Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men fanjunkare Vestblads fru, som var en född fröken, kallade Beerencreutz för kusin, och de kommo snart att räkna släkt med hvarandra, och talade om alla släktingar. Och till sist fick Beerencreutz sådant förtroende för fru Vestblad, att han rådgjorde med henne om mattväfven. Det var gifven sak, att Beerencreutz skulle stanna öfver natten. Han blef bäddad i bred sparlakanssäng på ett helt lass bolstrar i det bästa gästrummet till höger i förstugan, alldeles bredvid sängkammaren. Öfversten somnade godt, så snart han kommit i säng, men frampå natten vaknade han. Han steg då genast ur bädden och gick och skrufvade luckorna från fönstret. Han hade utsikt åt trädgårdssidan, och nu såg han i den ljusa sommarnatten alla gårdens gamla äppelträd, som stodo knotiga med maskstungna blad och med otaliga stöttor under de murkna grenarna. Han såg den stora vildapeln, där man till hösten skulle kunna skörda hela tunnor af oätbar frukt. Han såg jordgubbarna, som just hade börjat rodna under de täta tufvorna. Öfversten stod och såg på det, som om han ej hade råd att sofva. Utanför sitt fönster hemma i bondgården hade han en stenig skogsbacke med ett par enbuskar. Det var ej utan, att en sådan man som Beerencreutz kände sig mera hemmastadd bland klippta häckar och blommande rosor. När man ser en trädgård en stilla natt, får man ofta en känsla af att den ej kan vara äkta och verklig. Den kan vara så stilla, att man snarast kan tycka sig vara på en teater, man tror, att träden äro målade och rosorna hopklistrade af papper. Och något sådant var det också, som öfversten kände, bäst han stod där. Det kan ej vara möjligt, tänkte han, att allt detta är riktigt. Det är väl en dum dröm. Men så föllo sakta ett par rosenblad till marken från den stora törnrosbusken, som stod alldeles utanför fönstret, och då kände han åter, att allt var äkta. Allt var äkta och riktigt, dag som natt var det samma frid och belåtenhet öfver alltsamman. Då han åter gick och lade sig, lät han fönsterluckorna stå öppna.
Hvarföre, och då Utsk. antagit grundsatsen, att bortauktionera rättigheten, jag befarar, att denna beräkning snarare skulle leda till förvillelse än till gagn, och hemställer derföre, att hela den af mig nu uplästa meningen kunde ur §:n helt och hållet utgå. Frih. von Kraemer: Mot den siste talarens anmärkn:r måste jag yttra några ord. Jag kan icke instämma i allt hvad han sagt. Hvad först angår Friluns förslag, att i l:sta mom. af 7:de §:n skulle inflyta ”eller tillerkännas en sådan rättighet åt dem, som hafva minuthandel med bränvin eller hafva bränvinsmagasiner, ” så tror jag icke, att det vore rätt lämpligt. l:sta morn. i 7:de §:n gäller egentligen dem, som redan fått burskap och rättighet. Dem måste man bibehålla, äfvensom krogarne, sora af ålder varit och lemnats på lifstid. För att icke göra mannamån mot dessa, har man ställt dem i en serskild kathegori, alltid med vilkor likväl, att betala minimi-afgifl, men alt gifva en sådan rättighet ät dem, sorn hafva bränvinsmagasiner, anser jag mindre lämpligt, ty i gamla Förfatln:n var dem icke tillåtet att sälja mindre än 1 kanna bränvin. Det är på denna grund dessa magasiner tillkommit, men alldeles icke till följd al några tillstånds-resolutioner, såvidt jag vet, hvarföre jag anhåller, att Frih. Raabs förslag, rör:de l:sta morn., icke mätte antagas. Hvad angår 2:dra mom. anser jag, lika med Frih:n, att det är bättre att säga: ”efter samråd med stadens äldste,” emedan eljest dessa myndigheter komma i ett besynnerligt förhållande till hvarandra. Vidare har Frih:n föreslagit, att mellanmeningen, som börjar med ”efter beräkning” och slutar med “fory Hrns," måtte uteslutas. Afsigten med detta stadgande är, att Magistraten skall förslagsvis upgifva kanntalet.
mig, på stilla Jag m o t hvilken v å g o r n a kastade sig m e d Därute med hvad förvånade jag mig träkajen, kammar. af öfver? upp den. bräckliga jag det? » dock, otvunget mala. tänkte j a g ofrivilligt, men fyrtornet dess fot. » Eljes så heter jag ju. minns d e t? n å? Ellen. IDUN — 1899. 4 — g å n g haft ett allvarsamt Och titstaden mig solljusa m e r a! O c h ånyo smälte mitt jag den hjärta Aldrig! följde efter de båda af fröjd hänryckning och mig vara främlinånyo och tyckte jag d e n sällaste varelse mera Det A l d r i g ser j a g i stärkande andas hafsluften! var en dröm, alltsammans! det väl vara himlafjärran 1 A l d r i g rena, den Ack, kunde annat! ERIK. på jorden. Jag hon observerade nu, i högra handen att bar två korgar, s o m syntes m i g alltför simpla dam, vara f ö r e n så fin o c h b a d att få b ä r a d e n HUFVUDSAK H JÄRTAT veta framhålla af all skilja tat till mig. där Och hon nu s t o d t ä t t ingick det upp den var måste heta de naturligtvis ej heta något Ack, jag namnet med » Minns visst fastän borde jag väl vibrerade ju jag som samt först rätt lärde gick på meningen, äldre. Ungdom och visdom pläga ni? » ingenting det dock att annat! Naturligtvis! minnas, mindes. dock i Men min själ en sällsam, välbekant klang. kände jag bisak, då » N å å? » sporde hon, o c h de klara ögostrålade. då utantill d a ej förstå att hon Ellen M o u b e r t! H o n kunEllen Moubert! Ja visst! Det det tid, grammatikan. och blifvit ett väl v ä l j a g k o m m e r ihåg detta cifrån mig leende, att bisak o c h af allt, h v a d s o m h ö r till läste franska rande är från senare. » Så SKABERSJO.
Då jag finner, att man bör göra afseende på det inflytande, som beslutet rörande denna punkt kan äga på möjligheten att framdeles inrätta enskildta Disconter i landet, skulle jag gerna förena mig med Herr Lefren, om jag icke ansåg sådant menligt inverka på myntförhållandet. Jag skulle dessutom tro, att sedan en myntbestämning skett, räntan i ett land nödvändigt måste falla. Sådant bar t. ex. förhällandet varit i Pohlen, der räntan står högst, och der Banken säkert icke kunnat göra några nedsättningar i räntan, om den derigenom minskat säkerheten för Den 3o November f. m. de utelöpande noterna. Det kan visserligen vara enskilta fall här i Disconten, som vittna derom, att procenteri äger rum med dess medel; men sådana fall kan jag försäkra äro så inskränkta, att derå icke beliöfver fästas något afseende. Hvad som deremot är säkert, är, att under det tillstånd af förvirring, som nu existerar i myntväsendet, uppfyller Disconten icke den fördel, som den kunde och borde, nemligen att tillfälligt bispringa dem, som uppsäga sina penningar, och icke genast få in dem, så att de icke må nödgas alltför strängt förfara med sina gäldenärer. Herr von Troil, Emil'. Jag förenar mig med dem, som tillstyrka bifall å Utskottets första Betänkande, hufvudsakligast med hänsigt lill möjligheten af PrivatBankers uppkomst, men jemväl derföre, att den låga Disconträntan är skadlig för lånsökanderne sjelfve; ty då fråga är om lån på kortare tid, är det vida hufvudsakligare för den lånsökande, att i behofvets stund med säkerhet kunna påräkna lånets erhållande äfven mot något högre ränta, än att, med en procents afdrag i räntan, nödgas vänta på lånet i flere veckor eller månader, och erfarenheten har så tillräckligt ådagalagt, att Discontfondernes otillräcklighet nu för tiden hufvudsakligast härrör från den nedsatta räntan, att någon ytterligare bevisning derföre icke erfordras.
Då för öfrigt inga anmärkningar blifvit inom Utskotten framställda mot 9 och 10 §§. af Vetenskaps-Akademiens förslag, få Utskotten, i öfverensstämmelse med 7 punkten af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, föreslå att de särskilda föreskrifter, som i Stadgan erfordras, beträffande sättet för varors mätning och vägning, jemte kontrollen derå, må blifva hufvudsakligen lika med hvad Ketenskaps-Akademiens förslag derom i §§. 0 och 10 innehåller, med de undantag, som förut blifvit antydda. Uti 9:dc punkten af KonglMaj:ts Nådiga Proposition förekommer en föreskrift, att liden, inom hvilken förnyad justering af mått och vigt skall cga rum, bör blifva olika för stad och land. Utskotten kunna icke underlåta att härvid erinra, det målkärl och vigter vid handels-salubodar å landet och i köpingar utan tvifvel begagnas och slitas fullt ut lika mycket, som i de mindre städerna. Deremot och då allmogens målkärl och vigtlödjor, i anseende till deras ringare användande, i allmänhet bibehålla sig oförändrade under en vida längre lid, än de målkärl och vigtlödjor, som begagnas i öppna magasiner och salubodar, samt omjusterings-skyldlghctcn, såsom Riksdags-lullmäktigen Wassmuth anmärkt, stundom är för landtmannen ganska betungande, torde vid bestämmande af tiden för nämnde skyldighets fullgörande alseende böra fästas derå, huruvida målkärlen och vigterna nyttjas i den större handeln, i öppna magasinet' och salubodar, eller innehafvas af sådane personer, hvilka icke idka handel såsom yrke. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 4. 27 Utskotten anse förnyad justering i förra fallet böra ega rum hvarje år, men i sednare fallet kunna inskränkas till hvart femte år.
Om man ej vill använda så dyra materialier, kan man göra permen af småblommig creton o c h fodra den med taft eller glanskambrick. Hanna. (Forts.) hon måste sluta; hon behöfde ej rädas längre. Nu visste hon, att hon kunde lägga sitt hufvud till hvila utan tvifvel eller oro; nu var i sanning hennes lifs arbete slutadt. Men i sin sons blick läste hon vittnesbördet om, att denna nya kärlek aldrig skulle komma honom att glömma sin moder. Vi påpeka härmed för dem, som deltagit i den nyligen af slutade stora pristäflingen och nu önska sina bidrag återsända, att, utom uppgifter å de resp. manuskriptens rubrik, signatur och karaktär, äfven för returen måste till redaktionen insändas. tydliga tillräckligt porto Slutadt dagsarbete. Skiss af Elena. egnet piskade mot fönsterrutorna, oeh ute i allén slet stormen de sista gulnade löfven från grenarne. Men inne i det stora rummet, där skymningen började falla på, var det varmt oeh godt. En nästan nedbrunnen brasa kastade ett flackande sken öfver mattans brokiga mönster. I en hvilstol satt en kvinna och tänkte. Hon var icke ung längre; det mörka håret skiftade i grått, och tiden hade ristat linier i den hvita pannan. Där satt hon med händerna korslagda i skötet efter slutadt dagsarbete och tänkte, tänkte öfver ett helt långt lif. Ja, hon hade varit lycklig! Hon hade haft ett mål att lefva och kämpa för. Och hon hade gladeligen gifvit alla sina bästa krafter och förmögen heter, hon hade icke sparat på något, hon hade gifvit allt åt sin son. Hon hade lärt honom det bästa, en moder kan lära, hon hade gifvit honom tron på lifvet, tron på kärleken och tron på kvinnan. Hon hade lefvat för att lära honom att blifva stark och god. H o n hade nött på sitt eget, innersta väsen, hon hade tagit och gifvit honom af allt, som hon kände bäst och ädlast inom sig. Och nu var hennes dagsverke slutadt. N u var där en annan, som kom och höstade frukten af öfver ett hälft människolifs arbete och kärlek.
Med anledning af stadgandet i 63 § Regeringsformen, att, för oförutsedda händelser, tvänne särskilda tillräckliga summor böra vid hvarje riksdag anslås och till utbetalning från Riksgäldskontoret anvisas, den ena att vid infallande krig kunna af Konungen lyftas, sedan Han Statsrådet in pleno hört och Rikets Ständer sammankallat, och den andra att vara tillgänglig, då Konungen, sedan hela Statsrådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål oundgängligen nödig, hafva Rikets Ständer bestämt den förra af dessa summor, eller det s. k. större kreditivet, till enahanda belopp, hvartill det alltsedan 1812 års riksdag varit faststäldt, eller till Tre millioner Riksdaler Riksmynt, äfvensom den sednare, eller det sk. mindre kreditivet, blifvit, för hela tiden intill Rikets Ständers nästa sammankomst, bestämd till samma belopp, som vid sistförflutna riksdag, eller En million Eemhundratusen Riksdaler Riksmynt. Ilikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 30 November 1863. Bih. till 11. St. Skrifvelse, N:o 195. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Dec. 18 63. Prests-Ståndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anvisande af ett särskildt kreditiv till betäckande af kostnaderna för ett fullständigare ordnande af försvarsverket. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 239.) S. A. K. Uti nådig Proposition af den 23 innevarande månad har E. K. Maj:t gifvit Rikets Ständer tillkänna att, ehuru E. K.
Som, enligt hvad Utskottet inbemtat, ganska olika förhållanden i afseende å räntepersedlarne ega rum emellan den så kallade bergslagen eller Nora, Lindes, Carlskoga, Lekebergs och Lerbäcks bergslager, samt den öfriga delen af länet, så att, i bergslagen, åtskilliga persedlar, såsom t. ex. kött och hö, jemförelsevis till det öfriga länet, förekomma till ganska ringa belopp och jemväl stå till högre priser än annars i länet, under det med persedeln tackjern ett motsatt förhållande eger rum, anser Utskottet nödigt att för dessa olika delar af länet vidtaga särskilda bestämmelser i afseende å de persedlar, som böra bibehållas eller förvandlas. I följd häraf och då deputerade begärt, hvilken begäran Riksdags-fullmäktige från Örebro län nu fullföljt, att smör måtte, såsom särskild skattetitel, försvinna, får, med åberopande af Utskottets här ofvan meddelade yttrande om dagsverks-räntan, Utskottet, i öfverensstämmelse för öfrigt med hvad Kongl. Maj:t Nådigst föreslagit, hemställa, att Rikets Ständer måtte, för doras del, besluta, att: l:o Såsom hufvudränte-persedlar inom Örebro län bestämmas; för den del, som ligger utom bergslagen: spanmål, kött, hö och tackjern samt för bergslagen: spanmål och tackjern, hvilka persedlar bibehållas utan annan förändring än den, som kan blifva en följd af i allmänhet gifne föreskrifter; 2:o
Dessa räkenskaper, hvilka blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade, för söndagsoch aftonskolan i Stockholm med anmärkningar, men för öfriga nedanuppräknade skolor utan att någon anmärkning vid dem förekommit, hafva hos Revisorerne icke föranledt till någon erinran. Inkomster och utgifter upptagas sålunda: Den för statsanslaget till denna skola upprättade redogörelse, som blifvit med anmärkningar granskad i Kongl. Kammar-rätten, redovisar förhållandet med inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från år 1861: (Bil. Litt. S.) Trädgårdsföreningens elevskola. Uppbörd: Kredit. Utgifter: » c Diverse Vid granskning af denna räkenskap hafva Revisorerne ej funnit något annat att erinra, än att uppgift saknas å antalet af de vid skolan varande elever. Bil. Litt. S. till 1864 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 138. DebetBalans frän år 1861: Tillgångar Uppbörd: • Statsanslag Chalmerska slöjdskolan i Göteborg. Tekniska elementarskolan i Örebro. Tekniska elementarskolan i Norrköp iug Tekniska elementarskolan i Malmö. Tekniska elementarskolan i Borås. Tekniska elementarskolan i Eskilstuna. De för revisionsåret till skiften och afvittringar disponibla medel, utgörande dels det å riksstatens sjette hufvudtitel för sådant ändamål uppförda reservationsanslag, 63,000 R:dr, och dels det af Rikets Ständer vid 1359— 1850 arens riksdag för ifrågavarande statsregleringsperiod på Riksgälds-kontoret anvisade belopp, 70,575 R:dr årligen, har Kongl. Maj:t, genom särskilda nådiga bref, fördelat på de 6 norra länen. Emot dessa räkenskaper, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskade utan an - märkning, hafva Revisorerne icke haft något att påminna. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: A) Kopparbergs län. Debet. Balans från år 1861: Uppbörd,-. Kredit. Utgifter: Arfvoden m. m Skrifmaterialier m. m. Balans till år 1863: Summa 34,262: 45. B) Wester-norrlands lån.
Vid sådant förhållande och då Utskottets förslag angående den ifrågaställa underdåniga skrifvelsens innehåll vunnit stöd af Bonde-Ståndets dertill lemnade bifall, har Utskottet funnit sig böra hemställa, att Borgare-Ståndet behagade instämma uti Bonde-Ståndets i förevarande hänseende fattade beslut; i hvilket fall och derest de extra-ordinarie Stats-inkomsternes inlefverering till Riksgälds-Contoret blefve af Rikets Ständer beslutad, den för detta besluts bringande till verkställighet erforderliga underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit komme att erhålla den af Utskottet föreslagne, ofvanintagne lydelse; hvaremot och i händelse den Bih. till R. St. Prot. 1845. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 9 Haft. 2 10 Stats-Utskottcts MemorialJV.-o 208. åsigt blefve rådande, att omförmälde Stats-intrader fortfarande borde till Kongl. Stats-Contoret omedelbarligen ingå, all fråga rötande en dylik underdånig skrifvelses aflåtande naturligtvis skulle förfalla.” 1V0 SOS. Ank. till Exp. Utsk. den 21 Febi'., kl. 11 f. m. i. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande nedsättning utaf af giften till Handelsoch Sjöfartsfonden, Convoy Commissariatets upplösning samt nämnde Jonds ingående till Riks gälds-Contoret. (I. A.) Enligt Utskottet tillhandakomne protocolls-utdrag, har Utlåtandet, N:o j 13, angående nedsättning utaf afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden, Convoy-Commissariatets upplösning samt nämnde fonds ingående till Riksgälds-Conloret, blifvit i sin helhet af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet alslaget, men utaf Borgareoch Bonde-Stånden bifallet. i:o
För an lii yijninc/ af en vily på Björ Ina inom Bro och Wälö Skeppslager af Stockholms län 24,000 _ 24,000 „ en vägs anläggning mellan Vesteroch Ö- ster-Dnlarne, genom den lill Öje k apell - församling hörande del af Wenjans socken 15,000 15,000 , anläggning af viig mellan ÖfoerTorneå och Pajala socknar 67,500 67,500 „ anläggning af 2:ne Flottbroar öfver Dalellven och den s. k. Lillelfven i närheten af Thorshags kyrka _ 10,000 10,000 Till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition för mindre hamnbyggnader och arens/lingar under åren 1858, 1859 och 1860, 20,000 R:dr årligen, eller tillsammans 60,000 60,000 För hamnbyggnad vid Färjestaden på Öland 12,850 — 12,850 — 25,700 — v dito vid Falkenberg 20,000 — 47,000 — 67,000 — „ dito vid Strömstad — 15,000 — 15,000 — , öppnandet af en båtled mellan sjöarne Stora och Lilla Rengen samt Jcrnlunden och Asunden i Östergöthland 150,000 150,000 „ en utvidgad och förbättrad hamnoch kanal-anläggning vid Carlstad _ 100,000 100.000 Transport | 649,350 — 334,850 — 984,200 - 88 Hör till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 158. Anslag. Lån. Summa.
73 gfleb roalet af bege fenare, fd rodi forn 9?ifS.®tdnbenS Sebamoter', f8tf)dlIeS pd bet fdtt, att Saj-eungS*©ommitteen i beg plenum blar.b fine Sebamoter it-tfer @er perfoner, nemligen En af SKibberfap c cfc Stbel, @n sprcft, Sre borgare od) ©n ©tdnbspcrfon; groarroib iafttagcs, att en af begå ittfeS tfrdn broarje af SaperingS.CommitteenS 8Cfbelningor; ecb afgtfroe Sa^eringS#€omnulteen cm betta tdndmnanbe ferfilbt sproto» colls-utbrag till broarbera af be rodi jante etdnben, famt tilt Sflagifra# ten får StdnbSperfencrne; brocrefter meb roalet af åfrige Sebamåter i $r6fningS.<£emimt(een forgålleS på fdtt om roal af Sebamoter till Sape# ringS-Soromittée t Stocholm reban fabgabt dr; boc! md til! Sebamoter i ^rofriingS.Sommiffeen tcfe fTere dn bår ofroan ndmntt dr, inrodljaé af tern, fern'i årets Sayerin^S.forrdttning bcltagit. 5. 141.
Och det var underliga ting hon kunde berätta, när hon så der tog sig för att obarmhertigt dekolettera damerna i de familjer, hon kände till. Hvarenda gång blef Larson lika förbluffad, och hvarenda gång frågade han sig sjelf lika misstroget, om det väl var sant, eller om det öfver hufvudet taget var möjligt, att sådana fina, täcka väsen kunde bete sig så, så fult, men det måste väl vara sant, det måste väl – Hanna hade erfarenhet, hon, och det var också sant. Men Hanna måste skratta riktigt godt, när hon såg, hvilken öfverraskad min, han alltid tog på sitt ansigte vid sådana meddelanden, och inom sig plägade hon då tänka, att hon gjorde ganska rätt, då hon lät Larson styra med så litet af familjens ärenden som möjligt. Han var ju så obekant med verlden, stackare, ett riktigt stort barn trots sina trettio år och sin respektabla längd. Det hade hon förresten rätt i, att det var något barnsligt, oerfaret öfver honom, han var lätt att draga vid näsan och det förargligaste dervidlag var, att alla menniskor tycktes lägga märke dertill, innan han ens öppnat munnen, blott de fingo se skymten af hans gängliga, magra, framåtlutade gestalt och hans vidöppna, litet trånsjuka, blå ögon, hvilka städse hade ett häpet, försagdt uttryck öfver sig. Sådan var den man, som nu å julaftons morgon traskade genom dimman ner till ridhusets stall för att der stretande fullgöra sitt dagsverke och på qvällen uppbära veckans mödosamt hoparbetade lilla aflöning. Der hemma i kammaren var emellertid hans fru i full verksamhet. Hon var duktig, Hanna, duktig och outtröttligt verksam. Som en frisk, knubbig landttös med röda kinder och trinda former hade hon för åtskilliga år sedan kommit in till Stockholm och tagit tjenst. Sedan dess hade väl det instängda lifvet, den knappa diäten och matmödrarnes kält gjort sitt till för att bleka hennes blomstrande hy, men på det hela taget hade hon lyckligen genomgått en tioårig jungfruperiods skärseld och var vid fult sunda vätskor och vid fult friska arbetskrafter, då hon blef förlofvad och snart derpå gift med Larson.
Regeringsformen föreskrifne sätt tillvägabringas, Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt förklara, det Ridderskapet och Adeln icke ansåg sig äga rätt, att utöfver ordalydelsen ingå uti någon tolkning af 4p §. Riksdags-Ordningen, och således ej eller kunna någon vidare förklaring öfver Dess nyssberörtle beslut meddela. Bifölls. Upplästes Hedervärda Bonde - Ståndets Protocolls-Utdrag af den 12 dennes, innefattande Ståndets beslut, öfver Banco-Utskottets Utlåtande Nm p3, i frågan om föreskrifterne för Bankens utlåning på Fast Egendom intill nästa Riksdag; enligt hvilket Protocolls-Utdrag Bonde-Ståndet beslutat, att maximum för Fastighets-lån å landet borde upphöjas till 4000 R:dr Banco för hvarje låntagare, samt inbjudit de öfrige Riks-Stånden att deruti instämma. 46 Den 17 December. Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard: Jag har ej begärt ordet, för det jag tilltror mig förmå Ridderskapet och Adeln, att frångå sitt beslut, i synnerhet då mitt bemödande var fåfängt, innan beslutet togs. Jag vill blott åtnöja mig med att för min del förklara, att jag anser, det Bonde-Ståndets inbjudning borde antagas, men att jag så mycket mindre nu kan förmoda det, som just det skäl, Bonde-Ståndet anfört, att lånesumman annars ej skulle utgå, lärer vara det, sora nu just torde verka motsattsen hos Ridderskapet och Adeln. Herr Grefven och Landt-Märskalken hemställde, om icke, enär Ridderskapet och Adeln redan bifallit Banco-Utskottets i denna omständighet afgifne ofvanberörde Utlåtande, Ridderskapet och Adeln nu torde anse sig icke eller kunna Bonde-Ståndets ifrågavarande inbjudning antaga. Ropades Ja. Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Från Revi/lnings-j Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten: Af denna dag: