Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Slitö nu varande landthamng befästande och uppbyggande till stad kommer ett utgöra hufvudsakliga villkoret för hela porto franco inrättningen, så har Utskottet föranstaltat om anskaffande a£ de* 10(52 Besvoch Eåoh, Utsh, Betänhunäm* i Fortificationsdepartenjentet förvarade char*» ta öfver denna hamn, dess inlopp, vikar och nejder, jemte grundritning till den blifvande stadens uppförande, samt får härhos till upplysning bifoga erforderligt antal C0 pior af denna charta, *) Sedan Utskottet nu med en utförlighet, tom Riksens HEöglofl, Ständer torde, i betraktande af ämnets vigt, tillgifva, sökt anmärka allt hvad som anses kunna bidraga till det yrkade förslagets gagneliga verkställighet, föreställer sig Utskottet hafva fullgjort sitt hufvudsafeliga åliggande, Ej allenast Gothland skall genom denna af läge och behof högt påkallade inrättning vinna styrka och tillväxt uti folkrikhet och välmåga; utan äfven för Sverige i allmän-, het öppnas de betydligaste commerciella tillfällen samt deraf flytande fördelar. Häribland bör må hända icke räknas för den minsta, att, efter ofta åberopade Kongl. Commercecollegii slutliga yttrande, utan äf-^ Ventyrande af väsendtliga förmåner eller någon inverkan på Sveriges öfriga handelsförfattningar, kan utrönas, om frihet och medtäflan, under ett sorgfälligt beskydd? *) Denna Charta bifogas härmedelst i Stentryck? Besv. och $Lhon. Utsk, Betiinkanäen. 1063 "hiir eger samma kraft, sorn uti andra riken, att bereda ett lands förmögenhet, välstånd och styrka. Dock varder allt detta, jemte flera Ledamöters särskildta Utlåtande, till Riksens Högloft. Ständers vidare ompröfning vördsammast hemstäldt. Stockholm den 18 Juli 1825. Utdrag af Protocollet, hållet inför Riksens Högloft.
Ex Protccollo L. G. af Sillén N:r 244. Riksens Höglofl. Ständers Stats - Utskotts Betänkande i afseende pä Herr Chr. Zetterbergs Alemorial, angående ätskillige anstalters vidtagande till förmän för Aianufadur smidet i Eskilstuna. Siats-Utskottet har förehaft ett af Riksdagsmannen för Eskilstuna Fristad, Herr Chri Zetterbergs till Väilofl. Rorgare-Ståndet ingifvit och till Utskottet remitteradt Memorial , hvartill Herr Zetterberg, med framställning af den allmänna nytta denne Manufactur Inrättning medförer, de hinder sorn för dess vidare fullkorn» nande möta, samt otillräckligheten af de Låneunderstöd och förskotter denne Inrättning af Manufactur Discont-Fonden erhållit, föreslår att den arbetare, som viste sig på egen verkstad hafva årligen tillverkat och fortfarit med lika tillverkningsbelopp af smide för ett visst värde årligen, skulle äga rättighet till lån afen tredjedel utaf samma värdes summa, hvilken Lånrättighet likväl ej skulle öfverstiga hans ägande tillgångar i fastighet, och skulle bero på bor* Stats-Vtskottets Tletunkanden. gen, lika sorn hittills, af intygad säkerhet samt vara belagd med 334 procents ränta och ornsjttnings. förbindelse hvar 9'de månad med -^dels afbetalning på Lane Summan ;. Att den Arbetare som ej agde fastighet skulle erhålla Lån till gidel af tiliverknings-beloppet, emot enahanda förpliktelser, som nyss är närnndt.
Beträffande den siste värde talarens yttrande att om någon dör, det måste vara att anses såsom en inträffad händelse, så får jag förklara, att jag verkligen icke fattat tillämpningen af detta yttrande pä ifrågavar:de ämne, emedan, så vidt jag upfattat Const.Utsk:s Mein., detsamma icke innehåller notifikation om något inträffadt dödsfall, som kunde gifva grundlagsenlig rätt till den nya motionens väckande. Hr von Kraemer: Såsom af en talare blifvit uplyst, vägrades remiss af Hr Björnstjernas förslag, på grund deraf, att det var stridande emot 90 § Reg.F., som säger att enskilda medborgares och korporationers förhållanden icke må komma under R. Stms eller deras Utsk:s öfverläggningar och pröfning. Det var på grund deraf jag förenade mig om yrkandet, att lägga det Mern. till handlingarna, men ingalunda på grund deraf, att motionens remitterande varit stridande emot 56 § Riksd.Ordn. Hr Björnstjerna: Jag ber om ursäkt att jag uptager tiden med att besvara den siste värde talarens yttrande, men anhåller endast få återkalla i hans minne, att Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han icke ansåg min motion stridande emot grundlagarna och således tror jag att den siste värde talaren icke haft anledn. att åberopa detta skäl. Hr Gr. o. Landtm., yttrade det han nu, då ingen anmält sig till afgifvande af något ytterligare anförande, ansåg sig, innan öfverläggningen förklarades vara fulländad, böra fästa upmärksamhet på ett misstag, som flere ledamöter begått, då en del yrkat remiss till Riddarh.Utsk. och en annan, att remiss mätte vägras och förslaget läggas till handlingarne. Frih. Iiaabs ifrågavar:de förslag innefattade, att R. o. Ad. måtte anmoda Riddarh.- Utsk. att inkomma med förslag till grunder för en blifvande valordning, och skulle detta betraktas såsom en motion, som borde remitteras, så blefve det Utsk:s åliggande, att inkomma med Utlåt, om R. o. Ad. borde bifalla denna motion. Enl.
St:r, genom underd. skrifvelse den 19 Aug. 1829, åt K. Mats godtfinnande öfverlåtit att för ekplantering, helst i Rikets sydliga delar, använda 25,000 tunnland dertill tjenlig jordegendom, hvartill företrädesvis borde väljas sådana kronoparker, kungsgårdar och kronoallmänningar, som upfyllde berörde vilkor. Deraf synes att K. M., utan att behöfva delgifva Ständerna sin tanke ang:de denna sak, hade kunnat besluta om användande af Leckö eller annan dertill lämplig kungsgård för detta ändamål. Likväl har K. M. meddelat Peri 10 Mars e m. Ständerna detta och begärt deras yttrande derom, hvilket tillfälle StatsUtsk. begagnat till att afstyrka bifall till K. Mits Propos. Jag har ingen lokalkännedom om Leckö och kan således ej bedöma, huruvida det är lämpligt till ekplantering eller ej. Men då nu Utsk. afstyrkt nämnde K. Mits Propos., så hade det varit önskligt, om StatsUtsk. samtidigt erkänt vigten af, att ekplanteringarne för Kronans räkning utvidgades, och att någon eller några dertill lämpliga platser måtte väljas. Genom detta bestämda afstyrkande och till en del äfven genom StntsUt.sk:1s rcsonnemang, och om man dertill lägger ett yttrande på f. m. af en af StatsUtsk:ts ledamöter, skulle man kunna tro att det vore Utsk:ts mening, sitt ej några vidare ekplanteringar för Kronans räkning borde ske. Jag för min del är af motsatt tanke, ty genom de åtgärder, som vidtogos vid 18 29 års Riksdag, att frigifva ekskogen, har det visat sig att ekarnes antal inom Riket småningom förminskats. leke heller lärer det vara att hoppas, att ekplanteringar af enskilde personer skola anläggas och skötas på sådant sätt, att för framtiden ekvirke skall finnas i tillräcklig mängd för flottans behof. Under sådana förhållanden, anser jag det vara af vigt att representationen erkänner det förevarande bohofvet, äfvensom att hvad K. M. och R.
Skulle någon, som, jemlikt § 5, är berättigad att, på ett enda ställe, utöfva bränvinstiilverkning för flere, nära hvarandra belägne, hemman och lägenheter, beträdas alt tillverka bränvin på annat ställe, än det af honom bestämdt uppgifna, vare han förfallen till det ansvar, som i mom. 1 af § 34 stadgas. § 37. Beträdes någon, som idkar ättiksberedning, att inom de byggnader, som dertill inrättade äro, eller med de pannor, som dertill begagnas, hafva tillverkat bränvin, eller att hafva afyttrat förbränna eller så kallad lank, eller beträdes apothekare, eller den, som är till omdistillering af bränvin, efter serskildt tillstånd, berättigad, alt hafva missbrukat sin distillerings-rätt till bränvinsbränning, skall han dömas att, utom ansvar för oloflig bränvinsbränning enligt § 34, böta l:sta gången 500 R:dr, 2:dra gången 1,000 R:dr och 3:dje gången 1,500 R:dr; vare ock i sistnämnde fall rättigheten att ättiksberedning såsom fabriksnäring bedrifva, apothekare-privilegierna, eller rättigheten att omdistillera bränvin förverkade. Skulle den, som med serskildt tillstånd idkar bränvinsbränning i förening med pressgästberedning, öfverträda eller icke uppfylla de vilkor, hvarunder tillståndet blifvit lemnadt, straffes han, såsom för oloflig bränvinsbränning, enligt 34 § och 35 § 5 morn., och vare dessutom den erhållna rättigheten förlustig. Apothekare, som för pharmaceutiska behof nyttjar distilleringspannor till större rymd eller antal, än tillåtet är, xbote 50 R:dr. § 38. Den innehafvare af bränvinsbrännings-redskap, som öfverträder hvad i § 10 är Jöreskrifvet, bote hvarje gång, han dermed beträdes, 16 R:dr 32 sk. Lag Bih. till B. St.
Cederström, som påstått att det är fem år för tidigt att nu yrka denna sats, tror jag, alt det varit fem år för sent, som han framkommit med sitt påstående; emedan jag tror, alt denna sak blifvit fullkomligen både debatterad och afgjord vid sista riksdag. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag delar fullkomligen deras åsigt, hvilka anse 4 §:ns Reg,F:n anda och mening förblifva enahanda, om ordet ”allena” qvarstår der eller icke: men då verksaker bevisa, alt Styrelsen å sin sida fästat sig vid detta ord på ett sätt, som fullkomligen strider emot den öfriga delens af grundlagen bokstaf, anda och mening; så anser jag icke blott skäligt utan ock nödvändigt, alt detta ord borttages. Jag tillstyrker derföre, att denna del af förslaget må i grundlagsenlig ordning antagas, och reserverar mig mot ett motsatt beslut. Hr Lefre'n: Att tala ofta borde man undvika, men att begagna sin rätt att få ordet i en fråga, som Iifligast af alla intresserar en, torde R. o. Ad. benäget tillåta och förlåta. En talare, hvars conslitulionella tänkesätt och hvars karakter jag särdeles respecterar, hor gjort en framställning om huruledes borttagandet af ordet ”allena’’ skulle kunna betraktas, å ena sidan, såsom ett sätt att vinna popularitet för godt köp, och, å andra sidan, såsom ett ganska oskyldigt lugnande medel; emedan i begge fällen soken stod qvar, sådan den var förut. Jag vill icke, och jag får icke gå längre, efter denna premiss, än att blott beklaga, om någonsin så beskaffade utvägar och så beskaffade syften skulle vilja tillrådas af någon, som har rättighet att yttra sig i lagstiftningsärenden. För min del söker jag icke popularitet eller insteg på en väg, som icke hedern och äran skyddar. Jag beklagar hvar man, sorn söker popularitet på annan väg än som jag nämnt. Jag beklagar Staten, om de maktägan - 88 Den 5 Augusti, f. m. de närmast intill thronen eller de maktägande närmast intill folket icke akta sig för en annan åsigt. Jas tror inis hafva ordat nog härom.
CO d ft e ►■i Qj ^ CD ft ca n ö K cT Z, CD 15 3 ' 3 G. i CD B. CD "Ö »g CD —. V OQ S1 ra 'Z. ' 05 Ridd 0. PresteBorgareBönder N:0 N:o Sid. Adeln. Ståndet. gtåndet.
Bara en gård. REKTORSKAN. NILS. Som likväl inte afkastar så litet, eller hur? Det fins de som ä' sämre. NILS. REKTORSKAN. kring, en kapitalist, som kan, utan att det generar, låta några tusen kronor springa när som helst? Nej, inte precis. NILS (som förut). Herr Sundin är kanske, när allt kommer om REKTORSKAN. herr Sundin skulle få en oförmodad utgift på en tre à fyra tusen kronor, hvad skulle herr Sundin då göra? Om vi kunna ju antaga så på skämt REKTORSKAN. Krypa i kurran. NILS (fortfarande orörlig). REKTORSKAN (hostar). mig. Men, om till exempel Viola skulle behöfva en lika stor summa för att reda sig ur NILS. något obehag hvad gjorde då herr Sundin? Slog ihjäl den som förorsakat henne obehaget! Den utvägen hade jag verkligen inte tänkt Potatisen ger visst god skörd i år? Vi ha inte skurit den än. Skär ni potatisen? NILS. Nej, den der är alldeles omöjlig. (Vårdslöst) REKTORSKAN (stiger upp). REKTORSKAN. NILS. Ja, när den är färdig i Mars (stiger upp). Endera är han en idiot eller också _________ REKTORSKAN. Tredje Scenen. DE FÖRRA. VIOLA. Alf har feber. Jag törs inte lemna honom. Behöfver du pengar, Viola. Jag? Nej visst inte. NILS. VIOLA (från venster 2). VIOLA. NILS (ser misstroget på Rektorskan). Jaså. Bara skämtar. med, Nils! Jag slutar bindningen inne hos mig. Kom NILS. VIOLA (hopsamlar blommorna). Jag ska' skaffa penséer. Det är inte värdt nu. Du hittar inte. Jag kan åka. Haga hette stället (ser på klockan). NILS. VIOLA. Hon är bara 6 nu. Jag har god tid. (Går i fonden.) REKTORSKAN. jag aldrig sett. En mer utpreglad slafnatur än den der, har VIOLA. Nils natur är ädlare än de flestas.
Vi plägade nämligen flytta ut, just när salongen var slut, och allt börjat återgå i sina vanliga gängor inom vår värld. Skandinaverna reste hem, det blef varmt i Paris, och efter allt stoj och all oro vände vi åter till vårt hem vid stranden af den lilla ån, som flyter genom ett landskap, mjukt, lugnt, förnämt och ljufligt på samma gång. Raka popplar växa vid horisonten, som tätnar af den blåa slöjan, hvilken jag alltid älskat på de franska slätterna, fruktträden blommade, rosor och vallmo stodo i sitt flor. Barnen fingo släppas lösa i trädgården, leka fria ute på ängar och fält, Pierre började måla, sittande ute under sin stora hvita parasoll, och själf gick jag emellan dem och gladde mig åt hvarje timme, som jag fick lefva. Denna gång återfann jag intet af allt detta. Den lilla byggnaden hade ett kallt, besynnerligt utseende, som skrämde mig, och vinrankan, hvilken klängde omkring verandan, träden, som skuggade våra fönster, den lilla ån, som flöt mellan de låga stränderna, ja, till och med de gröna fälten, blommorna, de praktfulla rosorna – allt syntes mig hafva bytt färg, förändrats, blifvit trångt och smått. Det liksom samlade sig till ett enda intryck, som klämde mig om strupen, när den hastiga skymningen föll, det blef mörkt, och grodorna kväkte i kärret. Förr hade jag alltid älskat dessa milda sommarnätter, då luften var fylld af doft, och det blef så tyst, att man kunde höra sig själf andas. Nu fruktade jag dem som något hemskt, och hela dagarna kunde jag gå och tänka på hur förfärligt det var, att aftonen skulle komma med mörker. Och så en kväll, när solen just höll på att gå ned, foro vi till den lilla stationen för att hämta våra gäster. Jag hade användt alla möjliga finter för att förmå Pierre att icke följa med. Men det hade icke lyckats mig. Glad, upprymd och strålande satt han bredvid mig i den rymliga vagnen, log och skämtade öfver min längtan, som gjorde honom svartsjuk. Han tog min hand och påstod att jag frös. Den måtte ha varit kall, fast jag icke visste det. Ty han släppte den, såg betänksam ut, rörde vid min kind och sade, att jag hade feber.
Hårlufva17, bäfverhatt, derpå en brokig fjäder, Som han på hufv'et bär och ligger tidt18 på strå; Se'n à-la-mode-band, couleur de feu, ponceau19 Samt andra färger mer, rynkskjortor, lingarärmar20 Af cambrayduk, cotton och hvad hvar elj'st med härmar Allt utländskt lapperi. Är icke det stor sorg, När som en fattig pilt ej sådant får på borg Och likväl prunka vill? Hvad kosta marknadsgåfvor, Hvad bindbref, spela grönt21? Tidt är en giljar's håfvor Knappt, knappt fem fyrkar värd, lel22 måst' han spela kort; Han måst' af höflighet ju låta jungfrun vinna Hvad kosta nyår, jul och slikt? (Jag spelar, fast man ej vill höra sanningsgigan.) Den jungfruns ynn'st vill ha, han lage väl med pigan Och mute henne bra, så bär hon brefven fram! Skull' posten ej ha lön, det vore nästan skam.» Men trots allt detta får han ofta bara »kalfskinn» (korgen) för sitt besvär. Så såg författaren en gång en olycklig älskare, som ville dränka sig, men vattnet var för kallt. En annan hade ännu märkvärdigare öden. Han tänkte dö af gift, men då han tog det i munnen, smakade det så illa, att han spottade ut det igen; derpå grep han till repet, för att hänga sig, men då kom han på den tanken, att han skulle dela samma dödssätt som tjufvarna och kastade bort det; slutligen satte han en tre alnars lång svärdsklinga mot sitt bröst, men då blef han rädd att hon skulle springa i stycken och sade: »'Jag har ej slik igen'; Hängd' henne så sin kos och lefver alltså än.» Sist kommer i regelbundna strofer en vacker beskrifning på äkta ståndets lycka efter alla vedermödor; den börjar med samma ord som det förra giljareqvalet till brudgummens broder: »O, säll, o, trefaldt säll den, som sig väl kan skilja Från mödsamt träldoms ok, som andra kalla gilja!
d:o i5o — 10 1 Förvaltare vid Mechaniska Förrådet d:o 5oo — 3o 1 Kammarskrifvare som äfven biträder hos DepartementsChefen d:o 220 — i5 1 Expeditions-Bokhållare d:o 4oo — 3o 1 Kammarskrifvare hos Equipage-Mästaren d:o d:o hos Tygmästaren d:o 220 — i5 1 220 — i5 1 d:o hos ConstructionsDepartementsChefen d:o 220 — i5 Denne Kammarskrifvare aflönar Timmermännen och H andtverkarne samt åtnjuter derföre Arfvode 12.0 — 1 MaterialFörvaltare vid Sjö- Castellerne Lön 3oo — 20 1 Proviantmästare vid Magazinet d:o 200 — 3o 1 Kammarskrifvare d:o i5o — i5 I d:o d:o i5o — i5 I Vaktmästare d:o 140 — 12 1 d:o d:o 140 — 12 I Kammardräng d:o 100 — 6 3 d:o d:o j 3oo — 18 kP T:r 37a Rtdr sk. Civilct af en i Stockholm. i Secreterare och AuditeurLön Boo ■ 220 — i RättegångsVäbel dto I 5o — i Kamererare dto 75o — i Gasseur dto 5oo I Tygvaktare för Varfsoch Artillerir-Förrådet dto 5oo i dto för Inventariedto 5oo I Revisor dto 5oo i Regementsoch MilieeSkrifvare ... dto 5oo — i Mönsteroch CompagniSkrifvare Arfvode 1 20 — 1 d:o d:o 24o — i Kammarskrifvare
Ater remitteradesmed förklarande såsom Ståndets gemensamma tanka, att, i den händelse Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition 0111 upphörande af Konungens tvänne röster i Högsta Domstolen, varder af Riksens Ständer antagen, Uskottet må vara betänkt på afgifvandet af ett derefter lämpadt förslag, x afseende på numereringen af de i memorialet förekommande Grundlagsparagrafer. Prot. ZJtdr. d. 18 Nov. 184.0. S. D. e. m. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 31, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i fråga örn Beredningsoch Taxerings-Comiteerne på landet. Med frånträdande af sitt i ämnet fattade beslut, biträdde Ståndet det af Borgareoch Bonde-Stånden fattade att, på sätt Utskottet i Betänkandet N:o 12, pag. 18 föreslagit, Taxerings-Comitéerne på landet, sådane de hittills varit, må indragas och förenas med Berednings-Comiteerne under gemensam benämning af ”Taxerings-Comite, på landet”. Och komma, till följd häraf, de uppgifna voterings-propositionerna att förfalla. Från Wäll o fl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande N;o 355, i anledning af väckta motioner om alla beviilnings-medels samt öfriga contanta stats-bidrags ingående till Riksgälds-Conloiret. S. D. Föredrogos ånyo följande Banco-Utskottets Memorial och Utlåtande : N:o 108, i anledning af Hedervärda Bonde-Ståndets återremiss å Utskottets under N:o 82 afla t na Betänkande. Lades till handlin "arne. N:o lil, med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut, i anledning af Utskottets Betänkande N:o 36 och Utlåtande N:o 78. Den föreslagna voterings-propositionen godkändes.
Elter livad de år 1827 församlade It. St:rs Herrar Revisorers berättelse vidhandengifver, liade till nyssbemälde Ilrr Revisorer blifvit öfverlemnade, så väl de, år 1825, till Seraphimei OidensGillet ankomne K. M:ts .Nådiga Skrifvelser jemte de samma år hos SeraphimerOrdensGillet förde Protocoll; hvaremot Räkenskapcrne öfver Hospitalsoch Barnhus-Fonden för sistberörde år 1825 Icke varit afslutade. StatsUtskottet har altså nu fatt emottaga, jemte de, år 1826, lill SeraphimerOrdensGillet ankomne JM#- diga Skrifvelser och under samma år hos SeraphimerOrdensGillet förde Protocoll, serskilde, för aron 1825 och 182(1 öfver Allmänna Hospitalsoch BarnhusFonden afslutade, uti K. KammarRätten till zilFran reviderade Hufvudböcker med dertill hörande Verificati 011 sila rjidlingar. 1 §• Rörande Förvaltningen. Med tillfredsställelse har Utskottet, vid Piolocollens genomgående, erfarit, att dc under Seraphimei - 448 Stats-Utskottets OrdensGillets förvaltning ställde Fonder och Inkomster blifvit, med iakttagande af nödig hushållning och noggrann Controll, på ett ändamålsenligt sätt disponerade och använde. — Men såsom en afvikelse från författningarne, har Utskottet dock ansett sig böra anmärka följande förhållande med bort-arrenderingen af Kronolisket Hakvarpet i Hallbosjön. Af Irlandlingarne inhemtas, huruledes nu varande Landshöfdingen i Nyköpings Län, GeneralAdjutanten m. m. Hr Guslaf Abraham Peyron hos K. M:t gjort underdånig Ansökning, att då det Arrende, hvilket, den 16 Januarii 1817, Nådigst blifvit upplåtet åt då varande Landshöfdingen i nämnde Län nu mera frami.
Tid efter annan och måhända vid alla våra riksdagar hafva anmärkningar mot åtskilliga Skiftes-stadgans föreskrifter blifvit anförde; men, besynnerligt nog, utan att några särdeles väsendtliga eller genomgripande förändringar derigenom åstadkommits. I stället för några till jordbrukarens lättnad och tillfredsställelse vidtagna ändamålsenliga reformer inom Landtmäteri-staten eller af behofvet påkallade ändringar och omarbetningar af Skiftes-stadgan, har den 1857 i ekonomisk lagstiftningsväg utfärdade förnyade Landtmäteri-taxari företett, huru litet i sjelfva verket den uti Grundlagens 56 § Svenska folket tillförsäkrade sjelfbeskattningsrätt har att betyda, då verkställande makten genom ett egenmägtigt penndrag förmått pålägga jordegaren en beskattning af så tryckande natur, som den sednast utfärdade Landtmäteri-taxan vid tillämpningen visat sig vara det; och önskningar af mindre vigt än den af ett varsammare tillvägagående vid så beskaffade taxors utfärdande hafva till Regeringsmakten af folk-ombuden säkerligen mången gång varit framförde. Före erfarenheten föreställer man sig icke att ett laga skifte kan vara förenadt med så många besvärligheter, olägenheter, anledningar till förargelse, till tvister och oerhörda kostnader, som händelsen ej sällan är, till följd af författningens brister och af skiftesmännens okontrollerade sätt att understundom förfara. Man förvånas härvid ännu mera, då man kommer i erfarenhet af huru mycket i dessa hänseenden med lätthet kunde afhjelpas. Det kan icke undgå att fasta uppmärksamheten till hvilken grad det Kejserliga Ryska reglementet angående landtmäteriet, egodelningsverket, m. m. för Finland af den 15 Maj 1848 samt den Kejserliga förordningen om Landtmäteri-styrelsen i Finland och öfriga till Landtmäteri-staten hörande tjenstemän af samma datum visar sig ändamålsenligare och mera beräknade på jordegarens nytta och tillfredsställelse, än de motsvarande föreskrifterna hos oss. Till tryggande af allmän och enskild jordegande rätt, nemligen sådan den bestämmes genom Landtmätares förrättningar, borde förste Landtmätarne granska deras mätningar, uträkningar, delningar och arfvodes-räkningar samt renovationer af kartor.
"Jag anser mig böra reservera mig emot ett ungefär midt i 104 §• af Höglofl. Utskottet bifogadt så lydande tillägg: ”Enahanda förhållande ege rum i afseende på gesäll eller arbetare, "sorn före mantalsskrifning från mästare afflytta, utan aft sedermera låta sig ”skattskrifvas, då i slikt fall betalningsskyldigheten drabbar den Mästare, ”hos hvilken de senast under skatteåret arbetat. Till gesäll eller arbetare ”sorn sedan afflyttar, lemne Mästare bevis, att utskylderna blifvit innehållbe, och bör detta bevis af gesäll eller arbetare företes, då han hos vederbörande Autoritet om pass anhåller, för att sig till annor ort begifva. Åliggande dgt den Mästare, hos hvilken lian derefter först arbete erhåller, att Bevillnings-Utskottets Betänkande lV'o 38. 3i ”honom beviset affordra, eller ock, i saknad deraf, för utskylderne ansvara, med samma vilkor sorn redan nämnde äro.” , Ibland flera andra onera, sorn Fabriks-idkare äro ålagde, bar det alltid varit ett ganska känbart att ansvara för alla de arbetares Krono-utskylder, som de lemnat försvar, ty sällan eller aldrig inträffar, att en Fabriksarbetare flottar från en husbonde till en annan, nied mindre än det skuldbelopp, hvari arbetaren vanligen häftar, måste ställas på beting, eller att den nve husbonden skall ansvara för en viss ringa afbetalning i veckan å skulden, hvarigenom fabrikanten, medelst de ständiga flytlningarne, alla tider på året, vanligen går miste om sin fordran och än mer om de utbetalde Krono-utlagorne för sådane arbetare de gifvit försvar. På detta sätt få Fabriksidkare årligen vidkännas ej obetydliga förluster. Det tillägg, som det Ilöglofl. Utskottet nu behagat infoga i nämnde eller att Mästare äfven skola ansvara för de arbetares Krono-utskylder, som de ej försvarat, men händelsevis en vecka eller en månad haft i sitt arbete, utsträcker husbondens ansvarsskyldighet utöfver gränsen af hvad man hittills trott utgöra det billiga och rälta.