Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Der stod en tarfligt skyndade bort genom gatorna det fortaste klädd qvinna och nästan slukade henne med benen buro henne, utan att se sig om, förr än ögonen. Guérita ville gå, men qvinnan tillhon var inne i sitt eget rum, hvars dörr hon talade henne med ett tonfall midt emellan bön reglade. Då slet hon trasorna af sig, som om de bränt henne, och kastade sig gråtande och befallning: » Guérita! Jag är din mor. Jag har längoch maktlös ned framför soffan. tat efter dig i sexton år, jag uthärdar inte » Icke fattig! — aldrig fattig! — jag vill längre. » icke — jag vill icke » — framstötte hon emellan Hon hade utsträckt armarne, men de sjönko snyftningarna. — • slappa ned vid den unga flickans iskalla blick. En timme senare satt hon vid moderns sida » Min mor! Ni min mor! Jag som har djupt och mjukt inne i den plyschklädda vagnen, en mor så god och vacker! Någon annan som ljudlöst gungade fram genom gatorna. Hon njöt af att känna det hvita, glänsande vill jag aldrig ha. » Dermed vände hon sig om och gick bort skinnet i sin ljusblå sidenpelis smeka sina nakna armar och hals och svepte den omkring sig med snabba steg. Det var första gången Guérita upplefvat ännu tätare, tätt, tätt intill det fina hullet — något äfventyrligt. Hon gick och funderade hon ville känna med hvarje nerv, att hon var på det hela vägen hem och upprepade för sig varm och rik. sjelf gång på gång, huru hon skulle berätta Så trädde hon in i balsalen; doften af blomdet för dem der hemma, så att det skulle låta mor och parfymer slog henne till mötes, och mest sagolikt. männens blickar blixtrade i kapp med damerMen då hon inträdde i den präktiga, rikt nas juveler; då brunno Guéritas ögon, färgen upplysta salongen, der hennes » vackra » moder gick och kom på hennes kinder, infall och med ett kärleksfullt leende sträckte emot henne klingande skratt rullade öfver hennes läppar, sin hvita ringprydda hand och drog henne till och hon var dubbelt skön, dubbelt firad och sig och smekte hennes friska röda kinder; då dubbelt afundad.
Diligencers understödjande på det sätt jag föreslagit, skulle, såsom Utskottet befarat, motverka entreprenaders inrättande, lärer vara svårt att utreda, och jag har inom Utskottet icke förmått åstadkomma någon utvexling af ömsesidiga skäl i detta afseende. Min öfvertygelse är för öfrigt, att, om man önskar en reform i skjutsväsendet, som skall leda till ytterligare förbättringar i framliden, måste man ställa så till, att de nyss påbörjade Diligenceoch Forvagns-Inrättningarne kunna fortfara och icke i saknad af medel hindras i deras vidare utveckling.” Häruti instämde Herr Olbers; äfvensom Herr Grefve von Platen i bufvudsaken förenade sig med Herr Hjärne, under anförande, att Herr Grefven icke ansåg sig ega stadgad anledning befara, det entreprenaderne skulle förhindras, om Forvagns-Inrättningarne berättigades att med de skjutsande contrahera om öfvertagande, emot ersättning, af deras sk jut sningsskyldighet å de dagar Diligencer framgå. STOCKHOLM, Ecksteimska Tryckeriet, 1834. Allm. Bcsv.~ och Oecon.-Ulsk. Ankom till Exp.-Utsk. den i3 November. Ytterligare Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändringar i Författningarne rörande bergsoch jernhandteringen i Riket. Det Betänkande i dessa ämnen, som Utskottet under N:o io3 afgifvit, har hos Högvördige Preste-Ståndet blifvit bifallet den i3 sisth Aug., hvaremot öfrige respeciive Riks-Stånden detsamma till Utskottet återremitterat, på grund af gjorde anmärkningar inom Högloft. Ridderskapet och Adeln: af Friherre Boije, Ludvig och Herr Lagerhjelm, Pär; inom Fällö fl. Borgare-Ståndet: af Herrar Ekerman, Helsingius, Tottie, Fries, Wedberg, Halling, Hessle och Rubin; samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet: af Johan Erik Jansson från Wermlands Län och Lars Persson från.
Ett annat lika officielt intygadt factum, som uplyser, till hvilken nästan otrolig höjd den olofliga införseln de sista åren stigit, oaktadt de många beslagen, är, att afsättningen på kläden ifrån Norrköping och Stockholm till de södra och en del af de vestra provinserne, hvarest inga klädesfabriker finnas, nu mera helt och hållet uphört. Fabrikörerne sälja sine tillverkningar på credit till de Handlande, och begagna sina afnämares reverser såsom hypothek för sina lån i ManufacturDisconten. Men nu på några år har i ManufacturDisconten ej någon dylik revers varit synlig från alla de södra provinserna och ej eller från en del af de vestra. Remitterades till BevillningsUtskosttet. Justerades ett ProtocollsTJtdrag, innehållande Riderskapets och Adelns i Plenum den 21 dennes fattade beslut. Uplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Utlåtanden: Den 23 Februarii e. ro. Från StatsUlskottet: Af den ii dennes: N:o 62. I anledning af erbållne remisser från samtelige RiksStånden på Rikets Ständers Revisorers, åren 1825 och 1827 afgifne, Berättelser, om samma år verkställde granskningar af StatsVerkets, med dertill hörande Allmänna Fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1822, 1823, 1824 och 1825. I anledning af väckt Motion, angående fördelningen af den, vid Auctioner å contisquerade varor, utgående fattigprocent. I anledning af väckt fråga om nedsättning i Räntan å lån ur publika Cassör. Angående åtskilliga, genom Kongl. Maj:ts Nådiga remisser till Rikets Ständer öfverlemnade Svenska Medborgares reclamationer, i afseende på ersättning för lidne förluster genom Skeppsupbringningar. Från Lagutskottet: Af den 16 sistlidne Januarii: N:o 24. Öfver väckt Motion, om en Lag, att ej någon må till Domare-förrättning förordnas, innan han fyllt tjugufem år m. m. Den 23 Februarii e. m. N:o 25.
Men då kanske det sätt, hvarpå Den j December 35 frågan hos PresteStåndet behandlades, vållade förslagets förkastande derstädes, och man nu torde kunna hoppas ett annat förhållande, så hemställer jag om förnyande af det vid sednaste Riksdag gjorde förslaget, och anhåller, att denna min motion måtte få åtfölja den Kongl. Propositionen tiil behörigt Utskott.— Kongl. Maj:ts Proposition innehåller väl äfven ett annat förslag, nemligen det, att Kongl. Maj:t med Consistorierne ensamt skulle tillsätta alla Pastorater; men då sådant innefattar en ändring i Grundlagarne, anser jag det icke vara mig tillåtet, att deröfver i något yttrande ingå. Herr Tham, TVollratJi: Jag skulle i högsta grad dela Herr Cederschjölds önskan, att slutnavoteringsedlar måtte vid Prestval begagnas, om det blott funnes någon mera verkställbar utväg härtill, än den han föreslagit. Han har sagt, att den minsta hemmansdelen inom Församlingen skulle blifva grunden för röstberäkningen, och att hvarje voterande finge aflemna så många slutna voteringssedlar, som han äger dylika hemmansdelar. 'Detta är ej verkstälbart i Skogsbygderne, derpåfdels hemman ofta finnas ända till ii Åboer; och i allmänhet skulle det medföra oändlig möda för de voterande, genom mängden af bråk att fördela. Mera verkställbar är alternativa förslaget, att hvarje röstande skul - 36 Den i December le afgifva en sluten voteringssedel för hvarje Riksdaler, som af hans egendom, efter de 5 sista årens medeltal, årligen utgjorts till Prestens ordinarie aflöning. Men bägge förslagen skulle helt och hållet upphäfva stadgandet, att icke någon får votera på mera än en. Man kunde ju då till och med votera på alla tre, sorn blifvit på förslaget uppförde. Herr Cederschjöld: Af de anmärkningar den siste värde Talaren framställt mot mitt förslag, vill jag till besvarande blott upptaga den, att de slutne sedlarne skulle bereda möjlighet för de Röstande att votera på flere än en person. Jag får dervid påminna, att den, som tillät sig sådant, skulle i samma mån minska sitt eget inflytande på valets utgång.
Vissa timmar om dagen böra derföre vid hvarje skola eller undervisnings-anstalt användas till öfningar i Gymnastik, vapens ändamålsenliga handtering och användande, marsch, springning, hoppning, skjutning, simning, Krigslagars och Reglementens läsning, i hvad de röra Soldatens skyldigheter: Vid Högskolor och Universitet jemväl i Mathematikens, Astronomiens, Mechanikens och Chemiens tillämpning och användande för Krigskonsten, Beiastningskonsten, Fältmätning, Chartritning, Krigslagar och Reglementen fullständigt, med ett ord, så, att till Magister-examen skulle fordras, utom redan derföre faststälde kunskaper, alla de, som åligga Ingenieur-Officerare. Anstalten medför oblydlig kostnad. Arfvoden af några tunnor säd åt de vid Sockenskolorne anställde Underofficerare, och af 4oo tunnor säd åt 2 Lärare vid hvarje Universitet, samt i5o tunnor åt en vid hvarje Gymnasium voro tillräcklige; men följden, att hvarje Svensk man vid 20 års ålder vore fullt bildad soldat, och hvarje vid Universitet lagerkront, Ingenieur. Att 32 derefter titan Våda, så viii indelta som värfvade Armeen kan upplösas, och Statens stridskrafter helt och hållet utgöras genom Conscription, lärer icke kunna bestridas, äfvensom att Sverige derigenom blefve i tillfälle, att med den förenade kraften af hela sin manbara befolkning kunna hämma hvarje anfall eller förolämpning. Nödige Garnisons-truppar kunde utan svårighet bildas af Ynglingar inom en viss ålder, hvilkas tjenstgöring dervid icke behöfver blifva långvarig, högst 3 månader. Några dagars årliga möten, icke att användas till Recrutexercis (ty sådane finnas icke), men för att öfva redan inhemtad kunskap, få aldrig försummas.
"Hvad du der säger, är ej att skratta ät det slår mig nu för minnet hur underlig han såg ut, då han rakt fram sade ifrån att han blef afundsjuk, när jag kysste dig. Arme pilt, skulle jag kunna bli ond på honom, som visst icke haft en half tanke på att förnärma hvarken mig eller dig!" "Nej, aldrig! När jag i somras satte några syrener i muggen åt honom, var det allt det goda han visste, liksom det nu är hans högsta goda att jag bäddar åt honom, ger honom dricka och ibland sjunger en stump för honom eller läser ett kapitel ur bibeln." "Herre gud, sådan kärlek är blott som en vacker ros, den man luktar på, för att friska upp sinnet. Han må också gerna ha sin kärlek i fred! Den skall göra honom glädje till hans sista stund och aldrig vill jag ens så mycket som ta dig i hand, då han ser det." "Så god du är! Och jag får alldeles vara sådan som jag har varit?" Vid denna fråga strök Magda en tår från de långa ögonhåren, och innan Ragnar hann svara, tillade hon: "Du må lita på att jag vet hur jag handlar jag vill blott att han skall känna någon liten lycka på jorden, han som annars är så ensam i sitt sinne." "Gör alldeles så som du vill och behagar, mitt hjerta! Du vet att jag har sådan lit till dig som till min egen själ. Men om jag varit mild mot Calle, som ej vill göra mig någon orätt, åtminstone med vett och vilja, så är jag icke så blödig mot den, som på allt sätt vill handla olofligt!" Vid denna inledning märkte Magda rätt väl att hon måste fram med allt. Och allt kom också fram. Men hon blef dervid mer förskräckt öfver Ragnars tystnad, än hon skulle blifvit, om han brusat ut, ty Ragnar hade, då han blef vred, ett sätt att tiga, som var tusen gånger vältaligare än allt raseri. "Jaså, han kom in genom fönstret för att fresta dig till affall, sedan han väl fått gamle-far dit han ville ha honom ... nånå, sämre bofstreck har varit gjordt!" Detta var allt hvad han yttrade om saken.
Jag var rädd ni höll mig för en narr och försökte inbilla mig alla möjliga öfverspändheter om mig själf.» »Men ni var inte rädd att bli hållen för en narr, när ni i går bekände mig edra egna lidanden och förlorade er själfbehärskning så, att ni uppförde er som ett sjukt barn ?» Klercken kan ej annat än bli träffad af det riktiga i anmärkningen, han böjer sitt hufvud och blir stående framför henne med nedslagen blick, utan att tänka på försvar. Då kommer det spelande lifvet igen öfver henne, munvinklarna mysa, näsvingarna skälfva och hennes blick likasom skjuter fart emot honom. Han ser upp under intrycket af att hon betraktar honom och hinner icke förvånas öfver förändringen, hon undergått, innan hon med ett skutt är nere på landsvägen och säger afgörande: »Det är tid på att vi vända om, annars komma vi för sent till lunchen!» »Som ni vill,» svarar Klercken, och de begifva sig långsamt på väg tillbaka. När fru d’Ottange ingenting säger på en stund, besluter sig Klercken för att knyta till samtalet, där det afbrutits: »Och ... ja ... huru var det igen med mina ögonbryn och hvad ha de att betyda? Det fick jag aldrig veta.» »Jaså, ni är nyfiken likafullt?» »Som ni vill. Egentligen brukar jag aldrig vara nyfiken, det är inte min last, men jag ville ändå veta, hvad ni sluter er till af den egendomliga likheten, som jag finner betydelselös?» »Vill ni verkligen det? Och skall jag också vara färdig att utsätta mina luftigaste fantasier för att bli trampade på af ert tunga, järnskodda dragonförnuft? »Jo, gör det!» ber han summariskt. Det korta svaret gör slag i saken. Hon ser på honom med sin irrande siarblick ånyo, och hennes annars klara stämma blir beslöjad och hemlighetsfull, utan att därför alls bli affekterad, då hon upptager sin afbrutna tankegång: »Ni vet ju godt, att Kristusfiguren börjat gå igen i konsten och litteraturen, så mycket har ni väl ändå följt med er tid?»
N:o 8 o uppgifna belopp; vidare inom Långtora socken af Lagunda härad den så kallade Alsoch Ås-vägen, gående o förbi Jädra och Als byar till Westmanlands län, för bekostandet af hvilken väganläggning kommunen tillskjutit 519 R:dr Runt, samt slutligen inom Hagunda härad den så kallade lilla Hagby-vägen emellan Säfva gästgifvaregård i Gryta socken och Hagby sockens fattigstuga; och har af de två nyssnämnde nyanlagde vägarne den så kallade Alsoch As-vägen redan blifvit till gemensamt underhåll på häradet indelad, hvaremot underhållandet af lilla Hagby-vägen, som fullbordats i början af år 1860, för de första fem åren öfvertagits af åtskillige hemmansägare i Gryta och Hagby socknar emot bidrag af häradets öfrige väghållningsskyldige innevånare med 2 R:dr 50 öre af hvarje mantal. Vägpenningar uppbäras icke inom detta län. Under perioden hafva endast tvenne större broar blifvit fullständigt ombygda, nemligen den så kallade Tenstaå-bro i Tensta socken af Norunda härad, hvilken bro, förut af träd, nu blifvit uppförd af sten med trenne hvalf, samt den så kallade Ärna-bro i Gamla Upsala socken, Waksala härad; och hafva dessa broombyggnader helt och hållet bekostats af kommunerna. Bropenningar uppbäras, enligt fastställde taxor, vid Nyqvarns bro i Tillinge socken, hvilken bro bygges och underhålles af Statsverket; Ekolsunds bro i Husbysjutolfts socken, hvilken bro bygges och underhålles af ägaren till Ekolsunds gård; samt Flottsundsbro vid Fyrisåns utlopp i Mälaren, och Elfkarleby eller Carl XIII:s bro öfver Dalelfven i Elfkarleby socken, hvilka sistnämnda båda broar ägas af enskilda bolag. Vid femårsperiodens slut fanns inom detta län endast en färja, som vid Hjulsta skjutsombytesställe i Enköpings-Näs socken begagnas för öfverfart af Agnessund emellan Upsala och Södermanlands län, och för hvilken öfverfart färjepenningar af de resande erläggas.
Sedan Herr Justitie-Statsministern funnit ofvannämnda skrift, såsom innefattande öfverträdelse af 3 § 9 mom. i Tryckfrihets-Förordningen, böra åtalas, och fördenskull uti skrifvelse den 29 April 1853 till Kongl. Maj:ts Justitie Kanslers Embetes åtgärd öfverlemnat skriften, så har i anledning deraf Herr Justitie-Kanslern uti embetsskrifvelse den 2 Maj 1853 förordnat vice Auditören M. Larsson, att i den ordning, som uti 6 och 8 Mom. af 1 § ofvannämnda förordning stadgas, anställa talan i afseende på den brottslig ansedda skriftens innehåll. 2 14 I följd deraf hade bemälde vice Auditör uti en till Rådstugurätten i Lund ingifven skrift, under yrkande, att den person, som i egenskap af författare borde för nämnda skrift ansvara, skulle enligt förstnämnde Morn. i Tryckfrihets-Förordningen samt 6 Kapitlet 5 § Missgernings-Balken och Kongl, förordningen den 20 Januari 1779 anses och strafläs samt den brottsliga skriften konfiskeras, anhållit om stämning till Rådstufvurätten för det då närvarande å Boktryckaren Munck af Rosenschöld, från hvars tryckeri skriften utkommit; men med förbehåll om öppen talan mot den eller de personer, som för enahanda ändamål framdeles kunde komma att inkallas eller eljest i svaromål ingå. Då detta mål den 23 Maj 1853 första gången förevar vid domstolen, instälde sig Boktryckaren Munck af Rosenschöld, och företedde såsom namnsedel en handling, viken i form af bref och hopfästad med lack, deruti en krusig stämpel blifvit aftrvckt, å hvilken handling stod skrifvet, att författarens namn till ifrågavarande, jemte flere andra uppgifna skrifter, »häruti finnes,» hvarefter varit tecknade fyra särskilda namn såsom vittnen.
Är Elektor borta, då lian första gång uppropas, varde nytt upprop anstäldt, sedan de öfrige röstat; den då ej är tillstädes håfve sin rösträtt vid det valet förlorat och Suppleant må nu, vid detta andra upprop, i hans ställe rösta. § 26. I stad, som eger utse flera Riksdagsmän, skall valet ske för hela staden gemensamt och hvarje Elektors röstsedel upptaga så många namn, sorn talet på stadens Riksdagsmän är satt tili. Är stad inom sammansatt valdistrikt så aflägsen från valort, att dess Elektorer icke skäligen kunna åläggas att vid valförrättningen tillstädes vara, hvilket de röstägande vid elektorsvalets början ege att pröfva och afgöra; ingifve då Elektorerna sina röstsedlar uti förseglade och med Elektorns namn påtecknade omslag till stadsrätten i den stad, för hvilken de valde blifvit, och åligge det denna stadsrätt att röstsedlarne i rättan lid insända till stadsrätten i valorten, hvarest de skola vid valförrättningen öppnas, sedan de tillstädesvarande Elektorerna sina röster afgifvit. § 27. Den, som de flesta rösterna erhållit, vare till Riksdagsman vald. Hafva flere erhållit lika många röster och valet derigenom är oafgjordt, skall dem emellan genom ny omröstning skiljas; skulle äfven då lika röstetal emellan två eller flera inträffa anställes lottning. Sedan Riksdagsmannaval verkstäldt är, förrättas, vid samma tillfälle, på samma sätt och till samma antal, suppleantval. § 28. Vid valförrättningens slut skola fullmagter för Riksdagsman och Suppleant genast utfärdas, af sådan lydelse: »Vid i dag anstäldt Riksdagsmannaval för l:sta (2, 3 o. s. v.) valdistriktet i N. N. län (för staden N. N. eller städerna N. N.) har till Riksdagsman (Suppleant) blifvit utvald N. N., hvarå detta till bevis och fullmagt länder.»
Ståndet med dessa mina anmärkmr, då egentligen ingen ledamot af delta Stånd, om icke Hr Hjerta nu talat emot det begärda anslaget, derest jag icke hade hört Hr Bildt säga, att det vore svårt öfvertyga StatsUtsk. om detta anslags behöflighet. Ehuru det då måhända är fruktlöst äfven för mig att försöka det, har jag dock ansett mig böra anföra de skäl, R. o. Ad. nu afhört. Hr Rosenblad, Bernhard: Vid 1830 års riksdag då realisationen var i fråga, skaffade jag mig upplysningar om de publika kassornes tillstånd före 1809 års myntförsämring, med afseende å de i sammanhang med realisationen väckte förslag om beredande af ersättning åt vissa kassor för hvad de på myntförsämringen förlorat. Det befanns då, alt arméens pensionskassas utestående fordringar före 1809 öfverstego en million r.dr i silfver, hvilken behållning dock derefter förvandlades till samma summa i bankosedlar, hvarje r:dr endast motsvarande | r:dr silfver. Utan alt räkna sjelfva förlusten på försämringen af de sedermera upplagda räntorna å denna gamla behållning, utgör den räntan som galt förlorad efter 5 procent minst 83,333^ r:dr b:co efter nuvar. myntvärde eller nära nog lika med det bidrag staten nu lemnar åt kassan, hvilket beräknats till 94,000 r:dr, deraf dock ■§-, efter hvad Utsk. sjelft upplyst, utgöres af vakans-, liggetidsoch begrafningsbesparingar d. v. s. inkomster tagna på officerscorpsernes bekostnad, och det öfriga är icke något direkt statsanslag; utan del har uppkommit genom donationer sä väl af enskilde personer som af framfarne svenske konungar gifne af medel, dem desse sednare efter då gällande lagar ägde rätt att bortgifva och som således icke utan rättskränkning kunde återtagas.
Andtligen komma vi till dem, som både inse och äro öfvertygade om vigten af att sätta vårt försvarsväsende i ett ordnadt skick och som, lika med oss, äro genomträngda af den vissa förhoppning att med tillhjelp deraf kunna lugnt möta hvilken fara som helst, men som äro af olika tankar om sättet att komma härtill och särskildt, hvad hufvudstadens befästande angår, hysa ganska skiljaktiga meningar. Denna skiljaktighet lörspordes mindre inom den komité, som i början af år 185 6 nedsattes enkom för denna frågas besvarande. Man biel’ der, sedan man satt denna fråga på dess rätta ståndpunkt, snart ense om hufvudgrunderua för den allmänna befästningsplanen. Och hvilken är då dea ståndpunkt, från hvilken man borde utgå vid behandlingen af detta vigtiga ämne? Jo, att hufvudstaden borde sättas i försvars-skick mot en öfverrumpling medelst befästning, hvilken således oundgängligen måste vara grundad på de stridskrafter, som ständigt på stället äro att tillgå, emedan någon annan hjelp vid ett sådant tillfälle icke vore att påräkna. Efter denna hufvudåsigt utarbetades planen för hela södra befästningslinien, hvilken är den. som egentligen kan blifva föremål för ett sådant öfverraskande anfall. Enligt den nåd. instruktionen borde komitén så skyndsamt som möjligt inkomma till K. M:t med sitt arbete, hvilket ock bedrefs med den ifver att hela planen med alla dess detaljer, kartor och förslager m. m. kunde till K. M:t ingifvas ett år efter komiténs nedsättande eller i början af år 1857. Utom det nämnda vilkoret att freda mot en öfverrumpling, var denna plan så upgjord, att den tvingade fienden till en regulier belägring, samt, ehuru grundad på den strängaste defensiv, så länge de lefvande stridskrafterna voro inskränkta till Stockholms garnison, med dertill hörande beväring, likväl innefattade alla medel för att, i män som nya trupper anlände, öfvergå till offensiven.
Den 29 Juli f. m. åt den sanning, att de flesta fastigheter redan äro intecknade, också inse, att ganska få Jordägare få begagna sig af BankoLånen, samt att fördelen att i Banken få Lån för 4 ProCent, en fördel, som är ganska stor, då öfriga allmänna penninge rentan torde, ehuru på inteckning, snart komma att öfverstiga 6 ProCent; att, säger jag, denna fördel egenteligen kommer att tillfalla endast de mest förmögna, hvilka af densamma äro mindst i behof. Grefve Lilliencrantz, Johan Wilhelmi I anledning af det sorn en värd Ledamot anfört, får jag vördsammeligen nämna, att ehuru jag förenar mig fullkomligen i öfvertygelsen om Höglofl. StatsUtskottets förtjenst, grundar sig denna öfvertygelse icke derpå, att Utskottet utgifvit ett särskildt Betänkande af endast financiel egenskap, , Tvärtom tror jag, att Riksdagen långt före kunnat slutas och att ärenderna erhållit en ännu önskligare rigtning om Höglofl. StåtsUtskottet mera exclusift sysslosatt sig med egenteliga föremålen för detsamma® tillvarelse, och lemnat Bancostyrelsen, Discontrörelsen och BancoSedelstocken rörande ämnen åt BancoUtskottet, af hvilket Riksens Höglofl. Ständer kanske kunnat fordra utlåtande härutinnan såsom förslag icke endast såsom svar på remiss. Ad. Hvad angar inställandet af Dffconternas uptägande af lån mot 5 Procent, så är detta, med flera ämnen, af natur alt icke kunna tänkas eller verkställa® utan i sammanhang nied en fullständig Financeplan, sorn aldrig varit eller vid närvarande förhållande kunnat blifva Synlig. Jag har ifrån Riksdagens början yppat min tanka, att Disconter, fonderade på 3 Procents medel i en epoque af öfverklagad allmän förlägenhet, vore förderfliga, samt att Rentan a