Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Strrs beslut redan torde vara fattadt i denna fråga, efter som jag vill minnas mig hafva bort. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Om jag äfven antar, att mellanmeningen: »jemte framställning af de åsigter om folkskole väsendets ordnande, hvilka af Ut.sk. nu blifvit uttalade», genom tvenne Stånds afslag bör anses hafva förfallit, så kan jag deremot icke med Gr. Lagerbjelke instämma deri, att om den sednare meningen finnes tre Stånds beslut Uti Utskrs förslag är denna sednare mening af följande lydelse: »som för lättad tillgång på undervisning för hvarje af socknens barn pröfvas behöfligt». hvaremot BondeSt,. förändrat den till: »sorn för lättad tillgång pa undervisning för hvarje sockens barn pröfvas af församlingen behöfligt.» Det är en ej obetydlig skillnad mellan uttrycket »hvarje af sock - Den J5 November t. m. T4S nene barn» och orden »hvarje sockens barn», och för min del kan jag icke förstå, huru man kan föreskrifva, att skolväsendet inom socknen skall ordnas med afs:de på hvart särskildt barn inom socknen. Jag anser således den redaktions förändring, som blifvit gjord af BondeSt. ega företräde, men då R. o. Ad. ej nu är i tillfälle att i detta beslut instämma, torde det vara mest lämpligt att npskjuta frågans afgörande till dess BondeSt:s beslut blir kändt, då man kanske skulle kunna förena sig uti dess mening. Frih. Cederström, Kud.: Afven jag anser härvid angeläget, vara, det den af Sammansatta Utsk. uttalade åsigt ingalunda må bifallas, att Utskrs förslag redan vore. genom tre Stånds sammanstämmande beslut, af R. St:r godkäridt, i följd deraf nemi., att BondeStis jemkningar deri icke skolat inverka på det hufvudsakligä af besagde förslag.
Transport 8,oooi —- — 6 Stats-Utslottets Memorial N:o jo*- Transport 8,000: —• —. Vakt-Betjente. 1 "Vaktmästare . 3oo: 4 Kammardrängar å .2a5 R:dr 900: 2 Husdrängar ä i5o R:dr 3oo: i,5oo: hvilka 2:ne Husdrängar skola emellan Riksdagarne besörja förefallande arbeten, så väl vid Riksgälds-Contorets förra hus, hvilket nu af Rikets Ständer begagnas, som vid Contorets nu egande, så kallade Hessensteinska Egendomen ■i5,ooo: — •— Summa af denna ordinarie Aflönings-Stat Banco R:dr 23,000: (Litt. B.) Förslag till Interims Ajlönings-Stat vid Rikets Ständers Riksgälds-Contorj å hvilken äro uppförde sådane tjenstebefattningar j sorn är o ställde på indragning. Från förra Ordinarie-Staten hitföres: 1 Revisor 600: 1 Contors-Skrifvare 3oo: Cancellisten vid Herrar Fullmägtiges Expedition 375: 1,275: Anmärkning. Rikets Ständer hafva beslutat, att derest Caacellist-tjensten blifver ledig förr än Registrators och Archivarie-tjensten, då af Fullmägtige får bestämmas ett lämpligt arfvode för renskrifningens besörjande; men hvilket arfvode kommer att indragas och upphöra när nuvarande Registratorn och Archivarien afgått, hvarefter renskrifnings-hestjret skall åligga den, som till Registrators-och Archivarie-tjensten blifver utnämnd och förordnad. Rikets Ständer hafva beslutat, att, utaf depå Credit-Sedel-Verkets
Det utsockne frälsets ägare gjorde invändningar, som förnyades vid den ena riksdagen efter den andra, och, allt efter partiernas olika öfvervigt, lingö olika utgång. Men d. 7 September 1756 förklarade K.. M., på Ständernas und. begäran, alt samma frälse skulle då och för framtiden bibehållas vid utskrifningspenningars utgörande i stället för rotering, hvilket äfven ansågs förmonligt för kronan. Vid de första utskrifningarne under Carl 12:s krig, uttogs manskap af frälsehemmanen till hälften, mot kronhemman, men sluteligen lika med deni. I fredstid betalades 2 daler silfvermynt för hvarje karl öfver 15 är, som fanns pä desse utsockne frälsehemman. Så stod saken 1809, dä utskrifningspenningarne för Skåne och Halland utgjorde tillsammans 15,000 r:dr årligen. Enligt 1800 års då gällande bevillmsförordning, 2 art. 5 § 5 mom. skulle de hemman, hvilka voro fullkomligt fria för rotering, samt hemman af lika natur i samma ort, eller vore sådane till naturen att rotering derå ej ägde rum, för rotefriheten betala 8 r:dr b:co. Derifrån undantogos dock Skåne, Halland, Rlekinge och Bohus Län, prestebord och alla boställen. De hemman, som för rotefriheten, förut betalade, eller hade annan mot roteringen i någor måtto svarande tunga, befriades i mån deraf från förenämnde afgift. I 1810 års bevilmsförordning förnyades samma afgift, med lika undantag. Sedan R. St. vid 1812 års riksdag samtyckt till beväringsmanskapets utgörande yttrade StalsUtsk. i sitt den 10 Juni då afgifna betänk, om Statsverkets inkomster och utgifter, rörande utskrifning spennin g ar ne i Skäne och Halland. ”Under kriget, dä Landtvärns utskrifning wargernings uppsättning blef anbefalld, förklarade K.
Fabriker. 9 fabrikanter i andra länder åtnjuta och den uppmuntran, desse idkare, genom tull-lagstiftning, erhållit till export af sina fabrikater, verkat högst ofördelaktigt å och måhända komme att förstöra den Svenska sockerfabrikationen, hvilken likväl för närvarande beredde staten högst betydliga inkomster och ett stort antal arbetare sysselsättning och bergning; att Stoftsamt Strumpoch T'rikot-fabrikationer na, som, genom 1857 års handelskris, minskades, men sedermera ökats, icke under ifrågavarande fem år undergått någon anmärkningsvärd förändring; att den högst betydliga minskning uti tillverkningsvärdet för år 1858, som, vid Tobaksfabrikerna, visat sig, till största del kunde härledas från 1857 års handelskris samt äfven till någon del, med afseende å artiklarne snus och ordinär kardustobak, från den något förhöjda införseltullen på tobaksstjelk; att snusoch kardustobakstillverkningarne för öfrigt, under ifrågavarande fem år, något aftagit, men att tillverkningen af s. k. tuggtobak och cigarrer i någon mån tilltagit, under eljest icke anmärkningsvärda konjunkturförhållanden; och att Waxduksfabrikationen, under ifrågavarande fem år, betydligen fallit, hvartill orsaken syntes vara, att man år 1857 mera allmänt börjat använda införskrifne guttapercha-tyger till sådana ändamål, till hvilka vaxduk förut begagnats, och att importen och förbrukningen af sistnämnde tyger, under senare åren, varit ganska bet}'dlig, hvarigenom vaxdukstillverkningen, förut ringa, ytterligare aftagit.
Utgående Balance. Credit. Ingående Balance. Öfverlefvereringar Utgifter: Till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition utbetalde Gratialisternes underhall . Till Arméens PensionsCassa i afräkning u dess ^delar af de äldreInkoxnsterne Pensioner till åtskilige afskedade Civileoch Militaire Embétsoch Tjenstemän samt Nådegåfvor till afskedade Soldater Remisslage oell Provisioner till Uppbördsman och Redogörare , Postporto, Skrifmaterialier, Afskrifning, Afkorrtning, Restitution samt för andre Verks räkning innehålllie och utanordnade Medel Utgående Balance. Räntebärande Det högre inkomst-beloppet år 1826, emot hvad intraderne utgjorde hvardera af åren 1827 och 1828, har hufvudsakligen härrört af högre Markegångspriser och mer liflighet i Egendomshandeln, samt deraf ökade köpe-afgifter. 158,214: i3. 7. 119,649: 9. 7. 158,049: 4. q. ( 85 ) Hvad Restantierne angår, så bestå de balancerade fordringarne egentligen i Interessen å Cassans utlånta Capital, hvilka, ehuru ohetalde vid årets slut och af sådan orsak under halance afförde, likväl, till det mästa, ingått vid början af påföljande året. Och hufvudsakligen har detta äfven varit förhållandet med öfrige balancerade och i Redogörarnes SpecialRäkningar afförde Poster, hvilka under de 3 första månaderne af året, efter det, för hvilket redovises, influtit till KrigsmansliusCassan och följakteligen upphört att vara effective Skulder, men doek, såsom icke upptagne i löpande årets Cassa-räkning, bordt halanceras till följande årets Bokslut. Räkenskaperne med Verificationer, likasom Cassans LuneDocumenter, hafva befunnits i behörig ordning. Kongl. Förvaltningen af SjÖ-Ärenderne.
Detta är visserligen till en del sant, men om man i detta afseende jemför deras verkningar med Riksdiscontens, så tror jag, att resultatet utfaller ännu mindre gynnsamt för den sednare, som likafullt florerar i fred och ro. Man liar vidare sagt, att de trycka på Bankens silfverfond och sålunda äfventyra realisationens bestånd. Detta är visserligen också riktigt, men om icke deras sedelmassa funnes, så måste den ersättas af en motsvarande förökning af Riksbanksedlar, och då är det ju tydligt, att denna del af landets rörelsecapital, som ej kan undvaras, lika eller mera direct också skulle trycka på Bankens silfverfond. Man kan invända, att privatbankerna hafva särskilda direclioner, och skulle sålunda genom en dålig förvaltning kunna motverka de åtgärder Riksbanken vidtager för realisationens betryggande, 408 Den 25 Januari f. ni. men om man jemfor deras administralio» under de sista kritiska åren med Riksbankens, så tror jag icke, att de behöfva frukta för något oblidt omdöme i detta afseende. Den sista stora anmårkn. emot privatbankerna är, att deras sedlar vid flera tillfällen icke uppfylla sin bestämmelse alt gå och gälla såsom penningar, och denna anmärkn. kan på intet sätt motsägas. Men om man är billig, sa skall man äfven medgifva, alt dessa banker medfört stora fördelar. De hafva brutit eli slags monopolium, eller ett förtryck, som på åtskilliga ställen af några få capitalister#eller köpmän ulöfvades mot den omliggande orten; ty allmogen låg så uti deras händer, att de nästan godtyckligt bestämde priset pä deras producter. Della har blifvit förebvgdt genom lemnade cassacrediliver, hvarigenom eoncurrerxsen utvidgades och produetionen lifvades, i bredd med stegrade priser och lättad afsättning. Men äfven utan att laga handeln i betraktande, hvilken lättnad, jemnhet och säkerhet i den större produetiva rörelsen har icke denna cassatillgåug beredt åt ordentliga näringsidkare. Privatbankerna hafva dessutom varit de första, som här infört en nyttigare och mera bankmässig penningerörelse, liknande bankirernas i andra länder.
Då remiss till StatsUtsk., af Hr Hedenstjernas anförande blifvit beviljad, anhåller jag att mitt öfver detsamma redan afgifna yttrande måtte få åtfölja remissen till Utsk. Gr. Mörner, Carl: Då Hr Hedenstjernas anförande blifvit till StatsUtsk. remitteradt, får jag på samma grund som Gr. Frölich anhålla, att mitt i ämnet afgifna yttrande måtte få åtfölja remissen. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att jemväl Gnne Frölichs och Mörners d. 24:de dennes i fråga om landsstatens lönereglering afgifne yttranden remitterades lill StatsUtsk., ropades ja, men härvid anmälde sig och yttrade Gr. Frölich: Ytterligare finner jag mig föranlåten förnya min anhållan, att alla de yttranden, som blifvit i denna fråga afgifna, må få åtfölja remissen till Utsk., enär flere talares anföranden innehålla gällande skäl och mitt yttrande i första delen egentligen endast var ett instämmande uti andras före mig yttrade tankar, hvilka jag ansåg öfverflödigt att ånyo upprepa. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt han visserligen skulle framställa propos. på hvad Gr. Frölich begärt, men erinrade att den ifrågavar. diskussionen lill stor del hvälft sig omkring formen för ärendets behandling, samt att det icke syntes vara behöfligt att de i afseende derpå afgifne yttranden meddelades StatsUtsk. Den härefter framställda proposm, om R. o. Ad. bifölle att alla d. 24 dennes hos R. o. Ad. i frågan om landsstatens lönereglering afgifne yttranden remitterades till StatsUtsk., besvarades med ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna, alt ja härvid varit öfvervägande. Vid föredragning af Const.Utsk:s d. 24 dennes på bordet lagda mern.
St. år 1774 alt vissa städer skulle hafva saltuplag till ett, då faslstäldt belopp, af 84,000 T:r; men dessa uplag behöfde sedermera ej anlitas förr än 1801 eller 27 år efter deras tillkomst och 50 år efter det alt frågan först bragtes å bane, hvilket skedde 1750. Endast della förhållande borde således vara tillräckligt att bevisa onödigheten af ett dylikt arrangement. Sedan 1801 har i medeltal ända till 1840 årligen införts omkr. 213,000 T:r till Riket och under hela denna tid har ej heller uplaget behöfts anlitas. Således från 1774 till 1840 blotlo en gång och efter sistnämde år, mig vellerligen, ingen gång, Ar 1841 uphäfdes denna lag så till vida att endast 6 städer ännu nödgades hafva ett mindre qvantum salt på uplag; men alla de andra befriades derifrån, och är det delta förhållande man nu, ulan afseende pä hvad erfarenheten så tydligen gifvit vid handen, så starkt klandrar, under det man bemödar sig Den 16 Februari. 137 alt återinföra den tryckande, till intet tjenande, skyldigheten i hela dess fordna vidd. Om man nu hade rätt i hvad man påstått nemi. alt saltuplag vidare voro nödvändige, sä skulle väl det visat sig att brist efter år 1841, då detta påbud uphäfdes, skulle hafva upstått; men nu är förhållandet tvärtom, ty sedan dess har sallimporten, årligen, ganska betydligt ökats, så alt på de sednare liderna den upgått till öfver 252,000 T:r. Således har den fria handelns inverkan äfven här tydligen gifvit sig tillkänna och visat att fri konkur rens alltid ger ymnig tillgång på varan. Dertill kan man äfven lägga dess vanliga följd, nemi. billiga priser, ty saltet har, allt sedan uplagen nphörde, funnits alt tillgå mot ett medelpris af 5} R:dr rgs per T:a, hvilket vida understiger de priser, som voro på salt under det saltuplagen, lill hela sin fordna qvantitet, funnos.
Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 STOCKHO' * HÖGSKOLAS JURIDISK.. .”sLIGTSK Protocoll, hållna hos » Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828, 1829 och 1830. Sextiondefemte Häftet. STOCKHOLM. Tryckte hos Johan Hörbergj 1836. Måndagen d. 8 Mars i83o. Plenum ltl. half till to Förmiddagen. Herr Löwenström_, Johan Jacobf anförde skrifteligen: För Eder kan det visst vara likgiltigt, till hvilken sida jag hört i frågan om upplåning af Riksgäldskontoret å 2,000,000 Silfver, men som jag, vid de i suite häraf hällne voteringar, hört till minoriteten, så är det ej tillfyllest för mig att dervid låta bero 3 utan önskar jag få i Protocollet förvarade det jag voterat emot detta lån, i synnerhet som meningen lärer vara, att skuldsätta Riket hos Utlänningen, hvilket företag jag ej tror komma att förlyckliga Fäderneslandet. Hvarföre jag ej yttrat mig under discussionen, är, att Friherre Rantzou, hvars tankar jag till alla delar förenar mig med, i detta ämne så grundeligen och med Fäderneslandets sanna väl förenadt yttrat sig emot saken, att jag ej tilltrott mig kunna anföra bättre talande skäl — och får jag nu begagna detta tillfälle att reservera mig emot denna vidtagna Lånerörelse, som, G5 H. 1* -4 Den 8 Mars f. ra. i min tanka, för mitt Fädernesland blifver en kräfta. Herr Stråle, Nils Wilhelm: I sista plenum på eftermiddagen, då io:de punkten af StatsUtskottets Utlåtande N:o 4 föredrogs, var jag ej närvarande. Jag hade sammanfattat ett anförande i afseende på nämnde punkt, men genom ett misstag, hvartill jag ej var vållande, kom det ej att uppläsas, Jag anhåller nu, att i form af reservation få uppläsa detsamma. Hvarefter Herr Stråle uppläste följande:
Hr von Troil, Emil: Jag skulle tro, att man med litet eftersinnande bör finna, att ingen af de upplästa motionerna leder till det önskade målet. Den först upplästa möter svårigheten att med tillräcklig skyndsamhet åstadkomma tryckningen; den blefve, såsom den siste värde talaren sagt, säkerligen icke verkställd, förrän långt efter hvarje plenum; och om man också kunde öfvervinna denna svårighet, om man med större kostnad och ansträngning kunde få discussionerna tryckta uti tidningsform få dagar efter plenum; så återstår likväl en annan stor svårighet, nemi. den 448 Den 20 Mars e. m. att för dessa vidlyftiga luntor finna läsare. Jag hemställer till livar och en, om det finnes någon, utom correcturlasarne, som från böljan till slut genomläst våra (ryckla protocoller för en hel riksdag. Allmänheten önskar att få våra förhandlingar med möjligaste korthet framställda, i förening med så mycken fullständighet sorn erfordras, för att gifva ett redigt begrepp om förloppet. Della har äfven den sednare motionäien åsyftat, då han föreslagit, att R. o. Ad. sjelf skulle gu i författning om uppsättningen af en rösarne af discussionerna, hvilken kunde till tidningarna uttern nas. Detta leder likväl lika litet till målet, ty ingen kan föreskrifva en tidningsredacteur alt hålla sig uteslutande lill dessa uppsatser. Om under våra öfverläggningar något förekommit, som han anser vara v ig t ig t och intressant, men som icke är upptaget uti den resumé' han erhållit; så lärer en sådan tidningsredacteur, på grund af tryckfr.-förordn. icke kunna förmenas att införa sådant uti sin tidning. Allt hvad R. o. Ad. kan göra för att förekomma oriktiga uppgifter uti tidningarna är att låta med möjligaste skyndsamhet uppsätta piolina och tillhandahålla dem tidningsutgifvarne. Kan det åstadkommas, att discussionerna vore uppsatta och af talarne öfversedda dagen efter hvarje plenum ; så blir det icke längre att förmoda, att något skall oriktigt berättas i tidningarna, åtminstone blifva sådana oriktigheter ej längre ursägtliga. För att vinna ett sådant ändamål, fordras det troligen att fördubbla notariernes antal.
Wara underwiöningswerk befinna sig ännu pä en ganska ofullkomlig fot och fordra en snar förbättring wär representation är af alla medborgare erkänd säsom ofullkomlig, flere privilegier och skräförfattningar hindra det allmänna ömsesidiga förtroendet. Under en sadan samhällets ställning, fruktar jag, att en sä beskaffad Nämnd, som den af Ulskotzlet föreslagna, hwarken skall winna det förtroende eller det anseende, som oundwik» ligen 394 Den i Junti ligen fordras för dest werksamhet och nytta Jatz will ej trötta Högloft. Ridderskap» och Adeln med en närmare derail af denna min ranka, emedan berviset om Nämndens inrättande ligger i hwad jag redan yttrar, och hwilket säkert erkännes af hwarje upiyst och redlig medborgare. Till följe häraf, förestår jag lills widare bibehållandet as det gamla rättegängssältet i tryckfrihetsmål, under hjertlig önskan, att de hinder, som nn ligga i wägen för den af Utskottet sörcsiagna Nämnden snart ma kunna afhjelpas. Slutligen fär jag hos Högloft. Ridderskaper och Adeln föreslä den förändringen i Tryckfrihetslagen, att namusedeln altid finge af domstolen öxnäs, sä snart ett instamdt eller anmäldt mäl funnes wara af den mindsta brottsliga beskaffenhet. Jag hyser den öfwerrygeksen, att allid den rätta parken bör npträda i ett wäl organiseradt samhälle. Men som denna fräga först nu af mig under denna Riksdagen är wäckt, anser jag den ej kunna asgöras förr än den nästa, hwilket öfwerlemnas till Högloft. Ridderskapet och Aoelus bepröfwande. Jag har sökt kocrrhöten sa mycket möjligt warit och derigenom i flera ämnen urwecklat mina rankar ofullkomligt, kanske ock af swana akt tala frän detta rum. Mitt rena medborgliga nit hoppas och önskar jag aldrig skall nritzkännas.
Nu frågar jag: är det underligt, när man på detta sätt ser, att vissa stora intressen, för del första haft tillfälle och makt att sälta sig öfver den allmänna lagen, i afseende på ansvarigheten för utgifna förbindelser, och för det andra att skaffa sig monopolium pä bytesmedel inom stora trakter af •landet, samt för det tredje, såsom denna riksdags företeelser visa, detta intresse dessutom ytlerjigare framträder med en sådan grad af frimodighet, att det icke allenast sätter i fråga att få bibehålla detta monopolium, utan äfven söka uttränga andra, med samma privilegier icke försedda privatbanker frän den rättighet, som de genom 1824 års författning hafva sig försäkrad, hvilket synes af Utsk:s märkvärdiga förslag i slutet af detta betänk.; dä, säger jag, kan man väl fråga: ligger icke uti dessa omständigheter ett gilltigt skäl till missnöje och missundsamhet? — men icke någon dålig missundsamhet, ulan den missundsamhet, som uppkommer mot hvar och en, som vill göra inkräktningar pä den allmänna lagens föreskrifter, och sätta sig öfver densamma. Den sistnämnda §, som jag åberopat, är den 21 :sta och lyder sålunda: ”1 afseende på enskilda banker, hvilka icke utgifva egna creditsedlar, gälle hvad om bolag i allmänhet uti lag och författningar nu är eller framdeles varder stadgadt.” Nu ligger det väl inom omfattningen af den aldra vanligaste slutkonst, mine Hrr, alt den lag, som gäller för dea enskilde medborgaren, bör äfven gälla för flera medborgare tillsammans, och bör då sä mycket strängare vidmakthållas och vara så mycket strängare förbindande, som dessa medborgare möjligen, genom sin egenskap af association, ingifva allmänheten ett större förtroende, hvilket lätt kan missbrukas; och då frågas, om det är billigt, alt taga ifrån dem, som närmare vilja 456 Den 25 Januari f. m. följa det allmänna bruket, en rättighet, hvilken man gifvcr åt dem, som skaffa sig särskilda för dem stadfästade monopolier.
J)én 2 Augusti •“,3 • ' ° -it tagets öäfbrutna fortsättning äger rum* o eli | händelse något 'missbruk vid ds i sistnämnde väg meddelda biträdens användande skulle kunna upptäckas, komma desamma att genast, pä sätt ofyanförmäles 'i laga ordning utsökas. Hörande Hanken,' $£ Konungens Befalla fftngshafvande oclr öfriga JJmbetsmän vid be-’ vakande och infordrande af. dessa Lån, njuta den laga handräckning, sorn för Banko-Lån i allmänhet är föreskrifven; och till förvarande &£ B^nkena säkerhet kan påfordras. Hvad Banko-Utskottet sålunda ansett sig bora föreslå, under ställes vördsamt de respectiva Ståndens upplysta ömpröfning; hvarjemte én Ledamots uti ämnet yttrade tankar, enligt gjordt förbehåll, bifogas. Stockholm den 31 Juli 1815I 'X HGyllenborgl E. A'. Almqvist} '-&USU ib Wilcke, Gust, Larssonl .Gl HelsinglusJ Yttrande till Banc&-Utskottets Protocoll d. 31 Juli 1815, af Herr Gref \ ve jf. W. Liljencrantz. IVlin afsigt var ] att till Utskottels Gancellie^ördelnings bedömande fa öfverlemna följande mina l)en 2 Augusti pilna tankar,ingående sättet till Odlingsdonderas användande, hvilka tankar jag för Financefördelningen endast hastigt onanämiit; men då andra göromål hjndpat mig från utvecklingen deraf, oqh Cancellie:Fördelningen så hastigt fattat sitt Beslut, utbeder jag mig vördsamme-, ligen ^tt för Höglofl. Banco-Utskottet få uppläsa, hvad jag t detta äjnne författat, nemligen: X)å emot gällande principBanken under period af inställd realisation nödgats åtaga sig att till dgn öfverklagade förlägenheters afhjelpande utgifva stående
Så länge man icke visar mig någon § i grundlagen, som förbjuder RiksSt. att emottaga en bättre upplysning än den, som i första ögonblicket förefunnits, så länge tror jag, att det är hvarje Stånd obetaget att i anledn. af den bättre upplysning, som kan ytterligare företes, öfvergå till en annan mening. Jag åsyftar således icke kränkning af ett R. St:s beslut, då jag förblifver vid min anhållan om propos. å inbjudningen. Gr. Cronhjelm: Jag vill visserligen icke hindra, att de öfriga Stånden emottaga högre upplysning, och i detta fall lära vi sjelfva böra inhemta de öfriga Ståndens upplysning om hvad de skattdragande kunna förmå erlägga, hvarföre jag också tror, att de öfriga Stånden, om de också erkände vår högre upplysning i sjelfva ämnet, kunde finna densamma alltför dyrköpt. Men i den siste värde talarens framställning, att 3 Stånds beslut ej skulle utgöra ett R. St:s beslut, förrän expeditionen blifvit justerad, kan jag ej instämma; ty deraf skulle solklart följa, att när ett sådant beslut här förekomme till justering, kunde vi ändra vårt beslut. Jag hemställer likväl, om det vore möjligt för Landtm, att göra en propos. till ändring af beslutet, när det till justering förekommer, eller om ens det kunde tillåtas någon talare att genomföra en deduetion i sådant ändamål. I fall justering vore någonting annat, än hvad jag sagt, skulle det alltid vid en justering vara möjligt att upprifva det fattade beslutet. Huruvida Exped.Utsk. redan uppsatt R. St:s beslut i detta ämne, derom äger jag icke kännedom; men det är möjligt, att så skett, ty prot.utdrtn afgå på samma gång till de andra Stånden och Exped.Utsk., och då vi nu hafva de andra Ståndens prot.utdr. på bordet, hafva de förmodligen äfven inkommit till Exped.Utsk., hvadan således beslutet derstädes vara uppsatt; men detta verkar icke på saken, ty R. St:s beslut, det må vara uppsatt, justeradt eller icke justeradt, kan icke grundlagsenligen ändras.