Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Ädelstensgrufvorna vid Ratnapora. – Besök i tempel. – Inköp af manuskripter. – Ceylons befolkning. – Dr Almqvists utflygt till det inre af ön. Några dagar efter vår ankomst till Jokohama förflyttades Vega till varfvet vid Jokosuka för att der genom kopparförhydning skyddas mot de varma hafvens för fartygens skrof så skadliga borrmusslor, hvarjemte tillfället begagnades att på fartyget verkställa några smärre reparationer och förändringar i inredningen, önskvärda med anledning deraf, att vi under resans återstående del skulle färdas ej i kalla, utan i tropiska luftstreck. Arbetet hade medtagit något längre tid, än som var beräknadt, så att Vega först den 21 september kunde lemna varfvet och återkomma till Jokohama, der naturforskarne under större delen af reparationstiden slagit sig ned. Det hade ursprungligen varit min afsigt att dröja i Japan endast så länge, som var nödigt för dessa arbetens afslutande, under hvilken tid tillfälle kunde beredas Vegas officerare och manskap att hvila ut från den långa vinterns vedermödor, att mottaga och afsända bref till hemlandet, samt att ur tidningarna inhemta de vigtigaste händelser, som timat under vår fjorton månaders frånvaro från de trakter, hvilka beröras af verldshändelsernas brus. Men såsom af det föregående synes, blef uppehållet längre än ämnadt var. Detta berodde visserligen i någon mån på svårigheten att redan efter några få dagar slita sig lös från ett folk så märkvärdigt, så älskvärdt och så gästfritt som Japans, och från ett land med dess härliga natur. Men dessutom voro vi, när Vega åter var sjöklar, så nära tiden för monsunskiftet, att det varit föga klokt och förenadt med föga tidsbesparing att genast segla vidare söder ut. Våldsamma stormar pläga nämligen denna årstid rasa i dessa haf, och den då rådande vinden är så ogynsam för segling från Japan mot söder, att ett fartyg med Vegas svaga ångkraft under kryssning i motvind mellan Japan och Hongkong lätteligen åter förlorat de genom en tidigare afresa inbesparade dagarne. Deremot kunde vi i slutet af oktober och i början af november under öfverresan till Hongkong påräkna ständig frisk medvind.
Visserligen är det sannt, att allmänheten lifligt önskar publicitetens införande och jag tror att hvar uch en representant, sorn endast åsyftar det al 1 manna bästa, äfven deruti instämmer med den värde Talares åsigt, som ansett ordningsstadgan vid spectacler och concerter kunna jeta* foras med Stadganden i delta fall, kan jag icke förena mig. Jag tror deremot, att vid allmänna öfverläggningar rörande Statens vigtiga ste angelägenheter, Ahörarne möjligen, genom Den 30 September e. rn. ett yttradt bifall eller missnöje, någon gang lunna störa den tystnad och uppmärksamhet, som af ämnets vigt påkallas, hvarföre åtskilliga reglementariska föreskrifter torde vara af nöden så väl till ordningens vidmakthållande, som äfven till bestämmande, huruvida tillträde bör lemnäs allmänheten vid alla frågors behandling, eller ej. Jag anser således ett reglemente böra i detta afseende på förhand uppgöras och anhåller pä sådan grund att ärendet måtte till ConstitutionsUtskottet remitteras. Herr von Hartmansdorff.- Jag ville blott fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att den af Herr Munck af Rosenskjöld nu gjorda Motion om offentlighet vid Samt«- lige RiksStåndens öfvertäggningar, efter mitt begrepp, är af Grundlags natur, eller af egenskap att ej kunna inom något Stånd särskildt väckas. Ty lika litet som vi skulle tillerkänna andra Stånd rättigheten, att väcka fråga om publicitet vid våra öfverläggpingar, lika litet lära vi kunna göra Motion om offentlighet vid deras. Sådant är en enskild Stånds-sak inom hvarje Stånd för sig. Jag förnyar min vördsamma anhållan om sakens Öfverlemnande till Coust i t utionsUt skottet. 1 Herr Hjerta'. Jag anser mig böra erindra denan, att första gången offentlighet vid våra öfverläggningar här var under discussion, uppstod fråga om remiss af ämnet till Constitu - Den 30 September e. m. 507 tlonsUtskottet. Ridderskapet och Adeln ansäg ett sädant förfarande origtigt.
2åberopande af dem som auktoriteter förekommer der alldeles icke. Till sist skola vi meddela ett stycke ur dalarepresentanten L. O. Larssons yttrande, och anmärka på förhand, att han är den ende som kan i fråga komma till någon slags jemförejse med Jöns Rundbäck. Så lyda hans ord: “ Då jag för många år sedan för första gången uppträdde i en fråga likartad med denna, tog jag mig friheten göra det påståendet, hvilket jag fortfarande vidhåller, att det är ett fåtal, som i toleransens namn icke allenast söker undergräfva statskyrkan och religionen, utan äfven åsyftar något mera. Jag förklarade då, att jag för min del betraktade svenska staten såsom hvarje annat samhälle, der man efter en längre tid enats om och antagit en viss religion, att gälla för statens eller samfundets alla medlemmar. Jag anmärkte redan då, huru orimligt det föreföll åtminstone mig, att, derför att några individer inom samfundet finna en eller annan del af den gällande bekännelsen vara till nackdel för dem, de anse sig kunna framställa till hela samhället: ’ I måst en ändra edra åsigter och uppgifva eder religion, derför att vi icke kunna gilla den. ’ Jag yttrade vidare, och jag har icke funnit skäl att ändra denna åsigt, att man icke borde tvinga någon att stanna qvar i statskyrkan; men jag tänkte redan då — jag upprepar det — att det var orimligt att, derför att några få icke kunde tåla den religion och den statskyrka, vi hafva, den stora massan af folket skulle behöfva fogp. sig efter dem och tillskapa en kyrka, sådan som dessa anse för sig vara lämpligare; och jag är viss på, att, om vi i dag ginge in på deras önskningar och antoge en ny religion, af dem sjelfva formulerad eller konstruerad, de redan i morgon skulle börja arbeta på att rifva sönder densamma för att få något nytt igen. Då jag städse hyst och fortfarande hyser denna åsigt, kan jag således icke annat än motsätta mig det förslag, som nu föreligger i denna motion och som också af lagutskottet blifvit afstyrkt. Jag tror för min del, att de, som på dettasätt arbeta på att undergräfva religionen, visst icke stan när de vunnit * det mål, som nu är synligt, utan att de vilja gå ännu längre.
Då nu uti 1844 och 1845 års räkenskaper blott visas hvad de af Myntmästaren Kongl. Myntet ersatta tillverkningskostnaderna utgjort, men ej antalet af de under hvartdera året tillverkade medaljer och hans behållna inkomst af sådanas pregling, kunna Revisorerne icke underlåta att å denna afvikelse från Reglementets tydliga föreskrift fästa uppmärksamhet. - 47 - Kongl. Kontroll-Verket. Räkenskaperna, granskade i Kongl. Kammar-Rätten för båda åren utan anmärkning, visa följande resultat: Debet. år 1844. år 1345 * Balans frun föregående året: Uppbörd: Balans till följande året: Balans från föregående året: — I anledning af Kongl. Maj:ts den 20 April 1841 meddelade nådiga befallning, grundad på Rikets Ständers den 20 förutgångne Mars framställda begäran, hade Stats-Kontoret, den 30 Juni 1843, afgifvit underdånigt förslag till ny Kontroll-stadga och förnyadt Reglemente för Kontrollverket, hvilka, såsom sist församlade Revisorer anmälde, berodde och fortfarande bero på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning. Ehuru vid räkenskapernas granskning i Kongl. Kammar-Rätten någon anmärkning icke ägt rum, förekomma likväl uti 1844 års hufvudbok åtskilliga summerings-fel; hvarjemte verifikationer saknas för de så kallade dubbla kontrollstämpel-afgifterna, hvilka utgå i följd af Kongl. Brefvet de i 18 Juli 1758. Revisorerne hafva derföre allt skäl att instämma i föregående Revisions omdöme angående detta Verks räkenskaper. Avesta Kron o-inspektion. Räkenskaperna, granskade i Kongl. Kammar-Rätten för båda åren utan anmärkning, hafva icke heller föranledt till någon erinran från Rikets Ständers Revisorers sida. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: »ebet år 1844 år I84ä Balans från föregående året: Utgift: Anordning, 1 Skeppd. 10 Lisp. kop - par till Clereci-staten i Fahlun 200; 180: Lefver ering: Till Kongl. Räntekammaren — 21: 44. 4. Balans till påföljande året:
Då jag af alla dessa skäl är förhindrad att biträda Utskrs Betänktde, anhåller jag tillika alt få tillkännagifva det jag för mili del gerna skulle biträda den utvidgning af testamenls-rätten att arfvejord finge bortgifvas om slägtingar inom vissa led, i. ex. de närvartde bördslederne, ej funnos. Jag vill dock icke i detta afseende framställe något yrkande, då jag ej vet hvad sympalhier min åsigt kan hafva inom detta eller de öfriga Stånden, utan inskränker mig med att begära det Betänk, måtte blifva till Utsk. återremitterad! för erhållande af ett lagförslag i öfverensstämmelse med Hr Adlercreutz reservation eller att lestamentsrätten i stad må blifva fri och makar lä lill hvarandra på lifstid förläna hälften af sin arfvejord. Hr von Oelreich, Sten Alarik, anförde skriftligen: Det slut hvari Ulskis pluralitet stannat genom ifrågavar:de Betänlcde, i anledning af serskilde motioner ang:de dels testamentsrätten dels ock gåfva af fast egendom, kan jag icke eller med min röst biträda. Enligt mitt förmenande, lider Betänk, af brister, som gör det oantagligt så .väl från synpunkten af rationel lagstiftning, som äfven lör dem, hvilka lika med mig, skilja emellan rättigheten att genom testamente förordna om eller bortgifva ärfd egendom, d. v. s. hvad angår fastighet och den egendom man sig förvärfvat. Betänk, synes mig lida af principlöshet, af, så att säga, halflardigt 564 Den 26 Februari e. jn. i fråga om rättsgrund, ofelbart härrörande från stiäfvandel att bereda lika testamentsrätt för å landet och i stad boende personer.
Sr ssulle anteckna och uppssrifwa, thesittje pä Hemman eller tjene androm, eller gä ledige och Herrelöse, och att sedan utan ätssillnad thet ware sig Präster, Borgare, Bönder, Tjensteoch Drifter Folk, Man eller Qwinna, af bein ssulle fordraMantals - penningar efter gammal och förra ordningen. Mantalspenningar»!: hofwa sedermera oafbrutit fortfa, rit, och finnas äfwcn enligt 4:de punkten uti Kongl. Resolutionen pä Allmogens Beswär af den 29 Augusti 1664 hafwa warit bortt - arrenderade, för att derigenom förekomma de mistbruk, som wid deras erläg, gande förelupit. Qwarn - Tullen deremot lät Kongl. Maj:t enligt 9:de punkten i Kongl. Resolutionen pä Städerncs Beswär af den 26 November 1660 i de smä Städeme upphöra och i dest ställe tagas Mantals pen - 4284 Den 16 October. penningar. Detta förhällande ukwisar att QwarnTullen ömsom warit päbuden och ömsom instäld, hwil, ket än ytterligare styrkcs af Tolfte punkten uti Riksdags - Beslutet af ben 2s Junii 1655: nu för tiden utgöres ben endast af Städerne Stockholm, Götheborg och Carlscrona, i stället för Mantals < Penningar som ukgä af de öfrige Städer och Landet, och hwilka senare icke undergäkt någon annan huswudsakclig förändring, än den akt de i likhet med alla Räntor som wore äldre än 1719 blefwo genom Kongl. Förordningen af den 6:te December 1776 fördubblade samt att ötskillige Landsorter, Härader, Socknar, och Personer under tiden erhällit dels total befrielse ifrän och dels lindring uti deras utgörande, hwilket närmare och om, ständeligare utredeS och bestämmes uti sjunde och ättonde ZZ af Mantals-Commissarie-JNstructionrn d. 20 December 169Z.
R;dr samt det andra på 22,344 R:dr 44 sk.; Och som Kongl. Majit, ehuru desse Kungsgårdar blifvit i ändamål, som förenämndt är, öfverlemnade till HessNådiga disposition , likväl ej emottagit desamma såsom en tillhörig-' het, utan endast för att befrämja Riksens ätande rs önskan af Stuteri-Inrättningens bibehållande derstädes; sa. och enär denna Inrättning icke kunde lända Kongl. Majit till någon enskild fördel, utan åtminstone för närvarande blefve graverande, sa hafva Committerade hemställt, att de£- Stats-Uts&ottets Bettini an den'. ta Stuteri, så väl som Strömsholms, måtte anses såsom Sta'ens och de hittills uppgårigne samt nu föreslagne nödige utgifterne af Statens medel godtgöras och bestridas. Hvad Kommitterade sålunda hemstält, har Kongl. Majit, såsom ofvanherördt är, under den 3:dje nästlidne junii provisionelt bifallit och till Riksens Ständers yttrande nu öfverlemna), utom hvad beträffade Caracters-husets Uppförande, som funnits vara af den nödvändighet, att dermed ej kunde uppskjutas, hvarföre Kongl. Majit, med gillande af det mindre kostsamma projectet, funnit för godt tillåta, alt de erford erli ge 22,344 Ridr 44 sk, med afdrag likväl för till detta behof af Bartheiemyske medlen redan anslagne 3000 Rid, skulle på 2ine år med 8172 R'd 2 2 sk. förledit Och återstoden 11,172 Rid 22 sk. innevårande år förskottsvis anordnas af öfverskotterne på Stats-Verkets Intrader, för att sedermera hos Riksens Ständer till ersättning eller afskrifning i Riks-Staten anmälas. Sedan hafva Committerade under den aidra nästlidne Januari till Kongl. Majit afgifvit en ytterligare underdånig berättelse om deras åtgärder vid Flyinge och Dahlby, och deruti dels anmält, att de, med Kongl. Majits
Med instämmande i öfrigt uti hvad här ofvan blifvit anfördt, rörande fördelarne af Kämners-Rätters, Lagmans-Rätters och Riddare-Syne-Rätters indragning, hafva Rikets nu församlade Ständer likväl ej ansett behöflig t, att undantag dervid göres för Kämners-Rätten i hufvudstaden, helst tryckfrihetslagens bud, att förbrytelser emot samma lag skola i Stockholm vid denna domstol upptagas, i allt fall kan uppfyllas derigenom, att en afdelning af Rådstufvu-Rätten derstädes allenast i och för tryckfrihetsmåls behandling fortfarande benämnes Kämners-Rätt, intilldess berörde lagbud kan i grundlagsenlig ordning ändras; äfvensom, efter Rikets Ständers åsigt, den ifrågasatte domstols-indragningen icke påkallar förhöjning af vade-skillingen i HäradsRätt till så högt belopp, som i Lagmans-Rätt nu erlägges, ej eller föreskrift om domsS fullgörande såsom vilkor för vads fullföljande från Häradsoch Rådstufvu-Rätt till Hof-Rätt, enär i förra afseendet Rikets Ständer trott vadeskillingens ökande till tre daler vara tillräckligt, och i det senare föiekommit betänkligt att, genom en så beskaffad föreskrift, som nyss är nämnd, Expeditions-ZJ tskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:0 114" försvåra möjligheten för den fattige och medellöse att, i behörig tid och ordning, sin talan från första domstolen fullfölja; deremot ändamålet, som med samma stadgande åsyftas, eller att motverka den fullföljd af rättegångar, hvarmed tredskande parter endast söka att fördröja doms fullbordan, synes lämpligast kunna vinnas, om härvid i stället följas de grunder, som i 2 Gap. 2 §. TJtsöknings-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 29 November 1823, samt 9 Cap. 1 §. samma Balk och Kongl. Förordningen den 18
Utskottet går tili att putictvis yttra sig öfver de för UåneContoiren föreslagne Reglementariska Föreskrifter, och till Rikets Ständers närmare bepröfvande öfverlemna de omdömen och de ändringar derutinnan , hvartill Utskottet ansett de inom RespectiVe RiksStåti® den framstälds anmärkningar föranleda. Vid §. ii är inom Högvördige PrestStån^ det anförd lika erinran, som hos Välloflige BorgareStlndet blifvit vid förehafvandet af Un skottets Memorial gjord, nemi. attén viss summa för hvart och ett Contöirs rörelse icke borde fastställas. Såsom svar härå åberopas hvad Utskottet i det föregående redan yttratj l följd hvaraf Utskottet ock anser i §. böra bibehållas oförändrad j sådan den blifvit föreslaget!» §. 2. Eh Värd Uedamot inom Riddetskapet och Adeln har, med hemtad anledning af denna §» Eéncö' Utskottets Bendrik anden. ii) föreslagit : att respit månådeme för afbetalningen <d ett förfallet lån måtte inskränkas ifrån två till m , men deremot omsättningstiden förlängas ifrån 6 till 9 månader. t)å denna fräga är af lika egen; skap med de flere motioner, som rörande det Reglementariska för BancoDisconten i Stockholm blifvit Framstälde, och hvaröfver BantcoUiskottet afgifvit särskildt utlåtande , som nu är föremal för Rikets
Därtill har han älskat det för högt. Måhända kan hon resa sig efter slaget. Hon är ännu ung, och naturen har oberäkneliga resurser. Nöd skall hon aldrig lida; för hennes framtid skall han sörja. Bäst för henne om han nu för alltid försvinner från hennes synvidd. Bäst för dem båda om han nu strax kastar loss och låter sin lustkutter sticka ut till hafs med fribytarflaggan fladdrande från gaffelnocken, svart som döden eller röd som lifvets heta blod ... styrande genom stormen mot drottning Circes ö, omkring hvilken bränningarna brinna hvita och farorna torna sig högt mot himmeln, men därifrån sirenernas locksång lofvar ära och makt och rikedom och höghet ... alla sinnliga nyckers tillfredsställelse allt utom de hjärtnupna drömmarnas varma solsken i lyckans stilla vik. – Går slupen under, får han fresta att flyta på spillrorna ... bäst att vara ensam då. Snart bryter hofvet upp till Holstein. Bäst att göra afskedet kort. Där ligger Cythere och därifrån går hans väg aldrig tillbaka till S:t Pederstræde! Han böjer sitt hufvud i medvetandet om sin skuld, och för sista gång glida hans blickar öfver det hvita ansiktet på det hvita örngåttet. Därvid hugger samvetsångesten på nytt sina klor i hans kött, och med pannan sammandragen af smärta vänder han sig om och går. PÅ HÖJDERNA II (Schleswig. En mycket förnäm resenär har på morgonen tagit in på gästgifveriet. Tydligtvis tillhör han hofvet, men han bibehåller sitt incognito samvetsgrannare, än om han vore en furstlig person. Dock förråda hans hållning, uppsyn och hela väsen, hvilken mäktig herre han tror sig vara. Ingen utom hans egen lakej kan täfla med honom i myndig nedlåtenhet; men tjänarens sällskapliga instinkter väckas lätt af några remmare rhenskt, och då berättar han för hvem som gitter höra det, att kammarherre Enevold Brandt kommit till staden i en högst viktig angelägenhet – stämt möte med själfvaste kungen å Gottorps slott.
Sän, hvartill ©jömätuten t>öva, reDogörelfen jentwäl åtfölja, att ingå till .Konungens 5Se* fallningöbafwanöe, font famina utDrag, jemte unDerrättelfe Derom att mcDleit blifroit behörigen reDowijte, Derefter meD förfla tillfänDer iveDerböranDe öfrige ■Konungens Q$cfallningöf>am>anDe; fommanDe 0jömanéhufenS förcftånDare, att för Deras fålunDa fullgjorDa reDotvtSning, erhålla famina förmoner, font bliftvit anDrc DebitertngSmän förunnaDe och af bent åtnjutas. ©jömän, hwilka bevisligen åro mantals* och jfattjfrifne på lanDet för Det år, unDer bmilbct De feDermera anmäla ftg 1)°^ 0jöman6f)ufen till fjöfart, fl?ola påfor a ö perfonella afgifterne, Der De äro mantals* och jfttttjTrifne, famt ©jömanöhufen af Dem för famina år ega att uppbära Söewillningen ertDafl ef* ter 2:Dra 2lrt., meD jFplDtghet likväl att, vtD reDogörelfen för ftfinämnbe 53e* winning, bifoga bewifen, att De perfonella afgifterne blifvit annorftäDeS på* förDe; fommanDe De, hwilka låtit hoS ftg jkattjkrifva fåoane 0jömän, att an* froara för perfonella utjkplDernaS erlägganDe till veDctböranDe uppbörDSmän.
Fritt och öppet skildrade han affärens ställning och lättade så hela sitt beklämda hjärta. » Tack, käre vän, för att du låtit mig veta din ställning, » sade hon, » vi få nu handla gemensamt för att söka komma ur den. Vänta här ett ögonblick. Jag kommer strax igen. » Med dessa ord lemnade hon rummet, men var tillbaka om några minuter. » Se här, hvad jag under tidens lopp sparat ihop. Det är omkring tre tusen kronor. Tag dem. Jag har samlat dem och gömt dem för oförutsedda händelser. Hvad jag är glad att kunna gifva dig pengarne. » Han slöt sin trofasta hustru till sitt hjärta. Visserligen var summan alldeles otillräcklig för att med den kunna uppfylla de löpande transaktionerna, men pengarne gjorde likväl för ögonblicket god nytta. R. afvisade nu icke mera sin hustrus bistånd. De af handlade tillsammans sin ställning och uppgjorde en plan, hur man skulle kunna afvända katastrofen och utan främmande hjälp upprätthålla den gamla aktade firman. Öeh vid detta tillfälle visade hon en offervillighet, som i hög grad förvånade R. Hushållet inskränktes, hvad som kunde undvaras af bohaget såldes. Framför allt ss förvandlades den lilla villan, familjens sommarställe, i reda penningar; hans hustrus smycken gingo samma väg. På detta sätt inflöto medel till affären — och efter ett par års förlopp var den i full gång igen. &gt;&amp;&amp;^ * Våra hvardagsrum. et har redan talats och skrifvits så oändligt mycket om detta tema, att det nästan kan synas vågadt att ännu en gång beträda området. Och ändå ha inte alla de långa epistlarne alltid varit nog för att ändtligen medföra en ändring i inrättandet af våra hvardagsrum. Fruarna, hvilkas plikt det är att ordna hemmet så trefligt som möjligt för mannen och familjen, äro icke alltid så förståndiga, som man egentligen kunde hoppas och tro, då det gäller en ändamålsenlig förändring inom deras område. När man nu för tiden gör ett besök, föres man naturligtvis genast af värdinnan med ett inbjudande leende till » förmaket » eller » salongen », såsom det oumbärliga paradrummet, allt efter omständigheterna, kallas. Där ser naturligtvis allt mönstergillt och oklanderligt ut.
Sedermera äro innehafvarne af dessa förbindelser likväl, genom 1789 och påföljande års Bevillningsförordningar, förklarade skyldige alt af den årliga räntan betala en fjerdedel såsom bevillning, hvilken allt hittills vid hvarje ränteliqvid innehållits. Ehuruväl Rikets Ständer, såsom nu blifvit uppgifvet, vid ett föregående tillfälle låtit Fuilmägtige i Riksgälds-kontoret genom allmänna tidningarne kungöra en af Rikets Ständer då utsatt preskriptionstid för 2:ne dylika förbindelsers inlösande, anser Utskottet dock mindre lämpligt och formen ligt, att en författning angående upphörandet af nämnde Verks betalningsskyldighet på sådant sätt utfärdas och kungöres; hvadan Utskottet finnér sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständers bifall till Fullmäktiges härom gjorda framstlläniiig. Och då endast några få år ännu återstå inan den tid, derunder den i lottsedlarne stadgade årliga utbetalning skall fortfara, tilländalöper, samt efter denna tids förlopp fråga troligen förekommer orri fastställandet och kungörandet af en slutlig preskriptionstid i afseende på de i Riksgälds-kontoret innestående räntemedel, som icke varda dessförinnan lyftade, så synes för närvarande någon serskild preskriptionsförfatt ning, angående de 3:ne lottsedlar, hvarom nu är fråga, ej behöfva i laga ordning utfärdas. Utskottet får derföre endast hemställa, alt de för samma lottsedlar belöpande ränte-utbetalningar äfven hädanefter må få af Riksgälds-kontoret, på samma sätt som hittills, emot godkänd säkerhet, verkställas. Stockholm den 16 Mars 1848. 8 Stats Utskottets Utlåtande N:o 106. Anie. till Exp. Utsk. den 17 Mars, kl. 5 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl.