Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prest-Ståndet den 7 Vallöf!. Borgare-Ståndet den - Hederv. Bonde-Ståndet den 7 Vördsamt Memorial! Höglofl. Ridd. och Adeln har, genom Pro tocolls-Utdrag för den 15 nasti. Juni återremitterat Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den 6 i sammå månad afgifna Utlåtande, i anledning af väckt fråga om större frihet till begagnande af Kalkmylla och Kalkstensbrott på Gottland, samt derjemte till Utskottet öfverlemnat Herr Öfversten Friherre Jacob Cederströms till Protocollet gjorda anmärkning: att, enär det mäste vara i stöd' af en allmän Författning för Fänet, som det öfverklagade förhållandet uppkommit , skulle det hafva bort åligga Utskottet , att genom Hof-Cantzleren infordra npdig upplysning om denna Författning och derefter utlåta sig, huruvida .Utskottet tilleller afstyrkte, att hos Hans Maj:t Konungen i underdånighet anhålla om ändring i berörde Författning. Jemte åberopande af det Utlåtande , som Utskottet redan i detta ämne afgifvit, får Ut skot - Den 5 Juli. 697 skottet, till svar a förestående anmärkning, afgifva den förklaring, att Utskottet ej trott sig böra ingå uti något tilleller afstyrkande af denna fråga , som enligt Utskottets tanka bör betraktas såsom ett enskildt, på undersökning beroende, mål; och då, för öfrigt den utväg
December 1863 det blifvit förklaradt, att räntan å mjöloch sågqvarnar skulle från och med år 1864 upphöra, samt att således i de fall, då sådan ränta vore anslagen till indelningshafvare, desse skulle erhålla en motsvarande ersättning af statsmedel, så hade i provinsen Skåne, der qvarnar, gemensamt med jordegendom, blifvit indeldta till utgörande af rustningsskyldighet, i proportion efter de särskilda lägenheternas grundräntor, tvistigheter uppstått emellan egarne till den berustade jorden och de på rustningsstammen indelade qvarnlägenheterna, i ty, att jordegarne vägrade att fullgöra någon vidsträcktare rustningsskyldighet än den, hvartill de före qvarnräntornas upphäfvande varit förbundne, och att qvarnegarne undandrogo sig allt utgörande af någon rustningsskyldighet, från hvilken de förmenat sig vara befriade, sedan de qvarnarne förut åliggande grundräntor upphört-, att ett sådant förhållande icke skulle medföra någon olägenhet, derest grundräntorna motsvarade de i och för rustningen utgående natura-prestationerna, men att kostnaden för eller värdet af dessa vida öfverstege grundräntorna, till ådagaläggande hvaraf motionären åberopat ett af vederbörande upprättadt instrument öfver fördelningen af räntan emellan Bjersjömöllas åkerjord och Odala V \ 8 Sammans.
Kalla och gröna slogo vågorna emot stranden der prinsessan satt, men hon tänkte att bättre vore att störta sig i deras outgrundliga djup än att deruppe lida den långsamma hungersdöden. Just som hon reste sig från stenen, hvarpå hon suttit, dök en sjöhäst upp ur djupet och hon svängde sig på hans rygg, som om han varit hennes egen springare. Svindlande var färden öfver de skummande vågorna, men prinsessan var ej rädd utan höll sig fast i hästens man. Så nådde hon stranden. Hemlös, värnlös vandrade hon från gård till gård för att tigga kläder och mat. En qväll kom hon till riddarens slott och begärde nattherberge. I sju år hade han sörjt sin ungdoms brud och nu ansåg han henne förvisso död. Han hade funnit en simpel tjenstepiga som till det yttre var så lik prinsessan att han beslöt att taga henne till husfru. Bröllopet skulle stå följande dag. Detta berättade man för den okända, huckleklädda prinsessan der hon satt nere vid dörren i stugan, medan husfolket gick ut och in i sina sysslor. Bruden kråmade sig och högfärdades, men talade dock med den främmande och anförtrodde henne att riddaren förelagt henne det vilkor att hon skulle rida till kyrkan på den döda prinsessan häst, detta gjorde henne mycken bedröfvelse ty hon fruktade för det egensinniga djuret, hvilket dessutom icke tycktes tåla henne. ”Om fålen vore än så båld kunde jag väl tygla honom,” sade den okända. Bruden såg vid dessa ord skarpt på henne och varsnade då likheten, fast prinsessan i sina trasiga kläder och neddragna huckle såg äldre ut. – ”Du är mig så pass lik, att om du vore i mina kläder kunde man taga fel om oss,” sade pigan; ”vill du i morgon rida fålen bålde och i mitt ställe fara till kyrkan, så skall jag rikligen belöna dig. Då du kommer hem byta vi oförmärkt kläder igen.” – ”Men det är att fara med svek,” invände prinsessan. – ”Det sveket tager jag på mig, med allt hvad deraf kan komma,” svarade tjenstepigan, ”allenast du lofvar mig, att icke till någon menska tala, så länge du har bruddrägten på.” – ”Det lofvar jag,” sade prinsessan.
Såsom en ledning till Utskottens nogsammare begrundande och begagnande, anser jag mig vördsamt böra tillägga några ord derjemte, såsom bevis att Utskottens motskäl icke åro tillfyllestgörande. Att Staten behöjver till åljkilliga utgifters beftridande penningar, kan ingalunda ha till följd att Jordbrukaren ovilkorligen skall betala Kronoutskylderne i penningar. Statens bestånd hämtar sin grund från medborgares bestånd, och di böra vål det förras behof vika för de sednares, såsom helt och hållit beroende af dem. Kanske har den närvarande förlägenheten hos medborgaren uppkommit just derigenom, att man i Statshushållningen följt en stridig grundsats, den nemligen de förenade Utskotten nu yrka. På samma sätt är det med den förlä* genhet vid Spannemälent förvandling och med de betydliga Jorluster deraf, och dessutom för dess vård och. Jkötande [kulle ådraga Statsverket, enligt Utskottens tanka; det år nemligen på lika sått som Utskotten äfven i dessa fall afse mera StatsV"erkets ån Medborgarenas fördel och båsta. Men då man å andra sidan erin - Den 5 Augusti f. m, 4? inrar sig de betydliga uppoffringar StatsCassan gjort för Spannemåls-Directionens inrättning, utan motsvarande Ändamål, hvarigenom Medborgare kunnat tillvågabringas någon förmån, så finner man lått, att om denna uppoffring från Statens sida begagnades såsom medel ett förvandla till penningar den Spannemål, sorn för Kronoutskyiderne tilläfventyrs komtane att från Jordbrukaren erläggas, synes ingen svårighet och ingen åndamålslös kostnad derigenom uppstå, utan tvärtom en allmän nytta, större än hvad man i Öfrigt kan frambringa, ty medborgares välstånd och trefnad måste vara Statens välstånd och trefnad.
Då sker likväl delta byte ingalunda hemligen emellan referenterne, eller under någon slags medverkan af den enskilda partén; tvärtom, det tillkånnagifves alltid för Ordföranden och öfrige Ledarnöterne på Divisionen, jemte de orsaker, som föranledt bytet, hvika sednare äfven antecknas i de vanliga arbetsrotlane., och hvilkas giltighet följaktligen genast kan bedömas. Men ännu of. tare äger likväl, i förenämnde fall, den praxis rum, att en referent, som finner sig vara jäfvig att taga befattning med något på honom lottadt mål, återlemnar detsamma tdl Actuarien, för att å nyo lottas ibland HofRåttens alla Ledamöter. Så är åtmindstone förhållandet inom Svea HofRått, och jag förmodar, att samma princip följes inom Rikets öfriga HofRåtter. Då det sålunda för ingen del beror af en rättsökande part, att tillbyta sig en. annan referent, och något missbruk i den delen icke kan existera, synes det mig, som vore den väckte motionen både öfverflödig och olämplig, och att den följaktligen skulle kunna utan afsaknad förfalla. Men långt ifrån att yrka någon återkallelse deraf, förenar jag mig tvärtom i tillstyrkan af bifall till den äskade remissen till Lagutskottet, Öfvertygad, att den pröfning frågan der komtner att undergå, samt Riksens Höglof. lige Ständers derefter meddelande beslut i ärnvet skola för HofRåtterne blifva ett kraftigt värn emot hvarje misstänka i denna del af rätt. Den 5 Mar lii. sökande parter, hvilka sakna antingen vilj * eller förmåga, att göra sig närmare underrättade örn verkliga förhållandet, och som uti mötiverne till hvarje handling alltid tro sig upptäcka, såsom orden i det upplåsta Memorialet fallit: ensidiga dsigter och ändamål, eller partisk inflytelse.
Det har från öster till vester en längd af 253 geogr. mil, under det att största bredden, ifrån sydliga spetsen af Schlesien till Östersjön, utgör ungefär 75 mil. Dessutom ligger den vestliga delen, med ungefär ⅙ af rikets arealinnehåll och ¼ af dess befolkning, helt och hållet afskild från den medlersta och östra. I denna vestra del finnas, i Westphalen, på 1,300,000 innevånare 700,000, och i Rheinprovinsen af 2,400,000 hela två millioner katoliker. Denna del är äfven dessutom i seder och tänkesätt vida skild från det öfriga Preussen, isynnerhet Rheinprovinsen, som äfven har sin skilda lagstiftning,4 den fransyska. Likaså egendomlig visar sig den östra delen, då i Posen invånarne nästan alla, 1 million, äro Slaver och till ⅔ katoliker, samt i Schlesien, der blott ⅕ utgöres af Slaver, men halfva invånartalet, 1¼ million, bekänner katolska religionen. Öfriga Slaver äro spridda i egentliga Preussen och Pommern. Betänker man dertill, att Sachsen, Westphalen och Rheinprovinsen, med nära 5½ million innevånare, samt delar af Posen och Pommern endast från 1815 tillhört Preussen, så har man svårt att föreställa sig annat, än att de inre band, som sammanhålla den närvarande preussiska staten, stå i någon öfverensstämmelse med rikets utseende på kartan och dess till stor del heterogena beståndsdelar. För den del af Preussen, som ifrån äldre tider lydt under dess spira, d. ä. i Brandenburg, egentliga Preussen, en del af Pommern och kanske i Schlesien, kan, såsom nämndt, en kärlek finnas för det preussiska namnet och det kungliga huset, för den så kallade store kurfurstens och Fredrik den Endes efterträdare. Men för den andra hälften af monarkien finnes intet skäl att förutsätta något sådant, och hvad en fremling i detta hänseende är i tillfälle att se och höra, gynnar icke en sådan förutsättning.
Jag bör häruppä swara, att 55 Z Niksdagordningen tillärcr Landr-Marskalken att magra proposition, men endast i det fall, dä han skulle finna en wäckt fråga bokstafweligcn strida emot grundlagarnes lydelse; art prösningen deraf således honom och ingen annan - Den 26 Juni!. 839 nan tillhör; akt Constitutions-Utskottet wid sista Riksdag wäl ansett ZS § af Regeringsformen och deruti föreskrifna sätt för behandlandet af Utskottens betänkande» i allmänhet, icke wara lämpeligr Uki Constirukions-fragor, och derföre föresiagir ett nytt behandlingssätt särskildt för dem, men att detta nya behandlingssätt redan af Presteoch BondeStänden wid denna Riksdag blifwit ogilladk, med tilläggning af del sednare, att der ansäge 56 § af Regeringsformen, och 44 § af Riksdagsordningen, sä tillräckligen bestämma alla frägors behandlande och afgörande, som höra till Utskottet, att Stander icke funnit skäl antaga en mera utwidgad gränS för Constirulions-Utskottet. Wid sadant förewekande, och wid jemnförandet af sistnämnde H §, anser jag mig icke berättigad att förklara grundlagarne^ och icke heller att i förewarande ämne wägra proposition. Jag sär således nu framställa följande: Bifaller Ridderskapet och Adeln ConstitUkions-M skottets föreflagna nya redaktion af de 4 första i Tryckfrihets, förordningen? Ropades starka Ja och Nej. ^ Lriherre cederström, ^acob: Det är med förundran jag hört Herr Landt-Marskalkens explikation af wista tz § ur grundlagarna. Det är all, deles tydligt, alt 56 § icke rörer annat, än de allmänna frågor, som i Riksens Ständer plena wäckas, och att 81 H derifrån skiljer grundlagsfra» gor, som endast i ConstitUlionS-Ukffvttet fä wäckae. Jag trodde icke att i en sä klar sak inom ett RikSSländ träffa advokatur. äerr 8zs Den 26 Juni!.
Den caractére, sorn i allmänhet utmärkte de under denna första pari o den uppkomna Tryckfrihetsmålen, torde kunna bedömas sålunda: att de till antalet vore färre, i jemförelse med den senare perioden; att de merendels rörde, antingen sådana Sveriges politiska förhållanden till främmande Magter, som voro ,af ömtålig beskaffenhet, och i an* ledning af hvilka dessa Magiers Ministrar inkommit till vår Regering med klagomål öfver de i den tryckta skriften innehållna reflexioner, eller oek sådana vågade omdömen öfver inrikes ärenden eller händelser, att de ansågos strida emot Samhälls-ordningens grundvalar; att det vill synas, sorn hade nästan alla de åtalade förseelserna beskaffenheten af enstaka fall, utan sammanhang med någon fortsatt plan att bereda vissa politiska-ideer eller åsigter af samhällslifvets gång hos allmänheten, samt att djerfheten i uttryck och vådligheten af några reflexioner, med ett och annat undantag, får mera tillskrifvas ovanan vid begagnandet af den nyss vunna friheten eller ock mindre skicklighet l as författaren, i förening med begäret att väcka uppseende hos läsaren, än någon afsigt att göra skada, eller undergräfva bestående förhållanden; äfvensom: att uti målens afgörande visar sig en tydlig consequens och ett förfarande efter principer, serdeles under den tid, som det vigtiga inflytandet på sakerna i fråga om brottslighet eller oskuld tillkom en ständig* af alla vederbörande oafhängig opinions-myndighet, nemligen TryckfrihetsCom mitten. Under de t Vän ne första åren efter den år 1815 med rättegångs-sättet i Tryckfrihetsmål vidtagna förändringen, blef icke någon åtalad skrift förklarad af Nämnden för brottslig. Det var under loppet af dessa år, sora actioner anställdes emot en Prestman för af honom utgifna theologiska skrifter, hvilka på den tiden gjorde mycket uppseende, och af hvilket slag flera derefter följde på hvarandra; de ansågos af Hof-Caftcelieren för stridande emot vår rena Evangeliska Läras tros-satser, men Juryn* förklarade dem alla, den ena efter den andra, för icke brottsliga.
U institutirtnsUtskottets afsigt varit alt snarare förekomma än bereda oblida mild omen öfver någon sorn säkerligen icke förtjent att se sina åtgärder beskuggas, tror jag dock att sådant kari blifva en följd ar ConstiintionslTtskottets handlingssätt. Jag hein.-täller till livar och en att sjelf afgöra o a någon man af ära finnes, som icke heldre skulle önska att se sina åtgärder rakt framställda såsom felaktiga, än ivndandölj da på ett sätt att omdömet derom mäste förblifva tvetydigt, I förra fallet kan hail försvara sina steg, i det sednare är han ett mål för klander och missnöje, nts-n att Äga tillfälle upplysa om det rätta förhållandet. ÄFfen det\ redligaste och mest förtjer. te mannen kan misstaga sig och göra felsteg. De är<> lättare att inse efteråt än på förhand Men han kan icke dess mindre vara berättigad till allmän aktning och erkänsla, hvilken han ock i sådant fall kan hos Svenska Nationen påräkna, dä han blott har tillfälle, att i dagen lägga sina handlingar och de motiv, hvaraf han varit Den 20 Juli e. m. ledd. Den besynnerliga rigtning detta ä» reride fått och hvartill jig anser ConstittxtionsUtskottet egentligen hafva gifvit anledning, gör att filan lätt kur.de falla på den tankan, att Ledamöter af StatsRådet säkrast Undgå all anmärkning af Riksens Ständer, om de sofvande elier med Wira-Spel förnöta tiden, i stället för att lipp offra den i Statens vigtiga värf. Sådant skall ålmin ds.'toej blifva uppmuntrande för den sorn blott genom egen skicklighet och möda bereder sig vägen lill en bekymmersam och visst icke afundsvärd plats. Då jig för Eder, mina Herrar, vågar framställa mina tänkesätt öfver ett högst granlaga ämne, kan jag icke heller förtiga, att jag an.-eT CoirstiftitionslJtskottet hafva afvikit från en fbreskrifven formalitet uti sjelfva sättet att yttra sig otti Regeringens Ledamöter.
Bäst är om de hafva egna förut. Han, artig i sitt sätt och liksom tiggande långa stjälkar, i annat fall måste de sättas om litet kärlek af Irma, hon, stel och en smula på ståltråd. » Vemishår » är ett fint och trött. vackert gräs, som särdeles väl lämpar sig Ett par år förflöt » på det sättet. Så i sommar hade Irma varit vid västkusten. Tiden hade att sticka emellan blommorna, om dessa ej gått med snigelgång för Brun. Efter hennes hemhafva tillräcklig grönska i egna blad. I komst beslöt han att åter en gång försöka sin blomglasen, som kunna vara j u flere dess lycka, nu kunde han ej vänta längre. bättre, sättas ej buketter — om ej möjli' Det var i kväll precis en månad sedan han gen violbuketter, som likväl ej parera mycgjorde sitt andra frieri. Och motstånd rönte han äfven nu, stackars farbror Jeremias. Förra gånket på ett middagsbord — utan ett par, gen var det ett barns instinkt, som tog sig uttre blommor med något grönt. Modernt tryck i tårar. Denna gång talade hon till honom är att dekorera hela bordet med samma lugnt och behärskadt, som en kvinna, hvilken är fullt medveten om sina känslor. Hon älskade slags blommor i samma färg, men har den nu en ung man, och denne, men ingen annan i personliga smaken härvidlag full frihet att världen, ville hon tillhöra. Han var mycket fatgöra hvilka sammansättningar den för godt tig, så de kunde icke gifta sig på länge, men finner. Och ingen årstid behöfver man nu hvad gjorde det, då de båda voro så unga. Hon mera stå rådlös i fråga o m anskaffande af kunde ej förebrå sig något slags bedrägeri mot Brun, ty aldrig en minut hade hon uppmuntrat denna lyx, blott man har pengar. Blomsterhonom — eller kunde han säga, att hon gjort det? bodarna bjuda till och med under hela den Brun stod där, slagen, tillintetgjord. Så gingo långa vintern — när hos oss middagar, på en gång alla hans förhoppningar och planer baler och supéer äro i sitt flor — på rikei rök! En månad förflöt, utan att Brun en enda gång domar af chrysantemum, rosor, orchidéer träffade Irma.
Det finnes ingen summa, sorn bestämdt för hvarje län kati anslås, ulan anslaget måste såsom hittills vara eli förslagsanslag, hvilket utgår med det belopp , sorn erfordras, och ingenting derutöfver. Skulle något mera någorstädes anvisas , blir sådant beroende på anmärkn. sorn bör föranleda till ansvar för den, som dertill varit vållande. Fi ih. Leijonhufvud, Abrah : Jag anhåller till en början om ursiigt, för det jag möjligen i en omständighet kan komma att yttra detsamma, som jag tror Frih. Cederstiöm åsyftade, men jag fattade icke rätt hvad han sade. Det är i anledn. af Gr. Mörners framställning, som jag ber den värde Grefven fästa sin uppmärksamhet dervid, att den fråga han framställde icke är densamma, som den Utsk. behandlat. Så vidt jag förstår, har Utsk. icke blandat sig i länsstyrelsens administration. Det är icke egentligen de s. k. förvaringshäktena i länen, utan straffängelserna, hvarom här är fråga, och jemväl revisorerne yttrat sig. Jag tror icke, att Fångstyrelsen har någon direct befattning med länshäktena, så vidt fråga icke är om det allmänna inseendet, men detaljerna höra icke dit. För öfrigt är det endast ekonomien i •orrect.-fängelserna och fästningarna, hvarom man Den 15 Maj f. en. hill' velat tala. Jag anhåller att få uppläsa det moment i levisorernes berättelse, sorn omlörmäler detta ämne, oell på hvilket jag tror att StatsTJtsk. grundat sin framställning. Del är något mera motiveradt, än Ulskts betänk., hvarom jag tror att hvar och en kunnat få tillräcklig upplysning, ilai! han gjort sig mödan ali genomögna pag. 164 af revisorernes berättelse.
Friherrarne Wrangel, Henning, och Sprengtporten 3 Jacob Wilhelm j a »höllö, att detta Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet. I anledning hvaraf Haris Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, då flere Ledamöter om en sådan begäran sig förenat, korinne berörde Utlåtande att, enligt 4p §• Riksdagsordningen, ytterligare förblifva hvilande. 156 Den 10 September e. m. Företogs till pröfning Lag-, samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 4 sistiidne Augusti under N:o 55 afgifne, och den 2Q i samma månad f. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 31 , förut meddelte Betänkande angående väckt fråga om utfärdande af de vid sistförflutne Riksdag af Rikets Ständer föreslagne Handelsoch HandtverksOrdningar. Herr von Hartmansdorff} August: Tillstyrkandet i detta Utlåtande lyder sålunda: ”att i underdånig skrifvelse hos Kongl. ”Majit anhålla, att de vid j823 års Riks”dag i underdånighet aflemnade Förslag tili ”Förordniug om Handtverkerierna, till författning om Gerningsmäns antagande på ”Landet, och till HundelsOrdning måtte, ”efter föregången Nådig pröfning, varda ”såsom allmän Lag, till efterrättelse utfärdade, endast med de förändringar i vissa ’deruti^ som uti den i i denna månad ”afgifvet Utlåtande j rörande ändringar, ”rättelser eller tillägg i 1800 års Lego”Stadga, Utskotten föreslagit." Sora nu Ridderskapet och Adeln i Plenum den 7 dennes e. m. återremitterade förslaget till LegoStadgan, och det kunde hända att, vid sluteliga afgörandet, förändringar i Utskottens Förslag vidtogos; så skulle ordalagen i detta Utlåtande ingalunda passa till verkliga förhållandet. Jag anhåller således, alt Den io September e. ra. ifrågavarande Utlåtande måtte få hvila, tills den förra frågan från Utskotten återkommit.
Adeln ensam skulle mista en rättighet, som i vår Jury är förbehållen åt tvister om patenler, vanligtvis utan allt värde, och som är, med kraft af grundlag, förvarad ät skändaren af religion, af Konung och af medmenniska!'! Hvarföre, om denna rätt vore föråldrad, om anspråken på våra domares uplysning och rättrådighet, dem Utsk. åberopar, vore af alla erkända likasom af mig, hvarför icke då böl ja med uphäfvandet af Jury, en inrättning som aldramest sätter dessa egenskaper i tvifvel? Hvarföre icke dernäst angripa de andra Ståndens vida större nndantags-lagskipning ? Men denna rätt kan icke blifva föråldrad, emedan den hvilar på en ren och outrotelig naturlag, som nu, mera än någonsin, synes vinna i styrka. Ty se vi icke sammanhållningen inom hvarje klass blifva dag från dag starkare och starkare; se vi icke anfallen på de olikartade blifva mer och mer bittra; och framlyser icke derigenom en skenbarlig nödvändighet, om rättvisa skall finnas, att icke i lagskipningen lemna åt den ena väldet öfver den andra ? Jag har vid början af mitt anförande sagt, att detta vore händelsen, förnämligast hos dem, som stå lägst i humanitet. Hos R. o. Ad. har deremot denna klass-kärlek snarare för litet än för mycket ägt rum. Ständigt hafva Ståndets ledamöter framhjelpt andra på embetsmannabanan, ganska ofta belönade med otack och förföljelse; ouphörligt har Ståndet gifvit andra klasser tillfälle att på dess bekostnad förvärfva förmögenhet; riksdag från riksdag har Ståndet, bevekt af oriktiga förespeglingar om Rikets fara eller om MedStänders behof, eller bevekt blott af sitt ädelmod, efterskänkt den ena rättigheten efter den andra. Det är i sanning högsta lid att detta uphörer; ty det är icke Adeln som af Adeln bortskänkes; han bortskänker rikets lugn och tillvaro, hvilka icke, utan genom detta Stånd kunna finnas. Med beräkning har jag icke velat till vederläggning uptaga åt sk. af de skäl hvarpå Utsk. stöder sitt tillstyrkande.