Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett Lass Ved om 4tdels famn. Ett Stafrum Ved. En Brostock. En Tolft llalfbottens Furubrädor. Eu Tolft enkla Furubi ader. En Bjelke. Ett U Hampa. Ett 'd Lj garn. asEtt $ Lingarn. Ett M Bast. En Säck. roo st. Lin. I. En Tunna ! Tjära. too st Takspån. Ett Tjog Leif. Ett JM Osmundsjern. Ett Skit Stångjern. Ett Lass Kalksten. Ett Jord baks-Dag verke. esEtt Öke Manta IsDagsverke. En Tunna Räg. En Tunua Rågmjöl. En Tunna Korn. En Tunna Kornmjöl. En Tunna Tullmjöl, hälften Råg och hälften Korn. En Tunna Bafra. Litt. I. Ett ofåf Smör. Ett JM Fläsk. Ett JM Talg. Ett JM Humla. En Oxe. En K.o En 3a It. Ett Får. En (iås. Ett Höns. En Fågt 1. Ett Tjog ÄggEtt 'l jng Skit ragg. Ett M allrhanda Torr Fisk. Litt. En Tunna Strömming. K ii Tunna Torsk. En Salt unna Ål. Ett M 1 Ål. 011 Ett oGM Rö- ding. Ett Kuist Aborrar. Ett JOé Torr td. Ett JM Skälspäck. Ett Tjog Hulm. Ett Lass Ved om ^ Famn. Ett Stafrum Ved. Eu Så gstock. Eu Timmer-* stock. En Tolft valda Brä- der. Litt. Ett M Bast. En Säck. Ett JU Lin. En Aln Lärft. En Mark Ull. Ett JU Näfver. Ett SlifJ Osmundsjern. Ett ÖkeDagsverke. Eu Tunna Råg. En Tunna Korn. En Tunna Hafre. Ett JM Smör. Ett JM Ost. Litt. Ett Torrt Fläsk. Ett M Ta >8- Ett gammalt Får. Ett augt Får. Ea Tantia Strömming. En Tunna Torsk. Ett Fat späck JU Skäl>m 24 (. Ett Kast Furueller Tall-ved.
Den värde ledamoten hade dock af ordalagen i ingressen till betänk, bort finna, att Utsk. sjelf alldeles icke ansett detsamma såsom ett grundlagsförslag, enär Utsk. yttrat, att ”det är först sedan dessa” (grunderna för en landtdagsordning) ”blifvit, icke blott af nu församlade Ständer godkända, för att såsom deras utlåt, hvila, utan ock vid nästa riksdag af begge Statsmagterna antagna, som det då blifvande Conslit.Utsk. erbjudes läglighet att planmessigt utarbeta och afgifva ett fullständigt reglementarisk! förslag, hvilket likaledes i sin ordning kommer att undergå den i grundlag stadgade behandlingen.” Således, efter Utsk:s egen uppställning af detta herrliga memor., skulle projectet, i fall det blefve godkändt, i stället för att underkännas, hvila till nästa riksdag, och om det då blefve antaget, skulle Constit.- Utsk. få tillfälle att uppgöra det förslag, som då åter skulle hvila lill påföljande riksdag. Jag hemställer, huruvida vår grundlag i något mom. ger Constit.Utsk. rättighet att lill grundlagsenlig behandling föreslå viljan att vid en påföljande riksdag göra förändring i vår grundlag. Rättigheten att bereda ett förslag till antagande vid påföljande riksdag finnes; men att genom ett hvilande memor. förklara, det tnan vill framdeles hafva ett förslag till grundlagsändring, är ett oskick, som icke genom något stadgande i vår grundlag är tillåtet. Hr Gr. o. Landtm, har af den orsak, att betänk, kommer från Constit.Utsk., ansett sig böra framställa propos., huruvida R. o. Ad. vill såsom sin gemensamma tanka förklara, att det gillas eller också ogillas.
Det lärer för ingen vara obekant, att för närvarande ej behöfves mera, än att Constit.Utsk. presenterar ett extract af Statsrådsprotoeollen, som visar, att den eller de reserverat sig och afstyrkt ett för Riket aldrig så förderfligt regeringsbeslut, för att befria dessa rådgifvare från allt ansvar. Att detta innefattar en stor oformlighet i ett constitutionelt statsskick, lärer ingen bestrida, enär derigenom kan inträffa, hvad som ock handt, efter citerade berättelser från Constit.Utskts, ja, från Statsrådets egna ledamöter, att hela Statsrådet reserverat sig mot ett Konungens eller Regeringens beslut. Då qvarstår ju det orimliga factum, att den inviolabia Konungen är ensam ansvarig; och då af honom ingen ansvarighet kan utkräfvas, följer deraf, att intet ansvar existerar. Hvar och en, som med formernas oduglighet ursakar den rådgifvande personalens brister, måste dock medgifva, att, om än dessa brister i former ur,danrödjas, likväl ingenting står att vinna, så framt ej ansvarighetsläran förändras; ty om än Statssecreteraren eller, som han numera blifvit kallad, departementschefen kan genom anteckning till ett prot. blifva oansvarig för de beslut, han med Konungens namn eller på hans befallning utfärdat till efterrättelse, tjenar ju den nya organisationen till intet. I anledn. af dessa allm. reflexioner ber jag, att uppmärksamheten måtte fästas derpå,om det ej vore nödigt stadga, att åtminstone alltid någon vore ansvarig för de beslut, som i Konungens namn utfärdas; och om ej ansvaret borde ovilkorligen och utan afseende på reservation drabba den, som undertecknat eller contrasignerat beslutet. Det priucipenligaste vore visserligen, att en collectiv ansvarighet bestämdes för alla rådgifvarne, hvarigenom såväl prot. som särskilda tankar till prot. blefve öfverflödiga; men jag vill ej sträcka mina önskningar om reformer så långt, då vi i Sverige ännu ej kommit till den utbildning af det constitutionella samhällsskicket, att Konungen här, likasom Konungarna i Frankrike och England, ej kan behålla sina rådgifvare längre, än han följer deras råd.
Hon hade från deras första möte dragits till honom af den starkaste sympati och beundran, hvilken så småningom hade utvecklat sig till en lidelsefull kärlek. Han å sin sida hade ägnat henne en varm hyllning och hade äfven bedt henne att blifva sin hustru. Men hon kände det som om han dragits till henne mera af beundran än af kärlek, och hon vägrade därför helt naturligt att ingå äktenskap med honom, men satte i stället in hela sin själs energi på att vinna honom helt och inge honom samma hängifvenhet, som han uppväckt hos henne. Denna kamp var hennes hela lifshistoria under de två år vi varit skilda. Hon plågade honom och sig själf med sina fordringar, hon gjorde honom häftiga svartsjuksscener, de skildes upprepade gånger från hvarandra i full förbittring, Sonja söndersliten af förtviflan, återsågo hvarandra, försonades och lösrefvo sig åter våldsamt. Hennes bref till mig under denna tid återgifver ytterst litet af hennes inre lif. Hon var till sin natur mycket sluten, då det gällde hennes djupaste hjärtelif, i synnerhet då det gällde hennes sorger, och endast under inflytande af det personliga umgänget kunde hon tina upp till förtrolighet, hvarför det också först var vid min återkomst till Sverige, som jag erfor det jag vet af hennes historia under den tidpunkt vi voro skilda. Jag meddelar dock i utdrag det mest karakteristiska af hennes skriftliga uttalanden under denna mellantid. Kort efter min afresa i januari 1888 skrifver hon: »Denna historia med E. (syftar på en tilldragelse i hennes umgängeskrets i Stockholm) har bragt mig på tanken att så snart jag återvinner min frihet ta upp min förstfödde, »Privat-docenten», igen. Jag tror att om jag helt och hållet omarbetar densamma kan jag göra något ypperligt med detta ämne. Jag känner mig verkligen något stolt öfver att äfven i så unga dagar ha förstått så väl vissa sidor af det mänskliga lifvet. När jag nu analyserar E:s känslor vis-à-vis G., tycker jag att jag verkligen skildrat ganska bra förhållandet mellan min privat-docent och hans professor. Och hvilket ypperligt tillfälle det kan bli för att predika socialismen! Eller åtminstone för att utveckla denna thes, att en demokratisk men icke socialistisk stat är den värsta horrör, som kan finnas. –» Kort därefter skrifver hon:
Obehaget att draga föräldrar och nära anhöriga inför domstol i frågor af den innerligaste och ömtåligaste beskaffenhet, verkar derhän, att qvinnan, alltid uppoffrande, hellre afsäger sig sin lefnads lycka för att lida i det tysta, än att tillåta den man, hon älskar, anlita lagen för att tilltvinga sig ett utan skäl vägradt samtycke — en utväg, den qvinnans blödiga sinne måste fatta såsom en upprörande skandal. Hvem täljer väl mängden af de äktenskap, hvilka, i följd af föräldrars vilja, ingåtts utan böjelse, ja med motvilja, och föranledt ett samlif fullt af den kyla och den likgiltighet, de der, kanske med än mer skäl än uppenbart kif karakterisera ett olyckligt äktenskap. Hvem räknar väl också mängden af de ägtenskap fulla af frid och välsignelse, som, i följd af giftomanna-rättens tillvaro uteblifvit. Jag instämmer i det förslag till lag i ämnet, som Baron Armfelt i sin reservation afgifvit.» Af Herr Kistner, med hvilken Herr Wennerström sig förenat: »Enär, enligt den af Konung och Ständer gemensamt beslutade, den 15 Juni 1858 utfärdade, författning, ogift qvinna, som fyllt 25 år, medgifves rätt att blifva myndig och i begreppet om myndighet innefattas icke blott rättigheten att råda öfver sin egendom, utan äfven öfver sin person, har jag ansett Utskottet åtminstone så till vida böra bifalla motionen, att Utskottet föreslagit en författning, hvarigenom, med ändring af hvad i lag angående utöfningen af giftomanna-rätt finnes stadgadt, förordnades, att ogift qvinna, som fyllt 25 år och i laga ordning anmält att hon ville myndigheten sjelf utöfva, jemväl borde, på sätt i lag angående enka nu medgifvet är, få vara sin egen giftoman.» Herr Olivecrona, K., har ej i detta ärende deltagit. 16 Lag-Utskottets Betänkande M IG. Alik. till Exp.Utsk. den 16 Jan. 1860, kl. 12 in.
lVin ellereatirige Son mente da, at for Sijstrene blev det ikke saa svsert;)) men for os H ~ n d er Arbejdet s t r m g t, vort Arbejde er langt vanskeligere. end Kvindens~. J e g svnrede, at Uanden skdde skaffe Xicllerne " ti1 Familiens Qnderhold; men hvis ikke Hustruen anvendte dem vel, hvad ngttede det d a? Og Kvinden opfostrer den unge Slzegt! Tror Dn ikke, det er en vigtig Gserning?)) J o masske! Nea hvorfor lzere I den da iklxe; &gt;? Endnu, vil jeg gerne dvaele lidt ved et Ord, som jeg nogle Gange har udtalt: en Vternepligt for I.vinden.
Prop. J\s 1, om Slulsvcrkel 18S6. logiska fakulteten åtnjuter, äfvensom att de båda lärarne i moderna språken, af hvilka lärare fordrades samma vetenskapliga underbyggnad sorn vid andra akademiska lärarebefattningar, måtte åtnjuta samma löneförmåner som Adjunkterna, då de nu blott erbölle 75 tunnor säd och hade boställsrum, hvilkas värde uppskattas till 133 R:dr 16 sk.; samt att Akademi-Räntmäslaren och Bibliothekarien, hvilka alltid å Universitetets stat varit uppförde till lika löner med Professorerna, måtte komma i åtnjutande af samma lönförhöjning som desse, och vice Bibliothekarien, som nu uppbär 90 tunnor spanmål, matte erhålla den för Adjunkter föreslagna förhöjning; och slutligen alt, hvad angår Akademiens tjenstemän, Sekreteraren och Kamereraren, hvilkas löner nu utgå med 155 tunnor spanmål, och 100 R:dr Banko i hushyresmedel, eller två tredjedelar af Professorernas löner enligt stat, måtte, helst då Sekreteraren, efter upphörandet af Akademiens domsrätt och fastställandet af nya Statuterna, gått i mistning af en icke obetydlig del extra inkomster, fa en lön af 2,000 R:dr Banko, — Notariens lön, som nu utgör 70 tunnor, måtte, då denne tjensteman numera kommit i mistning af alla sportler, höjas till 1,000 R:dr, och Kanslistens till 666 R:dr 32 sk. Banko. Om desse löneförbättringar beviljas, önskar dock t. f. Kanslern, alt då försäljningspriset å Akademiens spanmål är högst olika, så att, då spanmålen år 1849 gällde 7 R:dr 21 sk. 8 r:st.
Frågan om en National-Representations beskaffenhet, för att upfylla det med densamma åsyftade ändamål, synes således böra delas i flera. Den om naturen af deras beståndsdelar; den om deras öfverlåggningssått och sammansättning; den ånteligen, om deras förhållande inbördes och till den Verkställande Magten. Det år omöjligt, att vid en Afhandling om en National-Representa^ tions beskaffenhet, icke mer och mindre vidröra alla dessa frågor. Den senare skall likväl vid detta tillfälle endast så vida behandlas, som den har' gemenskap med de förra. I anseende till den första, låra utan tvifvel Samhällets åtskilliga interessen då blifva närmast - t* förenade uti Lagstiftningen, når ingen Class af Medborgare år ifrån Val-rättigheten utesluten, når de egenskaper af bofast och af oberoende, som åro nödige för att ge Samhället en tillräcklig garantie för bruket af denna rättighet, blifva de enda erforderlige, för att få deltaga uti Valet af Nationens befullmågtigade Ombud. Då de « Medborgare, som sysselsatta sig med Stadseller Landt - Landtmanna-Industrien, utan tvifvel åro talrikast» * blifva också dessa Samhållets hufvudyrken de, för hvilka den Lagstiftande Corpsens Ledamöter 4 komma att hysa det måsta deltagande. 1 anseende til dem, år således ingen svårighet. Men vidi frågan om den garantie, Samhållet ytterligare kati fordra, för ernåendet af dess allmänna ändamål, rått och säkerhet för alla, blir saken mera invecklad, och svårligen lår den kunna i allmänhet afgöras, utan hänseende eller tillämpning till något visst Land. Ibland de innom vårt Fädernesland senast utkomne Skrifter, tyckes man nog allmänt vara af den tankan, att genom Eleöorer låta förrätta Valet af Riksdags-Fullmågtige. Jag vet att denna idée är tagen utur de senaste republicanska Författningar. Men jag frågar, om den I Sverige skulle blifva antagelig, om den icke dår * skulle blifva ett nytt skål, att göra den foreslagne Representations-foråndringen mindre angenäm?
En afprofning af den stora konserthallen och dess akustik ägde rum i måndags afton för en inbjuden publik, som nära nog fyllde hallen, De utförda numren — Intermezzot ur &gt;På Sicilien » och potpourri öfver » Faust », båda utförda af Göta lifgardes musikkår, Josephsons » Vårt land », sjunget af en manskör under ledning af dir. musius Hedenblad, solosång af fröken Sidner och hr Forsell, ett pianosolo af hr Stenhammar samt till slut » Ur svenska hjärtans djup », unisont föredragen af en blandad kör under hr Hedenblads ledning — ådagalade, att musikhallens akustik är ganska god. T e a t e r - och musikutställningens matinéer taga sin början om torsdag (Kristihimmelsfärdsdag), då k. hofkapellet i utställningens konsertoch teatersalong gifver en första symfonimatiné kl. 2 e. m. under förste hof kapell mästaren C. Nordqvists ledning. Programmet upptager arbeten af A. Söderman, Beethoven och Bach samt solosång af hrr C. F. Lundqvist och Arvid Ödmann. Vissnande minnen. Af Vera Vinge. Blåsippan. I dag är det fem år, sedan lilla Lisa dog, » y sade Nina Gran, som hade följt mig till järngrinden, hvilken från deras lilla trädgård förde ut på gatan. - Jag såg upp i hennes vackra tungsinta anlete, Vårkapplöpningarna å Lindarängen, de s Den femte juni, ja så var det ju. » Detta var numera så mycket gouterade, äga rum om söndag. visst mitt enda svar; men innerligare tryckte jag den hand, som jag redan fattat till afsked. Och troligen ansåg icke heller Nina det nödigt, att jag i ord gaf mitt deltagande tillkänna; ty hon visste, att hon ägde det. Ninas andra gäst för aftonen, och på hvars sällskap för hemfärden jag Vasateatern gaf i måndags afton för gles puväntat, hade nu kommit fram till grinden. Hon blik ett lustspel » Sköldpaddan » af Leon Gandillot.
Jag ber att få tillkännagifva, det jag ej har något emot det större uppskof, Gr. Horn begärt. Underteckn. Ridd.Secret.: I anledn. af Frih. Sprengtporten förfrågan, huruvida ifrågavar, betänk:n 2!ne gånger blifvit bordlagda, får jag äran upplysa, att de endast en gång varit bordlagda och således på flera ledamöters begäran kunna 2:dra gången läggas på bordet. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma med Gr. Horn deruti, att Constit.- Utsk:s memor. N:ris 71, 72, 73 och 74 böra hvila, tills alla redan föredragna mål af enahanda beskaffenhet som N:o 74 till R. o. Ad. inkommit. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag ber endast att få erinra, att memor. N:o72, som icke utgör svar på återremiss, utan innehåller ett grundlågsändringsförslag, hvilket ännu icke af RiksSt:n blifvit granskadt, icke är i samma kategori med de öfriga rnemor:n, och således ej torde behöfva hvila för att i sammanhang med dem afgöras. Ilr Hjärne, Harald: Då jag helt och hållet instämmer i Frih. Sprengtportens yttrande, och således anser Constit Utsk:s ännu icke inkomna betänk, om tryckfriheten vara det, omkring hvilket det allmännas och Representationens interesse hufvudsak ligast hvälfver sig, skulle jag i så måtto vilja göra en ändring i Gr. Horns förslag, att Ståndet uppskjöte afgörandet af dermed likartade frågor, tills Constit.- Utsk:s betänk, om tryckfriheten till RiksSt:n inkommer. Om man beslutar, att inga sådana frågor skola afgöras, innan alla dylika betänk:n från Constit.Utsk. inkommit, skulle det kunna hända, att ett litet obetydligt mål (och flera sådana finnas bland dem, som till Constit.Utsk. blifvit återremitterade) skulle förorsaka ett långt dröjsmål, innan ifrågavar. mål och äfven tryckfr frågan kunna komma till afgörande.
— Yidare och efter att hafva lemnat närmare uppgift om de åtgärder Skellefteå innebyggare vidtagit för att på ett verksamt sätt upphjelpa och befordra folkskoleväsendet inom församlingen, ausåge motionären sig jemväl böra, till ledning för bedömandet af den vid det nya läroverket erforderliga lärarepersonal, åtminstone approximativt uppgifva antalet af lärjungar, sorn komme att skolan besöka; — och då (enligt Forssells statistik) inom Hernösands stift 1840 hvar 515:de person begagnade de allmänna läroverken, samt, efter samma beräkning, den lägre elementar-skolan i Skellefteå skulle erhålla 59 lärjungar, syntes det med fästadt afseende på den betydliga folkökningen sedan det nämnda året och derjemte på det stora antalet af militäre, civile och ecklesiastikc tjenstemän samt ståndspersoner, som inom de uppgifna församlingarne äro boende, kunna utan öfverdrift antagas, att lärjunge-antalet skulle uppgå till minst 70; — och har Doktor Nordlander på grund häraf hemställt, att en lägre elementar-skola måtte i Skelleiteå stad inrättas samt nödigt anslag beviljas till aflöning åt rektor och en kollega; — varande motionen åtföljd af handlingar till bestyrkande af de meddelade uppgifterna om ortens folkmängd in. m., äfvensom en karta öfver de socknar, som ansetts böra inberäknas i det blifvande skolterritoriet. Inom Bonde-Ståndet har samma förslag blifvit framstäldt genom en af Riksdags-fullmägtigeu Pehr Nyström från Westerbottens län väckt motion, deruti hufvudsakligen enahanda förhållanden, som Doktor Nordlander framstäldt, äro i korthet anförda. Efter öfvervägande af hvad härvid förekommit, har Utskottet ansett behofvet af en tvåklassig skola för Skellefteå samhälle vara tillfyllest ågagalagdt genom de uppgifter, sorn i ofvannämndo hänseende blifvit af motionärerna meddelade, hvarvid särskildt afseendo synes böra fästas å det långa afståndet från Skellefteå stad till närmast belägna elementar-läroverk.
Då en person tagit afsked med pension, har han också dermed afslutat sin tjenst åt Staten; han har öfverenskommit med Staten, hvad han för sina öfriga dagar kan hafva att påräkna, och jag tror det icke vara tjenligt att derefter ingå i ny reglering med afs:de på honom. Derföre har man också ansett såsom en princip, hvilken i allmänhet icke borde frångås, att de pensioner hvilka engång blifvit beviljade, icke, i följd af skedd löneförhöjn ing eller ny pensionsreglering, böra förändras. För min del anser jag rättast att de pensioner, hvilka beviljas under den statsregleringsperiod, för hvilken den provisoriska pensionsregleringen skall vara gällande, blifva definitiva, och i det fallet anhåller jag att nu förevule punkt måtte afslås. Hr Bildt har visserligen framställt ett alternativt förslag, hvarigenom man skulle åstadkomma elt modifierande af denna punkt; men det är alldeles ohehöfligt. R. o. Ad. har redan vid 6:te punken fattat följande beslut »att här nedan föreslagne pensionsreglering må ega tillämpning endast på de embetsoch tjenstemän jemte vaktbetjente, hvilka under nästa statsregleringsperiod erhålla afsked». Om nu R. St:r icke bestämma något annat än detta, hvilket, i hvad som på R. o. Ad. ankommer, redan är beslutadt, så är gifvet att en sådan pensionsreglering icke kommer att sträcka sig längre än under nästa statsregleringsperiod, men äfven att den blifver fullkomligt gällande för alla dem som under tiden tagit afsked. Jag tror icke att något annat fordras än afslå punkten, hvarå jag anhåller om Propos. Hr Monlgommerie, Rob. Nils Germ.: Jag förenar mig i allo med Hr Bildt och skulle tro det af honom föreslagna tillägg vara behöfligt såsom ett förtydligande och en förklaring i sednare delen af denna punkt, sålydande: »dock att ingen dervid kan tilläggas mindre pension än den hvartill han under nuvtde förhållande är enl. författntne berättigad.» Såsom det synes är det vigtigt att den pension icke skall kunna förminskas, hvartill en person en gång blifvit berättigad.
Den siste värde talaren har ansett det vara nyttigt, om Stånden ägde att utan återremiss, i anledn. af mindre väsendtliga anmärkningar, med smärre förändringar antaga betänk:n. Dervid tror jag likväl hafva blifvit förbisedt, att vår grundlag ansett grunden för ärendernas behandling finnas i noggranna betänkm öfver ämnet; att då dessa betänk:n således böra utarbetas iUtsk., Utsk:t, som handlagt målet och äger tillgång på erforderliga handlingar j och för detsammas bedömande, möjligen kunde vederlägga de framställda anmärkningarna, hvarföre lagstiftaren sålunda ansett det vara nödigt, att betänk, med dervid gjorda anmärkningar återremitteras, på det Utsk. må blifva i tillfälle att sig deröfver utlåta i de händelser, då anmärkningarna varit af beskaffenhet, att de hindrat betänkts antagande, Mati torde jemväl finna, att i händelse sådana ideer gjort sig gällande hos alla Stånden och medfört olika beslut, skulle följden blifva sammanjemnkningar af Ståndens beslut i nästan hvarje fall. Men sådant har grundlagen sökt undvika i möjligaste måtto, ej allenast för tidsutdrägtens skull, Utan synnerligast för ärendernas ändamålsenliga behandling, helst ajan vet, att sammanjemnkningar alltid äro sämre, än Den 24 Mars f. ra. de helt uppgjorda förslagen, oberäknadt, att det skulle vara lätt att i Ständens plena, vid tillfällen då endast få ledamöter vore tillstädes, på grund af obefogade anmärkningar verka beslut, som innefattade ofördelaktiga förändringar i de afgifna betänktna. Jag kan således icke annat än afstyrka förslaget. Detta är visserligen likgiltigt för saken, sedan frågan i de öfriga Stånden redan är afgjord; men det är ingalunda likgiltigt, om R. o. Ad. bifaller, der afslag förnuftsenlig! bär följa. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: I de skäl, jag ämnat anföra mot antagande af ifrågavar. förslag, är jag af den siste talaren hufvudsakligen förekommen.
Men dä eremplet af äktenffap i desia leder,enligthwadanfördt är, icke ärmindre skadligt, än det med Stjuf-eller Swärbarn, kan Lag-Utffottet omformälde grunder icke tilstruffa bifall af ,;örflaget ti! Lag - ändring, sä '.vidt det rörer någon af de ffyldffapsckedcr ä sidone hwilka i 2 §. 2 Cap. Giftermåls - Balken omtalas utan ma, efter Utffottets tanka, förbudet af äktenffap emellan desia Fränder forblifwa lika 0- wilkorligt som det hittilö warit. Och som enligt hwad Lagen wisligen uttrycker, det ffulle spilla wördnaden emellan Föräldrar och Barn, om en Son kunde blrfwa sin kötlliga Faders Swärfader, eller en Dotter sin Moders Swarmoder, synes afwen äktenffapsförbudet i L L. i samma Capitel böra bibehällas. Det hörer til begreppet af Lag, at den skall wara en regel altid lika gällande för de personer och Handlingar sorn den angär. Alla afwikelser dcrifrän/som den Högsta Magten i afseende pä någon wist person eller handling tilläter, den ma heta Dispence eller Näd, äro egentligen ett uttryck af denna tanka.- Lagar icke altiö Lag. Sädane contradictioner böra, der nägon möjlighet är, undwikas. Ds bewisa antingen en ofullkomlighet i Lagen eller ettmisitag uti desi tillämpning; Lagstiftaren bör derföre icke icke gifwa anledning til Dispenser i andra fall, än dä han ärkänner sin Lags ofullkomlighet, som inträffar, när han antingen förutser möjligheten af händelser, der en allmän Lags-tillämpning efter desi bokstafweliga lydelseejbefordrade desi bogsta och egenteliga syftemäl, s hwilkct i det ffick wära Straff-Lagar nu äro nägon gäng kan hän - L2s8 Den 24 Än gusti. da,) esser anser en witz Lag i det bela umbärlig , men af respeet för Opinionen unner nödigt ak tils widare bibehålla samma