Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jorda-Balken, att fastebref i Staden ej må utgifvas, förr än säljaren sjelf, eller genom fullmägtig, inför Rätten handsträckning gjort och tillstått köpeskillingen betald vara, har hos Riksens Ständer förekommit, dels att för verkställigheten af lagens stadgande, att fasta å lagfaren egendom alltid skall tagas, hinder ofta möter, då säljarne äro boende på aflägsen ort och icke kunBihang till Riks-St, Prat, loide Sami. 1824. 8 ii4 Underdåniga Skrifvelser. na personligen infinna sig vid handsträckningen samt försumma att för sig ställa fullmägtig, dels att handsträckningen är en blott formalitet, utan allt ändamål, och lika umbärlig i Städ som på Landet, der densamma aldrig varit påbuden, dels ock ätt både för Stad oell Land är förordnadt, att köpeskillingen skall i kopebrefvet våra qvitterad-, hvarigenom säkerhet vinnes, att deri blifvit betald, innan köpet dömes fatst. Riksens Ständer, sorn anse ofvanbérörde föreskrift om händsträckning, när fasta å lagfaren egendom i Staden gökes, Vära öfverflödig) emedaii säljarens rätt och säkerhet, i afseende på den bestämda köpeskillingen, genom gällände lag och författningar nu mera finnes beVarad, få alltså j på förenämnde grunder, hos E. K. M. nu i underdånighet föreslå, att hvad sålunda i 4 Cap. 3 §. Jordä-Bälken blifvit stadgadt rörande handsträckning bör hädanefter upphöra ; Hvarom, i händelse detta förslag varder i Nåder bifallet, E; K» M. lärer täckas allmän .författning utfärdå låta Riksens Ständer framhärda etc. Underdåniga Skrifvelsefi 115 N:o 4a. Uppi. o. godkänd hos Ridd. o. Äd. d. 5 Maji 1823.
Vi trodde gerna på riktigheten af detta sinnrika antagande af den kompetente och i alla afseenden aktningsvärde mannen; och vi trodde det desto hellre, som en verklig » upptäckt » skulle medföra en belöning åt sasiedatelen. Vi voro visst inte afundsjuka, äfven om vi icke tyckte om särskilda framgångar. Vi skrattade högt och frågade i hvilken verldsdel denna nya by lag Kvickhufvudena förmodade att » hvita araper » lefde där. Vår aktade lärare, Arefin, sade på skämt, att han ville lemna hela sin förvärfvade förmögenhet och begifva sig dit som missionär. Till och med Pan Poklewskij, som ständigt sysslade med drömmerier om en utvidgad krogrörelse, skakade betänksamt på hufvudet och frågade ironiskt, om det fans några värdshus i den nyupptäckta byn. Vår vör * Saaiedatel kallas i Sibirien en polistjänstemän, motsvarande hvad som i Ryssfcnd heter Stanowoi, ofta bisittare vid polisförhör. * * I Sibirien är » upptäckandet » af en obekant by ingen sällsynthet. Ur Dogms Krönika. 42dige lsprawnik * blef helt naturligt synbart upprörd öfver blotta tanken att i hans krets någon som helst » upptäckt » öfver hufvud taget kunde vara möjlig ... Liksom om inte han kände allt på sina fem fingrar, härs och tvärs Hvad för en upptäckt?! Om jag får lof att fråga! Man hade helt å propos upptäckt en by, liksom man skulle upptäcka en guldåder eller ett stenkolsfält !. Upptäckt både hus, innevånare, boskapshjordar och alla andra attributer for en by. Man bakade och kokade där, dog och förökade sig; man arbetade och hvilade där, man förrättade allt tänkbart utan pengar, utan pass, utan » polis », utan » laglig öfverhet », utan krogar. Det var upprörande, men icke desto mindre otvifvelaktigt.
— Håll ord med det. Lycka till! Ja, det återstod intet annat. Han måste, hur svårt det än var, gå upp och tala med fru Herschow, eftersom ingen ville göra det i hans ställe. Han kom till detta resultat dagen efter besöket hos häradshöfdingen. Som sagdt, hans personliga vädjan kunde inte göra det värre, och det kunde bli bättre. Det var inte lätt för honom att besluta sig härtill, han var alltid generad i fruntimmerssällskap och hade en panisk ängslan att göra sig löjlig. Kanske den obekanta damen skulle bli ond och ställa till en scen? Det vore förskräckligt. Hvad skulle han då göra? Nåja, det kunde inte hjälpas. Nu var det för sent att ångra sig. »Hvad är en timmes skam mot evinnerlig ära!» mumlade han för sig själf, under det han hörde hur klockan ringde och väntade på, att man skulle öppna för honom. Det var en liten nätt jungfru, som öppnade tamburdörren. — Är fru Herschow hemma? frågade han tvekande, i det han varmt önskade, att golfvet ville öppna sig och han kunde falla direkt ner i sin egen tambur. — Ja. Hvem får jag lof att anmäla? Han räckte fram sitt visitkort och bad att få tala med fru Herschow ett par ögonblick, han skulle ej uppehålla henne länge. — Var så god och stig in här, så skall jag säga till. Jaså, här var härden för allt det oväsen, som under sista veckan plågat och enerverat honom. Han befann sig i rummet öfver sitt arbetsrum. Ja, det var det otvifvelaktigt. Men han tyckte knapt det kunde vara möjligt. Så förtjusande det var mot där nere hos honom. Det var riktigt ett rum att beskrifva. Så borde rummet se ut, där hans hjälte skulle sjunga sina sånger till den unga flickans ackompagnement. Hvad var det, som gjorde det så olikt andra, så olikt det banala hvardagsrum, han beskrifvit i sin roman? Det var inte lyxen, det var inte precis något raffineradt, hvad var det? Jo, nu fann han ordet, det var det personliga, som låg i hela arrangementet.
De i n a t u r e n förekommande kolföreninSå på hösten, n ä r kylan kommer och d e t blir garna bildas ' uteslutande inom d e n organiska brådt a t t få in fönsterna igen, blir det ett » rifvärlden, växtoch djurriket. Hittills upptäckta vande ». Då är det a t t i all hast blöta af papoch namngifna äro m e r ä n 20,000 naturliga eller peret m e d varmt vatten, hvilket förfaringssätt med konst framställda dylika. Denna utomorhar två olägenheter m e d sig. dentliga myckenhet beror dels därpå, a t t kolK. Juvelerare A N D E B S © É T 1 JaJsobstorg1 Singar, Broscher, Begär Armband, Kedjearmband, prisuppgift innan, vippköp göres En märkesdag för en af våra. medarbetare är förestående: d e n 26 dennes fyller Daniel Fallström, den k ä n d e och ej minst af vårt lands kvinnliga läsekrets u p p b u r n e skalden, 40 år. Vi äro öfvertygade, a t t många, många af I d u n s läsarinnor hjärtligt förena sig i de lyckönskningar, vi af denna anledning bringa honom, och i d e n förhoppning, vi uttala, a t t h a n allt framgent skall hålla I d u n s spalter särskildt kära. E t t bevis därpå h a r h a n j u ock lämnat oss i den vackra dikt » Den nötta ringen », som finnes införd i dagens n u m m e r. Ännu en kvinnlig läkare. Medicine licentiatexamen h a r i Lund aflagts af filosofie och medicine kandidaten Sanna Linnea ChristerNilsson. Damer på velociped. Under velocipedsä- songen eller från maj till 1 oktober h a icke mindre än 187 damer i hufvudstaden bötfällts för öfverdådig framfart eller a n n a n förseelse m o t velocipedreglementet. Hvad säga våra läsarinnor om det? * Silfverarbsten, Bordsilfver. Kedjor. Nålar, på annat håll. Modernast! Soiidasti Billigast
Folkmängdens ständigt fortgående tillväxt, som icke i någon väsentlig mån kan tillskrifvas inflyttningar från främmande orter, synes vara en följd af det rikligare tillfälle till arbetsförtjenst, som landets fortgående uppodling samt allmänna och enskilda arbetsföretag lemnat, och hvarigenom det hos allmogen brukliga, tidigare inträdet i äktenskap underlättats. De utflyttningar till Norra Amerika, hvarom i förra berättelsen förmäles, hafva numera alldeles upphört, och utom kopporna, hvilka under åren 1858 och 1859 angrepo en stor mängd personer, utan att dock dödsfallen derigenom särdeles förökades, hafva några smittosainma sjukdomar icke varit inom länet gängse. Den rubbning i penningeoch kreditförhållanden och den stockning i allmänna rörelsen, som, efter de föregående årens gynnsamma konjunkturer och den deraf framkallade affärsverksamhet och företagsamhet i industriens alla grenar, 1857 års ofördelaktiga penningeställning förorsakade, synes, i allmänhet att tala, icke hafva medfört några svårare följder för länets innebyggare. Idoge och företagsamme, men genom ett och annat afskräckande exempel varnade för alltför svindlande spekulationer, hafva de med än mer omtanka och drift åter fortsatt sin förra verksamhet och snart botat möjligen lidna skador. Arbetena för jordens förbättrande och kommunikationernas upphjelpande hafva snart återtagits och fortgå nu med oförminskad kraft. 1 dessa arbetsföretag deltager i ej ringa mån äfven allmogen, hvars intresse för dylika företag märkbart tilltager med den bildning, som alltmer sprider sig bland folket, och hvartill förbättrade undervisningsanstalter och de i länets flesta församlingar inrättade och flitigt anlitade Sockenbibliotlieken, genom det tillfälle de lemna till nyttig läsning, i väsentlig mån bidraga. Schismatiska rörelser hafva visat sig nästan öfverallt i länet, mest framträdande i Örebro och på den egentliga slättbygden, minst deremot i bergslagerna.
LOUISE. Kom nu fram och sätt dig. Botilda kommer strax med kaffe. Du är väl trött efter resan? VIGGO. Inte spår. Det skall mycket till innan jag blir trött. LOUISE. Hvila dig behöfver du väl åtminstone, du som vi andra. VIGGO. Ja, men inte ännu. Jag reser vidare med ett-tåget. LOUISE. Reser du? Hvarthän? VIGGO gladt. Till Paris. Jag fick litet pengar för min bok, och så har jag tre tidningar att skrifva korrespondenser till. Så jag hoppas kunna slå mig fram. LOUISE nedstämd. Jag trodde, du skulle stanna här nu Jag blef så glad öfver att se dig Jag trodde får tårar i ögonen. VIGGO. Jag har köpt direkt biljett stryker öfver hennes hår. Så ... så. Inte ledsen för det! BOTILDA kommer från köket med kaffe, grädde och bröd på en bricka. VIGGO. Se god dag, Botilda. BOTILDA niger. Tack för det, herr Viggo. Och god dag igen! Det var då en glädje och en öfverraskning på födelsedagen, kantänka! Sätter brickan på bordet, torkar sin hand på förklädet och räcker fram den, nigande. Välkommen får en väl säga! Och var så go’ nu och ta’ en kopp kaffe. Jag tänkte, det kunde göra godt, när man rest långa vägar. VIGGO. Tack, tack, Botilda! Serverar sig. Det skall minsann bli riktigt skönt . Nå hur står det till annars? BOTILDA. Tackar som frågar, herr Viggo, mig gamla skrå går ingen nöd åt, må veta. Men si fröken – hon är visst inte riktigt som hon skulle vara – till Louise – Ja, hon får ursäkta att jag säger det rent ut, men sen hon kom hem från det välsignade Pariset, har det va’tt en enda jämmerlighet och derför var det minsann riktigt väl, att herr Viggo kom, för kan inte det muntra upp henne, så vet jag ingenting LOUISE. Vi få minsann inte behålla honom. Han reser med ett-tåget. BOTILDA. Jesses då, hvad står på? Efter det är så’nt hastverk? VIGGO skrattar. Ingenting står på men jag skall till Paris. BOTILDA.
Ater bergslaget skulle af ifrågavarande för sökanderne obilligt tryckande privilegium vara i besittning, hafva sökanderne i underdånighet begärt, att Nådig proposition om upphäfvande deraf mitte af Kongl. Majit till Rikets Ständer aflfitas; Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition, N:o 9. 33 B) Det af Stora Kopparbergs bergslag genom deputerade, under den 3 Februari 1831, afgifna ytterligare utlåtande i anledning af allt hvad, enligt nu omförmälda handlingar, i afseende på förevarande frågor förekommit. Bergslaget har i underdånighet förmält sig icke innehafva några andra privilegier och förmåner på Statsverkets bekostnad eller till möjlig olägenhet för ortens allmoge, än följande: 1:0 Den forngamla rättigheten att erhålla hemmansränteoch mantalseller qvarntulls-kolen in natura, hvarom Kongl, förmedlings-resolutionen den 3 Mars 1803 och den särskilda bergskommissionens år 1814 i underdånighet afgifna betänkande innehålla närmare upplysningar. Bergslaget erlägger emellertid för dessa kolräntor full betalning efter markegångspris, ehuru för en del deraf, nemligen de kronan behållna räntekolen (15,331 i stigar) Statsverket icke åtnjuter detta pris till fullo, så länge icke Iösningspriset derå med den genom 1803 års Kongl. Förmediings-resolution stadgade progressiva förhöjning, uppgår till markegångspriset; varande skillnaden, hvilken för år 1830, å 21 skillingar 4 r:st per stig, utgjort 3,934 Riksdaler under benämning af «hyttereveny», anslagen åtegarne till de sjutioen hytteugnarne. Bergslaget har härvid yttrat den förmodan att, om skyldigheten till räntekolens leverering in natura upphör, den deraf för kopparverket minskade tillgång å kol, i förening med fri kolhandel inom distriktet, fri virkeshandel i Vester-Dalarne samt ökad koppartillverkning, otvifvelaktigt skall uppjaga kolpriset och markegången derå;'jj 2:o
H ä r komma vi in på ett obegränsadt kapitel, men säkert är, att hvad oskönt och oskärt är i lifvet, vanligen först kommer till barnens öron genom tjänarne. Hvem vet, huru det tillgår i hemmet, då föräldrarne gemensamt lemna det timtals. Flerfaldiga gånger har jag sett personer, behäftade med kroppslyten, som de hafva erhållit genom någon vårdslös sköterskas förvållande. Detta kroppslyten — men troligen hafva flere erhållit själslyten genom att vara lemnade utan tillsyn med tjänarne. Tanklösheten är ofta härvidlag lika stor som ansvaret, och det vill ej säga litet. I ämnet har blifvit taladt så mycket, skrifvet så mycket, och dock kan aldrig nog ofta upprepas: g i f akt på barnen — och på dig själf! H. G. Sen tili, att Idun med Modetidning finnes hos alla edra bekanta! " Guttens " lltid ljus och Quttebarnets ^Blickar strålar hlåa stilla Vpp mot ~Gch ibland " Le ett leende. öga, och litet, larnaläppar vackert och * JLf inre, osedl ett hvad i ^Det JYlen c frådar, det Zf ' ick godt intet den trådar med ser alla blåa, ljus veta, — sammanbinda himmel än skådar? att dolda kanske Klarare ^Annu guttebarnet hvilka ^Barnet i nöje. det, finnes och iier löje, allvarligt ensam icke det fjord jy är rymden är höga. hans sakta %) å hetänksamt himlahvalfvet " " Krusas Säg, söker sitt ljuft dimmigt unga fäste andra. klara så hvarandra. själ ögat och stilla, mörker förvilla. Iranske ser han nu sin ängel. Som Quds anlet alltid skådar ... Därför ler han, likt den ljusning, Som om morgon sol lebådar. Beth — n. Våra vänner. För Helena Idun af Nyblom. Hvis en Skat af Perler klare, Dyrebare, kaldes din, Ja, den kan du trygt bevare I et ildfast Pengeskrin. Men hvis i din Hånd man lägger Tillidsfuld en Hånd som Ven, Husk, at den, som Handen räkker, Han kan tage den igjen.
Discönternas massor, Och genom en föreslagen aversion, pä s år till Fordringsägårena utdela massornas tillgångar på uppgifne vilkor, mert denna första betalning icke skall börjas förr än den 1 Julii 1819, Vid hvilken tid redan tre halfårs äfbetalningaf med Räntor äro från Låntägarenk incasserade, Och hvarigenom Bånquen indrager mera ari det belopp han utbetalar, så synes intet skäl vara för handen att brådska med ett beslut, sorn 112 Den 17 Martu, f, m. icke förr än om rara halftannat år skall komma till början af verkställighet , ty sedan jag ansett mig böra bifalla det af Utskotten fiina Förslag att genast gå i Författning om inlösen af utelöpande Assignationerne, verkar Rikets Ständers definitiva beslut allsingen förändring i hu vudsaken, om det kommer nu eller några veckor sednare; men till vederbörli t b dömmande af målet är ovilkorligen nödvändigt, att Rikets Höglofiige Ständer blifva försedda med alla upplysningar, hvilka till målets rätta bedömmande erfordras, hvartill hufvudsakligen hörer kännedom af deras egna Penningeverk och möjligheten att med deras i ordning ställande förena det nu äskade och föreslagna biträdet, äfvensom den omständigheten inträffar, att CanalDiscontens fordran hos CanalBolaget, af väsendtligt inflytande på grunderna för denna Disconts Fordringsägares godtgörande, verkeligen beror på det understöd CanalVerket tilläfventyrs kan erhålla.
Hertigarne och Hertiginnorna af Östergötland och Dalarne, Hertigarne af Wermland, Gotland och Westergötland samt Prinsessan Lovisa voro närvule, dels ock hos H. M:t EnkeDrottningen. In fidem. O. Brakel. Plenum kl. 6 e. m. Anmäldes och inbeledsagades en Deputation från Hederv. Bonde-St:t, anförd af Riksdagsfullmägtigen Anders Wilhelm Uhr från Orebro Län, som uppläste följ:de tal: Vid hvarje riksdags början likasom vid dess slut har Bonde-St:t med känsla af aktning och tillgifvenhet framburit sin helsning till R. o. Aa.; mångå äro äfven de ämnen, som mäste af de båda Stånden omfattas med samma värma och deltagande; såsom odlare af Sveriges jord dela Adelsman och Bonde samma rättigheter och skyldigheter. Afven då emellan dessa båda Stånd olika meningar yppats om medlet, har dock målet oftast varit detsamma, Vid ett tillfälle sådant som detta höfves det dock i främsta rummet Bonde-St:t att ihågkomma R. o. Ad:ns medverkan för lösningen af nationens stora lifsfråga, och det är derför endast en enkel gärd af rättvisa att med oskrymtad och varm tacksamhet erkänna den storartade handling, hvarigenom R, o. Ad. förvarat sig ett oförvanskligt minne i Sveriges historia, som är rik på vittnesbörd om det Högh Ståndets idrotter i både fredens och krigets värf. Den nu fulländade förändringen af Svenska folkets representation måste äfven så mycket lifligare kännas och uppfattas af Bonde-St:ts medlemmar, hvilka tillhöra det antal jordbrukare, som hädanefter, utan hinder af de skrankor, ståndsinrättningen uppställt, får uti Adelsmannen företrädesvis se medborgaren samt tillegna sig och det allmänna hans större vetande och högre insigter. Vår afskedshelsning innefattar sålunda tillika en välkomsthelsning till hvarje ädel och god Riddersman att fortfarande deltaga i det stora arbetet för ett älskadt fosterlands framåtskridande, för utvecklingen af dess krafter för befordrande af sanning och rätt.
Jag ber likväl att få fästa uppmärksamheten på hvad Frilun nyss sjelf sagt, att de af StatsUtsk. beräknade 45,000 r:dr reduceras till 40,000 några hundra r:dr, och att, då derifrån afdragas de af K. M. anslagna 30,000 r:dr lill en dockas byggande i Stockholm, återstår endast, som Frih. nämnt, en summa af nära 11,000 r:dr. Då dertill kommer, att StatsUtsk. tillstyrkt (i följande punkter) ett anslag af 10,000 r:dr särskildt för förbättring af lotsarnas lönevilkor, samt ytterligare att ett obestämdt anslag för prickning i insjöarne på kanal-leden från Götheborg till Mera, att allt af handelsoch sjöfartsfonden medel tagas, så synes deraf tydligen, att ingen behållning kan uppstå, utan att det är oundgängligt, att de lotserioch fyrings-slalerna anslagna medel böra upptagas till det af K. M. äskade belopp. Jag får således förena mig med Frih. Gyllengranat i afsende på denna punkts återremitterande till StatsUtsk. Frih. Cederström, Jakob: Den tillökning i inkomster på denna titel, som genom särskild traktat erhållits för nyanlagda fyrar vid Kattegat och Öresund, har af StatsUtsk. blifvit betraktad såsom en anledn. att förminska anslaget; men StatsUtsk. må väl ej kunna förmoda att Sveriges kuster hafva fått tillräckligt med fyrar för hela sträckan emellan Haparanda och Strömstad. Jag skulle tro alt man borde vara belåten med detta tillskott från Danmark, men att det alldeles icke kan i någon mån verka på de högst väsendtliga utgifterna för båkoch fyr-inrättningarna. Jag förenar mig med Frih. Gyllengranat i anhållan om återremiss, och att StatsUtsk. måtte åter uppföra de 15,611 r:dr 32 sk.; samt tillika anhåller jag all dessa båda ifrågavar. fonder aldrig måtte sammanblandas, ehuru de förekomma under samma titel. R. o. Ad. ansåg de emot den förevar. 10:de punkten gjorde anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande.
Ej må någon skrift, före dess utgifvande, kunna Boktryckare, Författare eller Utgifvare affordras, ej heller någon, för tryckningen eller utgifningen hinderlig upsigt deröfver vara tillåten; Läroverken likväl förbehållet Bil. Ull Constit.- Utslits Memorial, N:o 5i. 3 att lill gillande öfverse Afliandlingar* ämnade att pä deras Lärosalar offentligen försvaras. (Se i §. 2 mom.) 3:o Inga Privilegier på skrifters ingifvande skola behöfvas, utan Jemnes Förfaltare eller Förläggare utgifningsrätten fri, sä vidt andras redan erhållna uteslutande rätt dymedelst ej förnärmas. Sådan uteslutande rätt må hädanefter ej förunnas på längre tid än tjugu år. Förut på obestämd tid meddelad, galle den endast för inneliafvarens lifstid. Privilegier på skrifters utgifvande, förlänta till Allmänna Inrättningars understöd, äge ej kraft för längre tid än tjugu år; Konungen obetaget att dem, hvarje gång, på högst tjugu år förnya. (Se i §. 3 morn.) 4:o Med Periodisk skrift betecknas, i denna Lag, Dagblad eller annan skrift, som i Numerföljd eller på bestämda tider utgifves. (Se i §, i morn. 2 p.) §• 3- 1:0 Privilegier på Boktryckeri erfordras icke, utan stånde hvar och en fritt att, oberoende af särskilta Författningar och äldre Privilegier, Boktryckeri-Reglemente och Skrå-Ordning, anlägga Boktryckerier, af hvad beskaffenhet eller vidd honom tjcnligast sy - 4 23/7. i/72 Co rist i t.- Utsk:s Memorial, N:o 5[. nes, » Stad eller inom högst en half mils afstånd derifrån. (Se ? S' 5 moni, ? p.) gro På Boktryckeri sålunda utom Stad anlägges, skola, i alla mål, som boktryckningeu röra, Boktryckare, arbetare i Tryckeriet saint der tryckta skrifters Författare och Utgifvare lyda under Stadens lätt.
Ehuru Utskottet i det föregående blott talat om mål, deri skriftliga berättelser böra utfärdas, har Utskottet likväl deri öfvertvgelsen, alt annan eller vidare föreskrift om läsning al handlingar ej bör meddelas för öfriga mål, hvilka oftast äro obetydliga och lättfattliga. Rätten inser dessutom bäst det behof den har för vinnande af sådan kännedom, som erfordras för fattande af ett beslut, för hvilket den står i ansvar, och jemväl lämpligaste sättet för behofvets afhjelpande; och alltför mycket reglementerande i ämnen af förevarande art skadar mer än det gagnar. Huruvidt det bör ega rum är ofvan antydt; och sådant torde hufvudsakligast vara påkalladt för afskaffande af omförrnälde i Hofrätterne inrotade bruk, att i alla mål läsa handlingarne inför rätten från början till slut. På sätt är vordet anmärkt, har med denna inskränkning i det nu brukliga förfaringssättet blifvit förenad en nödvändighet att gifva Hofrälternes berättelser en större fullständighet, än de för närvarande ega. Och Utskottet har äfven antydt sin åsigt derom, att, ehuru obetydlig garanti ligger i handlingarnes läsning, den minskning i denna garanti, som kan vara en följd af inskränkningen i läsningen, likväl bör, så vidt vädjade och instämde mål angår, hvilka i allmänhet äro mera invecklade, i annan ordning ersättas, äfvensom att Utskottet tror det göra tillfyllest, om berättelserne blifva så fullständiga, att parterne deraf kunna förvissa sig att referenten rätt uppfattat sakens sammanhang likasom de frågor, hvilka blifvit underställda Hofrättens pröfning. De föreskrifter, som gällande Lag i Rättegångs-Balkens 22 Kapitel meddelar derom huru berättelser skola inrättas, torde emedlertid ej fordra någon synnerlig tillökning för vinnande af ändamålet. Hvad som derföre tarfvas synes hufvudsakligen vara en bestämmelse af de frågor, som blifvit underkastade Hofrätts bepröfvande.