Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härtill använder man billigt, grönaktigt glas, på hvilket man fäster teckningen med vax. Nu uppdrager man först teckningens konturer på glaset och begagnar dertill breda stålpennor och med terpentin förtunnad, svart lackfärg. Derpå stryker man med en bred pensel af gräfsvinshår en mycket jemnflytande och tunn blandning af någon mörk glasmålningsfärg öfver hela plattan, den s. k. skuggan, mot hvilken teckningens konturer godt framträda. Härefter ställer man glasplattan på ett staffli och börjar schattera, i det man med en spetsig liten träpinne raderar eller skrapar ut alla ljusa ställen ur täckfärgen, ty den väsendtligaste egendomligheten hos glasmåleriet är, att dess effekter alltid måste beräknas för genomfallande ljus. Den emot åskådaren vända sidan erhåller konturerna och medels de halfgenomskinliga, hårda skuggfärgerna de starkaste skuggorna, under det de ljusa partierna framställas på baksidan medels genomskinliga, milda färger och lackfärger. Vidare är kännedom nödvändig om den förändring, färgerna undergå vid bränningen. En färg, som efter bränningen blir blå, röd eller silfverglänsande, kan före den samma vara grå eller brun. Bränningen har hufvudsakligen till ändamål att insmälta mineralfärgerna i glasets yta, hvarigenom de flyta öfver i hvar andra och sedan verka synnerligen effektfullt. Bränningen sker i täckta ugnar vid träfyrning och kostar för en glasmålning på cirka / meter i qvadrat 40 öre. Omständligare och svårare äro de bilder, hvilka medels blyinfattningar sammansättas af mångfärgade glas; äfven på detta område erbjuder tidens mod endast ett upplifvande af tidigare, ofta så herrlig glasmålningskonst. Ofta använder man härvid den särskilda sorts glas, som redan i hyttan försetts med en färgad yta. Detta begagnas synnerligast, mången gång på förhand tillskuret, för större, likfärgade ytor, för tak, draperingar och väggar, då i hög grad glans, renhet och eld i färgen äro erforderliga. Önskar man ytterligare en schattering, önskar pålägga en andra färg, så måste ytan beläggas med asfaltfernissa och derefter åter afetsas.
Min Gud, hvad jag är orolig. Fly, medan det ännu är tid! Kom, kom! Man skall höra mig från denna balkong. (Han närmar sig dit; A. Löfvenstråle håller honom tillbaka med ena handen, under det han, bakom sig, hviftar till folket med den andra, hvarigenom oväsendet ännu ytterligare ökas. Då han slutligen släpper fram Riksrådet, och denne träder emot fönstret, springa rutorna, klingande, sönder. Riksrådet hastar åter fram på avantscenen.) Ers Excellens följer mitt råd? A. LÖFVENSTRÅLE. RIKSRÅDET. CONSTANS. A. LÖFVENSTRÅLE. CONSTÅNS. Begagnar sig af vår vagn? För min skull, för er dotters ... fly ... fly ... min far ... fly! En minister, som flyr ... faller. Och en minister, som fallit ... tillhör oppositionen. Han är vår. Kom, kom! CONSTANS. RIKSRÅDET. A. LÖFVENSTRÅLE (afsides). Välan! (B. Löfvenstråle framträder.) Dröj Ers Excellens. B. LÖFVENSTRÅLE. A. LÖFVENSTRÅLE (afsides). B. LÖFVENSTRÅLE (till Riksrådet). Äfven här mötas vi. Jag kom för sent, för att upptäcka för er och i tid afböja det skändliga bedrägeri, som här spelas. Ett tecken med denna hvita duk och oordningarne skola upphöra. (Han gör tecken från fönstret Oväsendet tystnar.) Jag känner deras öfverenskommelser. Den röda duken framkallar oljud, den hvita stillar det. LILJEBORG (afsides till A. Löfvenstråle). A. LÖFVENSTRÅLE (till Liljeborg). RIKSRÅDET (afsides). Vi äro förrådde. Förråd dig icke sjelf. Ah, jag återkommer som från en oredig dröm! Jag lemnar dig, för att vaka öfver ditt lugn. B.
Ehrenborgh har sagt, att sättet för reg.ärendernas beredning ej borde föriskrifvas, ulan öfverlemnas till Konungen, och att Uisk. derföre inskränkt sig till stadgandet, att upplysningar skola infordras från vederbörande embetsverk; men när jag eftersinna!', att constitutionen sjelf är en controll emellan folk och Regering, har jag ej särdeles skäl att tacka för TJlsk:s uteslutande af den här i fråga v ar conlrollen ur grundlagen och jag skulle äfven, med Frih. Ehrenborghs tillårtelse vilja sätta i tvifvelsmål, huruvida Utskrs mening någonsin varit att till Konungen öfverlemna, om någon Allra. Ärcndernas Beredning skall linnas e|ler icke; ty då borde en sådan mening hafva varit uttryckt. Hvad nu vidare kraftlösheten angår, torde det blifva nödigt att undersöka, om Regeringen verkligen blir stark derföre, att Beredningen borttages? Å ja, jag vill medgifva det, men tillika, att man öppnar vägen för despotismen. Beträffande derefter tryckfrihet ten, som äfven blifvit åberopad, har den värde talaren härvid så der temligen huggit yxan i sten, som man säger; ty jag behöfver blott erinra, att det finnes förbjudet att trycka Statsrådets prot., och om således föredraganden endast har att nedlägga skälen för sitt tillstyrkande i dessa prot., huru skall då tryckfriheten kunna verka, der den icke finnes. Det har äfven blifvit sagdt, att målens föredragning i Beredningen föranleder till tidsutdrägt, och den värde talaren har med en sjelfförsakelse, sorn bör värderas, erkänt, att lian, såsom statssecreterare, ofta förbigått Beredningen. Om så ar, kan jag blott beklaga det, emedan jag anser det vara illa gjort; men jag ser emedlertid häruti ett skäl för den värde talarens ifriga försvar af Utsk:s förslag. Jag skulle dock tro, att Nationen slädnät i större förbindelse hos Utsk., om det i stället föreslagit en förbättring af den befintliga inrättningen.
Ja, 300 kronor jämte » husrum och vedbrand » pr år är, hvad en småskollärarinna har att existera på. Tänk hela 81 öre om dagen! Det är ju storartadt eller hur? Och så mycket svårare blir det för den, som fått — genom uppfostran, skolgång eller dylikt — en vana att kläda sig, om ej som en dam af värld, dock som ett » bättre frun timmer ». Ja, en sak får man lära sig, och det är konsten att hushålla för att få det lilla kapitalet att räcka till äfven för toaletten, som, låt vara af enklaste slag, alltid kräfver sina styfrar. Problemet är verkligen ofta svårlöst, men skolan är också god. Så snart jag kom till insikt härom, försökte jag också att inrätta mig så förståndigt som möjligt. Och med tiden gick det, ty erfarenheten är en god läromästare. Jag får dock ej underlåta att nämna, att, hvad det dagliga brödet angår, det linnes en extra ordinarie inkomstkälla, hvilken likväl kan vara mycket olika gifvande på olika orter; på denna min första plats var den för mig ett godt bidrage 1 Jag kan dock ej med tystnad förbigå en kortare period af min vistelse på denna ort, under hvilken jag gjorde mindre angenäma iakttagelser rörande » folket » och dess bildningsgrad. Jag fick i uppdrag af » höga vederbörande » — skolrådet — att sätta i gång en ny skola, som var förlagd långt uppe i skogsbygden, och här voro förhållandena i många hänseenden helt andra. Skolan låg ganska isolerad, långt var det emellan gårdarne och folket var hvarken så sällskapligt eller så vänligt som på bygden. Jag hade svårt att vänja mig vid den dystra, ofta kusliga ensamheten, och dessutom iakttog jag till min ledsnad, att befolkningen var både rå och ohöflig. Ja, det hände till och med att ungdomarne funno ett nöje i att oroa mig genom att t. ex. nattetid » lefva röfvare » omkring min bostad, bulta på fönstren, skräna eller på annat sätt skrämma mig. Lyckligtvis blef denna min » förvisning » kort, och snart återvände jag till min gamla verkningskrets. På denna plats stannade jag några år, men » ombyte förnöjer », säger ju ett gammalt klassiskt ordspråk, och en vacker dag sökte och erhöll jag annan plats.
600 Den 21 November e. m. Denna hemställan bifölls. 20:o Ulsk:s förslag ali det anslag som för Elementar-läroverlten anvisas må i Staten upföras såsom bestämdt anslag. Gr. Mörner: K. M. har äskat detta anslag såsom ett reservationsanslag derföre, att det hittills haft denna egenskap, och om än R. St:r anvisat medel åt skolorna och dessas behof således blir fyldt, lärer väl detta icke hindra, att skollärare blifva sjuka, åldriga eller otjenstbara, då vikarier i deras ställe måste begagnas. Aflöningen till dessa har hittills utgått af detta anslag. Vidare hafva R. St:r till K. M. öfverlemnat, att af reservationerna på detta anslag bestrida kostnaden för upförandet af byggnader på de ställen der byggnadskassorna dertill icke lemna tillgång. l)å nu på så mångå ställen skola inrättas nya undervisningsverk, är det väl nödigt att ega medel till detta ändamål, och af alla dessa skäl har K. M. föreslagit att anslaget må blifva ett reservations-auslag, hvilket jag äfven nu yrkar. Gr. Lagerbjelke:. Uti vår RiksStat finnas 3 slags anslag. De förmånligaste för Regeringen äro förslags-anslagen. Dessa bestämmas visserligen till ett visst belopp, men meningen är, att så mycket penningar får användas som för det bestämda ändamålet är behöfligt. Om således för ett visst ändamål R. St:r anvisat åt K. M. ett förslags-anslag af 100.000 Rdr, men det erfordras 100,000 Rdr, så får dessa 100,000 Rdr användas, men upkomtna besparingar på detta anslag får Regeringen icke använda dem utan de skola öfverlemnas till Riksg:sKont. Det minst fördelaktiga anslaget för Regeringen är reservations-anslaget. Av ett sådant bestämdt till 100,000 Rdr, så får detsamma icke öfverskridas, och om besparingar upstå, få de användas endast till det ändamål, hvartill anslaget är beviljadt. Det 3:dje slaget af anslag är de vanliga anslagen.
En ny nationalvälmåga danas, och Slaten skall uti nya skattebidrag snart finna ersättning för de uppoffringar, hvilka nu erfordras. stockholm, tryckt i MAttm-ARnsKA Boktryckeriet, lgig, Statssamt Oec.-Utsk. Uti. N:o 98. t N:o p8. Ankom till Exp. Utsk. d. 10 Nor 1819, Utlåtande* angående en jemnare fördel11 ing af1 Roteringsbesväret vid Vesterbottens Regemente. Under anmälan derom, att den af Rikets Högloflige Ständer, senast vid 1823 ars Riksmöte, hos Kongl. Majit förnyade Underdåniga anhållan, om én af omständigheterne länge påkallad jemkning och lindring i Roteringen inom Vesterbottens Regemente, ännu icke blifvit till verkställighet i Nåder befordrad, har RiksdagsFullmägtigen från Nori bottens Län jjohan 'Jacob Rutberg, med hvilken Fiillmägtige från samma Län Lärs Nilsson och Fale Burman samt Fiillmägtige från Vesterbottens Län Lars Bygdén och B. P. Lundstrom sig förenat* anhållit att, då det vore en orättvisa, att de skattiagde men oroterade Hemman, hvilka borde i ständig Rotering ingå, i stället att Uppfylla sin verkliga skyldighet till förstärkande af de gamla Rotarne, få till Stats-Verket Rotefrihetsafgift erlägga, Rikets Högloflige Ständer ville hos Kgl. Majit förnya deras underdåniga anhållan “om slut “på det oberäkneliga dröjsmålet och om ären“dets skyndsamma behandling i det skick som “förefinnes11; och har Motionairen derjemte be BiA. eill R. St. N:o 98. gärt, “att den till Staten redan influtna Rote“frihets-afgiften må till Rotehållarne utbeta“las, såsom bidragande till ersättning för deras “under tiden öfvergångna lidande."
Jag hemställer derföre, om det vid detta tillfälle är lämpeligt att nu upptaga till öfverläggning den allmänna frågan, om straffränta å Discont-lån skall äga rum eller ej Inskränkes den tili 2 procent för året, för att betänka omkostnader, tror jag att mången gäldenär kunde vara mera belåten erlägga den för en korrt tid, under det han bereder tillfälle och medel till en omsättning, och dervid nödgas Öfverskrida den rätta förfallotiden , än att genast emottaga lagsökning och blifva för bysättning blottställd; men denna fråga är särskild väckt och till BaneoUtskottet remitterad: Efter all anledning bör man kunna föreställa sig att den hinner till afgörande inom den 1 Julii: Då är dessmindre liindei’ för handen att tillämpa Riksens Ständers beslut äfven till liqvidationerna i FilialDisconterne, som Reglementet, hvilket i alla fall under tiden måste följas, äfven i denne del redan innehåller en lämpelig föreskrift. En annan värd Ledamot Herr Friherre Åkerhjelm, har erindrat att aldra puneten uti Utskottens förslag, der det heter att ”0// till omsått ningsclagen förfallen öfver ränt a skulle inbetalas, synes stå i någon motsägelse med 9 puneten, der det heter: ”att öfverrdntan skulle upphora från deri dag Riksens Stander i ämnet fattat deras beslut, och till den I Den 5 Martii, i Julii. Det må vara möjligt att någon anledning till (Jenna erinran förefinnes, ehuru det vill falla nog klart, att ett positift beviljadt undantag från en sådan öfverräntas erläggande, under en bestämd termin, skäligen borde undanrödja all tvekan om en sådan, det oagtadt, i följd af det generella stadgandet i s;dra puncten skulle beräknas oph uttagas; ty en öfyerränta sorn, enligt specielt 'stadgande icke får äga rum, kan ej eller någonsin blifva förfallen att utgå.
Uppå derom af mig gjord underdånig framställning, behagade Eders Maj:t vid sistförflutna Riksdag i nåder föreslå Rikets Ständer, att i öfverensstämmelse med hvad vid nästförutgångna två Riksdagar blifvit äskadt och af Rikets Ständer beviljadt, samt på i öfrigt anförde skäl, dels ett belopp af 479,200 Riksdaler Riksmynt, motsvarande i det närmaste tolf sjuttondelar af hela den summa, som till Utrikes-Departementet från de Förenade Rikena utgått, måtte uppföras att jemväl under då instundande Statsreglerings-period från Svenska Statsverket till nämnda Departement utbetalas, dels ock af detta belopp, hvaraf utgått till Departements-Chefen, Statsministern för Utrikes ärendena R:dr R:mt 24,000, för Departementets Expedition » 25,500, » Ministerstaten » 359,700, » Skrifmaterialier och expenser samt extra utgifter » » 70,000, Summa R:dr R:mt 479,200, Bil. till B. St. Bil. 2 till Kongl. Majds Nåd. Proposition om Statsverket 1865. sistnämnda båda anslag under samma tid fortfarande måtte, utan hinder af fördelningen i dessa utgiftstitlar eller inskränkning till något visst år, få användas till att fylla möjligen uppkommande brist å någon af dessa titlar, samt att de i Utrikes-Departementets räkenskaper uppförde expektanslöner, godtgörelser för tillfälliga uppdrag, reseoch kurirkostnader samt Beskickningarnes extra utgifter måtte få på det sätt redovisas, att behöriga qvittenser af de personer, hvilka från Utrikes-Departementets Kameral-afdelning emottagit medel för berörda ändamål, anses vara såsom verifikationer tillfyllestgörande, äfvensom att af de under UtrikesDepartementets förvaltning ställda medel årligen till hemliga utgifter, emot redovisning endast inför Eders Maj:t, måtte få användas en summa af högst 34,000 Riksdaler, hvaraf, enligt den antagna proportionsgrunden, 24,000 Riksdaler skulle utgöra Sveriges bidrag till dessa utgifter.
Och, som det icke undfallit Kongl. Maj:t, huruledes betänkliga hinder och svårigheter, ej mindre i afseende på vederbörandes derunder beroende rätt, än å en oundviklig tidsutdrägt, mötte den af behofret påkallade regleringen af städernes Båtsmanshåll,om densamma skulle företagas i den ordning och på det sätt RiketsStänder i underdånighet föreslagit; men deremot det af de förvaltande Verken framställde förslag, i Kongl. Maj:ts tanka, icke allenast vöre på naturligbillighet och rätt grundad t, utan; ock i verkställigheten lättare att utföra, och således inom en kortare tid ledande lill det åsyftade resultatet, ville Kongl. Maj:t till Rikets' Ständer öfverlemna det förnyade förslag till ifrågavarande reglering, de förvaltande Verken afgifvit, med Nådigt tillkännagifvande, det Kongl. Maj:t, för Sin del, fann delsamma böra för regleringen lagas lill grund, och att sålunda, i händelse förslaget äfven vunne Rikets Ständers bifall, Kongl. Maj:t derom förväntade deras underdåniga svar, för att sedermera verkställigheten deraf i Nåder befordra. Beträffande åter frågan om interims-reglering af städernes Båtsmanshåll, ansåg Kongl. Majft densamma; så mycket hellre för det närvarande höra förfalla, sorn, enär den lindring, vissa städer i enlighet dermed kunde komma att vederfaras, icke kunde eller borde hvälfvas på andra städer, innan fullständigt utredt blifvit, hvad tillökning i nu dragande Båtsmanshåll de kunde och borde vidkännas, densamma alltså icke kunde ega rum, utan. förminskning i den, såsom Stats-intrad påräknade inkomsten af städernes vaeance-afgift, samt, i allt fall, i händelse al Rikets Ständers antagande af Collegiernes afgifne förslag till definitiv jemkning i städernes Båtsmanshåll, icke serdeles på tiden kunde utdraga, innan den hunne till slut befordras, och således den lindring, sorn vissa städer derigenom bereddes; kunde deni tillgodokomma..
174 ledning hvaraf Stats-Contoret, med erkännande af principens riktighet, får göra den erinran att för ifrågavarande fall någon anticipation på medel, de der för ett kommande års behof varit anslagne, så mycket mindre kommit eller ens kunnat komma i fråga, som ingen del af StatsVerkets inkomster ingår förr, än under det år till hvars utgifter de äro påräknade, men väl till betydlig del det påföljande året; hvadan det omvända förhållande härmed inträffar, alt Stats-Verkets uti RiksStaten uppförde utgifter icke kunna för det löpande året till fullo bestridas annorlunda än att en del deraf måste derunder af under händer varande medel anliciperas för att ersättas af dertill beräknade tillgångar för året, som likväl icke inflyta förr än långt inpå det följande. I anseende dertill att nu mera aflidne Öfver-Commissarien i KammarRätten, Krigs-Rådet C. U. Widegren blifvit, till följd af Eders Kongl. Majrts Nådiga Bref den 9 Maj i835, vid erhållet Nådigt afsked, efter uppnådde lefnadsoch tjensteår enligt författningarne, förflyttad å Allmänna Indragnings-Staten, med åtnjutande såsom pension af hela det belopp, 1600 R:dr, med derunder beräknad spanmål, Widegren innehaft på KammarRättens nya, af Rikets Ständer icke godkända Stat, har det synts R«- visorerne, som Rikets Ständer, då de medgifvit, att Embetsoch Tjenstemän, efter en viss uppnådd ålder, vid afskedstagande äga att å Allmänna Indragnings-Staten åtnjuta deras innehafde folia lön såsom pension, förutsatt, att beloppet af den lön, hvilken under sådane vilkor hnge såsom pension uppbäras, skulle öfverensstämma med af Rikets Ständer godkänd Stat.
Smedberg från Elfsborgs län, som, med förmälan att omförmälda författnings-stadgande att de båda eller liera församlingar, 0111 sammanbyggnad af hvilkas kyrkor fråga blifvit väckt, måste härom gemensamt rösta och beslutet bestämmas efter socknarncs sammanlagda pluralitet, innefattade en orättvisa, enär härigenom ofta inträffade att den större socknen, emot den mindres vilja tvingade den sednare till byggnad af gemensam kyrka, till förekommande af sådant tvång, hemställt att ifrågavarande författning måtte i så måtto ändras, att vid uppkommen fråga 0111 sammanbyggnad af särskilda socknars kyrkor pluraliteten af rösterna inom hvarje socken mätte afgöra frågan och följaktligen att, 0111 de liesta rösterna inom endera socknen afsloge densamma, frågan måtte anses hafva förfallit. Innan Utskottet går att öfver omförmälda till dess handläggning remmitterade motioner sig yttra, anser sig Utskottet böra meddela att Kongl. Kungörelsen den 19 Juni 1830, till hviken motionärerne, hvar i sin framställning hänvisat, innehåller, bland annat, angående behandlingssättet och vilkoren för kyrkors sammanbyggnad, den föreskrift, att vid laga utlyst visitation och sockenstämma BijBih. till R. St.
192 §, angående den föire Justitie-ombudsmannen, Kammar-rådet S. L. Theorell till erkända pension, innehåller Rikets Ständer» härom, enligt Förstärkta StatsUtskottets Memorial N:o 272. fattade beslul. 193 §, angående atlöningen för Sekreteraren hos Bonde-ståndets Kansli-direktion, är likalydande med 164 § i 1854 års Reglemente. 194 §, angående ersättningen af uppkomna brister i statsinkomsternas uti Riks-staten beräknade belopp, innehåller, jemte samma stadgande, som nuvarande Reglementes 166 §, ett tillägg, hvarigenom Kongl. Stals-kontoret, derest Riksgälds-kontorel, sä snart det visar sig, att stats-inkomsterna öfverstiga det beräknade beloppet, får emottaga härigenom uppkomna ölverskottsmedel, berättigas alt, i händelse af behof, deremot från Riksgälds-kontorel erhålla ersättning vid inträffande brister, oaktadt dessas slutliga belopp icke är genom afslutad riks-hufvudhok bestämdt. StatsUtksottets Memorial N:o 284. 3 195 §, angående Riksgälds-kontorets ersältnings-skyldighet för bristerna i förslags anslagen, eger hufvudsakligen mahanda lydelse, sorn hittills gällande Reglementes 167 §, och innefattar en derjemte tillagd förteckning å alla förslagsanslag, som i den under innevarande Riksdag upprättade Riks-stat finnas upptagna. 196 §, angående forsellöns-ersällning till innehafvare af indelta hemmans-räntor samt tionde, är lika lydande med 169 § i 1854 års Reglemente. 197 §, angående lösen för den åt indelta Arméens korporaler samt soldaterna vid Södermanlands regemente anslagna lönings-spanmål, grundar sig på Rikets Sländers beslut genom bifall till hvad Stats—Utskottet Iillstvrkt i Utlåtandet N:o 153.
Att den som löser Krono-Hemman till Skatte bör i Centonal erlägga 6 procent af SkatteKöpesti. lingen; dock med undantag ej allenast af de till Båtsmans - Indelningen i Blekinge och Söder, möre anslagne Hemman, som redan stola till Ami, raliksltts Krigsmaris-Castan erlägga en flik afgift i alla Ordens grader Till Commendeur Till Riddare utan IDen 14 Zebruarn - 659 utan ock atla andre Hemman som en dylik afgift förut ätföljer. 7:0 Att dä Bewillnings-rätt erhälles ä Kronohemman en afgift mä stadgas af 2 R:d. för ett halst mantal och i proportion derefter för mindre Hemmansdelar hwilka af tillträdaren bör erläggas. 8:v Tror Stats - Utskottet att någon afgift till denna Inrättning äfwen bör kunna päläggas dem som winna burskap i Städerne, och förestäs i detta afseende, att den som erhäller burskap utom handtverk, bör i Städerne af Zlle Classen erläggas i6ss. som ökes med 8 ss. inom hwar Class, sä akt de af första kommer a» betalas 1 R:d. Dä Burskap winnes inom Handtwerk förestäs en afgift till hälften emot hwad för de förre blifwil tillstyrkt, men uti Stockholm och Götheborg dubbelt emot den som för första Classen belöper. Som ändamälet med hwad nu blifwit tillstyrkt, icke är alt öka ArmLens Pensions-Cassas inkomster, har Stats-Utskotket stokat hemställa, att den andel som är tillstagen Armens Pensions Cassa icke ina beräknas af de nu förestagne afgifter och tillökningar uti Wadstena Krigsmanshus-Cassas inkomster.
Dom, beslutad af öfriga fvra Ledamöter, hvari förklaras, att ehuru två af de utmätningssökande icke funnes hafva lagligen fullföljt anhållan om inteckningssäkerhet uti den ifrågavarande fastigheten för deras fordringar; likväl då samma fastighet blifvit för berörde fordringar utmätt och försåld genom oflentlig auktion, deröfver någon klagan ej blifvit förd; fastställdes det slut, hvaruti Hofrätten stadnat. Om frågan härmed är besvarad; hvad var då frågan? Om för att gilla auktionen och köpeskillingsliqv iden, det endast gällde att veta, huruvida oklandrad utmätning och auktion försiggått; då förekom här till pröfning ej annan talan, än som äger rum i en vanlig tvist om utmätnings rigtighet och försäljningens bestånd. Men något annat, måtte det hafva varit, som skulle bär afgöras. Borde gäldenären rätteligen anses såsom stadd i konkurs;, så kunde, emot borgenärers (eller deras ombud Sysslomannens) bestridande, hans egendom icke för andra borgenärers kraf utmätningsvis tillgripas; och huru långt utmätningsförrättningen än fortskridit; så kunde den dock icke afslutas, efter det konkursen yppat sig och borgenärer protesterat. Ty konkurslagen bjuder i 9 §, att sedan konkurs är börjad, utsökningsmål hvarken må emot gäldenären upptagas, eller, ,om de vid konkursens början äro anhängiga, 15 hos K. Bfhde fortsättas, utan skall dess befattning med dem upphöra. Nu var utsökningsmålet ju ännu hos K. Bfhde anhängigt, emedan auktionsliqviden ännu återstod. Således, i fall konkurs var för hand, borde K. Blhdes befattning med' utsökningsmålei upphöra. Om utmätning och försäljning skett obehörigen, i okunnighet om konkursen; så fick ej derföre köpeskillingsliqviden lika obehörigen försiggå, sedan man kände konkursens tillvarelse och andra borgenärers anspråk var anmält. Hvad sorn i saken måste pröfvas, är således frågan, huruvida konkurs var för hand eller ej. Kan denna fråga mod nej besvaras; utan tvifvel hade då i domen bordt uttalas ett sådant svar.