Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sigrid åter i skymningen begaf sig till staden med duken tätt knuten om ansigtet. Hon lyckades snart nog att få uppköpt hvad hon behöfde, men hvad hon i nyhetsväg kunde få höra, var af så förfärande art, att hon endast med möda kunde hålla sig upprätt, för att bjuda till att åter hinna till sin far. "Åh håh, hvad J är högfärdig, jungfru Sigrid", ropade en röst bakom henne. Sigrid spratt förskräckt till och såg sig om, men lugnade sig genast, ty hon igenkände gamla mor Annika, som med detsamma upphann henne. "Nå, mor, hvadan kommer ni?" frågade Sigrid vänligt. "Åh jo, kommer från blod, mycket blod, nästan för mycket. När hertigen håller kalas, så består han så det käns. Fy, det börjar rätt äckla till slut, det blir för mycket af det goda. Hi, hi, hi, der kasta' de boll med hufvun och satte dem på pikar. Huu, icke var den leken ändå så rolig, som jag tänkte, fast sjelfvaste herr Klases son var lika blodig som han han hon vet, jungfru, fast man intet nämner simpelt folk i bredd med de förnämare. Men han var allt fager och ung, herrn der också, och många sade, att det finns folk som måste gråta efter honom, lika bittert, som ... åh ..." "Johan Fleming, i himlens namn är det då sannt?" "Åh jo, åh jo, liksom alla de andre. Åh jo, Olof Klasson, Nils Ivarsson Stjernkors, Michel Påfvelson Munck, Sten Fincke, och många, många, hela långa raden. Bara Kurcken och Arvid Eriksson förde de in tillbaka igen, just som de väntade att mista nacken. Åh håh, men det var otäckt! Tror jungfrun, att allt vattnet der borta i fjärden, kan tvätta bort all den bloden? Ånej, intet går det med salt vatten. Nåh, kanske stora Näsijärvi? Nej, det är så stilla, så mildt, icke förslår det. Men Kyrönkoski, ja, eller Imatravattnet; husch hvad det skummar i tvättbaljan!
19 i den förut åberopade skriften, innehåller allt hvad jag velat anföra, och är i min tanke tillräckligt, enär det ger mig anledn. att ånyo uprepa hvad som många gånger förut blifvit anmärkt, nemi. att, enl. hvad historien och erfarenheten gifva vid handen, är det hvarken misshushållning eller brist på god vilja och förmåga, som äro orsaken till det angifna förhållandet, ulan brist på eftertanka att icke åtaga sig för mycket; gör man det, händer ofta att man icke går i land med dess utförande. Det har vidare anmärkts emot rnig, att jag ansett det vara en gagnlös upoffring att anbringa ångkraft på fartyg, som dertill ej blifvit från början konstruerade, och man har såsom motbevis i detta hänseende åberopat andra länders exempel äfvensom att de försök, som här i landet blifvit gjorda, lyckats. Andra staters misstag böra icke, synnerligast då de sjelfva erkänna dem såsom sådana, antagas såsom efterföljansviirda föredömen. Jag har upgifter af den person, som står i spetsen för byggnadsarbetena inom Engelska flottan, att man der anser såsom ett misstag att anbringa ångkraft på dertill ej afsedda fartyg, och det torde icke vara Gr. Puke obekant, att sedan de första linieskeppen i England ändrades såsom Carl Johan hos oss. hafva icke annat än i tillfälle af yttersta behof flere försök i den vägen blifvit gjorda. Hr Gr:n känner dessutom mycket bättre än jag, att de förändringar af skeppen, som göras i nyssnämnde land, der de afsågas och förlängas 30 å 40 fot, äro något helt annat, Den 28 Januari e. m. 225 annat, är. de som här blifvit gjorda. I detta afseende måste väl också någon upmärksamhet fästas vid beskaffenheten af det virke, hvaraf fartyget är byggdt, och jag kan dervid icke underlåta att erinra, att det bordt väcka någon förvåning, att Ständerna ännu ej fått någon uplysning om den uti den Kongl. Propos:n vidrörda frågan om de till förändring föreslagna fartygens beskaffenhet, och det oaktadt SlatsUtsk. snart skall företaga saken till afgörande.
En annan talare var sagt, att ingenting kan tala så mycket emot mitt yrkande, sorn just den omständighet, att befolkningen i en provins måste på främmande ort söka sitt uppehälle. Men det är ju naturligt, att hvar och en söker arbetsförtjenst der sådan kan vinnas, och deri ligger icke något ondt, utan snarare tvärtom. Här har äfven blifvit sagdt att vid sidan af rättigheten bör äfven skyldigheten stå; men jag kan åtminstone icke tinna, att vid sidan af rättigheten alt förvärfva en jordlägenhet bör eller kan stå någon annan skyldighet än att för densamma erlägga den stadgade skatten. Hr von Koch: Jag har begärt ordet med anledning af ett par anmärkningar, som Gr. Mörner gjort mot mitt förslag, som bland annat gick ut på, att man borde stifta denna lag icke blott i de fattigares, utan äfven i den större godsegarens och skogshushållningens intresse. Jag har derför tillstyrkt, att, i stället för att man nu får afsöndra blott en tiondedel af ett hemmans jordrymd, denna rätt borde utvidgas till ett halft. Om icke ett sådant stadgande göres, kan man icke få några betydligare skogstrakter afträdda från hemmanen, till bildande af större skogsegendomar. Hr Gr:n synes tro att stadganderne om hemmansklyfning skulle vara tillräckliga för detta ändamål. Så är icke förhållandet. Många kunna vilja sälja skogstrakter, som icke vilja sälja andra egor. Många kunna vilja köpa skogsdelar, som icke vilja eller förmå köpa ett eller många hemmans öfriga egor och hus. Jag tror, att just härigenom på lätt sätt, utan dyra landlmäteri-förrättningar, skogsegendomar kunde bildas, der egarne icke så sköfla skog, som nu vid den afverkning af andras skog, Gr:n och vi alla beklaga. Grm har behagat skämta med förslaget att utbyta räntepersedel »dagsverken» mot »smör.» Vill Grm i dag behålla dagsverken såsom räntepersedel? Annars, om han ej tycker om »smör», kan han få »fläsk» af den lilla, (lera gånger omtalta grisen. Gr. Mörner: Frih.
Då jag för en stund sedan förenade mig med hvad Hr Gunther yttrat, trodde jag ämnet vara så utredt, att vidare försök till vederläggning af hvad han anfört icke skulle komma i fråga; men dä en talare, som på detta rum utöfvar ett ganska stort inflytande, äfven sedermera uppträdt med åtskilliga anmärkningar, tar jag mig friheten anhålla att fä med några ord bemöta denne talares inkast. Ett bland de vigtigaste af dessa är hans yttrande, att de ekonomiska författningarne skulle blifva mindre väl handhafde om tillämpningen skedde af högsta domstolen, än om den skedde af lagstiftarne sjelfva inom stats-rädet. För min del är jag af en alldeles motsatt tanka. Jag är nemi. öfvertygad derom, att det skulle vara för samhället en stor vinst 0111 de ekonomiska författningarne tillämpades af en annan auktoritet än den som stiftat desamma, ty örn något fel finnes i en ekonomisk författning, så upptäckes och erkänncs denna brist lättare af dem, sorn i allmänhet hafva sig anförtrodt att tolka lag, och jag tror äfven att de ifrågavar. författningarne torde blifva med mer omsorg uppställde, örn icke lagstiftaren, då han tillika är lagskipande, alltid tyckte sig hafva den lättare utvägen att, i anledn. af inkomne förfrågningar, tilltal - Den 19 Januari f. m. 161 fälligt förklara desamma. Erfarenheten har också ganska ofta visat att just det förhållande, att departits-cheferne sjelfve äro de högsta kontrollerande öfver tillämpningen af de utaf dem utfärdade författningar, kan leda om icke till godtycklighet, åtminstone lill, om jag så må uttrycka mig, utöfvandet af en icke alltid nyttig välvilja att öfverse med sina underordnade embetsman, hvilka icke skola komprometteras genom att få orätt mot enskilda. Om i stället förhållandet vore, att förfaltningarnes tillämpning utöfvades af en oberoende domaremakt, skulle tvifvelsutan detta innebära en långt kraftigare och säkrare kontroll och säkerhet för personer, hvilkas rätt ofta, på ett i deras välfärd ganska ingripande sätt, heror af dessa författningars rättvisa tillämpning.
Ja, jag fordrar, att ingen barmhertighet skall visas den djefvulska förförerskan, ty gifves väl ett brott mer himmelsskriande än hennes? Nådig lagman, jag är född af gudfruktiga föräldrar och har sjelf gjort, hvad jag i min enfald kunnat, för att uppfostra mitt barn åt Guds rike. Och nu är hon likväl, utan eget förvållande, i evighet ovärdig att skåda Guds ansigte. O, det är rysligt, rysligt ... Dessa ord funno genklang i talrika hjertan. – Rysligt, rysligt! sorlade församlingen, och många fäder och mödrar bland de närvarande, hvilkas barn blifvit på samma sätt hemsökta, utbrusto i högljudda suckar och snyftningar. – J män och qvinnor, det gifves en mensklig rättvisa, sade lagman Skytte långsamt och högtidligt, – det gifves en sådan, ehuru en lika svag afbild af den gudomliga, som menniskan är en svag och bristfällig afbild af Gud. Varen dock öfvertygade, att den verldsliga lagen är fruktansvärdt väpnad, och att den ej är förgäfves gifven till de godas skydd och de ondas förderf! Varen öfvertygade, att den samvetsgrannt skall handhafvas de lidande till hugnad, de brottslige till straff, de brottsligt sinnade till varnagel! – Trösten er, olycklige föräldrar, sade derefter Suenonius, i det han steg upp från sin stol; – betviflen ej, att edert barn ännu kan räddas! Herren, som för menniskornas ondska skull gifvit Leviathan i våra dagar stor makt på jorden, skall dock misskunda sig öfver det arma, ouppsåtligt syndande barnet, och den verldsliga lagen, som gör skilnad mellan den förförande och den förförda, visa det all den skonsamhet, som är den möjlig, utan att upphäfva sig sjelf.
En sådan skulle vara, om hvardera flottans befäl genom att befrias frän kännedom af de ämnen, hvilka icke för tjenstgöringen på den flotta han tillhörde vore erforderlige, kunde uteslutande använda sin förmåga och sina sträfvanden till utbildning för den tjenstgöring, åt hvilken han egnat sig, och derigenom i denna vinna större duglighet. Om örlogs-flottans befäl t. ex. kunde befrias frän infanteri-exercisen m. m. skärgårds-llottans åter från navigation, tackling m. m. utom de enklaste elementerne, kunde man tilläfventyrs, likasom är 1756, då galér-flottan skiljdes från linie-flottan, hoppas, att, ”då officerarnc ej behöfde vara kunniga i sä ”manga brandler kunde de också blifva fullkomligare i sitt yrke.” Krigförande! till sjös har emellertid under det sistförflutna århundradet undergått betydliga förändringar. Med ångans tillhjelp komma säkerligen äfven ganska stora fartyg att emellanåt operera inne i skärgårdar, hvarföre skärgårdskrigets taktik och strategi väl ej får vara örlogs-flottans befäl alldeles obekant. Då dessutom de numera allt oftare förekommande landstigningarne med örlogsfartygs båtar fordra just samma insigter, som de skärgårds-llottans befäl specielt tillkommande, samt skyldigheten att känna infanteri-exercisen väl också i alla händelser mäste för örlogs-flottans befäl qvarstå, sä torde raan vara berättigad antaga att genom flottornes särskiljande kunskapsmåttet för en officer vid örlogsflotta!! föga eller intet kan nedsättas. För skärgårdsflottans befäl åter kumme väl sjömansbildning att erfordras, äfven om man inskränkte dess verksamhet inom Waxholms fästning och Mälaren! Motionären har ansett, att sjöförsvarets enhet icke borde lida mera genom fördelningen i tvä vapen, än arméens genom dess fördelning i tre vapen. Men denna fördelning finnes redan, i flottan som i arméen, hvad nu föreslås är att fördela flottan i två afdelningar, bestämda hvar och en lör vissa farvatten. Skulle det också vara lämpligt att hafva tvä frän hvarandra skiljda arméer, en för slättlandet, en för skogsoch bergstrakten?
Visserligen måste ”det medgifvas, att en och annan tillfällig”het kan hafva verkat en lemporair lillök”ning i lån-behofvet, såsom stagnationen ”ett år i Trädvaru-handeln, oell ej läuge”sedan Allmänna Brandförsäkrings-Veikels ”obestånd, som föranledde uppsägning af ”någon del af detta Verks utestående for”driugar. Men icke hafva några allmänna”re, förut ovanliga förändringar i conjun”cluren för handel, bergverk och näringar”ne i gemen, under de senare åren, inträf”fat, och ett års mindre fördelaktiga skörd ”kan ej anföras sora grund till en förlä - Ha Banco-Utskottels Betänkande N.o S2. ”genhet, hvilken både före och efter det”ta år egt rum. När man nu tillika besinnar, att de af Rikets Ständer beviljade ”Creditiv på Banken, till utlåning i annan ”väg, icke undergått så beskaffad förminsk”ning, som kunnat öka allmänna behof”vet af Disconl-Verkens biträden, och att ”icke eller anledning dertill kan hemtas från ”något fortfarande fall i myntvärdet; så ”är det, åtminstone efter Directionens om”döme, uppenbart och oemotsägligt, att ”hufvudsakliga skälet till Discont-Låns ”större begärlighet nu än tillförene, samt ”tillgångarnes deraf härrörande otillräcklighet igenfinnes i den vid sista Riks”dag gjorda nedsättning af Discont-rän”tan under den i Landet lagliga ränta, ”då likväl Discontlån ej äro förknippade ”med de ofta kostsamma och bevärliga for”maliteter, som fordras för erhållande af an”dra Bankens Lån mot lindrigare ränta.
St:rs vid förra riksdagen uppgjorda förslag till författning i ämnet, hufvudsakligen på den grund att lagberedningens berörda tillägg om skyldighet för delegare i byalag att kommunicera stämning med medparter icke blifvit i förslaget bibehållet, men, som Lag-Utsk:t fortfarande hyser samma åsigter om olämpligheten af ett sådant stadgande, liar Utsk:t icke heller vid denna riksdag kunnat tillstyrka dess antagande och derföre hemställt, att den i sådan syftning väckta Den 7 Mars e. m. 163 motionen icke måtte till någon R. St:rs åtgärd föranleda. Vidare liar K. M:t såsom skäl för sitt ogillande af R. Stirs förslag anfört, att det deri begagnade ordet »samfällighet» har en obestämd betydelse. Att utesluta detta ord och inskränka det ifrågavarande stadgandet endast till byalag, har emellertid icke synts Utsk:t lämpligt, då det finnes så mångfaldiga andra grannelag, med hvilka samma öfverklagade olägenheter i afseende å stämningssättet ega rum. Jag erkänner, att så väl jag som de öfriga ledamöterna af Lag-Utsk:t saknat förmåga att öfvervinna de svårigheter, som uppstått vid uppgörande af förslag till författning i detta ämne. Då K. M:t förklarat, att K. M:t icke funnit den af R. St:r vid förra riksdagen beslutade författning antaglig, så vida den icke erhölle ett tillägg i den syftning lagberedningen föreslagit, samt Utskit, som fortfarande ansett ett sådant tillägg af flera skäl olämpligt, icke trott sig böra tillstyrka att ett förslag utan detta tillägg åter framlades till K. Mits godkännande, har Utsk:t således icke kunnat göra annat, än att med erkännande af behofvet utaf förändrade stadganden i ämnet förklara, det Utskit icke kunnat framlägga något nytt förslag till författning. Jag får på de af mig nu anförda skäl anhålla om bifall till Utskits hemställan.
Chartse-afgiften faller också der på de formögne. Visserligen förekomma undantag härifrån, men de chartor, sorn drabba de mindre förmögne, äro högst obetydlige, t. ex. på orlofssedlar och dylikt. De indirecta skatterna väcka icke på långt när samma missnöje, som de direcla, emedan det står i hvars och ens fria vilja att undvika dem, och de äro äfven de indrägligasle, om de med sakkännedom regleras. I England t. ex. uppgår chartai-afgiflen till omkring 7 millioner L. St. om året, hvilket är en betydlig del af Engelska skattkammarens inkomst. I Frankrike minnes jag för närvarande icke huru mångå millioner francs denna afgift uppgår till. I Österrike är det en betydlig inkomst, och sträckes der så långt, att. det finnes ingen hufvudbok på ett conior, der icke hvarje blad är stämpladt, ehuru naturligtvis med en högst ringa charta. Det, är på della sätt, som denna statsintrad kan göras vigtig för Staten, och jag fruktar icke att uttala dea sats, att en principmässigt ordnad charlie-siyillataeafgifl skulle befria R. St. från att ålägga många andra hardt tryckande skaller. Men vi stå icke på den punkt, alt detta nu kan utgöra föremål för vår öfverläggning, ulan vi måste utgå från de förhållanden, hvaruti vi för närvarande befinna oss. — Jag erkänner icke riktigheten af den anmärkn. man gjort om svårigheten att fastställa olika värden, ty man kan ganska väl trycka chartor lill ex. för alla tiotal, och sedan classificera alla afgifler Lill jemna tiotal, så är man ifrån den svårigheten. Man har äfven ansett omöjligt att finna så många personer, som behöfdes för försäljningen. Detta fruktar jag icke eller. Beviljas blott någon remisslage, så skall man icke finna brist på personer, som ganska gerna vilja förtjena ett par hundrade r:dr med ganska ringa besvär.
Relroaktift kraf från statens sida å sålunda undansnillade skatter kan göras inom 5 år. Enligt senaste landtdags beslut äro minimioch maximi-skattebestämmelserna upphäfda och skola dertill hörande skattekategorier tillsvidare hänföras till ränte skattetariffen. Likväl äro för handlande undantagna skatter, hvilkas belopp blifvit höjda, t. ex. från 26 till 31 Thaler för hvarje köpman i Leipzig. (Det beror nemligen på köpmännens egen pröfning att proportionaliter fördela de deras städer ålagda köpmansskatter, i förhållande till en och hvars inkomst). Denna ändring träder i verkställighet från och med slutet af år 1859. Sachsen har sålunda ändrat yrkesoch personalskatten till en nästan fullkomlig inkomstskatt. (Gewerbeund Personalsteuergesetz von 24 Dec. 1845 nebst Ergänzungen und Abänderungen von 23 April 1850; Utdrag af 1858 års landtdags förhandlingar; Judeich, die Rentensteuer im Königreich Sachsen, Dresden 1857). l*rt‘Msse!i. Preussiska klassoch klassificerade inkomstskatten, enligt lagen af 1 Maj 1851 (Klassenund Klassificirten Einkommensteuer). Då Preussen icke eger någon efter vederbörlig uppskattning utgående grundskatt, utan endast vissa, sedan längre tider tillbaka fastställda, för olika provinser och distrikter varierande jordräntor, ingår alltså äfven inkomst af jord och fastigheter uti klassoch inkomst-skatten, likaledes inkomst af yrken och näringar, fastän yrkeslagarna af 30 Maj 1820, 7 Januari 1845, 3 Januari 1849 och 3 Maj 1852 ålägga minimioch maximi-skalter för yrkens och näringars ulöfvande. Klass-skall 50 I Klnss-skatt ii ro alla de underkastade, hvilkas årliga inkomst, icke öfverstiger 1,000 Thalcr (2,660 j rdr) oell icke bo uti orter, underkastade mäldoch slagskatt.
Det återstår förty icke andra hinder mot förslaget än dem Kongl. Maj:t i Sin nådiga Skrifvelse hufvudsakligen framhållit eller den ofullständiga sakrätt som 5 § innehåller. Då härtill kommer att motion blifvit väckt af Anders Persson från Christianstads län, om upphäfvande af Kongl. Förordningen om lösöreköp af den 20 November 1845; vågar jag vördsammast föreslå: att Rikets Ständer ville med upphäfvande af hvad om förlagsfordringars intecknande och betalningsrätt nu är genom särskilda författningar stadgadt, förordna, i likhet med hvad Rikets Ständer förut på 1859 års riksdag beslutat; dock med iakttagande af de rättelser, hvartill Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse gifver anledning. Som denna sak förut varit af Lag-Utskottet behandlad, utbeder jag mig remiss å denna motion till nämnda Utskott. Stockholm den 15 November 1865. C. A. Larsson, från Östergötlands län. 48(3 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. \:o 33?. ^4/ Carl Auders Larsson från Östergötlands län, om. ändring af gällande jöreskrifter, angående lossning och omlastning af tullfria råvaror. En stor olägenhet, för industri-idkare, som hafva sina fabriker inne i landet, uppkommer deraf, att, från utlandet införskrifva råämnen, äfven sådana som äro tullfria, skola lossas och omlastas vid de på kusterna befintliga tullkammare, hvarigenom stora kostnader och förluster drabba fabrikanterne utan att det allmänna derpå skördar någon fördel. Dessa olägenheter kunde afhjelpas på det sätt, att Tullstyrelsen egde, på sätt redan nu för vissa fall eger rum, meddela nödiga föreskrifter om den kontroll, som vore att iakttaga, då någon välkänd fabriksegare önskade lossa tullfria råämnen vid kanalstation eller annan hamn, der tullkammare saknas; man kunde t. ex. vinna ändamålet dermed att tullkammaren förseglade lasten och medsände nödig tullbevakning, som kontrollerade allastningen på iossningsorten, emot behörig ersättning af lastemottagaren.
Maj:t behagat till Justitiekansler i nåder utnämna Revisions-sekreteraren och Riddaren af E. K. Majrts Nordstjerne-orden rn. m. Arendt Dreijer, hvilken vid innevarande likasom vid nästföregående riksdag varit utsedd till Suppleant för Rikets Ständers Justitie-ombudsman, har Advokatfiskalen i E. K. Maj:ts och Rikets Kommers-kollegium, Kommendören af Kongl. Wasaorden m. m., Carl Magnus Rydqvist, blifvit, i öfverensstämmelse med 98 § Regeringsformen och 63 § Riksdags-ordningen, i stället vald att, för de i nämnda §§ förutsatta fall, Justitie-ombudsmannen efterträda eller hans embete utöfva. Hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 20 Juni 1866. Bih. till R. St. Skrifvelse, M 114. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 Juni 1866. » Preste-Ståndet » 20 — » — » Borgare-Ståndet » 20 — » — » Bonde-Ståndet » 20 — » — Rikets Ständers Förordnande för Advokatfiskal m. m. C. M. Rydqvist att vara Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans Suppleant.
Allmogen på Väddö har blivit befriade från postfrakten till Åland, vilket varit till stor olägenhet för dem. Hädanefter skall de i Roslagen förlagda Båtsmanskompanierna befordra denna post. Flera städer har fått Sparbanker. De vinner stadga och utvidgning och lovar det nyttigaste inflytande på de fattiga folkklassernas trevnad och moral. Ut supra CARL JOHAN Kungörelse angående vissa föreskrifter till förekommande av den skada, som i odlingsväg förorsakas genom uppdämningar för fisken och vattenverk. Stockholm den 24 januari 1823 Enligt Nådigt Brev av den 28 sistlidne december får vattenverk inte anläggas, så att de kan orsaka översvämningar på längre eller kortare avstånd liggande ägor. Lantmätare bör efter vetenskapliga grunder göra bedömning av faran och lämna yttrande. Kronan skall äga marken som kan ligga i farozonen, men åborna har dispositionsrätt utan att äga rätt till ersättning annat än för uppförda byggnader Stockholm den 24 januari SALOMON LÖFVENSKIÖLD Kungörelse angående stubbelöns taxa för ekar, som på Krono - och kronoskatte hemman, för kronans räkning fälls. Stockholm den 27 januari 1823 För att förekomma åverkan på ekar och till uppmuntran för hemmansåboer att vårda och underhålla träden mera sorgfällighet än vad hittills skett, har ny stubbelöns taxa upprättats. Följer tabell och anmärkningar hur man skall göra beräkningarna. Stockholm den 27 januari 1823 VICTOR von STEDINGK Kongl Maj: ts och Riksens Ständers fastställda Riksdags Ordning. Daterad Stockholm den 10 februari 1810 Med de därefter och sist vid Riksdagen i Stockholm 1823, av Konungen och Riksens Ständer antagna förändringar. Vi Carl gör veterligt, att sedan Riksens Ständer enhälligt antagit och fastställt den Riksdags ordning, som till följe av 85 § i Regerings Formen borde vid denna Riksdag av Konungen och Ständer gemensamt fastställas, och den samma nu blivit till Vårt Nådiga gillande överlämnad, har Vi, i kraft av den, enligt förenämnde § Oss tillkommande rättighet, velat denna av Riksens Ständer samtyckta Riksdags ordning, härmed antaga, gilla och bekräfta.