Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag beklagar, att jag nödgas instämma med den siste talaren deri, att Utskrns förslag är i enlighet med nuvar. stadgandet; och då två Stånd redan bifallit Utskrns betänk, i denna fråga, lärer något vidare dervid icke vara för närvar, att göra. Jag beklagar detta förhållande, säger jag, emedan målen onekligt äro polisfrågor och således borde, såsom mig synes , tillhöra K. M:s Bef:h:de. Jag anser mig icke ens behöfva upptaga flera skäl, men kan dock icke underlåta att anmärka, att då man sagt, att dessa mål väl rätteligen tillhöra polisdomstolarna i städerna, men ieke på landet, tyckes detta vara en motsägelse. Man Den 29 Januari f. ra. 345 har vidare talat om de drygare kostnaderna för den tilltalade och trott någon särskild controll behöfvas emot åklagares försök att preja äfven den oskyldige. För min del skulle jag tro det bästa sättet att undvika dessa kostnader vara att icke begå brottet, och då Hr af Ekenstams redaction slutar med följande mening: åklagare, som besvärar med oskäligt åtal, vare skyldig gälda kostnad och skada, synes detta innebära allden controll, som kan önskas. Jag tillstyrker bifall till Hr af Ekenstams redaction. Hr von Qvanten, Carl: Lika med flera värda talare anser jag nödvändigt, att mål af ifrågavar. beskaffenhet behandlas af K. M:s Bef:h:de, ty erfarenheten har visat, huru de genom behandling af domstolarna kunna utdragas i flera år, hvarunder förbrytaren får tillfälle fortfara med sin olofliga näring. Jag har dock egentligen begärt ordet för att upplysa förhållandet med de högre kostnader, som man så mycket omtalat. Jag medger, att kostnaderna blifva högre hos K. M:s Bef:h:de; men lika med den siste talaren anser jag dem på bästa sätt kunna undvikas genom att icke olofligen sälja brännvin, och för öfrigt ser jag uti åklagarens skyldighet att gälda kostnad och skada ett tillräckligt correctiv emot oskäliga anklagelser.
Herr Grefve Rudolf Cederström, i egenskap af Förmyndare för Hr Stallmästaren Frih. Anders Cederström å ena, samt Banken å andra sidan, angående ett af den sistnämnde på Bankens Auction den 9 October 1816 verkstäldt inro p af en honom förut tillhörig, men för bristande inbetalning lagligen uppbuden och försåld fastighet, Kongl. Muj:ts Högsta Domstol, under hvars pröfning målet slut - LagUt skottetsBetänkande?!. ■ 5 7 gp2 Lagutskottets lietånkandett. ligen kommit, medelst Nådig Dorm deri 26 April 1820 , ansett Bankens på grund af ofvanåberopade Författningar fullföljde yrkanden om liq viden m. m. för det ifrågavarande inropet, enligt hvad orden lyda: såsom stridande både mot allmänna begreppet om onödigheten af egne fordring gars lifgifvande och emot Kongl. Förordningen den 1g Augusti 178g samt äfven hvad tillförene varit öjligt > icke kunna vinna bifall; meri på den grund att Haris Excellence Herr StatsRådet Grefve Cederström låtit Kongl. HofRätteus gifne Dom, hvilken innefattade Köpets återgång under utstakade vilkor och förbehåll, vinna laga kraft* pröfvades rättvist, att utan vidare afseende på de å Bankens sida gjorde anmärkningar mot HofRätteris behandling af målet* låta vid dess meddelade
Emb.-B er ätt else JÖr år 1848. 63 ”tei följd; all alla de påbud, som särsk ild l vore utfärdade och hörde till allmänna lagen, skulle sammandragas och der anföras i den ordning, ämnenas ”natur fordrade; att ur lagen borde uteslutas allt, hvad som antingen der eller ”i gällande författningar icke stöde i förhållande till förändrade omständigheter; alt der, hvarest fordrades ändring eller tillägg, sådanL finge föreslås; att ”för mål och redan kända händelser, hvarpå beskrifven lag icke funnes, ny ”lag måtte föreslås” &c. Hvad lagreformen förlorat genom den inträffade afvikelsen från denna instruktion, då Lagkommitteens arbete, i stället för det deri ålagda, blef utsträckt lill författande af ett nytt lagverk, hade först och främst visat sig deruti, att ifrån den tid, Lagkommitteens verksamhet börjades, vida mindre för lagarnes förbättrande blifvit gjordt, än som skulle skett, i fall ingen sådan kommitté funnits. Om ej ett fullkomligt stillestånd i denna väg kunde sägas hafva ägt rum; så hade dock åtminstone icke så mycket blifvit uträttadt, som hade hunnit genom efterlefnad af instruktionen vara fullbordadt inom den deri afsedda tid, nemligen genom förslagets afslutande före slutet af Juni 1813, och dess pröfning vid nästföljande riksdag — åtminstone skulle, efter min tanka, ännu en riksdag dertill blifvit tillräcklig. Hvad härmed skulle varit vunnet för lagstiftningens utbildande, ocb hvartill bordt läggas en under den sedermera förflutna tiden jemnt fortgående verksamhet för det vigtiga ändamålet, har jag trott öfverträffa all jemförelse med de obetydliga framsteg, som i stället kunnat ske, under alltjemt upprepade hänvisningar att afbida den förestående stora reformen, som en gång genom lagförslagets fullbordan och antagande skulle inträffa, och hvarförinnan alla partiella förändringar endast skulle leda till alltför mycket framoch återgående vexlingar. Ännu mer i ögonen fallande mäste dock verkan af instruktionens åsidosättande blifva, när det genomgripande nya förslaget, omsider färdigt, skulle förekomma till handläggning hos lagstiftande makten.
I\T:ris 315 och 357.) S. A. K. I anledning af anmärkningar, som förekommit under granskningen af Redogörelsen för det år 1834, till utgifter i och för Cholera-farsoten inom Götheborgs och Bohus Län, anordnade förskott af 25,000 R:dr, har Kongl. f. d. Quarantains-Commissionen, uti skrifvelse lill E. K. M:s Befallningshafvande i nämnde Län af den 5 September 1838, bland annat, förklarat, alt, enär de i denna redogörelse afförda kostnader för anskaffning af likkistor åt personer, som i berörde farsot aflidit, icke voro af den beskaffenhet, att de, jemnlikt 43 §. i Kongl. Kungörelsen af den 12 November 1831, borde af allmänna medel utgå, linge någon godtgörelse för dessa kostnader icke beräknas af anslaget till farsotens hämmande, utan borde Länets ränteri, genom E. K. M:s Befallningshafvandes föranstaltande, annorledes i behörig ordning erhålla ersättning för de af ifrågavarande förskott inom nedannämnde släder och pastorat sålunda använda och derefter afförda summor, nemligen: Uddevalla 413: 24. — Marstrand 106:32.— Strömstad 63: Fässbergs dito 116: Carl Johans dito 174: Säfve dilo 74: Örgryte dito 129:16.— Landvetters dito 24: Expeditions-Utskottets Förslag till und. Summa R:dr 1,423: 8. 5. äfvensom att, då förhållandet vore enahanda med följande uti samma redo görelse likaledes afförda utgifter, nemligen: inom Morlanda pastorat för sjukvård 169:40.— och för födoämnen åt fattige cholera-sjuke 70:18. 3. ö > 240:10. 3. Tjörns dito för sjuk-föda åt dito 95: 12. — samt inom Fässbergs dito till understöd åt dito . 11: 12. — och för en inköpt åder-snäppare 5:
Skulle uppbördsmannens redogörelse utfalla med öfverskott, som af vederbörande »Ekonomi-administration godkännes och fastställes, inlösas de till Kongl. Maj:t och Kronan »efter medelpriset af upphandlingen; hvaremot det skall vara en uppbördsman ovilkorligen »förbudet att om Öfverskotten af sin uppbörd in natura disponera.» Vid granskningen af Carlsborgs fästnings räkenskaper, hafva Eevisorerne funnit, det förenämnde stadgande så blifvit tillämpadt, att uppbördsmannen, när hans redovisning utfallit med öfverskott å vissa artiklar och sedan å andra persedlar uppkommen brist blifvit deremot qvittad, erhållit godtgörélse af Kronan för allt derefter befintligt öfverskott, äfven om detsamma uppgått till högre belopp, än den medgifna afskrifningsprocenten. Sålunda har t. ex. under år 1852, utom ersättningen för den del af öfverskotten, som motsvarat nämnde afskrifnings-procent, Kronan jemväl fått inlösa följande derutöfver befintliga varubehållningar: 1 tunna 20J kappar ärter, 24 LIE 8 & salt kött, 1 kanna 6 jumfrur bränvin samt 946 LIE 5 fE hö. Enligt Revisorernes åsigt, har meningen med det anförda stadgandet uti 1812 års reglemente icke kunnat vara någon annan, än att, med afseende å de förluster, som i de flesta fall måste uppkomma vid utminutering af varor, hvilka blifvit i större qvantiteter till magasinerna inlevererade, uppbördsmännen skulle vara försäkrade om en billig ersättning, ungefärligen svarande emot den minskning, som för de särskilda varu-persedlarne kan antagas verkligen uppkomma, hvilken ock derföre blifvit fastställd till olika belopp för olika varor; och att således de bestämda procent-beloppen böra anses såsom maxima, utöfver hvilka någon vidare ersättning till uppbördsmännen icke bör ifrågakomma.
11 veise den 23 Maj 1845 den mening antydd, att lielgonskylden borde disponeras till befrämjande af folk-undervisningen inom församlingarne; men enär genom ett sådant dispositionssätt lönerna skulle blifva betydligt olika för skolmästarne i särskilda församlingar, då från socknar af ganska ringa omfång utgå i helgonskyld till skolorna 30 till 40 tunnor säd, medan från andra folkrikare socknar endast 3 å 4 tunnor erläggas, samt härtill kommer, att helgonskylden egentligen är ämnad att utgöra lön åt klockaren för den honom i äldre tider tillhörande befattning i kyrkan och med barna-undervisningen, har Utskottet funnit sig icke kunna tillstyrka något ovilkorligt stadgande för församlingarne att uteslutande för folkundervisningen använda helgonskylden, utan instämmer i Kongl. KammarKollegii uttalade åsigt, att församling måtte meddelas rättighet att i detta ämne till stiftets Konsistorium afgifva förslag, som skulle af Konsistorium med eget underdånigt yttrande till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning insändas; hvarvid dock Utskottet för sin del anser, att, derest någon af de församlingar, som kunna komma att återfå till skolorna nu ingående helgonskyld, för närvarande åtnjuter understöd af den utaf Rikets Ständer till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition för folkskole-lärares aflönande särskildt anvisade summa, den återbekomna helgonskyldens värde bör, i fråga om sådant understöds framtida beviljande, tagas i betraktande.
Jag började, som nämdt, undersöka saken från böijan, och jag tittade därvid först efter, hvarifrån de fröjdefulla ryktena förskrefvo sig. Jag snokade i mina samlingar, ooh si! — det befanns att de förste som skulle kunna sägas ha gifvit åtminstone en vink om de t ändrade signalerna » voro två landsorts-korrespondenter — ooh dem vet man vara tillförlitliga! Det var emellertid de kända ryktena om att Strindberg ämnade söka en arkivarietjänst, bli » svensk statstjänare » (med häpna utropsparen-teser efteråt! ), samt ett framhållande af att han nu var glad och » lifvad » och att han hade blifvit en » urpatriot ». * Denna uppsats är till största delen skrifven redan i april, ehuru åtskilliga omständigheter fördröjt dess införande tills nu.Nå, det y&amp;r na inte några så synnerligen bevisande omständigheter i det ämne det bär är fråga om. Att Strindberg var » urpatriot », det visste man förut, oaktacb han i en bitter stand, då fiskaler skiokades på honom oeh förföljarne hetsade honom, missmodigt ntbrutit att » fosterlandet värkt bort », ett uttryck som vedersakarne kastade sig öfVer med lysten glupskhet oeh tuggat på ända sen dess. Det var därför han sysslade med » världsförbättrarbråket » och därför han slog till så hett, då förhållandena i fäderneslandet tycktes honom på tok; det var därför han från sina utflykter på andra områden ständigt återvände till skildringen af foderneorten ooh oaktadt frånvaron ständigt behöll denna i så lifligt minne, att han kunnat skildra den så som ingen annan; och det var därför han ständigt slog sina lofvar allt närmare hemmet och slutligen, då längtan blef för stark, åter blef stockholmsbo. Och att han hade blifvit friskare, gladare — ja det bör glädja äfven 089, men därför behöfver han inte bli tam.
Utskottens Betänkande, Ä’;o 2. 25 för att, enligt hvad af Kongl. Majit, efter Pröfnings-Comiten? förslag, för hvarje Län faslslälies, användas till ersättning för det ökade besvär och de kostnader, hvilka med debiteringen och redovisandet af denna bevillning äro föi enade. Reservationer. Af Herr Grefve Hamilton, Jacob'. 'Emot den del af i §. af förslaget lill bran vins-för fattning, som innefattar rättighet att välja hvilken eller hvilka månader af de fem första eller tre sista af året för utöfvande af bränvins-bränning reserverar jag mig på den grund, att en dvlik rättighet för det första kommer att öka antalet af mindre pannor; för det andra, ej leder till det åsyftade målet, minskning uti bränvins-production, i thy att hvar och en egare af 2:ne fastigheter, som tillverkar bränvin, säkerligen begagnar förutnämnde rättighet sålunda, att han bränner tre månader på hvartdera stället; och för det tredje, inleder mången i frestelse att lönnbränna, alldenstund controllen öfver författningens efterlefnad i den delen blir nära nog omöjlig.’’ Härmed förenade sig Herr Grefve Hamilton, Hugo, Herr Edenhjelm, Gillis, Herr von Post, E. J., och Herr Prosten Osterman. Åf Herr Oxenstjerna, Carl’.
Hr Grip, Carl Gabr., reserverade sig äfven emot detsamma i hvad som anginge det deruti intagna förbehåll. i:sta punkten, mom. c). Frih. Franc Sparre: Utsk. har icke fästat afseende å de upplysningar, jag meddelade, då betänk, förra gången förevar. Sedan jag då yttrade mig, har en tillfällig händelse gjort, att 280 r:dr kunnat indragas; men hvad beträffar lönerna till 1 intendent i Götheborg och 1 i Christianstad, kunna dessa icke indragas, så länge personerna lefva, emedan de icke hafva några andra löner. Jag yrkar altså detsamma, som då betänk, förra gången förevar, eller att de uti detta mom. ifrågavarande lönerna må öfverflyttas å indragningsstat. Mom. c) i i:sta punkten af utlåt. N:ö 81 bifölls. f)en i3 Augusti e. m. 3? Franc Sparre reserverade sig äfven emot detta beslut. 2:dra punkten bifölls. 3:dje punkten. Hvad Utsk. i utlåt. N.'o 2i5 tillstyrkt, blef af 11. o. Ad. bifallet. Gr. Cronhjelm: Jag reserverar mig äfven emot detta beslut. Jag anser det anslag, som hittills ägt rum, vara tillräckligt. Jag återkommer dock dertill, att då jag ser samma pluralitet, som alltid kullkastar mina propos:r, är det icke värdt att begära votering. Hr Dalman: Jag har röstat för detta anslag. Jag anser den Topografiska corpsen hafva gjort nytta åt fäderneslandet och vetenskapen, och finner det vara småaktigt att vägra det obetydliga anslaget för dess reglering. 4:de punkten bifölls. 5:te punkten bifölls. Hr Dalman: Jag anhåller att få anmäla min reservation emot det nu fattade beslutet. Såsom skäl derför åberopar jag Hr Petres reservation vid betänk. Min öfvertygelse är tillika, att Lifgardet till häst kunnat till hälften indragas, till stor båtnad för statscassan, som har att fylla så många andra vigtigare behof än dem för paradcringar. 6:te punkten bifölls. y:de punkten:
Den, som, till kontraproposition i hufvudsakliga Voteringen angående ej specificerad t manufaktursmide, antager Ridderskapets och Adelnsmarrit Presteståndets beslut, att rubriken ”ali annan spik samt allt manufaktur-och handtverkssmide, ej specificeradt,” skall, utan indelning i opoleradt och poleradt, åsättas 36 sk. utförselstull per skå pund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, anUges till kontraproposition Borgare ståndets beslut, alt, med delning af ifrågavarande rubrik i '"opoleradt” och ”poleradt'' samt be - 24 FÖrstarkla Stats-Vtskotlets Memorial, iV.o 278. stämmande af 24 sk. införselstall per skålpund å det sednare, införselslullen å rubriken ”opoleradt” bör blifva 12 sk. skålpundet. Denna votering liar gifvit lill resultat 79 ja och 40 nej; vid hvilket förhållande och då ja vunnitj, följande proposition blifvit anlagen för den 63:dje voteringen: (190:o) Den, som vill, att rubriken ”ali annan spik samt allt manufakturoch handtverkssmide, ej specificeradt,” skall delas i ”opoleradt” med 18 sk. och ”poleradt” med 24 sk. införselstull per skålpund, röstar Ja ; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antages Ridderskapets och Adelns samt Preste-ståndets beslut. Voteringen har utfallit med 46 ja och 73 nej.
Uplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.Utsk. inkomne förslag till §§ i Riksdagsbeslutet. JVS 46, ang:de Statsverkets inkomster; JVS 47, ang:de ändring i lagstiftningen, ronde straffet för skogsåverkan; JW 48, angrde allmänna grunder för Statens medverkan vid jernvägs-anläggningar; JVS 49, ang:de Tull-bevillningen; JVS 50, ang:de stämplade pappersafgiften; JVS 51, ang:de beslutade ändringar i Rikets Grundlagar; JVS 52, ang:de Hufvudtitlarnes belopp m. ra.; •AS 53, ang:de Bevillningsmedien; samt JVS 54, ang:de val af Fullm:ge i Banken och Riksg:sKont. Föredrogos och lades till handlingarne Förstärkta StatsUtsk:s den 30 sisth November på bordet lagda Mern.: JVS 375, i anledn. af verkställd omröstning öfver de i Bevilln:sUtsk:s Mern. N:o 33 omnämnde frågor; och JVS 376, i anledn. af verkställd omröstning öfver de i Serskildta Ulsk:s Mern. N:o 27 omnämnde frågor. Den i December. 235 Föredrogos och biföllos StatsUlsk:s den 30 sistl. November på bordet lagda Mern.: JM 377, med förslag tili stadganden i Riksg:sKonl:s Reglemente, ang:de detta verks inkomster och upläning emot fonderade StatsObligationer samt upbörden och redovisningen af dit ingående Revillningsm. fl. medel; JM 379, med förslag lill aflöningsoch pensionsstater vid Riksg:sKont.; samt JM 380, ang:de serskilda gratifikationer åt 2:ne StatsUtsk. biträdande tjenstemän. Föredrogs StatsUtsk:s den 30 sisth November på bordet lagda Utlåt. N:o 381, i anledn. af föreslagen förhöjning i arfvodena för Riksdagskostnadernes utbetalning och granskning af räkningarne och reqvisitionerne å dessa kostnader. Gr.
Lärohuset är både inskränkt och i manga afseendén olämpligt. Staden, som år 1857 egde en folkmängd af 1,388 personer, och ligger 33/* mil från Ystad, der närmaste elementar-läroverk finnes, har förklarat sig villig att, såvida skolan erhåller tvänne lärare, bekosta lokal såväl för undervisningen som till bostad åt lärarne, hvarvid staden likväl hyser förhoppning att erhålla något understöd ur stiftets skolbyggnads-kassa. 24:o Pedagogien i Engelholm. Undervisningen i denna läroanstalt har tillförene omfattat, utom vanliga läroämnen, äfven främmande lefvande språk, hvarför läraren likväl åtnjutit särskild ersättning. Lektions-planen för nästlidne läseår upptog såväl Tyska, Franska och Engelska språken, som Latin och mathematik. Pedagogien har flera gånger dimitterat lärjungar till universitetet. Undervisningen handhafves af en lärare, och lärjungarnes antal häri medeltal för läseåren 1853—1857 utgjort 16, samt uppgick höst-terminen 1858 till 15, och vårterminen 1859 till 21. Enligt stiftelse-urkunden, ett sockenstämmo-protokoll af den 23 Augusti 1812, har läraren i lön åtnjutit 100 R:dr R:mt af staden, samt för hvarje barn, Kongl. Majds Nåd. Skrifvelse N:o 61 “sorn undervisats i christeiidom, skrifning, något historia och verlds-kännedom“, 10 R:dr, och af dem, “sorn tillika undervisats i geografi, främmande språk m. m.“, 15 R:dr; hvarjemte staden, enligt ofvanberörde sockenstämmo-beslut, bestått läraren ett lass ved för hvarje lärjunge, samt så mjcket ljus, som åtgått under barnens läsetid om vintern.
Jag frågar eder, mine herrar, är detta icke, såsom en aktad gråhårsman här förut sagt, ett förnyande af striden i går? Ar det väl för något annat än att bereda framgång åt den södra vägen, som man vill gifva den norra banan den riktning, att den icke kan utgöra någon sammanbindning mellan Stockholm och Götheborg? Det är åtminstone svårt att fatta någon annan anledning dertill. Jag har sagt, att den af StatsUtsk. förordade banan är för det ojemförligt stora flertalet af de norr om Mälaren belägna provinsernas innebyggare den minst fördelaktiga de kunna önska, och jag ber att få bevisa dessa ord. Man har sagt, att den södra stambanan skulle anläggas just derföre, att norra Sverige borde erhålla sitt system för sig. Detta är, såsom jag tror, motivet för Ofverste De ii 10 Junlf. m. 141 Ericsons förordande af den södra stambanan, och detta motiv är af Utsk. upptaget. Eör att således gifva norra Sverige ett särskildt system, som skulle passa det väl, förordar man anläggandet af den bana, sora, utgående från Stockholm, skulle sammanbinda norra och vestra Sverige, så att den kommer att bilda en betydlig krok, och detta endast för att den obetydliga punkten Upsala skall få 2 mil kortare väg till Stockholm. Frågan är, hvilket intresse man bör gynna, antingen staden Upsalas, samt deras som bebo den lilla trakt, som ligger emellan Sigtuna-fjärden och Östersjön, eller deras som bebo hela det öfriga norra och nordvestra Sverige; ty deras fördel bjuder naturligtvis att de få den genaste vägen från Stockholm till Gefle, från Fahlun till Bergslagerne. Jag hemställer således, om man vill anlägga ett system, öfverensstämmande med det norra Sveriges fordringar, bör då vägen gå, såsom den blifvit föreslagen, i krok, eller bör den gå, såsom den af Öfverste Ericson dragna diagonal-linien utvisar, rakt på Sala? Bör den anläggas endast och allenast för att bereda Upsala en genväg till Stockholm; Upsala, som redan har en beqväm sjökommuuikationtion med hufvudstaden?
I frågan om ljuspenningar bifölls Utlåtandet N:o 237, men i öfrigt gillades Betänkandet N:o j 2 8- ryde punkten, angående reseoch tractamentspenningar för Civile Embetsoch Tjensteman. Betänkandet N:o 12 g bifölls. \6\de aj Utskottets tillstyrkande af löneförbättringar för Lands-Kamererarne i Blekinge, Gottlands, Jemtlands, Vesterbottens och Norrbottens Län, bifölls; b) angående föreslaget arfvode för LänsNotarierne. Utlåtandet N:o 237, hvarigenom detsamma är afstyrkt, bifölls; c) och d) angående anslag för Läns-Bokhallare i Norrbottens och Jemtlands Län, samt för Lands-Contoristerne och Lands-Cancellisterne i alla Länen ; Betänkandet N:o 128 och Utlåtandet N:o 237 gillades; e) angående föreslagna trenne nya Kronofogdelöner, för Kronobergs, Vermlands och Norrbottens Län. Utlåtandet N:b 237, i hvad det rörer de Prat. Utdrag den 18 Sept. 182g. nya Kronofogdelönerne för Kronobergs och. Vermlands Län, bifölls; men i öfrigt beslöts, att de, enligt Betänkandet N:o 128, för Kronor fogden i ett nytt Fögderi af Norrbottens Län tillstyrkta 800 Rdr skola fördelas pä det sätt, att Kronofogden i det gamla Fögderiet, hvaraf det nya utgör en del, hvilken senare Tjensteman, enligt uppgift, nu har en lön af 400 Rdr, må undfå tillökning af 300 Rdr, och att Kronofogden i det nya Fögderiet må erhålla de återstående 600 Rdr; f) angående anslag för Länsmänslöner. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL UimJU MGiMfåiID0B§ PROTOKOLL Ml) Rikida^en i §tockliolin Åren 1850 oell 1851* TIOIDE §AMiIIGEI.
Man vill hemta eder litet af vatten och två edra fötter, och hviler eder under trät. Och jag vill lägga för eder ett stycke bröd, att I vederqvecken edor hjerta; sedan gån I då fram bätter, förty derföre ären I komne till edar tjenare. De sade: Gör som du hafver sagt. Abraham skyndade sig in i tjället till Sara, och sade henne: Skynda dig, och blanda tre mått semlomjöl, och baka kakor. Men han lopp bort till boskapen, och tog en god späd kalf, och fick drängenom; han skyndade sig, och tillredde det. Och han tog fram smör och mjölk, och af kalfvenom, som han tillredt hade, och satte för dem; och gick fram för dem under trät, och de åto. Då sade de till honom: Hvar är din hustru Sara? Han svarade: Derinne i tjället. Han sade: När jag igenkommer till dig, om man lefver, si, så skall Sara din hustru hafva en son. Detta hörde Sara, der hon stod bak tjälldörrena. Och de voro, både Abraham och Sara, gamle och väl till ålders komne, så att Sara nu icke mer hade som qvinnor pläga hafva. Derföre log hon vid sig sjelf, och sade: Nu jag gammal är, och min herre desslikes ålderstigen, skall jag ännu gifva mig till lusta? Då sade Herren till Abraham: Hvi log Sara, sägandes: Menar du, att det kan vara, att jag ännu föda skall, så gammal som jag är? Månn Herranom något vara omöjeligit? I sinom tid vill jag komma till dig igen, om man lefver, och då skall Sara hafva en son. Då nekade Sara, och sade: Jag log intet, och vardt förfärad. Men han sade: Det är icke så, du logst. Då stodo männerne upp dädan, och vände sig åt Sodom, och Abraham följde dem och ledsagade dem. Och Herren sade: Huru kan jag dölja för Abraham det jag gör? Efter han skall varda till ett stort och mägtigt folk, och all folk på jordene skola varda välsignade i honom.