Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är mig ingalunda obekant, att numera blifvit till skatte försålda nästan alla i riket befintliga kronohemman, hvarå besittningsrätten tillhört enskild person; men derföre att Kronan handlat på ett sätt, sorn väl ledt till skada, men aldrig till något gagn för henne, bör det väl icke vara skäl att hospitalen skola följa exemplet. Läser man för öfrigt den reservation, som en af BondeSttts ledamöter anfört, så finner man giltiga skäl mot bifall till Utsk:ts förslag. Att KammarColhm tillstyrkt försäljningen, visar blott att nu varande ledamöter i detta verk hafva helt andra åsigter, än de, som representerade Collegiet för ett 2Ö:tal af år tillbaka. Hade dessa ledamöter nu lefvat och verkat, så är det säkert, att en sådan tillstyrkan icke kommit att ega rum. Jag erinrar mig huru detta Colhm, då jae der var tjenstgörande, hade erhållit K. M:ts nåd. remiss på E. Stms underd. hemställan att egare af ali skattejord skulle få köpa sig fri dispositionsrätt öfver den på deras hemman växande ekskog. Det fanns äfven den tiden en mycket liberal ledamot i Colhtn, och han förklarade att det vore en alltför lumpen sak och stridande emot Statens värdighet att taga lösen för dessa ekskogar, men öfriga ledamöter inom embetsverket förstodo sig icke på denna liberalitet, utan, med ögat fästadt på den fördel, som det allmänna skulle tillskyndas genom att taga betalning för hvad sorn var K M:ts och Kronans egendom, voro de af annan tanke och tillstyrkte icke dispositionsrättens öfverlåtande på annat vilkor, än att en lämplig lösen skulle gifvas. K. M, hvars Regering den tiden icke var så liberal som tiu, ansåg sig äfven böra tänka på saken, och biföll pluralitetens inom Colhm underd. framställning.
Just. 12 prot.-utdrag för d. 30 Nov. e. m. samt d. 1 dennes f. och e. m. Sedan härefter prot. för den 19 sistl. Nov. blifvit upläst och godkändt, anmälde sig och yttrade Hr Gripenstedt, Johan August: Sedan nu prot. för d. 19 Nov. f. m. blifvit justeradt, uti hvilket förekommer ett yttrande af Frih. Bonde, som, enl. min tanka, är i flera afs:den förvillande, och innehåller åtskilliga upgifter, som jag tror vara oriktiga, anser jag mig böra härpå fästa upmärksamheten. Jag anhåller således att få vid detta Frih. Bondes anförande, som jag icke hade nöjet afhöra när det afgafs, nu göra de anmärkningar, hvartill jag anser detsamma gifva anledning. Det afgafs, såsom titeln å det tryckta exemplaret angifvet-, i anledu. af Frih. von Schwerine motion om Bankreformen, och jag väntade och hoppades derföre med stort intresse, att der finna någon utredning eller granskning af denna motion, som otvifvelaktigt är i många afseenden ganska tänkvärd; men i detta hänseende har min förväntan blifvit bedragen, ty ehuru Frih. von Schwerins motion efter en ganska utförlig motivering innehåller ett förslag i 11 särskilda punkter, så har Frih. Bonde dock icke ens vidrört mera än 2 af dessa, och detta i sjelfva verket så förknappadt, att han om dem lernnat blott ett summariskt omdöme, nemi. för det första, att, i öfverensstämmelse med förslaget, inga sedlar af mindre valör än 10 rdr rint borde i rörelsen utsläppas, och vidare, att, i olikhet med Frih. v. Schwerins tanka, det icke ginge an att insläppa enskilde aktieegare i Banken. De öfriga frågor, som Frih. v. Schwerin i sin motion behandlat, har Frih. Bonde deremot i sitt anförande alldeles förbigått. Men deremot förekomma i detta anförande åtskilliga andra upgifter och betraktelser, hvilkas syfte är, att tillsammans bilda en tablå öfver vår finansiela ställning, synnerligast med hänseende till jordbruket, och hvilka framställa denna tafla i högst dystra färger.
Oaktadt de sålunda meddelade upplysningarne visserligen antyda, ali de Kongl, hofbållningarnes fatburar icke äro i del skick, som kunde vara önskligt, har det likväl synts Rikets Ständer, som skulle frågan om anslag för uppförande ocb inredande af de för ändamålet afsedda nya byggnaderna kunna utan synnerlig olägenhet någon lid anstå; och som Rikets Ständer ansett Statsverkets tillstånd påkalla sträng sparsamhet vid pröfningen af de mångahanda anslagsfrågor, som föreligga Rikets Ständer, hafva Rikets Ständer funnit sig icke kunna den nådiga framställningen om anvisande af det ifrågaställa byggnadsanslaget bifalla; men, då den till inköpande föreslagna egendomen, hvilken, i areal innehållande 35,018 qvadratfot, Enblom erbjudit sig ali lill den 1 April 1866 hålla Kronan tillhanda för en köpeskilling lika med den, hvartill egendomen nyligen blifvit till honom sjelf försåld, eller 45,000 R:dr, vitsordas vara för samtliga de Kongl, fatburarne fullt rymlig och för ändamålet särdeles välbelägen, samt tillfället att för ett, såsom det synes, icke obilligt pris förvärfva samma egendom möjligen icke med de nu erbjudna vilkoren återkommer; hafva Rikets Ständer funnit ined klok hushållning öfverensstämmande, att denna egendom, hvilken otvifvelaktig! inom en icke aflägsen framtid blifver för i frågakomna ändamålet behöflig, redan nu inköpes; Och hafva Rikets Ständer alltså, till inköp för Statens räkning af Brädhandlare!) Enbloms ifrågavarande egendom, å Riksgälds-kontoret anvisat en summa af 45,000 R:dr, att under år 1866 utgå. Slutligen har E. K.
Det är således olämpligt, det är oriktigt, att updraga åt en person att göra upränningen af lagen och åt en annan att gifva form deråt. Jag har sjelf vid flera tillfällen, då jag varit sysselsatt med lagstiftning, funnit att först då, när jag nödgas gifva tankarna uttryck i ord, framställa en sak i sina detaljer, i tankarna tillämpa lagen på de särskilda fallen, först då har jag tvungits att klart blicka in i och liksom bemäktiga mig det ämne, hvaröfver jag velat lagstifta. Men om de som bestämma principerna för lagen öfverlemna till den ifrågasatte lagstiftningsläbriken att tillverka en lag, byggd på dessa principer, tror jag att fabrikanterne, som skulle göra lagen, och dervid voro inskränkta eller bundna af principen, samt följaktligen endast egde tillse att bestämdhet i uttryck och inbördes sammanhang finnes, finge en högst inskränkt verkningskrets, och att näppeligen personer med utmärktare förmåga skulle vilja åtaga sig detta arbete. Jag har sagt, att jag i allmänhet tror det vi hafva för många lagar eller åtminstone icke för få. Denna åsigt har vunnit bekräftelse genom samtal med flera af de män, som bär i landet befattat sig med lagskipning. Under förlidet år, då jag var i Norrige, erfor jag med förvåning, huru få nya lagar på sednare tiden der blifvit utfärdade, och jag måste likväl erkänna, att jurisprudensen derstädes ingalunda står efter vår, utan snarare tvertom. Härtill finnes en ganska riktig grund, hvarom man vunnit erfarenhet i andra länder; t. ex. i Frankrike. Efter införandet af »Code Napoleon», inskränkte sig jurisprudensen der under en lång tid till att endast och allenast efter bokstafven tolka dessa lagar, och den .sysselsatte sig mindre med vetenskapliga undersökningar. Detsamma var förhållandet i vårt eget land efter utfärdandet af 1734 års lag, ehuru vi före denna tid hade en ganska utbildad jurisprudens.
Mot denni. ofverbliclr slrulle vi vilja gora den anrntirlzningen, att den 51: alldeles for abstrakt hfillen, for ntt den slrulle kunne intressera cle m g a eller IBmna dem 1 !5i.gon egentlig behQllning. nilen .den har den goda egenslsapen ntt - vara helt kort och sedan man liist ett tiotal sidor, tir man redat! iune pB Ivans hjsto6.a. Bilden af, denna tsar Br ej tilltalande, och enligt vHr Qsikt erbjncler hsus biogrnfi foga af intresse for nngdom, ty det behofves en vies nndlig nlogenhet for att 17iut1na - fatta h a m betydelse som mlnuislra och regent. Diirenlot sk ?ll ungdoln ijfver, I4 4r .tan tvifvel lass slrildringen af Peter dell stores lif ined b&amp;clc nytta och noje. Peter lran visserljgen ej heller i: iilsnas bland nntalet af tilltalende personligheter, men om man $in ej lran kiinna sjm; pati for hans karaktzr, li~dste dock enhvar Iranna benndroa fiir hnns geni, bans obtindiga Irrdt och hans oerhordn arbetsFormAga De uuga kiinun honom jn dessutom frBn vBr egen historia och do skola diirfor otvifvelaktigt finna ett noje i att stiftn nBnnare belrnntskap rned Kasl X1I: s hHrdnsckade motstBndare, synuerligast som frolren Hofstens slri !dring af deu store tsaren &amp; r siirdeles intressant. Fijrfattai.innan meddelar sb mbnga ronnde och lrarakteristiska episoder qr tsar Peters lif, att det ar tydligt, att hou nedhgt lnyclret arbete pti denna biografi och att hon besitter mycken historisk be,- liisenhet. - 4tt det ej vas n5gon nfundsviird lott att hora till tsiu.
Utlåtande. »att befara, att en högre afgift skulle framkalla en till följe af våra lokala förhållanden alltför »stor frestelse att undandraga sig afgiften, dels genom lönnbränning och dels genom in»smuggling af utländskt sädesbränvin, särdeles så länge detta kan erhållas så billigt, som »t. ex. från Danmark och Preussen, hvarest produktions-afgiften ersättes genom en drawback, »eller från Sverige hvarest denna afgift är så betydligt mindre än vår nuvarande (d 3/4 »å -t \(1 sk. pr pott, i det den nemligen i Sverige endast är beräknad att utgöra 2/3 »sk. per pott, hvilket den likväl långtifrån uppgår till (för att ej tala om småpannor un»der 6 kannor, som ingen afgift erlägga).» »Med hänseende härpå kunde en afgift af 5 sk. anses väl hög, men kommissionen har trott »att hon ändock borde föreslå densamma, af den orsak, att vid sista Storthinget man vid skat»tens bestämmande lagt denna afgift till/ grund för beräkningarne, hvarvid kommission »nen äfven gått ut från den förmodan, att i en framtid, såsom äfven skedde på sista Stor»thinget, det torde komma att beviljas statsmedel, för att åstadkomma kontroll så väl mot »oloflig bränvinsbränning, som mot oloflig införsel af denna vara. I annat fall skulle en »så hög skattesats vara alltför vådlig.» Med hänseende till bränvinsafgiftens storlek har kommissionen vidare anmärkt, att man ej heller i Preussen och Danmark, hvarest man på grund af lokalförhållanden och tillräcklig kontrollpersonai, mera har i sin makt att hämma lönnbränning och insmugling, än vära förhållanden medgifva, vågat sig på en högre beskattning. För att nu, vid beskattning af mäskekaret, kunna träffa den färdiga produkten med den bestämda skattesatsen, bör man veta: t) Huru mycket alkohol, sota kan erhållas af ett gifvet qvantum material, samt 2) Huru tjockt man kan mäska och jäsa, eller, med huru litet kar-rum man kan hjelpa sig till inmäskning och fullständig afjäsning af detta material.
Allt sedan det Braheska högförräderiet gick upp i rök och slöts med de stymparnes aflifvande, (hvilket, i parenthes sagdt, var det bästa Hattarna gjorde under sin allmakt, ehuru det blef ris åt dem sjelfve) har drottningen ej vågat gå så bröstgänges till väga, som förut, och hennes handtlangare äro varskodde och rädda om skinnet. Ränkerna bedrifvas numera i mjugg och hafva fått en ny verkstad, hvars alla vinklar och vrår vi måste genomleta. Har du händelsevis hört talas om Schweitzaren Beylon?» – «I hofkalendern förekommer under det namnet en föreläsare hos drottningen.» – «Just han.» – «Skulle han tilläfventyrs vara en vice Sinklaire?» – «Bättre upp, bror Curt, bättre upp! Han lärer, enligt de underrättelser jag fått, vara hela konungahusets allt i allom. Kungen fjäsar honom, för det han håller drottningen vid godt lynne, och i nödfall skaffar gubben penningelån af några rika köpmanshus i Stockholm, med hvilka herr föreläsaren förstått att innästla sig: drottningen meddelar honom allt hvad hon tänker: de kungliga barnen vända sig till honom för att få sin vilja fram hos föräldrarne: han är allas förtrogne i deras husliga angelägenheter, och jag bedrar mig mycket, om han ej står på tapeten, att äfven taga statens om hand. Det är just det, man måste genomtränga. Mannen skall sätta värde på kräslighet i mat och dryck, vara hvad man kallar en riktig goddagspilt, men om han tillika är svag för ädla metaller har jag ännu ej kommit under fund med. Det är en ömtålig sträng, som måste försigtigt vidröras. Länge skall det väl icke dröja, innan jag vet hvar man har den gynnaren.» – «Hvarifrån förskrifver han sig, och huru har han kommit hit?» – «En pudel, bror, af våra vänner eller f. d. vänner, Mössorna, icke, Gud bättre! den första, och sannolikt ej heller den sista.
De öfverdrifna utgifterna för försvarsverket under fredstid, ändamålslösheten af de fleste uppoffringar för denna Riks-angelägenhet, och tillstyrkandet af ett extra anslag utöfver 3 och en half millioner Riksdaler, oaktadt i8a3 års Ständers, i betraktande af Nationens ställning och knappa tillgångar, uttryckta önskan att, för hvad ytterligare kunde finnas nödigt till Landtoch Sjö-försvaret, tillgång måtte sökas inom de redan beviljade anslagen. 8:0. Den ringa sorgfällighet, som egnnls åt skatteväsendets förenkling; och åt de ledande beslut Rakets Ständer fattat i flere hithörande ämnen, såsom Räntepersedlarnes förminskning i antal, Markegångssättningens noggrannare behandling, en syftesenlig författning om Räntetagares förmoner och rättigheter, uppbörden, genom Stats-Verket, af åtskilliga förvaltande Verks inkomster, förvaltningen af Kronans spanmålsräntor, m. m., hvaremot Regeringen skall eftersträfvat en direct inflytelse på grundskatternas bibehållande, deri understödd af Constitutions-Utskotlet, genom felaktig Grundlags-tolkning. ego. Ökade interims-anslag för tullförvaltningen och bevakningen i följd af ett missförstådt tull-system, samt uraktlåten anstalt till Fribref* utfärdande genom Loeal-Auctoriteterna. 10:0. Den synbara likgiltighet, hvarmed skjutsväsendet betraktats; Resolutionen på Ständernes begäran angående forsling af Eke virke, medför - Constiritioiis-TJtsfuatets Mein. 3 Inseende af den vigtiga entreprenads-principens tillämpning på alla fall, samt förhöjningen i Kronoskjutslegan, inskränkt endast till fredstid. il.‘o. Öfyerlemnandet af Bränvins-biännings-beskatlningen till Rikets Ständer, med fördöljande af tillämnade iakttagelser vid näringens oeconorniska ledning; det af Utskottet redan anmärkta förhållandet med i83o års Författning om bränvinsbränningen, och det sätt hvarpå bränningsförbudet år 1821 behandlades. t 2:0. Föreslagen tillökning i Post-Verkets
Eller skall han komma att likna mytens Faeton, hvilken med ungdomlig dristighet log sig för att köra solens vagn, men ej utförde uppdraget bättre, än att världen sattes i brand och äfven han själf därvid gick under? Endast framtiden kan gifva svaret på dessa frågor, och det svaret måste denna gång med stort intressa afbidas; ty den rörelse, som nu utgår från Tyskland, kommer, hurudan utgång den än får, med sina verkningar att genomgå hela Europa. Ja, väl mer än Europa; ty arbetarerörelsen är » internationel » i så vidsträckt betydelse, att den sträcker sig äfven till de öfriga världsdelarne, så långt europeisk kultur utsträckt sitt herradöme. Till den stora arbetaredemonstrationen, hvilken skall börja den 1 maj, och hvilken, då detta nummer af Idun utkommer, utförts eller kanske ytterligare fortsattes, hafva under april månad vidtomfattande förberedelser gjorts i Europas och Amerikas skilda länder, ja, äfven i Australien. Med mer eller mindre ängslan hafva regeringarne i olika länder vidtagit sina försiktighetsmått för att förebygga reformrörelsens urartande i revolutionsyra. I främsta rummet kommer att framställas yrkande om 8 timmars normalarbetsdag; därtill komma emellertid att ansluta sig en mängd andra yrkanden, olika i olika länder. I alla händelser kommer den 1 maj 1890 att blifva en världshistorisk bemärkelsedag. I synnerhet har denna arbetaredemonstration med stor oro motsetts i Österrike, där upphetsningen i arbetarelagret är så intensiv, att oroligheter redan förefallit och än ytterligare afvaktas. Denna rörelse började i Böhmen och Mähren samt inleddes med en stor arbetarestrejk, som utbröt den 16 april. Sedermera har rörelsen utbredt sig till Galizien och andra landskap. Vid sidan af kejsar Wilhelm och den sociala frågan ådraga sig fortfarande Stanley och Emin pascha den civiliserade världens uppmärksamhet. Den rivalitet, som mer och mer yppat sig mellan dem båda, innebär i själfva verket en rivalitet mellan England och Tyskland som afrikanska kolonialmakter. Dr sådan synpunkt har i Tyskland intresset för Emin stigit nästan till kokpunkten. Där har utrustats en expedition, som under ledning af Emin och major Wissman i slutet af april dragit in i det inre Afrika.
19:0 af den 26 Juni 1848, i fråga om ändring af nu gällande stadgande rörande tiden, då damlucka skall vara öppnad (121). Den underdåniga skrifvelsen blef den 4 Juli 1848 i Kongl. Regeringen anmäld och remitterad tili Kongl. Kammarcollegiurn, att, efter vederbörandes hörande, inkomma med utlåtande. 1850 den 5 Mars inkom Collegii utlåtande jemte yttranden af Kongl. Majlis Befallningshafvande i Gefleborgs, Jemtlands, Wester-Norrlands, Westeroch Norrbottens Län; men sedermera bar ärendet icke varit i Statsrådet behandladt. 29:0 af den 13 Juli 1848, angående vissa lagbestämmelser med afseende på enskilda Banker (132). 1848 den 6 Oktober i Statsrådet anmäld och Förordning i ämnet under samma dag utfärdad. 21:o af den 13 Juli 1848, angående lag om aktiebolag (133). 1848 den 6 Oktober i Statsrådet anmäld och Förordning i ämnet under samma dag utfärdad. 22:0 af den 25 Juli 1848, angående upphörande af Kämners-, Lagmansoch Riddaresynerälter (140). 200 Sedan Lagberedningen och Högste Domstolen blifvit i ämnet hörde, bifölls det underdåniga förslaget i Statsrådel den 18 April 1849, och utfärdades under samma dag nådig Förordning. 23:0 af den 25 Juli 1848, i anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Förslag till ny Riksdagsordning, m. m. (134). 1848 den 15 Augusti i Kongl. Regeringen anmäld och lagd till handlingarne. »4:0 af den 29 Juli 1848, angående ytterligare anslag till uppförande af cellfängelser m. m. (145). 1848 den 14 November i Statsrådet anmäld och nådiga Bref i ämnet till vederbörande expedierade. »5:0 af den 2 Augusti 1848, med förslag till ny Lag angående inteckning i fast egendom (160). Kongl.
I händelse en för öfrigt oförvitlig tjensteman finnes ega mindre fallenhet eller icke vara tjenlig och passande för den syssla, till hvilken han erhållit befordran, skall Fullmägtiges deputerad förhållandet anmäla hos Fullmägtige, som angående tjenstgöringen förordna på sätt de för Yerkets och allmänhetens betjenande nyttigast anse och lämpligast ske kan, utan att någons tur och löningsrätt förnärmas eller Yerkets förvaltningskostnad förökas. Utskottet har vid punkt 4:o här ofvan anmält sin åsigt, att Fullmägtige böra föranstalta om vikariat för samtlige de tjenstemän, som af en eller annan anledning hindras att tjensten bestrida. Det är af sådan anledning Utskottet nu föreslår, att, med ändring af 29:de punkten 1 momentet i betänkandet, motsvarigheten till 63 §:n i reglementet må lyda sålunda: 13:o. Mom. 1. Blifver Chef, biträdande Kommissarie eller annan tjensteman af sjukdom hindrad att sin syssla förrätta och göromålens behöriga gång fordrar att föranstalta om vikariat, ege Fullmägtige att om tjenstgöringen förordna och dervid använda ett arfvode af 1.000 R:dr, efter år räknadt. Sökes tjenstledighet för svag helsås förbättrande, utan egentligt sjukdomsförfall, eller för enskilda angelägenheter, ankomme det på Fullmägtige att bestämma om tjenstgöringen skall på Bankens eller sökandens bekostnad bestridas. 14 Banko-Utskottets Memorial M 55. Mom. 3. Tjensteman, som söker ledighet i och för tjenstgöring hos Rikets Ständer, deras Utskott eller Revisorer, vare pligtig att sjelf vidkännas kostnaden för tjenstens bestridande. Då vikariat för någon tjensteman erfordras i anseende dertill, att han sin egendom åt borgenärer afträdt, eller ock blifvit för skuld i häkte inmanad eller under förmyndare ställd, bör hälften af hans lön användas till tjenstens bestridande under den tid, vikariat i dylika fall, enligt nedanstående §§ (68—70) kan komma att fortfara.
Följande handtverkare hade år 1855 här i staden verkstäder, nemi.: Repslagare • 2. 69 Sadelmakare g. Svarfvare 4. Sockerbagare 3. Smeder g. Timmermansmästare • 1. Summa 101 mästare, hvilka tillsammans sysselsätta 232 gesäller och lärlingar. Såsom försörjningsmedel idkades följande handtverk af nedanstående antal personer: Bageri , Bryggeri Hattmakeri-yrket 2. Kopparslagare-yrket 1. Målare-yrket . 6. Murare-yrket . 4. Skräddare-yrket 20. Skomakare-yrket 17. Snickare-yrket . 9. Slagtare-yrket .. g. Smeds-yrket 2. Sockerbagare-yrket g. Summa lil personer. Härförutan finnas S större bryggerier och 6 bagerier. Aktieägare, af hvilka de fleste äro skeppsredare härstädes, äga ett på en holme utanför staden anlagdt skeppsvarf. Med en arbetsstyrka af omkring 120 personer hafva der under dessa fem år blifvit: "ybyggde. • . , S fartyg om 419 läster, förbyggde eller ansenligen reparerade . 26 » » 1,190 » 70 Följande större arbetsföretag af allmän beskaffenhet hafva under ifrågavarande fem år blifvit här dels påbörjade och dels fullbordade: éj hamnbyggnaden, fullbordad nästlidet år, med ett statsanslag af 35,386 R:dr Banko och betydliga uppoffringar af stadens medel; b) uppförandet af en ny kajbyggnad i härvarande hamn. Till detta arbete, som påbörjades år 1834 och utföres med huggen sten, har staden erhållit ett lån af 30,000 R:dr Banko utur handelsoch sjöfartsfonden; c) anläggning af en ny inkörsväg till staden, i sammanhang hvarmed verkställts betydliga planeringsarbeten jemte planteringar dels på stadskassans bekostnad och dels genom enskilda sammanskott samt bidrag af sparbankens och bränvinsutskänknings-bolagets vinstmedel.
Jag tillhör visserligen antalet af dem, som önska att rättegångar så skyndsamt som möjligt måtte blifva afgjorda, och att följaktligen medel till arfvoden åt adjungerade Hofrättsledamöter måtte beviljas; men jag hemställer till en hvar, hvad man i detta hänseende kan vinna genom ålerremiss af betänk., då detsamma redan är af 2:ne Stånd bifallet. Ilr Lefren: Joli. Pehr: Jag förenar mig uti anhållan om återremiss, på de grunder, som uti reservationen af Prosten Stenhammar finnas anförda. Jag finner för min del bestämdt, alt frågan icke är densamma , som redan genom R. Sits förstärkta StatsUtsk. blifvit afgjord; ty annat är alt bevilja stadigvarande löner på stat, och annat alt lemna medel till arfvoden åt dem, som måste lemna handräckning och inträda i tjenstgöring, när göromålen thy förutan omöjligen kunna medhinnas. Dessutom erfar jag för min del en obehaglig känsla utaf att man på det sältet tillvägagåimed afvoghet mot en domarecorps , så allmänt aktad som den Svenska. Det måste vara påkostande för en sådan corps , att se sig blottställd för det omdöme inom allmänheten, att den icke arbetar tillräckligt, ehuru alla, som känna föra3 H. 5a Den 14 April e. ra. hållandet, måste medgifva, att de ordin, ledamöterne, oaktadt all god vilja, icke kunna ensamme medhinna allt, enär tiden icke framskrider långsammare, i samma mån som görornålen dagligen ökas och menskliga krafterna snarare afän tilltaga genom för mycken ansträngning. Jag tillstyrker att Utsk. måtte bifalla denna ringa sak , i fråga om medlens qvantitet, men vigtiga sak i fråga om den grundsats, som ligger deruti, att man icke låter domarevärf ligga nere för småaktighet, i fråga om några hundra rtdrs anslag. Frill. Rehbinder: Mot Gr.