Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans ena hand trummade nervöst på ett litet bord, som stod vid fönstret. Selma gick fram till honom. »Richard», sade hon mildt. Hon kände ett sådant behof att säga något, men visste ej hvad. Hon såg hur upprörd han var. Då vände han sig om och de sågo hvarandra i ansigtet, – två bleka ansigten utan spår af vekhet, med samma uttryck af förbittrad strid mot sinnesrörelsen, af våldsamt kufvad smärta i dragen. De voro så olika till utseendet, han så mörk och hon så ljus, men det fans för ett ögonblick en påfallande likhet. Den försvann dock strax, ty Selma blef lugn med ens. Det pinade henne att se, hur också han led. Hon fick ej tid att tänka på sin egen sorg, ty nu kände hon endast hans. »Richard, det skall gå öfver», sade hon sakta, i det hon lade sin hand på hans, som hvilade på bordet, »det är bara nu det käns så; när du kommer ut i nya förhållanden, skall du glömma det strax.» Han såg på henne med ett uttryck af grämelse. Att tänka sig hur det skulle kännas för henne, och så skulle hon stå der och trösta honom! Hvilken usling han var! Det var liksom om hon gissat hans tanke. »Och du skall ha tack för allt hvad du lärt mig under dessa år, för hvart bref du skrifvit och för hvartenda vänligt ord», sade hon och tryckte med sina kalla fingrar hans stora hand, som brände så het och lemnade sig så viljelöst i hennes. »Ångrar du inte? Ville du inte ha det ogjordt, – ha tillbaka hela denna tid, men stryka ut mig derur?» sade han lika tonlöst och med samma förplågade uttryck i sitt ansigte. Hon tänkte efter ett ögonblick för att kunna svara ärligt, ty icke ens för att gifva honom någon tröst ville hon bedraga. Skulle hon önska att kunna ge tillbaka dessa år af lycka och utveckling, derför att hon nu måste gälda dem så dyrt? »Nej, aldrig», sade hon med ett leende, som var så blekt och så trohjertadt, att det skar honom in i själen. Hennes försök att se glad ut blef honom endast en ny tortyr. Han kunde icke se på henne.
M. eljest kan finna för ändamålet lämpligast, sprida bland allmänheten kännedom om de författningar, som angå rikets fornlemningar och V. H. 6 82 Den 4 April f. m. vården om desamma.» Häraf synes likväl, att Utsk. ansett dessa författningar i och för sig vara tillfyllestgörande, derest man kunde sprida en allmännare kännedom om desamma. De Betänk:t åtföljande reservationer äro ganska sakrika och uplysande, och bland dem är Hr Lallerstedts den utförligaste och mest vägledande. Uti grannriket Danmark finns en conservator anställd på Statens bekostnad, hvilken har till tjensteåliggande, att kringresa och uplysa allmänheten om den vård, som bör egnas landets fornlämningar. Omvårdnaden om desamma får ej betraktas med likgiltighet; ty den är af vigt för den historiska forskningen, samt utgör en gradmätare på ett folks inre lif och på 1 i fl igheten af dess nationala känslor. Ett annat RiksSt:d har redan, på enahanda skäl, beslutat att R. St:r, med afslag af Utsk:s förslag, måtte uti en und. skrifvelse hos K. M. anhålla om utfärdande af en ny författning till skyddande af landets fornlemningar, med lämpliga vitesbestämmelser för åverkan å desamma, samt att K. M. måtte låta uprätta och sprida en förteckning på dessa minnesmärken, och om R. St:s medverkan skulle befinnas nödig i ämnet aflåta en Nåd. Propos. Jag för min del anser visserligen att man kan gå något längre; men för att vinna enighet, får jag, under förutsättning att R. o. Ad. hyser verkligt intresse för ämnet, såsom det förtjenar, vördsamt föreslå, att R. o. Ad. behagade förena sig med PresteSt. om samma beslut. De nuv:de stadgandena ega icke tillräcklig kraft, och äro icke heller nog allmänt kända, och erfarenheten visar, tyvärr! i alltför hög grad, huru overksamma de äro.
Uppå derom gjord hemställan, föreslog Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken, att detta Utlåtande måtte punktvis till pröfning och afgörande företagas. Bifölls. D° Den 22 Januari i f. ni. Grefve von Fersen _, Hans: Sedan delta ämne nu blifvit underkastadt discussion, får jag vördsamt hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga inskränka sig derhän, att, i likhet med hvadVälloflige BorgareStåndet beslutat, genom en underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla: ”det Kongl, Maj:t måtte besluta, och ”låta vidtaga, de förändringar i nu gällan”lande Förordningen af den 23 Junii 1825, ”hvilka af behofvet finnas påkallade till Nä”ringarnes skydd, samt betryggande af den ”Staten rättmätigt tillkommande Tullintra”den, utan att den laglydige medborgarens ”rättsenliga anspråk på husoch hemfri”dens helgd må äfventyras.” Skulle detta förslag bifallas, tror jag att en stor del af den tid besparas, som annars åtgår till discussion i detta ämne. Jag anhåller således, att denna fråga måtte preliminariter afgöras. Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredrik: I liufvudsaken instämmer jag med Grefve von Fersen och tror, att om vi skrida till granskning af författningens redaction, leder detta oss in uti irrgångar, utur hvilka vi sannolikt ej skola reda oss. Såsom önskningsmål har Kongl. Förordningen den 23 Junii i8a5 tillkommit, föredragen af StatsSecreteraren för Handelsoch FinanceÄrenderna.
ISO Bil. JM 3 till Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. JM 1, om Statsverket 18S6. Skoningsoch medikaments-penningar för dessa hästar . 128: 25. Hyra för stallrum åt samma hästar 235: — eller tillhopa R:mt R:dr 9,459: 64 'A. Vidare hemställer jag i underdånighet, att på förevarande anslag måtte uppföras iegnings-kostnaden, jemte skoningsoch medikaments-penningar, för de 100 hästar, hvilka enligt hvad ofvanföre i mitt anförande blifvit utredt, äro oumbärliga för fngeuiör-korpsens Sappör-trupp, derest densamma skall kunna beredas nödig öfning, samt ponton-materieien vederbörligen profves; uppgående Iegnings-kostnaden, å 60 R:dr hästen, efter en öfningstid af 30 dagar, till 6,000: — samt skoningsoeh medikaments-penningarna till . 128: 12'/2. eller tillhopa R:mt R:dr 6,128 42Vs>. Ofvanstående begge, dels för Artilleriet, dels för Ingeniörkorpsens Sappör-trupp afsedda belopp utgöra inalles 15,587: 77. Furagering af Artilleriets och värfvade Kavalleriets hästar. För de under näst ofvanstående tvänne anslags-titlar om nämnda hästar torde furagerings-kostnaden här få utföras efter följande af Krigs-kollegium föreslagna beräkning, nem ligen vid Artilleriet: för 12 nya hästar för Svea Artilleri-regemente 4,336: 50. ~ R:mt R:dr 10,739: 14 '/,. En ökad utgift för detta anslag uppkommer jemväl i följd af den föreslagna öfverflyttningeu hit af rations-ersätt ningen för befälets vid garnisons-regementena, med Heres, tjenstehästar, att utgå enligt de, i mitt anförande härom uppgifna grunder. Antalet af rationer, hvarför sådan ersättning ifrågaställes, utgör:
U'i järstiSdta till Riksens Ständer tngifne Memoria! har bliiwit föreslagit, dels olh Armen mätte nrdelas ut! Brigader, samt en Oiwerste Commel dera trenue Regementen, och OlwersteLirumai, terne blifwa under Brlgade-Cheieu »ärmaste Be'ä'hafware, hwar och en t sitt Regemente, genom hwilken förändring, sedan Brigad-Lhewn erhällit en Öswerste-Jndelning, de ^wcmie andra Olwerste Jndelningarne ansets kunna wkd timande o'gäng, tillfalla Staken såsom inkomst. de!s otk ^OiwerstsLieutnanlgcheställntngarne mrd de» Indelta Armen, hwilka man förment kunna umbäras; dä hwarfe Rrgemente har en Afrverste 06) denne flere Bemlhafware under sig innom Regementet, mätte blifwa indragne. W>d öfwerwägande häraf, hafwa Riksens Ständ-r ansett detta ärende, täst-m ägande ett nära samband med en Defensionsplan, icke tillhöra deras åtgärd eller pröfning. I anseende hwarlill, och dä Regernigs-Formen Uti 7Z och 80 S § bestämmer Riksens Siänders rättighet t afseende pä Armen derutinnan, att den samma ej mä ökas önver desi nuwarande styrka utan Konungs och Ständers sammanstämmande Bkstut, haswa Riksens Ständer funnit förenämnde nu wälle frågor utgöra ett ämne, det Nilses Ständer endast kunna till Eder KonglMaptö Egen Nöd, pröfning öfwerlemna, med underdänig önsta» ' tillstyrkande, der räcktes Eders Kongl. Masi Rikets nänvarande belägenhet, dermed wldtag* 7IO Den II Januari!. dana besparingar i Stats-Werkets Utgifter, som med Rikets förswar möjeligen kunna förenas. Riksens Ständer framhärda :c. Skormägligste.
Äfven kan jag icke med tystnad förbigå den omständighet, att samma Utsk., hvilket nu förordat en statsutgift på 10 mill., vid flere föregtde tillfällen, då frågor om smärre statsanslags beviljande förevarit, ofta såsom skäl lill afstyrkande deraf åberopat bristande uplysningar från vederbörtde auktorileter. Nu deremot anses sådana uplysningars inhämtande alls icke behöfvas, man beviljar handlöst och utan undersökningar dessa 10 mill., troendes att allt är afhjelpl genom den sista punk - 432 Den 27 Augusti f. ni. ten i den nnderd. skrifvelsen, deruti Ständerna skulle anhålla det K. M. täcktes meddela de ytterligare föreskrifter, som K. M. kan finna nödiga, ej mindre för befrämjandet af företaget, än ock för betryggande af Statens rätt och beredande af allmänhetens fördel! Om man än afser derifrån, att i denna del af skrifvelsen endast omtalas de ytterligare föreskrifter, som K. M. skulle ega att meddela, och ingalunda sjelfva saken, så vill jag fästa upmärksamheten på det olämpliga deruti, att R. St. sålunda kasta hela den lunga bördan att afhjelpa alla de underlåten heter, som de sjelfva vid denna frågas behandling hafva begått, på Regeringen, hvilken sålunda får upbära alla förebråelser, om densamma vid frågans ytterligare handläggning låter något misstag eller förbiseende falla sig till last. Om nu K M. låter höra vederbör. -de och dessa, äfvensom sedermera Konungens rådgifvare, komma till ett helt och hållet motsatt resultat med StatsUtsk., är det då lämpligt, är det billigt alt Regeringen får underkasta sig obehaget att stöta så många mäktiga opinioner för hufvudet, hvilka naturligtvis skulle tillräkna Regeringen felet af ali saken icke komme i gång. Jag minnes ganska väl, att man vid 1840—41 årens riksdag yrkat riksrätt emot några Konungens rådgifvare, hvilka tillstyrkt K. M. alt uti en önskningsfråga använda Sin grundlagsenliga rätt att afslå Ständernas anhållan.
Skeppare, skut båt-, som icke äro borgare, i fem klasser: Första klassen b:ko r:dr 20: Andra d:0 >, 12: Tredje d:o » b: — Fjerde d:o „ 5: — Femte d:o „ 2: 24. Ega flere del i skuta eller båt, påföres förenämnde afgift den, som förer skutan eller båten. Skollärare, som antingen hafva egna skolor, eller biträda vid sådane inrättningar, lika roed tjenstemän, se 2 §. Spisqvarters-, värdshusoch dylika näringshållare, se krögare. Aum. För den spisqvarterseller värdshusrörelse, som idkas med understöd af kommunen mot förbindelse, att spritdrycker dervid icke tillhandahålles, eger bevillning efter denna artikel ej rum. Bevillnings-Utskottets Betänkande, N;0 9. 5 14. 87 Spanmåls handlande, som icke äro borgare, taxeras efter deras rörelse, lika med städernes öfrige handlande, § 9. Språkmästare, oberäknad lön på stat, taxeras med afseende på deras inkomst af information, dock ej under . b:ko r:dr 2: — Stadstjenare eiler polisbetjente , se städernas betjente, §. 2. Sy-jungfrur bos nipperhandlare, hattstofferare, bundtmakare, skräddare och andre handtverkare, till hälften emot gesäller. Tidningsskrifvare taxeras till bevillning efter fem procent af den inkomst, de njuta. Ti mineroch brädhandlande , se handlande, § 9. Timmeroch murgesäller , lika med gesäller. Tjäruvräkai e b:ko r:dr 2; —■ Tobaksplanterare , se trädgårdsmästare. Traktörer, se k löga re. Trädgårdsmästare, so;n ej äro borgare, i fem klasser: 1‘ orsta k'assen , 15: —>• Andra d:o „ 10: — Tredje d:o , 5:
Eders Kongl. Majus allerunderdänigste och tropligtigste I tjenare och undersätare 6. L. l.^6LK»Llk^. ison. 6v87. k». Lia. WwkLLen. 6. ^s. WiLssn. 8v. Ksi-Aström. Stockholm d. 4 Sept. igro. Hög - Den iz September. 44g Högwälborne Herr Baron, President och Commendeur of Kongl. Nsrdftjerne Orden; sä ock Högoch Wälborne samt Ädle och Högaktade H-rrar till Kongl. Stats Beredningen förordnade. ^)ä i enlighet med Kongl. Stats. Berednin. gens striswelse den so Julii nästl. Kongl. All»vänna Magazins-Directionen äger, att, i avled, ning af hwad Riksens Högloft. Ständer uti dest, i afskrift meddette underdåniga skrifwelss den 25 April umewarande är förmält, afgifiva, ej allenast uilätande öfwer det af Riksens Ständer uli g:de punkten förestagne antal af de till Wer. kels drift nödige Embets. och Tienstemän, samt öfwer den till indragning projekterade Betje, ning, sedan den blifwit hörd, utan ock att upp. giflva hwad Kongl. Directionen r öfrigt anser nödigt böra iakttagas till beredande af werk, ställighet ä Rik<en6 Ständers om Magazins. Werkets framtida förwaltning fattade Best«t; sä fär Kongl. D.rectioncn följande »vänligen förmäla: 'Säsom den underdäniga ffrif>vrlsen mne. häller, hafwa Riksens Högloft Ständer wid öfwerwägande af Magazins.
Alltid ihågkommande, med vördnadsfull tacksamhet, dessa bevis af välvilja och förtroende — ibland de högsta och mest dyrbara en medborgare kan åtnjuta — bör jag deri äfven finna en ny uppmaning till iakttagande af mina pligter och ett säkert stöd vid deras utöfning. Under sådana för mig tillfredsställande förhållanden, går jag att aflägga min redogörelse. Efter att hafva undfått Rikets Höglofl. Ständers den 13 Maj 1840 utfärdade förordnande att embetet å nyo tillträda, emottog jag, dels den 16 Juni och dels den 4 Augusti samma år, Deras KonstitutionsUtskotts tretio särskilda, till mig aflåtna, skrifvelser, uti hvilka Utskottet, som förehaft granskning af de inför Hans Maj:t Konungen i Dess StatsRåd och uti den af Kongl. Maj:t, vid tillfällen af Dess frånvaro, förordnade Regering hållna protokoll för tiden ifrån början af nästförutgångna Riksdagen till början af den då varande, meddelat underrättelse om sina beslut, att, likmätigt 106 § Regeringsformen, ställa under tilltal inför RiksRätt de Herrar Ledamöter af StatsRådet, hvilka deltagit antingen derstädes i rådgifvande åtgärderna eller uti Kongl. Regeringen i fattade besluten rörande åtskilliga mål och ärenden, de der i hvarje fall blifvit uppgifna samt till deras beskaffenhet anmärkta; hvarjemte Utskottet åt mig uppdragit att talan härutinnan emot vederbörande i laga ordning utföra. I anledning af min, till fullgörande häraf, hos RiksRättens Herr Ordförande gjorda anmälan, har denna domstol sammanträdt första gången den 30 November nyssnämnda år, då, med bifall till mitt yrkande, kallelse utfärdats å de Herrar Ledamöter af Konungens StatsRåd, emot hvilka åtal skulle äga rum; derefter, under rättegångens fortsättning, min embetstalan, angående hvarje af Konstitutionsutskottet anmärkt mål, blifvit fullföljd och hufvudsakligen utförd samt å vederdelosidan med svar bemött; hvaruppå slutligen RiksRättens dom öfver hvad sålunda förekommit offentligen afkunnats nedan sist antecknade dag den 2 Juli 1842.
Dessutom hafva, med tillämpning af Ridd. o. Adelns vid sednaste Riksdag fattade beslut, blifvit såsom utgångne alskrifne följande ätter, å hvilkas Stamtaflor icke finnes upptagen någon lefvande manlig medlem, född under de sistlörflutne 90 åren, nemligen bland Grefvar. Grefve Leijonstedt. Friherre Meijendorf von Yxkull. Riddersoch Adelsmän N:o 139. Herr Kåse. N:o 333. Lejonstjerna. Herr Lenck. Herr von Rurghausen. Herr von Nieroth. N:o 619. Herr von Schäwenback. Herr von Vegesach. Herr Modée. Herr Leijonstolpe. Herr Gripenhem. Herr von Baumgarten. N:o 151 . Herr Gyllenschruf. Herr von Gardemeier. Herr von Roland. Herr Reenstråle. Herr Kaldin. Herr Nordenfiyckt. Herr Harmensen. Hela antalet lefvande ätter, som i sista Berättelsen beräk nades till 1,011, kan följaktligen, på grund af förenämnda förändringar, nu antagas utgöra: Grefvar 69. Riddersoch Adelsmän . 733. Summa 978. § 5- Ibland Ridd. o. Adelns Herrar Fullmäktige i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-Kontor har någon annan förändring 12 icke inträlfat än att, sedan Fullmäktigen i sistnämnde Verk, Majoren Carl af Geijerstam aflidit, första Suppleanten, Majoren Grefve Axel Emil Wirsén i Werkets Styrelse inträdt.
Ihr von Quantens är vorden remitterad endast till SlatsUtskottet, men de 2:ne öfrige till Statsoch BancoUtskotten, hafva H:rr Fullmäktige, i Riksg:sContoiret, efter Statsutskottets anmodan, i afseende på Creditsedlarne, utlåtande afgifvit och deri till en början fästat StatsUtskottets uppmärksamhet derpå, att den Commissarierne, i afseende pä förslitne sedlars approbation och cassation', åliggande skyldighet är åtföljd af otaligt många svårigheter; hurusom det ligger utom möjlighetens gräns att så uppfylla denna skyldighet, att, å ena sidan den enskilde, som innehafver en sådan till utbyte företedd sedel, icke må, genom den förlust, lian dervid får vidkännas, finna anledning till missnöje, utan att RiksgäldsContoiret å andra sidan må utsättas för en gifven förlust, och huru som det vid de fleste fall blir omöjligt, att urskilja, antingen försök, att genom hopfliekning, rasurer och flera slag af förfalskning, gifva sedeln ett högre värde, ån den från början egt, eller, såsom någon gång handt, endast okynne och försök alt föranleda villrådighet, i afseende å tillämpningen af de för sedel-approbation och cassation följde grunder, eller ock, hvad för det mesta är fallet, endast verklig förslitning vållat det skick, hvaruti den företedde sedeln befinner sig. — Det var först vid 1810 års Riksdag som en allmän norm stadgades för smärre Creditsedlars approbation och cassation, då R. St:s då varande Statsutskott, genom 362 Stats-Utskottets Skrifvelse till Herrar Fullmäktige, Under den t October nämnde år, åt Herras* Fullmäktige öfverlemnade, tält, utan hinder af någon dittills följd praxis, leita verkställa granskningen af skadademindre Creditsedlar j efter den allmänna grundsats j att j så, framt
Uri Stockholm kommer dermed att förhallas ester som derom särkildt kan stadgas. 9:0 Uti de Städer der MagazinS Directionen hasrva Lager, ma ej bränwin tillätaö till utförsel ä Landel af större qnantiret än i;r kanna, i annan händelse än da bränwinct ä Landet i pris skulle öfwerstiga 28st. kannan, härifrån Aporhekcns behof af Franfft bränwin samt Sillstlkericrnes behof af Swenskt undantagit. ro:o Hos Konungen anhälles i underdånighet, att ingen enskild mq fä tillstånd att för annan ätt MagazinS-Dircctions räkning införskriswa utlänskt bränwin, samt att i allmänhet införskrifningen mä rättas ester det behof, som kan halla bränwinSpriset till ett billigt förhållande emot sädcs-prisen. n:o Konungen lärer nadigst behaga wid utfärdandet as Dest Författning om Bränwins-bränningen - ,'Den 4 December. 205 Hen widare förordna, hwad till detzs grunders obrottsliga och werkfamma efterlefnad mä blifwa nödigt. Och mä del wara alla och en hwar tillätit akt brott emot denna Författning atala, undantagande Tjenstefolk i mål mot deras Husbönder, hwarnli de hwarkcn fä wara angisware eller wittnen, men något atal kan ej ske sedan ett är sörlidit: — Ali sörbrutcn redskap och de böter hwatkill nägon blir förfallen, tillfälle ^ angifwaren och ^ pioS Usus i den Socken der förbrytelsen skett. Om Bränwins-branningen Uti Stockholm, Gös theberg och äswcnledes Carlscrona sedan arrendet der tilländalnpit, äfwen som om större pattnor än 90 kannor skall tillätas, samt nyttjande af de fä kallade Skottska pannor torde böra blifwa tn af Ridderfkaper och Adeln föregående pröfning, hwarefter det kommer atk förordnas.
När skola vi fritt få träda fram bland menniskorna och med öppen blick kunna säga: ”se, vi älska hvarandra så varmt, så innerligt, som få göra det!” Jag har ej besökt ditt hem, på det smädelsen ej med sin giftiga tunga måtte nämna ditt älskade namn; men nu, nu kan jag ej längre bekämpa min längtan att se dig, att höra din älskade stämma. Dock ville jag icke träffa honom då, jag ville så gerna vara ensam med dig, ty då drömmer jag alltid att du är min, min egen, såsom jag hoppas du engång, och kanske snart nog, blir. Låt mig vara lycklig, det är så sällan; fördöm mig ej för dessa drömmar, utan skaffa mig underrättelse om, när jag kan få träffa dig, då han är borta. Måtte det ske snart, ty jag förgås af längtan efter en blick, ett ord af dig! Din Rudolph.” Långsamt läste och omläste Leonhard dessa ord. Han ville ej tro sina egna ögons vittnesbörd, han trodde, att en osalig villa fått magt med honom. ”O,” sade han slutligen, då sanningen dock genomträngt honom, ”o att jag, som så älskat dem, skulle så bedragas. Men kanske att det ej är så, kanske de äro oskyldige,” hviskade hoppet i hans hjerta, ”jag vill pröfva dem!” Han försjönk i djupt eftersinnande, sluteligen spratt han till. ”Det går bra!” sade han tillfredsställd. ”I morgon reser jag till V...” sade Leonhard samma afton till sin maka, ”och återvänder ej på ett par dagar.” Elisabeth såg upp. ”Hvarför reser du nu?” frågade hon oroligt och en blick af ömhet, den första på länge, bröt fram ur hennes öga. ”Kan du ej vänta tills de banditer blifvit gripne, som nu, enligt allas berättelser, oroa vägarne emellan V.. och här?” ”Var icke orolig,” sade Leonhard leende, ”de skola ej göra mig ondt, ty jag reser med laddade pistoler.” ”Men kan du ej lemna denna resa tills det blir säkrare?” ”Nej, affärer, som jag med det första vill hafva uppgjorda, tvinga mig att resa i morgon.” Detta sade han fullkomligt lugnt och man talade ej vidare om saken.
Orden ta hvarandra, det ena allt mer giftigt, det andra allt mer kränkande; och Nisse närmar sig fadern med ett par stela ögon; och den gamle griper med begge sina väldiga händer tag i bordet, som för att resa sig, – det faller som en stelkramp af skräck öfver församlingen, ett fruntimmer skriker till borta vid dörren, så vänder Nisse sig lugnt om och går långsamt ut ur rummet. Hans nästa minne af Nisse Svensson, hvars familjeumgänge delvis varit hans eget men som han på grund af åldersskilnaden icke kommit i någon rigtig personlig beröring med, daterade sig från ett par år tillbaka. Det var just då han såsom nybakad student ankom till Lund. Nisse gjorde i de dagarne sin sista, ohjelpliga skandal. Redaktören hade förefunnit Nisse Svensson såsom en af studentkårens allra framskjutnaste medlemmar, – nota bene i allt som ondt var –: universitetets enfant terrible, hvilken hvarje professor gick förbi med samma misslyckade de ädla känslornas kränkthet, hvarmed en småborgarflicka viker undan för en «roué». Nisse hade vid den tiden legat i alma maters sköte så der en sjutton år bortåt, utan att ändock kunna uppdrifva i sig en verklig kärlek till henne. Han hade varit en af hörnstenarne till «gamla gardet»; han hade sutit med den kväll, då detta för första gången tog form, och han satt der ännu som en mossbelupen juvenal midt ibland idel nybildningar; och hans bedrifter i detta hänseende voro af den art, att alla snälla gossar bleknade dervid i sin impotens, när de hviskade derom i krokarne. Men det fans värre saker än så. «Gamla gardet» var det enda, som Nisse förblef ovägerligen trogen; såsom adept i vetenskaperna var han lutter omskiftelse och alla fakulteters förtviflan. Icke så, att han gick och suddade; tvärtom. Han blef persona ingratissima, emedan han hade den otrefliga egendomligheten att först tillegna sig lika mycket som professorn sjelf visste samt derefter begagna sig deraf – emot professorn. «Man» försökte en tid bortåt att misskreditera den misshaglige mannen såsom «bråkmakare».