Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon tyckte sig redan förnimma kylan strömma sig till mötes från hans väsen och hon märkte hur hon sjelf krympte samman dervid; det var som om alla de fina trådar, genom hvilka hon för så kort tid sedan kunde förnimma hans tankar och känslor bulta mot sitt eget hjerta, nu med ens blifvit afklippta. På eftermiddagen måste han resa igen. Det hade icke vexlats ett förtroligt ord mellan de tre under detta misslyckade möte; men modern, som kände hvarje linie i hans ansigte hade sett smärtan bakom de bleka, beherskade dragen. De båda kvinnorna hade följt honom till tåget. Och medan de långsamt gingo från stationen satt bilden af detta bleka ansigte med de sammanpressade läpparne som inbränd i moderns hjerna. Den unga flickan talade och skrattade hela vägen med nervös liflighet; hon berättade lustiga anekdoter om Lund, orden jagade hvarandra i feberaktig hast, som var hon ängslig att tiga stilla en sekund; och moderns läppar drogo sig alltsomoftast till ett själlöst, mekaniskt leende, men inom henne reste det sig en brännande bitterhet emot denna unga kvinna, som kunde skratta och skämta som om ingenting passerat – utan att egna en tanke åt honom, som skakados framåt i en jernvägskupé, fram emot sitt ensamma, toma, ödsliga lif. Hon hade icke öra för, att i detta öfverretade skratt gömde sig en saknad lika djup som hennes egen. Starkare och starkare växte bitterheten inom henne och till sist tyckte hon nästan att hon hatade denna lilla varelse, som för en månad sedan varit henne kär som det käraste hon egde i verlden. Men vid sidan om denna känsla bodde också en annan: hon var nyfiken. Hon ville veta hvad som tilldragit sig mellan de unge. Hon ville lura ut Almas hemlighet för att möjligen kunna använda den till fördel för sin son. »Vill du gå med upp till mig?» sade hon derför då de stannat utanför hotellet. »Ja, gerna.» Det var ingen konst att få Alma att berätta. Nu, sedan William rest, var det som om något af den gamla förtroligheten kommit igen.
Eller kan det negativa goda, de verkligen uträttat, i någon mån motsvara det positiva onda de åstadkommit? Om än, hvilket ej må bestridas, ett och annat misstag eller missbruk, eller ett och annat underslef af de lagliga myndigheterna blifvit uppdagadt, och än flera genom farhågan för pressens Argusögon förekomna, – månne dock denna förtjenst kan ställas i jemnbredd med den genom samma press utbredda massa af villfarelser, som mer eller mindre öppet sätta i fråga all slags lydnad, all undergifvenhet under menskliga och gudomliga lagar, allt erkännande af pligter mot öfverhet och samhälle, af sedelärans bud, af intelligensens öfvervigt? Äro dessa nya statsoch rättslärare, likt forntidens vise och propheter, stående på tidehvarfvets högsta bildningspunkt, eller ens män med vanlig insigt, vanliga kunskaper? Eller äro de ej tvertom, hvad flertalet beträffar, råa och okunniga i en grad, som väcker förvåning? Och, å charakterens vägnar, månne de och deras ansvaringar, d. v. s. deras representanter inför lagen, äro rättskaffens och hederligt folk, eller sådant slödder och utsökt afskum, som ej tåles i bättre sällskaper, vid hvilkas sida man ej gerna kan gå på gatan – eller ock, om än af bättre stånd och gry, ekonomiskt skeppsbrutne, som ha ingenting att förlora, men allt att vinna af de oredor och hvälfningar de söka åstadkomma? Dessa frågor behöfva ej besvaras, ty de äro det redan. Allmänheten börjar nu inse, hvilket falskt spel dessa taskspelare med henne i åratal drifvit. Hon börjar förmärka i hvilken afgrund af förnedring och moraliskt förderf den svenska tidningspressen sjunkit, hvilket slags folk de menniskor äro, som påstå sig föra folkets talan, och till hvilken förvildning i de allmänna tänkesätten allt detta ledt. Yrket har blifvit så vanfrejdadt, att det fordras det största mod och den varmaste patriotism (eftersom tidningsskrifningen numera beklagligen är den enda utvägen att verka på den större allmänheten) för att ingå deruti eller fortsätta det.
— Då rann iiu för ofvanuppräknade 3i af Piikets minsta släder afräknar från taxerade bevillnln efter 2:dra arlin livad sora af summan, 287g r:dr, belöper för 189 handelsbeljenler med per medium 2| rtdrs afgift för hvardera, eller tillhopa 472 r:dr 24 sk., och sedan fördelar återstoden 2406 r:dr 24 sk. emellan 3i8 handlande, blifver resultatet särdeles anmärkningsvärd!, nemi.: att uttaxerade bevilln.afgiften för bandel och rörelse icke uppgår öfverhufvud till mer än 7 r:dr 27 sk. 1 rist. å dem hvardera, svarande icke fullt emot i5i-§ r:dr behållen inkomst för hvar och en; hvilket sednare belopp uppenbarligen ej till tredjedelen betäcker deras och hushålls årliga lefnadskostnad , nb. de mindre bemedlades, oafsedt den omständighet, alt en eller annan af samtliga dessa handlande vanligen tinnes hafva samlat någon förmögenhet, när handelsyrket öfvergifves eller upphör. Cornmerce-collegii berättelse om Sveriges handel och sjöfart år 1838, från hvilken jag tagit uppgifterna här ofvan, kan henitas grund till sådana jemförelse!' äfven för öfriga städer i Pviket, alla bevisande med få undantag, att af städernas handelsrörelse bevilln:n i sjelfva verket ej utgår med mera än tredjedelen, kanske någon gång men högst med hälften af hvad som, efter bevilln.stadgans bestämmelser, borde utgöras. Förhållandet härutinnan i hänseende till fabriks-, manufacturoch handtverkeri-rörelsen, är måhända något olika ; dock torde äfven den i allmänhet nu icke draga mer än högst hälften af den inkomst-bevilln., som rätte 7 H. 47 D* ii Qt) M u j. iigen borde utgå.
Hon anmärktes för en bytes brist på ett af sina hemman, och, enligt vederbörande Autoriteters Utslag, blef seqvester derå lagd; då jag sedermera bland hennes Handlingar fann Gravationsbevis på detta hemman, så befans, att hon ägde derpå en vida större fordran, än den anmärkta bristen; och då detta Document presenterades i Kongl. Collegium och hos Landshöfdingen, blef följden endast, att seqvestern upphäfdes och att hon några månader derefter nödgades lösa ett förnyadt Gravationsbevis, försedt med ett grannt maroqvinsband. Ridd, 0, Ad, Prat, N;o n, 12, 32 Den 3 Juni. e. tit. Jag anser derföre Riksens Ständer och Ko« nungen icke kunna , utan orättvisa , längre uppskjuta med att låta detta Contoirs röfvaresystem upphöra, och tår dertore begära, att Betänkandet återremitteras Friherre Boye, Ludvig: BytesContoirets bestämmelse omfattar 2;ne föremål: Det ena, att utreda Kronans, i och för Kammarbyiesmålen, ägande fordringar hos enskddta familjer; och det andra, att utreda Kronans, i och för samma mål, vidhäftande skulder till enskildta personer, hvilkas rätt, i detta afseende, icke kan betraktas annorlunda, än såsom ali annan ägande rätt till enskildt förmögenhet.
Beträffande dernäst den af Capitaine Löwenadler gjorde ansökning, så har Utskottet funnit, att Löwenadler, såsom ensam löftesman för lånet, blifvit, sedan concurs uppstått efter aflidne låntagaren, Advocat-Fiscalen Gustavi, från hvars massa i utdelning endast erhållits 80 R:dr 10 sk. B:co, lagsökt hos Öfver-Ståthållare-Embetets Can/di och genom dess Utslag den 9 Februari 1832 ådömd betalningsskyldighet, till fullgörande hvaraf han dock, vid sökt verkställighet af Utslaget, saknat all tillgång; att derefter personlig frihet blifvit honom medgifven tills vidare och så länge han erlade erbjuden successiv afbetalning af 10 R:dr B:co i månaden, samt att, genom sådane afbetalningar lånet slutligen blifvit till capital liqvideradt och i afräkning å den upplupne öfver-räntan, som, efler stadgad beräkning å 8 procent, uppgått till 118 R:dr 46 sk. 4 r., afbelalde 74 R:dr 17 sk. 1 r.; hvadan Utskottet, med fästadt afseende å Capitaine Löwenadlers medellösa tillstånd samt hans uppnådda höga ålder och deraf härrörande oförmåga att kunna sina villkor förbättra, anser sig ega skäl att bifall till den af honom sökta eftergift af återstående öfverränte-beloppet R:dr 44: 29. 3.
Krono-Skatte-Augments-Hemman . Militie boställen Civila boställen Ecklesiastika boställen Kyrko-Hemman, Frälse Dito och Domkvrko-Hemman, Skatte Dito Krono Gymnasiioch Skole-Hemman, Krono . Hospitalsoch Rarnhus-Hemman, Skatte Dito dito Krono Krigsmansbus-Hemman, Skatte Dito Krono Lots-Hemman, Kronolägenhet Rekognitions-Skogs-Hemman Skattlagde, bebyggde Torp, Utjordar, Urfjellar med flere lägenheter utan mantal, som ej i något hemmans ränta äro inbegrip ne: af Frälse natur Dito af Skatte dito Dito af Krono dito , Kronotorp med frihetsår Skattlagde, obcbyggde Torp. Utjordar, Urfjellar m. fl. lägenheter Oskattlagde, bebyggde dito, deraf Ryttareoch Soldat-torp Backstugor Bebyggde lägenheter, afsöndrade från hemman under ständig ägan derätt Dito dito på viss tid eller lifstid Skattlagde Fisken och Fiskelägenheter af särskilda slag, som ej under något hemmans ränta äro inbegripne: af Frälse natur Dito dito af Skatte dito Dito dito af Krono dito Tull-mjölqvarnar Tull-sågqvarnar, grofbladige Dito finbladige Husbehofs-mjölqvarnar Dito sågqvarnar Stampar Stångjernsverk Masugnar Jernmanufakturverk af särskilda slag . Glasbruk Pappersbruk Tegelbruk Alunverk Oljeslagerier Garfverier Färgerier Kalkugnar Qvarnstensbrott Brunstensbrott Diverse personer, som ej höra till viss näring . Militär-Staternas lönebevillningar, som uppbäras vid Regementerne, och ej äro upptagne uti någon af de föregående. Kronoparker: Underhållna Kreatur. Efter 1848 års Uppskattadt Värde. B e v i 1 1 Efter 2:dra Artikeln. Personel Skyddsafgift. Lön, egendom och rörelse. Af Jordbruk och Näringar. 3:dje Art. Sinni Till lierätiilseii öfver Skaraborgs
Under sist förflutna qvinqvennium har Konungens Befallningshafvande meddelat följande antal personer rättighet att på landet utöfva handel: år 1831 — » 1832 18- » 1833 9- » 1834 12- » 1833 20- Således under dessa g år tillsammans 39. eller, då under föregående qvinqvennium sådan handelsrätt meddelades åt 83, under sist förflutna qvinqvennium åt 24 personer mindre än under det föregående, hvilken minskning är en följd dels deraf, att de första åren efter den nyutkomna handelsordningen ett större antal genast an - mälde -sig, dels af de i sednare tider i afseende på landthandeln utkomna författningar, hvilka utölvat ett välgörande inflytande. Hvad som än vidare skulle vara al ovedersäglig nytta är ett stadgande, det sökande till landthandelsrätts erhållande skulle dels egenhändigt halva skrifvit sin ansökan, dels om ägande kunskaper förete bevis af pastor, kronofogde eller länsman, emedan de bevis, som nu företes och blifvit utfärdade af för Konungens Befallningshafvande ofta okände personer, stundom befunnits mindre trovärdiga. Under qvinqvenniet har befunnits följande anta! handlande, som i öppna hodar på landet försälja de i handelsordningen uppräknade inoch utländska varor, samt derför erlagt bevillning: år 1831 49 Handlande. » 1854 85. 12. 1,100: — » 1855 100. 14. 958: 16 Bevillningslängderna upptaga dock ett vida större än det här angifna antalet landthandlande, ty taxeringsoch pröfnings-komitéerna åsätta många landtboer afgifter för handel, ehuru de bedrifva den utan tillstånd. Sålunda erlades bevillning år 1855: Handlande. Bevillning. Län för åren 1851—1855. 30 1 afseende på lotsverket och hvad dermed sammanhang äger, är förhållandet lika med hvad som i förra berättelsen *) angifvits. § 4. Politisk författning. Kammarverk.
Mot sjelfva förslaget har icke någon anmärkn. blifvit gjord och jag vill derföre icke uptaga tiden med att försvara det så länge det icke blifvit anfallet. Jag anhåller derföre att det måtte blifva hvilande. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Ehuru jag i fullkomlig motsats mot en annan talare hyllar de skandinaviska idéer - 510 Den 25 Juli f. m. na och anser att de till verklig lycka för Skandinaviens och Nordens framtid kunna realiseras, tror jag det vara särdeles välbetänkt att på sätt Const.Utsk. föreslagit i Grundlagarne införa en §, som förekommer möjligheten af att Konungen i Sverige skulle kunna, utan R. St:rs samtycke och utan deras hörande, mottaga en Krona. Jag anhåller derföre att förslaget måtte till Grundlagsenlig behandling blifva hvilande till nästa Riksdag. Hr Fåhraeus: Sorn jag funnit mig tillfredsställd med de uplysningar, som af Const.Utsk:s ordförande meddelats, låter jag frågan om förslagets återremitterande förfalla. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, att, sedan Hr Fåhraeus afstått från sitt yrkande, i afs. på Utsk:s förev:de förslag endast vore yrkadt dels af Gr. Frölich att detsamma måtte förkastas och dels af öfrige talare att det måtte antagas såsom hvilande till nästa Riksdag, blef propos. till förkastande af Utsk:s förslag framställd och besvarad med starka Nej jemte några Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm., efter tillkännagifvande att han funnit Nej öfvervägande, förklarade att i följd häraf och då någon anmärkn., som åsyftade förändring ej var gjord, ifrågav:de förslag kom me att, så vidt på R. o. Ad. berodde, blifva hvilande till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Ånyo föredrogs Const.Utsk:s d. 16 och 20 dennes på bordet lagda Mern. N:o 15, med förslag till ändring i 72§ll:sF:n, ang:de inlösen af R. St:rs Banks sedlar.
"Åled nyssnämnde grundsats instämmer ock stt, ds gäldenär, som vid början sk Oonoltrs sitter i bvsättningskskte, besvurit bouppteckningen, bör kan lösgifva;, bvadsn Dlommitterade ur förslag till Allmän Divil-Dsg upptsgit sä väl ett stadgsnds körom, som den ytterligare föreskrift, stt gäldenär, Irvars egendom blifvit till borgenärer i Loncurs afträdd, bör vara fri fran besättning. "Hvad sngsr det frän Dagens allmänng stadgande i 8 Dap. 2 §. DltsökningsValken gjorde undantag, slt bustru ej ms besättas, bviiket, medelst A §. i kongl, förordningen den 28 duni 1798, l sä mätto blifvit förändradt, stt bustru för virr tzäld sksll vars b^sättuings-tväng underkgstsd; sä, enär bustrun, kör det bon kätt 12 /'r o/torrkM», 68. tillständ, 3tt idka serskildt näring icke uppliör stt slg under munnens mslsmsnsksp, vell bennes rältigbet stt genom försäljniiig eilen sörpsntiiing st sin lusig egendom bereds sig tillgäng till gälds betslniug, suluuds än lilis iiiskränkt som förut, bör, esler Lommittei ades åsigt, sistnämnds söneslinisk uppliöra; äfvensom oell ds myndig för klarad mö, enligt vanliga innebället gf Lders Kongl. Naj ts I^sdigs Lesolutioner i dylika ämnen, är underksstsd ännu större inslinänlining, än bustru, i disposition af fastigbet, Looimittcrade snsett jemväl licnne böns vgrs frän besättning fri.
Den 15 September. 6?5 coursmälet, pröfwa; likwal och enär Jnteknings Domaren bör hafwa kännedom om hwad, i afseende pä Intekningen, förefallit; har Ut. ffottet förment, bet tillägg till denna ^.de Punct ivara nödigt, att Gäldenären, som i alla sall bör anftaffa gravations-bewis frän Inteknings Domaren, hwars skyldighet det astrid warit och är, att slike bcwis, när sädant äskås, emot lösen meddela, äfwen mä åligga hos honom anmäla, att Ecstion blrfwrt sökt, samt bewis derom för IntekninZs-Domaren förete, , - Hwilket allt dock Riksens Hogloff Stan. ders pröfning wördsamt underställesOrebro den 15 September 1310. PL Uäxloii. Mä6srlliLpct5 ock ^äelnr veä-tmZlerr vZgnrr ^ab. »k dloräin. VLUoS. 8orgrre-8l?nlI.etL, veäamLters väZnrr klsossa. NLgvAräige ?retie-5k!aäers I-eäLmörer; vjgnsr A HIeäerv5r6e Lcrnc!s-8tän6etö I^e^smoters ^onL8 ^oclcrsson. äob. blolmhsrg^ov. 554 Den rz September. närers rätt, att. ivid pröfningen deraf, böras, hälst deste, t händelse collufion ägt rum, till äfwentyrs ffulle kunna wisa sädaat, samt dy »nepelst förhindra en fastställelse, som eljest, i fölgd af GäldenärenS swekfuila erkännande af ffulden, skulle kunna uppkomma. Men, som samtelige Creditorerne ej äro kände förrän efter Proclam.dagen; sä kunde ket förorsaka vmwäg ga ffulle förrut afbldas.
13 — 94 — Hvad af Kommissariatet blifvit anfördt och upplyst, ej mindre i anledning af anmärkningen (pag. 20—21), att uti den så kallade afräkningsboken öfver alla af Rikets Ständer, i egenskap af extra eller tillfälliga statsutgifter, beviljade och till utgående från Riksgälds-Kontoret, enligt nu gällande Reglemente, anvisade anslagsoch lånesummor, icke skulle finnas någon egentlig hufvudräkning, än ock angående Revisorernes uppgift, att afräkningsboken ej vore afslutad för hvarje år, hafva Fullmäktige ansett innebära icke allenast all den utredning, som kan erfordras öfver förhållandet i denna del, utan jemväl fullt nöjaklig förklaring öfver hvad i dessa afseenden blifvit anmärkt. På sätt Revisorerne (pag. 22) anmärkt och Kommissariatet jemväl medgifvit, har väl Fullmäktiges föreskrift, att inom linien uti liufvudbokens conti för de, i egenskap af särskilda statsanslag, utbetalda summor skall antecknas hvarje anslags i Reglementet uppgifna ursprungliga belopp och hvad deraf, före årets början, uttagits, hvarken i 1845 eller 1846 års hufvudbok blifvit iakttagen; men då förhållandet härutinnan, såsom Kommissariatet uppgifvit, fullständigt kan inhemtas af de särskilda sammandrag, hvilka blifvit hilagda hufvudhöckerna, hafva Fullmäktige ansett ändamålet med den på ofvanberörde sätt föreskrifna anteckning inom linien på fullt tillfredsställande sätt vunnet. I afseende på uppläggningen i Riksgälds-Kontorets hufvudbok af särskilda räkningar för de i hvarje §. af nu gällande Reglemente bestämda anslag för extra eller tillfälliga utgifter, hafva sednast församlade Revisorer (pag. 22) instämt i det förslag härom, som vid 1845 års revision blifvit framstäldt, dock med de jemkningar och iaktagelser vid detsammas verkställighet, som 2:ne bland Fullmäktige uti särskildt yttrande uppgifvit och tillstyrkt.
Jag får då fästa nämnde värde talares upmärksamhet derå, att uti Kongl. Brefvet af den 24 Jan. 1781, igenfinnes intet annat skäl för förbudets bibehållande än det högst besynnerliga, att ingen bör af nyfikenhet, att åskåda främmande gudstjenster försumma sin egen, samt alt jag redan uti motiverna till min motion visat, huru denna grund för stadgandet ramlar, endast genom en förändring i de främmande religionsförvandternas gudstjensltimmar. Hvad åter den värde talarens yttrande om sabbatens helgd angår, får jag blott fästa upmärksamheten deruppå, att då söndagen innehåller 24 timmar, af hvilka icke alla användas till Luthersk gudstjenst, man genom åhörandet af en främmande kristlig gudstjenst, hvaruti alltid något för alla kristna bekännare gemensamt finnes, kan hämta upbyggelse, om man vill låta sig upbygga. Frih. Greutz: Ur den allmänna toleransens och samvetsfrihetens synpunkt, tillstyrker jag R. o. Ad. att gilla det af LagUtsk. här framställda förslag. Propos. till bifall å förevar:de del af Utsk:s Betänk, blef nu framstäld och besvarad med starka Ja, blandade med Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit Ja öfvervägande. Anmäldes Den 16 Juni. 225 Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Mern., Utlåt:n och Betänk:n, nemi. från Constitutions-Utskottet: JVs 6, ang:de verkställd granskning af de i Stats-Rådet förde prol. Banko-Utskottet: JVs 40, öfver Tapet-Fabrikören Johan Sandbergs ansökan om ersättning för en af honom å banko-auktion, efter silfvervärde inropad, sedermera oriktig befunnen pant. Lag-Utskottet: JM 36, i anledn. af väckt motion om lekmäns verksamhet i kyrkans tjenst. Allm. Besvärsoch Ekonom i-Utskottet: M 96, i anledn. af återremiss utaf Betänk.
Bortser man från den inre meningen (andemeningen) af den nyss vidrörda Könsmotsatsen, så kan med skäl sägas, att allt kön är (såsom sådant) någonting föraktligt; och utan betydelse är då icke, att köns-skillnaden blifvit hos menniskan säte för Blygseln. Men så väl af denna motsättning och förening, som af all annan, möter oss just den inre meningen öfverallt inom den region, der själen ej nöjer sig med en ringare njutning, än odödliga skönheters åskådande och danande. Äfven här söker, och finner, ett Starkt det med sig harmonierande Ljufva, och ett Ljuft det med sig harmonierande Starka; – men de föreningar, som här deraf uppkomma, uttrycka i sin prägel omedelbart det odödligt – eller idealiskt – Sköna. Vi säga, ”omedelbart”: ty föröfrigt är visserligen odödlig skönhet i allt af Naturen. Hvarföre? Emedan allt i Naturen betecknar. Det vill säga: emedan der allestädes ett Yttre förhåller sig till ett Inre, som Verkan till sin Orsak, och emedan allt, som är i en Verkan, är just hvad som är i Orsaken; om hvilken åter förut har blifvit visadt, att den alltid är så långt ett odödligen sannt och skönt, som den – på ett eller annat sätt – är en del af det gudomliga Helas sanning och skönhet. Denna signatura rerum är grunden till all verklig Physiognomik och Bildningslära: hvilken ock derföre kan utbildas till Vetenskap, till en Characteristice Universalis, om vi rigtigt förstå de af Naturen oss gifna ledningar, som räckas oss i dess motsvarigheter och analogier. De allmännaste lagarna för denna karakteristik inses, när vi, under något föremåls betraktande, fästa vår uppmärksamhet vid dess figur, dess färg, dess fasthet, – särskildt, och slutligen tillsammantagna.
Genom Protocolls-utdrag af den sistlidne Februari, har Hedervärda Bonde-Ståndet till Banco-Utskottet remitterat en af Eric Nilsson från Jemtlands Län väckt motion, deruti han, i afsigt alt ifrån Statens sida bereda understöd till nya kyrkors byggande, der sådana äro af behofvet påkallade, och på det att kostnaderne för sådane företag, till någon del, äfven må förflyttas på de kommande generalionerne, som draga nytta af dessa byggnader, föreslagit, alt, till delta ändamål, af Rikets Ständers Bank mätte beviljas lån till en tredjedel eller hälften af den sumftran det för hvarje serskilt fall upprättade kostnads-förslaget upptoge, att, emot af Församlingens samtlige Ledamöter för återbetalningen ingången solidarisk ansvarighet, utgå under 2 å 3 år, eller i den mon arbetet kunde fortgå, mot erläggande af 4 procents årlig ränta och 2 procents amortissement; förmenande motionären, att, genom så beskaffade försträckningar från Bankens sida, något menligt inflytande på realisationen eller Bankens functioner för öfrigt icke kan vara att befara, i synnerhet om det låne-belopp, Bih. till R. St. Prot. 1840. 6 Sami. 1 A/d. 6 Häftet. % 10 Banco-Utskoltets Uttalande, N.-o 13. sorn, för ifrågavarande ändamål, ifrån Banken finge utgifvas, beslämdes till högst 5o eller 60,000 R:dr B:co om året. Ifrån Yälloflige Borgare-Ståndet har sedermera, uti Protocolls-Utdrag af den 29 i förenämnde månad, lill Utskottets handläggning blifvit öfverlemnad en af Herr E. J. Westman, i egenskap af Fullmäglig för Hernösands stad och efter af stadens samt Hernö församling erhållet uppdrag, väckt motion, att Rikets Ständer, mot församlingens garanti, måtte till uppbyggande af dess casserade Stiftseller