Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter jag har ordet, anhåller jag blott att få svara på de af Gr:n framställda argumenter. Gr:n håller sig egentligen vid den omständighet, att författningen i ämnet utkom sisth år, och att ur den synpunkten det icke vore rikligt att begära förändring uti densamma. Då R. St:r samlas, äro de pligtige att uttala hvad de anse vara för landet nyttigt och ändamålsenligt, samt att åstadkomma sådant, vare sig genom förändring af en redan utgifven förordning eller genom en författning, som bör utgifvas. Om en författning blifvit utgifven, hvilken R. St:r icke anse i en viss riktning nyttig, tror jag icke det vara R. St:r värdigt att hafva en sådan grannlagenhet för författningens nyhet, att man af det skälet icke skulle försöka få densamma förändrad, då sådant vore för landet lielsosammare. Oaktadt Gr. Sparre uti sitt yttrande sjelf erkänt, att, till följe af tidsandan och utvecklingen af nationens krafter, en hemmansklyfning blifver allt mer och mer nödvändig, håller Gr:n sig endast till den grundtanken: vi må icke, eftersom författningen är ny, begära någon förän - Den 24 November. 189 dring af densamma förr, än vi sett dess verkan. Och hvad 1853 ars författning beträffar, si), ehuru den icke lägger några oöfverstigliga svårigheter i vägen för hemmansklyfningar, kan man dock icke förneka att den har för syftning all hålla de större hemmanen lillsammans och söka undvika deras klyfning. Sjelfva de syner, då domare och nämnd skola tillkallas, sorn härvid äro erforderliga, kosta icke, i förhållande lill köpeskillingen, obetydligt, hvilket också onekligen måste framkalla missnöje hos folket. Jag vidblifver mitt förut framställda yrkande. Hr von Koch: En talare har ansett sig tillständigt att apostrofera mig för det att jag, som har äran alt bekläda JustitieCanzlers-embetet, vågat yttra, det jag befarade olyckliga följder af en utaf K. M. nyss ulgifven författning.
Förordningen den 26 April 1861, angående en allmän Riks-hypotheksbank; att de särskilda hypotheksföreningarne i riket tillåtas utgifva egna obligationer och förskaffa provinsjordegare amorteringslån; att tiden för amortering af lån ur hypotheksföreningar må blifva inskränkt till 20, högst 30 år; 2:o af Riksdagsfullmägtigen Carl Anders Larsson fråip Ostergötlands län, angående ändring, i vissa delar, af högstberörda nådiga förordning; 3:o af Riksdagsfullmägtigen Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, om ändring i samma nådiga förordning; 4:o af Riksdagsfullmägtigen Johannes Andersson från Elfsborgs län, hvilken hemställt: att hypotheksföreningarne befrias från det olyckliga förmynderskap, under hvilket man dem satt, och att de återgifvas sin frihet att sjelfva sköta sina angelägenheter, men att, om detta icke kan jordbrukaren beviljas, hypotheksbankens institutioner måtte sålunda förändras, att från denna banks styrelse aflägsnas alla främmande och hämmande elementer, så att banken icke blir en öfverförmyndare för hypotheksföreningarne, utan helt enkelt en verkställare af deras beslut och att den lemnäs fria händer att upplåna penningar på bästa möjliga vilkor, utan alla onödiga begränsningar, enär det är en gifven sanning, som äfven gäller jordbrukaren, att »dyra pengar äro bättre, än inga pengar»; samt att i riket inrättas en jordbruksbank, der penningar kunna få lånas mot återbetalningsrätt under 5 å 10 år, och BiL. till R. St.
Fullmäktige tillika hemställt, att, såsom godtgörelse för framtida utdelning af de, sedan Rikets Ständer åtskiljts, tryckta och till Bihanget för näslföregångna Riksdag hörande handlingar, ett belopp af Sjuttiofem R:dr R:mt måtte, efter hvarje Riksdags slut, enligt Tryckfrihets-kommitténs disposition, på lika sätt som öfriga utgifter för samma Riksdag, få från Riksgälds-kontoret utbetalas för verkställandet af ifrågavarande handlingars utdelning sedan bestyret med desammas tryckning öfvertagits af förrbemälde kommitté. Under åberopande af Rikets Ständers förut i enahanda hänseende fattade beslut, anser sig Stats-Utskotlet böra tillstyrka bifall till hvad Fullmäktige sålunda hemställt, angående arfvodes beviljande för utdelningen af ofvanberörde, Bihanget vid ej mindre sednast förlidne, än innevarande och kommande Riksdagar tillhörande och efter Riksdagens slut tryckta handlingar. Ank. till Exp.-Utsk. d. 15 Dec. 1857, kl. 3 c. m. Utlåtande, angående särskilda arfvodens beviljande får verkställigheten af Riksdag s-kostnadernas betalning, samt granskningen af de å dessa kostnader afgifna räkningar och reqvisitioner. (R:gs-Afd.) Efter det Rikets Stander vid 1828, 1829 och 1850 års Riksdag beslutit, att alla kostnader eller utgifter, som genom Rikets Ständers sammanvaro föranleddes, skulle omedelbart bestridas af Riksgälds-kontoret, hafva, i öfverensstämmelse med Fullmäktiges derom gjorda framställningar, särskilda arfvoden varit al Rikets Ständer beviljade för de tjenstemän vid sagde verk, som haft sig uppdraget att verkställa utbetalningarne utaf Riksdags-kostnads-roedlen ocb upprätta redogörelserna för de till dessa kostnaders bestridande anordnade summor samt granska inkomna räkningar och reqvisitioner å sådana kostnader. Dessa arfvoden bestämdes vid ofvannämnde Riksdag till ett sammanlagdt belopp af 675 R:dr samt vid 1834 och 1835 äfvensom vid 1840 och 1841 års Riksdag till 266
B e t ä n k a n de n, N:is 4i3, 4^4* 5o5 Ehuru Utskottet i allmänhet gillar förslaget, kan Utskottet likväl icke instämma med Motionairen, i afseende på tiden och sättet för R:gsSedlarnes indragning, enär Utskottet anser några brådstörtande åtgärder i detta hänseende mindre tjenliga. Utskottet föreslår alltså: a) Att med samma dag, som Banken öppnas för utvexling af Silfver mot BancoSedlar, all tillverkning af RtgsSedlar inställes. U) Att de, vid berörde tid, i förråd varande och utelöpande R:gsSedlar, må uti R:gsContoirets Cassör på vanligt sätt utoch invexlas, så länge de icke äro förslitne. c) Att, i afseende på prescriptionstiden, det öfverlemnas åt R. St:r vid nästa Riksdag, att, efter då varande förhållanden, härom besluta. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss på Utskottets Betänkande N:o 383, angående sättet för upptagandet af det Lån, R. St:r, genom bifall till Utskottets Betänkande N:o 382, beslutat. Då Utskottet nu går, att besvara de anmärkningar, som inom Höglofl. Ridd. och Adeln, Vällofl. BorgareStändctj samt Hederv. B ondeSlandet emot förrberörde, af Högv.
Hvad angår den stad, hvars ombud jag har äran vara, så anhåller jag få nämna, att helt nära derintill finnes i tvänne krutmagasiner för närvarande vid pass 1,200 centner krut förvaradt, utan att numera, oaktadt af stadsfullmägtige derom gjord framställning, en enda skildtvakt vid dessa magasiner är posterad, till aflägsnande åtminstone af de vådor, som genom okynne eller lättsinne samt våld och inbrott möjligen kunna föranledas. Förut har dock vid dessa kruthus funnits ständig bevakning, men detta försigtighetsmått har nyligen blifvit indraget. I krigstid torde det i våra dagar, då artilleriets skjutkraft blifvit så betydligt förökad, kunna blifva vådligt nog, att på ett enda ställe så nära kusten hafva hela det till Gotlands försvar afsedda krutförrådet förvaradt, Bilt. till R. St. Besvärsoch Ekonomi-Utekottets Memorial N:o 4. hvilket der af projektiler från fiendtliga fartyg lätt kan antändas, i hvilket fall explosionen af ett så stort krutförråd befaras blifva den närbelägna stadens totala ödeläggelse, på samma gång som den tillintetgör möjligheten af öns försvar medelst eldvapen: och denna fara skulle genom krutförrådets delning och flyttning kunna aflägsnas, och kostnaderna derför böra anses ringa, när det gäller tusentals menniskors trygghet och välfärd, lif och egendom. Af ofvananförda skäl får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer behagade bifalla Herr Witts ifrågavarande motion af Herr Grenander. i\:o 4. Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Nov. 1865, kl. 2 e. m. Memorial, med återlemnande af motion, angående rättighet att i lagsökningsmål vända sig till domaren i orten, hvilken skulle, lika som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, ega meddela qvarstadsoch utmåt ningsbeslut.
Grytor, Kittlar, Kakelugnar, Gallerverk, samt apterade Stolpar och Ledstänger dertill och Slussportar med 24 R:dr värde per Sk® St. v., 6 R:dr införselstull och tullfrihet vid utförsel; samt den andra: Hällar af 1 ‘ tums tjocklek och derunder till och med 1 turn, Lod och Lödjor till vigter af i Sk®ds vigt och derunder, lill och med \ Sk® med 10 R:dr värde per Sk® St. v., förbud mot införsel och 2 R:dr utförselstull. Som Presle-Slåndet stadgat samma värdesoch tull bestämmelser för bägge rubrikerna, men, vid sådant för hållande, beslutet, hvad angår fördelningen i 2 rubriker, såsom lill någol ändamål icke ledande, torde böra förfalla, kommer, i händelse hvarken bemälde Stånd frånträder skiljagtighelen, i afseende å inoch utförsels-bestämmelserna, eller Borgare-Ståndet afstår från dess beslut om såväl fördelningen af rubriken som om värden och tullafgifter, omröstning att anställas, dervid först blir nödigt att afgöra, hvilkeldera af sistberörde bägge Stånds beslut bör utgöra contra-proposition, för hvilket ändamål" Utskottet föreslår följande voteringssätt: 139:0. Den, som anser, alt contra-propositionen i hufvudvoteringen om ifrågavarande artikel bör utgöras af PresteStåndels beslut, att Jern: gjutet: Grytor och Kittlar, Hällar aj t\ tums tjocklek och derunder, Kakelugnar, Lod och Bevillnings-Utskotlets Memorial, JV:o 41. 71 Lödjor till vigter af till och med 1 Skit' vigt stycket, Stolpar till Gallerverk och Ledstänger dertill samt Slussportar bör åsätlas R:dr värde, förbud mol införsel och sk. införselstull Sk® St. v., voterar Ja; den, det ej vill, voterar
Ständers Allmäna Lag - Utskotts den 24 nästlidne October afgifne Utlåtande öfwer de hos HögloflRidderskapet och Adeln, samt Preste-Släu« det gjorda anmärkningar wid Utskottets förur aflätne Betänkande, angående tvifla i afseende pä Äktenskap förbudna Skyldoch Swagerskaps - leder, fann Siandet för sin del skäligt att bifalla, de af Utskottet söreflagne änäringar uti Z och 6 §. Z. 2 Capiklet Giftermäls-Balken, äfwen som de ändringar uti 58 och Zy Capirlet Mitzgärnings - Balken , samt ig Capitlet RäiregängS-Balken, hwilka, med förstnämnde 2:ne Lagens rum stä i oikiljaktigt sammanhang. Men hwad deremot angar Utskottets försiag kill ändring uti Giftermåls - Balkens 2 Capikel Z §- har Preste - Ständer ansett Lagens stadgande deruti böra oförändrat förblifwa. Hwilket, härigenom skulle de Respcctive Med - Staude» samt Lag-Utskotttt wördsamt och wänligcn meddelas, hit supra. S. D. Den i4 November. 109 SD. Efter uplasande of Herrar B:co Full» mägkiges igenom Banco-Utskottet infordrade förklaringangäende deras under nästledit är kemnade bifall dertill, an Diskont-Jnrättuingarne i Götheborg, Malmö och Abo, flngo af Riks-Discont-Werket, xjll förfallne löpande Reversers infriande bilradas med oumqängeliae kemporaire Länfummor, blef Herrac Baneo-Fullmägkiqes äswanbcrörde ätgjärd af PresteSländet gillad, hwarom be Respective Med-Ständen samt Banco-Ulffottet ffnlle wördfaml och wall» ligen nnderrällaS. 8uxra. kkx krotocokko .'
Vid det outredda skick, hvaruti den af Herr Rooth väckta fråga om stals-anslag för det af honom upp - 30 StatsU ts ko Itets Utlåtande N:o 458. gifna föremål således blifvit för Rikets Ständer framställd och för närvarande sig befinner, hemställer Utskottet, 22:o. att motionen härom måtte varda lernnad utan vidare afseende. Förnyande en under sednaste riksdag af staden Falkenbergs då varande ombud, rörande samma ämne, gjord framställning, har Herr A. M. Lundberg, genom en inom Borgare-ståndet afgilven motion, väck fråga om beviljandet af ett lån å 20,000 R:dr och ett anslag utan återbetalningsskyldigbet å 2.). 1)00 R:dr B:ko för hamnbyggnad vid nämnde stad enligt t. f. Chefens i södra Vägoch Val lenbyggnads-dislriktet, Kaptenen A. Remmers, i slutet af 1853, uppgjorda plan och förslag, dervid kostnaden för detta företag beräknades till 58.400 R:dr sagde mynt. Till stöd för den sålunda, ä samma stads vägnar, nu ånyo framförda anhållan om statsbidrag för beredande af en förbättrad hamn derstädes, har motionären hufvudsakligen anfört följande, i Kapten Remmers derom afgifna betänkande omförmälda, förhållanden: Nyttan och behofvet afen nödhamns bildande vid Falkenberg för den farliga seglationen utanför Halländska kusten, o o o 7 hvarest, på den 10 mil långa öppna kuststräckan mellan Warberg och Hallands Väderö, hamn saknades för dem, som icke borde eiler kunde inlöpa i Hahnstads-bugten, erkändes allmänt och hade redan för mer än 20 år sedan officielt vitsordats. Anläggningen af en säker hamn midt på nämnde kust, ej långt från Westergöthlands och Smålands skogsbygd, komrrie, äfven ur kommerciel och national-ekonomisk synpunkt betraktad, att utgöra ett företag af stor och obestridlig nyfla.
Om Officeraren sjelf bor hos Arrendatorn, eller kan resa till Bostället, och påse, detta är dock den fläck, som tillkommer mig att försvara , skulle detta verka fördelaktigt på den militairiska andan, ehuru jag nog känner, Dun 6 November f. m. 101 att inga andra band för Svenske krigaren beliöfvas än känslan för det hela. Hvad Boställenas häfd beträffar, lärer något hvar veta, att de i allmänhet ej äro bättre skötte nu än före i8o5, med några få undantag blott, der kostnad blifvit nedlagd och förbättringar skedt. Sådant var likväl äfven-förhållandet förut. När Bostället var väl skött, fick Arrendatorn vanligen, oaktadt ombyte af Indelningshafvare, sitta qvar äfven före i8o5. Derföre har jag bi träd k Utskottens Förslag, att när arrendena upphöra, Boställena måtte upplåtas åt indelningshafvarne. Riksens Ständer hafva sjelfva, på sätt Friherre Björnstjerna anmärkt, väckt fråga om en löneréglering inom indeldta Armeen. En sådan åtgärd, anser jag ock nödvändig. Den kunskapsfulle man, som näst Konungen sjelf, med så mycken förmåga ledt Armeen, bar i detta afseende uppgjort ett Förslag, som jag haft tillfälle att se, och hvilket jag anser för så rigtigt, att det bör bifallas, då det en gång till pröfning förekommer. Jag tror emellertid så mycket mindre, att detta Förslag motverkas deraf, att Subaltern-Ofiicerarne sjelfve bruka sina Boställen, sorn Friherre Björnstjerna sjelf i Förslaget nämnt, att om Boställena ej kunde med förmån utarrenderas, borde Subaltern-Oflicérarne öfvertaga dem. Ändamålet med denna framställning bar icke varit att hindra återremiss, ulan endast 102 Den 6 November f. m. att redovisa motiverna till förslaget. Må hända ser jag saken ur en gammalmodig synpunkt; men åtminstone har jag menat väl håde med Fäderneslandet och de enskilde. Herr Hjerta} Gustaf:
Hvar och en bör hafva rättighet att bosätta sig hvar lian behagar, blott han är ordentligen förpassad från den ena församlingen till den andra; och 0111 han kom att i någon församling anlita fattigvården, tidigare än de 10 år tilländagå», hvarefter han skulle hafva infödselsrält, borde den församling, hvarifrån han kommit, bidraga till hans underhåll i förhållande lill de år, hvarunder han vistats i de olika församlingarna; så att, om han efter 2:ne års vistande i en soc - Den 9 September f, m. ken föll fattigvården till last, skulle af denna församling endast betalas T% af bidraget till hans underhåll, och den församling, hvarifrån han kommit, finge betala T80. Detta skulle i min tanke vara öfverensstämmande med deu fullkomligaste rättvisa och billighet. Man kan väl säga, att det blefve ett vidlyftigt och svårt bokhålleri öfver de flyttande; men något besvär måste man väl underkasta sig för att afhjelpa ett stort ondt. Utsk:n tyckas i 16 §:n hafva erkänt riktigheten af den princip, att ingen skall kunna hindras att flytta hvart han behagar. Der står nemi., ”att ingen må, i och för äfventyret af framtida fattigvårdstunga, inskränkas i rättigheten att välja vistelseort;” men hvad allvar Utskm haft med detta stadgande kan man bäst se i 6 och 7 §§:na, hvarest Utsktn stadgat strängt äfventyr för den, som mottager någon som blir fattig i sitt bus eller på sina ägor. Kär således ingen vågar mottaga den som synes kunna blifva fattig, i anseende till det svåra äfventyret, hvarföre han blottställer sig; hvartill gagnar det då att förklara den fattige berättigad att bo hvar han behagar? Det är blott, 0111 jag så får säga, att smeta bouoin om munnen med något, som man ej vill gifva bonoin att verkligen förtära.
Deremot ville jag, för beredande af den åsyftade fördelen och beqvämligheten för jordbrukare, som idka bränvinsbränning, och dä jag, utan att befara någon så kallad öfverproduktion, anser bränvinstillverkare kunna och böra berättigas att utöfva rörelsen under hela den i 1 mom. bestämda tid, föreslå följande förändrade lydelse af 2 mom. i samma §: Bränvinstillverkare ege att under alla ofvannämnda terminer eller under en, en och en half, två, två och en half, tre eller Sammans. BevillningLagsamt Allm. Besv.- och JEkon.-Dtsk. Bet. 2. 23 lyra terminer handteringen utöfva, dock icke under kortare tid än en termin; och må bränvinstiliverkning jemväl börjas den I November kl. 12 på dagen samt fortsättas till den 1 eller 15 December vid samma timma. Ifall detta mitt förslag skulle godkännas, torde 9 § böra lörändras sålunda: Vill den, sorn till bränvinstiliverkning under en eller flera, men icke alla terminer sig angifvit, sedermera tillverkningen under en eller flera påföljande terminer fortsätta, eller vill någon, efter att hafva för tillverkning af ett visst belopp sig angifvit, densamma för en eller flera terminer utvidga; gore erläggas bör. Vill han åter från tillverkningen afstå eller uppgifven tillverkningstid med en eller flera terminer inskränka, eller uppgifvet till verkningsbelopp för en eller flera terminer minska; an mäle — tillverkningsafgift. Hvaremot 20 g skulle blifva oförändrad. Det synes mig äfven vara mindre lämpligt att, pä sätt Utskottet i ett föreslaget tillägg till 21 § uti ifrågavarande förordning tillstyrkt, medgifva bränvinstillverkare att med posten till Konungens Befallningshafvande insända tillverkningsafgiften, jemte två R:dr Itänt såsom ersättning till Räntmästaren för det han skulle till bränvinstillverkaren öfversända qvitto. Ett sådant förfaringssätt vid liqvid af kronoskatter är hos oss ovanligt och har mig veterligen icke varit tillåtet, samt torde ej heller uti nu ifrågavarande fall böra medgifvas.
Const.Utsk:s förslag är uppgjord, tror jag man har föga anledn. att befara, att icke den portion till valen detta BondeSt. hittills haft, skall få en ganska tillräcklig öfvervigt, inom åtminstone den ena kammaren. Jag tror att äfventyret för BondeSt. skulle komma att visa sig ganska ringa. Hr von Hohenhausen: Med afseende å hvad Gr. Mörner sednast anfört, att i det från förra riksdagen hvilande förslaget till representationsförändring, som vid denna riksdag af BondeSt. antogs, synes, alt detta Stånd icke varit emot de samfällda valen för Utsk:sbildningen, så kommer sådant sig af det enkla skälet, att genom nämnde representationsförslag tillkom Ståndet de droit att tillsätta nära två tredjedelar af hela representationen, och det berodde således på Ståndet sjelf alt handla och göra hurti det behagade med Utskm. När man känner, att i vissa Stånd en särdeles stor förkärlek visats vid utväljande af nämnder, tillsättande af revisorer och fullmäktige m. m. hvilket allt nu skulle efter Gr. Mörners förslag komma att ske på ett gemensamt sätt, utan alt de särskilde Stånden ägde att för sig decidera, så utgör detta för mig ett så mycket större skäl att afstyrka ett sådant beslut, som nyttan och behofvet deraf endast kan genom en längre erfarenhet i de nya kamrarne visas. Når nu Utsk:s förslag, med de svårigheter i verkställigheten, som deruti förekomma, dock lemnar öppet att härutinnan förfara på sätt bäst synes vara, är det mera än troligt, att i vissa Utsk. vissa Stånd företrädesvis skola insätta sina ledamöter. På dessa och öfrige skäl, som blifvit anförde, kan jag ej annat än afstyrka Gr. Mörners förslag. Öfverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr o. Landtm, hemställde, om B. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke antaga Gr. Mörners ifrågavarande förslag. Ropades starka nej, blandade med ja, hvarpå Ii. Ex. lillkännagaf, att han trott sig finna, alt denna propos. blifvit med öfvervägande nej besvarad.
Men med detsamma blef han för Emelie en helt annan människa än nyss. Han var inte längre den där barske herrn, som hon så länge gått och varit rädd för, och hvilkens storhet verkligen hade sjunkit en smula på sista tiden. Han var åter deras gamle, käre doktor, som ägnat dem sin bästa omtanke under så många år, som hjälpt dem så många gånger, och i hvilkens samvetsgranna händer de så tryggt lämnat vården om sin hälsa. r Och denne deras redbare, gamle doktor hade de misskänt så svårt, smugit för och velat föra bakom ljuset! Så fort han var ute, sprang Emelie öfver golfvet, som om hon varit alldeles frisk igen, ryckte upp dörren till tamburen, tog ner hans rock från hangaren och hjälpte honom få den på, trots alla protester, och sedan letade hon fram hans galoscher och ställde dem framför honom. Hon hade helst velat ligga på knä och äfven hjälpa dem på. Hon ville göra sig så liten och ödmjuk inför honom, deras stackars, käre, gamle redlige doktor, mot hvilken de burit sig så illa åt. Och då hon sedan låg i fönstret och såg efter hans bortrullande vagn, tyckte hon, att hon åter skulle kunna anförtro honom sin hälsa och sitt lif. Han hade fått sin storhet igen. de löddriga skimlarne. Ur kransen slita de blommen och kalla från himlarne döden och domen. Hvem blef vår störste? som bäst knöt Månne men som en svag och lumpen satt lägst på han, tankenätet, man roddarsätet — som gärna såg, att gisslet bet, fast själf som narr betraktad? Behåll hans verk och ära det, C ' o men vare han ' föraktad. Om ur personlighet och lif hvart andens blomster M e d vignett af V. Andrén. gif spruckit, oss personligheten, gif det lif, som blomman druckit. Nu hänger det is från bommar och stag. Den lära skall dock lättast Hvar förfryser som står på lifvets droppe på seglet och morgonstjärnan fladdrande på isade däcket svag Räck lyser. tros, fötter. oss ej blott en präktig men visa stjälkens ros, rötter. Hör sjöarnes slag! De bita grinande om ståfvens ketting och sprötet.
Men så öfverhalkande framskymta slika fläckar och så vanmäktigt mot det helas behag, att de genom detta genast bringas till glömska: särdeles om vi härvid (såsom billigt är) mest tänka på dem af hans qväden, som tvifvelsutan inför både hans eget och hans insigtsfullaste vänners omdöme gällde högst. Utom Dalin, har näppligen någon annan svensk skald varit i så fullständig besittning af alla sitt modersmåls tillgångar; och han liknade deri många rika män, att han stundom misshushållade med sin rikedom, eller använde den slösaktigt och obetänkt. Det är en motsvarighet till det bruk, som han gjorde af sina snillegåfvor öfverhufvud. Vi påminna här om Kellgrens bud: ”Säg icke, kalle, läsande man! detta är fel mot språket, smaken ... Äg skaldens känsla, äg ynglingens hjerta, älska, drick, sjung; och du skall se dessa fel förvandlas till snilledrag; eller skall du ej se dem”. Att så förhåller sig med de flesta, skönjes lätt; men så ofta, som vi fatta i sigte det hela, se vi ock de öfriga försvinna i dess odödliga glans. Verkligen? torde nu mången utropa. Också de talrika oanständigheterna, så i ord som i sak? den skara af grofva tvetydigheter, af till och med ohöljda plumpheter, hvaremot alla andra stilens olater äro ingenting? Kan allt detta ursäktas genom det humoristiska snillets rättigheter, och genom den allmänna satsen, att Bellmans poesi är mindre gjord att läsas och granskas, än att sjungas och höras? Frågan är, i sjelfva verket, längesedan besvarad; kanske fordrar dock tydligheten ännu ett tillägg.