Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande i anledning af Anmärkningar vid Utskottets Betänkande Nio i<zr, angående yrkad befrielse från Bysättning får Löftesman, som ingått ProprieBorgen, så långe sjelfva G åldenären är inom Riket tillgängelig. Ifrågavarande Betänkande, som blifvit återremiiteradt af Högloft Ridderskapet och il6g LegUtslottets Betänkande!}. 'Adeln samt HögV. Presteståndet, och de anmärkningar, hvilka dertill föranled t, hafva Blifvit framstälde hos förstnämnde RiksStånd af Herr Friherre P. E, Skjöldebrand, som andragit, att då intet Land på jorden utom Sverige eger en så Barbarisk Lag, sorn att den, hvilken af godhjertenhet, lättrogenhet eller full anledning till förtroende, på en löpande Skuldsedel lemnar sin proprieborgen åt en Yän eller Slägting, kan» enär denna antingen af slarf eller igenom oförutsedde händelser sättes ur tillfälle att betala sin Skuld, icke blott förlora hela sin fasta och lösa Egendom, innan Gäldenärens tillgångar tillgripas, utan äfven kan behandlas hårdare än verklige brottslingar, hvilka efter i å 3 års fästning sättas på fri fot, då en Borgersman , medan den rätte Gäldenären ännu åtnjuter sin personliga frihet, kan på obestämd tid inneslutas i häckte, och då det skall vara allmänt kändt, att utom den af Herr Friherren åberopade händelse i Nyköping, mångfaldiga dylika i Landet inträffat; så synes Utskottet haft orätt uti att afstyrka den föreslagne Lag förändringen, äfvensom Herr Friherren ansett det skäl icke vara antagligt, hvarå Utskottet grundat detta afstyrkande, emedan det icke skall vara rätt att säga, att
Endast möjligheten af en sådan händelse anser Utskottet böra föranleda utförsels-förbudets bibehållande, desto heldre, som malmexporten under vanliga förhållanden förbjuder sig sjelf och således ett uttryckligt lörbuds-stadgande icke skäligen kan anses förnärma någon inhemsk industri-gren. Då Kongl. Maj:t emellertid äskat bestämmande af eventuela tull-afgifter å nu förbudna artiklar, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte, med bibehållande för sin del af utförsels-förbudet å Malm, rå och osmält, ej specificerad, derå såsom eventuel utförsels-tull antaga 1 R:dr 16 sk. pr skeppund st. vigt. I enlighet med Kongl. Maj:ts förslag tillstyrkes, Metaller, att utförsels-tullen å »Metall-skrot samt gammal och brukad Mesammantall, sammansatt, alla slag» må nedsättas från 16 Ii,h. till B. Spillning, På här förut vid artiklarne »Ben, oarbetade» samt »Dref» och »Drefmat» anförde affall' och föreslår Utskottet, >!> att den till 10 procent af värdet för »Spillning, Affall och Spån-, ej specificerade,» stadgade utförsels-tull inålte helt och hållet upphöra. Tjärbärma Å Tjärbärma eller Vraktjära är nu satt en utförsels-tull af 44 sk. tunnan, under ellef. det tjära är tullfri vid utförsel. Genom särskild författning är derjemte stadgadt, att ra jura. ^ |)va|.j tjärbärma utföres, skola förses med tecken, utmärkande innehållets, från tjära skiljaktiga och sämre, beskaffenhet. Då man genom sistnämnda föreskrift sörjt både för köparens rätt och för bevarandet af denr fullgoda tjärans kredit, torde det vara mindre billigt och klokt att genom en hög tull-sats beröfva tjäru-tillverkaren den ringa vinst, som han genom föryttrandet af den i allt fall mindre begärliga, men för vissa ändamål användbara, tjärbärman skulle kunna erhålla. Utskottet tillstyrker således, att afven Tjärbärma eller Vraktjära må medgifvas tullfri utförsel.
Ank. till Exp.-Utsk. d. il Juli 185*, kl. i e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om förklaring af lagens stadgande angående råtta orten får lysning till dk Förr än vigsel sker, skall, enligt 18 § i Kyrkolagens 15 kap. och 2 § i Giftermåls-balkens 7 kap., tre Söndagar lysås af predikstolen i den församling, der bruden tages. Denna ortbestämning har emedlertid blifvit olika uppfattad. Den antyder väl på den församling, inom hvilken qvinnan har sin bostad, eller, på sätt sägs i Kongl. Förordningen den 21 November 1794, »der bruden sitt rätta hemvist har och boende är»; men i tillämpningen hafva dock meningarne varit delade om hvilken församling skall anses för brudens rätta hemvist. Å ena sidan har man nemligen i sådant afseende antagit mantalsskrifningsorten, men, å den andra, har man åter trott den församling, der qvinnan i behörig ordning blifvit i husförhörslängd antecknad, vara rätta stället för lysning. Genom dessa bland presterskapet rådande olika åsigter i ämnet har ock varit den följd, att oredor ej kunnat undvikas; och det är på grund deraf, samt då en säker ledning uti ifrågaställde hänseende vore synnerligen nödig, enär lagen hotar den prest, hvilken lyser på orätt ställe, med embetets förlast, som Herr Prosten Melander, uti ett till Högv. Preste-Ståndet ingifvet och till Lag-Utskottet öfverlemnadt memorial, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på ämnet. Efter Herr Prostens åsigt borde dock lysning ske i den församling, der bruden blifvit antecknad i husförhörslängd eller, såsom det vanligen heter, blifvit kyrkoskrifven; och han har alltså hemställt om icke en förklaring i sådan syftning må utfärdas. Om behofvet af en förklaring utaf lagens stadgande i denna del vittnar ock den diskussion, som inom Preste-Ståndet föranleddes af omförmälta memorial.
Hwad ät r angar de KungSgärdar som warit de» Höga Konunga-husers arfwegoos, sä lära wäl Riksöiis Ständer, hwilka genom Kongl. Majlis nåd nu mera öfwer dem fält den samma dispositions rätt, som Konungen förut sjelf ägde också med dem fä widtaga de författningar, som för Staten och det Allmänna förmanligast äro, hwaras tyckes följa, akt de kunna med de öfriga Kungögardarne lika anses. Beträffande sjelswa förfäljningsmethoden, sa får jag till alla delar förena mig med Herr Hrediarern och Commendeuren von 8cbu!T«nKeim, emedan hans försiag närmast synes förena sördeiarne af köp och förpaktning. Slutligen torde jag fa erinra, hwad jag redan i förhand haft äran nämna, att mitt yrkande af Kungsjordens försäljning till skatte, endast såsom ett alrerna» tive mä wara framstäldt. En oeconomi!? princip kan i sin natur wara rigtia, men ljkwäl tillämpningen käla siere undantag och modificstioner. Jag äger den öfwertygelse, att i allmänhet Kronans jordegendomar skulle wara bättre wäedade, bättre försäkrade ät Staten och mera bakande för Riket, ^vm de samteligen kunde förwandlas till skatte, men jag tror ej att sädank ulan mänga olägenheter och »verkelig förlust skulle inom körnare tid läka sig göra. I afseende harpä anser jag de as Högloft. StatsUljkoltctS Beredning före - Den December. 1275 singne arrende» pä zo ars, tid under wista omständigheter, bade wara lämpligare och förmanlige än Skatteköp hwarföre jag ödmjukast tär hemställa till högloft. Utskottet, om icke prösningsrälten af d' bägge alternativen i werkstallandct kunde fä öswerlämnas ät. Kongl. Majus och RUelö Kammarkollegium endast med följande allmänna fcux-strifler: 1:0
En omständighet, som anses hafva i sin mån bidragit dertill, att elementar-läroverken icke af allmänheten blifvit omfattade med det intresse och förtroende, de verkeligen förtjena, är den, att styrelsen af desamma, äfven i enskildheterna varit öfverlemnad uteslutande åt statens tjenstemän, och att lärjungarnes föräldrar stått i ringa eller ingen beröring med läroverket. Detta bar ock, under nuvarande förhållanden, åtminstone hvad lärdomsskolorna och gymnasierna angår, icke saknat allt skäl, då undervisningen inom dessa läroverk egentligen haft till syftemål att anskaffa ämnen åt embetsverken, och staten naturligtvis kan föreskrifva, huru den vill hafva de män bildade, hvilka skola inträda i dess tjenst; men i samma mån som anspråken på kunskaper allt mer och mer sträcka sig äfven till andra samhällets klasser och dessa med rätta vänta att kunna få sina fordringar O i denna del uppfyllda, äfven inom de allmänna läroverken, kräfver billigheten och undervisningens sanna gagn, att föräldrarna eller sådana personer, som med dem dela intressen, äfven få någon delaktighet i den närmaste ledningen af läroverkens angelägenheter. Det är ock säkerligen utur denna synpunkt, som Stockholms samtlige elementar-läroverk blifvit ställda under en särskild styrelse, till en del af municipal beskaffenhet, och som för åtskilliga apologistskolor i landsorterna särskilda direktioner blifvit af Kongl. Majit förordnade, hvartill ledamöter blifvit utsedda bland i orten bosatta personer, utan viss Ijenstbefattning. Erfarenheten har också i allmänhet visat, att läroverken under en sådan ledning vunnit i förtroende och att lärjungarnas antal ökats. Då med de förändringar i undervisningen, som nu föreslås, en af hufvudalsigterna är att bereda tillfälle för de olika anspråken på bildning att få sina önskningar tillfredsställda ^ torde det således också vara skäl att till samtliga elementar-läroverken utsträcka hvad redan för några varit antaget. Det är på dessa skäl jag vågar i underdånighet föreslå, dels att konsistorierna må skiljas ifrån befattningen med elementar-läroverken, och att dessa inom hvarje stift ställas under en särskild eforalstyreise, dels att för hvarje skola må inrättas en särskild lokalstjrrelse.
tJt* . iändska magter torde icke heller hafva den hölligheten alt gerna emottaga Sveriges alster , då devas afsättning hit biefve alltför mycket inskränkt; och latona oss se på principen af ProhibitiotlsSystemet under förutsättande , ätt dét möjligtvis skulle kunna lyckas: det åsyftar ju ingenting mindre än ert likt Sparta på försakelse grundad nästan isolerad Stat, men derjemte* ett sammånhopalrde af mynt, sorn i en af lägsnare framtid skulle antingen bli onyt tigt för innehafvare!* eller användas ej o likt dc-rt FideiCommissInrättningénS före* skrift, som påböd, att för liela inkomster», skulle gårdar köpas och läggas till Fideicommisset: om det chimeriqtia häruti ej vöre påtagligt, skulla det val aldrig poli* Den 2 juU tice kunna med liknöjdhet anses, såsom princip betraktad t: Allt svnes fördenskull lada dertill, att, utan en barnslig och oförståndig farhåga för skrämskottet, som ligger i ordét Cours, hvilken må lemnäs till de herrarne* omsorg, somdet egenteligen rör, och hvilken på det allmänna föga eller intet influerar, öfvergifva , så fort försigtigheten med sifver , ProhibitionsSystemet helt och hållet, samt antaga principen af den mest utsträckta näringsfrihet, med klokhet och efter hand införd i alla lofliga yrken , vare sig landtbruk, handel, handtverk eller fabriksrörelse. Man hör med skäl förmoda, att nu mera icke kan uppstå tvekan oin nyttan och nödvändigheten af en utvidgad näringsfrihet. Riksens Ständer lära säkerligen med deras underdåniga önskningar i denna delen gå Kongl. Maj:ts Nådiga afsigter till mötes, och såmedelst ådagalägga, deras egen längtan efter de åtgärder i detta afseende, sorn förmodligen Kongl. Maj:t i allt fall linner för godt att vidtaga, såsom enda säkra utvägen till afhjelpande af de mångfalldiga olägenheter, sorn alltid skola fortfara, så länge Skråtvånget får fjettra industrien och qväfva hogen för nyt* tiga företag.
De vädja alltid till folkets tro, och det är just härpå, som de historiska åsigterna stödja sig. Detta har jag äfven tydligen och bestämdt uttryckt; detta är den utgångspunkt, hvarifrån jag begynt min deduetion. Hr Strussenfelts skriftliga anförande tillika med de i anledning deraf nu afgifna yttranden remitterades till LagTJtsk. i sammanhang med K. M:s till samma Utsk. remitterade nåd. skrifvelse, med öfverlemnande af Lagcommitteens förslag till allmän civillag. Upplästes och lades på bordet nedannämnde inkomna betänkm och utlåt:n från BancoUtskottet: N:o 6. med förslag till hufvudgrunder för Bankens förvaltning och rörelse; N:o 7. med förslag till ett nytt myntsystem; N:o 8. i anledn. af K. M:s till R. St. aflåtna och af samtliga RiksSt till BancoUtsk. öfverlemnade nåd. skrifvelse af d. 8 Febr. 1834- ? angrde Bankens öppnande till utvexling af silfver; Lagutskottet: N:o 34- öfver Riksd.-fullm. Nils Insulins motion, ang:de meddelande af föreskrift, å hvars ägor sjelfspillingar skola nedgräfvas; N:o 35. öfver Gr. O. A. Cronhjehns samt Hr W. Fr. Dalmans motioner om rättighet att å fideiconuniss-egendom upptaga lån, motsvarande en tredjedel af egendomsvärdet; N:o 36. i anledn. af Frih. Ludv. Boyes motion om ut - 2Ö2 Den i!\ April. färdande af en lag, rör:de utländsk mans rätt att i Sverige sig nedsätta samt härstädes förvärfva naturalisation; N:o 07. öfver Frih. L. Stjernstedts och Riksd.-fullm. S. J. "Wijkmans motioner om borttagande af dödsstraffet för stöld ur bref, som äro under postinrättningens eller allmän vård; Allm.
Uti foregtde herrar talares yttranden öfver nu föredragna Const.Utsk:s mern. instämmer jag desto hellre, som jag har mig bekant och kunde åberopa exempel derpå, att i dagblad, eller de s. k. tidningarna, synnerligen sådana, som äro af större format, hafva blifvit införda artiklar, innehållande smärre brochure!’ eller större delen deraf, som ifrån trycket utkommit, hvarigenom författare af någon vettenskaplig afhandling gått miste om afsättning derå, derföre att allmänheten fått göra bekantskap med den intressanta afhandlingen genom tidningarna, utan alt behöfva köpa den sålunda aftryckla brocluiren, emedan den finnes i den eller den tidningen. Största skäl är således för handen att utesluta orden ”periodisk skrift” ur förslaget och instämma med BorgareSt.; men jag kan ej erinra mig att vår Tryckfr.lag gifver någon definition på ordet dagblad. Det skulle kunna blifva föremål för advocatur, huruvida en tidning, som utgifves 2 eller 3 eller blott i gång i veckan o. s. v. eller vissa gånger i månaden, kunde kallas dagblad, när den icke utgifves hvarje dag, och af denna aaledn. skulle jag önska att någon af de herrar, som förut begrundat ämnet och äro litet mera heromasladde i Tryckfrihetslagen än jag, mätte uppgifva ett förslag till R. o. Ad:s gemensamma tanke, som innefattade något så när en bestämd och klar definition på hvad R. o. Ad. anser den skrift böra vara, som här benämnes med dagblad. Gr. Spens, Carl Gustaf: Emot den af Hrr Lagerhjelm och von Hartmansdorff föreslagna gemensamma tanke, alt i likhet med reservantens förslag borttaga orden ''periodiska skrifter,’’ skulle jag för min del icke hafva något att invända, om jag icke inom mig vore af samma tanke som Hr Bråkenhjelm, att det ligger ett stort fel i vår Tryckfr.lag deruti, alt den ej bestämdt skiljer mellan dagblad och periodisk skrift. Denna skilnad saknas ej blott, det är icke heller så lätt att fylla bristen; definitionen är, D (u 3o Januari f. ra. 45i ju mera ninn tänker derpå, desto kinkigare ott fullständigt uppgöra.
Här hade så många studenter och gymnasister predikat förut, ja, kyrkan hade fått en viss ryktbarhet för att den berömde skådespelaren Knut Almlöf predikat der i sin ungdom. Menelaus? I sköna Helena? Just han! Och så slogs evangeliiboken upp. Postillor lånades och Johan lofvade infinna sig på fredagen för att profpredika. Han skulle sålunda ett år efter konfirmationen upp i predikstolen och tala på vår Herres vägnar, och de skulle sitta som andäktiga, ödmjuka åhörare, hans husbonde, baronerna och fröknarna och patronerna. Redan vid målet, så hastigt, så utan prestexamen, ja utan studentexamen, och kappa och krage skulle han få låna och vända på timglaset och säga Fader Vår och läsa upp lysningar. Det steg honom åt hufvet, och han reste hem en half aln längre, med full visshet om att han icke mera var någon pojke. Men när han kom hem vaknade betänkligheterna. Han var fritänkare. Var det hederligt att gå fram och hyckla? Nej, nej! Men skulle han afstå derför? Det var för stort offer. Äran vinkade, och kanske han kunde så ut något frö af fria tankar, som skulle kunna gro. Ja, men det är ohederligt! Han såg nemligen alltid med sin gamla egoistmoral på den handlandes afsigt, icke på handlingens nytta eller skada. Det var nyttigt för honom att predika, det var icke skadligt för andra att höra ett nytt, sant ord, alltså ... Men det var icke hederligt! Han kom inte ifrån det. Han lättade sitt samvete för friherrinnan. Tror ni att presten tror på allt hvad han säger? Det var prestens sak, men Johan, han kunde icke. Slutet blef att han tog en promenad (till häst) till komministergården och bekände kort. Komministern såg misslynt ut att behöfva mottaga förtroendet. Ja, men herrn tror väl på Gud, i Jessu namn! Ja visst gör jag det! Nå så tala bara inte om'et. Biskop Wallin nämnde aldrig Jesu namn i sina predikningar. Men rör inte i't bara; låt mig slippa veta't. Ja, jag ska göra mitt bästa, sa Johan, glad att ha räddat sin heder och icke mindre sin ära!
Hvad nu ifrågavarande reglering angår, har Domkapitlet beräknat lönerna till följande minimibelopp, nemligen: för hvardera af kyrkoherdarne i Föllinge, Dorothea, Fredrika och Frostvikens församlingar, der kännedom af Lappska språket är mindre behöflig, 1800 Rdr, men för hvar och en af dem i Åsele, Wilhelmina, Lycksele, Stensele, Sorsele, Arvidsjaurs, Arjeplougs och Jockmocks pastorater, hvarest kyrkoherden måste ega kunskap i nämnda språk, 2,000 Rdr; för kapellpredikanten i Tärna, der Lappskan är det rådande språket, 1,200 Rdr, men för hvardera af de öfriga kapellpredikanterna, nemligen i Hotagen och Orträsk, hvarest detta språks kännedom icke erfordras, 1,000 Rdr; för hvar och en af kyrkoherdarne i Juckasjärvi och Karesuando pastorater, uti hvilka Finska språket allmännast talas, och der samma svårighet att upprätthålla den presterliga tjenstgöringen förekommit som i de egentligen Lappska församligarne, 2,000 Rdr, men för kyrkoherden i Gellivare pastorat, hvarest gudstjenst hålles både på Svenska, Finska och Lappska språken, 2,500 Rdr. Komministern i Qvickjocks till Jockmocks pastorat hörande annexförsamling, hvilken prestman tillika är skolmästare och vid de förenade befattningarne åtnjuter en årlig inkomst af omkring 1000 Rdr, har likasom öfrige prestmän, de der bestrida skolmästaretjenst, ansetts icke böra i löneregleringen inbegripas. — Efter omförmälda beräkning och med angifvande af presterskapets nuvarande inkomster, bland hvilka likväl ej någon behållning af boställena, i anseende till deras svaga jordmån, blifvit upptagen, har Domkapitlet uppgjort följande förslag till aflöningsstat: Bil. N:o 7 d) lill Kongl. Maj:ls Nådiga Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. lä Nuvarande löneförmåner. Kronotiondespanmål. Församlingarnes naturaprestalioner, efter lönens medelpris.
Discont-Verk meddelad för deras förvaltning af Malmö f. d. Discont-Verk. Stats-Utskotiets Betänkandeil. i ifö Hvad sluteligen beträffar den af Banco* Commissarieil Brakel särskildt förde klagan rörande förnämligast Herrar Fullmägtiges behandling af Dechargeffrågan» torde, enär någoil vidare talan i detta hänseende icke blifvit bos Rikets Höglofb Ständer fullföljd Och då Utskottet» vid pröfningeil af sjelfva Anmärkningarue» 1 afseende på behandlings* Sättet af detta ärende» icke funnit något att anmärka» särskildt yttrande härom icke va» ra af nöden. Stockholm dell 3i Maji i8a3. Litt. Ankom deii ii Junii iSa3. Statsoch Banco-Utskottens Ut-1 låtande» angående den af Öfverste-Lieutenanten A. FTor-* ner hjelm hos Herrar Revisorerne forde klagan, ofver förment lidande vid liqviden af dess skuld till Malmo f. d. Discont-Verk* Dell af Öfverste-Lieuteiianten 'Borherhj el/il bos Herrar Revisorerne förde klagan finnes gå derpå nt» att utaf Riksgäldskontoret ut* bekomma 7117 R:dr 07 sk.» hvilka efter ÖfVerste-Lietitenantens förmenande borde åter* bäras» för Sine bland de genom ComnlcrceRådet Lundgren, för Öfverste-LieutenanteOS tuluiing, enligt vid Riksgälds-Contoiret upp» 1246 Stats-Utskottets Betiinkanden. gjord Liqvidation inbetaldte Lån i Malmö f. d. Discont, för hvilka Öfverste-Lieutenanten varit i borgen, till stöd för hvilket yrkande Öfverste-Lieutenanten åberopat, att hans rätt och talan emot hans med-Cautionister för desse 3:ne Lån icke skall blifvit af Discont-Verket behörigen vårdad och iakttagen.
Man har emot detta förslag in vändt de störa kostnaderna. Den ifrågavarande kustbevakningen kostade likväl, under de åtta år den egde rum, per medium icke mer än 43->4o° Rldr årligen, Hvilket öfver bufvudet räknadt blef af ökade tullintrader flerdubbelt ersatt, enär uppbörden (5 Hor till B.evillnings-Ut skottets Utlåtande N.o In - under tiden steg alla år till högre belopp, än det första, och ett år ända till en half million — ett förhållande, sorn måste blifva än fördelaktigare, sedan en ordentligen organiserad landtkustbevakning eller douar. iercorps finnes, i följd hvaraf dessa dubbla bevakningar kunna handla i förening med hvarandra. Vidare har man sagt, att bevaknings-göromålet vöre främmande för både befäl och manskap. Alla äro barn i början, men föga lärer detta göromål vara så kinkigt och svårt, att kunskapen derom ej kaninhemtas, helst om en tullbetjent eller flera medfölja å fartyget till instruclion, «— Pligten att lura efter beslag, säger man, anstår icke en militair; den är för honom obehaglig att fullgöra. Ingen blir likväl mera vand vid obehagliga pligter än en militair — och att skjuta i hjäl menniskor torde just icke kunna anses för företrädesvis angenämt. Deremot skulle jag tro, att det icke kan orsaka något serdeles obehag att fasttaga en lagbrytare, sorn ville stjäla från Staten dess inkomster. I öfrigt både borde och kunde de uppmuntras genom premier och utmärkelser. För min del är jag öfvertygad, att de på detta sätt skulle föredraga en befattning under fredstid, som skaffade dem verksamhet i sitt yrke och förbättrade deras lönevilkor, på samma gång sorn den gagnade Staten, framför den tråkiga och förslöande tjenstgöringen i hamn. Beräknar man derjemtejden militairiska öfning, sorn sålunda kunde beredas
Nåder låta vid dessa byggnader nyttja så mycket manskap af värfvade Regementena, som görligh ten medgifveroch hade Herr Grefven lönriodat, att Utskottet, på grund af allt detta och med åberopande af Kneckte-Contracten, bordt, med tillstyrkt bilall till motionerne, hafva yrkat, att soldat-rotar och soldater måtte, i afseende på commenderingar, få tillgodonjuta den rätt, Kneckte-Contracten dem tillägga; hvarjemte Herr Grefven trott , att, då detta tiilgodonjutande icke vore ett önskningsmål, utan en rättsfordran, Sfats-Utskottet åtminstone bordt deltaga i pröfningen af motionerne och i de beslut, Utskottets Utlåtande innefattar; 2:0 af Herr Grefve Horn , C. F., sorn jemväl ansett den af Utskottet anförde 14 §. Regeringsformen, vara origtigt tillämpad, samt, på grund af förenämnde Författningar, jemte flere andra rörande Indelningsverkets hufvudgrunder, yrkat, att Utskottet, till följd deraf, borde föreslå en underdånig Skrifvelse af Allim Besv, o. Otc'. Utsi'. VtL N:o 171, g af innehåll, att Rikets Ständer, med afseen** de på de många olägenheter, omkostnader och besvär, som vid arbets-commenderingar tillskyndas så väl Rotehållare, sorn deras Soldater, i underdånighet anhölle, att Kongl» Maj:t, i Rikhet med de ursprungliga och lagfäste Kneckte-Contracten, täcktes låta inställa alla arbets-commenderingar al in»? delta arméen, som icke erfordras för Kronans allmänna arbeten * och har Herr Friherre Anckarsvärd med Grefyarne Gyllenborg och Horn instämt uti deras anmärk-’ ningar, i afseende på den af Utskottet följdå princip vid tillämpningen at 14 §.