Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gipsarbeten, ej specificerade 1 skålp. — 25 Gipssten Fri. Glas; bunkar, burkar, buteljer och flaskor, äfvensom apothekare-ståndkärl med inbränd signatur . 1 centner — 75 bunkar, burkar, buteljer och flaskor, på hvilka varor inkomma, och som icke, enligt särskildt stadgande i taxan, inbegripas uti vigten för tullberäkningen Fria. fönster-, alla slag 1 skålp — 4 kemiska Fria. ljuskron1 skålp. — 12 optiska, lösa och oinfattade 1 skålp. — 25 patentoch glastak pannor Fria. spegel-: rå och oslipade eller s. k. glasämnen 1 skålp. — 3 slipade ofolierade 1 skålp. — 8 folierade 1 skålp. — 18 32 Förslag till Tulltaxa. Qvantitet för Införselstull. ningen. Riksmynt. R:dr öre Glas : ur1 skålp. — 40 andra slag, karafiner ock pressade eller slipade flaskor derunder inbegripna 1 skålp. — 20 Glasflusser: oslipade samt slipade, men oinfattade 1 skålp. — 60 infattade med guld eller silfver, vägas med infattningen och förtullas såsom den. infattade med andra ämnen, tullbehandlas såsom Bijouteri-varor. Glasgalla Fri. Glasmästare-diamanter, infattade; se Verktyg. Glasskärf eller Krasglas Fritt. Glasvaror, försedda med flätning, sorn icke utgöra varuemballage; se Glas. Glasögon, lorgnetter och andra monterade optiska glas; se Instrumenter, optiska m. fl. Glaubersalt; se Salt. Glete eller Glitt, alla slag , 1 skålp. — 2 Glober Fria. Glycyrrhiza; se Lakritsrot. Grains d’Avignon; hänföras till Färger, ej specificerade. Gr arnaner; se Gulddragareoch Snörmakare-arbeten. Granatäpplen; se Frukter och Bär, ej specificerade. Granatäppleskal Fria. Grifflar af sten, infattade eller oinfattade Fria.
Så behöfves vid en jernvägsstation magasiner, faktorier m. m., och dessa anläggningar hindras, om ej den ringa jordrymd, som derför fordras, får afsöndras, och om ej afsöndringen får ske för alltid eller för hur lång tid som kontrahenterne vilja aftala. Af alla dessa skäl får jag yrka, att Betänk:t, för vinnande af bifall till hvad Gr. Hamilton i sin reservation framställer, eller upphäfvandet af 3:dje §:n 2:dra kap. K. Förordn. den 19 I)ec. 1827, måtte blifva af R. o. Ad. till Utsk:t återremitteradt. Frih. af Ugglas, Gustaf: Jag är af den åsigt, att då K. M. så nyligen som 1858, på grund af framställning från R. St:r, vidtagit förändring i förut bestående förhållanden, så vöre det icke rätt att så snart derefter ånyo ändra en lagstifning, som så djupt ingriper i alla våra ekonomiska förhållanden. Erfarenheten har också visat, att förvärfvandet af små jordrymder icke just medfört de bästa följder, ty rättigheten dertill medverkar icke obetydligt att öka fattigvården på landet, och denna erfarenhet torde icke kunna jäfvas af någon, som närmare satt sig in i förhållanderna. Jag tror således det vore särdeles olyckligt, om man nu skulle taga något ytterligare steg utöfver det som togs genom 1858 års författning. Jag anhåller således, att R. o. Ad. ville bifalla denna punkt i Utsk:ts Betänk. Hr von Koch, Nils Samuel: Jag får till en början instämma med Hr von Ehrenheim. Min erfarenhet är h. o. h. motsatt den siste talarens. Jag har inom de orter, der jag egt jordfastighet, och äfven under mina resor i nästan alla delar af landet, sökt taga reda på förhållandet med fattigvården. Jag har aldrig förnummit klagan, att sådane personer, som med full eganderätt erhållit från hemman afsöndrade lägenheter, blifvit utarmade och ökat fattigvårdstungan.
Man fästade nemi. då upmärksamhet vid analogien af det stadgande att Prinsar icke må hafva lifgeding. Derpå har en af Konungens Rådgifvare svarat med att meddela den tolkning af Grundlagen, att lifgeding skulle innefatta en förläning, som medförde ett slags regentskap inom lan IV H. 17 Deli 21 Mars e. m. det, hvarigenom den som vore deraf i besittning, kunde utöfva ett inflytande, som icke bör tillkomma någon annan ån Konungen. Det vacker min förvåning att en Konungens Rådgifvare, som så väl känner Grundlagen, kunnat framställa en sådan tolkning deraf, då vi ganska väl veta att efter de reglor som finnas för Regeringens förande i vårt land, något sådant förhållande aldrig kan inträffa, vare sig för en K. Prins eller någon annan person. Jag skulle snarare tro att, om tanken på något sådant skulle kunna finnas i vår tid, så skulle med lifgeding menas någon slags förläning af fastighet från Kronan. Det finnes emedlertid ännu ett annat skäl hvarpå jag vill grunda min anmärkn., detsamma som jag framhöll på Riddarhuset, då den K. Propos. om TryckfrihetsF:ns borttagande ur Grundlagarne förevar. Det är nemi, att Konungamakten här i Sverige om än med vissa föreskrifna inskränkningar i afseende å penningeanslag, och under vissa på papperet stadgade konstitutionel former, redan har ett så stort och öfvervägande inflytande och genom sin omfattning gränsar så nära till envälde, att representanterne hafva det största skäl att taga väl vara på det lilla som kan återstå för den andra Statsmakten, och derjemte böra vara högst svartsjuke om att icke medgifva det ringaste som kan öka den förstnämnda makten, så vida vi vilja undvika att föras in i absolutismens famn. Jag anhåller att till stöd för denna mening få vid detta tillfälle citera några uttryck af en författare, som säkert ingen af R. o. Ad. kan misstänka för att vara alltför republikansk, nemi. Hr Guizot.
Desslikes 3 mjölkostar af höstkokningen; desslikes 3 kilo gammal ost, 4 kilo hemfläsk och 3 à 4 talgljus pr man. Sillfjärdingen, med världens bästa sill uti, den sill som nordländingen icke säljer, är afsedd för hela båten. (Man äter icke så mycket sill här i sillens land. Aldrig steka de den i papper och aldrig äta de den med potatis till frukost. I en landsända, där punsch icke är aftondryck, är sillen icke så begärlig frukostmat. Man lägger den i ättika och lök eller kokar den till middag, då gärna serveras en soppa tillredd af sillspadet, kallad »sillgryn» — en hemsk uppfinning.) På hvarje båt beräknas ytterligare en viss mängd salt och ett halfankare »syre» eller myse, kokad af sur mjölk, alltså mjölksyra. Nu mera är den ofta ersatt af ättika. Kaffe beräknas till ½ kilo pr vecka och båtlag. En del brännes och males; det är afsedt för själfva resan till Lofoten. Under dessa januaridagar med det ofta otäcka vädret är det ett sjudande arbete i hvarje gård där Lofotmän finnas. Mor och pigorna springa om hvarandra. Far, drängarne och legdkarlarne gå af och till, fram och tillbaka mellan sjöbod och båtar. De larma och arbeta i »nöstet», där femböringen3 ligger under tak; de syna näten och slamra med draggarne. Åror och skott kastas in eller ut. Smällarne gå med doft ljud upp till gården, förbi stabbur och fjös till vedbacken, där yxhuggen ljuda, så att det ger eko mot den tvärbranta fjällväggen bakom gården. Man tager ved med sig till Lofoten; där är det smått af den varan. Lofoten är ju nästan ett enda stort stenröse. Vanligen bränner man där engelskt stenkol såsom för det mesta efter hela kusten allt ifrån Helgeland. Nu drager man alltså i sär dessa egendomliga tätt sammanlagda huggna lunder af björk, som från första snöföre så småningom rests på vedbacken med stammen ned och kronorna upp. Träden — gamla och knotiga, men små björkar — köras hela utför fjällsluttningarne med kronorna släpande såsom kraftiga bromsar.
9:o att, på grund af den jemlikt förestående punkt vunna rättighet till handels idkande å landet, öppen salubod der må hållas lill försäljning af alla slags inhemska och lofiigen införda utländska varor, allenast med de inskränkningar, som i 7 punkten om förmälas; 10: o att å allmänna försäljningsplatser i städerna, äfvensom hvar som helst å landet, en hvar må ega rättighet att utan särskildt tillstånd, vid eller utom marknader, försälja inhemska fabriks-, handtverksoch husslöjdsalsler äfvensom landlmannaprodukler, 1*2 Exprdilions-Utskotlets Förslug lil! underd. Skrifvelse., N:<> 132. utom bränvin; dock att, derest utom marknader försäljningen sker i öppen bod, anmälan bör göras på sätt i 6:te och 8:de punkterna sagdt är; liro att nu gällande föreskrifter såväl angående vilkoren för vinnande af behörighet att idka bokhandel och alt försälja apotheksvaror, gifter eller krut, som angående försäljning å offentlig auktion, skola fortfarande lända till efterrättelse; äfvensom att hvad särskildt är stadgadt angående idkande af källare-, vinskänks-, schveitzeri-, värdshus-, traktörseller krogrörelse skall tillsvidare förblifva gällande; 12:o att hvarje Svensk undersåte må vara oförhindrad att till riket införa och derifrån utföra varor, under iakttagande af hvad tullförfattningarne stadga och af öfriga i afseende härå gällande ordningsoch kontrollföreskrifter, äfvensom att hvar och en må vara berättigad att reda i skepp för så väl utrikes som inrikes lärl; l3:o att rättighet för åklagare att verkställa beslag å varor, hvarmed olaga handel idkas, må upphöra; dels ock en förordning angående vilkoren för idkande af fabrikseller handtverksrörelse, i öfverensstämmelse med följande allmänna grunder: l:o att fabriksrörelse och handtverk äfvensom bageri-, bryggerioch slagterihandlering må idkas, ulan att förvärfvande af burskap derför såsom vilkor erfordras; 2:o att skyldigheten att för rättighet till utöfning af vissa yrken förvärfva mästerskap må upphöra; 3:o att en hvar, man eller qvinna, må, utan särskildt tillstånd, vara berättigad all, med biträde af hemmavarande barn, till afsalu tillverka fabriksoch handtverks arbeten, så ock idka bageri-, bryggerieller slagterihandtering; 4:o att rättighet att i stad eller å landel, med biträde af andra, än hemmavarande barn till afsalu tillverka fabriksoch handtverksarbeten eller med enahanda biträde utöfva bageri-, bryggerioch slagterihandtering,
— » Det är rätt, » sade hon, » försök bara — men, » tillade h o n s o m i distraktion, » det är allt svårt för den, s o m blifvit så van v i d sömnmedel. » H o n skulle aldrig gjort detta farliga, tanklösa tillägg, då han sökte ett moraliskt stöd hos henne. Strax sviktade hans m o d o c h hans tro på egen kraft, ty hur mycket fanns väl kvar af denna i hans utpinade själ o c h k r o p p? H o n hade kanske rätt! — Så stor vikt fäster sjuklingen ofta n o g vid blott några kanske betydelselösa ord. Och lyckas han icke förklara, hvarför han gör det, så att förklaringen finner sympatisk genklang, då känner han sig rent af olycklig. Den sjuke talar gärna o m sitt lidande och dess vexlande enskildheter. Då gäller att ha ett tålamod, som till o c h m e d för far o c h m o r o c h syskon kan vara pröfvosamt n o g. E n enda min af trötthet eller minskadt intresse slår den sjuke s o m en b l i x t för hufvudet: de bry sig icke o m mig, jag vet, att jag jollrar, m e n nog kunde de ha så mycket hjärta, att de h ö r d e på mig o c h sökte förstå m i g! Envist fasthållande vid denna tanke, s o m framkallats af en i den friskes ögon alldeles betydelselös omständighet, förbiser den sjuke grubblaren totalt den m ä n g d af faktiska tjänster o c h ömhetsprof, s o m dagen lång bevisas h o n o m. M e n det vore orätt att klandra h o n o m, han har fått sin egen, begränsade syn på tingen. Framför allt b ö r man skona den sjuke för sjukdomso c h pinohistorier, s o m en del människor ha för vana att duka u p p vid sjuklägret såsom ett för situationen lämpligt ä p r o p o s. Sker det för att på- visa den lyckliga utgången af äfven den svåraste sjukdom, kan j u berättelsen gå an. Men i allmänhet känner sig patienten nervös o c h ängslig vid sjukdomsbeskrifningar, hvadan de helst torde undvikas. (Forts.) o SJUKLINGAR NING.
För öfrigt ville Höglofl. Bidderskapet och Adeln inbjuda sina respectiva Medständer till instämmande uti det beslut, att genom en Deputation hos Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen i underdånighet anhålla, det täcktes Hans Kongl. Höghet, efter inhämtadt tillstånd af Hans M'aj:t Kopungen, nådigst åtaga sig särskild vård och inseende, så väl öfver anläggningens skyndsamma fullbordande, sorn att det af Riksens Ständer till detta stora företag beviljade betydande biträde måtte med noggranhet blifva tiU sitt bestämda ändamål användt. "Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. $. D. Företogs till afgörande Banco-Utskottets förlidne gårdag på bordet lagde Memorial af samma dag, innefattande dess utlåtande öfver Stats-Utskottets den 18 förutgående afgifne ytterligare Betänkande och Förslag till reglering Femte Band. Fjerde Af del. 55, 56. af 434 JJen 29 Juli. af åtskilliga omständigheter, hvilka äga gemenskap med Rikeis pernunge-väsende, samt det större Creditivet och Discont-rättigheten i Banken för Kongl. Allmänna Magazins-Inrättningen och Riksgälds-Ccntoiret; och b!ef berörde Memorial af Höglofl, Ridderskapet och Adeln bifallet, roed det förtydligande, att vid beslutets expedierande skulle uti följande mening: ”under förbehåll att Riksgälds.Sedelstocken icke ma intill nästa Riksdag på något ”sätt kunna Ökas utöfver dess nuvarande be”lopp”, de sist anförde orden: utöfver dess nuvarande belopp, utbytas emot följande: utöfver dess den 1 Januari 18x5 varande belopp. Ut supra. Ex Protocollo A. G, Silverstolpe, Utdrag af Protocollet, hållet hos Högvördig a Prest-Ständet} den 29 Juli 1815.
Uplastes a nyo Allmänna Beswärsoch Osconomie - Utskottets den 27 Februarii pä bordet lagda protocolls-Utdrag, rörande Jnqwarreringsoch Service-afgift af Sräderne och Landet, med undantag för Roterade Hemman, til ersättning at Jnwanarne i de Fästningar och Städer, der Houpxer äro förlagde. Grefwe 6^IIendor§, ssob^n Denning, hade inlemna! er Di^amen, som uplastes, sä lydande k Den af Herr HUvocat-lUcUen balkman i Wällofl. Borgare-Ständer wäckte fräga om et allmännare deltagande i ersättning för de Städers Jnnewänare, der Regementer äro jOLi-m-nn förlagde, har wäl Högloft Oeconomieoch BeswärsUtstoktet hufwudsakeligen afflagir, men dä Utffottet, under Den 17 Mars. 821 under medgifwande af rättwisan af et allmänt deltagande i allmänna förbindelser/ egenteligen hämtat skäl för dest afflag i allmän brist at upfylla de behof och bestrida de utgifter som nödige ärv/ får jag derwid göra den anmärkning, ar Utskottet synes mig böra hafwa lemnat upmärksamhet at ffillnaden emelian allmänna förbindelser och sadane locala ffyldigheter, som äro fästade wid wista Stand och Näringar; til hwilken sednare egenskap, den r fraga warande synes mig böra hänföras; men ac Utskotters tanka icke är sadan, uplyses af dest tilstyrkande, ej allenast at kaserner böra af allmänna medel upbyggas der de tarftvas, utan äfwen ar Stalloch Foder-rum, utan afseende pä den i allmänna tilgängar medgisne brist, genast böra pa allmän bekostnad byggas, der OarmLon af LavalIcrie nödig anses.
Drängen Edfast Ersson från Häste, socken skomakare, samt dr. Anders Bengtsson från Öfvergården till sockensnickare. År och dag som ofvan, in fidem O. A. Staaff t. f. pastor Jonas Pehrsson i Krogsgård, H. Larsson, Nils Nilsson i Hufvulsviken, Olof Larsson i Häste. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 162–164, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän i laga tid utlyst socken stämma i Rödön den 19 november 1854. Som förre klockaren Nils Månsson, till pastors embetet anmält att han ej längre kunde bestrida förstagångs ringningen i Rödöns kyrka, eman han nu vore af ållder oförmögen att densamma sjelf bestrida. Så sammanträdde Rödöns socknemän på allmän i laga tid utlyst sockenstämma för att yttra sig öfver ifrågavarande ofvantydde angelägenhet. Nuvarande ordinarie orgelnisten och klockaren M. Öberg, samt förste klockaren Nils Månsson voro äfven närvarande. På tillfrågan af ordföranden yttrade förre klockaren Nils Månsson det han stod fast vid sitt förut tillkännagifna beslut att icke vidare befatta sig med 1:sta gångsringningen i Rödöns kyrka. Han hade, yttrade han, bestridt den utan motsägelse, under \den/ tid han sjelf var ordinarie tjenstförrättande klockare, och sedan från den tid, den 1:sta maji 1840, då han fick afsked från klockaretjensten, ehuru han på de sednare sju åren blått erhållit den ordinarie orgelnisten och klockaren, en tunna korn i stället för halfannan, hvilket hvar utlofvadt för biträde med ringning, org.trampning och annan uppassning i Kyrkan. Till svar härpå yttrade socknemännen att som f.d. klockaren Nils Månsson ej vidare kunde eller ville bestrida förstagångs ringningen, så höllo de sig äfven i detta hänsäinde till ordinarie orgelnisten och klockaren M.
Detta har ock gifvit mig anledning att i förbigående berätta förhållandet sådant jag uppfattat det, och deruti låg inga ensidiga afsigter, intet begär att påtruga någon annan min öfvertygelse, och intet partisinne, ty jag känner intet annat parti, än Fäderneslandets. Friherre Leijonhufvud, Abraham, an' förde skriftligen: De af Herr Tham anförda bevis om Juridisk oreda äro hämtade till en del från aningen örn den oreda, som kan inträffa, och antyda för öfrigt att Rättegångssältet vid UnderDomstolarne lidit en rubbning till allmän skada, hvilket åter efter min fattning skulle förutsätta alt HofRätterne Den 22 December e. m. icke förmå vidmakthålla den ordning, som livilar på deras omvårdnad. Det är icke min afsigt, kanske ej eller öfverensstämmande med min förmåga, att till dess hela omfattning bedöma verkningarne af de i fråga varande förändringar, deröfver Herr Tham är missnöjd, och jag arnar följaktligen ingalunda i denna omständighet deltaga i någon tvist. I afseende på motiverne till desse förändringar hyser jag likvisst icke lika öfvertygelse med honom, utan tror fast heldre, alt Styrelsen dervid loij t ett ädlare, ett högre syftemål, än blott hågen alt genom omskapningen öka den inarnovibla DomareCorpsens magt: Hvad vill väl anvisningen på denna magt betyda? Och är iden derom egentligen något annat än en isolerad tankebild, utan verklighet? Skulle icke rättare densamma för o ^ tillämpningen kunna benämnas såsom en ytterligare ålagd skyldighet hos DomareCorpsen, i det hänseende att Domstolarne hädanefter böra afgöra åtskilliga Ärender, hvilka förut tillhört de Administrativa StyrelseVerken? För mig åtminstone har betydelsen af en dylik magt icke utvecklat sig, och jag skulle nästan förmoda, att den värde Motionären, genom åberopandet af inträffad Magtutvidgning icke ämnat antyda någon bestämd notion, utan snarare hellöff genom sammanställningen af åtskilliga farhågans termer, söka godkännande af sitt 224 Den 22 December e. tö, tiander.
Det torde vara mycket tvifvel underkastadt, om de i Missgernings-Balkens 4 Cap. 1, 2, 3 4 och 5 §§, 5 Cap. 1 och 2 §§, 6 Cap. 1, 2, 3, 4 och 5 §§ samt 18 Cap. 8 § afsedda förbrytelser äro af den vanhedrande beskaffenhet, alt en skärpning i straffet, hvilken Utskottet synes endast velat bibehålla för nesliga brott, bör för de förra tillämpas. Jag både också väntat, att då den of fentliga kyrkoplikten i Justilkc-Ombudsmannens förslag ansetts böra i alla de händelser, der den, efter hittills gällande lag", egerrum, utan undantang kunna förvandlas till enskildt skriftermål och Utskottet med några inskränkningar biträd t detta förslag, sistnämnde straffbestämmelse, samtidigt med ifrågavarande lagförändring, blifvit för de flesta fall, der den nu tillämpas, upphäfven. Det synes åtminstone mig innebära en inconseqvens, att hänföra förbrytelser emot 28 Cap. 3 och 4 § M. B. till samma kategori, som de i 1 Cap. 1 § M. B.” Af Herr Eklund: ”Då, efter hvad allmänt kändt är, förslag till ny Strafflag vid innevarande Riksmöte kominer att föreläggas Rikets Ständer, om än ej att genast af dein antagas, anser jag någon ändring i nu gällande sladganden om uppenbar och enskild kyrkoplikt icke böra ega rum, helst, med afseende å nu rådande åsigter om kyrkoplikt, försigtigheten skulle påkalla, att annat straff, i kyrkopliktens ställe, subslitueracles, hvilket åter, utan eu väsendtlig rubbning i lagens allmänna straffbestämmelser, icke vore görligt.” Af Herrar Gänther och Lagergren, hvilka förenat sig med Herr Eklund. Af Herr Thorn, som instämt i Herr Cederstråhles yttrande. STOCKHOLM, ecksteinska boktryckeriet, 1844. Lag-Utskottets Betänkande, K.-o 20. 1 Ns. 30. Ank. till Exp. Utsk. den 29 Oet. kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om förty dl i gatt de af Kongl.
Det af Herr Grefven och LacdtMsrskalken framställdte förslag till tillägg skulle jag anhålla, att Ridderskapet och Adeln först afgjorde, ty otvifvelaktigt blifver discussionen af olika natur, om vi veta på förhand, huruvida ett tillägg skall äga rum, eller icke. Om man vill förkorta discussionen så bör man veta, om tillägget antages. Otvifvelaktigt blifva discussionerne långa, om man ej vet, att det bifailes. Jag förkUrar hogtideligen, att jag ej har något under detta , och alt jag ej nu strider för det system, som Ben 18 Augusti J, nt. blifvit fcullvoteradt. Jag finner ej häruti något, sorn kin anses för understucket gods. Herr Munck af Rorenskjöld: Jag förenar mig med Herr Lefrén däruti,att Herr Grefven och Landtmarskalken först måtte göra proposition på de tvänne särskilt® meningar, som i afseende på det ifrågkomne tillägg , här blifvit yttrade, emedan de hafva ett afgörande inflytande på Ridderskapsts och Adelns beslut, huruvida tariffen skall upläsas och punktevis granskas; ty om åt Kongl M«j:t öfverlämnäs makten att efter godtycke icke blott sänka, utan äfven höja tullen, lärer det ej vara mödan värdt att Riksens Ständer punktvis afgöra Tulltariffen. Herr Tham; Jag förenar mig äfven deruti, att Herr Grefven och LandtMarskalken först täcktes göra proposition å de föreslagne tilläggen. Herr Grefven och Landi Mar fhalk en hemställde, om Ridderskapet och Adeln önskade, att, innan Tulltariffen till granskning företages, frågan om det af flere Ledamöter förslagne tillägg, rörande öfverlemnande af en viss rättighet till Kongl. Maj t i afseende på jemkning i Tulltariffen, först borde afgöras.
Vid vestra stambanans ledande söder om Mälaren var det oundviklig alt jernvägen måste erhålla ett mer eller mindre blottad! läge, men då norr 0111 Mälaren valet finnes, synes omtänksamheten fordra att icke en så vigtig omständighet förbises på elt sådant sätt, att den enda jernväg norr om Mälaren, på hvilken betydligt antal trupper kan framföras till hufvudstadens försvar, erhåller det läge, som företrädesvis är i militäriskt afseende vådligt. Hufvudstadens behof kan icke heller vid utstakandet af en derifrån i nordlig riktning utgående jernbana förbises. Den jernbana, som ar ämnad att förbinda hnlviidstaden med de inre delarne af dess förnämsta handelsområde, måste derföre —såvidt hufvudstadens intresse icke h. 0. h. skall åsidosättas — tilläggas uti samma riktning som den väg, hvilken för närvtde betienar det ömsesidiga varuutbytet, och det kan icke motsägas, att en jernväg, utlagd vester om Sigtuna fjärden, på sätt K M:s Nåd. Propos. afser, framgår uti den nu varande handelsvägens sträckning, och att den vidare, sedan den lemnat sädesbygden, intager, uti den af K. M. föreslagna sträckningen åt Dalarne, samma riktning med den väg, på hvilken en talrik skara af forman af ålder framsläpat, säväl bergslagernas värderika produkter, som ock den med jernhandteringen sysselsatta befolkningens, äfvensom den talrika och idoga Dalbefolkningens lefnadsbehofver. Det framslår häraf klart, att en jernväg, utlagd uti denna sträckning, just följer den hulvudsakligaste och mest begagnade transportvägen inom de provinser, norra stambanan är ämnad att beröra, och följaktligen måste vara för dessa provinser den gagneligaste. Sedan det Norrländska intresset framlrädt med anspråk till följd af den snabba utveckling, hvaraf de Norrländska provinserna visat sig mäktiga, kan, efter min uppfattning, icke längre antagas att en enda bana norrut ifrån Imfvudstaden blifver tillfyllestgörande. Den grenbana ifrån Örsundsbro till Upsala, som K. M. uti Sin Nåd.