Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, som anser de af Herr Grefve Spens sålunda framställda förslag ofelbart leda till fullkomlig controll å den influtna uppbörden, helst serskildt kunde meddelas nödiga föreskrifter, i afseende å verificerande af Siats-Utskottets Utlåtande, N.o 1"]0.' dét' belopp,.som efter uppbördsstämmans slut funnes obetaldt, samt undanrödja de flerfaldiga olägenheter och någon gång förluster för de skattskyldige, sorn åliggandet att anskaffa Iläradssk rifva rens annotation å Kronofogdens q vittencer medfört, äfvensom att, på sådant sätt, en vida ändamålsenligare conttoll å beloppet af de vid redovisningstiden utestående allmänna krono-utskyldérne skulle vinnas, än genom de* nu anbefallda restlängderne, har funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att berörde föreslagna åtgärder må varda vidtagne och de närmare föreskrifter, som i följd deraf kunna erfordras, af Kongl. Maj:t i Nåder meddeldte 7:0" Angående • ifrågaställa förändring' uti terminen för uppbördens redovisning, samt förenkling uti Landsboks-räkenskaperne och deras tidigare af gifvande. Herr Grefve Spens, C. G., har jemväl, under* åberopande af de serskilda af Hérr Grefven väckta motioner, åsyftande förändrade stadganden, i afseende å Uppbördsoch Redogörelse-Verket, hvilka* dels här förut äro omförmälde, dels till Bevillnings-Gtskottet remitterade, anfört, huruledes då, i händelse af bifall till dessa förslag,.
Hr Rosenblads påstående, att denna fond skulle hafva blifvit minskad med 840,000 r:dr, grundar sig derpå, att han först beräknar såsom en laglig tillgång en summa af 350,000 r:dr, som Bancofullm. sjelfvo — jag vet icke på hvad grund — beslutat skola användas i discontväg. Alt nu återlemna denna summa till den fond, dit den hörer, kallar han att minska disconlrörelsen med lika mycket. Hrr Fullmäktige hafva äfven vidtagit en annan åtgärd, som jag, lika med föregående talare, icke kan finna vara grundad hvarken pä bancoreglem. eller på något annat R. St-.s beslut, den nemi., att de hafva lagt räntan af dessa 8 millioner r:dr till capitalet och sedan ullan t alltsammans. Men, mine Hrr, hvartill skulle ett dylikt förfarande slutligen leda? Jag hemställer om icke Utsk. bort söka förekomma sådant för framtiden. A andra sidan har Hr von Troil sagt, att vi hafva ökat discontrörelsen med 500,000 r:dr. Sådant är likväl icke förhållandet, emedan, för att öfvergå från det militära till det diplomatiska språket — vi hafva följt Metternichs princip, att söka bibehålla status qvo. Vi hafva bibehållit fonden vid dess nuvarande belopp. Tabellen utvisar, att 304 Den 12 April e. m. den summa, som för närvar, från detina lånerörelse är salt i omlopp, ulgör 9,059,801 r:dr. För alt göra summan rund, liar Utsk. föreslagit 9,000,000 för disconternes räkning. Ulsk. liar sålunda gålt en medelväg emellan de begge ylierligheterne. För min enskilda del anser jag visserligen, att det hade varit bäst att, om man kunnat, minska detta slags creditrörelse, emedan detsamma, enligt min öfvertygelse, verkar högst skadligt på landets moralitet i allmänhet. Såsom ett bevis derpå ber jag att få nämna, att Stockholms
Jag behöfver ej neka mig det nöjet att finna en så ringa ersättning, som ett oskyldigt galanteri. Men Waldemars grundsatser äro stränga i detta afseende, och mig tillkom det väl, som hans fästmö, att derpå göra afseende. Fästmö! detta uttryck är i vårt förhållande icke det rätta, tror jag; ty att icke allt är som sig bör, har jag bemärkt, mer än jag för mitt lugn finner nödigt. Vore det dock annorlunda! Men som det nu förhåller sig, finner jag ryttmästaren vara en rätt välkommen afledare för den ledsnad, som plågar mig.” – Sålunda tvistade pligt och fåfänga med hvarandra, och den senare behöll platsen, såsom vanligt. Vi återvända till Waldemar, och göra honom sällskap på Borgmästarens soiree. Själen spänner alla sina krafter till flykt, och längtar efter morgonens vingar. Bulwer. Början af Juni var inne. För Waldemar framskredo veckor och månader lika enformigt. Hans läkarekall gaf honom tillräcklig sysselsättning, och skänkte honom äfven en och annan verkligen glad stund, sådan hans varma, menniskoälskande hjerta kunde njuta, då han för mången fattig slägt räddade husfadern eller en mor åt faderlösa barn. Deras tacksamhet var för honom en stilla högtid, en ros bruten af den stängel, hvars få återstående knoppar lofvade en ovansklig skörd åt egaren, hvilken ur den fordna rika kransen af sina minnesblommor kunnat bevara endast denna telning. Men detta var också allt. Hans vänner funno ej mera i honom den liflige, glade sällskapsmannen. I de kretsar, der han fordom utgjorde medelpunkten för all trefnad och allt behag, längtade man förgäfves att se honom inträda. Och kom han någon gång, så uttömde man sig fåfängt i gissningar öfver hvad som kunnat i den grad förändra hela stadens favorit, den gode, muntre doktorn. Enligt rykte skulle det unga fruntimmer, med hvilket han blifvit förlofvad, vara ett ideal af all fullkomlighet. Detta borde således vara en orsak mera för honom att vara glad.
Nuj:t, llädunester 8ä80m ilittill8, sä i tullt mätt åtnjuta, att il08 nutionen väelie8 llärleil oell 8mu1l sor denna l;on8t; oell 8ä dunt uter luter 8ig ej göra, utun genom ett ostu ujljlrejludt 8uint nä8tan till vunu oell loellos lllisvit u8liudunde us 8>iönu Iion8tarlleten. 8uduna lorelinnar; Iliand I<.ronun8 tiilllöriglleter, men cle äro, enligt livad Ösver-Inten<Ient8- Omlletet l underdunigllet 8liull llär neclun närmare u^jl1^8a, iclie i tillttänd utt för ullinunlleten vara tillgängliga oell jlulrullu llögt Ilättre u^jl8tällning, ordnande oell värd. Oersörutun, utun detta mägtiga iljelslmedel till Iil>N8tIlildningen8 l>es> umjunde, sore8täller 8ig Ösver-Intendentt-Omlletet livad, 8om sor detta vigtiga ändamål göre8, vara, atmin8tone till vä8enclt1ig del, förlorad moda. llltt under 8aduna om8tändiglleter den utus Killet8 8tänder väclita lräga om anläggning us ett l^utional-mu8eum ur ösveren88tämmande med tid8- andun8 loal, ^1ullullull us lörevurande ldrllällunden 8uiut i llög8ta grad förtjent us Oder8 lxongl.
Jag vill icke nämna, såsom ett bevekande skäl derför, att Assessorn Törneman äger hustru och många barn, som påkalla hans omsorger. Skillnaden emellan den lön han hittills åtnjutit och den, som lian hädanefter skulle få uppbära, är så betydlig, att det måste i ganska väsendtlig mån inverka på bans ekonomiska ställning. Detta utgör ett ökadt skäl för anslag utaf den större summan, och jag vågar vördsamt tillstyrka, att R. o. Ad., med ogillande af StatsUtsk:s tillstyrkande, bifaller, att Assessoren Törneman må få tillgodonjuta på Rikets indragningstat den lön, som han primitivt har tillgadonjutit nemi., 777 r:dr b:co. Frih. Cederström, Jacob: Den siste värde talaren har 360 Den 22 Februari. synbarligen icke genämläst SlatsUtsk:s betänk.; eljest hade han omöjligen kunnat tillstyrka II. o. Ad att upprifva ett redan fattadt beslut. StatslJtsk:s betänk, innehåller nemi., att R. o. Ad. redan har bifallit Ulsk:s första betänk., samt att Ulsk. vidblifver sitt förra utlåt. Detta betänk, kan således icke här föranleda annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. De öfriga Ståndens beslut komma att bestämma huruvida R. o. Ad:s beslut blifvit gällande eller icke; men R. o. Ad. kan icke vid denna riksdag på sidan om grundlagen upprifva sitt redan fattade beslut. Hr Printzenskjöld: Om Frih. Cederström hade med tillräcklig uppmärksamhet afhört milt anförande, så tror jag icke alt han hade gjort mig den förebråelsen, att jag icke hade genomläst Ulsk:s betänk., emedan jag uttryckligen förklarade, att jag önskat det Utsk. hade fästat det afseende på de af tvenne
J u mer det fhr, ju uslare hhlles det, ty $5 lönar rö- relsen sig bäst. Och skulle afven sh vara, att den lilla tiggaren far O ined af de erl~illna gåfvorna, &amp; gäller i dock det. förut sagda äfven,. Iiär: så länge iniinniskor fortsätta att ge, Iiållas ' de små kvar i det ' alla laster alstrande tiggeriet, och oin de en g h g sluta dar, livarest tiggare-banan ' oftast inynnar .ut - i. fiingelset, sh har livar och en, som tanklöst ocli kritiklöst gifvit ett s&amp;dant barn el1 skarf, bidragit att locka det frain p&amp; viigen dit. Mingen @ hg ' kan det dessutom hiinda, att barnet tigger helt och 1iåJiet för egen. riikning, utan att vara sand af n k o n. Mer än e n. fader ocli moder beklagar Bittert den inissriktade välvilja, som. gång på gång ger deras barn en gåfva, livilkeno dessa, förledda af ' dåliga karnr&amp;ter, begära utan föräldrarhes vetskap och utan att be: höfva ii %got understöd. De få i lieminet allt livad soin verkligen är. behöfligt, men frihetsoch ' rijutniiigsbegiiret förleda dein att tigga, och då de f &amp; utan ' svårigliet, fortsatta de därmed. Den. so111 en gang hört det ' alls icke ovanliga, att ett par sina. parflar, som knappast kunna tala rent, iiiöfva livarandra i sina resp. roller, innan dörrklockan ljuder och den lilla bedjande handen räckes - ut, borde åtiniiistoiie lart .sig först %, hvilken synd inan begBr, då. inan ger de tiggande små.
St. vid hvarje riksdag måtte bestämma minimioch maximibeloppen af den beskattning, som komme att inom hvarje län sålunda utgöras; 5:o alt den fond eller cassa, som på detta sätt bildas särskildt för hvarje län, må användas af styrelsen för fattigförsörjningen, i främsta rummet till den directa fattigvården, men sedan densammas behof blifvit fyllda, äfven begagnas till beredande af arbetstillfällen och anläggande af arhetssamt andra med fattigvården gememskap ägande inrättningar; 6:0 att, om i något län, genom missvexter eller andra oförutsedda större olyckshändelser, bidragen till fattigförsörjningen något år icke blifva tillräckliga, blåsten då må participeras på hvardera af de öfriga länen i Riket, samt af dem gemensamt, efter nyss omförmälda beskattningsgrunder, utgöras; 7:0 att inflyttning från ett län till ett annat icke må kunna vägras andra, än sådane personer, som i anseende till ålder, kroppskrafter eller helsotillstånd äro att anse såsom mindre arbetsföre eller till arbete oförmögne; men att, om 62 Den i5 Februari e. m. någon fullt arbetsför person, som flyttat bostad från ett till ett annat län, inom förloppet af det näst efter flyttningen följande året, fallit fattigförsörjningen till last, bans underhåll då må bekostas af del län, uti hvilket han, näst före flyttningen, varit skattskrifven; 8:0 att hvar och en, utan undantag, som saknar tillgång och förmåga att förskaffa sig nödtorftigt lifsuppehälle, och hvilkens närmaste anhörige äga så knappa inkomster, att de icke kunna till hans försörjande bidraga, må, i mån af behofvet, kunna påräkna allmän fattigförsörjning; gro att permanent och fullständig fattigförsörjning endast må tilldelas sådana fattiga, som till arbete äro alldeles oförmögna; men att mindre arbetsföre, eller de som icke äga full arbetsförmåga, må erhålla ett efter behofvet afpassadt understöd, samt, så vidt möjligt är, tillfälle till arbetsförtjenst åt dem anvisas; 10:0 att fullt arbetsföre, välfrejdade personer, som genom tillfälliga olyckshäudelser blifvit uturståndsatte att åt sig anskaffa nödigt lifsuppehälle, må kunna erhålla ett efter behofvet afpassadt understöd från allmän fattigförsörjning medelst contant lån, mot den säkerhet de förmå prestera, så framt deras förhållanden i öfrigt antyda, att ett så beskaffadt understöd vore nyttigt och ändamålsenligt, men att understöd af contanta penningar eljest icke må i något fall fattighjon tilldelas.
Till bestyrkande häraf bifogades en Underofficerares rapport, afgifven den 16 September, af innehåll, att en del af de beställda skorna ansetts vara af så dålig beskaffenhet, att de ej emottagits förr, än skomakaren, som lefvererade dem, förbundit sig att förfärdiga andra i stället för dem, som kunde kasseras, samt alt ett annat korporalskaps skor blifvit af Kapitenen sjelf kasserade, hvarefter nya vore under arbete och bordt i Juli månad vara färdiga, men ännu icke, i anseende till Kapitenens sjukdom, blifvit besigtigade och godkände. När utgifvaren af denna rapport blef på vittnesed hörd, förklarade han densamma vara origtig i så måtto, som han ej öfvervarit någon besigtning eller kassering af de i fråga varande persedlarna. 94 R. St. Just. Ombudsm. Eml.-Rerättelse för år 4849. Öfver detta förhållande yttrade sig Krigshofrätten, att som, emot hvad sålunda förekommit, icke visas kunnat, det skor blifvit kasserade, samt Kapitenen vid undersökning inför Krigsrätten erkänt, att ett korporalskaps skor blifvit utan föregången besigtning i rotekistorna inlagda, alltså och enär Ka pitenens i rapporten derom gjorda uppgifter således icke vore med rätta och af honom kända förhållandet instämmande, ansåge Krigshofrätten Kapitenen vara förvunnen alt hafva, med vetskap om origtigheten af de i Underofficerarens rapport förekommande uppgifter, till tjenstgörande Majoren insändt samma rapport och uti sin den 10 November till Majorsexpeditionen aflåtne skrifvelse, med åberopande deraf, sökt styrka åtskilliga i denna skrifvelse uppgifna, emot sanningen stridande förhållanden, samt alt Kapitenen derföre gjort sig skyldig till ansvar, enligt 2 kap. 29 §. Krigsartiklarna. — Kongl.
Och hans bröder öfverstar ibland fäderna, voro tuhundrad två och fyratio; och Amassai, Asareels son, Ahsai sons, Mesillemoths sons, Immers sons, Och deras bröder, väldige män, voro hundrade åtta och tjugu; och deras föreståndare var Sabdiel, Gedolims son. Af Leviterna: Semaja, Hasubs son, Asrikams sons, Hasabia sons, Bunni sons; Och Sabbethai, och Josabad af Leviternas öfverstar, uti de ärende, som utantill voro vid Guds hus; Och Matthania, Micha son, Sabdi sons, Assaphs sons, den hufvudet var till att begynna tacksägelse i bönene; och Bakbukia den andre ibland sina bröder; och Abda, Sammua son, Galals sons, Jeduthuns sons. Alle Leviterna i dem helga stadenom voro tuhundrad fyra och åttatio. Och dörravaktarena, Akkub och Talmon, och deras bröder, som vid dörrarna vaktade, voro hundrade två och sjutio. Men de andre Israel, Prester och Leviter, voro uti alla Juda städer, hvar och en i sinom arfvedel. Och de Nethinim bodde i Ophel; och Ziha, och Gispa hörde till de Nethinim. Föreståndaren öfver de Leviter i Jerusalem var Ussi, Bani son, Hasabia sons, Mattania sons, Micha sons. Utaf Assaphs barn voro sångare vid tjensten i Guds hus; Förty Konungens bud var öfver dem, att sångarena skulle handla troliga, hvar och en på den dag, som honom borde. Och Petahja, Mesesabeels son, af Serahs barn, Juda sons, var i Konungens stad i all ärende till folket. Och Juda barn, som ute voro på bygdene i sin land, bodde somlige i KiriathArba, och i dess döttrom, och i Dibon, och i dess döttrom, och i Kabzeel, och dess döttrom. Och i Jesua, Molada, BethPhalet,
Sedan alla förenat sig om återremiss, så ber jag endast få tillägga: att, som något förslag icke förut var framstäldt, åt hvilket jag kunde skänka mitt bifall, så ansåg jag mig böra framlägga det bästa jag i hast kunde uppgöra; att jag dermed åsyftat få en jemn och icke tillfälligtvis orimligt hög afgift å sådane personer, som icke hade fastighet inom församling och af dess allmänna byggnader således endast under vistandet der hade gagn; att hvad kyrkobyggnads-kassorna åter beträffar, så vet jag att man på många ställen samlat sådana, och att dessa kommit ganska väl till pass vid reparationer och byggnader af kyrkor m. m.; men att man dock numera kanske allmännast, i stället för samlande af kassor, samlar amorteringslån åt efterkommande, hvad helst man skall bygga. Hr von Gegerfelt: Då jag sist hade ordet, instämde jag i den af Hr von Ehrenheim afgifna reservation, men då sedermera så väl han, som flera andra begärt återremiss, får äfven jag förena mig i denna begäran. Hr von Geijer, Bror Bengt Gustaf: Jag finner af diskussionen att B. o. Ad. förmodligen kommer att remittera frågan till förnyad behandling af Utsk:t. En återremiss vill icke heller jag motsätta mig, men jag tror att vi dervid, närmare än som skett, borde angifva några allmänna grunder för en billig fördelning af skyldigheten att biträda vid kyrkobyggnad. Den hnfvudsakligaste delen af kostnaden för byggande och underhåll af kyrka med hvad dertill hörer, anser jag böra utgöras efter fyrktalet, på ett sådant sätt att fyrken ingår med olika pondus för de särskildta beskattningsföremålen, jordbruksfastighet, annan fastighet och inkomst af kapital eller arbete; Mindre välbetänkt tror jag det vore, om, på sätt Utsk:ts förslag innehåller, de personer, hvilka icke erlägga några kommunal - 608 Den 31 Februari. utskylder, men ändock nu äro pligtige biträda vid kyrkobyggnad, blefve derifrån helt och hållet befriade.
Under de vilkor K. M:t förut af Extra TJtgiftsmedlen tilldelat HofMarskalken, Friherre G. von Paykulls Enka och dess omyndiga Barn en årlig pension af tooo R:dr, nemligen: att, då Friherrinnan von Paykull äfven aflider, samma pension ej får i något fall fortfara att komma de omyndiga barnen till godo för längre tid än högst 10 år derefter., äfven i den händelse någondera af dem då ännu är Betänkande n, N.‘o 335. 83 omyndig eller oförsörjd, hafva R. St:r bifallit samina pensions uppförande å denna Stat. 2:0 Då R. St:r inhämtat, att det JurisDoctorerne Collin och Schlyter tills vidare beviljade Anslag, 1000 R:dr B:co, åt hvardera, för utgifvandet af en fullständig Samling af Fäderneslandets gamla Lagar, redan uppgått till ett betydligt belopp; hafva R. St:r ansett sig icke höra på denna Stat uppföra något anslag till denna utgifts bestridande, utan lärer, i händelse K. M:t i Nåder finner, att omkostnaderne motsvara det afsedda ändamålet och således böra fortfara, denna utgift af extra utgiftsmedlen under 8:de HufvudTiteln än vidare bestridas. 3:o Uppå de af K. StatsContoiret, i dess Berättelse, anförda skäl hafva R. St:r bifallit, att Kammarskrifvaren Westman må på denna Stat uppbära årligen 100 R:dr löntillökning, intill dess han till förbättrade lönevilkor kan förhjelpas. 4:o Den pension af 2000 R:dr årligen R. St:r vid sisth Riksdag tilläde f. d. Landshöfdingen Hans Järta, i anseende till dess patriotiska åtgärder och utmärkta Embetsmanna-förtjenster att af honom åtnjutas intill denna Riksdag, hafva R. St:r ansett böra bemäide Hr Landshöfding än vidare tillfalla, intill dess han af K.
Jag hemställer, om 10 år sednare det är skäl att åter försätta dem i samma tillstånd , som förut. i8o5 års Legostadga innefattade i 1 §. era sammanblandning dels af definitionen på hvad som menas med lösdrifvare, och dels bestämning af straff derföre. S e p t e in ber e. rn. orimligheter, hvarpå jag skall be alt ta fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Der står: ”De, som icke idka landt”eller bergsbruk, borgerlig rörelse eller an”nät löjligt yrke och tillåtet näringsfång, — eller hafva späda barn, eller vanföre, ”eller af ålderdom bräckliga föräldrar att ”sköta —- — borde såsom lösdrifvare vara "förfallne antingen till krigstjenst elller till allmänt arbete” Således behöfva icke de, sorn hafva späda barn eller gamla föräldrar, sig ärligen försörja; och jag hemställer, om det kan vara Rikets Ständers mening att vilja upplifva en författning, som äger en så felaktig redaction. Vidare föreslås, att de, sorn äro till krigstjenst användbare, ”måga till correctionshus för”sändas, sä framt de antingen för brott "blifvit dömde och straffade, eller gjort sig "för vanartigt, liderligt och lätlje”fu llt uppförande kände eller ehuru "arbetsföre, likväl sysslolöst kringstrukit ”och besvärat allmänheten med tiggande.’’ Jag hemställer på hvad sätt de skola hafva gjort sig kände för vanart och liderlighet, om ej genom brott? Eller är vanart och liderlighet nu för tiden icke brott, som kunna åtalas? Och hvarmed bevisas, att de äro lata och sysslolösa, om ej genom stöld eller tiggeri? Denna redaction lemnar sålunda alltför mycken godtycklighet i händerna på vederbörande; och detta bör icke finnas uti en Lag, sorn rör menniskors per - Den 7 September e. m. au sonliga frihet. Jag vågar derföre anhålla att Utskottens förslag till i §. må alldeles försvinna. I 1819 års författning äro, såsom jag förut nämnt, definitionen på lösdrifvare och bestraffningen åtskilde, men finnas sammanblandade i 1 §. af i8o5 års Legostadga.
Vid denna motion bar ett tillägg blifvit gjordt af Herr Sundler, som, med instämmande i Herr Kocks framställning, dessutom föreslagit, att de 8 Allm. Bett.- och Ehon-lltshottett Betänkande, N;o 117. lägre Lärdoms-skolorna måtte utvidgas till så kallade nya Elemenlar-skolor, om möjligt med så omfattande valfri läsning, att lärjungen kunde derifrån undergå student-examen, samt helst med 4 lärare i Skolorna å de orter, som äro belägne på längre afstånd från de högre Lärdoms-skolorna. Utskottet har tagit dessa motioner, jemte de, i anledning deraf, inom förrbemälde 3:ne Riks-Stånd afgifna yttranden, i noggrannt öfvervägande, hvarförutan Utskottet äfven inhemtat kännedom om senaste Skol-revisionens berättelse samt åtskilliga andra handlingar, som Utskottet ansett vara af synnerlig vigt och stor nytta för bedömandet af den väckta frågan om elementar-under visningens förändring. Med erkännande af svårigheten för ett Rikets Ständers Utskott att, under den mängd af hopade göromål, som af detsamma måste handläggas, såsom sig bör, intränga i ett ämne af den omfattning och grannlagenhet som detta, hyser dock Utskottet den öfvertygelsen, att, sedan frågan under mer än tjugu år varit offentligen behandlad och den nya skolmethoden under tiden med framgång blifvit använd, det icke må kunna anses förtidigt, att äfven Rrkets Ständer derom uttalade sin öfvertygelse. Redan vid i8a3 års Riksdag anhöllo Rikets Ständer i underdånighet hos Kongl. Maj:t om en undersökning om Elementar-Läroverkens tillstånd och ändamålsenlighet i deras dåvarande skick, med anledning hvaraf Kongl, Majtt år 1827 täcktes sammankalla en Comité till verkställande af en sådan granskning. Denna Comité tillstyrkte väsendtliga förändringar i de allmänna Läroverken, samt inrättandet af en Skola, der de nya förslagen borde underkastas erfarenhetens pröfning och dom. Denna skola, som redan år 1828- trädde i verksamhet, har rättfärdigat de förhoppningar, det nya skolsystemets vänner hyste, samt tillvunnit sig allmänhetens förtroende.
Denna lag synes hafva förutsett med Hr Gr:s likartade projecter, då den uttryckligen bjuder, att beväringen skall antingen med indelta Arme'en införiifvas, eller också formeras i egna corps er. Jag ber Hr Gr. dessutom ej glömma, att vid ett möjligt krigsutbrott ej allenast en class af beväringen kallas till vapen, utan troligen 2 å 3, hvilka classen, sammanräknade, för Stockholms stad allena kunna beräknas uppgå till i5 å 1600 man, länets beväring alldeles oberäknad. Om jag lätt fattat Hr Grts yttrande, ansåg Grtn mindre befäl, än som nu finnes, till beväringens exercerande vara af nöden. Hr Gr. tillåter mig i detta fall vara af motsatt tanka; och troligen skulle Hr Gr:s egen i detta fall förändras, om det blifvit dess lott att, i likhet med Lifbevärts-officeren, årligen verkställa en sådan sig alltid förnyande instructions-exercis, der aldrig frukten af förut nedlagdt arbete, såsom vid andra regtter, lättar kommande årets möda. Jag tror, att ingen sakkunnig anser 3 officerare för mycket för ett compagni af 100 man och derutöfver recruter, helst då intet underbefäl, mera än 2:ne bataillons-adjutanter, finnes å stat uppfördt; 1 underofficer och 4 ä 5 corporaler voro utur indelta Armeen under sista årets vapenöfningar per compagni ytterligare commenderade. Hvad den löningsstat vidkommer, som Hr Gr. så benäget åtog sig att för regttet uppgöra; så, ehuru jag, i enlighet med hvad ofvan sagdt är, ej i detta afseende med Hr Gr. attmar ingå i något svaromål, anser jag mig dock böra Den 3 Mars c. m. 263 lemna Hr Gr. den upplysning, att hvarken vid Lifbevärrseller Skånska regtterna några andra capitaine!1 finnas, oell att vid det sistnämnda alla compagni-chefernas löner aro lika.