Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke ingå på den idéen, att det skulle vara tjenligt att omorganisera KonstruktionsCorpsen hvarken efter det mönster som finnes i England eller Frankrike. I ett sådant fall liksom alla andra tror jag det vara bäst att hvarje land har sitt eget skaplynne. Jag kan blott beklaga att det scientifika elementet inom Flottan har till den grad förminskats, att man vill nedsätta antalet af KonstruktionsOfficerare. Jag har länge varit tjenstgörande i Carlskrona både vid Varfven och Flottan, och jag har dervid inhemtat den erfarenheten att det Den 8 Juni f. m. 173 vore väl om denna Corps hade mera makt än den der verkligen utöfvade. Jag tror visserligen att vid en blifvande organisation kunna de göromål som Corpsen nu åligger öfve!flyttas på andra personer, men efter det arbete den nu liar för händer tror jag icke att dess antal kan förminskas. Likaså anser, jag att man handlar illa, om man itke sätter denna Corps löneförhållanden i paritet med IngeniörCorpsens; ty är man njugg mot Corpsen, kommer tjensten att derpå lida. Jag förenar mig således med Gr. Puke och Hr Toll. Gr. von Platen: Ehuruväl den siste värde talaren ansett sig kunna biträda den åsigt som hufvudsakligen ligger till grund för min anmärkning eller att en förminskning i antalet af de personer, som för närv:de utgöra KonstruktionsGörpsen, kan ega rum, har jag likväl ansett mig böra bemöta hans yttrande att de som hylla den åsigten att en förändring vore nyttig, skulle dermed vilja afse ett nedsättande af det vetenskapliga elementet inom Flottan. Jag har för detta element lika mycken aktning som den värde talaren, men jag har med honom en olika upfattning om sättet att göra detsamma gällande.
”Du elake bror”, sade Hebla ifrigt, ”tänker du då verkligen på att resa bort från oss?” ”Ja”, svarade Johan, och vände sig åter till fru Ebba, ”jag har just härom på Qvidja öfverlagt med mig sjelf. J veten huru vår nådige konung skrifvit och bjudit mig till sitt hof. Jag är nitton år, visst ville jag börja se mig om i verlden och uträtta bättre mannadåd, än endast klubba vargar och stundom björnar, och ville hellre vara en riddare för adeliga damer i Konungens hof, än skämta med bondtöserna på Qvidja. De bragder som nu i Finland erbjuda sig, äro icke sådana, som ett ungt svärd vill välja till invigning. Viljen J icke, kära morkär, härom tala vid herr Klas, och höra huruvida han nu vill låta mig fara.” Fru Ebba log. ”Åter vill du att jag skall vara din taleman, hvarföre talar du icke sjelf med din far? Icke torde han neka dig.” ”Icke rädes jag derföre, men det är nu en gång så, att jag alltid kommer med mina böner till kära morkär, fastän J mången gång afslår dem, och herr Klas sällan nekar hvad jag begär. Kanske just emedan jag så sällan ber honom om något.” ”Denna gång afslår dock icke heller jag din begäran. Mig tyckes din önskan vara riktig. Du är vid den ålder att du kan tjena din konung, du behöfver se verlden, och i detta olyckliga land, der inbördes-kriget flammar opp i hvarje vrå, om än största lågan för ögonblicket är qväfd, der är nu ej rätta stället för en yngling, som vill öfva sig i ridderlige idrotter. Vi skola tala härom med din far, dock hafva han och jag åtskilliga gånger redan ordat oss emellan om saken. När han till frukosten kommer in, vilja vi väcka tal härom. Men säg mig nu, min käre son, huru det nu lefves på Qvidja?” ”Äfven derom ville jag tala vid eder, morkär. Jag fruktar att fogden far illa med folket.” Fru Ebba reste sig hastigt. ”Gud bevare att så skulle förhålla sig.
KammarCollegium blifvit nära 4| års tid fördröjd; så ger just samma anmärkning mig anledning att anmärka, det målets handläggning bos Statsoch EkonomiUtskottten blifvit jemförelsevis ändå längre hvilande, då remissen icke blifvit förr än den 16 sistlidne November (således mer än år och dag efter Riksdagens början) handlagd, hvilket oförklarliga dröjsmål gifvit StatsUtskottets Ordförande Herr Grefve von Schwerin anledning till en ganska riktig hemställan, som 154 Den 21 December f. m. i dess reservation igenfinnes. Likväl, fast med skyldig uppmärksamhet på samma reservation, tror jag att i ett fall, sådant som detta, der så många ömmande omständigheter förete sig, hvilka påkalla behjertande för Rotehållarne, man, utan afseende på fullbordad Statsreglering,bör lemna dem understöd; för hvilket ändamåls befrämjande jag anhåller om återremiss. Grefve Horn: Jag är förekommen af Herr Hjerta i hvad jag ämnade säga, och vill blott, i anledning af Friherre af Nordins yttrande, att uppehållet i KammarColleginm ej baft något inflytande på saken, tillägga, att, om Collegium inom ordentlig tid behandlat målet, hade Konungen kunnat till Rikets Ständer öfverlemna sin proposition derom, och målet förekomma före Statsregleringens afgörande, hvarigenom Grefve von Schwerins reservation uteblifvit, och Rikets Ständer kunnat fatta ett beslut i ämnet, fullt öfverensstämmande med rättvisans fordringar, hvilka i alla Statens angelägenheter böra i första rummet afses. Herr Ribbing , Arvid: Då återremiss ej lärer bestridas, vill jag blott fästa uppmärksamheten derpå, att, om ej minnet bedrager mig, flere motioner blifvit gjorde, och beslut fattade derom, att; den tillämnade nyroteringen i åtskilliga delar af Rit Den 21 December f. m. 155 let, hvilken skulle ske på oprivilegierad jord, måtte inställas. Genom det tillstyrkande, som i detta Utlåtande finnes, kunde hända, att man motsade sig. Provincerne hafva i öfrigt erhållit särskilta försäkringar, att de ej skola få någon ny ordinarie rotering.
A» *), närmare, 1 afseende på fördelningen af anslaget, inhemtas, beviljat och å Stat uppfört en tillökning af R:dr 27,983: 17. som, jemte förra anslaget för Artilleriet, 247»*£^4» samt det hitförda anslaget för E. K. Mits f, d. Eget Värfvade Regemente 49*^3oi i4« — gör tillsammans i penningar 324,707: 34* 6. hvartill komma 7,342 Tunnor Spannmål in natura, deraf frän förra Staten för E. K. Mits f* cL Eget Värfvade Regemente äfven blifvit hit* förde 6a5 Tunnor. Till Åe montering Skoning och Medicä■* *) Se Stais*Utskottets ÖetänUttde» N:o 1*2. Bihang t, R, S-.s Erot, W«le Sami. lidra Band. 25. 194 Exp. Utsk. Förslag till und. Skrifv. N:o 2§4* menter m. m. för Värfvade Cayalleriets och Artilleriets hästar : Vid LifGardet till Häst samt Kronprinsens HussarRegemente, lill för hvardera här ofvan uppgifna belopp, tillsammans R:dr ao,581: 4°* ““ samt för ArtilleriRegemente na dito 10,190: Summa li:dr 30,771: 4°* — i enlighetmed hvad E. K. M. i Hess Nådiga Proposition äskat. Till fyllnad i de för Artillerihästars un~ derhåll af Rusthållare vid afsutna Ca valleriet erforderliga 2,865 Tunnor Spannmål _, hafva R. St., då 1,979 Tunnor, genom reduction af E. K. M:ts Eget Värfvade Regemente, och 611 Tunnor genom den reglering af utgifterna, R.
Så länge Bankens sedlar skola gälla för mynt, har man alltid att befara realisationens ramlande, och man har ej gjort, hvad man kunnat för dess betryggande, så länge man ej varit betänkt på förbättring af våra creditlagar. Innan man således ingär på statslånebanan, synes det vara skäl, alt man åtminstone väntar till nästa riksdag, isynnerhet om man besinnar, att ställningen då bör vara ganska god. Bancovinsten, som uppgår till 2,400,000 r:dr, kan då disponeras; och i det utgifna spannmålscreditivet, som då hör hafva åter ingått, har man likaledes en tillgång af åtminstone 5oo,ooo r:dr. Jag kan således ej finna annat, än att det är bäst att vänta med statslånesystemet till nästa riksdag. Hr Stråle har ansett, att man bör skapa en inhemsk statscredit. Det -har redan visat sig, att Riksg:scont:s credit blifvit minskad genom den skuld af 2 millioner, söm tillkommit sedan sista riksdagen; och förslaget att ställa den på en betalningstid af iö år har redan vackt ytterligare misstroende, som ännu mera skulle ökas, om obligationerna blefve ouppsägbara. För min del ser jag ingen fördel i fondsystemet; det skulle blott föranleda till en omflyttning af de inhemska capitalerna, hvilket åter skulle höja räntan för näringarna. Jag anser i följd häraf mitt förslag vara lämpligast, såsom medförande en gifven behållning för staten, och jag anhåller ånyo om propos. derå med det tillägg, som innefattas i Hr Oxehufvuds reservation. Hr Lagerhjelm: Tvenne ledamöter af Bancostyrelsen hafva yttrat en olika åsigt emot mig; jag skall derföre söka att något närmare redogöra för min mening. Den ledamoten, som först yttrade sig emot mig, har sagt, att en rörelse ä vista och en rörelse på 8 dagars sigt vore nära nog detsamma.
Dessutom bör man, hvad löne-anslag inom denna titel i allmänhet men särdeles i afseende på KrigsColhi administration beträffar, nogsamt lägga märke till att denna administration är af den beskaffenhet att ingen tjensteman, vare sig högre eller lägre, kan någonsin få åtnjuta hvad man kallar »ferier», hvilket likväl är förhållandet inom de juridiska verken; utan tjenstemannen måste, såvida tjensten skall till Statens gagn och nytta handhafvas, beständigt alla tider på året vara på embetsrummet tillstädes. Då man härpå fäster afseende och tillika vet att den ifrågav:de personen varit så illa lönad som nu är händelsen, så synes det som skulle den nedsättning, hvilken StatsUtsk. föreslagit, icke vara med rättvisa förenlig, hvarföre jag vördsamt instämmer i anhållan att It. o. Ad. täcktes bifalla hvad K. M. för denna tjensteman i aflöning föreslagit. Hr Lefrén: Jag ber att R. o. Ad. ville tillåta mig att uplysa om orsaken hvarföre såväl denna som den i föreg:de punkt omtalade befattning blifvit så arbetsamma och vigtiga mot hvad förut varit förhållandet. Vid 1849 års organisation af KrigsColhm gick man ganska allvarsamt tillväga med att vilja lägga på KrigsColhm en massa af göromål, tagna från StatsKont. och man kan af StatsKont:s enskilda Utlåt, inhämta, att de mål som derifrån förflyttades, voro af stor vigt och särdeles kinkig beskaffenhet. Emellertid mottogos dessa mål af KrigsColhm, och af deras stora antal föll en betydlig del på just denna IntendeutsAfdelning i anseende till ärendenas beskaffenhet. På samma gång drog man in ett KrigsRåd, nemi. just det som hade att göra med Iuteudentsbefattningen, och behöll endast det som har med Arméens utredning alt beställa. Göromåleti blefvo, jag säger icke för mycket, på den förra afdelningen ökade med 33£ proc., och ett KrigsRåd och en Kamererare drogos in från nämnde afdelningar. Gen.Intendenten och hans Adjutant som hörde till dessa båda afdelningar blefvo qvar på den ena återstående s. k.
Det är det enda sätt, hvarigenom, enligt min öfvertygelse, de välgörande åsigter, hvilka Rikets Ständer vid detta Riksmöte hj^st för hästafvelns i Riket förbättrande, kunna komma alt få en önskad verkan, och, då man vill saken, hör man väl äfven vilja medlen. Jag anhåller således vördsamt hos Herr Grefven och LandtMarskalken om proposition på ålerremiss. Herr Munck af RosenschöldEberhard: Den del af Utlåtandet, som redan blifvit uppläst af Herr Riben, upplyser väl, att räntebetalningarne af RiksgäldsContoiret för HingslmedelsCassan sedan sistlidne Riksdag upphört, men det hindrar icke Ständerne att nu besluta, det de åter skola börja; och det är med detta tillägg till mina förra anmärkningar, som jag anhåller, att Utlåtandet må återförvisas till StatsUtskottet. Friherre Silfver skölda Carl: Om ändamålet anses för vigtigt, hvilket jag ej hort bestridas, hvarken här eller inom Utskottet, så torde man ej böra fästa sig vid de första svårigheter, som möta för medlens anskaffande. Herr Riben har sagt, att min reservation åsyftar förändring i motionen, men Herr Hjertås förslag har gått ut på att skaffa penningar till upphjelpande af Hästafveln, och jag söker äfven samma mål, fastän, då HingstmedelsCassan icke befanns Den 12 Februari i e. m. 6r tillräcklig eller disponible, jag tog mig friheten uppgifva ett annat sätt till sakens befordrande. Det enda verkligen betänkliga skäl, som finnes emot mitt förslag, är det jag sjelf upptagit i min reservation, eller faran af prejudicat att anticipera på Statsanslag; men jag tror den i förevarande fall, icke vara stor, da lånet, enligt mitt förslag, är betalt inom 5 år, och fullt motväges af den Statsekonomiska fördel som sökes. Jag yrkar alltså äfven ålerremiss af Utlåtandet. Herr Hjerta: Förekommen af Friherre Silfverskjöld vill jag blott tillägga, att räntan å Hingstmedels-Cassan verkligen i denna stund erlägges från StatsContoiret.
Och der felen ej s i p i s i t t satt sli an i förtjenster, äro de naturliga följder af iippgifteiis hardt nar svindlande svirigheter, - uppgiften att ge oss en lefvande bild utan motsägelser af en sann Jesu lärjunge, som till sist fördder på det skenbart lumpnaste satt sin mästare. - Hvad Tor Hedberg i detta strafvande verkligen lyckats prestera ar vardt ett varmt erkannande. Han har gått till sitt iimne med en finkänslig pietet för det heliga deri; och vi rakna det som ett synnerligen fint drag, att han i det hela s2 vidt möjligt uiidvikit att låta Jesus omedelbart sjelf framträda talande och handlande, utan i stallet låtit hans bild framträda afkpeglad i det intryck, deii gjorde på hans orngifning. Många af de psykologiska detaljerna 3ro också ypperliga. Och naturbil ' deriia anvanda med sann konst. Se vi detta arbete i dess förhiillande till dess författares föregående diktning, så visar det aktningsvärda framsteg, ej blott i ämnesvalets allvar och höghet, utan ock sarskildt i den stilistiska formen. Det fanns förut i Tor Hedbergs stil en viss kantighet och hårdhet, något i viss mån brutalt i dess kraft, som kunde anses lohaiide hos en börjande författare, men som dock alltid angaf en brist. Ni1 ar detta, tyckes det, ett öfvervunnet stadium i författarens konstiiar1ig: i utveckling. Stilen ar nu mjuk och smidig, varm och fiirgrik, utan; iti ha. förlorat något af sin gamla originella kraft. 318 * Judas, författare dristigt fortgä p&amp; de djerfva banor, h m metl denna sin tankedigra dikt inslagit. Vara valönskningar följa den, som sträfvar högt. Men må han aldrig tröttas i sin strafvan efter allt större och större klarhet. rMera ljus, niera Ijiis !~ sade en gSng en stor döende skald; de orden äro ock den moderna lefvande diktens ratta lösen.
N:o 75- Utlåtande, i anledning af väckt fråga om bidrag till underhållandet af Hallnäs Bro i Westra Härad af Jönköpings Län. (I.-A.) Riksdagsfullmägtigen för Westra Härad af Jönköpings Län, P. Pettersson har uti afgifvet, till Utskottets behandling remitteradt, Memorial andragit att, sedan innehafvaren af Hallnäs hemman i berörde Härad, hvilken, emot Roteringsfrihet för samma hemman, haft sig ålagd skyldigheten att underhålla Hallnäs Bro, detta åtagande sig afsagt emot belöpande Rotefrihets-afgifts utgörande; så har underhållsskyldigheten af samma bro blifvit på Häradet öfverflyttad, och då detta onus blefve för orten nog tryckande i anseende dels till den utgift af nära 4ooo R:dr Häradet fått vidkännas genom ombyggnaden af nämnde bro och dels till den betydliga längd af 1200 a i3oo alnar landsväg sorn af hvarje hemman måste vidmaglhållas, har P. Pettersson anhållit, att den Rotefrihets-afgift Hallnäs Hemmansegare numera erlägga till Kronan, måtte af Häradet få uppbäras såsom ett af billighet och rättvisa påkalladt bidrag till brons behöriga underhållande. Enär, enligt gällande Författningar, broar och vägar i allmänhet skola af orternas invånare sjelfve 26 4o2 Stats-Utskottets hållas i farbart skick samt motionären icke närmare uppgifvit eller styrkt på hvad grund undantag i detta afseende för Hallnäs bro egt rum eller med hvad rätt innehafvaren af Hallnäs hemman kunnat afsäga sig ett en gång åtaget, bestämdt onus, finner Utskottet sig, i anseende till det outredda skick, hvari frågan nu befinnes, icke kunnat tillstyrka bifall å Motionärens ofvanberörde anhållan. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om StatsVerkets rätt till Öfvermålskappar å den Ecclesiastike Staterne anslagne IironoTiondeSpannmål. (I.-A.) Hos Hederv. BondeStåndet har Anders Danielsson från Elfsborgs
För tillvägabringande af önskad förändring häruti har apothekaren Forshall, uti sin ofvanberörda, å egna och åtskilliga andra apothekares vägnar, gjorda underdåniga ansökning, anhållit, att å dessa förhållanden få fästa Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet och jemväl bifogat förslag till föreskrifter och stadganden, rörande apolheks-privilegiernas inlösning och dödande medelst bildandet af en amorlerings-anstalt; innehållande detsamma hufvudsakligen: l:o att en fond sammanskjutes och ställes under förvaltning af en direktion; 2:o att en värderings-nämnd nises inom hvarje distrikt, hvilken förskaffar sig uppgift å privilegiet och uppskattar dess värde; 3:o att apothekarne bidraga till berörde fond med erläggande genast af f5:dels procent utaf apothekets värdesumma och sedermera med 1 procent deraf årligen i 45 år, utom den så kallade privilcgii-räntan ä 6 procent; och 4:o att, så snart fonden stigit till 100,000 R:dr, den utsedda direktionen skulle ega att upptaga lån, hvarmed privflegii-lösen efter lottning betalas, medan afgiften fortgår till förräntning och skuldernas slutliga liqviderande; förutsättande förslaget i öfrigt såsom vilkor, bland annat: l:o förhöjning af nu gällande medicinal-taxa eller egentligen å den beviljade - Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 108. 9 viljade import-procenten från 12£ till 25 procent; 2:o upphörande af stadgade rabatten vid medikaments-leveranser till allmänna verk och inrättningar; samt 3:o att några nya apotheks-anläggningar under amorterings-tiden icke tillåtas; hvaremot efter 45 år staten skulle komma till disposition af samtliga apotheks-privilegierna i riket.
Han dricker då rusande viner och föraktar att blanda dem med vatten. Det är dagar, på vilka han stänger sig inne och ej låter sig ses av någon annan än sin kammarslav. Han ruvar då på sorgliga tankar och dricker oupphörligt. Men annars skyr han ensamheten och tillbringar dagarne i vilda sällskap, från vilka han vanligen hemför de vanfrejdade tärnorna Myro och Praxinoa. De styra och ställa som härskarinnor i hans hus, befalla slavarne, tillställa fester, vända upp och ned på allt och begå de värsta dårskaper. Jag ryser vid blotta tanken på ett sådant liv, min fader. - Du må väl göra det ... Du nämnde nyss den unga flickan, som är kammartjänarinna hos Krysanteus' dotter. Vad är det hon heter? - Alkmene. - Du har i dag träffat henne? - Ja. Hon yttrade samvetsbetänkligheter över att hon måste dölja sin tro och foga sig efter de hedniska bruken i sin husbondes hus. - Du lugnade henne med den försäkran, att hon uppoffrar sig för ett gott ändamål? - Ja, och jag lovade henne absolution av dig själv. - Hon skall få den. Vad hade hon denna gång att säga dig? - Föga. - Ingenting om deras hemlighetsfulla frånvaro från Aten? - Alkmene har sökt utfråga sin härskarinna om denna sak. Det synes endast ha varit en förlustelseresa. - Bland de gäster, som besöka Krysanteus' hus, finns ännu ingen, som är företrädesvis gynnad av Hermione? - Nej. Hermione synes mena allvar, då hon anförtrodde Alkmene, att hon ville leva uteslutande för sin fader. - Och med hänseende till Karmides? - Krysanteus har förbjudit honom sin tröskel. - Det är en gammal historia - Och Hermione har förbjudit Alkmene att nämna hans namn. - Det betyder mer, mumlade biskopen, men är, om jag dömer rätt, ett gott tecken. En sådan kvinna glömmer icke lätt. De hava från barndomen älskat varandra ... och Karmides, om han vill, är oemotståndlig. Eufemios, tillade han högt, denna Alkmene synes vara oduglig för sin plats.
Under revisionsåret har afkastningen af den del utaf experimentalfältet, hvilken är afsedd för landtbruket, visserligen i värde understigit nästförflutna årets, hvaremot afsättningen af trädgårdsprodukterna varit fördelaktigare än under flera föregående år, i följd hvaraf redogörelsen visar en till 1,600 R:dr uppgående högre inkomst, än år 1858. Denna högre inkomst har dock icke på långt när varit tillräcklig för utgifternas bestridande, hvadan ock skulden på de förlagslån till experlmentalfältets brukande, hvilka från Akademiens kassa blifvit försträckta, ytterligare ökats och vid revisionsårets slut uppgick till 15,180 R:dr 50 öre. Af denna anledning och då förhoppning saknades att denna betydliga skuld skulle kunna godtgöras med den afkomst, som utaf experimentalfältet vore att påräkna, samt skuldens fortfarande balanserande derföre syntes ändamålslöst, har, sedan Kongl. Maj:t funnit godt lemna bifall till Akademiens i detta ämne underdånigst gjorda framställning, Akademien förordnat, att, efter afräkning af en år 1860 verkställd afbetalning till belopp af 600 R:dr, återstoden af denna skuld, 14,580 R:dr 50 öre, skulle i Akademiens räkenskaper afskrifvas; en åtgärd, som lärer i 1860 år* räkenskap vara vidtagen. § 2. 161 — § 3. Vid granskning af räkenskaperna hafva Revisorerne funnit, att af Akademiens vid experimentalfältet befintliga boningsoch uthus nio blifvit brandförsäkrade, men att detta ej vore förhållandet med en del andra byggnader derstädes, hvilket förefallit destomera anmärkningsvärdt, som bland sistnämnda byggnader hefinnes spannmålsmagasinet, hvilket i räkenskapen är upptaget till ett värde, öfverstigande fem af de lägenheters, som redan äro brandförsäkrade. Då många tillfällen nuförtiden erbjuda sig till erhållande af brandförsäkringar på billiga vilkor, synes det Revisorerne vara lämpligt, att Akademien icke lemnar dessa obegagnade, för att låta försäkra åtminstone de byggnader, hvilka äga något större värde, och derigenom betrygga Akademien för förluster, som vid en inträffad olyckshändelse eljest så lätt kunna uppstå.
Tvertom är det åter genom den otidiga flathet, hvilken alltmer gjort sig gällande, som fängelserna, correctionsfattigoch sjukhusen skola så öfverfyllas, att samhället slutligen tvingas till en återgång; om man ej på förhand godvilligt soker förekomma det onda. Detta om ifrågavarande Stadga i allmänhet. Jag tillstyrker fördenskull så allvarsamma Författningar, som omständigheterna fordra, för att hindra det nu varande ofoget. I afseende på den serskildta frågan om Gesäller, har jag tillförne ofta yttrat en Den 7 September e. m. olika mening med den nu rådande; och fastän jag väl vet, huru fåfängt det är att nu söka göra min mening gällande, skulle jag likväl anse det orätt, om jag, vid något af de tillfällen, då jag äger höja min röst, underlät att varna för grundsatser, oni hvilkas skadlighet jag är öfvertygad. På sådant sätt som Hundlverksordningarne fordom voro inrättade, utgjorde Handtverkelierne en utväg för de lägsta samhällsklasserna, att, genom konstfärdighet, bringa sig; upp till gemenskap med de mera bildade, till deltagande i Statens angelägenheter, och till en förmögenhet, hvarigenom de kunde gifva en bättre uppfostran åt sina barn, och såmedelst äfven bidraga till en vidsträcktare odling i allmänhet. Dessa Inrättningar, kända under namn af Skrän, voro förädlingsanstalter, som sedermera blifvit vanvårdade, dels genom uraktlåtenhet att förbättra dem efter tiden, dels att afskaffa inrotade missbruk. Nu, i stället alt upplifva det goda, och rätta det felaktiga i dessa stiftelser, vill man nedrifva och omstörta alltsammans för en ny skapelse. Och hvad innebär denna nyhet? Jo, förslag att nedsätta Handtverkaren under Tjenstehjonsstadgan; det vill säga, bemödandet att genom en förnedring upphöja honom. Sådant kan icke lyckas, och jag får härvid erinra att den åtgärd, som inom detta Stånd blifvit vidtagen för att uppmuntra Adliga Yngliu40 II. i5* ai8 Den 7 September e. m. gars inträde i Näringarna, måste motarbetas genom Ilandtverksarbetarens nedsättning till likhet med tjenstehjon.