Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill förutskicka den aum:n, att jag anser teorien vara ett farligt fält att inlåta sig på, och jag vill i detta afs:de icke följa Hr Gripenstedts exempel. Hr Gripenstedt har sagt att tullsatser medföra skada för vissa och förmån för andra och vore i allmänhet, att sätta i lika kategori med privilegier. Men huru kan väl en tullsats, som åsyftar att icke allt för mycket upmuntra import af utländska fabrikater, tåla någon jemförelse med ett pri '24 Den 2 Juni f. m. vilegium, som tilldelas någon af landets innevånare? Detta sednare liar ju till föremål, att utesluta andra från rättigheten att idka en viss rörelse eller industri, hvars innehafvare således kan, vid försäljningen af sina fabrikater, huru högt som helst beskatta andra medborgare. Tullsatsen åter har till syfte, icke att monopolisera, utan endast att hindra ntländningen att, genom uudersäljning af våra egna tillverkningar, förstöra den inhemska industrien. Hr Gripenstedt känner säkerligen lika väl som jag, att allt sedan vårt nuvide statsskick inträdde, något privilegium i den mening Hr Gripenstedt tagit detta ord, här aldrig blifvit utfärdadt, utan att konkurrensen inom landet är så vidsträckt att alla individer ega, i den ordning lag och författn:r stadga, med hvarandra täfla i allt som utgör föremål för mensklig kunskap och verksamhet. Tillfälle till täflan finnes således redan i landet, men att låta utländningen intränga och fråntaga oss frukten af vårt arbete, det kallar jag att utöfva våld mot landets inbyggare. Beträffande den af Hr Gripenstedt åberopade fördelen, som blifvit beredd genom tullfrihet för alla råämnen, så är den enl. mitt förmenande ej särdeles stor, ty det är egentligen först, då råämnet blifvit bearbetadt som det erhåller något värde. Hr Gripenstedt har sagt, att man företrädesvis borde gynna det mera produktiva arbetet; men hvilket slags arbete tillägger Hr Gripenstedt egenskapen att vara det mest produktiva?
Angående Bankens Öfver-Styrelse samt den samma Styrelse åliggande närmare tillsyn inom Banko-Verket. § 1. Den af Rikets sednast församlade Ständer valda personal inom Bankens Öfver-Styreise har sedermera undergått endast den förändring, att, i stället för Grosshandlaren samt Riddaren af Konung Carl XHI:s och Kongl. Nordstjerne-Orden C. J. Ekerman, som den 28 nästlidne Mars skriftligen Tillhör Banho-Utshs. Hem. t844, N:o 2. 1 2 Berättelse af "Banko-Fullmäktige. anmält, det han, med samma dag, upphörde att vara en af Borgare-Ståndets Fullmäktige i Banken, uti Banko-Styrelsen blifvit, i den genom 4 §. uti Banko-Reglementet föreskrifna ordning, inkallad l:ste Supleanten af Vällofl. Borgare-Ståndet, Grosshandlaren Carl Norman, hvilken, till följd häraf, den 3 derpåföljde April i Banko-Styrelsen inträdt. Enär 2:ne af Ridderskapet och Adelns i Banko-Styrelsen deltagande ledamöter, den 25 Juli 1842, begagnade tjenstledighet, och den ene Supleanten af bemälte Riks-Stånd möjligen kunde blifva förhindrad att i Banko-Styrelsen deltaga samt den 2:dra Supleanten vore på längre tid bortrest, — anmältes hos Riddarhus-Direktionen behofvet af en 3:dje Supleant för Ridderskapet och Adelns Ledamöter, i anledning hvaraf Riddarhus-Direktionen, uti en till Fullmäktige aflåten skrifvelse tillkännagifvit, att, efter anstäldt val, Kapitenen och Riddaren, Friherre Jacob l^heodor Stjernstedt blifvit utsedd att, i egenskap af Supleant, i Banko-Styrelsen inträda, då ledighet bland Ridderskapet och Adelns Ledamöter sig yppar. § 2.
Ständer fa härwid endast i underdånighet bifoga den anmälan, att General - Majoren von Engelbrechten, ehuru Chef för det ena af ifragawarande Regementen, icke kan komma att under de till nu beslutade ersättning berättigade Officerare af samma Regemente innebegripas, sä wida han redan pa Indragnings-Staten innehar lön säsom f. d. SecundChef wid det reducerade Swensta Gardes - Regementet fullt swarande emot hwad honom, efter efwan anförde grund, eljest tillfalla Gulle. Dä Riksens Ständer för öfrigt till Eder Kongl. Maut i underdånighet öfwerkemna, att efter omständigheterna om de nu bewiljade ersättningar förordna, fa Den r6 Julli. 169, fa de tillika i underdånighet anhålla att de Pommer, ffe Officerare, som hit till Riket öfwerkomma, ina, ga, sa fort sig gära later, blifwa befordrade kill tjenster pa Swensta ständiga Militair-Staterna, eller anwände wid de Corpser, som, till följe af Bestutet om Swensta Krigsmagtens förökande, ärv eller blifwa upprattade, hvarigenom den till expectance-löner och accordS ersättningar päräknade Fond, enligt Riksens Ständers förmodan, kan befinnas tillräcklig för behofwen. Riksens Ständer framhärda rc. Uppläst hos Ridd. och Adeln den 16 Julli. Prest-Ständet den ls , , Borgare-Ständer d. 16 - Bonde-Ständer den r6 Stormägtigste Alkrnädigste Ronung! ^ anledning af wäckta Motioner hafwa Riksens Ständer under granskning företagit, huruwida icke de nu gällande Författningar om rättigheten för innehafware af Kronooch Krono,Skatte-jord, att hugga och begagna Ekar, kunna förändras till mera likstämmighet med den allmänna fördelen af jördens frig uppodling och anwändande, med bibehållande ä andra sidan af säker tillgäng för Kronan pä erforderligt Ekwirke af den beskaffenhet fom för de större behofwen är af nöden. Riksens
Det är en möjlighet, att 11. o. Ad. äfven skulle vilja gå längre; men hvar och en som vill fäderneslandet väl, får icke lemna å sido det villkor för sådana uppoffringar, att man äger trygghet, att de icke skulle medföra jemväl ett uppoffrande af den Svenska monarkien. Om trygghet i detta afseende lemnats uti de förslag, som varit framställda, Iemnar jag åt en hvar att bedömma, och 664 Den 22 Maj. ingen ma undra öfver, att man finner betänkligheter vid att uppoffra hvad man har, och vill med noggrannhet granska, innan man underkastar sig den osäkra framtiden. Sådant torde vara så mycket mera ursäktligt, då man från andra håll, och från ganska inflytelserika håll, så öppet framställt hvad som är det slutliga målet, dit man syftar. Hr Lars Hjerta har här i dag förklarat, att frågan om representationsförändringen är redan utkämpad på idéernas väg. Så vida icke den tankan är oriktig, att det existerar något slag af identitet emellan Hr Lars Hjerta och Redaktören af Aftonbladet, så har den Svenska allmänheten redan för ett år sedan erhållit en öppen förklaring om det sätt, hvarpå han ansett denua fråga vara utkämpad pä ideernas väg. Uti en artikel i Aftonbladet N:o 65 för den 18 Mars 1844, kallad: ”Konung Oscar och hans ställning”, förekommer ibland annat följande tirad, hvilken jag hoppas, att R. o. Ad. med uppmärksamhet vill åhöra: ”Den vigtigasle allmänna sanning, som man vid detta tillfälle i vår tanke bör hafva i minnet, är den, redan i den föregående artikeln antydda och af historien vitsordade erfarenheten, att utvecklingen af folkens politiska bildning och de i bredd dermed stigande anspråken på rättigheter, eller hvad man kallar den democratiska riktningen, icke i de fordna grekiska och romerska republikernas, utan i nutidens mening, ständigt fortskrider med en kraft, som väl kan tillfälligt tillbakahnlias, men icke för någon längre tid besegras, än mindre förstöras.
Beredningen bade endast föreslagit en art frihets-straff eller fängelse, som skulle verkställas i antingen gemensamhetseller ensamhets-fängelse; hvaremot UlsKollet sökte i frihets-straffet inlägga olika karakterer, samt indelade förthy detsamma i straffarbete och fängelse, samt sednare arten i enkelt fängelse och fängelse vid vatten och bröd, med förklarande, dels alt den, sorn dömdes till fängelse vid vatten och bröd på längre tid än fern dagar, skulle undergå straffet med en dags afbrott efter den femte och tionde, två dagars efter den femtonde och tjugonde och tre dagars efter den tjugufemte dagen, dels ock att straffarbete skulle verkställas i ensamhetselier gemensam hets-fängelse, med tillägg dock att ingen fick hållas längre än två år i ensamhets-fängelse, hvars utsträckning öfver aderton månader, enligt Lag-beredningens förslag, deremot skulle bero på Konungen; och var Utskottets afsigt med denna modifikation af föreslagna frihets-slraffet ali gifva det tillämplighet på de flere Lag-Utskottets Betänkande, N:o 37. 5 slag af brott, hvarföre frihets-straff borde komma i fråga, så att det äfven inför allmänheten kunde bära den prägel af rättvisa, som lagstiftaren alltid bör eftersträfva, men hvilken slräfvan lätteligen kunde anses åsidosatt, derest emot alla brott användes ett lika beskaffadt straff, utan annan olikhet än lill tidsmåttet. I öfrigt bemödade sig Utskottet alt inskränka den latitud vid straffmätning, som Beredningen hade föreslagit, samt genom åtskilliga förändringar i redaktionen gifva åt förslaget en, efter Utskottets åsigt, saknad praktisk tillämplighet. Men, efter hvad anlydt blifvit, ledde ej eller dessa bemödanden till frågans lösning. Något formligt beslut bief dock ej af Rikets Ständer fattadt. Hos Heder-v. Bonde-Ståndet medhanns nemligen icke frågans slutliga afgörande, ehuru den öfvervägande meningen inom Ståndet ej undfaller den, som granskar den diskussion, som i ämnet föregick; och Vällofl.
Då uti 4 § af de utaf Kongl. Majit den 16 Oktober 1723 stadfästade privilegier för biskopar och samtlige presterskapet i Sverige, hvilka privilegier, enligt. 114 § Regerings-formen, icke kunnat utan samtlige Riksståndens öfverenskommelse ändras, finnes stadgadt, bland annat, att alla biskopar och pastorer skola oförändradi behålla efter gammal häfd sina biskops-slift och praebende-socknar; och 30 § Regerings-formen bjuder, att Konungen eger, ”på det sätt förr öfligt varit,” tillsätta kyrkoherde-beställningar i regula pastoraler, samt upplyst är, att Dörby och Kläckeberga församlingars pastorat sedan äldre tid, år 1619, varit anslaget tili prebende åt biskops-stolen i Kalmar samt att Ljungby och Hossmo pastorat sedan år 1712 icke haft praebende-egenskap, utan varit regall pastorat, vid hvars tillsättande följaktligen skolat förfaras på sätti gällande författningar varit angående regula pastorater i allmänhet stadgadt, kan Utskottet icke inse, alt det ifrågasatta utbytet af praebende-paslorat kunnat och bort af Konungens rådgifvare tillstyrkas i den ordning, hvaruli ärendet nu kommit till afgörande.
Då vi skildes åt om aftonen, hade han varit vid utmärkt godt lynne, men att det nu skiftade i de mörkaste färger kunde förstås deraf, att han under butter tystnad gräfde upp ena kanalen efter den andra i den stora osten. Jag hade gerna velat komma ut, men hvar gång jag reste mig, utsträckte han afvärjande handen och nickade, liksom han velat säga: ”Nu kommer det!” Och nu kom det. ”Biskopen ... biskopen!” Efter uttalandet af detta enda ord, hvilket tycktes ske med högsta ansträngning, gjorde han en så stor och häftig inskärning i osten, som han dragit tätt intill sig, att det tydligen märktes att något riktigt vigtigt var å bane. ”Biskop Tegnér?” frågade jag. ”Naturligtvis ... hvilken annan skulle hitta på att göra inspektionsresor ... Inspektera kyrkan här ... vår kyrka” – han tycktes vara på väg att säga min ”Han kommer hit!” utbrast han med hela kraften af ett koncentreradt missnöje. ”Huru – biskopen?” frågade prostinnan och vred en half tum på sig sjelf och garnvindan. ”Min gud, hvad här då skall bli för bråk!” inföll lifligt fröken Ulla. ”Man skall få se att den gamla kyrkan blir utdömd och att det skall komma arkitekt, byggnadsfolk, upprifning och uppståndelse i allt.” ”Tig då, din profetissa ... Arkitekt – den vill jag se! Nej, kyrkan får stå qvar, så länge jag står.” ”Och när kommer han för att göra den der visitation?” frågade fröken. ”Han inträffar vid gudstjensten om söndags. Lyckligtvis har han icke hittat på att bo här. Han skall slå sig ner på” ... (Här nämdes en egendom, hvars namn fallit mig ur minnet). ”Det må vara. Men naturligtvis skall han väl äta middag här”... Och man kunde se på fröken Ulla att i hennes hufvud redan började hvimla en massa af anordningar: förrätter, mellanrätter, etc. ”Middag – middag? Hela socknen packar sig väl då tillsammans till sällskap. Jag tycker icke om middagar.” ”Och ännu mindre om biskopsbesök!” inföll fröken. Men den här gången kan hvarken det ena eller andra undvikas.
Den 20 Januari!. keligen pästär, akt Spanmäls-Committem ej mätts fä oäoot med Bränwins-brännlngen alt göra. Zcrg b< mställer alltsä att Landtmannen ensam malte ttllx-sännas rättighet att förädla Sadén till Bränwin, och ötwcr allt tranyvttera sin wara Tullfritt; och ehuru stor Bränwin lupwe jag är/ kror >ag ar da, akt tast än E lä. ema icke lä bränna/ ingen brist pä Brä iwin stall uppkomma. Grefie blomér, ^klolk 6örgn, uppläste lill Protocollet följande: i:o Uti Ingram bör till befordrande af nödig witzhtt i tillämpningen samt hwod angär Forum k mäl/ som röra förbrytelser deremot, i ten bljfwande Förordningen i likhet med hwad Borgareständer anmärkt/ införas/ att/ endast d'Nlia Förordning samt kwad i der ej nämnde fall A lmänna Lagen innehåller/ hädanefter stall för xällande anses r Art 2 Mom. 2ko Jord-Alum c,IS lulägges Diöponenrens spep IMlehafwarens lof och samtycke. z:dje Mom. Husegande Innewänare, tillägges faMtHps peymän med Husägarens tillåtelse. 4-de Mom. Gm Tullfrihet. Den är utan twiswel sörelgen för att giswa Landtmannen en förmän wid Uwel?ntngen framför. Stadsboen och under denna sM Den 20 Januari!. 921 synpunct, sa wida Branwmsrillwerkninsen egentligen synes tillkomma den som producerar Spannemälen, kan fag ej annat än Ma principen Men annat ar, att för Bränvins-insörsel till en St V betata en owanligk hög Tull, såsom en särskild afgift för förjäljnings-frjheten as denna wara, och att betala en afgift för denna t likhet m.d andra waror. Derföre att det förra warit den hittiis antagna metoden tror jäg e> dek sednare bör nu ankoffrs.
För Truls hade en gång för alla inrättats ett smörgåsbord med snapsens heliga privilegium. Man åt godt och lätt vid enkefru Hjorts bord, såsom det lämpligast bör ätas sommartid på landet i ett rikt hus; och att åtskilligt, som väl egentligen strängt taget icke gerna kunde gå under detta namn, måste döljas under skenet af frugalitet, derom enades man i tyst öfverenskommelse, med blundande ögon och frälst samvete. Man kunde med skäl säga, att man åt sanitärt; Truls dref det i ljusa matsmältningsögonblick ända derhän att sätta i fråga, om icke det hela rätteligen borde benämnas diet, utan att han i detta resonnemang kunde upptäcka någon den dåliga magens kasuistik. Till steken serverades en sås, gul, tjock, söt. Truls hade blifvit sittande helt sentimentalt eftersinnande. Plötsligt lyste det upp i hans ansigte, och han såg med djupa ögon på värdinnan. «Det är märkvärdigt,» sade han. Tre par nyfikna ögon voro fästa på honom, och han måste berätta, hurusom denna sås besute affektivt värde för honom. Hans lifrätt sedan barndomen hade varit köttbullar med sås, d. v. s. köttbullar sådana som blott hans mor ensam i verlden tillagade dem, och med den sås, hvars recept varit hennes familjs uteslutande hemlighet. Hvarje gång han som skolpojke i Lunds lärdomsskola återvände hem till juloch sommarlofven eller eljes till något besök i hemmet, hade modern mottagit honom med denna anrättning, som hon visste var hans älsklingsmat. «Derför blef jag så slagen af häpnad,» tillfogade han upplysande, «när jag smakade denna sås. Jag har aldrig i mitt lif fått den utom hos mor och mina mostrar. Denna sås här är nästan såsom den gamla.» «Alltså ändå inte riktigt densamma,» log fru Hjort och skrattade. «Nej,» konstaterade Truls, urskuldande energiskt. «Han är ett bortskämdt barn,» ropade fröken Ebba. «Ni är allt en faslig läckergom,» tillade hon stilla, lade händerna i skötet, sänkte hufvudet och betraktade unge herrn med surmulna ögon.
– Men kom, så skall ni genast få se nog för att vara tillfreds. – Dessförinnan skrif mig ofta till; några rader – men ofta! Dr. Chr****n har jag träffat en enda gång. Han bjöd då till af alla krafter, att ursaka sig för affären med Dortha. Min Gud! hvilka menniskor Kom, dyrbare vän! låt oss smaka himmelen. Dess frid – i dygderna; dess ljus – i visheten; dess förtjusning – i all Naturens skönhet. Paradiset blomstrar omkring oss: låt oss genomströfva dess sälla nejder! En brinnande Cherub förvarar det för de okunnige, djuriske. Men för den Vise är det öppet af evighet! P. S. Hvad gör ni der nere i (eller omkring) ert behagliga Jönköping? – De tre första bladen af den ”Välsignade Tryckfriheten”, veckoskrift af den bekante Major Lund, äro i dessa dagarne förbudna; och Schildten dömd att pligta 100 riksdaler. Stockholm d. 20 April. Aimable Secreter! Jag har trott att det skulle roa er, att känna den Välsignade Tryckfriheten: ett blad, icke utan sin märkvärdighet; åtminstone nu, sedan i dessa dagar de fem första Numren blifvit förbudna. Det skrifves af Major Lund, och är fullt af den djerfvaste och qvickaste ondska. – Se här förklaringarna till N:a 6, 7, 822. Glöm mig icke! Hvar ensam promenad är en offerstund af ömhet och ofta tårar – åt Er, och åt mitt hjertas fordna förgudade föremål. Ack! här i dessa skogarne, här vid Mälarstranden, är jag lyckligare philosoph, än på Skånska fälten – men icke lyckligare vän! Stockholm d. Förlåt mig! Några frossdagar och några små anordningar för mitt lefnadssätt hafva upptagit mig. Ni får hafva er permission, Omistelige! så länge ni behagar: den är gifven obestämd ... Tyvärr! hade jag så när sagt. – Jag har läst ert bref: för mig sjelf och för min värd; på den vackraste skogshöjden vid Carlbergs canal; i tio rörande situationer. Mästardrag af snille!
Jag trodde, att Inkomstberäkningen vidden - Den 3o ifpril c. m. u7 na Riksdag, grundad på erfarenhelen om de stora, onyttiga och näringarnes reproduktionskraft hindrande, öfverskotts-medlen, skulle ske med mera omtanka och närmare de verkliga förhållanderne med priser, upphörder och sanna Statsbehof, Jag väntade mig, att mera upplyste begrepp om, huru ett så vigtigt verk, sorn Rikets Ständers RiksgäldsContor borde organiseras, till möjlig lättnad i den oformliga 5-åriga budgetten, skulle kunna göra sig gällande, och att ej hela vår financiella kunskap skulle allt fortfarande bestå uti, att utsöka mera skatter, för säkerhets skull, än det visar sig man behöft, I dessa fall hade ett Creditiv varit nödigt, till motsvarande summa af hvad i Ordinarie Statsinkomsternes hufvudbelopp, Uppbörden, kunde komma att understiga beräkningen. Men nu, sedan man behåller allt hvad man har, under det man gör allt, för att i bevillningsväg skaffa mera; nu, då man så tydligt synes vilja begagna okunnigheten, för att låta Ständerne åtaga sig skattebördor, i hoppet att undvika ett Statsskuldssystemj som man ändå slutligen vet att tillvägabringa; protesterar jag på det högsta „ emot allt annat Creditiv, än de anie Grundlagen föreskrifver. Herr Skogman, Carl David: StatsUtskottet har icke funnit skäl understödja den i iS Den 3o April e. Ti). af en värd Ledamot gjorde framställning, om fastställande af ettCreditiv, i fall Statsinkomsterne icke skulle uppgå till den påräknade summan. Det är visserligen att förmoda, att under vanliga förhållanden öfverskott äfven hädanefter skola uppkomma, oaktadt Inkomsttitlarnes betydligen förhöjda beräkning; men som oförutsedde omständigheter kunna något år verka förändring härutinnan, synes försigtigheten bjuda, att medel till bestridande af StatsVerkets utgifter i sådant fall ej må saknas, och jag får i detta hänseende vördsamt hemställa, om det icke må förklaras, att, jemte det, hädanefter såsom hittills, möjligen inträffande brister på någon ibland
Banco-Utskottet, som icke, utan befallning af samtelig! Riksens Ständer, anser sig pligtigt att för dess arbete hvarje dag redogöra, får endast gifna tillkänna, att ehuru Utskottet tidigt under Riksdagen varit betänkt att angå-; ende Discont-rörelsen afgifva förslag, har Utskottet dock ej kunnat hvarken fullkomligen utarbeta eller lill Riks-Stånden aflemna utlåtande i detta ämne förr än den uppkom ne frågan om en allmän F i nance-plam samt bidragen till Götha Canal-Verk blifvit af Riksens Ständer - »36 Den 4 Augusti der afgjqrde och Reglerade; hvarefter Banc'«~ TJtskoftet ej förhalat tiden med detta ärende, utan behandlat det med all den drift, sorn Utskottets öfriga göromål medgifvit. Di en värd Ledamot af Riclderskapet och Adel n anmärkt, att Banco-Utskottets gjorda hem• stellan om 1,600,000 Rtd Disconträtt för GöthaCanal-Verk innefattar en påtaglig rubbning af liand Riksens Ständer redan tinder varande Riksmöte beslutat: får Bancq-Utskottet vördsamt erinra följande: Riksens Ständers på Banco-Utskottets hemställan fattade Beslut mn beviljande af ett extra biträde för Götha Canal-Verk, innefattar; att i händelse något understöd i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition hlefve af Riksén.* Ständer beviljadt, Banken i afräkning dera måtte återbekomma hvad af det Extra Discoutbiträdet blifvit begagnadt: men i händelse understöd alldeles af slogs, skulle samma biträde inom 18 månader derefter vara återbetaldt. Vid öfverläggning rörande detta Extra biträde på sammansätta Statsoch Banco-Utskotten, blef frågan härom till Banco-Utskottets enskilda pröfning öfverlemnad, hvarefter BancoUtskottet i Memorial af den 13 Juli förbehöll sig, att i sammanhang med Discont-regleringen deröfver sig utlåta.
Den i5 December f. ni. '9 alla tiders erfarenhet om den ringa uthållning, som RiksdagsOpinionerne vanligen äga; och till hvarje tänkare af någon bekantskap med bekaffenheten, omfånget och vigten af det samband i Lagstiftning, som olyckligtvis så ofta och så lätt går förloradt, emellan principerne och deras tillämpning, öfverlemnar jag att bedöma, huru pass mycken säkerhet man väl hade att påräkna för helgden af detta samband, då det skulle af olika Ständer vårdas. — I Nationens namn protesterar jag emot ett sådant behandlingssätt, och, begagnande min Mo. tions-rätt, föreslår jag ett annat, nemligen: 1:0 Att Rikets Ständer ville skyndsamligen, och preliminariter afgöra, om förslaget till den nya CivilLagen skall, till såväl principer, som detailler, vid denna Riksdag pröfvas och afgöras, eller om detsamma, lika odeladt, skall till nästa Riksdag, uppskjutas. Skulle denna fråga så afgöras, att CivilLagen skall vid denna Riksdag pröfvas, så föreslår jag: 2:0 Att ett särskildt Lagutskott för detta ämne tillsättes af Personer, Lagfarne Män, som icke förut, hvarken i LagCommite'n elier någon af HofRätterne, sig öfver Förslaget utlåtit. Men skulle åter den preliminaira frågan afgöras till uppskof, så föreslår jag: ao Den i5 December f. m. 3:o Att Rikets nu församlade Ständer ville, på sätt i föregående punkten är föreslaget , förordna ett serskildt Utskott, sorn liar att genast i granskning af Civi 1- Lagförslaget ingå, men som ägde att sitt arbete efter Riksdagen fortsätta, samt icke förr, än sedan Cri mi na I-Lag förslaget hunnit inkomma och af Utskottet pröfvas, det slutliga Betänkandet Öfver alltsammans afgifva, hvilket dock borde så tidigt vara fullbortiadt, att detsamma kunde från trycket utgifvas åtminstone 6 månader före den dag, som i Riksdagsbeslutet varder utsatt lill nästa Riksdags början.
där aöstern och restem, Eiiropa och Asien på söndagsnior~narne tyckas stämt iiiöte pk neutralt oiiiralde~, dar man icke hgller s&amp; särdeles mycket ph renlighet och snyggliet, meii i stallet på en viss yttre ordning - sh; I,iises det stridande mot god ordning, a t t kalfoch oxkött försäljas af saiiiina slaktare eller ens p i sainiiia gata. Förf. skildrar vidare den illa beryktade tatarstaden och deii arnieniska basaren, där handtverkariia ai+rtrt så ~ o d t som pij. iippeii gata, då de laga linseii alldeles sakna fraiiisida. KKE ' ha skr3cidai.iii~ sin egen gata, silfver och vapeiisniedt ?riia sin, hattinakarile, skoiii; ikarne, instriimentiiiakariie likaledes hvar sin. Äfveu i heinlifvet i Tiflis] &amp; ter fiirf oss kasta en och annan inblick, skildrar seder och briik, klädedräkt, bohag och husgeråd, beskrifver ceremonier vid bröllop, begrafningar och andra Iiögtidligheter, berättar mångt och mycket uin vidskepelse och religiösa förestiillningar, h i l k a äro icke sk litet bl; .ind; ide nied hedeudmi. I förf: s sällskap få v i afven göra ett besök i Geoixieus for ii; ^ hiifviidstad Mzket och i dess priiktiga katedral, Georgiens iriidrrkyrka, l Svoti-Tzkoveli, lifvets pelare kallad och iippfii~ti af stora ~ i i tilliinggiia porfyrkadrer.