Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är just för prsejudikatets skull som jag är angelägen, att R. o. Ad. måtte afslå denna inbjudning, och hvad sjelfva saken angår, sä har R. o. Ad. redan fattat sitt beslut. Uti inbjudningen har jag icke funnit något skäl vara anfördt, på grund af hvilket R. o. Ad. borde frångå sitt beslut och detta borde sålunda ske endast af den orsaken att sjelfva inbjudningen kommit från BorgareSt. Då förmodligen under loppet af denna riksdag, R. o. Ad. kommer att fatta åtskilliga beslut, som komma att stå i strid med BorgareStrs, så, och i händelse R. o. Ad. nu skulle visa sig sä villigt att frånträda sina, endast till följd af nakna inbjudningar, så förutser jag att borgareSt. icke skall underlåta att framställa sådana, då R. o. Ad. fattat beslut, som icke öfverensstämma med BorgareSt:s. Om ett sådant sätt att behandla allmänna ärenden och frågor icke har andra olägenheter med sig, så har det dock den, att förlänga riksdagarne, utan att i öfrigt tjena till någonting, samt att föranleda till diskussioner i samma ämnen, hvaröfver R. o. Ad. engång förklarat diskussionen vara slutad. Jag anhåller derföre på det högsta, att R. o. Ad. måtte, med vidblifvande af sitt förra beslut, afslå förevaride inbjudning. Hr Adelborg: Då denna fråga förra gången förehades till pröfning, var jag ej här tillstädes, eljest hade jag visserligen då sagt detsamma som nu. I motsats till de herrar, som funnit att frågan numera icke kan uptagas utan att man felar mot grundlagen, skulle jag tro att densamma, likaväl som många andra, hvilka i följd af praxis (hvilken, jag erkänner det, understundom tolkar grundlagen på sitt eget sätt) fått en sådan form, äfven kunde behandlas på samma sätt. Det har händt förr, att Stånden ej så litet på dylikt sätt jemkat med hvarandra och dä sådant skett med fördel tillförne, så kan det äfven nu gå för sig.
Då det är obestridligt, att lika behöfligt det är för Bancodisconten att hafva en af dess creditiv oafhängig reservfond, för att betäcka uppkommande förluster, lika behöfligt är det för lånecontoren, grundade på alldeles enahanda rörelse, då bildandet af en sådan reservfond lätteligen nu låter verkställa sig genom den år 1835 ingående discontvinsten för år x834j hvilken, lika med öfriga bancovinsten Den 3i Januari. för i835 bildande källor, är ännu alldeles odisponerad, och då det icke torde vara lämpligt att å denna reservfond beräkna bögre ränta, än hvad creditivfonden med full visshet i ren behållning minst kan afkasta, eller att beräkna den å mindre summor än jemna 100 r:dr; så får jag vördsamt föreslå, till införande i bancoreglementet, dels i följd af redan åberopade R. St:s beslut, dels såsom nytt i sammanhang dermed fattadt beslut: 1:0 Såsom reservfond för discontlånerörelsen intill nästa riksdag afsättas för Bancodiscontverket 100,000 r:dr b:co, för Götheborgs lånecontor 40,000 r:dr b:co och för Malmö lånecontor 20,000 r:dr b:co. Denna fond bildas för Bancodisconten genom återstoden af 1816 års innehållna vinst, sedan r:dr 39,169: 28. 8. b:co vid innevar. riksdag blifvit af R. St. anordnade till betäckande af dels afskrifna, dels inom linien förda fordringar. 2:0 Å denna reservfond beräknas ränta, efter 4 för 100 om året, från i835 års början, hvilken ränta vid hvarje års slut tillägges reservfondens behållning och på lika sätt göres räntebärande, dock så, att endast ränta beräknas å fullt 100 r:dr-tal. Remitterades till BancoUtsk. Frih.
Den tid kan tänkas icke alltför aflägsen, då, efter utståndna Europeiska kriser i penningeväsendet, dem systemet af Kreditsedlar, när det begagnas af StatsBanker, hufvudsakligen framkallar, man skall bannlysa Banksedlar såsom mynt, då de med all uptänklig fintlighet aldrig kunna i verkligheten representera annat än den Banks skuld, som utgifvit dem; men nog härom; så länge de, som gifvit sig ut för att vara utdelare af sunda och tillförlitliga grundsatser ibland Allmänheten, och, emellan Riksdagarne, till större delen beherrska dess opinioner, i finansläran, som i allt annat, icke kunna eller vilja förstå hvad som är sanning, ehuru de uttagit Akademiskt bref på att veta »omne scibile», utan skjuta den ifrån sig och Allmänheten såsom en absurditet, så sträfvar man måhända förgäfves att söka inverka på Rikets representation; man fullgör emellertid en pligt, då man begagnar alla möjliga medel att få sanningen framhafd i ljuset, och det är detta, troligen sista försök jag genom formlig motion ansett mig böra göra för detta ändamål. Skulle omsider man ändtligen gilla och omfatta sjelfva grundsatsen i dess numera modifierade skick, och vilja utbyta Bankosedlar till obestämbart belopp mot Skattevexlar till ett för all rationell fordran liksom praktisk regelmässighet inskränkt belopp, så är det likväl af nöden att efterfråga och göra sig reda för: hvilka bli de omedelbara följderna af en reform efter detta förslag? Ja man vill veta, om denna reform kan företagas under en penningekris, då jag förut i de år 1855 tryckta »Förnyade Vpsalser» bland andra följder upgifvit, att man erhölle ett disponibelt kapital af flera millioner. Det förefanns nemi., vid den tiden nämde upsatser lades under pressen, ej allenast ett större Kapital i Silfver än som efter en klokt utförd invexling af Bankosedlar och öfverflyttning af dess fordringar på andra händer behöfdes såsom Bankfond. Nu åter skulle man kunna tro att förminskningen från 13 till 8 milbr Specielt.-r gjorde hela operationen omöjlig.
Det säkra är, (vi hafva alla af tidningarne inhämtat det) att man sett nästan intet namn af någon utmärktare för vetenskaper känd Jude, som deltagit i dessa rörelser. Det har varit dels gesäller dels ynglingar af städernas lägsta klass, som öfverallt har deltagit deri. 26 Den 19 Mars f. m. Man liar fäslat sig vid att ett eller annat namn varit nämndl, men om så varit, så är det väl icke underligt, att en förtryckt stam, som ser tillfälle yppas att kunna ernå den frihet hvaraf den anser sig vara förtjent, äfven begagnar sig deraf, och jag tror att man icke får fördöma dem derför. 1 Frankrike deremot, der de sedan längre lider tillhaka åtnjuta fullt medborgerliga rättigheter, der de bekläda betydande plaiser, såväl inom arméen, (jag vet specielt att der funnits 3 Divisions-generaler af Jude-härkomst), som inom den högre administrationen, påstår jag bestämdt, alt man icke ens har hört något jude-namn nämnas bland revolutionärerna. Att de hafva gatt in i de nybildade Minislérerna, dels på den juridiska, dels pä den financiella vägen, kommer sig deraf, att de personer, som användes, troligen ansågos äga den största skicklighet. I England har man alldrig hört, oaktadt den oinskränkta tryckfriheten, som visst icke skulle hafva underlåtit att yppa del, att de deltagit i de Chartislrörelser eller reformrörelser, som de sednare årtionden hafva ägt rum. Detta är också ganska naturligt. Frågan om att de skulle få vistas hvar som helst, afgjordes för 300 år sedan. För 30 år sedan erhöllo de rättighet att silla såsom Jurymän, men icke nog härmed, ulan sedan de visat sig fullt mosvara detta förtroende, erhöllo de rättighet att sitta såsom Scheriffer, domare öfver nationens medborgare. Ingen lärer kunna förebrå Engelsmännen, ali de icke vidhålla sina gamla institutioner äfvensom alt de icke äga en billig nationalstollhet. Må väl! de hafva underkastat sig ali dömas af medborgare utaf denna tro, och hafva icke ångrat det.
Gud skall verkeligen veta, jag heldre velat bortsofva min dag, än som en arm pikpost hela Guds långa sköna förmiddag stå och svettas blod inne hos en gammal förhusen trätgirig Chef, den olyckan ville, ej sjelf skulle ha lust att titta ut i Guds herrliga sol-ljus; det hör allt till Adjutantskapet, min nådiga Tante, och måste med ofta pröfvadt tålamod fördragas." "Hä, hä, hä, ja, ja!" instämde grinande den lille Majoren, hvilken förmodeligen uppfattat Baronens sista mening, "Adjutantstiden är visst en profvotid, Gud vare lof, hon nådigt vardt öfvervunnen, likvisst tycker jag du Baron har just intet skäl till klagan, f n vet huru du svänger med gamla Herrn, men ständigt står du i smöret, oaktadt dina mångfaldiga skolfuchs-upptåg." "Allt i sin tid, Major", raillerade Baron, "gubben älskar vid godt lynne skämt och muntra infall, och som jag ej heller finnes hatare till dylika, händer ej sällan att hans ekande våning skallar af våra högljudda jublande skrallsalfvor, jag tycker min bror ej heller lägger finger emellan vid dylika tillfällen." "Finger emellan Baron, finger emellan, hä hä hä, nej min själ jag det gör, skämtet är i våra skraptorra dagar en så väl smakande behöflig krydda, så man vid dess altför rara anträffande, väl icke skulle hafva hjerta lägga finger emellan, hä hä hä." Men nu tillsades om serveringen, och alléen framåt, till intagande af den trefliga middagen vandra nu par om par, arm i arm, Friherrinnan och Majoren, Majorskan och Baron Paul, Fröken Doll och Baron Victor, samt Fändrik Doll och underskrifven.
Man har sagt, att det ej går an att utvidga läktaren, emedan fönstren derigenom skulle bortskymmas, och jag instämmer deruti; men der (härvid utvisade talat en det hörn af 20 Den ii Mars f. m. salen , som är till höger om Landtm:s plats), är ett mörkt hörn af salen, och eler skulle en läktare lätteligen kunna byggas med en spiraltrappa från Seercta-Utsk:s rum; på detta stalie kunde en anständig och passande tribun uppföras för corps diplomatique och för damer; oc:h der kunde äfven en plats-beredas för tidnings-redacteurerne, hvarest de kunde viii höra våra öfverluggningar, och således komma i tillfälle att riktigt referera dem, hvilket beklagligen nu icke alltid är tallet. Under sådana tider, som dessa, är det dagens händelser, sorn äga intresse för allmänheten. Om någon säkerhet skall finnas uti refererandet af våra öfverläggniugar, så är det för dagen det skall ske; således tror jag, ätt tidnings-redacteurerne borde placeras så, att de kunde höra bättre. Om detta icke kan afgöras i sammanhang med den nu under öfverläggning varande motionen om läktarens utvidgning, anhåller jag att få göra den motion, att, på sätt jag föreslagit, en läktare uti det mörka -hörnet af salen måtte till R. St:s nästa sammanträde blifva uppbyggd. Frih. Cederström, Jacob: Jag skulle förmoda, att R. o. Ad. för närvar, inskränker sig till frågan 0111 läktarens förändring på det sätt, att Norrska Regeringens ledamöter och corps diplomatique kunna få plats, utan att trängas med andra. Med någon afvikelse från Utsk:s förslag, att använda den framskjutande delen af läktaren härtill, skulle man, genom öppnande af det golf, som blifvit lagdt öfver den gamla trappan, nästan utan all kostnad, kunna åstadkomma ifrågavar. förändring. De personer, som begagnade dessa platser, finge dä med olika polletter inträda genom samma dörr, som R. o. Ad., och af en bland de vaktmästare, som der stå, anvisas uppgången lill läktaren. Frih. Boye: Jag anser mig skyldig Gr.
Majit dels uti den vid början af nuvarande riksmöte aflåtna nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof meddelat, att utgifter under förskottstitel sålunda blifvit intill början af Juli månad nästlidet år anordnade till ett belopp af 88,364 R:dr 63 öre, dels ock uti särskilda skrivelser till Stats-Utskottet af den 13 April och den 3 Augusti innevarande år tillkännagifva, att dylika förskotter, enligt samma skrivelser åtföljande, uti Kongl. Stats-kontoret upprättade, förteckningar, uppgått under sednare hälften af nästlidet år till 63,812 R:dr 51 öre och under detta års förra hälft till 22,381 R:dr 8 öre. Som sistberörda tvänne skrivelser och de dervid fogade förteckningarna blifvit i sin helhet införda uti lista Samlingen af Rihanget till Riks-Ståndens protokoll, Niris 115 och 116, samt sålunda redan kommit, till Rikets Ständers kännedom, har Utskottet ansett sig böra vid detta Utlåtande bilägga blott den förtecken. till It. St. Prut. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 5 Band. 10 Höft. 1 2 StatsUtskottets Utlåtande M 1S4, ning, som ligger till grund för Kongl. Maj:ts uti Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behol i ornförmälda hänseende gjorda meddelande (Bil Litt. A.); hvarjemte Utskottet, då den största delen af nu ifrågakomna utgifter utgöres af reseersättning och arfvoden m. (1. kostnader för de särskilda Kommittéer, hvilka, hufvudsakligen i anledning af Rikets sednast lörsamlade Ständers derom gjorda framställningar, blifvit af Kongl. Maj:t i nåder tillsatta, funnit lämpligt att öfver dessa kostnader uppgöra det sammandrag, som innefattas uti hosföljande Bil. Litt. B; börande dock härvid erinras, att för en eller annan af nämnde Kommittéer åtskilliga utgifter egt rum före den tid, då detta slags förskotts-anordningar vidtogo, likasom för några af dem en del kostnader ännu lära återstå.
Med anledning af stadgandet i 1789 års bevillningsförordning, att bevillning skulle utgöras för de medel, som genom testamente bortgåfves till andre än testator make och bröstarfvingar, meddelades genom Kongl, förordningen den 26 Aug 1791 särskilda föreskrifter angående uppbörden och redovisningen af denna bevillning; hvarefter ytterligare stadganden härom utkommo genom Kongl, kungörelserna den 12 Juni 1801 och den 28 Januari 1804, hvilka kungörelser fortforo att tillämpas, intilldess den ännu gällande och i sednaste bevillningsförordning åberopade kungörelsen af den 11 December 1811 utfärdades. Sedan Rikets vid fl92 års riksdag i Gefle församlade Ständer garanterat den *792 Sr* tillkomna och för dem då anmälda ytterligare riksgälden, och då ökade krigsskulder 'SutT fordrade åtminstone bibehållandet af förut varande inkomster, beslöt o Rikets Ständer, enligt riksdagsbeslutets sista §, att till nästkommande riksdag utgöra samma bevillning, som Rikets Ständer sig åtagit enligt 1789 års »allmänna bevillningsplakat»; hvarjemte Rikets Ständer förbundo sig att, på sätt genom särskild författning komme att stadgas, i speciemynt eller banko-transportsedlar årligen erlägga någon del af denna bevillning. Den författning, till hvilken Rikets Ständer i nyss omförmälda riksdagsbeslut hänvisade, utfärdades under den 7
Då man har att välja emellan 2:ne allernativer: antingen att antaga en fullkomligt uy inrättning af hela läroverket, hvilken lill sina principers riktighet och sin lämplighet möler så stora betänkligheter, eller att bibehålla den gamla, men deråt söka gifva den största möjliga utbildning, så talar, vågar revisionen tro, en tillbörlig klokhet för det sednare. Det förra vore förknippadt med vådor, som åtfölja all genomgripande förändring af sociala inrättningar, hvilken ej ur dessas inre grund sjelfnödigt utvecklat sig, ej livilar på säkra till sin inre halt tillfyllest erkända grunder, och i verkställigheten sannolikt skulle hemligen eller öppet möta hinder af dem, af hvilkas nitiska medverkan dock framgången ytterst berodde — för alt icke tala om andra svårigheter af yttre beskaffenhet, som härvid sig förete. Del pedagogiska experiment, som, anställdt i mindre skala af skickliga, harmoniskt samverkande händer, och vägledt af en sig sjelf beriktigande erfarenhet, möjligen förer till önskade resultat, kan då det genomföres i stort, och utan alt kunna påräkna villiga, af förtroende till saken lifvade organer, lätteligen misslyckas, och då medföra en desorganisation, som lill sina följder närmast skulle drabba det uppväxande slägtet. Deremot, om man söker, så vidt möjligt, utbilda den läroverksinrättning som finnes, befria den från sina brister, borttaga alla förhållanden af förlamande natur, gifva ökad drift åt dess verksamhet, bereda åt undervisningen säkrare garantier och bestämdare mått o. s. v., så har man dervid intet äfventyrat. Skulle liden visa att man ej lyckats förbättra del gamla, så står utvägen alltid öppen afl försöka nya banor, hvilka då torde hafva hunnit blifva af erfaren heten mera säkert bcpröfvade”. Härefter öfvergår revisionen alt visa, att i Tyskland, der skolväsendet är med största allvar och framgång vårdad!, man redan alldeles öfvergifvil dessa nya ide'er. Jag ber att i sammanhang med detta utdrag fä uppläsa några få ord ur ett kändt arbete öfver läroverksfrågorna. De äro tecknade af den väldigaste kämpen (Hr Hazelius) för del nya systemets införande.
Ulsk. talar blott om utbetalningen, och säger, att den skall anvisas på riksg:s-kont. Har då riksg:skont. några medel att lemna? Visserligen icke. Det måste upplåna dem; men hvar, utom eller inom riket? Utom riket hafva såsom vi veta, de största bankirer blifvit bragte i förlägenhet, genom hvälfvingarne på fasta landet, och draga sig ur affärerne, såvidl sig göra later. De kunna eller vilja nu icke inlåta sig i några affärer. Ar det troligt, då Dreussen är i förlägenhet att få penningar, Sverige skulle i den vägen lyckas bättre? Långifvaren undersöker naturligtvis lånsökarens förmåga att betala. Om en stal vare sig fattig eller rik, inlåter sig i så vidt utseende företag, som det ifrågavar. är för Sverige, kan man väl vänta, att han derigegenom skall stärka sin kredit? Efter all anledn. erhålla vi ej penningar utrikes ulan odrägliga vilkor, särdeles om de utländska penningkarlarne erinra sig huru Sverige liqviderade sin förra utländska gäld. Vi måste då söka att få penningar inom landet. Men undersöker man ställningen inom oss, så finna vi, att den förlägenhet, som yppats i allmänna rörelsen, genom felande afsättning, verkar på dubbelt sätt till penningebrist. Först uppkommer hon genom silfvers förande ur landet. Under den korta lid, vårskeppningen varadt, hafva redan 860,000 specier blifvit utförda, För hvarje species, som utvexlas, ingå till hanken 4 r:dr r:gds; 4 gånger 860,000 göra 3,440,000 r:dr r:gds hvilka således blifvit dragna ur allmänna rörelsen. Dertill kommer, att, om den enskilte icke får afyttra sina varor, likväl måste underhålla sitt arbetsfolk, på det att rörelsen icke må afstanna, så nödgas han upplåna penningar, der sådana kunna erhållas. Den stora penningetillgången, vi förut ägt, varder såmedelst snart förminskad och upptagen.
December 1,657 32,383,622 3 ' 8 Adv isei ade Invisningar för Cassa-Creditiv ~ + 17,200 Deposilions-Skulden i Silfver Specie, soin efter utvexlingens början endast i Räkning med Kongl. Myntverket fortfarande upptogs, är under den 3i December i836 äfven i denna del, en gång för alla, omförd Lill Riksdaler Banco. 36 Berättelse af Banco-Fullmäktige. Bankens egen Guldoch Silfver-lillgång, på det sätt uträknad, att från Metalliska Cassan afdrages den andel af Depositions-Skulden, som består i Ducater och Silfver Specie, har utgjort i R:dr Banco evalverad, och öfverstigit ett förhållande af 2 till 5 mot Sedelstocken, på sätt som följer vid de uppgifne tidpunkterne: Egne Guldoch S i 1 fverti ligan gen s belopp i Riksdaler Banco. Deraf erforderligt för att, såsom 2 till 5, motsvara Sedeloch DepositionsSkulden. Till vinnande af fullkomlig visshet, att, vid utmyntningen af de nya Silfvermyntslagen, Kongl. Förordningarne om Myntfoten af den 23 Juni i83o och den 9 Maj i835 noggrannt iagllagits, hafva Banco-Fullrnägtige, enligt hvad de tryckta Revisions-Berättelserne af år 1887 (pag. r3, if) och år 183g (pag20, 21) närmare upplysa, låtit af vetenskapsmän undersöka bruttovigten och halten af ätskillige från Kongl. Myntverket linder olika år aflemnade Silfvermynt af hela, halfva, iidels, frdels, och -/^rdels Riksdalerstycken; och finnas resultaten af desse undersökningar intagne uti berörde Berättelser, hvilka Fullmägtige alltså här endast få åberopa. (Banco-Fullmägtiges Piotoeoll den 11 Febr. i836 samt den a och g Äug. i838.)
De kunna emellertid betraktas såsom grenar af samma stam, ty de hafva ett gemensamt mål eller att genom bedrägliga och svikliga medel förnärma annans rätt, och äro följaktligen att anse såsom bedrägeri i detta ords vidsträcktaste betydelse; men med afseende på medlen särskilja de sig i afdelningar, hvilka 604 Expeditions-Ulskotlets Förslag lill underd. Skrifvelse X:o 1X9. i E. K. Nådiga förslag blifvit sammanfattade under de serskilda be nämningarne förfalskning och bedrägeri, hvarigenom ock en i vår lagstiftning redan hyllad grundsats blifvit vidhållen. I samma mån, som affärslifvet tilltager, industrien ökas och förhållandena i samhället derigenom invecklas och mångfaldigas, i samma mån påkallas ock ett vidsträcktare skydd å lagstiftningens sida emot bedrägerier. Att afhjelpa den ofullständighet, sorn i förevarande hänseende förefinnes i äldre lagar, hörer väl till en af lagstiftarens svåraste och mest granlaga uppgifter, men denna kan dock ej utan våda för allmän och enskild säkerhet lemnäs olöst; och till en lösning deraf synes det förslag, som E. K. M:t i Nåder framlagt, i väsentlig mån kunna bidraga. Rikets Ständer hafva likväl efter pröfning af detta Nådiga förslag ansett sig ej kunna detsamma oförändradt antaga, utan funnit sig böra upprätta ett i vissa delar förändradt förslag till lagstiftning i detta ämne, i afseende hvarå Rikets Ständer få i underdånighet anföra följande: Lika med E. K. M:t hafva Rikets Ständer i sitt förslag först upptagit den art af bedrägeri, som är att hänföra till förfalskning; och i hvilken del Rikets Ständer äf ven i allmänhet instämt i de åsigter, hvarpå det Nådiga förslaget hvilar. Då åtskilliga brott, å hvilka inträffar hvad som betecknar förfalskning, uti allmänna lagen nu icke äro uttryckligen hänförda till klassen af de brott, till hvilken de rätteligen höra, har detta förhållande blifvit rättadt genom det Nådiga förslaget, hvilket således under förfalskning sammanfattar de brott, som enligt gällande lag och med afseende å sin natur äro såsom förfalskningsbrott att anse.
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets under N:o 107 afgifne betänkande om utvidgande af de rättigheter, som äro mosaiske trosbekännare här i riket tillerkända, redan fattat sitt beslut i detta ämne, hafva Utskotten vid sådant förhållande, ansett serskildt utlåtande öfver förevarande motion icke erfordras; hvilket Utskotten härmed skolat hos Rikets Ständer vördsamligeu anmäla. Stockholm den 11 September 1848. Ank. till Exp. Utsk, den li Sept., kl. 7 e. m. Betänkande , i anledning af väckt fråga om ändring uti nt& gällande st ad gande n , rörande afvittrings verket i de norra länen. Genom remiss från Hederv. Bonde-ståndet har Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet fått till behandling emottaga en af riksdagsful 1 mägtige G«* staf Glad och Johan Westermark från Westerbottens län gemensamt gjord framställning af innehåll, att då, vid den afvittring, sorn, till följd af Kongl. Maj:ts nådiga stadga den 10 Februari 1824, inom sistnämnde län förrättas, den ordning af vederbörande landtmätare foljes, att mätningen boijas från fjelltrakterne och derifrån fortsattes till kustlandet, häraf inträffat, alt länets äldre eller odal-hemman, hvilk* vid kusten äro belägna, komma i mistning af den skog och mark, dem författningsenligt tillkommer, enär densamma derförinnan redan blifvit af nybyggare så upptagen, att för dessa hemmin någon mark icke vidare står att eihålla.