Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vrol. 1856 S; 1857. 4 Sami. 1 Afd. 2 Rand. 6 Höft. 1 2 Stals-Vtskotlels Utlåtande N:o 73. den 27 Mars 1830, med 25 Lii. hö, 1 tunna hafra och 5 Lii. råghalm, antingen in natura eller i penningar efter länens markegång, hvarom öfverenskommclsen sednast blifvit förnyad genom Kongl. Brefvet den 3 September 1844, ehuru ett mindre antal rusthåll, som då vägrade ingå på denna passevolans, sjelfve besörja hästens utfodring vid dessa tillfällen; — att ifrågavarande afgift, som förut med sin verkliga uppbörd årligen ingick till anslaget å 4:de Hufvud-titeln för indelta arméens möteskostnader, nu mera, till följd af Rikets Ständers beslut vid 1850 och 1851 årens Riksdag, blifvit ersatt med ett efter tio års medel-markegångspris förslagsvis beräknadt anslag af 33,940 R:dr Banko; — att om fourage-passevolansen eller den deremot svarande natura-prestationen komme att upphöra samt ryttarehästens utfodring att af statsmedel bestridas, Kongl. Majit ansåge en lika lättnad i rustnings-besväret vid de beridna kavalleri-regementena böra tillgodokomma både effektivt rustande nummer och sådana nummer, hvilka dels erlägga vakans-afgift antingen för karl eller för häst eller för beggedera, och dels, i stället för rustning, utgöra hingsthållning, enär fourage-passevolansen påtagligen ingått i beräkning vid bestämmandet af vakans-afgiften eller hingsthållnings-prestationen; — att antalet af nummer, för hvilka en sådan lättnad i följd häraf skulle ifrågakomma, blefve följande, nemligen: vid Lif-regementets Dragon-korps 505 rusthåll, n dito Hussar-korps 500 . » » Smålands Hussar-regemente 500 » » Skånska Hussar-regementet 1,000 » » dito
Denna inkomst har, enligt hvad underdånigst bifogade utdrag af Räkenskaperne för sistförflutna 10 år, Litt. C., utvisar, i medeltal icke uppgått till mera än 5843 R:dr 24 sk. 3 rist, hvaruti likväl tillika inbegripes lösen för de under denna tid till skatte försålde andelar af recognitionsskogar och kronoallmänningar, så att skattelösen för äldre kronohemman, hvarom nu är fråga, vida understiger nämnde belopp, hvarjemte bör erinras, att denna inkomst förminskas och slutligen upphör i den mån nuvarande kronohemman blifva till skatte lösta. Om endast sakens ekonomiska sida betraktas, förekommer i sådant afseende, att, derest kronohemmanen nu genast erhöllo skattenatur, skulle Staten, under den tid berörde skattelösen annars bordt inflyta, deremot kunna påräkna åtskillige nu saknade inkomster af charta sigiIlata, enär afhandlingar om öfverlåtelse af åborätt endast charteras till hälften emot köpebref samt fastebref och inteckningar icke för kronohemman ifrågakomma, likasom deras värde ej kan i bouppteckningar beräknas, 23 hvarigenom deremot svarande chartering icke blifver af nöden. Och, ehuru någon beräkning öfver den sålunda, genom förändring i hemmanens natur uppkommande tillökning i Chartee Sigillatae inkomsterne icke är verkställbar, synes dock skäligen kunna antagas, att den i det närmaste, och måhända till fullo, skulle motsvara den förlorade skattelösen, samt att således, om än skatterätten medgåfves utan dylik lösen, någon egentlig penningeförlust för Staten derigenom icke uppkomme.
Den omständigheten att varor genom oförutsedda händelser falla så ofantligt, bevisar aldrabäst huru origtigt det är, att fästa sig vid någon iheoretisk siffra. En sådan kallar jag den af 25 procent, hvilken Utsk. antagit utan afseende på huru låga prisen tillfälligtvis må vara. Har man en gång fått i sitt hufvud att 25 är en undergörande siffra, så är det konsequent alt tillägga honom så undergörande makt, att hon botar för hvilka fall som heldst. Att utsätta en sådan siffra såsom oöfverstiglig under alla tull förhålla nden, synes mig vara lika rigtigt, som att säga: ”ingen karl får vara längre än 3 alnar. Ar han längre så måste han förkortas, antingen till hufvud eller fötter, ty den rätta längden är 3 alnar och dervid måste det blifva”. Vår Herre, som plägar anses visare än menniskor, är icke så sträng theoreticus, ty Han låter menniskor vexa både öfver 3 alnar och betydligt under denna längden. Om Bevilln:sUtsk. icke theoretiserade så mycket, blefve kanske dess slutsatser rigtigare? Hr Ribbing har sagt att det är egentligen modesaker, som äro underkastade stora förändringar i varuvärden. Jag frågar om kläden kunna räknas dit? och huru har det gått med dem vid Leipzige Messe? Det omtala alla tidningar: icke jj:ten icke |:del har gått åt, förlusten för klädeshandlare och fabrikörer har varit så stor att de icke hafva haft annan utväg än alt fördröja hemresan för att icke genast göra bankrutt. Likväl vill man nu behandla våra fabrikörer på ett vis, som förutsätter att omsländigheterne varit omvända både i Sverige och annorstädes. Hr Ribbing har befarat, att man tvingade folk lill lagbrott genom höga tullar. Jag ville väl veta, hvilken den tullstadga är, som tvingar eller har tvungit någon till lagbrott. Finnes här någon vara förbjuden till införsel, hvilken icke kan i landet åstadkommas? Man har här åberopat Konungens nåd. propos. och anfört såsom skäl för Ulsk:s betänk, att det grundar sig pä Regeringens eget förslag.
Riksdagsordningen utstaka, finnér Constitulions-Utskottet meromförmälda motion böra förvisas till Allmänna Besvärsoell Oeconomie-Ulskottet, hvilket, i allt fall, der så nödigt pröfvas, är obetaget att, enligt Riksdags-Ordningens 43 §., till öfverläggning med annat eller andra Utskott sammanträda. Stockholm den 29 Julii i834» STOCKHOLM, Eckstbikska Tryckeriet, i§34- Cotistitutions-Vi skottet t Mern, N:o ag. I, N:o 25. Ani. till Exp.-Utsk. den 5 Augusti. Memorial, angående Riksdags-Fullmägtigen af Bonde-Ståndet Sven Heurlins anmärknings-anledning emot Stats-Rådet och samtlige Föredragande. Under den 3o nästlidne Junii liar Hedervärda Bonde-Ståndet till Constitutions-Utskoltet remitterat en af Sven Heurlin ifrån Kronobergs Län anmäld anledning till anmärkning emot Stats-Rådet och samtlige Föredragande. N ' För uppgifvande af anledningarna, har Motionairen tillställt Constitutions-TJtskoltet en utförlig skrift, hvilken af honom sjelf benämnes: ett försök alt framkalla en allmännare och sakrikare granskning af den nu varande Styrelse-Personalens offentliga handlingssättj än Utskottet visat sig af egen böjelse åsyfta. Efter några förutsända ogillande omdömen, dels öfver Regeringssystemet, dels öfver Utskottets åtgärder, yrkar han, med åberopadt stöd af 107 §. Regerings-Formen, Utskottets synnerliga uppmärksamhet på följande vigtiga sanna och allmänt kända förhållanden : x:o. Rådgifvarnes underlåtenhet att, med afseende å de tydliga 0- lägenheterna af Riks-Slåndens sammansättning, föreslå högst nödiga och nyttiga förändringar i Stals-Magternes organisation. 2:0.
Om man nu borttoge denna ränta med vilkor, alt den derför förut åtnjutna lindringen i den allmänna bevillningen upphörde, så har man ju också i verkligheten öfverflyttat denna skatt på den allmänna bevillningen; hvarefter det beror på R. St. ensamt, att genom bevillningens förminskande hela räntebeloppet rent af borttaga och eftergifva. — En sådan åtgärd kan jag ej gilla, och ej heller med tystnad förbigå eli försök att genomdrifva densamma. Jag anser det vara af aldra största vigt, att konungamakten, så vidt möjligt är, upprätthålles så, alt den ej blir beroende af möjligen partiyrande Ständer. Må man derföre genast i början motsätta sig försök i en dylik riktning städse ihågkommande latinarens bepröfvade ordspråk: ”principiis obsta, serius medicina paratur.” 00 Den 2 Augusti. Jag protesterar emot detta förslag, och yrkar derföre att denna punkt mätte afslås då den framdeles återkommer till Ståndets pröfning. Hr Sandströmer: Det må vara den siste värde talaren förbehållet, alt i detta förslag se ett försök att vilja undergräfva de ordinarie skatterna och öfverflytta dem på bevillningen. Jag tror deremot, att man i förslaget hvarken behöfver söka, ej heller skall finna, något sådant. Jag begagnar härvid tillfället för alt i afseende å den fråga, hvarvid man sagt att komilerade velat afskaffa ordinarie räntorna, erinra att komiterade, tvertom, uttryckligen afstyrkl all åtgärd syftande på att förminska den ordinarie räntan, och att de endast sagt, alt, om man ansåge sig böra bereda någon nedsättning uti den tyngst onererade jordens bördor, hvarom emedlertid komiterade icke gjort någon framställning, så vore det lämpligare att minska eller borttaga vissa servituter som, utom grundräntan, åtfölja vissa jordegendomar.
Ian, genom befullmäktigad! ombud, dåvarande löjtnanten Uno Aspelin, i underdånighet anhållit, att, till behöflig utvidgning af församlingens kyrkogård, måtte från löjtnantsbostället vid Westgötha Dals regemente, stommen N:o 1 om |:dels mantal, beläget i Jerns socken och Nordahls härad af ofvannämnda län, få afsöndras nio kappland mark, bestående af sandmylla på grof sandbotten, hvilken mark blifvit af landtmätare i behörig ordning uppmätt och å karta affattad, samt värderad till en årlig afgäld af 4 kappar råg; och har bemälde löjtnant, som på arrende innehar bostället Stommen, för den återstående arrende-tiden, eller intill midfastan år 1872, medgifvit den sökta jordafsöndringen, utan all ersättning. Sedan så väl Kongl. Maj:ts befallningshafvande i Elfsborgs län, Boställsdirektionen vid Westgötha Dals regemente och Chefen för samma regemente, som ock Kongl. Maj:ls och Rikets Krigsoch Kammar-kollegier uti afgifna underdåniga r Stats ~Vtskotte,ti Utlåtande, Nio Mt 5 utlåtanden tillstyrkt nådigt bifall till ifrågavarande underdåniga ansökning, under vilkor, att den uppgifna årliga afgälden, 4 kappar råg, kommer bostället, eller dess innehafvare, till godo, har Kongl. Maj:t, på grund af hvad härvid förekommit, behagat föreslå Rikets Ständer att medgifva den ifrågavarande jordafsöndringen från nämnda boställe, för utvidgning af Jerns församlings kyrkogård, emot den föreslagna afgälden, fyra kappar råg, att af församlingen till boställets innehafvare, så vidt det af honom äskas, årligen utgöras. I betraktande af den till afsöndring föreslagna jordrymdens obetydlighet och då en densammas värde motsvarande årlig afgäld blifvit boställsinnehafvaren tillförsäkrad, hemställer Utskottet, alt Rikets Ständer måtte bifalla hvad Kongl. Maj:t i den nådiga propositionen föreslagit.
Uti Jemtland finna de ej afsättning på de varor de kunna aflåta, och de varor de behöfva finnas icke eller derstädes att tillgå. Deras handel sker i Gefle och Helsinglands Städer. Dit forsla de om sommaren 6 Bil.t.Statss.Allm Besv. o.Oec.-Utsk. Uti. N:o 4 1. sitt smör, om hosten sin boskap och om vintern sin fogel, sin talg och sina skinnvaror samt hemföra tillbaka spannmål, salt och andra förnödenheter. I detta sociala och commerciela förhållande med Gefleborgs Län äro de satte af naturen och behofvet, men i politiskt afseende sortera de under Jemtlands Län, Olägenheterna häraf äro ögonskenliga. Om de nu, såsom fordom, borrie under Gefleborgs Län, kunde de, vid sina färder eller vandringar dit, tillika hos LandshöfdingeEmbetet, utan serskildt besvär och kostnad, inlemna eller utlösa handlingar och expeditioner, ej mindre för egen än för andras räkning? men nu måste de i ett motsatt väderstreck företaga långa resor till Östersund i och för deras vid Landshöfdinge-Embetet derstädes nödiga rättegångseller skuldfordringsmål, eller ock till sakernas bevakande betala ofta nog dyrlejda Gommissionairer. — I ett annat afseende äro de likväl ännu fästade vid Gefleborgs Län, de böra nemligen till Vester-Norrlands lagsaga, och tnåste således årligen vid Lagmans-Rätten i Helsinglands Städer fullfölja sina vid Härads-Rätten vädjade Rättegångsärenden. De ryckas säle. des än hit och än dit, än till Ostersund norrut, än till Gefle söderut, än till Helsinglands Städer österut. Härigenom måste de vidkännas kostnad, tidspillan och afbrott i deras arbete, en förlustså mycket kännbarare, sorn de endast genom ihärdig arbetsflit och sträng Bil.t.Stats s, Allm. Besv.0 Oec.-Utsk.Utl. N:o 41. 7 sparsamhet kunna ega sin nödiga bergning.
I anledning häraf och då de i 19 § 4 mom. samt 22 § af gällande instruktion för landtmäteriet i riket meddelade föreskrifter om den kontroll öfver landtmätares dagböcker samt om den uppsigt öfver landtinäteriverket inom hvarje län, som bör af Konungens befallningshafvande utöfvas, synas Utskotten uti ifrågavarande hänseende vara tillfyllestgörande, enär Konungens befallningshafvande kan tillhålla landtmätare alt sina skyldigheter med flit och noggrannhet uppfylla, samt att förrättningar, lill hvilka de erhållit förordnande, sa snart ske kan, företaga och fullborda, få Utskotten tillstyrka, att Anders Gustafssons förstag i denna del icke ina bifallas. Beträffande vidare de af Anders Gustafsson och A. IV.
För den äldre af de två för uppassningen vid Riksarkivet anställde vaktmästare har E. K. Maj:t föreslagit löneförhöjning med 150 R:dr, eller från 450 till 600 R:dr; rnen då på Riksarkivets stat finnas uppförda två vaktmästarelöner, den ena å 600 R:dr och den andra å 450 R:dr, hafva Rikets Ständer icke kunnat den nådiga framställningen i vidare mån bifalla, än att den sednare lönen må till 500 R:dr förhöjas; i följd hvaraf Rikets Ständer till förhöjning i lönen för en vaktmästare vid Riksarkivet beviljat 50 R:dr årligen. Roug!. Bibliotkckct 4:o. Beträffande Kongl. Bibliothekariens lön är i åberopade Statsrådsprotokollet af den 13 Oktober nästlidet år anfördt, att denna, ehuru vid tidpunk - i Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, l\:o 81. ten för sednaste allmänna lönereglering af E. K. Majit föreslagen att utgå med samma belopp som för Riksarkivarien och Riksantiqvarien eller med 5,000 R:dr, likväl blifvit bestämd till allenast 4,500 R:dr, hvarmed den ock sedan dess fortfarande utgått, utan att den flera gånger deri begärda förhöjning af 500 Ridr kuiinat vinnas. I ändamål att åter tillvägabringa den före sednaste lönereglering befintliga lönelikställighet mellan ofvannämnda Irenne embetsman har derföre E. K. Majit ånyo föreslagit att Kongl. Bibliothekariens lön måtte med 500 R:dr förhöjas; Och hafva Rikets Ständer funnit skäligt bifalla förevarande nådiga framställning. 5:o. Yidare har E. K. Majit begärt att andre vaktmästarens lön må ökas med 50 Ridr; Och hafva Rikets Ständer för denne vaktmästare, hvars aflöning för närvarande endast utgör 450 Ridr, beviljat den äskade lönetillökningen 50 Ridr.
Hvad beträffar de yrkanden, som under denna punkt blifvit anförde efter Grefve af Ugglas och de af honom sålunda under öfverläegningen hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln framkastade åsigter, sa medgifver visserligen ej planen för detta Utskottets betänkande att här på en gång besvara dem alla; men Utskottet kommer, A den plats som i betänkandet måst hvarje fråga anvisas, att ådagalägga det Utskottet ej underlåtit taga i öfvervägande hvad sålunda blifvit af Grefven anfört. Vidkommande dock särskildt, i sammanhang med nu ifrågavarande punkt, Grefvens hemställan, hvarföre ej löneregleringen borde lika val försiggå stiftsvis som länsvis och hans yrkande att emellertid ingendera af dessa grunder borde följas, utan regleringen i stället vara omfattande hela riket; så. jemte det att Utskottet hänvisar till de af Utskottet nyss anförda fördelarne-af förättningarnes verkställande länsvis, i stället för inom hvarje stift; får Utskottet, då det verkligen skenbart visar sig som om förrättningarnes utsträckande gemensamt till hela riket skulle omedelbart medföra enahanda fördelar af enhet och samband emellan regleringen i olika stift, som afsågs med regleringens förrättande länsvis, i afseende härå anföra: Äfven om en sådan utsträckning af förrättningarne blefve föreskrifven eller medgifven, så skulle den svårligen låta sig verkställas. Den skulle i vårt vidsträckta land medföra alltför långväga, tidsödande och kostsamma resor. De fleste förhållanden, som vid en sådan lönereglering böra tagas i betraktande, förete ock sinsemellan en ganska stor olikhet i de mera åtskiljda delarne af riket. Så t. ex. ar emellan Skåne och Sveriges nordligaste provinser skilnaden i odling, folkmängd, seder och välmåga alltför stor, medan deremot öfvergången, i fråga om dessa förhållanden, emellan till hvarandra gränsande län och stift ej är större än att det mesta af hvad i det ena länet eller stiftet befunnits nyttigt och användbart jemväl blifver det uti det angränsande länet eller stiftet.
Drätsel-kommissionen lill närmare bestämmande af beskaffenheten och vidden utaf såväl deu Kronan tillhöriga mark, som för ändamålet erfordrades, som ock af den mark, hvilken inom nämnda qvarter tillhörde staden, men af Kronan för närvarande till begagnande innehades och för strandgatans anläggning icke vore af nöden, till E. K. Maj:t genom Ofverståthållare-embetet öfverlemna! tre särskilda, af Slads-ingeniören uppgjorda noggranna planritningar jemte beskrilningar, hvaraf sig visade: alt den Kronan tillhöriga mark, som borde till strandgata utläggas, innefattade 65,676 qv.-lbt och den, som erfordrades för reglering, enligt den i nåder fastställda planen, af de till strandgatan stötande Gref-Magni-, Skeppareoch Grefgatorna, 3,370 qv.-lbt, eller tillhopa 69,046 qv.-lbt, som, efter den vid friköp af stadens jord i allmänhet följda beräkningsgrund, skulle uppgå i värde till 4,983 R:dr; samt att den staden i samina qvarter tillhöriga, men af Kronan begagnade mark, hvilken, såsom icke behöflig för strandgatan, kunde lill Kronan i utbyte öfverlåtas, utgjorde tillsammans 59,260 qv.-fot med ett värde efter enahanda beräkningsgrund af 4,037 R:dr R:mt. Skilnaden emellan den mark som staden af Kronan behöfde och den, som staden kunde i utbyte erbjuda, utgjorde således, såsom Drätsel-kommissionen härvid erinrat, i areal endast 9,786 qv.-fot: och då eli företag, hvilket, såsom det frågavarande, alsåge förskönande af rikeln hufvudstad, icke borde vara främmande för all medverkan från Statens sida, hade Drätsel-kommissionen yttrat den förhoppning, att den Kronans mark, som derför vore erforderlig, skulle till staden upplåtas kostnadsfritt och utan annan ersättning än i den jord, som staden kunde Kronan i utbyte erbjuda.
Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens län insänd oell förordad ansökning, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om ett stats-anslag af 26,G6G R:dr 67 öre, till uppmuddring af segelleden mellan nämnde stad och dess lastageplats Löfholmen, samt anläggning af en lastbrygga vid staden; i anledning af hvilken ansökning Kongl. Majit, efter inhemtande af Styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader underdåniga utlåtande i ämnet och då Kongl. Majit, lika med bemäldc Styrelse, ansett det ifrågavarande arbetsföretaget vara förtjent af allmänt understöd, samt enär Kongl. Majit inhemtat att motion om dylikt understöd blifvit hos Rikets nu församlade Ständer räckt, i nåder befallt, att de rörande detta ärende till Kongl. Majit inkomnc handlingar borde till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemnas, till följd hvaraf desamma Chefens för Civil-departementet omförmälda skrifvelse bifogades. Enligt hvad Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader i sitt öfver Piteå stads ofvanberörde ansökning afgifna underdåniga utlåtande anfört och upplyst, äro, till följd af en å Piteåfjärden bildad sandbank, de fartyg, som vid Piteå stad skola intaga eller lossa laster, nödsakade att, för verkställighet häraf, under närvarande förhållanden lägga intill den på circa 1, mil från staden belägna Löfholmen, dit varorna följaktligen måste särskildt, landeller sjöledes, transporteras, hvarigenom en för den redan betydliga och i tillvext varande rörelsen på platsen betungande ökad kostnad uppkommer, helst som de varor, hvilka från Piteå afskeppas, äro af tung beskaffenhet och till största delen utgöras af plank och kjellvar. Stadens innevånare hafva i anledning häraf föranstaltat om uppgörande af förslag, ej blott till upptagande af segclräuna genom nämnde bank, utan äfven till anläggning af en i sammanhang dermed behöflig lastbrygga vid stadens strand. Det af Löjtnanten vid vägoch vattenbyggnads-korpsen R.
Beträffande härefter motionärens förslag om utsträckning af skyldigheten att deltaga i utgörandet af kungs-skjuts, så enär hvar och en, som förvärfvar ett hemman, måste anses, för bestämmande af dess värde, hafva tagit i beräkning de onera, som dervid äro fästade, och de hemmansegare, hvilka för närvarande icke hafva skyldighet att utgöra nämnde skjuts, skulle genom ett åläggande deraf få vidkännas en minskning uti värdet af deras hemman, få Utskotten, vid betraktande jemväl deraf, att legan för omförmälde skjuts utgår till lika belopp, som för vanlig gästgifveriskjuts, hemställa, att motionen, såvidt den innefattar förslag att alla hemmansegare å landet må lika deltaga i utgörandet af kungsskjuts, ej mätte till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 8 Augusti 1851. Ank. lill Exp.-Utsk. den 9 Aug. 1851, kl. 12 nödd. Utlåtande, i anledning aj väckt frågUj om förflyttning af navigationsskolan i Calmar till Westervik^ m. m. Uti en af Riksdagsfullmäktige!) Per Bengtsson från Calmar län väckt, till Al manna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, för hvars behandling samma Utskott Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N.'o 43.
I tretio-sex departementer förhärskar tvåårigt vexelbruk, i fyrtiosex terårigt; fyrårigt, med ett års träde och två års bete, begagnas ännu i fem af de inre departementen. Gödslingen är bristfällig och konstbevattning förekommer knapt. Afkastningen är blott hälften eller tredjedelen mot hvad den kunde vara. — Sådana äro förhållandena, då antingen jordegarne tagit åt sig många gånger mer jord än de själfva kunna odla, eller en massa sociala missförhållanden * hindra att den lilla jordegaren på ett rationelt sätt brukar sin teg. Förhållandet skulle emellertid blifva ett helt annat under den intensiva småkulturen. Densamma låter nämligen jorden aldrig ligga i träde, drifver gödslingsoch bevattningskonsten till dess spets och låter hvaije växtmdivid komma i åtnjutande af alla de fysiologiskt vigtiga * Hit bört bland annat som jag redan kunnat antydningsvis beröra, jordens styckning och spridning — som ej får misstagas för liktydig med jordegendomarnes förminskning i areal. Genom arfsdelning få nämligen de olika egarne en ofantlig massa små, här och där spridda jordlappar. Bet är intet ovanligt att en 5-hektar bonde har sina egor spridda i 20, 30 ja 40 olika lappar, som ofta kunna ligga halfva milen från hvarandra. Att med plogar och kärror öfverskrida andras ägor blir därför nödvändigt och ofta är tegen så liten och oåtkomlig att dess odlande blir praktiskt omöjligt.fördelar en intelligent värdare kan utfinna. Om vi taga en kinesisk tvfihektarbonde eller en parisisk » maraîchere » - odlare med sin 1 / 2 till 2 hektar stora » trädgård » till exempel är enahanda — metod och resultat äro fullt analoga, trots det att den ene ej har en aning om den andres existens.