Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är för förbindelsen emellan södra och norra Sverige; för en sannolikt snart nog sig utbildande transitofärt; för lättheten att i och för krigets eller andra tillfälliga ändamål kunna på en punkt samla en större del af de särskilda banornas rörliga materiel, som den har sitt egentliga värde, sin tvifvelsutan djupa betydelse. Stockholm och dess affärsmän kunna förtjena på transito-gående varor, hvilka genom de sednares åtgärd måste fbrtskafläs och expedieras från den ena banan till den andra; på dem, som med ett bantåg flyga genom staden för att obehindradt fortsätta sin färd på andra sidan derom, lära de väl ej skörda någon vinst. Då således nämnda bana klarligen för Stockholm är af vida mindre vigt än för landet i dess helhet ; då man dessutom ej kan förneka eller helt och hållet bortförklara de olägenheter, om ock af underordnad rang, hvilka af densamma förorsakas för sjöfarten och för gatutrafiken på åtskilliga punkter inom stadens område; då man slutligen tager i betraktande de högst betydliga kostnader för de mångfaldiga arbeten och anläggningar, hvilka af staden, till följd af sammanbindningsbanans anläggning, måste på dess egen bekostnad företagas; så torde ock obilligheten af de stränga fordringar man inom Utskottet velat göra gällande 88 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. på Stockholmsboernas kassor, i och för bemälda banas utförande, böra erkännas af enhvar, som ej endast med känslor af skadeglädje jemför den oansonliga och för godstrafikeu ytterligt obeqvämt belägna bangården vid Fatburs-sjön med den välbelägna, rymliga och praktfulla i Göteborg. Om det nu med lag och billighet kan fordras att Stockholms stad skall göra uppoffringar för att få de deruti utmynnande jernbanor neddragna till hamnplats vid Saltsjön, så torde ock å andra sidan böra medgifvas att förhållandet är helt annat i afseende på sammanbindningsbanan, eller att staden, snarare än att för dess utförande ytterligare betungas, borde få påräkna ersättning för åtminstone en del af de kostnader densamma genom nämnda bana tillskyndas.
Man säger, att domaren vid utöfningen af den honom sålunda tillagda ppöfningsrätt utaf hvilken straffgrad, sorn skall på det åtalade brottet tillämpas, och huru inom straffgraden straffmätningen skall ske, har reglor att rätta sig efter: ja, sådane äro visserligen gifne mer eller mindre sväfvande och svårtillämpliga, men en finnes, som är fullt bestämd, nemi. den, alt den straffart eller stralfgrad, som står främst nämnd, utaf två eller flere alternativt utsatta straff, den skall domaren i allmänhet använda, der icke försvårande eller mildrande omständigheter förekomma. Men om han äfven följer denna regel, så har han dock ovilkorligen, ett spatium af en grad alt derinom nära nog efter behag verkställa straffmätningen; således, om böter stå främst, har han att välja mellan 1 r:dr och 100 r:dr. För att nu komma till en riktig tillämpning af lagen, och ett sådant användande af den honom lemnade makten, som med lagens anda och mening öfverensstämmer, skall han afväga de skäl, som tala för eller emot den brottslige; han skall söka att utreda de omständigheter, som försvåra eller mildra gerningen, och ip.k? allenast alt få kännedom om de yttre förhållanden, som karakterisera densamma, utan äfven att genomskåda den tilltalades innersta och hemliga bevekelsegrunder. Ar då icke den tilltalade beskedlig nog att på sig bekänna ett ondt uppsåt, utan i stället har den fintligheten alt uppgifva en hel mängd förhållanden af mildrande art, som skola ledt honom till gerningen, och hvilka ofta kunna vara af beskaffenhet att icke af någon annan kunna vederläggas eller med gilltiga skäl bestridas, så blir den på domaren beroende utredning, huruvida sanning blivit talad eller icke, i dc flesta fall högst svår och kanske oftast omöjlig.
Jmrycket hade emedlertid fatt fästa sig och wore kanffe swart at genom de tydligaste bewis utplana. Sadant kan jag för min del icke finna billigt, och jag tror der ej heller wara nyttigt. Wid en berättelse öfwer Stats-Werkets tilstand mäste man komma ihåg, ar afseende äfwen bör göras pä K-kets Säkerhet. Dä Riksens Ständer äro tilsammans betyder der ingen ting hwad brister som också kunna upcäckas; Ständer» na aro rilhands för at afhjelpa dem. Men en för tidig Kungörelse om Stats»Werkets Ulftand och om erc möjeligen deri yppadt Uelicit ffulle emellan Riksdagarne lätteligen gifwa en fiende urwäg at beräkna, nar en säoan brist ej l ngre kunde bära sig, när en Ständers urtima Sammankomst ffulle blifwa oumgängelig, eller huru som, i brist af til. gängar, wista behof mäste blifwit oupfylda. Alt sädant tror jag ej wara nyttigt, ej instämmande med dec Lands läge, som behöfwer alfvara alla sina tilgangar, äfwen dem Opinion kan rilffapa, för at - wara i beredffap emot möjligen päkommande anfall. Jag finner detzukom ej hwad som förloras med upffiurande af den nämnde Berättelsens kungörande til desi Ständerne hunnit gransta den. Om liden til deras sammankomst icke wore i Grundlagen bestämd, om man icke således ägde full witzher, ar der yrkade kungörandet en gäng ffulle äga rum, da ffulle jag äfwen för min del önsta, at en sävan berättelse fran Riksens Ständers Revisorer blefwe til Allmänhetens uplysning wid hwar - ?c>6L Den 24 Mars. je Nevton meddelt; jag ffulle för nyttan deraf äsidosätta de möjliga olagenhekerne, men nn kan jag ej finna, at ett sädant Kungörande föle Ständers Sammankomst är nödigt.
Med en sådan möjlig förutsättning och med ett varmt behjertande af landets lidande genom bibehållande af en misslyckad, ehuru välmenande mesure, torde det blifva oundgängligt för ändamålets vinnande att hos K. M. i underd. anhålla om vidtagande af nödigt tillägg i sådana åtgärder, som under Ständernas frånvaro intill nästa riksdag kunna finnas nödiga emot allmänna brännvinsprisets nedsjunkande under 1 rtdr 24 sk. b:co k:n, i den händelse alt Ständernas nu afgifvande stadganden skulle, vid användandet, icke befinnas nog kraftiga och således under tiden förfela detta ändamål. I afseende på den intrad, som möjligen kan uppkomma af brännvinsbränningsbevillningen, hvilken ej heller med någon särdeles visshet torde kunna bestämmas, enär den ytterst beror på individernas större eller mindre begagnande af rättigheten till brännvinsbränning, får jag vördsamt föreslå, att sedan det för Statsverket deraf påräknade belopp blifvit afsatt, öfverskottet må tjenligen fördelas emellan anslag till folkskolor och premier för brännvinsexport. I afseende på bränningsmethodernas emancipation utur okunnighetens förmynderskap är jag af en mening, mycket skiljaktig från den, Frih. Löwen yttrat, men delar fullkomligen Hr v. Troils klara åsigt, med blott inskränkning till 336 Den 17 Mars e. m. ett maximibelopp af pannerymd, beräknadt efter 90 k:rs (enkel redskaps) capacitet i afverkning. Vidhållande den opinion att önska, det K. M:s tillgörande åtgärder inå få påräknas såsom en regulator under Ständernas frånvaro till ernående af det mål, som de under sin sammanvaro härutinnan komma att besluta, exempelvis antaget brännvinsprisets upprätthållande vid minst 1 r:dr 24 sk. b:co k:n, anser jag mig emedlertid böra angifva det beskattningssätt, som jag för min del önskar må läggas till grund för Ständernas primitiva beslut i frågan. Vid ett sådant förhållande kan jag ej ett ögonblick tveka att gifva företrädet åt Frih.
Utskottet delar motionärens åsigter så i afseende å behofvet af den föreslagna nja rubriken som angående tullsatsens riktighet i förhållande till varuvärdet; men då en från tullen å fensterglas skiljaktig och lägre tullsats å patentglas och takpannor möjligen skulle kunna föranleda missbruk vid förtullningen, anser Utskottet lämpligast, att tullsatserna å dessa begge slag glas blifva desamma, tillstyrkande Utskot tet alltså, att rubriken »patentglas och takpannor», med I sk6 rst. införselstull per skålpund, må under hufvudrubriken glas i taxan intagas. För spegelglas, hvilka nu förtullas efter värde med 15, 20 och 25 procent, i mån af den bearbetning de undergått, anser Utskottet, lika med. Herr Rosenblad, vigtförtullning böra i stället införas; men då rå och oslipade spegelglas af nyss anförda skäl icke böra åsättas lägre tull, än för fensterglas bestämmes, samt tullsatsen å slipade spegelglas åter måste stadgas med hänsigt till den för oslipade varor bestämda, har Utskottet funnit de af Herr Rosenblad föreslagna tullsatser böra förhöjas å »rå och oslipade spegelglas» från 1 sk. lili 1 sk. 6 rst.; och å »slipade, ofolierade» från 2 sk. till 2 sk. 6 rst. skålpundet; hvaremot tullen ä »slipade och folierade» spegelglas lämpligen kan, på satt Herr Rosenblad tillstyrkt, fastställas till 6 sk. per skålpund. "Vid rubriken glas, andra slag, hvita eller färgade, ej specificerade, torde, såsom Herr Rosenblad föreslagit, böra tilläggas arbeten af s. k. Benglas deri inbegripna. I enlighet med Herr Rosenblads motion tillstyrkes införande i taxan af en ny rubrik: Glasvaror, försedde med flätning, som icke utgör varu-emballage; med 8 sk. införselstull per skålpund.
Der finnas vanligen tvänne särskilda bolag, nemligen ett byggnadsoch ett blåsnings-bolag. I afseende på byggnadsbolaget är tydligt att de för flere egare gemensamma byggnader Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 205 upptagas såsom icke-jordbruksfastigheter och derå utgår lästighetsbevillning. Blåsningsbolaget deremot skall beskattas för sin inkomst; och om så är, att bolagsrörelse verkligen drifves, så att de särskilda brukarne blifva på gemensam räkning godtgjorda sin andel i årets blåsningsvinst samt för det s. k. rede af malm och kol, som de från sina egendomar till den gemensamma rörelsen lemna, så är också gifvet, att de såsom bolag skola beskattas för den samfällda vinsten; men om deremot, såsom flerestädes är förhållandet, hvar och en brukare för egen räkning sköter sin blåsning, tillverkar sitt tackjern och dertill tillsläpper såväl malm som kol, hvilket allt, liksom tackjernet, han för sin särskilda del omhandhafver och förvarar i sina egna vid hyttan uppförda bodar, så förefinnes mellan de blåsande intet annat bolagsförhållande, än indelningen dem emellan af brukningstiden vid hyttan samt möjligen det gemensamma aflönandet af någon för ordningen derstädes behöflig person. Då under sådant förhållande Statens och den enskildes inbördes rätt kan i fråga om ganska betydliga belopp bli beroende af huruvida samfälld eller enskild beskattning bör ega rum, så synes äfven i detta fall en bestämdare föreskrift vara af behofvet påkallad. 5:o. Slutligen anmärkes att författningen icke upplyser huruvida äfven på holag får tillämpas det i Stadgan § 8 mom. 2 beviljade afdrag af 300 Rrdr. Utan tvifvel har en sådan utsträckning icke varit lagstiftarens mening, men då olika uppfattning häruti försports, så torde äfven denna tvetydighet böra blifva genom ett bestämdare stadgande undanröjd. Jag har härmed tagit mig friheten vända uppmärksamheten på några formella brister i nu gällande Bevillnings-stadga, och då det väl åligger Rikets Ständer att äfven vid innevarande riksdag uppgöra Bevillnings-författning, så beder jag att dessa erinringar dervid må pröfvas, och, i den mån de finnas grundade, iakttagas.
Då ifrågavarande dagsverksskyldighet, genom de i Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse åberopade åtgärder år Kongl. Reso lutionen af år 1760 samt öfverenskommelse med Allmogen 1780 och 1813, jemte Kongl. Resolutionen af den 26 September 1815, blifvit bestämd på grund af enahanda behof utaf dess utgörande till Kungsgårdarne, som ifrån början dertill föranledi, samt desse dagsverken, endast med den förändring, att de få lösas med penningar efter Markegång, blifvit påräknade bland inkomsterna för det å Flyinge varande Stuteriets underhåll uti den vid sista Riksdagen, enligt Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse af den 17 April 1818, reglerade Stat för samma inrättning; linner väl Utskottet, i följd af hvad Kongl. Maj:t nu i Nåder förklarat, att lösen för desse dagsverken, hvilka i berörde Stat äro upptagne till ett antal af s^‘> *cke kan upphöra, utan motsvarande ersättning. Men som, efter hvad Kongl. Kammar-Collegium utredt, ifrågavarande dagsverken måste, då annat förhållande ej kunnat utrönas, anses hafva tillkommit genom frivilligt åtagande och alltså icke vara någon Allmogen ovill - Stats-Utskottets Betänkaiideiu Gi korligt åliggande skyldighet, mer än andre hjelpedagsverken, så och enär inga flere Iläradsboer i Skåne, än de ofvannämnde, vidkännas en dylik arbetsskyldighet, samt det följagteligen förekommer obilligt, att desse Sju Häraders Inbyggare skola med denne aagsverksersättning betungas; hvarföre ock Kongl. Kammar-Collegium ansett dem derifrån höra befrias, emot det Stuteriet af andre Statens medel blefve med lika summa ersatt, så har. Utskottet funnit sig böra föreslå, att den för desse dagsverken belöpande lösen, utgörande, efter omförmäldte beräkningsgrund, i584R:dr 8 sk.
Kallas hon till medwerkan i Statens -värf, sä bör bon tidigt -vara under-vist, att aldrig inblanda per. sonliga intresien i Fäderneslandets stora sak, att -väpna sig med denna öfrvertyaelsens styrka, som höjer henne öfwer smädelsens misitydningar och klandret, genom ätankan pä minnets rätt-visa och odödlighetens lön. Hon bör weta, att den som ej beredt sig att dö för sanning och rätt, -var en s-vag befordrare af deras -välde pä jorden. Ridderstapet och Adeln stall beflita sig att utsprida desia grundsatser, att till deras utöfning bilda kommande flägter. Om sädana tankesätt blifwa de rädande i allmänna lynnet, sä stall aldrig Folkstyrkan wända sig ernet annat - Den iZ November. 54? nät föremål, än Utländskt mäld; samfunds-andan stall bewaras af den heliga eld, som brinner i bwar medborgares hjerta; smädelsen stall icke maga tillägna sig allmänna röstens uttryck; ingen ofullkomlighet i menstliga Lagar stall begagnas för lönnmordet pä medborgares namn och rykte; och det stall för ewigt ätersjunka i sin afgrund, detta Ständshat, sa lägt till sin natur, sä afstywärdt till sina följder, och lika gynnande för förtryckarens och folkförledarens planer. Dä stola de broderliga banden närmare sammanknytas emellan dem som föddes för att älska, omfatta och stöda hwarandra, under den korta och gemensamma wandringen till de rymder, der mennistowännen stadnar med sitt hopp efter arbetets och mödans tid; der den wise wäntar uttydningen pä lifwets mörka gata i ewighetens ljus; der föreningspuncten är bestämd för alla dem som älskats upplyst och aagnat sitt slägte, och hwarifrän Eders Mai-.ts förklarade anda en dag stall skyddande swAwa öfwer sina Fäders Thron, öfwer det nya föremälet för Sweriges kärlek, och öfwer det Land, för hwars wäl Eder Kongl. Majt uppoffrat
Med anledning af Utskottets sålunda gjorda framställning och till följd af Kongl. Majlis meddelade Nådiga befallning, hafva inom de under Kongl. Kammarkollegium lydande Provins-kontor särdeles upplysande, på derstädes och i Kongl. Kammar-rätten befintliga handlingar grundade, förteckningar, innefattande de af Ut - <s Ståts-Utskottets Utlåtande M 300. skottet begärda uppgifter och upplysningar, blifvit uppgjorda och genom bemälde Kollegium till Utskottet öfverlemnade. Dessa officiela, omsorgsfullt utarbetade förteckningars vidlyftighet hindrar Utskottet att nu bifoga desamma; hvarföre Utskottet (inner sig nödsakadt att inskränka sig till meddelandet af det Utskottet likaledes tillställda sammandraget af de länsvis upprättade förteckningarna, utvisande detta härvid bilagda sammandrag, att »utarrenderade Kungsgårdar och Kungsladugår»dar samt Kronohemman och lägenheter, indragna och till indragning bestämda bo»ställen och bohemman, för hvilka arrende-afgifter icke äro till vissa ändamål an»visade, utan nu ingå eller ock komma att ingå till Stats-verket», utgjorde omkring 417'A mantal med en areal af nära 81,233 tunnland, nemligen 14,630 tunnland åkerjord, trädgårdar och tomtplatser deruti inberäknade, 20,693 tunnland äng, 44,066 tunnland skogsoch hagmark samt 1,844 tunnland s. k. »impedimenter». De sammanräknade årliga arrende-afgifterna för sagde hemman och lägenheter uppginge till följande belopp, nemligen: till 7,393 R:dr 33 sk. banko, 18,943 tunnor 12 kappar spanmål, 2 lisp. 10 skålp. smör, 32,626 lisp. hö och 825 lisp. lax. Såsom städja bade vid nuvarande arrendens tillträdande betalts en summa af 31,258 R:dr 36 sk.
Prut. 1865 & 1866. 6 Sami. 1 Afd. 5 lläfl. 3 18 Ranko-Utsko/tels Memorial N:o 10. bolag, i hvilka delegarnes ansvarighet är inskränkt till det belopp de i bolaget insatt, sker detta bland annat på grund deraf, att de förstnämnda utan tvifvel minst äro i behof af eller kunna hafva anspråk på Bankens understöd och alt den sednare bolagsformen måhända ännu ej vunnit det förtroende, att man gerna skulle medgifva det Banken med dem inläte sig. Hvad angår andra allmänna eller enskilda inrättningar, hvilka icke egentligen kunna kallas industriela bolag, finnas utan tvifvel många, åt hvilka önskvärdt vore att Banken kunde lemna kreditivrätt; men, såsom Utskottet redan i början anmärkt, måste behörigt afseende fästas derpå, att icke en allt för stor del af Bankens medel må bindas i kreditivrörelsen till förfång för diskontering och utlåning. Ett undantag härvid anser Utskottet likväl böra göras för Allmänna Hypoteksbanken, för hvilken inrättning ett kreditiv ansetts blifva af nylla synnerligast för att, då hypotheksföreningarnes ränteoch amorteringsliqvider till Allmänna Hypoteksbanken i allmänhet inträffa på andra tider, än de, på hvilka Hypotheksbankens egna annuitetsliqvider skola fullgöras, Allmänna Hypoteksbanken må undvika nödvändigheten att vidtaga särskild upplåning för sina liqviders fullgörande. Utskottet anser sig dock icke kunna föreslå högre kreditivbelopp än 200,000 R:dr, men tillstyrker dels att Allmänna Hypoteksbanken, lika med Riksgälds-kontoret och Sparbankerna, må befrias från erläggande af kreditivafgift, dels att någon säkerhet för kreditivet icke må densamma affordras, under del Utskottet deremot anser skäligt att meranämnda inrättning i afseende på räutevilkoreu ställes lika med bolag och enskilde personer.
Jag skulle således önska att man nu måtte vidblifva det beslut, sorn vid sista Riksdagen fattades, och detta så mycket mer, som, enl. hvad Hr Flach ganska riktigt anmärkt, man ännu icke har hunnit dömma om de resultater, som af den då gjorda förändringen kunna följa. Hr von Hartmansdorff: Vid den af en föreg:de §:n nyss gjorda återremiss har icke, såsom Gr. Sparre tyckes hafva trott, det Höglofl. Ståndet åsyftat höja bevillnm å fastigheter på landet, åtminstone var det icke min mening. Då jag nu kommer att lala för en syftesenligare sammansättning af Taxerings-komitéerna i städerna, så går det icke derpå ut, att någon skall, utöfver höfvan, betungas. Jag vill blott att billighet skall iakttagas der, likaväl som på landet, så att en hvar skattar efter sin verkliga inkomst eller förmögenhet, hvilket jag ingalunda tror J. n. inträffa med städernas större näringsidkare. De ringare, sorn betala minimiafgiften, få i allmänhet erlägga fullt ut, kanske ibland äfven något mera än hvad vederbör. Men sä är det icke med de öfriga. En värd ledamot har omtalat, huruledes man i en stad, utan besvär åtnöjt sig med kommunal-afgifters bestämmande för köpmän och andra näringsidkare till 1^ uller 2 gånger högre belopp än sorn motsvarade hvad de upgifvit, under det att embetsmän beskattades utan förhöjning af deras upgifter. Dessas riktighet tyckes deraf bevisas. Jag vill äfven nämna, att dä jag satt i Calmar läns Pröfnings-komilé: hände det, såvidt mitt minne ej felar, att stadens störste köpman, sorn betalade 8000 R:dr i tull och följagteligen hade en betydlig rörelse, var beskattad blott efter 1,200 R:drs inkomst, under det att hvarje Lektor fick skatta efter 1,500 Ridr eiler deromkring. Med stor svårighet lyckades man höja denne köpmans taxerade inkomst till 1,500 R:dr eller till lika belopp med en Lektor, som knappast hade råd, att till måltid bjuda en resande prest ifrån landet. Så tillgår det vid dessa taxeringar.
Det gifwcS fä Länder hwaruti sä mänga tillfällen för Canal-ledningar finnas som i Swerige» men Nivin ivid Trollhätte» Hjelmare och Strömsholms Ca» nalerne, hafwa alla öfrige blifwit kemnade utan af» ftrnde, hwarfbre brist pä Penningar fätt skulden» Dek är i stg sjelf undranswärdt, att dä fräs gor uppstätk om Canal r inrättningar och andra stora Etonomiska företag» som funnits medföra den ögonskenlis gaste nytta» men äfwcn under sjelfwa Fredslugnet» häpnat för tämmeligcn mättliga kostnader» dä man deremot för de mäst onödiga krig uppoffrat mänga millioner Riksdaler; hivilkct wittnar» att man ännu icke hunnit rätt beräkna bet wrrkeligen nyttiga » utom att en inbillad Krigsära, ehuru dy kjöpt och mycket öwi§ den är » hitintils bchällit företrädet. Fastän det olyckliga krig» Riket nu uihärdak, sä medtagit alla tillgängar» att icke mycket kan delas ät Canal»arbeten Tredje Band. 38, 89° och 690 Den 19 September. och andra hushällsanstalter, bör man ändä ickc lemnä alldeles handlöst, hwad till Näringarncs uppmuntran och Rikets hjelp i den EconoMiska wägen kan bidrar ^a, utan twärtom beflita sig, att genom ett förmonligare anwändande af det utrymme Riket ännu äger qwar, sä mycket möjligt är, söka mildra förlusten och saknaden af be oss olyckligkwis frängängne Länder. Pä dessa grunder fär jag i ödmjukhet hemställa, om icke Högwälborne Herr Erefwcn och Landt-Mars fkalkcn samt Höglofliga Ridderskapet och Adeln skulle täckas uppdraga Stats - Utskottet , att tillse och öfwerwäga , hwad hjelp och understöd detta Canal - arbete kan meddelas, och till Riksens Höglofliga Ständer med utläkande derom inkomma.
Förenande mig derföre med den aktade medlem af Hedervärda Bonde-Ståndet, hvilken nyligen föreslagit, att de examinerade folkskolelärarnes lön i allmänhet bör uppgå till ett belopp af 600 Ii:dr Riksmynt, vill jag tillika vördsamt motionera: att det må åligga den examinerade folkskolelärare, som af pastorsembetet derom anmodas, att efter gudstjenstens slut biträda med uppläsande af kungörelser, hvilket, då det sker på pastors-embetets ansvar, må gälla såsom det vore af den tjenstgörande presten sjelf utfördt, och att för öfrigt efter Pastors förslag eller med dess bifall stiftets Biskop må ega att åt en eller annan af församlingens examinerade skolelärare, äfven om han ej är prestman, uppdraga att i kyrkan uti församlingens närvaro hålla katekisation med skolbarnen på lämplig tid af söndagen, så ock undantagsvis efter erhållen venia i kyrkan hålla bibelförklaring eller predika. Såsom föranledande till ändring uti ett eller annat moment af Kyrko-lagen, men ock beträffande Kongl. Stadgan om folkundervisningen, torde denna motion böra i första rummet remitteras till Höglofliga Lag-Utskottet, hvarom jag fördenskull vördsamt anhåller. Af Biskop G. D. Björck: Om rättighet för Professor C. J. Sehlyter att under sin lifstid uppbära för utgifvande af Sveriges gamla lagar nu innehafvande årliga arfvode 1 fOO R:dr. äfven om han skulle upphöra med utgif vandet af nämnde lagar. Uti det vid Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd ock behof fogade protokollsutdrag öfver Justitie-departementets ärenden, hållet inför Konungen uti Stats-Rådet den 14 sistlidne Oktober, förekommer angående anslaget till utgifvande af Sveriges gamla lagar, följande yttrande af II. Ex. Herr Justitie-Statsministern: “Tryckningen af Magnus Erikssons Landslag har så fortskridit, att dess “utgifvande, om ej oförutsedda hinder inträffa, kan emotses vid innevarande års “slut.