Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, angående statsverkets tillstånd och behof, finna vi (pag. 15 & 16), att Kongl. Maj:t anser hela den upplupna banko-vinsten, eller ungefärligen 3 millioner R:dr banko, till fyllande af extra slatsregleringen erforderlig, samt att Kongl. Maj:t, under förutsättning att banko-vinsten skulle kunna för sådant ändamål disponeras, föreslagit Ständerna, att den förhöjda bevillningen till betäckande af 1848 års krigsrustnings-kostnader, skulle hädanefter upphöra. Sistnämnde nådiga framställning har åstadkommit en allmän tillfredsställelse, och de torde vara få, som ej önska framgång åt en för landet så gagnelig skatte-förminskning. Men man synes hafva skäl lill den farhåga, hvilken af mången blifvit yttrad, alt nyssnämnde förhöjda bevillning icke skulle kunna nu genast upphöra, i händelse Banken ej aflemnade mera än hälften af sine vinstmedel till statsverket. För alt komma till någon visshet härom, torde det böra utredas, hvarifrån de medel härledt sig, hvilka man användt till betäckande af krigsrustnings-kostnaderne; man känner nemligen, att den för sådant ändamål hitintills uttaxerade bevillning, icke ens uppgått till dessa kostnaders halfva belopp. Upplysning i detta afseende erhåller man af Kongl. Maj:ts ”Berättelse om hvad i riket och dess styrelse sig tilldragit sedan sisla riksdag.” Man inhemtar af denna berättelse (pag. 48), ”att öfverskott uppkommit för år 1848 till icke mindre belopp än 660,865 R:dr 20 sk. 2 rst., samt att, efter upprättade beräkningar, ett ännu 38 iiankb\Utskottcts Memorial, N:o 12. betydligare Öfverskott flir är 1849 iir tittförvänta, då rikshufvudbokén för della år binna" skinås.” Man finner vidare (pag. 56), ”att tull-inkomsterna väsendtligt. Jidragit till dessa öfverskott,” hvarjemte den underrättelse meddelas, att dessa Wkomster ”varit i årligt stigande.”
Mången ärrig kämpe sedan Gustaf III:s krig grät raseriets tårar, mången tvang tåren ned igen och svor ve och förbannelse öfver upphofsmannen till detta nesliga återtåg. Men alla lydde, ingen vägrade att gå. Från en liten snöhöljd kulle helt nära den plats, der von Herzen stod med sina nyländingar, tog Adlercreutz en ytterligare öfverblick af ställningen. Det ena smärtsamma uttrycket efter det andra vexlade i hans manliga anlete, och mången gång frammumlade han stympade meningar, dem ingen mer än han förstod. Han var finne till lif och själ och född i Nyland. Det var också derför som han särdeles omhuldade krigarne från detta landskap. Framför honom låg det öfvergifna Finland, prisgifvet åt den härjande fienden; bakom honom den höga, kalla norden med sin is och sin snö; omkring honom hans pröfvade soldater, färdiga att lida, färdiga att kämpa till sista man. Hvad skulle han icke tänka i dessa ögonblick; hur smärtsamt skulle icke hjertat krympa tillsammans vid tanken på det kommande! Adlercreutz for med afviga handen öfver den svettiga pannan, och en djup suck banade sig väg ur hans bröst. Hans blickar föllo på nyländingarne, och de ljusnade en smula. Hans forskande öga mötte von Herzens. Var det måhända denna blick som med ens förändrade stridens gång? Ryssarne trängde på, och minut efter minut blef finnarnes trångmål större. Då sprängde Adlercreutz på sin eldiga springare fram till von Herzen. Hans öga brann af feberns glöd och hans stämma darrade lindrigt, då han utropade: "Tillbaka!" Von Herzen rörde sig ej; hans soldater stodo likaledes orörliga som bildstoder. Adlercreutz studsade; detta hade han icke väntat sig. En skär rodnad sprang upp på hans kinder, och han var nära att förifra sig. "Tillbaka", ropade han med stränghet, och det blanka svärdet blänkte i hans hand. Von Herzen kastade en pröfvande blick öfver sina tätt sammanslutna led.
Dä 800 R:dr i allt kai! troligen icke ens äro tillräckelige till ersättning rör den kostnad de sätt widkännaS, och än mindre kan anses lör näaon uppmuntran eller belöning r jern» sörrlse med deras uppoffrade tid och ncdlogde n ör daDä siukeligen wib ;8oo ärs wida mindre ar« Ridd» sch?ld. Pror. z O. dci 64 -» 706 ' Den n Januaril. detsamma och längwariga Riksdag, Ständet hade Tre vice Secreterare utan att någon twist uppstod om deras aflöning, ffulle jug ömka att Urffottek ä'wen wid detta tillfälle behagade läka Summan blifwa oanmärkt och fixera den lill 800 R dr Banco; uti hwiiken önffan jag onhäller akt Ständet wille sig med mig förenaJemlöreljewis mä det härwld äiwen nämnas att om Riksdagen fort» for, som det jones sannolikt till näfta manads flut, ffulle efter Uiffotlels project hwarje Cancellist pä vägra Riksdaler när, erhälla lika arfwode med wärk Ständs vice Secreterare, och följaktcligen hälften emot BvndeStändets Ordininarie Secreterare Om denna proportion är rigtig och antageiig, mä härigenom öfwerlemnas till allmänt bedömmande Widare har den hos Stander wäckta fräsan' om arfwode tor de hos Siandet wid denna Riksdag tjenstgörande ExtraOrdinarie Cancelljster wäckt den uppmärksamhet, art den föranledt tillen votering, som ffagit fauk att Twä Ständ stadna! emot Twä Jag beundrar den granlagenhet, hwarmed detta ärende blifwit behandladt och ännu mera att äfwen i denna sräga Stänts cor.siderationer kunna till den grad äga rum, att icke ett Ständ kon fä till arswvdes erhällande anmäla nägra Extra^ Ordinarie Eancellister, utan att ge anledning till tidsspillan genom öfwerläggningar ulan allt Allmänt wärde.
Men om jag nu också för ägande rätten endast antoge en tiondedel häraf eller 1 R:dr per Tunnelandet, så hade Staten bordt tillflyta 60,000 R:dr, der 1,066 R:dr blifvit erlagde. Ville nu någon göra en jémnförelse emellan Statens \ l Den 24 Januarii. 255 vinst, om Ägorne på öppen Auction blifvit försålde, och dess förlust, då de lösas efter Sex års sammanslagen Ränta, så skulle jag önska få tjena med ett verkeligen lärorikt exempel. Tofta, ett Mantal Krono, belägit i Stockholms Län, Farentuna Härad och Adelsö Socken, räntar efter Jordebok 14 R:dr /[3 sk. 2 r;st. Sex års Ränta hade då gjort 8g R:dr 19 sk., om Skattelösen derefter skulle blifvit bestämd; men det såldes å Auktion den 21 November 1810 och Staten erhöll g, 100 R:dr B:co. Jag undgår att göra vidare betraktelser häraf, men sättet huru Nationens Tillhörigheter böra försäljas, måtte väl, af hvad jag haft äran anföra, vara så tydeligcn ådagalagt, att utan enskildt Interesse, ingen olika tanka lärer kunna finnas derom. Till förekommande af de för Nationen mäst kännbara förluster, vid dylika tillfällen, ber jag nu sluteligen få i korthet nämna de medel, som synas mig till ändamålet bäst tjenande. 1:0 På denna sidan om DalElfven (de i Dalarne närmast Norrska Gränsen belägne Socknar endast undantagne) böra högst 1000 Tunneland Skog af sämta natur, och mindre, der Marken är af bättre beskaffenhet, till ett helt Mantal anslås. På andra sidan DalEfven torde 1,400 Tunneland kunna antagas, i likhet med det som för Westerbotten finnes förordnadt.
Majestät deras öfvertygelse om önskvärdheten deraf, att ledningen af de tre karteverken måtte blifva i nåder anförtrodd i en och samma hand. I detta fall vågar jag dock hysa en alldeles metsatt åsigt, emedan åtminstone ett af dessa karteverk, det geologiska, att dömma af den erfarenhet derom jag sjelf haft tillfälle att under de sist förflutna sju åren insamla, otvifvelaktigt kräfver att af sin egen ledare med oaflåtlig uppmärksamhet öfvervakas såväl i det stora hela som i detaljerna, såvida detsamma i någon mån skall uppfylla sitt ändamål och till fredsställa de fordringar med afseende på naturtrohet och noggrannhet i öfrigt, som derå rättvisligen kunna och böra fästas. Och jäg tror mig icke heller fela i den framställningen, att ledningen äfven af de båda andra karteverken har måst bibringa deras respektive styresmän en likartad öfvertygelse. Om det också vore en möjlighet för en enda person att, med afseende på aldrig bristande tid och arbetsförmåga, öfvervaka alla de tre karteverken gemensamt, — 305 — hvilket likväl högeligen kan betvifla?', så torde dock i alla fäll ett annat knappt öfverstigligt hinder möta förverkligandet af en sådan utaf Revisorerne åsyftad anordning, och detta består i de olika kunskapsrigtningar, sorn måste förutsättas hos deni, hvilka med de olika karteverkeu hafva att skaffa. Ty om också utarbetandet af de topografiska och ekonomiska karteverken skulle, med uppfyllande af ofvan antydda fordringar, kunna utföras under en för båda gemensam styresman, så torde detta deremot ingalunda kunna blifva händelsen med det geologiska tillika, emedan den särskilda fackkunskap (i geologi, mineralogi, kemi, fysik o. s. v.), som härvid fordras, antagligen icke kan förutsättas hos en och samma person förenad med de kunskaper, som äro behöfliga för de topografiska och ekonomiska karteverkens upprättande. Också torde i intet annat land, der ett geologiskt karteverk är under utarbetning, ett annat förhållande, mig veterligen, kunna anföras," än det att ett sadant karteverk skötes ensamt för sig, oberoende af andra.
Som en särskild stor utmärkelse betraktades det, om någon fager tärna, som icke egentligen med sin fot ficlç trampa det blott för högadliga fötter bestämda golfvet, genom att vinna nåd för någon greflig kavaljers ögon hugnades med den äran att på den upphöjda platån taga en sväng. Detta var nämligen det enda sätt, på hvilket de adliga dansöreme kunde få en dans med en borgerlig tärna, då han naturligtvis icke kunde dansa på borgargolfvet. Men så snart dansen var slut, så transporterades den dansande damen genast de fatala trappstegen utför. Endast under dansens hvimmel fick hon njuta af sin upp-höjelse. Nu hände sig, att i Malmö fans en särdeles vacker och behaglig borgarflicka vid namn Gadd, allas älskling och förtjusning, en riktig Malmöros. Henne hände oftare än andra att få stiga de steg uppåt, som förde till de tiljor, som voro för mer än de andra, men alltför väl vetande, att med dansen äran ock var slut, försvann hon genast från den upphöjda platsen. Men en gång hände det, att ingen mer eller mindre än sjelfva landshöfdingskan fann för godt att, just som den vackra borgarflickan skulle återgå till sitt golf, inlåta sig i samtal med henne och — horribile dictu — till och med obligera henne att taga plats på de säten, som voro gjorda blott för grefvinnor och friherrinnor. Straffet för denna djerfhet lät icke vänta på sig. Landshöfding-skans protektion hjelpte föga. En högaristokratisk husarofficer fann med sin ära oförenligt att se dehögabänkame profaneras och manades af sin ridderlighet att taga den unga damen helt hårdhändt i armen samt under uttrycket: » Mamsells plats är inte här » återföra henne till de ' nedre regionerna.
Om hela fastigheten varit intecknad och fordringen skall uttagas ur de serskilda egendomarne, så saknas i lagberedningens förslag all grund för bestämmande af hvardera fastighetens ansvarighet, emedan något taxeringsvärde ej kunnat åsättas desamma före styckningen och således än mindre före inteckningen. Sådant kan ej ske förr än efter styckningen; och för denna och andra händelser af enahanda beskaffenhet har Utskottet ansett den uppskattning, som skett näst ejter intecknin gen vara den lämpligaste fördelningsgrunden. Men härefter afviker Utskottets förslag helt och hållet från beredningens. Utskottet har nemligen ansett senare, serskild inteckning i fastighet, som gemensamt med andra är graverad för odelad inteckning, böra medföra rätt till vidare än det öfverskott, som finnes, efter det den andel, som på odelade inteckningen sig belöper, ur fastigheten utgått. Så länge den grundsats gäller, att innehafvare af odelad inteckning får hålla sig till hvilken af intecknade fastigheterne, som han finnér för godt, skulle serskild inteckningshaf vares rätt helt och hållet kunna tillintetgöras, utan den restriktion till hans fördel, som lagen nu innehåller; men förhållandet blir annorlunda då innehafvares af den odelade inteckningen rättighet fått den begränsning, Utskottet föreslagit. Han kan då mera ej ur den serskildt intecknade fastigheten uttaga mera, än en viss del, eller så mycket, som, vid jemförelse af alla intecknade fastigheternas värde, derå faller; och då den, som får serskild inteckning uti en faslighet, som gemensamt med andra är intecknad för samma fordran, kan, sedan lagen angifvit den grund, hvarefter fastigheterna skola ansvara för den odelade inteckningen, redan på förhand inse för huru star andel af den odelade inteckningen samma faslighet häftar, har han, som det oansedt åtnöjt sig med inteckning i blott en af fastigheterna, ej heller giltigt anspråk på någon af de andra, derest den säkerhet, han sig förvärfvat, finnes otillräcklig. Endast derigenom att man på så sätt bestämmer förhål landet mellan omförmälda serskilda inteckningar kan enkelhet i frågor af denna art uppnås och den säkerhet vinnas, som hittills saknats.
Utskottet, som, hvad det förra beträffade, trodde sig med säkerhet känna, att en Comité till Sjölagens granskning redan vore särskildt förordnad, ansåge för Riksens Ständer endast ålerstå att hos Kongl. Maj:t tillkännagifva deras underdåniga önskan, att nämnde arbete med möjligaste första mätte blifva fullbordadt. Hvad åter anginge det sednare ämnet, förmenade Utskottet detsamma icke böra behandlas utan i förening med de öfriga Coopvaerdie-sjöfarten rörande föreskrifter. 4:0 Af den 27 Maj, angående Kongl. Majds till Utskottet remitterade Nådiga Proposition af den 19 sistlidne April, af innehåll, att Kongl. Maj:t, som funnit förklaringen den 23 Mars 1S07 meddela full, JRidd, 0. Ad. Prof. N;o 37. 3$. 29° Dm 15 Juni. ständig ledning huru förfaras bör, dä deri , sorn i brottmål vill hos Kongl. Maj:t sig besvära, sitter i häkte, hade deremot erfarit, att hvad anginge brottmål, der den sakfällde eller klagande parten ej vore häktad, skiljaktighet sig företedde i hvad Kongl. Förordningen den 22 November 1749, Kongl. Brefvet den 6 November 1765 och förenämnde Kongl. Förklaring föreskrefve, och att sökande således i sistnämnde fall saknat nog tydlig underrättelse om deras åliggande. I anledning hvaraf Kongi. Maj:t velat Riksens Ständer föreslå, att intilldess Allmänna Lagen, sorn nu är under omarbetning, hinner utfärdas, ett nytt föreslaget stadgande emedlertid måtte påbjudas. Lagutskottet hade funnit det af Kongl. Maj:t proponerade stadgande undanrödja all Osäkerhet och derföre tillstyrkt dess antagande; likväl med förslag till förändrad lydelse i andra perioden, till undvikande af möjlig irring uti den föreskrift, som af Hofeller ÖfverRätter meddelas den missnöjda parten. Upplästes och lades på bordet Allmänna Besvärsoch OeconomieUtSkottets Betänkande af den 6 Juni, i anledning af väckta frågor hos Höglofl.
Han inskränker sig till att sysselsätta sig med sina många erfarenheter »på detta område, som är nästan hermetiskt slutet och som det är på tiden att öppna för att få frågan utredd». Och han slutar med att taga saken i försvar såsom alltid orsakad af särskilda förhållanden, som göra fenomenet förklarligt och ursäktligt, gemenligen »brist på tillgång till naturligt könsumgänge». Dömandet och bestraffandet af sådant såsom brott är ett brottsligt öfvergrepp af den »öfverklass», som tyranniserar samhället och skrifvit lagarne. Att ingå i någon kritik af denna litteratur och dessa idéer kan icke falla mig in. Så långt hafva vi lyckligtvis ännu icke kommit, att det skulle behöfvas. Hr Strindberg förklarar på ett ställe i »Likt och Olikt» (»Lifsglädjen» sid. 2): »Efter långa tidehvarf af frivillig och ofrivillig lögn, af förkonstling i seder och språk vaknar stundom ett allmänt behof af brutalitet, en yrvaken lusta att få rifva af sig kläderna och gå naken, att blotta det otillbörliga, att nalkas det frånstötande, att få vara ett lyckligt och muntert djur.» Denna lusta tycks nu i fullt mått hafva infunnit sig hos hr Strindberg, ty om han också ej bokstafligen, en sak som jag icke känner, tillfredsställer den, kan man dock med fog säga, att han i dessa skrifter, med hvilka han tid efter annan riktar vår litteratur, figurligt taget kastar af sig kläderna och »går naken» inför den läsande allmänheten, fastän just icke såsom ett »lyckligt och muntert» djur, utan tvärtom som ett olyckligt och skäligen tråkigt djur. Men om också ingen kritisk undersökning behöfs, vill jag dock i sanningens namn protestera mot en och annan af de fräcka lögner hr Strindberg oupphörligt idisslar och på hvilka han bygger sin bevisning och sin lära. Ett hufvudargurnent för honom är det såsom axiom öfver allt underförstådda påståendet, att alla menniskor äro okyska, att hvarje normal yngling i manbarhetsåldern, såvida han icke på ett ohelsosamt sätt undertrycker naturen, hemligen plägar könsumgänge med qvinnor.
Hvad den sednare frågan beträffar, huruvida besvärstiden skall beräknas, som bär föreslås, från den dag då valet hållits, eller som Hr von Hartmansdorff önskar, från den dag, då valet blifvit kungjordt, så bar äfven den utgjort föremål för de förenade Utskms uppmärksamhet. Samtlige PresteSfis närvarande ledamöter voro likväl af den tanka, att det vore bättre alt tiden för besvårsdagen finge bestämmas ifrån valförrättningsdagen, än från den nästföljande Söndagen efter valet, emedan derigenom 8 dagars uppskof i besvärstiden skulle inträffa, och dä man af erfarenheten känner huru långsamt det går att få tvister ronde rättigheten till pastoraler afgjorde, så voro ledamöterne af PresteSt., hvilka bäst förstå att bedomina dessa förhållanden, för deras del af deo lankan, alt besvärstiden skulle löpa ifrån den tid, som valet hållits, sä mycket hellre som med hopsummeringen af rösterne icke kunde komma att fördröjas längre än lill påföljande dag. Jag anhåller för öfrigt om upplysning huru de öfriga Stånden afgjorl detta betänk. Underl. Ridd.secret. tillkännagaf, att prot.utdr. om PresteSt:s beslut ännu icke ankommit; men att BorgareSt. bifallit Utskms betänk., hvilket deremot af BondeSt. blifvit bifallet med den förändring, att tiden för anförande af besvär öfver prestval borde beräknas från den dag valets utgång blefve kungjordt. Hr von Troil: Dä jag finner, alt BondeSt. fattat sitt beslut i likhet med Hr von Hartmansdorffs förslag, och att frågan derom ännu icke är slutligen afgjord, inskränker jag mig lill den upplysning jag lemnat om ledamöternes af PresteSt. åsigter då ärendet förevar inom de förenade Utsk:n, och öfverlemnar lill U. o. Ad. att i ämnet lätta det beslut, som lämpligast synes. 024 Den 19 April e. m. Frih. Raab, Adam Christian: Jag ber att i allo fä förena mig med Hr von Harlmansdorffs yrkande, och i följd af den betänklighet, som Frih.
T:r k. 1 9*3 Förvaltningen af Sjöärendena med Sjö-ChartteAr chivet 18,730 18,720 1 Chefens för Flottan Expedition 2,4 00 3,400 1 General -Adjutants - Expeditionen 1 för Flottan 1,920 — 1,920 — ” i >3,öio — Kongl. Flottans Stationer , 413,485 36 6,420 — 32,115 445,600 36 i Båtsmans-Indel ningen • . # 14,601 35,076 35,075 1 '->45 — Lotterioch Fyrings-Staten 59.333 16 — 62 — - 3 00 59,633 16 — * 4*778 — S:r 495,859 4 — 14,663 35,375 6,423 — 32,115 — 563,349 4 — Materiel. .4 Flottans Underhåll och Nybyggnad 582,997 — , __ 397>997 2S Diverse Ansia.*. Till Exercioe af Flottans lemanning .
Lieutenanten J. W. af Uhrs und. ansökning om pension; N:o 92, angtde förnyande af förut väckt fråga om delägarerätt uti civilstatens pensions-inrättning för borgmästare i Rikets städer, med undantag af Stockholm, samt för desse tjenstemäns enkor och barn; N:o 9J, ang:de comrnissions-landtmätares berättigande till delaktighet i civilstatens pensions-inrättning; N:o 94, rör:de väckt fråga om kungsladugården Halltorps på Öland vinnande till Kronan. Upplästes ett från Exped.Utsk. ankommet mern. N:o 1 t, i anledn. af gjorda anmärknrr vid Exped.Utsk:s förslag till und. skrifvelse N:o 64- Tillika upplästes Utskts förslag N:o 90, till und. skrifvelse till K. M., i anledn. af K. M:s nåd. propos. om medels anvisande till gevärsfabrikationen. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att, med frånträdande af sitt i anledn. af Exped Ulskts förslag N:o 64 fattade beslut, nu gilla förslaget N:o go. Fortsattes den på förmiddagen började pröfningen af StatsUtskts memorialer, N:o 3oi, med förslag till sammanjemkning eller votens-propositioner i anledn. af skiljaktiga beslut, uti mera. A:o 3oi. iy:de punkten. R. o. Ad. antog den lill Ståndet ställda inbjudningen att förena sig i PresteSt:s beslut, i följe hvaraf den första voter:s-propos:n ansågs förlalla; den andra voter:s-propos:n godkändes. i8:de punkten. På begäran af Hr von Hartmansdorff, A u g., upplyste undert. Ridd.Secret., att ingen underrättelse ännu ankommit, huruvida BorgareSt. antagit den uti denna punkt till detsamma ställda inbjudning. Den 16 September c. m. 4a3 Hr von Hartmansdorff: Wig synes som kunde voteringen bär förfalla.
Stockholm den 28 juli 1822 Sedan Vi nu lyckligen anlänt till huvudstaden efter Vår resa i Konungariket Norge samt Västra delarna av Riket upphör den under Vår frånvaro tillförordnade regeringen. Stockholm den 28 juli 1822 CARL JOHAN Kungörelse angående upphävandet av det genom Kongl Kungörelsen den 30 april 1817 stadgade förbudet mot försäljning och förtäring av tillrett kaffe på källare, värdshus, spiskvarter, kaffehus, krogar och andra allmänna ställen, även vid marknader och auktioner i städer och på landet. Stockholm den 5 september 1822 På förekomna skäl har Vi funnit att Vi kan upphäva kaffeförbudet från 30 april 1817. Stockholm den 5 september 1822 Instruktion för Beklädnads Direktionen vid de indelta Infanteri Regementena. Stockholm den 11 juni 1822. För att få samstämmighet och ordning i behandling av ärenden som rör beklädnad vid infanteri regementena förordnas följande för dess direktioner: § 1 Vid varje infanteri regemente skall finnas en beklädnads direktion, bestående av landshövdingen i länet, regementets chef, två kaptener, samt två rotehållare. Kvartersmästaren skall var närvarande för att kunna lämna upplysningar. § 3 Direktionen sammanträder på ordförandes kallelse, så ofta ärendena fordra. Beslut får inte tas om inte ordföranden och minst 3 ledamöter är samlade. Ordföranden har utslagsröst. Alla anvisningar skall underskrivas av ordföraren och två ledamöter. § 4 Utan särskilt arvode biträder regementsauditören med att skriva protokoll och brev. § 5 Regementskvartersmästare skall motta alla beklädningsämnen och persedlar och under ersättningsansvar skydda dem från mal och annan skada, då de förvaras i reserv i trossbodar eller annan tjänlig lägenhet. § 6 I beklädnads direktionens förvaltning ingår i fredstid 1o Kongl Maj: ts årliga bidrag till munderingens underhåll med 1 / 6 för varje persedel, nämligen huvudbonad, halsduk, jacka, skärp, byxor, stövletter, linnebyxor, ett par skor, ett par strumpor samt en skjorta. 2: o Rotehållarens avgifter.
Proposition N:o 127. vill Kongl. Majit härmed i Nåder föreslå Rikets Ständer, att en årlig pension af Ett Tusen Riksdaler Riksmynt måtte henne tilläggas och på Allmänna Indragnings-staten uppföras. Handlingarne i detta ärende skola tillhandahållas det Utskott, till hvilket frågan, för närmare behandling, varder af Rikets Ständer öfverlemnad; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. Under Hans Majits Yår Allernådigste Konungs och Herres frånvaro, Dess tillförordnade Regering: CARL. C. E. Gunther. N. F. Wallensteen. A. F. N. Gyldenstolpe. II. W. Bredberg. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför den ander Hans Maj:t Konungens frånvaro i Nåder tillförordnade Regering å Stockholms Slott den 9 September 1851. Närvarande: Hans Kongl. Höghet KRONPRINSEN, Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-Ministern Gunther, samt Stats-Råden: Wallensteen och Grefve Gyldenstolpe. Expeditions-Chefen Bredberg uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Regeringens denna dag fattade beslut, uppsatt förslag till Nådig Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition N:o i 38. 15 Proposition, angående pension för framlidne f. d. Presidenten m. m. Friherre Jacob Cederströms enka. Detta förslag blef af Kongl. Regeringen gilladt; och skulle, i enlighet dermed, Nådig Proposition till Rikets Ständer aflåtas, sådan den finnes detta Protokoll bilagd. Ex protocollo, L. L. Fries. Mi o 128. Ank. till Exp.-Utsk. d. 20 Okt. 1857, kl. 5 e. m. KONGL. MAJ:TS A'Miga Proposition till Rikets Ständer, angående eftergift till förmän för Misterhults sockens fattigvård af kronans rätt till dana-arf efter Lena Hansdotter i Sandsholm; Gifven Stockholms Slott den 9 Oktober 1857.