Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och ffulle nägon, efter of wan - Den 16 September. 539 »an anfLrbe slutledningar, till en upplysande grund mer fdr sin öfwertpgelse, wäcka ben fräga, om wär mening, dä wi förcflogo de stadgande» i Constitutionen, hwilka röra Regcringsmagtcn, werkeligen war, att Stats -Rädcn borde wara i möjligaste mätto xermsmenie, dä, fastän wi ock wore ensamme innehafware af wär hemlighet, skulle ändock moraliteten bjuda otz förklara, att sädan war denna mening; och i alla fall skulle wi ej kunna neka det för otz sjelfwe. Men, torde man inwända, om ett eller annat Stats-Räd i wigtiga befattningar wore fränwarande, sä skulle, hwad ganska skadligt är, Regeringen möjligtwis kunna blifwa owerksam. Detta motskäl är utan twifwel mycket betänkligt. Jag har deruppä ej annat att swara, än att personer altid böra wika för grundsatser, och bland grundsatser den wigtigaste altid räda öfwer de öfrige. Denna wigtigaste synes mig här wara den, att grundlagens föreskrift mä estcrlefwas, efter bokstafsmening?», ber den är klar, och i »vidrigt fall efter ande-meningen ärligen tolkad. I förewarande fräga finnes endast den sednare: dea mä dä upplösa knuten: och dä bet bör wara en äfwen gällande grundsats, att Styrelsemagten aldrig kan afstadna, bekänner jag mig i Grundlagen ej finna annan upplösning häraf, än den, att Stats-Räden aldrig mä wara fränwarande sä, att owerksamhet möjligen kan Inträffa.
Derjemte hemstäldte Herr Landt-Marfkalken, om icke SiatsUtskottets nu bifatlne betänkande, borde, i afseende pä hwad bewillningen rörer, med Bewillnings Uk> skottek communiceras. Bifölls. friherre ^äannerkeim, I^ar8 AuZust, som sig anmälte, erhöll ordet, och upläste etk sä ly. Lande: Wördsamt Memorial! Ridderskapet och Adeln har nu genom bifall till Stats Utffoteks betänkande af den 19 Julii rörande Niksgälds-Contoirets enskilta, samt dest och Statsnverkets samfälte penninge behof till grund för bewillningens bestämmande, bifallit ert anflag af Zoo,yQy R:dr Banco att, wid högst trängande behof anwandas till ränta och afbetalning pä län som dera till zach millioner kunna uptagas. Det. ta ansiag är en följd af bet äfwen bifallne StatsUtskottets betänkande af den 8 Julii, hwaruti af Utskottet, med anledning af 7-de puncken i Konungens nädiga proposition om utrikes gulden, är anfört: att dä största delen af riksgälden icke mera fordrar något serskildt anflag, Utskottet will för. moda, att, derast Riksgalds-Contoiret förar 1813 och följande axen får sig anflagit af bewillningen, hwad för Contoiret till upfyllande asbest öfriga förbindelser ar oumgängeligt, en ärlig summa af zyO,Os» R:dr Banco skulle wid Rikets högst trängande - gande behof kunna blifwa akt tillgå, i den afsigt Kongl. Majus nådiga proposition af den z Junii omförmäler, såsom rönta och amorlisiemenks fond för ett till uptagande län af z till högst 4 millioner R:dr Banco. Men hwarken genom denna förberedande anstalt eller i annan wäg, finner jag etk bestämdt och tydligt hvar wara lamnadt pä ?:de puneten i Kongl.
Jag anhåller således alt nej-propos. blir afslag på betänk. och ja-propos. återremiss. Hr Rääf: Jag förenar mig i den anhållan, som Hr Printzensköld nyss framställt, enär jag också varit ibland dem, som yrkat afslag på betänk. Frih. Raab: Då nu frågan är att besluta om hvad som skall blifva kontra-propos., så lärer väl Hr Frih. o. Landtm, helt visst, i öfverensstämmelse med hvad som förut är yttradt, vid propos:nas upställande intaga återremiss uti ja-propos. och uti kontra-propos. bifall till betänk, med Frih. Stjernstedls amendement emedan det står närmast i ordningen. Deremot torde det för hvar och en, som yrkat derifrån afvikande åsigter, nemi. Hr von Hartmansdorff, som vill bifalla amendementet med undantag för boställen, och Hr Printzensköld, som vill afslå betänk, stå öppet att emot en af dessa propos:r begära votering. Gr. Lagerbjelke: Då Hr Frih. och Landtm, för Ståndet refererade de olika propos:ne, som under öfverläggningen blifvit be - Den 12 Mars f. m. 367 gärda, voro desamma, om jag icke orätt påminner mig 5. Af desamma är öfver den l:sla redan beslutadt; propos. på bifall är nemi. afslagen. Den andra eller återremiss är med ja och nej besvarad. Derom skall nu voteras. Då är gifvet, att det beror på Ståndet, hvilken af dessa 3 återstående propos:r skall blifva kontra-propos. Alt endast afslag dervid skulle komma i fråga, vore att bestämdt förqväfva de ledamöters meningar, sorn yrkat på en af de andra proposma. Det är således gifvet, att derest den ordning skulle följas, hvaruti Hr Frih. och Landtm, refererat proposme, så skola de framställas efter hvarandra med hemställan om Ståndet vill hafva dem lill kontra-propos. och den, som då vinner Ståndets bifall till kontrapropos. , blir det också.
Sådane kraf äro oftast följden af stridigheter om fordringarnes riglighet, men icke af oförmåga att dem betala. I alia fall kan dylikt ej utmärka någon brist på tillgångar för ifrågavarande ändamål, eller blifva någon grund Den 2 O c tobe r f. ra. 43 för Statsregleringen. Jag tillstyrker bifall å Utskottets förslag. Friherre Anckarsvärd: Jag hade så gerna velat förena mig med Friherre Cederström i förra delen af hans senaste yttrande; men jag kan det icke, sedan jag hört honom utsträcka det för långt. I stället hemställer jag till Friherre Wrangel, om ej de tvänne opinionerne kunde förenas. Jag tror med Friherre Cederström, att det icke är för Rikets Ständer lämpligt, att vilja föreslå ändringar i Kongl. Maj:ts beslut om Armeens organisation. Deremot synes mig vara rigligt, att afslå Utskottets tillstyrkande, alt på Stat uppföra anslag för ÖfverCommendants-Expeditionen. Då blifver propositionen endast till bifall eller afslag å hvad Utskottet i denna del föreslagit. Men om Friherre Wrangel vill göra sin opinion gällande, att Ridderskap pet och Adeln borde besluta ÖfverCommendants-Expeditionens upphörande, skulle vi härom få två om icke tre voteringar, som jag tycker kunna undvikas genom mitt project. Beviljas ej serskildt anslag på stat för ÖfverCommendants-Expeditionen, så måste omkostnaderne för densamma, ifall Kongl. Maj:t vill den bibehålla, förmodligen såsom hittills utgå af besparingarne, men icke, såsom Friherre Cederström , troligen af misstag, sagt, af öfverskotten å Statsinkornsterne. 44 Den 2 October f. m. Friherre Wrangel: Min tanka har aldrig varit att bestrida Kongl. Majrts rättighet, att efter behag förordna om sin Ar* mees organisation. Jag har blott velat säga, alt anslaget på stat för en serskild ÖfverCommendants-Expedition ej behöfves, då någon sådan förut ej fanns, och de dithörande ärender dock förvaltades lika väl. Friherre
– Ibland kändes det, som om hon kröp in i ’honom – som han måste tänka och känna som hon ... Det var det värsta – och ingen förstod honom. Han försökte berätta om sin kamp för fastern – men hon bara bad honom vara tyst – och när han försökte ändå, blef hon ond och satte honom senapsdegar under fötterna ’för att dra från hufve’. Se’n dess behöll han sin ångest för sig själf. En dag infann sig prästen, för att göra slut på skandalen, men det gick inte honom bättre än nämdeman. Johanna svarade fräckt, att hon rådde göra som hon ville, och när han slutligen tvingade sig in till Karl Johan, fick han inte något medhåll där häller. »Hon ä’ ju så godt som enka», sade han ursäktande. Prästen gick i fullt vredesmod. ’När pligterna voro påtagna, skulle de uppfyllas. Det var efter lagen.’ Ja, Karl Johan hade reda på hela ’paschasen’ för längesedan. Väggarna voro tunna, och de generade sig inte. Han visste ju också, att hon var i sin rätt, när han låg där han låg, men han tyckte ändå – att de kunde ha dröjt. Det var bara det, han tyckte – att de kunde ha dröjt... Numera vände han alltid bort ögonen, när Johanna var inne, ’alldeles som han skammat sig öfver att lefva så länge andra till besvär’, sade Johanna. Ja, han skammade sig – men inte öfver det, för sådant fick man ta, som vår Herre gaf. – Han visste häller inte riktigt öfver hvad han skämdes, men skämdes gjorde han. En dag blef det ett häftigt uppträde mellan fastern och Johanna. Johanna hade en gång ’på skämt’ sagt, att hon hade lust att ge gubbkräket litet hvitt’ i kaffet, för att bli af med honom. Och nu inbillade sig fastern att hon hållit ord. Johanna nekade. I vredesmod slängde hon omkull kaffepannan i askan; det blef en förfärlig villervalla. Trätan hördes in till Karl Johan, och fast han bara otydligt fattade innehållet, så tyckte han ändå, ’att det blef så hämskt’. Från den tiden fick han en vana att ligga med täcket draget öfver hufvudet, utan att hvarken svara eller tala, annat än när lille Hans var i rummet.
'Örn man meu tillämpning af 106 elier 107 §. §. af Regerings-Formen ville påstå, att Correctivet emot dylika öfverträdelser af Konungens Föredragande redan der finnes stadgadt, matte, om så är, detta Correctiv föga gagna, enär ersättning för de 2 Millionerne Rdr säkert alldrig kunde gifvas af deri felande; Och, så vida Magazins Directionens befattning är alldeles olik Stats Contoirets deri, att den förra skall åsyfta Fondernes bibehållande, alltid utan förminskning, derest Verket skall kunna fortfara, rrien det sednare deremot blott har att till bestämda ändamål årligen utbetala hvad sorn fås in, så långt det räcker, måtte ett förvarings-medel emot Fondernes förminskning, i afseende på Magazins-Ditectionen, vara att anse lämpligast, när deremot ett Correctiv allena eller bestraffning för den felande, i afseende på Stats - Contoirets förvaltning, kan vara till" räckligt.” ”Jag har länge ansett Magazins-Directionen för en olycklig Inrättning i vårt Lagd och jag bekänner att jag vid våra första öfverläggningar uti Högloft. Afdelningen yrkat dess upphörande derföre, att dess Spannmåls-hande! hittills nästan alltid slagit ut med förlust, att den Stats-Uiskoltets Bttiinkandert. *917 deremot skolat söka siri vinst uti Brännvinsbränning af blott strid Säd, drifven i stort till Landets skada mera än gagn, att den qväft enskildta Handels-speculationer och loflig industri, att den genom Spannemåls - undsättningar, ofta öfver verkeliga behofvet, till låga pris och på Credit , snart sagdt uppmuntrat Landtmannen tiil lättja, till liknöjdhet att sjelf skaffa sig Säd för året och art i stället sälja eller bränna upp sin Säd om hösten, hvartill jag vilie lägga den bedröfllga erfarenhet, sistiedit år lemnade, att nemi. hungersnöd då var för handen i flere orter och i min ort endast derföre, att man väntade lofvad Undsättnings - Spannmål; Jag vill dock icke bestrida att
Den 9 Julik. i2gk bibehållande af ordning, säkerhet och ett noggrant afseende pa enstildtas rätt och allmänt wal, hwartill stuteligcn kommer, att denne förändring synes stri, dande emot Swensta Nationens lynne, saint förutsätter en kullstörtning eller rubbning af nu gällande och beswurne Grundlagar och deri bekräftade rättigheter; En omständighet, som ensam, utan alla andra betänkligheter, stall stadgat Commirteens öfwertygelse, att detta Project icke kan förestås, såsom anwändbart och antageligt. Sedan Commiltöen salunda anfört det Hufwudsakeliga af de inkomne Berättelsernes innehall, förmäler Committöen, att wid en allmän blick öfwer Rikets Styrelse, Werk, tid efter annan tillkomne under gansta stiljaktige omständigheter ifrån de närwarande, > sa i anseende till Rikets område, folkmängd, Näringar och tillgångar, som deraf upp, kommande behof af Embetsmanna biträde, har det icke undfallit Commitlöen, huru atstillige, efter deke olika förhallanden lämpade och af Riksens Ständer i deras underdåniga hemställan asyftade förändringar skäligen kunde äga rum. — Committöen har äfwen, till närmare utredande deraf, och som en följd af Kongl. Majas Nådiga Befallning, till nogare granskning förehaft de ifrån Collegierne och öfrige Allmänna Werk insände Berättelser, men derwid snart funnit, huru, med bibehållande af nödig säkerhet och ordning wid de allmänna Ärendecnas handhaswaode, någon hufwudsakelig förändring med de Werk, hwilka besättningen dermed nu tillkommer, icke kan uppgifwas och än mindre brinaas till en för det Allmänna förmånlig werkställighet, utan att de Economiste Författningarne förut undergå en nödig granskning och erhålla en till enklare behandling af ÄrenBihang. N:o der - 1282 Den 9 Julli. derne ledande förbättring.
Detta förekommer mig sa mycket swcirare att utleta, som da Kongl. Maj:t i Nader insett att Tull-Taxan, Accis: Stadgan och flere TullWerket rörande Förordnanden fordra en efter tiden lämpad rättelse, Kong!. Maj:t äswen med anledning deraf, förklarat sig i Nader wilsta uppdraga at en särstild Committse af kunnige och erfarne Man, att utarbeta och i underdånighet förestå hwad soin erfordras till en sadan »verkställighet af en med Landt - Tulls , Uppbörden förknippad Tull-bewak, ning, som i möjeligaste matto betrvggar Kronan fördel och de Trafiquerande beqwämlighet, samt asböjer vordningar och understes. Delje arv de Reflexioner, som icke kunnat undfalla mig wid ashörandet af det Betänkande Högloflig^ Utstottens Afdelning sammanfattat. — Och jag får med all aktning för de upplysta och wärdige Ledamöter svin i Betänkandet deltagit förklara, att jag icke finner mig mindre än vfwertygad, att Statens och del Allmännas sanna Interesse och fördel äro förenade dermed, att den blifwande Bewillningen för Personer, Egendom och Näringar stall blott och endast för föreburna, orsaker af Trafiguerandes begwamlighet och misstroende att handhafwande af Den zo Julik. 207; förbättrade Lagar ej stola utrota obehörige förfördelanden af Tull - Betjente, förhöjas med minst en femtedel utan art, som förslaget innehåller, den Skattstyldige stall kunna af dess Debet-Sedel inse orsaken, hwarifran denna kännbara och betungande tillökning uppkommit.
Endast expropriationskostnaderna för de banor, som äro vid denna riksdag föreslagna, gå till öfver två millioner. 182 Den 9 Maj e. m. Det är nemligen för den östra banan . » » södra » » Stockhom—Giresta 105.000 rdr. 100.000 » 283,550 » » Giresta—Upsala 112,750 » Således är det måhända icke förspilld tid att undersöka huruvida man skall efterskänka allt anspråk på dessa medel eller icke. I fall, såsom vi hafva anledning att förmoda efter det yttrande, som Finans-Ministern afgifvit på förmiddagen, man icke har lnst alt upplåna mera medel än K. M:s Propos. uppgifver, så skulle det lätt kunna hända att en eller annan bibana blir utan anslag, derför alt man icke fästat nog uppmärksamhet på denna fråga. Hvad verkställigheten beträffar, så har man å ena sidan anfört, att det skulle vara svårt att reglementera derom, och detta medgilves villigt. A andra sidan har man likväl redan försökt alt uppgöra regleinentariska stadganden och dessa halva alla visat sig mera eller mindre misslyckade. Jag är för min del öfvertvgad om att denna sak reder sig bäst, om man icke reglementerar alls. utan låter den verkställa sig sjelf. Bifaller man Ulsk:ts beslut, hvilket jag icke vill förstå så, som det här blifvit tolkadt. nemi. att man skulle kunna ålägga någon en beskattning, — ty kan det så förstås, så skulle jag motsätta mig denna sak och anhålla om punktens återremitterande, — utanom man tager den så, som Frih. af Ugglas sagt att Ulsk:ts mening varit, så tror jag, att om saken får reglera sig sjelf genom Irivilliga bidrag, så går det lira. Afven skall då den jord, som erfordras och som skulle betalas af kommunerna, fås för mycket bättre pris, än om staten skulle expropriera den, i hvilket fall de enskildta jordegarne nästan alltid uppskörta staten på ett skamligt sätt. Genom att antaga Utslcts förslag, skulle man, enligt min öfvertygelse, h. o. h. slippa ifrån ett sådant prejeri.
Flera sådana grurid lagsvidrigheter, som den ifrågavar., hafva ägt rum utan att jag reserverat mig deremot; men orsaken till denna min underlåtenhet har varit den som jag nyss nämnt, nemi. att dessa grundlagsvidrigheter blifvit någonting så vanligt, att jag ansett det onödigt alt deremot reservera mig, då det icke skulle tjena! till något. Denna gången reserverade jag mig endast för att instämma uti Frih. Ridderstolpes reservation, hvilken jag ansåg lagligen grundad. Detta är det enda jag anser mig böra svara i anledn. af Hr von Hartmansdorff^ sednaste erinran. Lades på bordet nedannämnda från Utskln inkomna mern. och utlåtm, nemi. från ConstitutionsUts kottet: N:o in, ang:de förloppet af voteringar inom förstärkta Consl.Ulskoltet; JN:o ii3, med förslag till ändring af Reg.F:ns 17, 11 och 106 §§; lS':o 114, i anledn. af R. o. Ad:s och BorgareSt:s yttrande rör:de Const.Ulsk:s mern. W:o 87; S t a t sU t s k o 11 e l: N:o 5a8, i anledn. af Hr Kjellbergs motion om belöning för den, som med ett fullständigt moliveradt och till sina hufvudgrunder antagligt representationsförslag till Rikets nästsa mmanträdande Ständer inkommer; JN:o 5?.g, i anleda, af väckta motioner ang:de statsanslag för fattigvården i de Rikets städer, hvarest garnisoner finnas förlagda ; N:o 53o, i anledn. af erhållna återremisser å StatsUtsk:s mern. N:o 4^15 N:o 538, ang:de ifrågaställd restitution af de sedan år 1819 af rotehållarne vid Uplands reg:te erlagda klädpen ningar; Bevilln-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.- Utskotten:
Äfvensom dervid iderbörande Län-Sökanakttages, att elt Larf, sorn rle af Repartitions-Listan den ena terminen erhålerforderlig del, då de, l'r t Låne-biträde till minsotn till understöd be-dre belopp, må vid ett rättigade blifvit, föranannat tillfälle undfå störstalte örn Låne-Handlinre, så framt ansökningar gärdes corripletterande derom inkommit, på det och insändande till Rånatt Lane-Surnmorne må ko-Styrelsen, med bellö- efter eri någorlunda jämn rige säkerheter försedde. fördelning spridas och Till Banken ingå ej nå- komma hela Riket till gre vidare Handlingar, nytta, som röra den Ekonomiska undersökningen i målet. 11). I den mon Lånen utfalla och ej af Lånsökanderne eller deras Ombud utqvilteras , blifva de genom Commissariatets försorg afsande till samma Auctoritet, från hvilken Låne-handlingarne inkommit. lö. Hvarje är afgifve den, som Odlings-Lån ) Banko-Utsiottets Betänkanden. 371 erhållit lill, l änets Hushållnings - Sällskap en korrt beskrifning om Arbeteis fortgång, besannad af de förre Besiglningsmännen eller andre närboende välkände och besutne män. Af Hushållnings - Sällskapet heror det att pröfva om , och huru ofta (dock ej mer än en gång om året) sådan uppgift genom serskild besigtning cons rolleras hör. 17. Desse uppgifter kunna af Hushållningssällskapet äskås, sträckte äfven till afkastningens utsättande för vissa år; dock ej öfver Fem ifrån det att Odlings-företaget anses fullbordadt. 18. Controllen i denna del stanne i Orten, och vare fästad vid Hushåilmngs-Sällskapets serskilda ansvar. ig.
Att maximum för den del af Bankens skuld, som icke motsvaras af dess metalliska cassa, skall hållas vid 20,000,000 r:dr (se § 51) i st. att den enligt betänk. N:o 29 skulle utgöra 22,000,000 r:dr. 4:o. Att Bankens Fullmäktige få rättighet uppköpa vexlar, dragna på Hamburg och Altona, hvilkas belopp deponeras hos godkände handelshus i dessa städer, utan att inberäknas i det för Bankens metalliska cassa fastställda minimum af 2,500,000 r:dr sp., hvilket minimum sålunda höjes med motsvarande belopp (se § 54). 5:o. Alt Bancofullm. erhålla rättighet, när Bankens metalliska cassa nedgår till detta minimum, att upptaga lån å utrikes ort lill ett belopp af till och med 3 millioner r:dr silfver (se § 61). 6:o. Att R. St. hos K. M. i und. anhålla, det K. M., uppå Bancofullmäktiges anmälan i ämnet, ”i nåder täcktes låta bemedla det af Bancofullm. för Bankens säkerhet nödigt ansedda lånet, under den form, som för ändamålet kan finnas erforderlig; samt alt, å ett sådant lån meddela dess nåd. garanti” (se § 62). 7.0. Att Bancofullm. erhålla rättighet att minska Bankens ute - Den 10 April. 217 utelöpande sedelstock, när denna öfverstiger det förhållandet, sora i en väl ordnad bankrörelse'bör äga rum emellau sedelstocken och den metalliska cassan, samt att för detta ändamål använda följande medel: a) Minska utlåningen genom Handelsoch Näringsdisconterne, och afslå ansökningar om nya creditiver; b) Försälja innehafvande obligationer, eller ock upptaga lån emot räntebärande förbindelser; c) Vägra nya lån i de öfriga grenar af Bankens lånerörelse (se § 63), äfven när säkerhetshandlingarne äro goda.
Ett lär dock vara klart för hvar och en som med uppmärksamhet genomläst förestående märkliga artiklar och begrundat deras innehåll, nemligen att, ur hvilken synpunkt saken betraktas, och hvilka åsigter man än må hysa om det företrädesvis statskloka uti att redan på förhand binda sig genom traktater och derigenom afhända sig sin frihet att i blifvande krigiska förvecklingar välja sin position, eller att, beredd på alla eventualiteter, utan fjesk, lugnt afvakta händelsernas gång och på det for landet fördelaktigaste sätt handla i öfverensstämmelse med inträffande förhållanden — att, säga vi, fredens bevarande mäste vara lyckligast för oss lika som för hvarje annat land, och att således det önskligaste vore att Sverge-Norge, under kommande europeiska krig, framdeles, såsom under de senaste 70 åren, intoge en neutral ställning. Är detta resonnemang riktigt, så borde väl de styrandes fosterlandskärlek afhålla dem frän hvarje steg som kan leda till inblandning i krig med deraf följande olyckor och risker. Och på grund af h. m: t konungens i trontalet vid 1888 års riksdag uttalade förhoppning, » att det skall lyckas ömsesidiga bemödanden och allas kär-lek till freden att på ett för Europas lugn tryggande sätt tösa ännu sväfvande frågor », våga vi äfven hysa den förhoppning, att det icke må befinnas oundgängligen nödvändigt att Sverige ingriper i lösningen af de » sväfvande frågor » som hota Europas lugn, utan att det må lyckas stormakterna, vår politiska obetydlighet förutan, arrangera tvistepunkten sig sjelfva emellan. Men om äfven, enligt herr — er: s — åsigt » Ryssland aldrig öfvergifver tanken att bemäktiga sig den skandina Ur Dagens Krönika. 23viska halfön », så finnas så många skäl — ur den europeiska jämnvigtens synpunkt — som tala för att något sådant icke kan tillåtas af de andra makterna, och under alla förhållanden stå vi rena inför historien och våra efterkommande, om vi icke förut gripa till vapen utan låta ryssame anfalla oss.
Ett så beskaffad t arbete kan jag icke bifalla, och jag afstyrker således LagUtsk. att tillstyrka detsamma såsom onyttigt och öfverflödigt. Ännu en fråga återstår, som måhända är den svåraste af alla, den nemi. att finna medel, huru man skall tillvägagå för att i grundlagsenlig ordning granska ett lagförslag af den omfattning, att denna granskning måhända skulle medtaga längre tid, änden för en riksdag vanliga. Härvid mötes man af den stora svårigheten, att vår närvarande grundlag föreskrifver, att en propos. 0111 ändring lili lagen, som af ena Statsmagten framställes, skall, för att vara gällande, af den andra Statsmagten antagas vid samma riksdag. Jag vill icke tillåta mig att uppgifva något medel för af hjelpande af denna svårighet; meri jag vill blott tillkännagifva, att jag, för min del, anser för sådana fall, som fordra enhet i grundsatser i förening med enhet i redactionsform, fyrdt Iningen i Representationen vara hinderlig. Om deremot fyrdelningen kunde förändras, om man kunde sammangjuta Representationen på ett rum, så lider det intet tvifvel, alt en sådan granskning kunde lättare verkställas. Äfven med en så stor Representation som vår tror jag då, att granskningen vore möjlig, och jag tror det derföre, att jag är ölvertygad, alt, om Representationen sammankomme på ett rum för att granska Den ii Juli e. m. 3ö ett så vigtigt ämne, mången stämma då vortf tyst, som i annat fall yttrade sig; ty det är icke så lätt att träda upp oell granska en så beskaffad lag, der den ena §. skall stå i harmoni med den andra, om det skall blifva ett helt, hvarföre äfven de personer, sorn skrifvit arbetet, borde vara tillstädes för att med upplysningar leda granskningen. LagUtsk. har sjelf uppgifvit, huru det tillgick vid 1781 och 1734 årens riksdagar, då vår nu gällande lag antogs. Det skedde på detta rum, i närvaro af alla 4 Stånden; men man hade en ledning af den enighet, som rådde inom Konungens Bodkammare för justitieärender, d. ä. Riksens