Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Imedlertid hade i detta sakernas skick, Ridderskahe-t och Adeln icke welat uppresa sig till Domare, utan desi enda buskan warit, att Hans Excellence sä mätte föranstalta , att Allmänheten blefwc fullkomligen upplyst om hwad nu syneS twetydigt och saken ä laga Orkincaminarsst, pä det ben brottslige mätte befordras till ben näpst Lagen fbrmär. Hans Excellente Herr Grefwe nk vtz 8 1 K §: Icke wan att wara rnwiS , dä -jag ser att jag ej fär infdr Högloft. Ridderskapet och A deln framlägga alla skäl, som kunna upplysa frägan mellan töfwe^-Directcuren tZrervesmölsten och mig, will jag ej med widare uppläsning af de tryckta Handlin garne trötta Ridderskapets och Adelns tälamod. Likwäl förmodar jag, att Ridderskapet och Adeln deraf skulle hafwa inhämtat aldeles nöjaktig kännedom af sakcns rätta förrättande, och tror äfwen af dela handlingar kunna wisa, att mitt stillatigande tvid de mig gjorda tillmäle» warit skäligt. SäledeS, och dä jag, om jag rätt fattat, äfwen blifwit derom anmodad af Herr Grcfwcn och LandtMarskalken, afftär jag frän mitt yrkande af de tryckta HandlingarneS uppläsning. Men flera omständigheter i en annan wäg ätcrstä, och till deras förklarande utbeder jag mig, att utan afbrott fä uppläsa hwad jag widare har att anföra. Hans Cxcellence uppläste derpä följande: Sedan Konungens sista-Utslag af den 2Z sistkidne Mars utföll, har töfwer-Oirecteuren derefter under den 21 päföljande'Junii till Kongl. Maj:t inkommit med en ffrift, hwilken.frän trycket utgifwcn, - blifwit 726 Den 22 September. blifwit af honom kallad: Bihang till historien om Lull - 'Arrende - Styrelsen , Rongl.
Hvilkens kastoskofvel är uti hans hand, och han skall rensa sin loga, och församla hvetet uti sina lado; men agnarna skall han uppbränna uti evig eld. Och mång annor stycke förmanade han, och predikade för folket. Då Herodes Tetrarcha vardt straffad af honom, för Herodias, sins broders Philippi hustrus, skull, och för allt det onda, som Herodes gjorde; Öfver allt detta lade han Johannem i häktelse. Och det begaf sig, då allt folket lät sig döpa, och Jesus vardt ock döpt, och bad, öppnades himmelen. Och den Helge Ande kom ned i lekamlig hamn, såsom en dufva, på honom; och en röst kom af himmelen, som sade: Du äst min älskelige Son; uti dig behagar mig. Och Jesus begynte vara vid tretio år; och han vardt hållen för Josephs son, hvilken var Eli son;
Att i I 8:cns 4 »iLttient, i stället för orden "hos Kongl. Maj:ts Befallningshafwande i Orten", insattes: i Stockhol,» hos Ofwer-StäthallareEmbetet oeh Magistraten, samt i Orternc hos Landsh öfdinge-Embetet ete. Att 1 Z:ens 9 moment ina salunda förändras: A hwarjc skrift warde Boktr» eka re no nallin, tryckningsorten och artalet utsatte. Uraktlatcr Boktryckare fädanr, plikte han första gängen 300 Riksdaler oeh andra gängen 600 Riksdaler; sker det tredje gängen, ware han sitt Boktryckeri förlustig. Utsätter nägon ä tryckt skrift falskt Boktryekarcnanni eller orätt tryckningsort, skall han derntöiwer anses efter 8 Cap. 3 F Mifsgernings-Balken. Hwad här om namns och orts utsättande förordnas, galle dock ej för No tifieationer oeh Sorgbref, Formnlairer, Betingningsfedlar med mera af dylik beskaffenhet. Emellan 9:de och !0:de momenten torde ett nytt kunna införas af följande innehall: As allt hivad som tryekes ware Boktryckaren pligtig att frän Upplagan afraga och utan betalning aflemna sä mänga Exemplar, att de under Riket lydande Univers!- Memorial N:o 28. 425 tete», Konungens Biblivthck, Itiks-Archivet och Wettcnskaps-Academien erhälla ett hwardera. Är nägot Werk ätföljdt af kostsammare Plancher, mä sädane dock endast för Konungens Bibliothek owilkorligen aflemnas. Uti 2:dra §:n der undantagen bestämmas, tillägges efter orden "Sädane Handlingars utgifwande af trycket, utan wederbörandes tillstånd, belägges med 166 Riksdalers böter":
Några betalande elever hitskickades också af landets större jordägare; men flere betalte Den i5 Februari e. m. sjelfva, för att i framtiden kunna emottaga andras egendomar till förvaltning. De utgångne frieleverne anställdes alla på nämnde sätt, och rätt tillfredsställande underrättelser hafva ingått om deras verksamhet. Rättare-lärlingarne hafva på förhand eller genast vid algåendet blifvit engagerade; och de vitsord, som sedermera 0111 dem erhållits, äfven i afsede å deras stadga, och framgången, hvarmed de inöfvat andra af arbetsclassen, hafva varit ganska glädjande. Se dan inrättningen nu blifvit mera känd bland allmogen, också i aflägsnare län, då de utgångne lärlingarne tagit sigval fram, hafva ansökningar oftare inkommit ifrån denna class, alt sjelfva betala för sig, när friplatser ej vore lediga. Uti detta stigande intresse, afven ifrån allmogens sida, tror jag mig se ett ytterligare bevis, att ospard verksamhet härvid ej varit onyttig. Sällan har en dag under den vackra årstiden inträffat, då icke institutet haft besök af flera långväga resande, samt äfven af allmogen ifrån angränsande orter, som tagit närmare kännedom om dervar. åkerbruk, förbättrande redskap m. m., så väl som om inrättningens fortgång. På den vid Degeberg inrättade åkerredskapsverkstad tillverkades under sednare tider årligen 60 stycken diverse redskap, Skottska plogar, harfvan, klöfveroch rofsåningsmächiner, spanmålsharpor m. m —alla efter de nyaste förbättrade modeller, och afsändes merendels, för att äfven tjena såsom modeller för tillverkning å andra ställen. För att genom egen efterforskning vinna en närmare kännedom om de sednaste framstegen i landtmannayrkef, har jag på egen bekostnad, under de sisla 5 åren, åter berest de flesta landets medlersta och södra provinser, och under sommaren >836 besökt landtbruks-inslitulet vid Eldena, jemte flera af de ulroärktare landtgård»!' i Mecklenburg och Pommern, och 1837 3:ne månader uppehållit mig i Skottland och England.
R:dr i'6 sk. 4 r:stBanco, hvartill bemälde Kamererare uppgifvit orsaken vara, alt från år 1779, då inköpet af den Lumpsort, som nu förnämligast vore i fråga, log sin början, icke någon Inventering eller upvägning af Lumpförråderne egt rum, har Möller hos Banco-Fullmäglige gjort anhållan, att honom måtte beviljas afskrifning, åtminstone till en del, af det ersättningsbelopp, som kunde honom för den yppade bristen åläggas; hvarefter Banco-Fullmägtige, berörde dag, beslutat, att Kamereraren Möllers ansökning, tillika med åtföljande handlingar, skulle till Rikets näst sammanträdande Ständer öfverlemnas, jemte Fullmägliges tillstyrkan, att, på ofvan anförde skäl, honom måtte beviljas afskrifning för den vid Inventeringen yppade bristen å Lump; äfvensom Banco-Fullmägtige medgifvit, alt Möller, under liden, finge anstånd med all ersättning för samma brist, emot afgifvande af en, med godkänd borgen försedd, förbindelse, att, i händelse Rikets Ständer ansåge honom böra, till större eller mindre del, godtgöra ifrågavarande brist, denna ersättning då verkställa, på sätt och inom den tid Rikets Ständer eller Deras Banco-Utskott kunde föreskrifva. Efter öfvervägande af detta förhållande, och med afseende derå, att en sådan vara, som Lumpor, under den långa tidrymd, som sedan år 1779 förflutit, ovilkorligen måste undergå en betydlig förvandling, hvarigenom undervigt skulle uppslå; få Revisorerne hos Rikets Ständer un - derstödja Möllers anhållan om afskrifning af det belopp, han, till följd af den vid omförmälte Inventering yppade brist, må kunna anses förbunden att ersätta.
»Ty det finnes», säga de, »något, som heter blygsamhet – ett sorgligt foster af denna ungdoms förkonstlade uppfostran, och kanske det, som blir svårast för densamma att få fördrifvet, ty ännu finnes så mycken bedröflig hänsyn till föräldrar, slägtingar och vänner.» Här hafva vi också ett stycke af den litterära »moderna ungdomens» program, denna ungdom, som arbetar på att »göra sin vilja till allmänhetens», hvilket ju således ingenting annat är än alla otuktade barnungars »program», hvilka »vilja ha sin vilja fram». Vigtigt är emellertid att här skilja mellan »denna moderna ungdom» och de verkliga representanterna för den moderna realismen, såsom Ibsen, Björnson, Kielland, Elster. Att utreda denna skillnad är här icke min uppgift. Docenten Frans von Schéeles »Nutidslögner eller Framtidssanningar?» och F. A. Eks »Omstörtning eller Utveckling?» äro härvidlag goda vägledare. Men jag måste dock något vidröra denna sak, emedan angående densamma ganska stor begreppsförvirring råder, och »den moderna ungdomen» gör allt hvad den kan för att hålla förvirringen vid magt, för att röra ihop de äkta realisterna med deras karikatyrer. Afsigten är tydlig. Är man sjelf ett dåligt sällskap, söker man hålla sig uppe genom att tränga sig på ett godt sällskap. Jag finner inga bättre ord för att uttala min egen tanke om denna oförskämda framfusighet än de, hvilka Docenten von Schéele yttrar om detta tilltag i sin nyssnämnda skrift. Öfversättaren af denna ungdoms »vetenskapliga» auktoritets, Max Nordaus, »Konventionella nutidslögner», hr E. Thyselius, sammanställer i det svassande företalet till sin öfversättning Nordau med ofvan anförda norske realister, »fastän hos dessa diktare och deras meningsfränder Nordaus idéer framträda höljda i diktens lena, endast halft genomskinliga siden».
Den pedantiska, som i onaturliga former intvingar det späda sinnet, hvarur det sedermera skall vara en lyckträff, om ett eller annat fritt sinne räddar sig; eller den, som fritt och ledigt, i naturlig ordning, utvecklar de physiska och moraliska krafterna? Valet är förhanden, Begagnom hvad menniskovännen för oss upptäckt. Huru litet är ej det bidrag, som begäres, och huru stor vinst medför det ej! i54 Den 29 December e. m. Genom Jenna Undervisningsméthods allma nligliet, har den af Försynen blifvit gjord till en föreningspunkt mellan höga och låga, fattiga och rika. Till och med Furstesonen, sorn ej känner vexelundervisningen, står efter på culturens bana. Hvilka stora fördelar medför icke den fria sjelfverksamheten! Barnen lära i god tid att uppdraga en gräns emellan skyldigheter och rättigheter; i bestämda reglor se de genast correctivet till bands för öfverträdelserne deraf. Men jag går för vida. J kännen Mine Herrar detta bättre än jag. Jag vill blott tillägga, att den, som hjerta häfver, han gif■yer till ett så ädelt ändamål. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att Hans Excellcnce Herr Grefve De La Gardies ifrågavarande Memorial mätte, jämle de i anledning deraf afgifne yttranden, till StatsUlskoltet remitteras. Bifölls. Ånyo föredrogs Herr Adlerbrandls, Thure, den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion om Skatteköp af KronoLägenheten Ädelfors, med derunder lydande Hemman och Lägenheter. Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Ilen Adlei brandt omnämner i sin motion en K:gl. Maj:ls remiss till StulsUlskollet i detta äm - Den 29 December e. m. 155 ne.
Äfven eger han rätt att, med ledning af hvad jag skrifvit, göra egna anteckningar, men ingen mer än han får läsa något i dessa anteckningar, utan böra de uppbrännas så fort ske kan. Ingen av de övriga volymerna bär någon liknande text. Victoria Benedictsson testamenterade all sin litterära kvarlåtenskap till Axel Lundegård som just apropå förordet till Fol. II av Stora boken meddelar, kanske efter en muntlig upplysning från Victoria Benedictsson: Detta skrevs medan boken mest bestod av blanka blad och innan det fanns någon litterär kvarlåtenskap att ta hand om. Men de blanka bladen fylldes raskt, bl. a. med rykten och gissningar om den nye kyrkoherden och hans pojkar. [ Mycket är av stort personhistoriskt intresse, men själva rikedomen på stoff har nödvändiggjort ett urval, och allt vad Victoria Benedictsson antecknat om sina egna och mina anhöriga, hör ännu icke offentligheten till. (Dagboksblad och brev, I, sid. 171 f.) Det har i år gått exakt femtio år sedan detta skrevs. Nu bör tiden vara mogen att låta en bredare läsekrets ta del av Victoria Benedictssons störst anlagda och märkligaste verk, Stora boken. I ett avskedsbrev till Axel Lundegård den 18 juli 1888 bad Victoria Benedictsson också uttryckligen: Förstör inte mina privatanteckningar. G.B.[Georg Brandes] skall troligen be om det, men det får icke ske. Hvart ord är sanning och den sanning jag kan besegla med min död bör han också ha mod att stå för. Själv hade hon ju också kunnat bränna upp sin anteckningar, hennes död var ju inte någon impulsiv och oplanerad handling. Men redan ganska tidigt har Victoria Benedictsson insett det stora värdet i dagböckerna och av en mängd ställen framgår att hon funderar över sina framtida läsare. Sommaren 1883 skriver hon t. ex.: Jag har ofta velat från mitt sinne bortjaga tanken på den eller de som möjligen skulle komma att läsa dessa rader – anseende att tanken på hvad den läsande skall tycka och tänka kommer en att vara osann. Men jag har haft orätt häri, ty man talar för att höras, skrifver för att läsas. Och flera år senare, på en av de lösa lapparna: Hvem skall läsa alla dessa mina anteckningar?
För min del anser jag visserligen, att R. o. Ad., genom vidblifvandet af sitt vid 7:de §:n förra gången fattade beslut, är förhindrad alt antaga den 10:de, sådan den af Utsk. blifvit föreslagen; men då den ifrågavar:de mellanmeningen icke är af hvarken någon vigt eller nytta, enär Magistraten, enl. 2:dra mom. i nämnde §, ändock är i tillfälle att, om bolag bildar sig, med detsamma öfverenskomma om utskänknings-rättens öfverlåtande, så finner jag denna mellanmening kunna utan skada bortgå, och jag finner det desto mera, som Magistraten i allt fall har pröfningsrätten öfver anbuden. Då för öfrigt R. o. Ad. fattade sitt beslut öfver denna § efter en längre öfverläggning, och då uteslöt ifrågavande mellanmening, samt enär några särdeles bindande skäl icke blifvit andragna, hvarföre R. o. Ad; skulle frångå detta beslut, vågar jag anhålla, det Ståndet behagade vidblifva detsamma. Frih. Raab: Om jag kunde hoppas, att den fria tolkning af författn:n skulle ega rum, som Hr Printzensköld förmodat, skulle jag önska, att ifrågavande mening blefve bibehållen. Jag hade sjelf föreslagit densamma i min reservation till förra Retänk., och jag kan icke neka, ali den ju icke skulle hafva nytta med sig, emedan det vid många tillfällen skulle kunna vara fördelaktigt i en stad, att åt ett mindre, antal redbara personer kunna öfverlåta berörde rättighet; men då genom borttagandet af denna mellanmening R. o. Ad. endast utöfvar en handling af konseqvens, kan jag, lika med Gr. Lagerbjelke, icke underlåta att yrka, det R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förra gången fattade beslut, hvilket jag också anser bäst öfverensstämma med Ståndets värdighet. Hr Hjärn e: Jag anser, för min del, att den ifrågavande mellanmeningen är af ingen vigt.
Vedergällningen till dem, som förrättat den under sistlidet år i Riksgäldskontoret verkställda kortstämpling, dervid mer än 130,000 kortlekar afstämplades, har utgått ined sextiosex riksdaler 32 sk,; 3 §, angående summariska räkningarne öfver Riksgäldskontorets medel, ar lika lydande med 134 § i 1845 års reglemente; 4 §, angående landtränferiernes månadsförslag, är lika lydande med 135 § i samma reglemente: 5 §, angående remitteringen af de i ränterierne influtne riksgäldsmedel, är lika lydande med 136 § i dito; 6 §, angående riksgäldskontoret tillkommande observalionsmedel, är lika lydande med 137 § i dito; 7 §, angående riksgäldskontorets hufvudbok, motsvarar nu gällande regle mentes 138 §; varande de af Rikets Ständer, enligt Statsutskottets utlåtande N:o 78, vid denna riksdag beslutade och fullmäktige redan meddelade föreskrifter, i afseende på räkenskapsföringen vid riksgäldskontoret, uti den nu föreslagna nya § åberopade; 8 $, angående tryckningen af årliga utdrag ur riksgäldskontorets räkenska per, är lika lydande med 139 § i 1845 års reglemente; 9 §, angående liquiderna emellan statsoch riksgäldsverken, är lika ly dande med 140 § i samma reglemente; 10 S, angående ett serskildt arfvode för upprättandet af riksgäldskontoret* liufvudbok, är lika lydande med 141 § i dito; 11 §, angående arfvode till bankens och Stockholms postkontors tjenstemän, är lika lydande med 142 § i dito; 12 §, angående afslutandet af filial-diskonternas utredning, motsvarar 198 § i 1845 ars reglemente och innefattar Rikets Ständers beslut genom bifallandet af Statsutskottets utlåtande N:o 244; Stals-Utskottets Memorial, N:o 295. 5 13 §, angående räkenskapsoch protokollsföringen vid diskont-utredningen, motsvarar nu gällande reglementes 199 och 200 §§ saint innehåller samina stadgande!), sorn dessa 2:ne §§. 14 §, angående besörjandet af diskont-utredningens utsökningsärender, är hufvudsakligen af enahanda lydelse, sorn 201 § i 1845 års reglemente; 15 angående ifrågakommande ackords-liqvider samt de återstående for dringarnes afskrifning, grundar sig på dels nuvarande reglementes 202 § och dels Rikets Siänders genom ofvanberörde utlåtandes bifallande vidtagna beslut; 16 §., angående ränteberäkningen för diskonternas fordringar, innefattar sam ma stadgande, som 203 § i 1845 års reglemente; 17 § , angående berättelsers afgifvande, rörande diskont-utredningens fortgång och afslutande,
Huru skall det tillgå när en 12 Den 17 Maj. fabrik brinner och uphör, såsom vi se hafva skett viii ålskillige tillfällen? Hvem skall då underhålla vägen? Det måste då blifva en ny vägdelning. Nu vet man huru vägdelningen inom härader tillgå; nemi. så, att efter många, många och långa anmärkningar vid Härads-rätt och sedermera hos K. Befh:de, går målet lill Kammar-colkm och sluteligen till K. M. Slutligen blir bestämdt, hvilka vägar skola underhållas såsom allmänna landsvägar, socknevägar m. m. Sedan skola de af landtmätare upmätas och af domstolarne fördelas ibland hemmansegarne. Det skulle åtgå flere.år för en sådan förändrad fördelning. Det är lill och med exempel på att dessa omgångar göra att en vägdelning inom ett härad drager ut i 20 år. Skulle nu en ny vägdelning göras för hela riket, så är det icke för högt alt upskalta kostnaden derföre till flera 100,000 R:dr. Efter några år fick man ändock göra om det igen, derföre att förhållandet förändrades. Om t. ex. en finbladig såg anlades, så skulle strax en ny vägdelning ega rum. Jag hemställer huruvida detta skulle kunna medföra belåtenhet i orterne, belåtenhet hos jordegarne, om de finge ett så oroligt sällskap att deltaga i dessa onera som fabriksoch industri-idkare i allmänhet. Jag får på dessa skäl vördsamt föreslå R. o. Ad. att afstå delta utlåt. Ilr Brakel: Frih. Palmstjerna har medgifvit alt det är billigt och rättvist att de personer, som färdas på vägarne och nöta dem, äfven sjelfva underhålla dem likasom i England och på andra ställen, der vägpenningar betalas; men han har ansett det vara omöjligt att här införa en sådan afgift i anseende till den glesa befolkningen här i landet. Jag medgifver att detta visserligen är omöjligt och att det icke kan upgöras en ny grund för väg-underhållet, grundad på vägpenningar, men jag anser deremot det vara ganska möjligt att låta Bruken, som företrädesvis begagna och nöta vägarna, bidraga till underhållet. Frih.
Ståndet skulle täckas förena sig med de trenne öfrige Riks-Siånden i beslutet att bibehålla 1824 års Författnings/'stadgande i denna del; men som delta likväl är eiv.beskaltmngs - Bevilln.-j Lagoch Oec.-Utsk. Meni. 55 fråga, så kommer, i händelse en sådan jemkning icke skulle bifallas, votering härom att ega rum, och i sådant afseende framställes följande proposition: 10:0. Den, som vill, att, på sätt förenade Utskotten föreslagit uti 6 §. 2 Art. af den blifvande Brännvins - förordningen , ordet åttondedel” skall utbytas emot ”tolftedel/ samt orden i 1824 års Kungörelse: ”utan beräkning af Junii, Julii, Augusti och September månaderj’ skola alldeles utgå, röstar Ja; den det ej vill, Nej. Vinner Nej j kommer 7 §. 2 Art. af 1824 års Kungörelse alt ordagrannt i nya Författningen intagas. 2 Art. 11 eller nu io:de Sorn Borgare-Ståndet gillatnu gällandeFörfattningsredaction från och med 8:de lill och med i2:te §§. eller intill Artikelns slut, och Bonde-Ståndet, på enahanda sätt, godkännt gamla redaclionen från och med 3:dje §. till och med alla öfriga §§. i denna Artikel, samt Ridderskapet och Adeln, genom sitt allmänna beslut, härutinnan instämt, 56 Bevilln.-j Las,-, och Oec.-Uuh. Meni. IV,-o 37, alltså och ilå Preste-Ståndet bifallit Utskottens, i Utlåtandet JN:o 16, (pep. 28) framställda förslagtill ifrågavarande §, hvaruti sjelfva afgifterna icke ännu blifvit införda, bör denna skiljaktighet jemkas eller undanrödjas. Utskotten torde härvid först få vördsamt, tillkännagifva , att
Mantals» od) ©TattjTrifvaren åligger, att bevisligen unberrätta ben, font för uteblifvanDe är till böter fällb, få väl om beraS belopp, forn att gon om åligger, inom fjorton bagar, vib förbubblab bot od) förlufT af viDare talan, å ort, forn ittfätteS, be brijTanbc uppgiftcrne aflemna. Uteblifva be änbocF, an» mäle gan förgållanbet goé konungens befallningögafvanbe, t affeenbe på bö» terne, ocg varbe Mantals» ocg ©TattjTrifningen verfftällb, enligt be upp(t)S» ningar, forn Tunna ergållaS. §. 44. £>8iD Unioevfiteten förrätta^ Cantate* odj ©fattftifningen af SIcaöemiQ3off)ålIami för 2lcaDemi*©taten ocE) Dem, forn unDer SlcaDemifa SutiöDtctio* nen IpDa, i förening meD od) voiD famma tillfälle, forn SSEantalé* od) ©fatt* fcifningen metffäUeé för Den öfriga görfamlingen i Den faD, Der Unioerftetet ät förlagDt, i närmare af SkaDemiené hector eller ett af fyonom utfeDt DmbuD. §• 45 £)e, miD Cantate* odj ©fattftifningen meDDelaDe uppgifter om petfonerö namn od) ålDet fola meD #u$förl)örébofen på ftäOct noga jemföraö, få att ingen fattfplDig förbigås eller utefuteö från SföantalfctängDen; od) när förre eller minDre
På grund häraf tillstyrker Utskottet vördsamt: att, i stället för 167 § 1 mom. af Banko-reglementet, följande föreskrifter, angående medels mottagande på upp-och afskrifningsräkning, måtte tills vidare fä tjena till efterrättelse. Fullmäktige berättigas att vid så väl Banko-Diskont-verket i Stockholm sorn Låne-kontoren i Götheborg, Malmö och Wisby, på uppoch afskrifnings-räkning af enskilde personer emottaga penningar, under följande bufvudsaldiga vilkor, nemligen: a) Insättningar och uttag fä endast ske å hela 100-tal Riksdaler Banko; b) Å insättning meddelas qvitto, hvilket icke kan å annan öfvcrlålas; c) För uttag begagnas vexel eller handskrifven invisning; börande behörigen folierade och nummererade vexelblanketter räksingshafvare vid de särskilda Diskont-verken, emot qvitto, tillhandahållas, utan afgift; d) Vexel eller invisning är betalbar vid uppvisandet, under förutsättning, att å räkningen finnes behållning, motsvarande vexelns eller invisningens belopp: e) A insalta medel beräknas från och med första helgfria dag efter insättningen högst tre procent ränta, med rättighet för Fullmäktige att, efter sig företeende omständigheter, icke allenast vid samlelige eller något eller några af do särskilda Diskontverken lantan nedsätta, dock icke under en procent, utan äfven bestämma å huru stort, på en gång innestående, belopp ränta må räkningshafvare godtgöras; och skall allmänheten, genom kungörelse i allmänna tidningarnc, om räntefotens förändring underrättas. Stockholm den 23 December 1856. Reservation: af Herr A. O. Wallenberg. Bih. till B. St. Banko-Utskottets Memorial N.-o il. 1 mo 11. Ank. till Exp.-Ulsk. den 17 Jan. 1857, kl. 1 e. m. Memorial om utseende af Revisorer och Suppleanter för granskning af Diskon iverkens räkenskaper och förvaltning.
Ili'>r I'iiliLii'6 Hee/r/e/zn^ Lei i' k"l illvi re /.c,Ae/7-/c/>(v, I^rilierre no/r ^c/itt/2e/r/l6n?r ^ 6 refve //d/v/, I^rilierre /rlV/rvr/ttv/, lillförordnede Hof-(l3N2leren, L3l>iuett8-8eeretei »ren 7///'^ dfilllöi 0>'dn3de 8t3t8-8eereter3ren, Lurell kädet lillsörordnede 8t3!8-8eer6t6s3r6N Us1^!38te ett, ill följd 3f I<ON»I. Hx l?rotoeollo ^:o 27. >nkow till Uxp.-IItsk. 6. 29 kedr., kl. ro k. in. ^Vdci/^a a/r^«6/rde ^/ut^vdv6?rr/ek r 6//rren Äoc-l/ro/m§ Äokt r/en 2// ,§^0. Redan vid llere löreZäende Rili8möten lrar den viZti^a oelr djupt ingripande lrägan orri ett iner» ändamålsenligt ordrraude al 8Iijut8Vä8endet inom Rilret utgjort ett loremäl för llerlaldiga ölverlaggningar inom liilrs8tänden; oelr vid sistlörllutne liilsdag lralva, sä väl lidrets 8tänder, som llledervärda Londe-8tändet serskildt till Xongl. lVlaj:t allätit underdånig» skrilvelser i detta ämne. Xongl. Naj:t