareta! Det är den enda synden jag hört Magistern begå i sitt tal. Tror I, att vår Fru kan förlåta honom detta? Allt kan förlåtas! MÅRTEN. MODREN. MÅRTEN. MODREN. Men nu innan han träder upp! Hvad vill I att jag skall göra? Läs för honom! MODREN. 29 MÅRTEN. MODREN. MÅRTEN. Jag? Hvarför icke I? Magistern och jag voro icke goda vänner i klostret, och skrymteri, Fru Margareta, det är icke min sak! Men huru vackert, då en ovän beder för en ovän! Sant! Men jag kan icke! I blifver belönad! MÅRTEN. MODREN. MÅRTEN. MODREN. Icke för all verldens guld, skulle jag göra det! Stackars Olof! MODREN. CHRISTINA. Om fader
I den fråga, som nu varit under Utsk:s behandling, hafva RiksSt:n sammanstämt deruti, att de önska en representationsförändring. Intet Stånd har satt sig deremot, utan det är endast i fråga om sättet, som de varit skiljaktiga. Men äfven derutinnan är i min tanka mindre skiljaktighet än man vid ett hastigt påseende tror sig finna, dä verkligen de två Stånden, BorgareSt. och BondeSt., bestämdt sagt, alt classval skulle äga rum, och då i min tanka en conseqvent tillämpning af den idé, som blifvit godkänd af R. o. Ad:s majoritet, samt af PresleSt., äfven fordrat, att man uppgjort classer för valrättens utöfning. Om man nemi. erkänner, att det endast är antingen historiens vittnesbörd, eller den s. k. historiskheten, eller ock gemensamhet i vrke, som constituerat ett Stånd, så borde man icke hafva bibehållit Stånden sådana, som de nu äro, ty, åtminstone hvad de tre ofrälse Stånden angår, har för närvarande intetdera någon annan gemensamhet, än den att sitta tillsammans på samma rum; ty hvad gemensamhet hafva t. ex. inom BorgareSt. städernas borgare med brukspatronerne ? De bo icke ens inom samma commun; icke omlalar historien någon gemensamhet, icke eller äger den rum i deras yrken, utan inskränker sig deras gemenskap med hvarandra, att de blifvit sammanförda på samma rum, för att der, såsom RiksSt., till en fjerdel deltaga i riksdagens förhandlingar och beslut. Vill man återigen utföra ståndsidéen riktigt, och icke genom lappning förfuska den, så bör man öfvergå till en classindelning. Jag finner det således icke hafva varit några meningar uti de särskilda Ståndens beslut, som varit sinsemellan oförenliga och som icke kunnat sammanjemkas. Hr Lagerhjelm har i sin reservation framställt ett förslag dertill. Jag anför detta, icke derföre att jag delar hans åsigtcr, inen såsom ett bevis på att en möjlighet dertill funnits.
Hrr Electorers lista till val af en ledamot i Ridd.Disk. efter N:o 1992. Hr Lagerstråle, Gerhard; och befans dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2151. Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik. Äfvenledes öppnades Hrr Electorers lista till val af en suppleant i Consl.Utsk. efter N:o 2093 A. Hr af Wellerstedt, Niclas, en suppleant i BaucoUtsk., efter N:o 1918 A. Hr von Strussenfelt, Fullm. Hr Rudebeck, Salomon, samt en suppleant i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., efter N:o 2227. Hr dorchimont, Wilhelin Albrect; och befunnos dertill hafva blifvit utsedda: i Conslitutilious-Utskottet: N:o 1361. Hr Ljungfeldt, Fullm. Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf; i Bauco-Utskottet: N:o 1304. Hr Kuylenstjerna, Otto Wilhelm, samt i Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottet: N:o 2227. Hr dorchimont, Wilhelm Albrecht. Upplästes följande af Hr Silfverskjöld, Carl Siluecker, inlemnade mern.: Den C November f. m. 59 Som maktpåliggande göromål nödga mig att på längre tid lemna hufvudsladeu, får jag härmed ödmjukligen anhålla om entledigande, med bibehållen riksdagsmannarätt, från så väl den befattning af ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk., som äfven den af Bänkman inom 15 bänkm:s-afd., hvilka befattningar iiro mig uppdragne. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter II. Ev. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att utse en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk. i Hr Silfverskjölds ställe.