Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anmärkn. emot åtgärder och anslag för Statstidningens utgifvande. Svar: Ingen lärer bestrida behofvét och nyttan af en officiel tidning. De om medel dertill genom Handelsoch Finance-expeditionen utfärdade beslut innefatta egentligen blott verkställiglietsåtgärder. Anmärknlr emot anslag för K. Tbeaterns upprätthållande. Svar: Den anordnade utbetalningen af 3ooo r:dr, un der den 22 Febr. i834, v0r blott verkställighet af ett förut lattadt beslut, som af föregtde Const.Utsk. blifvit lemnadt utan anmärkning. Det under den 4 Oct. 1834 anordnade förskott af 10,000 r:dr gafs vid det särskildta förhållande, att, i följd af cholerasjukdomens härjande i hufvudstaden, spektaklerna måste under en längre tid inställas, och att tbeaterns personal, som med de öfriga innevånarne delade faran till helsa och lif, såg sig derjemte beröfvad utvägarna för den tarfligaste bergning. N:o i3 lägges det dåvar. föredraganden för handelsoch finance-ärenden till last, att han afstyrkt ett förslag om K. Tbeaterns upphörande, ehuru han, efter hvad han vill minnas, både vid frågan om denna theaters förändrade organisation hade i underd. afstyrkt, att de densamma rörtde ärenden skulle blifva föremål för Konungens pröfning i Statsrådet, och sedermera, betraktande saken blott ur den financiella synpunkten, i underd. tillstyrkte förslaget om K. Theaterns upphörande, såsom det bästa medel att snart afbetala den uppkomna bristen och undvika framtida anslag för dess upprätthållande. Också har sistnämnda anmärkn.punkt blifvit i Const.Ulskls betänk. N:o 17 återkallad. Anmärkn. emot försöket att tillvägabringa gemensam communal-ansvarighet för kronoutskylder. Svar:
St. skulle besluta att räntorna skola lösas efter medelpris, så är det gifvit att ersättningen äfven bör utgå efter samma grund. Om den redaktion jag föreslagit, antages, så rubbar det icke i ringaste mån förhållandet, för den händelse all det af Utsk. föreslagna liqvidalionssättet icke skulle godkännas, utan räntorna skulle komma att fortfarande, såsom hittills, lösas efter årets markegång. Den förste värde talaren har icke velat ingå i sjelfva saken, jag tror det dock vara nödvändigt att se den i sin helhet för ali kunna rätt bedöma den. Det är troligen hvar och en bekant hvilka olägenheter det nuvande indelta löningssätlet raed9 H. 13 194 Den 9 September f. m. för. De skattdragande hafva under en längre följd af år klagat öfver de olägenheter som uppkomma derigenom all de äro skyldige alt leverera sina räntepersedlar till en löntagare eller indelningshafvare, hvilken, då det faller honom in att så göra, kan ålägga dem in natura utgöra deras räntepersedlar, hvadan de således äro beroende af räutetagarens godtycke och anknmmer det på honom att i möjligaste målto uppdrifva lösen för dessa räntor. Följden deraf måste således blifva, att ett hemman som har till beloppet, enligt skattläggningen, lika räntor med ett annat, kan blifva olika loltadt, alli eftersom räntan är Kronan förbehållen eller anslagen till en indelningshafvare. Den skattskyldige kan i sednare fallet få betala mera än i det förra. Att olikhet eger rum i de serskildta hemmanens räntor och alt skatterna icke stå i förhållande till hemmanens storhet och afkastning, är en allmänt känd sak. Derom är dock nu icke fråga och deruti ligger icke någon egentlig orättvisa emot nuvarande egare. Deremot anser jag billigheten fordra, att räntor, som äro bestämda till ett visst belopp, icke böra förändras deraf att Staten faller på den idéen att anvisa det ena hemmanets ränta att uppbäras af en räntetagare, under det att Staten sjelf uppbär det andra hemmanets skatt. Utur denna synpunkt tror jag att de skaltskyldige hafva skäliga anspråk på att Staten måtte så ändra räntornas disposition, ali de omlörmälde olägenheterna försvinna.
Äfven är det anmärkningsvärdt, alt, ehuru Riksens Ständer vid 1812 års Riksdag medgåfvo, att alla de, som vid Saltpetersjudning erhöllo biträde af Kronan , antingen med arbetare eller sjuderipannor m. m. , skulle deraf till 50 Dea % Juli, e% m, s Kronan erlägga 16 sk. per Lisp. ; men deremot alla de, som utan biträde af Kronan förrättade Sjudning, erhälla Kronobetalningen i. 24. oafkortädt: icke dess mindre hafva alla hemmansägare i Riket utan afseende derpå, om de haft biträde af Kronan eller icke, om de anskaffat Saltpeter in natura eller icke, blifvit ålagde denna afgift af 16 sk. per Lisp. Detta är likväl en beskattning, hvilkei? rättighet hittills endast tillkommit S.tänderna. Uppå härefter af Herr LnndtMarskalken gjord proposition , blef Betänkandet af Högloft. Ridderskapet och Adeln bifallet. Vid förnyad föredragning biföllos följande, den 28 Juni pä Bordet lagde, Betänkanden och Memorial: 1:0. Från StatsUtskottet, i anledning af anmärkning vid dess Betänkande öfver Herr General-Directeuren Hagströmers Memorial om medel till befordrande af större sundhet i städerna. 2:0. Från StatsUtskottet, angåenda ut_ gifning från RiksgäldsContoret af så kalla de större CreditSedlar. 3:0 Från StatsUtskottet’, i anledning af Konungens Befallningshafvandes i Örebro Den 2 Juli, e m, 55 Län hemställan om ersättning för Mautals Skrifvareprovision år 1815. 4:0. Från Ibagsamt OeconomieUtskotten , angående Fattigprocenten af Sterbhus. 5:0. Frän Lagsamt OecoucmieUtsktftten, angående rättighet för Allmogen atti staderna få försälja sina varor, äfven i öppnaRo dar och Ständ. Grefve Löwenhjelm, Gustaf, uppläste följande Memorial: Kongl.
Är åter icke boställsinnehafvare!! till förrättningen sökande, i hvilken händelse, der laga hinder icke möter, Landtmätare med lön på stat, men i annat fall lönlös Landtmätare dertill bör förordnas, njute för boställets andel, jemte resekostnads-ersättning, den förre 2/3, och den sednare fullt arfvode ; och skall den för kost och husrum belöpande del af arfvode! utgöras af boställs-innehafvaren samt det öfriga, likasom resekostnads-ersätt11 ingen, så för Landtmätare som Gode män och arfvode för de sistnämnde, på enahanda sätt, som derom i 1 mom. af denna § sägs, godtgöras. För Landtmäteri-förrättning å ecclesiastik-boställe betalas i allt, såsom enskildte jordegare; dock att den del af landtmäteri-arfvodet, som för kost och husrum Statssamt Allm. Besaoch Ekon.-UtsJcottens Utlåtande, N:o 77. 21 belöper, af boställs-innehafvare utgöres, samt det öfriga, likasom resekostnadsersättningen, så för Landtmätare som Gode män, och arfvode för de sistnämnde, af kyrkans eller församlingens medel erlägges.
I följd häraf anser jag lämpligast, alt riksdagsmän af R. o. Ad. utses medelst dubbla val, sålunda alt, l:o i enlighet med förut åberopade Konung Guslaf II Adolphs Ridd.Ordn., hvarje ätt inom sig väljer en hufvudman eller elector, och 2:o att dessa electorer länsvis eller districtvis välja representanter. Dessa valförrättningar torde böra tillgå på följande sätt: Inom en viss utsättande lid före hvarje lagtima riksdags början insänder hvarje greflig, friherrlig och adlig introducerad ätt lill Ridd.Direct. valsedel, antingen gemensam, eller ock särskildt af hvarje ättens medlem, som enligt Riksd.- och Ridd.Ordn. nu kan vara behörig till riksdagsman. Skulle 2:ne eller flere inom samma ätt erhålla lika röster, skilje Ridd.Direct. medelst lottning dem emellan. Det faller af sig sjelft, att förde ätter, der caput, efter nu gällande Ridd.Ordn., ensam innehar representationsrätt vare han sjelfskrifven elector. Sedan samtliga electorerne blifvit utsedde, upprätte Ridd.Direct. listor för hvarje län, äfvensom för Stockholms stad öfver der bosatte electorer och tillställe dessa listor vederb. Landshöfdingar och Öfverståthållare!!, tillika med föreskrift huru mänga representanter, som inom länet eller districtet och hulvudstaden skola utväljas, hvilket Ridd.Direct. genom anställd jemförelse emellan antalet af electorer och det antal riksdagsmän af R. o. Ad., som kommer att bestämmas, uträknar. Exempelvis antages, alt om electorerne inom hela riket uppginge till 1000, och Ridd.Ordn. komme att bestämma 100 representanter af detta Stånd; då ägde det län, hvarest 10 electorer vore bosatte, att utvälja 1 representant, det län, som hade 20 electorer, 2 representanter o. s. v. Om icke tillräckligt antal electorer 182 Den 4 September e. m. för att kunna välja en riksdagsman finnes inom länet, så förenas delta med ett angränsande till ett valdistrict.
All makt, all rikedom i Svea land! Men han var mera stark och slug vi, Så randades den dag vid Herrevad Jag satte mig till motvärn, jag som andra; Och derför vann med list och våld han seger! Som såg bland oss det bittra nederlaget, Såg all Folkungaättens spridda makt Af blod besudlad, röfvas ifrån tusen, Jag stridde manliga, och mina söner Att sättas stark uppå en endas hjessa! Som unga björnar slogos vid min sida, Och föllo, kämpande ännu i döden! Ifrån min sista strid, mer arm än den Och flygtig sonlös, sårad, drog jag hädan Som släpar fram från gård till gård sin nöd, När gästfri stuga han mot qvällen når; Men jag har intet hopp att mättad se Allt från den dagen invid Herrevad, Ty han har hopp om mättnad från sin hunger Den hämdelust som lågar i mitt hjerta Hvars blod må falla tungt på Jarlens hufvud! 10 När skall det minnets fläckar plånas ut? I månget år har nu jag sutit här KNUT BENGT (för sig). (lifligt). I torftig stuga, seende min dotter Allt hvad jag öfrigt har af fyra barn Uppvexa herrligt till en fager jungfru, Och lydig faders bud, tills nu i dag. Och icke fager blott, men vän och höfvisk, Hvem var väl fader och kan undra på Se'n inga söner mer jag har på jord? Att i mitt sinne jag på henne hoppats, En dag, så tänkte jag, en riddersman Och så skall hon oss höja ur vårt fall Skall föra henne till sin gård som brud, Och gifva framtid åt den sjunkna slägten, Och hämna mig på Jarlen och hans ätt I det hon fostrar söner som en dag Åt Jarlens ättlingar tillreda mäkta Ett blodigt Herrevad till hämd för vårt. Nu kommer du, en simpel väpnare Hos lagman Bengt, min dödsfiendes broder, Så ung till vett som han är ung till år, Och räddar dotter min och stjäl dess hjerta Och störtar så min framtidsdröm i grus! Så hör nu här din dom: När riddare
Ridderskapet och Ådeln liar Utskottet till behandling fått emottaga en af Grefve Cronhjelm, Otto Augnst, väckt motion, hvaruti föreslås, att Rikets Ständer,-i en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, måtte anhålla, att alla nedsatte Comiteer eller Ordinarie Embetsverk, på hvilkas utlåtande beror eller hvilar en del af Rikets Ständers vid sista Riksdag framställde önskningsmål, måtte, genom Nådig påminnelse, anbefallas att målen skyndsamligen handlägga, på det Rikets Ständer må blifva i tillfälle känna hvad afseende Nådigst blifvit å de underdåniga önskningarne fästadt; hvarjemte till Utskottet blifvit remitteradt ett af Grefve Cronhjelm till motionen gjordt tillägg, hvaruti förenämnde mål finnas uppräknade. Utskottet har gjort sig under.rätladt om förhållandena med ifrågavarande mål; och som dervid befunnits, att de flesta af dem under loppet af denna Riksdag, till följd antingen af Kongl. Maj: Is Nådiga Skrifvelser och Propositioner, eller af inom Riks-Stånden väckte motioner, åter utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, och dels kunna anses till slut bragte, dels föranledt ytterligare underdåniga framställningar till Kongl.
Ekon.Utsk:t är sannerligen öfverhopadt med en sådan massa olikartade motioner, helst inom detta Utsk. inkommer allt som man icke vet under hvilken rubrik det skall rangeras, att man ej kan fordra att Utsk:t skall omarbeta alla de motioner, som komma in i ofullständig form. Utsk:t skulle då få alltför mycket att göra. Hvad för öfrigt beträffar stiftandet af en lag, hållen i den inskränkta anda, som andra länders, så torde den icke vara af behofvet påkallad, med afs. å den ståndpunkt af konstbildning, hvarpå vi befinna oss. Förh:det är nemi. att vi hittills egt en föga utvecklad efterbildningskonst, och det är endast genom några enskilda personers uppoffringar, som den nu bragts till en någorlunda höjd. Högst få Svenska konstnärers arbeten hafva inom vårt land genom stentryck kunnat fördelaktigt återgifvas, och derföre låta vära utmärktaste Svenska konstnärer, såsom Billmark m fl., lithograflera sina arbeten i Paris. Att nu, då stentryckeriet och trädsnideriet börjat att förkofra sig, genast lägga ett band på dessa konstgrenar, det ansåg sig Utsk:t icke böra göra. Hvad åter gipsafbildningar beträffar, så är det egentligen endast afbildningar af stora utländska konstnärers arbeten, sådana som Thorwaldsens och Canovas m. fbs, som här göras, och f. n. finnes dessutom icke mer än 2 å 3 personer i Sverige, som gjuta i gips. Sål. synes allting gifva vid handen att något sådant skydd icke behöfves, och att lagstifta blott för principens skull anser jag tjena till ingenting. Jag tillstyrker sål. bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Nordenfelt, Enar: Jag instämmer till alla delar i hvad den siste tal. yttrat, och gör detta så mycket hellre, som Betänk:t utarbetats på den afdeln. inom Utsk:t, der han sitter.
För öfrigt måste man taga i betraktande vårt lands beskaffenhet och derefter bestämma sättet att bygga jernvägarne, så att de för billigaste priset uppfylla sitt ändamål. Hr Nordenfelt, Leonard Magnus: Med anledning af det stora intresse för smalspåriga banor, som visat sig, såväl i tidningarne, som bland allmänheten, och då mången derigenom möjligen kan föranledas att tro, att det system, efter hvilket statens jernvägar blifvit byggda, vållat misshushållning med derför använda medel, anhåller jag att få med några ord belysa frågan. En föreg:de talare, med hvilken jag i allo instämmer, har, på grund af fakta och erfarenhet, ådagalagt, hvilka olägenheter af svaga lokomtiver och svag öfverbyggnad Samt af mindre spårvidd skulle uppstå vid banor af längre utsträckning De flesta banor i utlandet, som ha mindre spårvidd, äro ursprungligen byggda för hästkraft och hafva en obetydlig längdI Belgien finnes visserligen emellan Antwerpen och Gent en. bana, ursprungligen byggd för lokomotiv, med en spårvidd af endast 3 fot, 7 dec.-tum Svenskt mått. Denna bana har en längd af knappt fyra och t7,j Svensk mil, är byggd i ett fullkomligt slättland, nästan rätlinig och utan stigningar, samt kan för sådana förhållanden vara ganska lämplig, men skulle ingalunda vara tjenlig under andra lutningsoch krökningsförhållanden med lika stor trafik. Efter hvad jag känner, uppgå alla på jorden byggda jernvägar till en sammanlagd längd af omkring 10,200 Sv. mil, och ingenstädes finnes hela jernbanesystemet i ett Iand utfördt med smalspåriga banor, hvilkas sammanlagda längd, så vidt jag kunnat utröna, icke uppgår till 100 Sv. mil, utan inskränker sig till några tiotal. 324 Deu ä December. Frih. Raab har sagt, att Engelsmännen hafva varit nog praktiska, att icke bygga jernvägar i Skottska Högländerna, emedan sådana i dessa länder icke skulle bära sig. Det är visserligen sannt, men deremot hafva under de sednaste 5 åren omkring 300 Svenska mil jernbanor blifvit anlagda i Canada, ett land. som, så vidt jag känner, har mycket mindre resurser än Sverige.
Det nya Tyskland är i religiöst afseende indifferent, men tiger stilla dermed, och är i moraliskt afseende disciplineradt Medan i våra dagar i Tyskland de hög3ta dygder, sanningskärlek, sjelfständighet, själens stolthet och frihet gäller långt mindre än pligttro-het, korrekthet, samfundstukt, militär lyftning, » Schneidig-keit », förhöll det sig på Heines tid tvärtom! Disciplinen stod icke i kurs. Och som religiositet vid den tiden hölls för mer än religion, så ock mensklighet mera än nationalkänsla. Patriotismen var vid den tiden i de bästas ögon en dygd, hvilken de icke betraktade som ovilkorlig; de an-sågo att rättfärdigheten icke upphörde att vara en dygd, derfor att den utöfvades mot ett främmande folk. Till den abstrakt radikala riktningen hos Heine kommer hatet mot Preussen, hvars framtid han icke anade och hvars styrka han icke förutsåg, denna Preussens styrka, som förträffligast är åskådliggjord i Carlyles skildring af Fredrik II: s fader: förmågan att med ärlig stränghet öfver-vinna kaos, nedslå pratet och administrera. Detta hat var hos Heine närmare bestämdt Rheinländarens dödsfiendtlig-het mot Preussen. Man märke denna strof till den preussiska örnen: Dn hässlicher Vogel! wirst du einst Mir in die Hande fallen 80 rupfe ich dir die Feder ’ n aus Und han ’ dir ab die Krallen. Du sollat mir denn in luft ’ ger Höli ' Auf einer Stange sitzen Und ich rufe zura Instigen Schiessen dabei Die rheinischen Bozenschützen. På Wienkongressen hade Preussen efter lång vägran öfvertagit Rhenprovinserna. Det fick derigenom, i stallet för den afrundning, det hoppats på i öster, alldeles söu-derslitna gränser, och till på köpet kom en från gammal-preus-same alldeles skild folkstam under den preussiska spiran. Detta var den trakt, der en gång gränsen låg mellan kelter och germaner. Här stack sig den romerska militärprovin-sen in.
Det kan visserligen icke bestridas, att det vore mest ändamålsenligt, om, såsom StatsUtsk:ts Mern. alser, alla de vid riksdagen väckta frågor, som röra folkskoleväsendet, blefve på ett ställe förberedande behandlade; men det måste härvid tillses, huruvida den åtgärd, som Stats-Utsk:t för detta ändamål föreslagit, kan förlikas med grundlagsenlig former. De grundlagsstadganden, som på detta fall äro tillämpliga, innefattas i 43 och 44 §§:na R. 0. Sistnämnda §:s 3:e mom. föreskrifver, alt, om »Utskott vill återlemna något från ett eller »flere Riks-Stånd remitteradt mål, såsom till dess befattning ej hö»rande, Utsk:t åligger att, sist inom åtta dagar, afgifva sitt Utlåt., »med deruti anförda skäl, till samtliga Riks-Stånden, hvilka der»efter böra skyndsamt yttra sig, under hvilket Utskott de anse »målet höra.» 43:dje §:n åter stadgar, bland annat, i l:a mom:t, att, om »Utskott anser nödigt att, till öfverläggning om något ärende af »vigt, med annat eller andra Utskott sammanträda, då skola »från hvartdera af de Utskott, som till sådan gemensam öfver»läggning sammankomma böra, två ledamöter af hvarje Stånd »dertill utses;» — och vidare i 2:dra mormt, att »sålunda sam»mansatt Utsk. eger rätt att Retänk. i frågan till R. St:r af»gifva, utan att Utskrns öfriga ledamöter deruti taga del.» Nu har Allm. Resv.- o. Ekon.-Utsk:t, till hvilket ifrågavarande motioner blifvit remitterade, icke inom 8 dagar återlemnat dem. Utsk:t har alltså funnit dem tillhöra sin handläggning, och sådant ostridigt på fullgoda skäl; men Utsk:t har, såsom af förevarande Mern. inhemtas, funnit nödigt att för frågornas behandling sammanträda med Stats-Utsk:t. Då det sålunda sammansatta Utskott gjort hemställan om öfverlemnande dit äfven af
Minskningsfonden kan komma alt tillökas genom de medel, hvilka Rikets Ständer besluta alt vidare ställa till Riksgälds-Contorets disposition, men kan aldrig förminskas, eller till andre än här ofvan afsedde ändamål användas. q:o För hvart och ett af de serskilde, utaf Riksgälds-Conkoret, på föreskrifne sätt upptagande nya lån, utgifves en serskild numer-följd af obligationer, och öppnas uti Riksgälds-Contorets hufvudbok en serskild conto." Af Herr Friherre Silfverskjöld., C. vJag kan icke instämma i Utskottets afgifnc förslag till betalande af Riksgälds-Contorets nuvarande skuld till allmänheten, emedan detta förslag föranleder en större tillökning uti bevillningen vid innevarande Riksdag, än som af behofvet påkallas, och det samma för öfrigt ieke är uppställdt på, i min tanka, rigtiga grunder för ordnandet af en Statsskuld. Man må hysa hvilka betänkligheter som helst, rörande de förmenta vådorne af ett Stalsskulds-syslem, och om samtidens omtvistade rätt alt anticipera på framtiden; så synes dock dessa vid förevarande fråga icke behöfva upptagas till pröfning, emedan skulden redan finnes, i intet fall kan till fullo betalas förrän efter flera års förlopp, samt således frågan endast handlar om att, med betryggande af Riksgälds-Contorets credit, ordna skulden på det för Staten mest fördelaktiga sätt. Något dertill mera säkert ledande, än del af Friherre Palmstjerna afgifne, af andra länders erfarenhet pröfvade och godkända förslag känner jag ej — Jag förenar mig således uti detsamma, men önskar likväl, att i förslagets 4;de punkt en minimi-summa bestämmes, under hvilken Fullmägtige i Riksgälds-Contöret icke få föryttra obligationerna, och hvilken måhända bör bli 84 procent af det förskrifne Capitalet.
Jag instämmer val icke med Hr von Hartmansdorff deruti, alt församlingarne just dagtinga före valet med sina pastorer, ang:de aflöningen; men aflöningen efter 1681 års författning är af den beskaffenhet, att sedan pastor har blifvit antagen, så kunna församlingsboerne på visst sätt undanhålla honom sina rättigheter, ända derhän, att han kanske får nöja sig med en tredjedel af hvad som är hans lagliga rätt, emedan det icke är så behagligt, icke lämpligt, icke möjligt, att sjelf gå och räkna tionden, eller att anmoda sexmännen derom. Hurudant ar väl detta löningssält, som skulle göra presterna så sjelfständiga? Jo, på sina ställen har man ännu det vederstyggliga exemplet, att se personer gå omkring i kyrkan med håf, och stöta åhörarne i hufvudet för att fä några styfver, på andra ställen finnes de s. k. offren, der antingen pastor sjelf eller hans commitlerade stå och buga sig för att få en skärf; och vidare hör det lill löningssättet, att pastor far omkring i socknen, för att samla några kannor ostmjölk, eller taga emot matskott o. s. v. Jag be - Den 28 December. 669 hofver icke genomgå alla dessa förhållanden med pastorernes aflöningssält, hvilkas detaljer sannerligen äro af den beskaffenhet, att den som närmare känner förhållandet, torde finna, att det är en rak omöjlighet, alt en pastor, utan att eftergifva större del af sina inkomster, kan bibehålla något anseende, någon aktning, något förtroende, någon kärlek af sine församlingsboer. Hvarifrån hafva vi alla dessa historier om de snåla presterna, om icke just ifrån detta aflöningssätt, och vi veta likväl, alt de flesta prester lemna fattiga enkor och barn efter sig. Aflöningssättet är likväl af den olyckliga beskaffenhet, att det synes för den som skall gifva aflöningen vara en alltför stor uppoffring.
Under ett halft år vore den summa förtärd, som annars hade varit tillräcklig att bekosta en för framtiden varaktig befästning af åtminstone de södra fronterna, och den nyssnämnda utgiften kunde när som helst ifrågakomma att förnyas. Då Stockholm skall befästas måste man göra ett val mellan tvenne olika hufvudändamål, hvilka helt och hållet bestämma befästningens olika karaktär. Antingen kunde ändamålet vara det mera inskränkta att skydda staden mot en öfverrumpling, hvilken äfven af en mindre styrka kunde företagas, och i hvilket fall man hade hopp om att försvara staden till dess våra förstärkningar hunne ankomma för att afslå ett sådant anfall, men dock utan hopp om att mot en öfverlägsen styrka kunna utföra något långvarigare försvar, utan i sådant fall nödgas öfvergifva staden. Eller också är ändamålet det mera omfattande, att med en samlad armé bjuda en öfverlägsen fiende spetsen, med afsigt att underhålla ett envist och långvarigt försvar och med hopp om, att under hela fälttåget eller intill vinterns ankomst der bibehålla sig. I förra fallet kunde ändamålet uppfyllas genom anlagda verk vid eller framför stadens ingångar, af hvilka de fleste bilda fördelaktiga pass mellan de staden omgifvande vattnen, nämligen framför Horns-, Skansoch Danviks-tullarne, vid Ålkistan och vid linien mellan Norrtull och Carlberg. De sålunda nära staden anlagda verken kunde naturligtvis icke skydda staden mot beskjutning, och de inskränka försvaret till ett mera s. k. passivt, hvartill äfven den mindre besättningen nödgade.