Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det enda medel Commitkecn för dessa ändarnäl ägde rätt att jemte nämnde brefwäxling anmanda, skulle blifwa att ärligen eller oftare ukgifwa sina samlingar, och det skulle bero af CommitteenS egna Ledamöters godtfinnande, om de sjelfwe wille närmare utwcckla och upplysa de ämnen som deruti innehöllvs. Korteligen: Committöen skulle wäcka ben allmänna eftertanka^, att sysslosätta sig med nyttiga medborgerliga kunskaper och upptäckter, samt sprida och allmängöra bem; den skulle bluma en möjeligcn ganska nyttig, alldrig stabklig, förenings-punct, wid -wilken sådana - 4773 Den Zo October. dana kunskaper samlades för att sä mycket wiftare bland nationen utgä. Härwid skall man mä hända anmärka, att de hlstwudsakcliga ändamäl, hwarlill Committecn pä förenämnde sätt skulle medwcrka, uppfyllas genom Tryckfrihet och de critiska försök, som i följe deraf icke skola Meblifwa; men ofta finnes uti en skrift en duglig tan» ka, en nyttig upptäckt ibland en mängd Utan wärde: och huru mänga Lärare kunna utleta de förra bland de senare? Huru mänga äga wäl tillfälle att förskaffa fig och läsa alla skrifter, sorn urkomma, dä deremot Committeens tryckta samlingar, om de finge werkeiigt tvärve, begärligt och med nytta skulle läsaS; om de äter föiföllo, likasom de handlingar, hwilka (korporationer stundom utgifwit sä skulle dt undergä Vestas öde att icke läsaS. Den ukwidgning af Tryckfrihets - CommittecnS göromäl som jag haft äran föreslä, skulle blttiva sä mycket mera nyttig, som den huswudsakcligen instämmer med den skyldighet, hmilken uti IOO § Regecings-Formen är Justitiä-Ombudsmannen föreskriswcn, akt anmärka Lagars och Författningars brister och vppgifkva Fdrflag till deras förbättring.
Hvad den första anmärkmn angår, hafva de värde anmärkarne förbisett att garantien endast gäller en bestämd summa oell att således om Regeringen väljer en annan punkt än Köping, Regeringen i alla fall icke kan disponera någon större summa än om bänan ginge lill Köping och alt således ökade kostnader icke Den 27 Augusti c. m. 453 Autina ådragas Slaten. Hvad åter angår den andra anmärknm, eller den att Regeringen skulle kunna draga banan t. ex. ända till Stockholm, så skulle jag högeligen lyckönska Regeringen och Ständerna om Regeringen hade förmåga alt anlägga banan ända fram till Stockholm, för samma kostnad som var afsedd alt sträcka den endast till Köping. Slutligen har Utsk. sagt, att den sista lid inom hvilken bolaget skulle kunna bilda sig med rättighet att komma i åtnjutande af den nu föreslagna garantien vore 1852 års slut, inom hvilken tid anläggningen af banan jemväl borde vara påbörjad. Det torde emedlertid vara omöjligt att ett bolag bildar sig och börjar arbetet på en och samma dag, hvaraf följden att bibehålla delta stadgande blir den, att man icke i sjelfva verket lemnar så lång tid för bolaget att bilda sig, som man sagt, ty om bolaget skulle börja arbetet innan 1852 års slut, så mäste del i sjelfva verket bilda sig under sommaren 1852. Gr. Hamiltons förslag har sålunda i alla afseenden företräde framför Utsk:s och anhåller jag vördsamt om Hr Friluns o. Landlmms propos. till bifall å detsamma. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Min mening om Ulsk:s förslag har jag nedlagt i reservationen. Hr Prytz har mot detsamma gjort några anmärkmr, hvilka jag torde få uptaga lill be svarande. Den första anmärkmn, att jag skulle hafva ansett de 10 millionerna, som här möjligen kunna komma ifråga, vara bortkastade, innefattar ett misstag af meningen uti de ordalag jag begagnat i reservationen. Jag har visst icke ansett dem bortkastade, men har deremot trott, att när man börjar ett stort företag, som kostar mycket penningar, borde man afse hvad produkt som blir af denna kostnad samt jemföra produkten med kostnaden, och i detta afseende har jag ansett förslaget icke vara tillfredsställande.
Sr6 ingång, »vifabe ftg få* lebe? en ^Silning i fonben m. m. af 3t:br2i,5n: 43. g. och har »nan förhoppning att benna fonb Fouimer att ijfaé meb »ooo 9F:br, forn aflebna £>entoifelle Jerman, genom ännu icfe laga Fraft ^3en|ton?*belopp hör påräfna? att fullt utgå, och bel? begutom imber året teilan aflibit en Sommiéfarie och en .Sammaröräng, bivilFa? efterlemnabe Snfor äro till ^enftoncr berättigabe; och bå ben bärroib uppfommanbe brift Svårligen fan fylla?, ont äfiven Saga litt ivaranbe årliga, nog brpga hibrag meb hälften, I^voilfet bocf, tvib ben etta fFilba (läUniitg, hvaruti många af bent ftg befinna, h»var Snär härjemte tage? i betraftanbe, att allt flera fivårigheter yppa ftg »vib utlåning af Sagan? gonber, meb behörig fäferhet emot fep procent, få att, genom lägre ränta, en icfe ringa minffniitg i 3nFont(lerne fnart nog lärer inträffa, och att en flor bel af i Sagan beltaganbe gjenfleinän? ålber och fjunighet gifiva afl anlebning befa* LVII1 @tatS*UtffoftetS ra, att spenftonerneS antal fnarare femmer att betpbligt öfaS, än i någon mån minfFaS, famt att beffc, tnpilfa nu utgå meb I af ben ajfibneS i lifStibeit innetjafba
Föredrogos ånyo och remitterades till Stals-Utskottel följande den 19 dennes bordlagda motioner: l:o Af Kontrakts-Prosten Landgren, om stats-anslag till polisens förstärkande å orter, der behof deraf göres; 2:o Af Prosten Söderberg, om förökad lön till Musik-Direktörer vid Elementar-läroverk; 5:o Af Doktor Björkman, om skattefrihet för prestebohl, i enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer den 29 November 1817; 4:o Af Doktor Nordlander, om understöd af allmänna medel till Serafimer-Ordens-Lasarettet ^Stockholm. S. D. Föredrogos ånyo och remitterades till Lag-Utskottet följande den 19 dennes bordlagda motioner: l:o Af Kontrakts-Prosten Landgren, med förslag till ny lagstiftning för kyrkotuktens upprätthållande jemte de i anledning deraf i Ståndet afgifna yttranden; och 2:o Af Doktor Björkman, om med behörigen fastställde reglementen försedde Socken-magasiners förmånsrätt lika med eller näst efter kronan. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Sammansatt Statsoch Eko nomi-Utskott en af Kyrkoherden Otterström den 19 dennes väckt motion, om upphäfvande af hittills varande Folkskolelärare-seminarii-inrättning och om organisation af en ny sådan; jemte de i anledning deraf afgifna yttranden. S. I). Föredrogs ånyo och remitterades till Allmänna Besvärsoch Eko nomi-Ulskottel en af Biskop Björck den 19 dennes väckt motion, beträffande Folkskoleväsendets förändrade organisation, jemte de i anledning deraf i Ståndet afgifne yttranden. S. D. Föredrogos ånyo och remitterades till Bevillnings-Utskottet följande af Doktor Sandberg den 19 dennes väckta motioner: 48 Prot.-Utdrag den 22 november i856. l:o Om förhöjning af bränvins-tillverkningsskatten till 24 sk. Banko eller 75 öre Riksmynt för hvarje kanna; och 2:o
Att ersättningen för tolagen vid en stigande tulluppbörd åter skulle oskäligt höjas derigenom, att i tulluppbördcn äfven inginge de fordna särskilda afgifterna, är ett påstående, som tillräckligt vederläggcs af det kända förhållandet, att tolagen, efter nu stadgade grunder, öfverhufvud uppgår till mera än 8 procent af tulluppbörden och följaktligen skulle, om regleringen förkastas, fortfarande utgöra en så betydlig beskattning å den utländska i allmänhet stigande varutrafiken, då deremot, enligt förslaget, denna beskattning uppginge till en vida lägre procent. Till hvilka stegrade anspråk hvarje uppskof med regleringens genomförande måste leda, finner man ock vid jemförelse af Kongl. Maj:ts Propositioner vid 1844 års och innevarande riksdagar. I den förra upptogs toiagsersättningen till 370,200 Riksdaler, i den sednare lill 543,820 Riksdaler, såsom ett medium af uppbörden åren 1853—1855, men redan sistnämnde år uppgick städernas tolagsinkomst till 645,342 Riksdaler 33 skillingar saint är 1856, efter all sannolikhet, till mera än 800,000 Riksdaler, allt Banko. Om också förhållandet under sistnämnde år må antagas för tillfälligt, lider det likväl icke något tvifvel, att tola-suppbörden hädanefter sällan skulle komma att understiga hvad den utgjorde år 1855. När nu, delta oaktadt, stapelstädernas representanter genom Borgare-Ståndet godkänt den i financielt hänseende för städerna visserligen mindre fördelaktiga tolagsregleringen, torde deraf kunna slutas till en allmännare stadgad öfvertygelse, alt denna reglering för handelns naturliga utveckling och förordnandet af tull-lagstiftningen eger företräden, vida öfvervägande den financiela förlust, som städerna derigenom underkasta sig.“
Stad uppkomna kostnad 821 Stats-Utskottets Betänkanden. till hälften mot dess bevillnings-afgifter, och synes så mycket mindre böra betunga Staden, som ändamålet af denna "Vakthållning är allmänt, för Staden helt fremmande, och äfven derigenom nog betungande och förskräckande, att Staden derigenom i sitt granskap finner en samling af brottslingar, och deraf röner många vådeliga följder för dess säkerhet och en betydlig minskning i dess trefnad. Jag kan således icke annat, än anse Staden berättigad att erhålla ersättning för denna Inqvartering, om skyldigheten att den bibehålla skulle för Inrättningen anses nödvändig. Man kan visserligen anse detta ämne mindre betydligt, men det bör dock icke blott derföre sakna ett rättvist afseende, för att bereda en billig förändring och lindring af en börda, utan förhållande med styrkan att den bära.” Med hvad Herr Lagmannen sålunda yttrade, instämde äfven Herr Commerce-Rådet Santesson. Ut supra. Ex Protocollo V.
Medium af de åren 1838— 1842 influtna arrendemedel har utgjort i penningar 32,277 R:dr och i spanmål 13,615 tunnor; men då, efter hvad den Kongl. Propositionen antyder, de i penningar utgående arrendebelopp under berörda fem år successivt minskats, hvaremot spanmålsqvantiteten årligen undergått tillökning, har nämnda medelberäkning icke blifvit lagd till grund vid denna inkomsttitels bestämmande, hvarvid åter, på sätt E. K. M. i Nåder föreslagit, förhållandet år 1842 lämpligen utgjort ledning; och äro alltså i Riks-Staten uppförda: Penningar . 23,000: Spanmål 14,500 tunnor, a 6 R:dr 87,000: 6;o Siljvertionde, Myntarelön och Slagskatt. Denna inkomst, hvilken vid 1841 års Statsreglering upptogs till 9,000 R:dr, har, i närmaste likhet med det under åren 1838—1843 i medeltal influtna belopp, blifvit utförd till 634,170: 120,000: 4,800: 110,000: 10,000: Expcditioiis-lJtskottets Förslag till und. Skri/velsej IV.o 204• 55j 7:o Koppar-räntan beräknades vid senaste Statsreglering till 300 Skp:d gar-koppar å 133-| R;dr, eller 40,000 R:dr. Under åren 1838—1842 har denna ränta i medeltal utgjort 280 Skj:i koppar och försäljningspriset 39,255 R:dr; varande berörde inkorust-lilel uti E. K. M:s Nådiga Proposition upptagen till 280 Skp:d å 130 R:dr; men då de å ifrågavarande artikel i handeln allmänt gångbara priser under de sista åren icke öfverstigit 122 R:dr per Skp:d, hafva Rikets Ständer ansett det i
Lag samma vare, om han, der lof vägradt blifvit, ej ställer sig till efterrättelse hvad Konungen om gåfvan eller förläningen förordnar. 13 §. Embetsman, som uppsåtligen å annan lägger eller af honom uttager annan eller högre skatt, tull eller annan allmän utskyld, än beviljad och påbuden är, eller utfordrar hvad han vet af skatt, tull eller utskyld redan guldet vara, varde afsatt. Gör han det för egen fördel; då skall han dessutom till straffarbete på högst fyra år dömas. 14 §. Gör embetsman uppsåtligen orätt genom afkortning, vid bestämmande eller uppbörd af skatt, lull eller annan allmän utskyld; straffes med mistning af embete eller böter. Gör han det för egen fördel; då skall han till afsättning och straffarbete på högst fyra år dömas. 13 §. Tillgriper och förskingrar embetsman penningar eller annat, vare sig Statens eller annans tillhörighet, som han i kraft af sitt embete till förvarande, förvaltning, eller redovisning emottagit; varde afsatt, och dömes dessutom till straffarbete på högst fyra år. Gitter han det förskingrade genast ersätta, eller sådan säkerhet derföre ställa, att någon skada af tillgreppet ej komma kan; då må han sitt brott med embetets mistning försona. Bih. till B. St. Har embetsman, som i 15 § omtalas, genom falska räkenskaper eller böcker sökt dölja sitt tillgrepp, såsom att han uteslutit influtna medel, eller upptagit dem såsom restantier, eller å räkning uppfört utbetalningar, som icke skett, eller liar han, till bristens döljande, undanskaffat handlingar, företett oriktiga verifikationer, eller föröfvat annat sådant bedrägeri; varde, ändå att lian det förskingrade ersätter eller säkerhet derföre ställer, dömd till afsättning och straffarbete från sex till och med tio år 17 §. Lånar förman af underordnad embetsman veterligen sådana medel, som honom å embetets vägnar anförtrodde äro; straffes, om skada deraf kom, med afsättning, och i annat fall, med mistning af embete.
Ibbs socken å Hven utgående arbetsskyldighet, i följd af de dermed tid efter annan skedda regleringar och deribland arbelsskyldighetens utförande i vissa dagsverken, hvilka lösas med penningar efter markegång, blifvit större, än den ursprunggen varit, än ock att omförmälda hemman nu få vidkännas på det bela högre skatter och besvär, än närmast belägna hemman å fasta landet af lika mantal och beskaffenhet; och Kongl. Majit anser vid sådant förhållande med rättvisa och billighet desto heldre öfverensstämma , att lindring i utgörandet af omförmälda dagsverksskyldighet varder de skattdragande beredd , som det, i följd af hemmanens å 011 Hven inskränktare egorymd och afskiljda läge, måste antagas, att landtmannanäringen derstädes är i saknad af flera fördelar, hvilka för dess idkare å fasta landet äro att påräkna. Kongl'.
Jag är öfvertyga!, att både hos bättre och s. k. sämre bildade lefver i botten af deras hjertan en djup och innerlig känsla äf sabbatens betydelse, och jag tror icke, att de äro många, åtminstone allvarligt och fosterländskt sinnade män, sorn vilja upoffra sin tro, för att. bereda jernvägartie en påräknad, men i allt fäll ganska problematisk vinst. Jag tror icke, att mången Svensk man är så' sinnad, att häll med full öfvertygelse skulle mottaga till grund för sina åtgöranden de skäl, som Utsk:t här anfört. Vidare 1) e n 14 Mara f. m. säger Utsk:t, sedan det redogjort för de verkningar, som den förmenta strängheten i afs:de på sabbatslagarne framkallat i England: »Huru mycket större motstånd, huru mycken större bitterhet skulle ej dessa åtgärder framkalla bos oss, der man vant sig vid större frihet i dessa hänseenden, och der böjelsen att motsätta sig de underordnade polismyndigheternas åtgärder måhända ej är främmande för nationallynne!.». Ja, den delen af framställningen, nemi. att lusten att motsätta sig lagar är beklagligen ganska stor bos oss, är en sanning; men att denna sanning skulle vara ett skäl att hylla detta nationela okynne, det finner jag alldeles icke. Men deremot känner jag af erfarenhet, att om det i allmänhet ligger i nationallynne! en lust att satta sig mot den underordnade polismakten, så är det desto mera äfventyrlig! att lemna tillfälle för denna lust att utveckla sig å landsbygden, der den inskränkta polispersonalen gör det nära omöjligt att förekomma och beifra lagöfverträdelser. Huru roan under nämnde förhållanden skall kunna lyckas hålla till ordning dessa obändiga medborgare, det är en upgift, som Ut.sk:t hade bordt ansett sig förbundet att lösa. I)å jag tänker, att t. ex. på vägen mellan Stockholm och Södertelge äro tvenne stationer; att dessa stationer ligga inom en och samma polistjenstemans område, och att. denne alltså skulle bevaka dem båda, huru skall denne enda polisman kunna fullgöra en sådan pligt?
Gär Konungen i Fält, eller till atlägsnarc inrikes orter eller till Konungariket Norrige reser, förordne Tre Ledamöter af Slats-rädet, under den ordförande, som Han, antingen ibland Prinsar af sitt Hus eller ibland Stats-rädets Ledamöter, särskildt nämner, att föra Regeringen i de mai, Konungen föreskrifver. Med de mål, Konungen då Sjelf afgör, lorhålles på det sätt, som 8 § stadgar. Hvad nu om Konung sagdt är, gälle ock i afseende på Regenten, då Riks-styrelsen af Honom ulöfvas. § 51. I de fall, då Konungen, eller Regenten eller Regeringen sammankallar Riksens Ständer, iästslälles tiden lill Riksdagens begynnelse eller tretionde och inom femtionde dagen från den, då Kallelsen blifvit uti Hufvudstadens kyrkor kungjord. § 91. I den händelse 39 § omtalar, all Konungen efter företagen resa utöfver Tolf månader ur Riket blifver, sammankalle Regenten eller Regeringen, genom öppet Påbud, Riksens Ständer till allmän Riksdag, och läte Kallelsen inom Femton dagar eiler berörde tids förlopp uti Hufudstadens Kyrkor samt skyndsamligen i de öfriga delar af Riket kungöra. Sedan Konungen derom underrättad blifvit, men Han ändock icke till Riket återkommit, tage Riksens Ständer, jemte Norriges Storthing, i öfverensstämmelse med Riks-akten, den författning om Rikets styrelse, hvilken de nyttigast finna. § 93. Då Konung dör och Thronföljaren ännu omyndig är, utfärde Regeringen Kallelse å Rikets Ständer, hvilken kallelse inom Femton dagar efter Konungens död skall i Hufvudstadens Kyrkor och vidare i Riket kungöras. Riksens ,Ständer ege, gemensamt med Norriges Storthing, i den ordning Riks-akten bestämmer, att utan afseende på något den aflidne Konungens Testamente, angående Riks-stvrelsen, förordna en eller flere Förmyndare, som, intill dess Konungen myndig blifver, Regeringen i Dess namn, efter denna Grundlag, må utöfva. § 94.
Men det har åtminstone den fördelen m e d sig, att de binda oss vid härden; o c h det länder hvar o c h en h u s m o d e r till stor nytta att så mycket som möjligt vistas i sitt h e m, i stället för att utan rast o c h ro löpa ikring på kaffebjudningar, för att nu ej tala om de litet mera högtidliga namnsdagsoch födelsedagskalasen. Hur skall en äkta man kunna trifvas i ett hem. där frun i huset ej trifs och ej hyser något intresse att med sina händers arbete försköna d e t! hufvudstaden gille en Långt förut fanns här sådant, under stiftadt hans af Arv. snart Tanken på detta gaf emellertid riksdagsmannen, kyrkoherde Otterström från V ä s t e r g ö t l a n d början af ett riksmöte n ä m n d a gille. med att under upplifva H a n ställde sig i förbindelse framstående så u p p s t o d idén västgötar på platsen, och d e t n y a gillet. » h e r r e - dagar », då endast manliga ledamöter närvarande, men fortfarande, gillets kväm af samlas med både till årligen firades, högtidsdag herrar o c h festmiddag voro och firas med samdamer, då och slutar man dagen dans. En sådan högtidsdag 6 n frustuga. - Efter s o m j a g h a d e åtagit mig bättre kar att söka förskaffa beskaffenhet, på våra beslöt att, bekanta såsom ett kväde riktade j a g mina västgötaskalder gammal god af tanoch vän med C a r l K u l l b e r g, v ä n d a m i g till h o n o m f ö r a t t bedja honom skänka åt h a n s o c h våra Svaret på mitt bref att jag men fruktade det kom oss en hyllningsdikt landsmaninnor. d r ö j d e emellertid, så afslag på min begäran, dock i rattan tid, och orsak e n till d r ö j s m å l e t v a r, a t t s k a l d e n från Väring, Sjögerstad villat åtta sig dit och i brefvet hade, snöyran, han, förhindrad skicka mig ytterst adresserats, som så dagar gammalt.
Troils, men jag anser det innefatta ett mera bestämdt svar. Frih. Cederström: Jag begärde än en gång ordet, då jag hörde påstås, att det icke vore stridande emot grundlagen att nu uppskjuta eller postponera det ifrågavar. målet. B. o. Ad. har beslutat, alt inbjudn. borde hyila, till dess svar på (år. af Wetterstedt® motion inkommit. Hade nu föle ärendets föredragning postposition deraf blifvit begärd, så hade det kunnat ske; men sedan det är föredraget, kan flyttning deraf icke äga rum. Hvad Hr Lefrens förslag beträffar, hvilket innefattar en motivering för det afslag, R. o. Ad. skulle gifva, måste jag motsätta mig detsamma, emedan i dessa motiver sägas, att R. o. Ad. skulle önska bifalla, men nödgas afslå inbjudn. Jag kan för min del icke gå in på, att R. o Ad. skulle bifalla inbjuda., oro markegångsr sättningen flyttas till Jan.; ty detta beslut later icke verkställa sig, sä vida icke de förändfingar i uppbördsförfattningarna vidtagas, sorn dermed stå i ovilkorligt sammanhang. Hr Lefre'n: Då jag sist flade ordet, glömde jag att hemställa, det R. o. Ad., i händelse af bifall till mitt förslag, må, ännu under detta plenum, genom deputation underrätta |5ondeSt. om beslutet. Frih. Boye, Ludv.: Jag anhåller om propos. till afslag. Jag är öfvertygad, att R. o. Ad:s benägenhet att under andra förhållanden bifalla inbjudn., icke skall undgå BondeSt.; men att genom deputation underrätta, att man afslagit densamma, och uti motiverna till detta afslag binda Ränderna på sig för ett framdeles beslut, mäste jag afstyrka. Gr. Gyldenstolpe: Jag delar den siste talarens åsigt sä till vida, att jag vili hafva rent spel, men rent bifall och icke afslag.
N:o 7.) S. A. K. Vid behandling' af frågan om den bevillnings-afgift, som bör erläggas för spelkort, äfvensom, i sammanhang dermed, hvilka kontroller öfver afgiftens behöriga utgörande må anses erforderliga, hafva Rikets Ständer inhemtat, att beloppet af de medel, som för kortstämplingen influtit år 1841, eller året näst före tilllämpningen af den förhöjning i stämplingsafgiften från 6 till 8 skillingar, som vid dåvarande riksmöte beslutades, samt af de förändrade bestämmelser, som då tillika föreslogos och genom Kongl. Förordningen den 23 Februari 1842 föreskrefvos, utgjort endast 6,781 r:dr 15 sk. 6 r:st, men redan påföljda år, eller då högstberörda nådiga Förordning trädde i kraft, uppgått till 15,179 r:dr 23 sk. 6 rst, samt derefter så betydligt tilltagit, att det under de sistförflutna åren utgjort: 1848, 31,392 r:dr 1849, 29,878 r:dr 32 sk., samt år 1850, 31,334 r:drj och då utaf den betydliga inkomst, som sålunda genom kortstämplingen influtit under dessa sistberörda år, jemförd med den, som före år 1842 kunde påräknas, ändamålsenligheten af de nu härom gällande föreskrifter synes vara öfvertyganile ådagalagd, hafva Rikets Ständer beslutat, att bevillningen af spelkort hör intill nästa statsreglering utgå till oförändradt belopp, nemligen åtta skillingar banko för hvarje kortlek 3 och fä, med underdånig anmälan härom, Rikets Ständer tillika Bih. till B. St. Förslag till tind. skrifvelse, N:0 85. hos E. K. M:t, i underdånighet anhålla, att ofvanberörda nådiga Förordning af den 23 Februari 1842 må fortfarande få tjena till efterrättelse. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 26 Juni 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Juni 1851.
•utaf ränteoch amortismnents-fonden för 1855 års fonderade statslån, derå upplupna obetalda räntor 6,742: — » dito för 1861 års dito, dito 34,650: 41,392: — Tillsvidare förräntade medel: a) genom öfverlemnade eller uppköpta obligationer: med 4 procents ränta, Målare-provinsernas Hypoteksförerängs.. 455: Östgöta dito 24,644: 44. — med 4|- procents ränta, Riksgälds - kontorets egna, utfärdade för 1861 års fonderade statslån, 277,500: — 249,750: — Skånska Hypoteks föreningens 42,000: b) Genom lån till åtskilliga Verk och Inrättningar samt enskilde personer. emot hypotek af obligationer eller andra säkerhetshandlingar samt 5 procents ranta, 2,701,600: — 3,777,000: — 3)046,199: 44. 4,026,750: Kontant behållning, innestående å Riksgälds-kontorets räkning JVs' 1 i Rikets Ständers Bank (eller den för alla andra Riksgälds-kontorets inkomster och utgifter, än dem, som röra statens jernvägsvägsbyggnader och dertill upptagna lån, begagnade Banko-räkning) 419,531: 28. 202,760: 39. Rikets Ständers hus, beräknadt efter den för detsamma af Riksgälds-kontoret betalda köpesumma, 49,500: — 49,500: — (Upptaget inom linien, på grund af Rikets Ständers beslut vid 1840—1841 års riksdag. ) Riksgälds-kontorets nuvarande hus 90,000: — 90,000: — (Dito dito, enligt dito vid 1856—1858 års riksdag.)