Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den vackra tafla, hon med ens såg, stod i harmoni med hennes tankar; hon närmade sig källan, släckte sin törst i den och kastade sig ned på den gröna mattan. Hon lade hatten bredvid sig, lutade sitt hufvud emot handen och skådade framför sig. Plötsligt kände hon en rörelse i sin närhet; jag säger kände, ty det händer ofta att man ingenting hör, men instinkten säger, att man ej är ensam. Hon blickade omkring sig och blef helt förvånad att på en trädstam ett stycke derifrån varsna en jägare, som höll en stor vindthund vid halsbandet. IX EN ENGELSK OCH EN SVENSK FANCY Jägaren steg upp och gick emot det ställe der Lucy satt, ty vid hans åsyn hade hon upprest sig ifrån sin liggande ställning. Han gjorde en artig bugning. Förlåt om jag skrämt er, och om jag visat mig mindre grannlaga, då jag ej förut tillkännagaf min närvaro. Er ursäkt är öfverflödig, min herre, ty för det första är jag icke lätt skrämd och för det andra höra naturens salar alla till. Hvilken förtjusande vacker hund, sade Lucy, i det hon smekte hunden, som nalkats henne och lagt sitt hufvud på hennes knän. Hans namn? Fancy. Åh? liksom min häst! Jag vet mig aldrig hafva sett ett så vackert djur, återtog jägaren; den tyckes vara mycket pålitlig, då ni icke behöfver fastbinda den. Nej, den känner mig så väl och har ej något emot att bära sin herrskarinna; derföre håller den sig alltid i min närhet. Men på ert uttal, min herre, hör jag att ni ej är engelsman, ehuru ni med stor ledighet talar vårt språk ... Ni har ej misstagit er; äfven jag är nordbo, men ifrån ett annat land, vida mindre frikostigt på naturskönhet än detta. Jag är svensk och nyss hit anländ från Finland, der min mors slägtingar lefva. Är det möjligt? sade Lucy, hvars ögon lyste af nyfikenhet. Ni är ifrån höga norden! ni kommer ifrån Finland? Hvad det vore roligt att få höra något om dessa länder. Jag ville gerna hvila ut en stund i denna sommarvärme, och jag ser att Fancy ej heller har någonting emot det.
Ty Utsk:t yttrar nemi., att Utsk:t, »utan att ingå i bedömande deraf, huruvida sjelfva tullstationen vid Blockhusudden kan eller bör indragas, inskränker sig till att hemställa, det R. St:r måtte i und. skrifvelse till K. M. anhålla, att den ännu för mindre fartyg och båtar qvarstående skyldigheten att vid insegling till Stockholm anlägga Blockhusuddstullen, må upphöra.» På ett sådant sätt yttrar man sig väl icke, om man önskar att en sak skall bibehållas. Afven jag tror det vara mindre tjenligt, att R. St:r, i ett eller annat hänseende, som mera tillhör den administrativa myndigheten, besvära K. M. med anhållan om vidtagande af sådana åtgärder, som tillböra särskilda anktoriteter. Hvarföre hafva icke alltsedan 1840 några klagomål inkommit till Generaltullstyrelsen i och för i fråga v:de stadgande? Det har icke skett förr än nu, men till R. St:r, icke General-tullstyrelsen; motionen är väckt af en ledamot utaf Bonde-St. Han anför hufvudsakligen två skäl för sitt förslag, nemi. dels att det skulle vara vådligt för de smärre båtarne att lägga till vid bryggan; men jag hemställer till R. o. Ad:s upplysta omdöme, hvilken våda, som är större, antingen den att lägga till vid denna brygga, eller att i mörkret vara underkastad visitation på öppna sjön af en rörlig tullbevakning. Det andra skälet för motionärens förslag är, att han vill bereda besparing för det allmänna, ehuru han tillstyrker att nuv:de tullinspektören må vid innehalvande löneförmåner bibehållas. Han har dock icke tagit i beräkning att personalen utgöres af flere än inspektoren, och i detta afseende har åtminstone Utsk:l afstyrkt motionen. Då Utsk:t icke tillstyrkt stationens fullständiga indragning, utan anser att en rörlig tullbevakning dit bör förläggas, så hem - 240 Den 28 Januari. ställer jag. om icke deruti ligger, att en ökad bevaknings-personal skall antagas, och om så är, måtte väl derigenom också en ökad utgift tillskyndas tullverket.
Best - och EJcon.-Utshottens Utlåtande, N:o i5. 5 invånare, som hade något att hos Läns-styrelsen personligen andraga, utan äfven orsakade, att allmogen, ”så litet-jsom möjligt, tillitade sin naturlige beskyddare Landshöfdingen”; att det långa afståndet dessutom vore ofördelaktigt för Staten, i anseende till den tidsspillan, och kostnad, som de tjenstemän linge vidkännas, hvilka måste besöka Läns-residencet; och att Länet, som, oaktadt det ifrågavarande missförhållandet, visserligen kunde styrasj om dermed menades blott handläggningen af Canzlioch Contors-göromål, dock ej kunde så skötas och vårdas af Landshöfdingen, som lians pligt fordrade. För uppfyllande deraf, hade Landshöfdingen af nöden en speciell kunskap om orterna med deras skaplynnen, tillgångar och brister, om folket, dess lif, commerciela behof och ärenden; och endast genom en sådan kännedom samt genom förtroendet till hans råd, varsamhet, rättvisa och välvilja, blefve han i tillfälle att både styra och vårda Länet med den kraft och samvetsgrannhet, som vore åsyftad. Det vore derföre af vigt, att Landshöfdingen gjorde täta besök inom Länet, hvilka dessutom vore nödvändiga, så vidt han skulle kunna vederbörligen controllera huru Fogdar och Länsmän fullgjorde hans ordres, samt huru folket af dem vårdades och behandlades. Enär likväl man vanligen icke hunne till en Landshöfdinge-plats förrän vid de år, då längre resor vore besvärliga, och i vissa årstider jemväl för helsan vådlige, inställdes sådane resor ofta, och Landshöfdingen förhindrades att i alla delar af Länet uppfylla sitt åliggande.
Den sofring af personer, denna klassifikation ovilkorligen måste förutsätta, derest kyrkolagens föreskrifter ronde egenskaper och förmåga hos läraren skola kunna blifva sanning, är icke allenast obehaglig, den är ytterst svår, ja stundom omöjlig. En sådan, icke stödd på bevisade fakta, gifver rum åt reklamationer, svåra att afvisa. Uti de flesta fall blifva sålunda, äfven om motvilligt, de för klassifikationen gällande föreskrifter den bestämmande regeln. Och ännu en gång, hvad bjuda dessa. Att till 3:dje klassens pastorater tjensteåldern, oberoende af förtjenst, ja stundom saknande all sådan, uteslutande tages i beräkning; att — förbigående 2:dra klassens pastorat, de vid förslagens upgörande bäst lottade — till Usta klassens pastorat högre lärdom har ostridigt företräde; en lärdom ofta främmande för religionen, för kristen tro, af hvilken dock läraren sjelf måste vara djupt fattad och genomträngd, om han skall förmå ingjuta den uti sina åhörares hjortan, en lärdom, för sin nya riktning endast pröfvad uti det flyktiga förhör, vid vissa grader t. o. m. alldeles befriad från ett sådant eller, såsom föreskrifvet är för professorer vid alla Fakulteter, Bibliothekarierne, ja äfven lilleratai Academice Räntmästare, — se K. Förordnin 1825, — endast underkastad försvaret af några utgifna religionstheser. Då man allvarligt begrundar denna lagstiftning, då man härtill fäster upmärksamhet vid praebendena, om den del af hvilka, 248 Den 19 November e. m. med akademiska löner förenad, Konsistorium uti Lund kunnat (uti fråga om inkomsten af ett sådant under inträffad ledighet) yttra, att den borde förliknas »med andra akademiska sysslor, hvilkas löner gingo uti cirkulation»; då man slutligen ser de frukter, ofvannämnde lagstiftning ofta bär uti förslagen, månne icke den tanke påtränger sig, att många församlingar blifvit förvandlade till pensionsanstalter för ålder och en lärdom, med hvilken de hafva föga att skaffa, och att åt person blifvit upoffrade menigheters dyrbaraste angelägenheter, deras frid och sanna lycka på jorden och deras eviga salighet.
Så lemne vi tillstånd at till laga säkerhet taga inteckning i vår bär i staden vid Slottsbacken, Qvarteret iEolus, under INuo ”10 & 11, belägna fastighet, så för kapitalet som belöpande räntan, ”hvilken nu till en början kommer at beräknas till Fem f5) för hundrade om året, men så snart pensionerna medelst en lägre ränta kun. ”na bestridas, skall räntan nedsättas och för alltid förblifva Fyra och ”en half (4i) för hundradet om året, allt i Bankosedlar, som vid ”hvarje trenne månaders förlopp erlägges; med vilkor, att berörde ka”pital skall i alla tider i denna egendom blifva innestående i hvilkens hand densamma äfven hädanefter komma må. Valutan på of"vannämnde sätt bekommit. Stockholm den 6 November 1794. ”Säger R:dr 11,600 Specie, i Bankosedlar. ”Nicol. Pauli.
Vördsamt (år jag anhålla att R. o. Ad. ville inbjuda Borgare-St. att förena sig i det beslut R. o. Ad. fattat i 25:te punkten af Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 66, angående en profession i geologi vid Lunds universitet. Till detta förslag lemnade R. o. Ad., uppå gjord propos., sitt bifall. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad., i enlighet med hvad Riks-Ståndens Hrr Talmän vid hållet sammanträde öfverenskomma föreslå, behagade besluta att företaga dels val af ledamöter i förstärkt Stats-Utsk, Lördagen den 5 nästkommande Maj, dels ock val af ledamöter i förstäkt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk. Onsdagen den 9 i samma månad. Ropades ja. Vidare föreslog Hr Gr. o. Landtm., att, i likhet med hvad vid föregående Riksdagar iakttagits, vid valet af de 21 ledamöterne i förstärkta Stats-Utsk:t tillika skulle utses 9 suppleanter, så att hvarje vallista innehölle 3(1 namn, samt vid valet af de 18 ledamöterne i förstärkta Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t jemväl borde utses 12 suppleanter, så att äfven dessa vallistor komme att upptaga 30 namn; hvilket bifölls. Fortsattes föredragningen al Slats-Utskds Utlåt. N:o 66, ang. regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvudtitel. 66:te punkten. mom. a och b. Utskds hemställande!) biföllos. mom. c, och i sammanhang dermed Sammans. Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsktds Utlåt. N:o 6, i ani. af väckt motion om bibehållande af det i Strengnäs inrättade Seminarium för lärarinnors bildande. 608 Den 28 April f. tn. Gr. Posse: Efter den plan, som anses vara uppgjord af Regeringen i och för ordnande af Seminarier till bildande af lärarinnor för folkskolorna, skulle sådana underhållas i Stockholm och Skara.
Februarii hvilande Utlåtande, Nio 53, angå. ende Prof, Utdrag den 2 Mars iBagi iy ende länsanslag till en brobyggnad oiyeg Tranarps A. S. D. Remitterades till Stats; samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskotten: Kongl. Maj:ts, den a6 sistlidne Februarii på bordet lagda, Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i afseende på Undsättningsskuldernes liqviderande i Skaraborgs Län. S. D. Förekom till ny handläggning ExpeditionsUtskottets, den a6 Februarii på bordet lagda Memorial , Nto 33, i anledning a£ erhållen återremiss från BondeStåndet af ExpeditionsUtskottets Utlåtande, N:o 13, i anledning af väckt fråga om ProtocollsUtdrags intagande i RiksStåndens tryckta Protocoll ; och fann BondeStåndet för godt , att afsla hvad ExpeditionsTJlskotlet uti sistberörde Utlåtande tillstyrkt. S. D. Då nu till ny handläggning fö3 rekom Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets, sedan den a6 Februarii på bordet hvilande, Betänkande, Nto 65, i anledning af väckta frågor om upphörande af cecono» miska besigtningar hvart tredje år å Soldattorp, samt om Soldatens skyldighet , att sjelf Bilt. till Rihs-St. Prat, Igrg och 1829, 9 Sami, 3. 4 :cle H:t. 13 Prof, Utdrag den 3 Mars 182g 1 underhålla Torpet, blef samma Betänkande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till bemälte Utskott återremitteradt. S, D. Vid förnyad föredragning biföllos nedannämnde, på bordet hvilande, Betänkanden, nemligen : Allmänna Besvärs. och OeconomieUtskottets:
Jag vet, att hon ständigt lefde ett högst ansträngande arbetslif och hade mycket små inkomster. Sista gången, jag träffade henne, sade hon till mig, att hon hade så mycket att göra, att när hon ibland en hvardag satte sin lilla gosse i knäet, frå- gade han: » Är det söndag, mamma? » Asylen flyttades, så att hon hade en lång väg till skolan. När lästimmarne voro slut, såg hon själf efter, att det hvar dag gjordes en ordentlig rengöring. Därefter gick hon hem och köpte på hemvägen middagsmaten, som hon sedan lagade till åt sina barn på eftermiddagen. Sedan hade hon arbete hela aftonen, ofta långt ut på natten, såväl för skolan som för sitt hem, och under detta oupphörliga arbete, led hon tidtals af våldsam, nervös hufvudvärk. Hon gick bredvid mig och talade om allt detta, och så slutade hon med att säga: » Jag skulle icke vilja byta med någon, jag tror, jag är en af de lyckligaste människor på jorden. » Och jag tror, hon hade rätt, ty lyckan består i hvad man är och icke i hvad man har. Hon var icke mycket gammal, då hon efter en lång sjukdom i fjor gick bort från sin verkningskrets här och från alla de många, som älskade och välsignade henne. Ingen vet, hvad som väntar själen i en annan värld, men jag är säker på, att de som passa bäst i ett högre lif äro de, som ha gjordt det bästa af detta lif, och till dem hör just hon, min första lärarinna: Susette Maribo, född Dalgas. Måtte många lärarinnor ha den förmågan att umgås med de unga så, att det första intryck de få af lifvet är rikt och outplånligt! Smånotiser från kvinnovärlden. Stanleys bröllop. Stanley firade, fastän han ännu är mycket lidande till helsan, i lördags kl. 2 e. m. under ett oerhördt tillopp af folk sitt bröllop med miss Tennant. En lysande bröllopsskara hade samlats i Westminster Abbey, och platsen framför kyrkan äfvensom alla närgränsande gator voro så öfverfyllda af oöfverskådliga folkmassor, att ali trafik afbröts. Stanley såg mycket medtagen ut och kunde endast med möda röra sig framåt. Han stödde sig på en käpp. Under större delen af vigselceremonien förblef han sittande.
Vidare medför detta system den fördelen att nu allmänt brukliga penningevärden 6 sk. r:gs motsvaras precist af » krona eller 25 styfver, och 18 sk. r:gs precist af f krona eller '75 styfver. Äfven 8 sk. r:gs eller en daler silfvermynt motsvaras i det närmaste af 33 styfver. En krona eller i r:dr specie skulle också komma att innehålla jemnt tto Ht v. v. tolflödigt mynlsilfver. Yid utmyntningen synes lämpligast att minsta silfvermyntet blir ^ krona, lika med 12 sk. r:gs eller 50 styfver, och största kopparmyntet blir £ krona, lika med 6 sk. r:gs eller 25 styfver. Vill man uti detta system införa en serskild benämning får tiondedelen och kalla den mark, så undviker man att sammanlägga så stora zifferlal som 60,70 styfver, o. s. v., och man erhåller ett verkligt decimalsystem: 1 krona 10 mark, 1 mark 10 styfver; men då kan värdet 6 sk. r:gs icke uttryckas uti mark annorlunda, än med 2i mark och 18 sk. r:gs med 7] mark. Bokföring behöfver derföre icke ske uti 3 kolumner, ty ziffrornas rum angifver alltid deras valör. Emedlertid kan man roa 'sig med åtskilliga arithmetiska exercilier i detta ämne och uppgöra decimaloch centecimal-systemer på mångahanda sätt, allt efter snille och smak. Det system, som Höglofl. Utskottet förordat, tyckes icke vara ett af de lyckligaste. För att kunna betala 6 sk. r:gs fordras deraf 3 stycken mynt, det ena af 10 penningar om 4 sk. 9f Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 24. 21 rst. r:gs, det andra af 2 penningar om 11^ rst. r:gs och det tredje på ^ penning om 2U rst r:gs. Med aila dessa bråk får man ihop 6 sk. r:gs.
grfnlla.iod IftslnoH u banv ei9t«d >ijr.Rt doo nahatrrevnl 1. ... lota.-ft anqttl \ "J born labom r, Juel OJ Drottninghuset. Dess räkenskap, med anmärkningar granskad i Kongl. Kammar-rätten, redovisar inkomster och utgifter sålunda: D ebet. Balans från år 1858: Tillgå o Balans till år 1860: Balans från år 1858: u*d 2,656: 31. • I I ( t _r _ ? • r » 1 labom el. Utgifter: Underhåll, gåfror, pensioner och lifräntor fs 43. Uppbörd: Arrenden och hyror i 19,616: 24. Frälseränta och tomtören 342: 75. Öfverskottsmedel från Stockholms stads Förmyndarekammare 18,403: 75. Fattigpenningar af sterbhus 11,361: 60. Dito vid försäljning af fastigheter, m. m 5,877: 8. Kollekt-, biljardoch recettmedel . 1,670: 77. Anslag af Bankens räntevinst 4,500: — Gratialoch manufakturfonds-medel 1,750: —• Lösen för inköpta barn 23,135: 30. Ersättning för barns vård och undsrhåll 1: 34. Gåfvor och testamenten 12,27o: — Försäljningsmidel 94: 61. Tillökt fastighetsvärde 130,000: — Credit: Utgifter: Aflöning och arfvoden •■■■■ Pensioner Utspisningskostnader Beklädnad Medikamenter och sjukvård Begrafningskostnader Förbrukningspersedlar Lyshållning och ved För uppköp och underhåll af inventarier Kronoin. fl. utskylder Brandförsäkringsafgifter Körslor och renhållning Reparatiener Kostnader för utom Barnhuset vårdade barn Anslag till Barnbördshuset Pro Patria och till Kongl. Salems till år 1860: Kontant behållning Inventariers och fastigheters värde Utf&nta medel med upplupne räntor
En brasa höll på att brinna ned, och lampan var ännu icke tänd. Skenet från kakelugnen upplyste svagt rummet; man skönjde otydligt dess komfortabla, litet öfverlastade elegans, bordet med dess massor af böcker, fotografier och andra småsaker, de låga, mjuka sofforna och stolarne, som stodo oregelbundet kringspridda, marmorstatyn i ena hörnet, med Sapphos bleka, sköna profil, som dunkelt framträdde i det osäkra eldskenet. I motsatta hörnet stod en flygel, och vid den satt en ung man och spelade. Han spelade sakta och drömmande; den ena melodien väfde sig in i den andra, det var likt tankar och känslor, hvilka väckte och undanträngde hvarandra, det var hans själ som grubblade, längtade, svärmade i toner. Hans figur och ansigte bortskymdes nästan alldeles i mörkret; ibland vände han litet på hufvudet och fäste blicken på Sapphobilden. Då kom det någonting mystiskt i hans spel, någonting långt borta, utan gränser. Han tyckte då, att bilden rörde sig, att ögonen flammade och läpparne öppnades, det var som om musiken besjälat den och gifvit den lif. Och han spelade för Sappho, medan hon krossade sin lyra mot klippan, och den brännande, förtärda blicken sjönk ned i grafven, som väntade der nere ... Timme efter timme gick; allt mörkare blef det i rummet, allt mera aflägsnade han sig ifrån det närvarande, allt längre och längre kom han in i tonernas verld. Plötsligen afbröt han sig och steg häftigt upp. Det var icke en afslutning han gjorde; han upphörde midt inne i ett famlande ackord. »Hvar är du, min älskling?» frågade han med en orolig, kärleksfull ifver i rösten. Intet svar. Det var alldeles tyst i rummet; klockan pickade hårdt, och ekot af det sista ackordet ljöd ännu i tystnaden. »Berta, hvar är du?» upprepade han, denna gång litet otåligt. »Här!» svarade någon kort och sträft ifrån motsatta ändan af rummet. Han trefvade sig fram ditåt rösten hördes, stötte i ifvern emot en stol och mumlade emellan tänderna en halfhög ed öfver mörkret.
Han är sjelf en fullständig spegel af sin, och blef länge ett verldskompendium, ja, till och med det första sammandrag i de första begreppen af vetenskaperna. Så har han ock blifvit använd. I Grekeland hörde, före Sophisternas och Sokratis tid, utanläsning af Homer till uppfostran; och Plato ville förvisa hans poemer ur sin republik, emedan de ej gåfvo nog värdiga begrepp om Gud. Den nyare verlden – en verld af verldar – omfattas af ingen ensam intelligens. Epopeén har sjunkit ned ifrån att vara Heroisk i Homers, till att vara Borgerlig i Goethes händer, af inre nödvändighet, och har likväl under denna förvandling ej alldeles förlorat sitt första väsende. Deri sammanstämma begge skalderna, att familjen är den moraliska verldens rot. Men Gudaslägter, konungaslägter äro ej mer representanter af mensklighetens öden. Hvar och en ser sitt öde i sin likes. Ett inre band förenar menniskorna; och plikterna af make, far, broder, vän, medborgare gälla så mycket heligare, som de flyta ur en för menskligheten gemensam källa. Hvad framställer Goethe i Herman och Dorothea? – Familjen i beröring med en stor verldshvälfning: – ej en stor, en hög familj – utan en familj ur hopen – familjen under inbrytande nöd och krig och revolution – ett borgarehushåll, som förnyar och befästar sig genom de ljufvaste, heligaste band midt under den hotande upplösningen af alla borgerliga förhållanden: det vill säga, familjen såsom statens oförstörliga lifsprincip; der den bibehållit sig såsom en fristad för sedlighet, trohet och tapperhet; der mannen står för sitt hus, omgifven, stärkt af hustru och barn, med handen sträckt mot vän, men vapnet sträckt mot fienden: Detta är vårt! så låt oss säga och dervid bestånda; Ty ännu blifva städs de beslutsamma folken berömda, Som för Gud och för lag, för hustrur, barn och föräldrar Stridde, föllo de ock för fiendehand tillsammans. säger Herman. Det är den enklaste, ädlaste Heroism. Så finnes denna äfven här.
Häkten, angående reglering af. Se Domstolar. Häradet, angående organiserandet af en representation för. Motion Nio 247. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. HäradshÖfdingar, angående rätt till pension å allmänna indragningsstaten för. Motion Nio 253. Stats-Utsk. Utlåt. Nio 153. 20 Härads-ting, Oin hållande i Wermland a( 3 årliga. Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Betånk. Hästafvel, angående anslag till förbättrande af. Motion N:o 121. Stats-Utsk. Utlåt. Jagt, den så kallade lilla, angående utsträckning af dess fridlysning till skogsfågel. Motion N:o 61. Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Betänk. N:o 34 och Mern. N:is 52 och 56. R. St. underdån. Skrifv. Jernkontoret, angående fortfarande af dess kreditiv. Motion N:o 163. BankoUtsk. Betänk. Jernväg, angående anvisande af medel till byggande af en öster om Sigtunafjerden till Upsala från den af Kongl. Maj:t föreslagna norra stambanan. Motion N:o 219. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 87 och Mern. R. St. underdån. Skrifv. N:o 121. mellan Christianstad och Hessleholms station å södra stambanan, angående låneunderstöd för anläggningen af. Motion N:o 159. StatsUtsk. Utlåt. N:o 88 samt Meni. R. St. underdån. Skrifv. N:o 120. mellan Helsingborg öfver Eslöf till Ystad, angående stats-anslag för anläggning af, med sidobana till Landskrona. Motion N:o 47. StatsUtsk. Utlåt. N:o 88 samt Mern. N:is 118 och 142. R. St. underdån. Skrifv.
Men när svennen såg de otäcka djuren, blef han illa till mods, och visste icke rätteligen hvart han skulle vända sig, så vederstyggliga syntes de honom. Bäst det nu var, fick han se en liten katta, som var bränd på sidan och hade ena örat afklippt; men kattan gick omkring i rummet, viftade med svansen, och såg mycket bekymrad ut. Då kom prinsen ihåg hvad Messeria hade sagt, han gick så bort till den lilla kattan, strök henne med handen, och sade: »denna vill jag hafva och ingen annan. I samma stund skiftade djuret sin hamn, der rann upp en fager mö, och svennen igenkände den väna flickan, som hulpit honom. Men Hafs-frun blef mycket misslynt, och sade: »hvarföre skulle du välja henne? Hon var mig kärast af alla mina döttrar.» När så åter någon tid gått förbi, lät Hafs-frun efterskicka konunga-sonen, och sade: »jag vill nu tillreda ditt bröllopp; men först skall du fara efter bröllopps-kläder åt din unga brud. Gack derföre till min syster, och helsa ifrån mig, så får du allt som tarfvas.» När nu prinsen fick veta, att han skulle fara till Hafs-fruns syster, blef han mycket bedröfvad, ty han kunde väl förstå att det var en vådlig färd. Han satte sig derföre ned och grät bitterligen. Vid han satt som bäst, kom den fagra Messeria gåendes, och sporde hvi han var så bedröfvad. Prinsen svarade: »jo, jag må väl gråta. Hafs-frun har befallt mig draga bort till hennes syster efter bröllopps-kläder, och jag kan väl tänka det blir en farlig resa.» Messeria sade: »om du vill lofva att vara mig trogen, skall jag hjelpa dig och alltid vara dig trogen igen.» Konunga-sonen försäkrade å nyo att han aldrig skulle svika sin tro och löfte emot henne. Då tog mön till orda: »när du gifver dig på väg, kommer du först till en grind, som står i sjelfva landa-märet der Hafs-fruns egor sluta. Grinden är gammal och trög.