Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De skulle bereda en säker undergång åt de betydliga näringsgrenar, hvilka nu frodas inom riket, och gifva förädlingens vinst åt talrika näringsidkare och arbetets förtjenst åt mångtusende arbetare. De äro uppgjorda af personer, af hvilka de flesta icke ega den sakkännedom, som erfordras för uppgörandet af ett sannt liberalt tullförslag eller för öfvergången dertill. Det säkra och hvad som hvar och en lätteligen kan beräkna är, att, om dessa låga tullsatser skulle i sin heiliet godkännas, Statskassan kommer att lida en minskning i inkomster af omkring 350,000 R:dr B:ko, hvilka icke så lätt torde ersättas från annat håll. Slutligen anhåller jag, att särskildt få reservera mig mot tullncdsältningen på följande varuartiklar: Aska. Utskottet har föreslagit fri införsel af rå och oraffinerad, samt 8 sk. tull, i stället för 16 sk., för raffinerad. Denna vara produceras till icke ringa del inom lan det och lemnar arbetaren en icke obetydlig förtjenst, hvilken genom denna nedsättning till stor del skulle gå förlorad. Böcker, pä Svenska tryckta. I stället för den hittills gällande tullsatsen af 20 procent af varans värde, har blifvit föreslaget 4 sk. pr. skålp. för oinbundna och 6 sk. för inbundna. Efter gjord vägning har befunnits, att cn inbunden bok om 25 tryckta ark på ordinärt papper väger I\ skålp. En sådan bok, sorn kostar ungefärligen 2 R:dr 24 sk. och som i följd häraf dragit en tull af 24 sk., skulle nu kunna införas mot 7 sk. 6 rst. Denna låga tullsats skulle medföra allt för ringa skydd åt den inhemske författaren, förläggaren och boktryckaren, hvarför jag yrkar en förhöjning till 8 sk. skålp. för oinbundna och 10 sk. lör inbundna, från utlandet införda, på svenska tryckta, böcker. Bevillnings-Utskollets Betänkande, A!:o 3. 103 Fisk. På denna artikel är tullen, med undantag af anjovis, sardeller oell thonfisk, nedsatt till ungefär hälften. Något giltigt skäl härfor har jag icke kunnat finna.
Lycksalighetens ö. Till alarm. » Iagh .. kom sent hem och giorde täcke alarm, så at somma mente, att Ryteen var dher. » (Karl XII. Bref. Just på språkprofsinsa rnlingen s område finnes tillfälle till verksamhet för intelligenta och fosterlandsälskande frivilliga, så- väl kvinnor som män. Arbetet är intressant och utvecklande, tacksamt och hedrande. Om medarbetarna, som bland sig räkna representanter för nästan alla åldrar och yrken, skrifver docenten Theodor Hjelmqvist, en af redaktionsmedlemmarna, i sin spirituella och sakrika broschyr » En ny källa för vår fosterländska odling »: » Fastän spridda, bilda de på sätt och vis ett helt, som verkar för samma mål; de utgöra ett slags nutida motsvarighet till » Bauhütten » eller muraregillena, som uppförde de väldiga domerna. T y i det stycket likna medarbetarne dessa gamle kyrkobyggare, att liksom dessa helt gingo upp i sitt verk. det Guds hus, som skulle resas, så träda också de tillbaka för det hela, Svenska Akademiens ordbok, som i sin tjänst tar både de stora och de små krafterna. » Skulle nu häadelsevis några af Iduns för vårt modersmål nitälskande läsarinnor med utprägladt ordningsoch språksinne, manade af dessa ord, besluta anslå en eller ett par timmar af sin dag till främjande af det stora nationalverket, böra de gärna som förberedande lektyr läsa docenten Hjelmqvists ofvannämnda bok, » En ny källa », och därpå i bref till Redaktionen af Svenska akademiens ordbok, Lund, anmäla sig som blifvande medarbetare i ordboksföretaget. Det förbindliga och älskvärda svaret, som ej brukar låta vänta på sig, innehåller uppgift om det litterära arbete, man har att göra utdrag ur (» excerpera »), samt åtföljes af ett litet häfte » Anvisningar », som man bör noga begrunda, samt af prydligablanketter tillnedskrifvandet af språkprof - ven (» excerpten »).
Jag tror ej, att jag gör mig skyldig till något misstag, om jag besvarar dessa bägge frågor sålunda: att tillägget, då ansvaret för öfverträdelsen icke är utsatt, betyder jemt ingen ting. Jag anhåller derföre, att Utskottet täcktes uppfatta min motion i sin helhet, och icke vanskapad eller stympad, samt att Utskottet således lyttrar sig öfver Motionen, och framför allt', om en domare skall eller icke skall vara ansvar underkastad, i händelse han, med glömska och förakt för lagens fordringar, bortbyter den sak, som 126 Den 9 Februarii e. m. genom lottning honom tillfallit att föredraga. Jag anhåller alltså om återremiss af Betänkandet. Friherre Ehrenborghj Casper Willielm: Till svar å Herr Rosenqvists anmärkning, torde det vara tillräckligt alt fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att i i Cap. 12 §. RältegångsBalken finnes ansvar stadgadt för den Domare, sorn ej iakttager sine skyldigheter. Det vore kan hända mindre lämpligt att, för hvarje sak man stadgar, sätta straffet för försummelsen deraf bredvid. Ridderskapet och Adeln hade sannolikt icke varit belåtne, om Utskottet så tillvägagått. Jag anhåller derföre om proposition till bifall af Betänkandet. Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid LagUtskoltets förevarande Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall af LagUtskottets nyssnämnde Betänkande, hvilken proposition med Ja besvarades. Den 9 Februarii e. m. Ånyo föredrogs LagUtskottets elen i3 sisllidne Januarii under N:o ii afgifne, och den 29 i samma månad på bordet lagde, Betänkande öfver väckt Motion om uppliäfvande af 2 Cap. 3 §. GiftermålsBalken. Herr von Hartmansdorff, August:
Hade 1789 äts Riksdags krotocoller blifwit tryckta, hade mycket af de skuggor, som blifwit kastade pa Ridderskapct och Adeln, warit sörsivunna. Har wore myc, ket al tillägga och flera skäl at,anföra' men det ar ej nödigt för et högt uplyst Ridderskap och Adel. Det wore endast at trötta Edert tålamod, Mine Herrar! Jag afhaller mig således derifrån, och wagar allenast til Högloft. RidderskapetS och Adelns benägna bifall foresta, at RidderskapetS och Adelns krorocollsr mä efter hand, sä fort sig göra later, blifwa befordrade til trycket och utbeder mig häröfwer Herr Grefwens och Landt» Marskalkens proposition. 8 Hans klxcelleace Herr Grefwe, och Landt-Marskalken gjerde häruppå propoluion, hwilker, nied ^ja! besmaradeS. Sedermera uplastes flutet af Riddarhus-Ordningen, femte 1778 ÄS Tilläggningar til den samma, samt (ileremoniellsr eller den sa kallade Ordningen wid Riksdagens början ar izvo. ?lnmaltes, at de andra Ståndens Dspmsrräs moro r antagande för at gemensamt med Dsputerscks af Ridderskapec och Adeln och under Landtmarskalkcns anförande i underdånighet upwakta Hans Majtt samt Hennes Mant Drottningen, i anledning hwaraf Ridderskapers 06) Adelns Depursrion, 48 personer stark, afaick med Hans Lxcellencs Herr Grefwe» oest LandtMarffalken, som kemnade klubban ät Herr Grefwe Lias D-^enksupr, hwilken nyst hade återkommit med den ve^utLtloa, som afgatt at benevenlers de andra Standell. Grefwe liewen II aup t. Dä jag malte mig at åtfölja den Deputation, Högloflige Ridderffapet och Adeln befallt afgä till dest Med-Stander, war det med den önskan at fä äran anföra densamma.
Vid denna punkt har jag tagit mig friheten att låta en reservation medfölja. Den innebär ett förslag att, i den mån liypotheksföreningar hinna bilda sig, på dem öfverflytta den fördel, som nu vissa personer hafva af Bankens lånerörelse, den nemi. att mot 4 procts ränta och 2 procls afbetalning på capitalet få hafva stående lån. Jag har varit nog lycklig att få ideen gillad, men ej att få den framställd såsom Utskls tanka. Hufvudsakliga skälet har varit, att man ej anser sig böra göra något för inrättningar, som ännu blott finnas i project. Jag hade trott, att, då man vill, att en god sak skall hafva framgång, man bör befordra dess tillvägabringande, och att detta likväl betydde något, åtminstone så mycket, att Representationen hade uttryckt sin välvilja för dessa föreningar. I sammanhang dermed är tillfälle beredt för dem att kunna få nyttja cassacreditiv, hvarom Frih. Ekrenborgh förbehållit sig att framdeles orda. Jag förmodar, att Hr. v. Qvanten blifvit missförstådd; de 4ooo r:dr, hvarom han talade, voro förmodligen icke capital, utan den räntevinst, som skulle uppstå, om detta fördelades på samtliga länen. Om icke mitt minne bedrager mig, utgör hela räntevinsten, när den divideras roed samt), länens antal, ett par hundra r:dr mindre än 4ooo. Detta är ingen missräkning af betydenhet, och discussionsvis kan man gerna upptaga den runda summan. Det vore denna vinst, som vore nödig till betäckande af inrättningarnas utgifter, såsom för deras cancelli, skrifmaterialier, m. m. Då i alla fall inrättningarna skulle omfatta flera lån än ett, skulle denna vinst blifva ändå större. Den egentliga förmånen anser jag likväl ligga deruti, att Banken finge öfverflytta sin lånerörelse från enskilda män till allmänna verk, och således mindre behöfde sätta sig i beröring med individer, än roed corporationer, samt derigenom åt dem öfverlät den speciella controllen; ty det vore då de, som vore skyldige att granska de panter, hvilka åt dem lemnades till säkerhet för lånen.
Den värde talaren har trott, att den sista perioden, sorn börjas med orden: ”Utskottens förslag,” är en omedelbar fortsättning af den förra, så att det endast skulle vara sådana frågor, som blifvit väckta i Ståndens plena och efter remiss derifrån af Utsk. behandlade, med hvilka förhållas skulle på sätt §:n vidare omförmaler. Men jag vädjar till grammatikan för att afgöra saken. Hade nemi. grundlagsstiftarehs mening varit den, som den värde talaren förmodat, så skulle der statt Utskottets förslag, nemi. det Utsk:s, till hvars handläggning saken blifvit remitterad; men nu heter det Utskottens förslag, hvarmed desto säkrare måste afses icke blott de föislag, hvilka äro en följd af från Stånden erhållna remis - Den i Juli e. m. M9 ser, utan äfven de förslag, som de Utsk , hvilka äga egen motionsrätt, utan någon från Stånden derom erhållen remiss, framlägga, som i annat fall ingenting vore stadgadt om behandlingen i Stånden af sistnämnda förslag i allmänhet. Ingen kan likväl neka, att de ämnen, som omedelbarligen, eller utan att frågan först blifvit väckt i något Stånd, inkomma från Bancooch StatsUlskm, hvilka Utsk. , likasom Coust.Utsk. och Bevilln.Utsk. rör:de grunderna för bevillningens fördelning, äga motionslätt, kunna återremitteras och äfven mäste det, ifall Stånden ej finna framställningen kunna utan förändringar eller tillsatser antagas: och då undanlag ifrån hvad som i allmänhet är föreskrifvet rör:de behandlingen i Stånden af de frågor, som blifvit väckta inom Ulsk:n, icke äger rum för Coust Utsk., hvad återremissens möjlighet angår i ett så beskaffndt mål som detta; så följer deraf alt återrerniss till Const.Utsk. icke kan lagligen förvägras, utan måste äga rum, då Utsk:s förslag är sådant, att man finner någon ändring eller tillsats böra äga rum. Man har sagt, att sådana memorial, sorn det ifrågavar.
Med frista lemmariNoM den af Utstvttet förcflagne älder, af hwad Ständ, Embete och willkor han halst wara mä, urom Konungens tjenstsökande Stats-Minister, Stats-Räder och Stats-Seereterare, bör frän lottning till krigstjenst i den uprätrade Förstärkningö-Armeen wara befriad x;o Att den sorn bland Förstärknings - manskapet ar rnstrifwen ej kan med hwad willkor som halst, sa länge hans tjenst warar, till Soldat wid något wärfwadt -RegcrNente för framtiden anwärfwas, utan all öfwercnskoms mel se i slike fall för ogild anses, samt 9:0 Ätt antalet af Förstärknings - manskapet wal ma tlpsättas till högst 50,000 män, men att alldrig nägön af detta manskap fat ifrän samlingsplatsen eller Standqwarterct aftaga, innan han med full beklädnad och bewäring blttwit försedd. Likwadt af en sann Fosterlands kansta, och det renaste Upsät att häfwa lis och blod osparde till förswar af Rikets ara och sjelfständighet, kunde Borgare - Ståndet icke ett ögonblick twcka, att under erkännande af Hans Kongl. Mahrs LandSfadcrliga afstgtcr, med underdänig beredwillighct möta deN nädiga framställning, hwarmed HanS Maj:t uti Desi ofwannämnde swar till tstiksens
De kamrater, som under ett sådant dagdrifvarelif påträffas, äro gemenligen ej heller af bästa slag och bidraga i sin mån ej så litet att locka in på oriktig stråt. Af vikt är därför att ungdomen äfven under sommaren har sig något regelbundet arbete förelagdt, naturligtvis bör dock detta ej fordra alltför mycket stillasittande och ändå lämna någon tid för lek och rekreation. Som exempel må här gifvas några små anvisningar till feriearbete. Det " är alldeles på sin plats, att barnen böra hjälpa till i h e m m e t och främst af allt, att de lära att hjälpa sig själfva: a t t bädda sin säng, borsta sina kläder och skodon, förse sig med tvättvatten o. s. v. K u n n a föräldrarne än för tillfället till h e m m e t s disposition ställa flere tjänare, kan dock hända att i en framtid så icke blir fallet, ty ingen är herre öfver ödet och ingen vet, h u r u barnets framtid kan gestalta sig. F e r i e r n a äro äfven den lämpligaste tiden för flickorna att under moderns ledning invigas i hushållsmysterierna, en ledning vida naturligare och mångsidigare än en hushållsskola kan gifva. D e t t a arbete för h e m m e t har äfven en annan betydelse än blott den att vänja b a r n e t vid regelbunden verksamhet, det gifver b a r n e t en känsla af större samhörighet med detta hem och gör det dubbelt kärt. E n för både gossar och flickor hälsosam och för sinnet bildande sysselsättning är trädgårdsarbetet. Börjande från den enkla planteringen af en b ä r b u s k e och sedan utvidgande sig till köksväxtodling och konstmässiga blomsteranläggningar, väcker det intresse för det nyttiga och sköna samt alstrar omtanke och uthållighet. D e t går ej an att vara vårdslös vid trädgårdsskötsel; en försummad sättning förstör de präktigaste växter, ett kvarglömdt ogräs förkväfver den späda plantan.
Om ändock det sker, är det visst icke i förmodan att förmå inverka pä någon annans mening; en hvar har tvifvelsutan stadgat sin; men emedan den fråga, som nu sysselsätter oss, är af en oberäknelig vigt, anser äfven jag mig böra i sammanträngd korthet öppet uppgifva de väsendtligaste hufvudskål, Den 28 Augusti. 73 skäl, på hvilka min öfvertygelse hvilar. Att fullständigt utveckla ulla skälen, skulle erfordra mer än en utarbetad afhandling. Härefter uppläste Frih. Palmstjerna följande: Jag skall rösta nej, icke derföre att jag förnekar behofvet af starka jemkningar och rättelser, i Ständernes arbetssätt ej blott, ulan ock i deras sammansättning — tvertom. Men aldrig skall jag rösta för ändring ulan verklig förbättring; aldrig för ett förslag i detta ämne, som icke företer pregeln af kraftig statsmannahand; som icke bibehåller grundvalen af Sveriges urgamla statsförfattning; som icke är uppgjordt med en omtanka, varskodd af erfarenheten. Det nu föreliggande förslag innebär icke en förbättring, fastmer en omstörtning. I rak motsats mot all theori, ännu mer mot alla erfarenheter, om än sä näraliggande, om än så varnande, åsyftar det att bortkasta det i århundraden vordna, i st. f. all derutur utveckla ett bättre. Sådant försök, under likartade förhållanden, har ännu ej skett någorstädes eller någonsin. Jag ogillar således förslaget, derföre att, i st. f. att rättvist upptaga bland Ständer de samhällets medlemmar, hvilkas anspråk kunna vara välgrundade, det alldeles upphäfver dessa Ständer, i verkligheten ej mindre än till namnet. Jag afslår förslaget, derföre alt, antaget, skulle det oundvikligen och innan kort undergräfva Konungamakten, folkets rätta värn, nedsätta den till en betydelselös skuggbild och de facto lemna rikets öde i händerna ät de tilltagsnare bland demagoger, som, derest de ej förefunnes, skulle framkallas af en slik vallag, och deri finna rätta elementet för sin verksamhet.
Reservationer: l:o Herr Henschen, som ansett, att ifrågavarande pension åt Grefve Rudenschöld, som, med hittills icke öfverträffadt nit, egnat hela sin verksamhet åt förbättringen af de fattigare folkklassernas undervisning och uppfostran, borde bestämmas till 2,000 R:dr banko, eller lika med det belopp, hvartill pensionen åt Grefve Ad. Eug. von Rosen af Rikets Ständer sista Riksdagen bestämdes. 2:o af Per Nilsson från Espö i Malmöhus län, emot sammansatta Utskottets behörighet att förevarande fråga till handläggning upptaga, uti hvilken reservation Malls Pehrsson från Stockholms län instämt. Sammans. Stals-, B ev.- samt Allm. Bisv.- ock Ekon.-Bish. Ank. lill Exp.-Ulsk. den 21 Sept. 1857, kl. 6 e. m. Sammansätta Stals-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomie Utskottets Utlåtande, i anledning af vackt motion om förändradt papper till de nu brukliga skrif kartorna. Hos Vällofl. Borgare-Ståndet har Herr J. G. Wennerström, uti väckt motion hemställt, att, enär papperet i de nu brukliga skrifkartorna vore till ytan så sträft och ojemnt, att detsamma endast med svårighet kunde begagnas och hvilken omständighet härledde sig derifrån att papperet, lill följd af de uti detsamma anbragta tjocka ornamenter och etikett, icke kunde undergå behörig pressning, Rikets Ständer måtte vidtaga sådan nödig förändring med nämnde skrifkarte-papper, att detsamma erhölle en jemn och glatt yta.
Han kunde ej reda sig ur den labyrint, uti hvilken han var kommen; hans tinningar svällde, och en glödande feber skakade hans kropp. Tid efter annan ville han försöka att tala; men den gamle sof jemnt, och som läkare insåg han, att vid uppvaknandet skulle dess tid blifva kort. Slutligen inträngde de första strålarne af den inbrytande dagen. Ännu satt Waldemar försänkt i djupa tankar vid faderns säng, då hans syster, åtföljd af ett ungt fruntimmer, i en lätt, prydlig morgondrägt, inträdde. O, hvilken skilnad! Den ena blek, nedböjd af smärta, med ett drag af outsägligt vemod på det visserligen ej sköna, men englahulda ansigtet. Den andra regelbundet skön, praktfull som en nyss utsprucken ros, men till sin hållning stolt, som man kan föreställa sig en gudinna, vid den tid dessa nedläto sig att besöka stoftets söner, för att lyckliggöra dem genom sitt åskådande. Begge flickorna bildade i Waldemars ögon en motsats, som skar honom i själen. Han gjorde en kall, stel bugning, och ett det mest förtjusande leende från den sköna stoltas läppar blef obesvaradt. Detta förtröt den högsinta flickan; men hon förmodade, att faderns tillstånd kom honom att försumma den hyllning, hon med skäl hade rätt att vänta, då han begärt hennes hand. Ehuru detta skett genom fadern, fann hon det likväl omöjligt, att hans känslor icke voro interesserade häruti. Hon stannade framför sjuksängen, och liksom Nornan väntat på detta ögonblick, vaknade assessor Klein. Han igenkände Julie, ehuru blicken redan var skum, vinkade att hon skulle gifva honom handen, och räckte den andra åt Waldemar, som stod der alldeles förkrossad af smärta och rörelse. Sedan gubben en stund betraktat dem, lade han deras händer mellan sina egna, och tryckte dem hårdt. ”Nu dör jag lugn – min välsignelse Carolina – beskydda henne!” hviskade han sakta, såg upp, gjorde några långsamma, tunga andedrag, skiljsmessans dystra förebud; – ännu ett par svaga ryckningar, – och assessor Klein var ej mera. Ännu höll den aflidne deras händer emellan sina, då brukspatronen inträdde och såg den rysliga gruppen.
Utskottet, som den 10 innevarande månad fått emottaga det hos BondeStåndet i saken hållna protokoll, har deraf inhemtat, att, efter det, vid föredragningen af ofvanomförmälda memorial, M 11, anmärkningar deremot blifvit gjorda och ledamöter i Ståndet framställt olika yrkanden, hvaribland om afslag å memorialet och om dess läggande till handlingarne, men en del ledamöter åter förmenat, att Bonde-Ståndet borde förena sig om ett bemedlings-förslag till andra föreskrifter, angående bränvins-tillverkningen och afgifterna derför, än de af Särskilda Utskottet tillstyrkta, samt inbjuda Medstånden att derom med Bonde-Ståndet sig förena, i hvilket afseende förslag jemväl blifvit inom Ståndet afgifna, en stor del af Ståndets ledamöter anfört, bland annat, att då förevarande ärende innefattade fråga om sådana afgifter, hvilka, enligt 60 g Regerings-formen, till bevillningar räknas, men i följd af den genom Konstitutions-Utskottets utlåtande i memorialet M 30 gillade vägran af proposition på yrkande om ärendets öfverlemnande i denna del till Bevillnings-Utskottet, ärendet förmenades icke hafva fått den be - Konstitutions-Ulskollets Memorial, M 39. 11 handling, sorn vore med 71 § i nämnde Grundlag öfverensstämmande, måste Ståndet ega att, jemlikt 49 § 3 mom. Riksdags-Ordningen med flera grundlagsbud, afslå Särskilda Utskottets betänkande JYS 8 och memorial JV2 11. Rättigheten att afslå Utskottets förslag vore lika tydlig, som rättigheten att bifalla detsamma. Af föreskrifterna i 71 § Regerings-formen följde, att Ståndet egde antiugen bifalla afgifvet betänkande angående bevillning, eller ock detsamma med eller utan förändringar afslå.
Denna känsla är såsom alltigenom verkad af förnuftet förnuftig och innebär därför en ovilkorlig fordran på sinlighetens fullständiga underordnande under förnuftet, men såsom känsla är den enligt Kants förutsättningar sinlig27 och därför i afseende på giltigheten af dess fordran beroende af betingningarna för sinlighetens bestämbarhet i förhållande till begreppet öfverhufvud, då den icke kan innebära en ovilkorlig fordran på sinlighetens fullständiga underordnande under förnuftet, emedan denna bestämbarhet hvarken är ovilkorlig eller fullständig. Innebörden af denna kritik skall lättare inses vid behandlingen af Fichte d. ä., som med strängare vetenskaplighet har utfört Kants etiska grundtankar. Då hos Fichte hela hans etik vrider sig omkring den moraliska driften och känslan såsom förnuftiga, måste en redogörelse gifvas för grundtankarne i hans etik. Därvid måste Fichtes system i det hela förutsättas såsom bekant. För att uppställa moralprincipen utgår Fichte från det verkliga själfmedvetandet och undersöker dess betingningar. Han frågar därvid: hvad finner jag, om jag finner mig, eller hvarom är jag objektive medveten, om jag är medveten om mig? och svarar härpå: jag finner mig blott såsom viljande. Riktigheten af detta svar bevisar Fichte på följande sätt. Begreppet om jaget involverar identiteten af det tänkande och det tänkta och tänkes sålunda, om det tänkande tänkes såsom identiskt med det tänkta. Jag finner en verksamhet såsom ett viljande (i den intellektuella åskådningen). Enligt medvetandets lagar tänker jag en substans såsom det viljande. Men samma substans tänker jag ock såsom medveten om viljandet. Alltså jag tänker det viljande såsom mig, i det jag tänker samma substans såsom det tänkande och såsom det tänkta. Men medvetandets lag fordrar, att objektet för att finnas, åskådas såsom objekt motsättes subjektet och fattas såsom ett realt, bestående oberoende af subjektets ideala verksamhet. Alltså måste jag för att finna det viljande såsom objekt se bort från dess andra yttring, tänkande, dess ideala verksamhet, och objektive betrakta det blott såsom det viljande, realt verksamt. Sålunda finner jag mig blott såsom det viljande. Men endast af yttringen är omedelbart medvetande, varseblifvande, finnande möjligt; substansen tänkes till. Alltså jag finner mig blott såsom viljande.