Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I de afgifna yttrandena hafva dels från indelningshafvarne, dels från Landshöfdinge-embetena i en del län dessutom skett framställningar om förhöjning i aflöningen, i de bestämda hyresersättningarne, om resekostnadsersättniugar, om förändring i grunderna för boställenas bebyggande, jemte annat, hvarom yttrande icke blifvit af Eders Kongl. Maj:t infordradr, hvadan ock, i den ordning dessa framställningar nu skett, desamma icke lämpligen torde höra blifva föremål för Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning ”Vid granskningen af de inkomna handlingarne vill det synas, som skulle betydligen olika grunder blifvit följda vid boställsuppskattningen, så att, för bestämmandet af ett boställes taxeringsvärde, dess behållna afkomst kapitaliserats efter ömsom fyra, ömsom fem och, för ett uppgifvet boställe inom Christianstads län, till och med efter sex procent. Då emellertid all anledning är för handen, att de ojemnheter, som vid första tillämpningen af en Bevillnings-förordning med nya grunder för uppskattningen lätteligen kunnat uppkomma, skola rättas, då förändring i fastighetstaxeringen nästa gång skall ske, eller år 1865, synes det mig, som olägenheten att ytterligare under en statsregleringsperiod bibehålla det provisoriska tillståndet i Landtstatens lönereglering skulle vara mindre, än den att redan nu antaga de värden, som vid 1862 års uppskattning blifvit åsatte. I betraktande häraf och då, på sätt ofvan är anmärkt, fullständig utredning jemväl saknas, i hvad mån boställsräntorna för vissa fall i värdena ingått, men, sedan uppmärksamheten blifvit fästad å den olika tillämpning af föreskrifterna i § 6 af Instruktionen för taxeringsförrättningarne, som nu egt rum, all anledning är att desamma vid en förnyad taxering skola mera noggrannt följas, vågar jag i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Maj:t ville till Rikets Ständer göra framställning derom, att Rikets Ständer, med antagande af den grund, att ifrågavarande
Jag får börja med att förklara, det jag i Grundlagarne ej funnit annat, än att Lagstiftande Magten är jemnt fördelad emellan Konung och Ständer; och salunda är det gifvit, att om Konungen kunde antaga vissa delar af ett Förslag, som Riksens Ständer till Hans godkännande öfverlemnat, så skulle äfven Piiksens Ständer med förändringar kunna gilla, hvad sorn Konungen tili deras pröfning framställer. Jag hemställer, 0111 det är tänkbart, att en Konung skulle promulgera en sådan af Ständerna stympad lag? Följaktligen äro icke heller Ständerna skyldiga att, såsom Lag erkänna, ett af dem ingifvit, men af Konungen stympadt, Lagförslag. Det skulle ju kunna hända, att Förslaget innehölle i vissa §. §. allmänna stndganden, och i andra högst nödiga undantag; samt i vissa §. §. pligter, och i andra rättigheter. Huru skulle nu Lagen komma att se ut, om lian sanctionerades med uteslutande t. ex. af undantagen och rättigheterna. Jag anser det således klart och af yttersta vigt, att ett af Ständerna uppgifvit Lagförslag icke kan vinna kraft' af Lag, i händelse det blifvit endast till en del af Konungen godkändt, åtminstone icke förr än Riksens Ständer deröfver blifvit hörde. I 8n;de §. Regeringsformen stadgas, att 0111 Ständerna Öfverenskommit om någon ny 234 Den 21 December f. m. Lag eller om gammal Lags upphäfvande eller förändring, skola de aflemna Förslaget derom till Konungen, som kalle Riksens Ständer på Riks-Salen att antingen emottaga Dess samtycke till deras åstundan_, elier afhöra Dess skäl att det vägra. Likaledes, att om Konungen funnit godt, någon Lagfråga för Riksens Ständer framställa; skola de öfverlemna Konungen deras svar på Riks-Salen!? om de bi-fallit Konungens Propositionoch skriftligen genom Talmännen om de densamma af slagit.
Från och m e d år 1898 har statsanslaget blifvit höjdt med 1,800 mark att utgå under 3 år, och exemplet af prostinnan Pöyhönens framgångsrika verksamhet har framkallat ytterligare tre trädgårdsskolor för kvinnliga elever inom Finlands landamären, alla ordnade efter samma plan, d. v. s. förenade med hushållsskola; och Haapavesi trädgårdsskola har dessutom med anledning af den alltjämt stigande efterfrågan på kvinnlig arbetskraft såväl till lärarinnebefattningar som till andra platser inom trädgårdsskötselns område blifvit utvidgad med en särskild afdelning för sådana elever, hvilka, sedan de genomgått skolans vanliga kurs, vilja ytterligare utbilda sig i trädgårdsyrket. Prostinnan Nora Pöyhönen har genom sin här ofvan i korta drag skildrade fosterländska verksamhet gjort ett betydelsefullt inlägg i det arbete, som i våra dagar pågår för vidgandet af kvinnornas verksamhetsfält, i det hon i sitt hemland visat dem vägen till ett arbetsområde, för hvilket man hittills tämligen allmänt varit van att betrakta kvinnokraften såsom allt för svag och otillräcklig; och därigenom har hon ock gifvit ett föredöme, väl ägnadt att mana till efterföljd äfven utom hennes eget lands gränser. O. TAMM. 2 — I oansenligt hem bland Kristi vänner uti en sal, beprydd för sällsynt gäst, O en måltid fira, påskalammets fest. Symbolen faller vid förbundets ord: » O, kommen till den nya tidens bordl Till minnets altare vill jag er kalla till möte, folk och släkten, alla, alla! Där vill jag värma, gifva rolös tid försonlighetens stillhet och min frid. » Och det var n a t t. Den Helige än dröjer i bön försänkt vid Oljebergets fot. Hans ande, mättad utaf kvalen, höjer en vädjan. men förgäfves. och han böjer i lydnad ned sitt hufvud, utan knot. Han är så ensam människones son, de få förtrogna slumra långt ifrån, och endast träden, himlarna och jorden förnimma hjärtékvalen, böneorden. Hur blottas icke släktets tunga ve i offers tunden i Getsemane, då all barmhärtighet syns undanskjuten 1 Men han, som ej af några skulder vet, har öfvervunnit — dödens udd är bruten af andans vapen: undergifvenhet.
Till vinnande af möjligaste reda och enkelhet i dessa afseenden, samt till förminskning i göromål och personal, anse Utskosten bidraga, om ”Tull-uppbörds titlarne sammansloges och bringades till ett i möjligaste måtto inskränkt antal;” hvadan RStändertillstyrkas, att derom hos Kongl. Majit göra underdånig anhållan. Med motionärerne finna Utskotten icke tjenligt föreslå, att, utom GeneralTull-Directören, 2ine resande Generalinspektörer skulle tillsättas. Om pålitliga Tullkammare-Föreståndare icke varda anställda, så skola de ibland ankommande Inspektörernes besök utan tvifvel blifva otillräcklige, att ersätta en städse StatsUtskottets Betänkande/!. 379 vaksam och ärlig tillsyn. Lagar man deremot, genom tillsättande af goda Tullkammare-Föreståndare , att en sådan linnes, så blifva de resande uppsyningmännen desto mera umbärlige, som, genom den föreslagne nya inrättningen af Tullverkets central-styrelse, General-Directören blifver i tillfälle, att, under det Secreterare och Kamrerare gemensamt föreslå de löpande förrättningarne, sjelf företaga resor i orterne, liksom en Landshöfding inom sitt Län. Genom denna personliga, ömsom rättande och uppmuntrande, tillsyn af den högste förmannen, tro Utskotten större båtnad uppkomma, än af andra utskickades besök, hvilka oftast hafva den mera förhatliga än gagnande egenskapen af fiskaliska visitationer. Likväl anse Utskotten, äfvensom motionärerne, förmäns tillsyn öfver Tullkainmrarne i Landsorterne vara för ringa, och att den ej behörigen vinnes förmedelst Tull-Distrikts Chefer, hvilka, antingen genom höga, ifrån Tullverket väsentlige skiljda, ämbeten, hindras att nedstiga i dess detailler, eller genom föregående , alldeles olika, befattningar, äro främmande i Tullväsendet, och följaktligen sakna den sakkännedom, som erfordras, lör att der hålla uppsigt olver 38o Stats-Utskottets Betänkanden. underordnade , huru de fullgöra sina skyldigheter.
Betänkande, N:o 20. eökandes billiga anspråk, att äfven andra mål och ärenden må medgmöjligaste skyndsamhet i Högsta Domstolen afgöras, derigenom åsidosättes. Såsom Utskotten inhemtat, har väl under loppet af de sistförflutna åren eller från år 1847, då vid årets början antalet af de på Högsla Domstolens handläggning beroende skiftesmål uppgick till endast 24, balansen af dylika inål småningom ökats, så att vid slutet af sistlidne år antalet af oafgjorde skiftesmål steg till 184; men ett likartadt förhållande har tillförene egt rum, såsom då balansen af oafgjorde skiftesmål från år 1838 till slutet af år 1842 uppsteg från 55 till 173; och då nämnde balans derefter, utan att några serskilda åtgärder för densammas afhjelpande vidtogos, under de fyra nästpåföljande åren efter hand nedgick till det obetydliga belopp, den, enligt hvad nämndt är, vid 1847 års början utgjorde, torde balansens tillväxt under de sistförflutna åren vara att tillskrifva endast tillfälliga omständigheter, såsom dels, att ombyten af föredragande i skiflesrnål åtskilliga gånger egt rum, derigenom uppehåll i föredragningen kommit att ske, dels att de af Högsta Domstolen under nämnde år handlagde skiftesmål varit af mer än vanligt vidlyftig beskaffenhet, i följd hvaraf deras handläggning upptagit längre tid, och dels att under samma år större antal skiftesmål blifvit hos Kongl. Maj:t fullföljde, än under föregående år. Vid sådant förhållande och då tillika tage* i betraktande, att i den mån laga skifte hunnit de större skifteslagen öfvergå, de vidlyftiga skiftesmålens antal måste förminskas samt skiftesmålens befordrande till skyndsammare afgörande i Högsta Domstolen, än nu eger rum, icke lärer kunna vinnas utan en förändring af Högsta Domstolens organisation, dertill det anmärkta förhållandet dock icke synes utgöra tillräcklig anledning, anse Utskotten sig böra vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 10 Juni 1851, Bag»arnt All/rt.
B:co och vid mångas påstående att ännu få BancoSedelstocken ytterligare förökt, fleras önskan uppstått att få Rörelsecapitalets sauna förhållande of* fentligen kung jordt. Ilvad nu publiciteten i Bancoärenderi beträffar; så omordas väl i BancoOrdningens 9 och 10 §. §. något om TysthetsEd för Bankens Betjening: men ingenstädes Utsattes det egentliga, som tyst eller Secret Italias borde. Det för Bancofullmägtiga r Deputerade och Revisorer sedan förelagda Edsformulaire innebär, att de skola doldt och tyst hålla, samt för ingen något upptäcka, sorn kan förorsaka flerhet någon skada och misscredit. Det är således lemnadt till vederbörandes ompröfvande , att Urskilja hvad som icke, utan Verkets och tillika Rikets skada, yppas kunde, utan fastmera, till allmän upplysning, bekant *6J Den 5 Juli f. tili göras borde. Då Grosshandlaren Jöransson genom sitt i flera delar ntgifna system i Sveriges allmänna Hushållning och Penningväsende, samt Häradshöfdingen Blix i sin undersökning, om. Sverige ägde ett verkligt Rörelsecapital och huru stort detsamma kunde blifva , så ock en Vapengren, i sin grund till ett naturligt FinanceSystem i jemförelse med vårt närvarande, förvillade Allmänheten om’ Penningstockens tillbörliga storlek och egenskap, samt utspridde falska uppgifter om Sveriges Bank; utgaf jag, åren 1794 och 1796 , på, i synnerhet den oförlikneliga Financierens, Presidenten Carl Eric Enger helms anmodan, mina till honora ställda Bref om Rikets Penningverk och allmänna Hushållning, uti hvilka så val Sedelstockens storlek som flera om Bankens och PiiksgäldsContoirets tillstånd förut okände förhållanden bekant gjordes; och hvilken Skrift hade den goda verkan, att tidens falska Oraclcr på en gång tystnade, och icke förrän nästlidet år en förvillande Finance-stämma åter börjat att höras.
Ledamöters vägnar Rudolf Cederström, 5. te Bandet, På Mögv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar C. v. Rosenstein. «53- S54. Pä 2018 Den 2 o Juli, På Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar J, Wegelin. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar A. J son Hyckert. G. A. Silverstolpe. Uppläst hos Samtliga Riks Stånden den 20 Juli. Vördsamt Memorial! Sedan hos Gonstitutions-Utskottet blifvit föredragne de från Samteliga Riks Stånden inkomne Remisser i anledning af den anmärkning i afseende på de föreskrifter i den 42 och 94 §. §. Regerings-Formen, sorn nu befinnas vara stridiga, hvilka af Hans Kongl. Maj‘t den 14 sisth Juli å Rikssalen, jemte . dess Nådiga Sanction till de af Riksens Ständer beslutna Grundlagsförändringar, blifvit Riksens Ständer med elade, får Utskottet härmed om detta förhållande afgifva sitt yttrande Constitutions-Ulskottet har funnit denna stridighet vara uppkommen derigenom, att selan, genom Riksens Ständers nu fattade och af Kgl. Majit i Nåder sanctionerade beslut, i 42 §. blifvit tillagda orden: ett nytt Konunga-Hus utköras, oc.li stadgande ej står att förena med föreskriften i 94 §. Regerings-Formen, att Riksens Ständer siola förordna huru Styrelsen Joras md, intill dess den valde Konungen kan densamma emottaga. Utskottet får härvid erinra, att då Riksens Ständer en - Den 50 Julli % 019 enhälligt beslutat, att de §. som vid under? sökning skulle befinnas stå i någon stridighet mot de beslut Riksens Ständer nu till förändringar i Grundlagarna fattadt, skulle derefter rättas, har det endast varit en uraktlåtenhet, att den q.4 §. Regerings-Formen vid den nya Redactionens författande ej blifvit anmärkt, såsom af e* genskap att efter förändringen af den 42 §. böra lämpas.
Kan ' ingen bland Ståndets tillslädesvar:de ledamöter af StalsUtsk. lemna nöjaktig uplysning så torde denna punkt böra återremitteras, på det att förhållandet må för framtiden blifva ulredt hvilket det. ännu icke är, såvidt jag vet. Jag vågar dock icke säga det bestämdt, emedan jag icke har bevisen i mina händer. Frih. Palmstjerna: Som Rikshufvudboken icke är till hands, kan jag icke bestämdt upgifva, huruvida all den spanmål, såsom vin och byggnadssäd, hvilken är till kyrkors underhåll anslagen, är uti Rikshufvudboken uptagen bland utgifterne på S:de hufvudtiteln, men att en del deraf finnes der, derom är jag fullkomligt öfvertygad. Under denna titel finnas uptagne till kyrkors underhåll 27,000 tunnor 16 kappar, hvaraf äfven vin och byggnadssäden utgår. Enär, på sätt Hr Silfverstolpe nplyst, R. St. vid föreg:de riksdagar bifallit prostetunnors upförande på Riksstat såsom utgift, äfven dä de i sednare tider blifvit anslagne, så lärer äfven deraf följa, att, om R. St. äfven vid denna riksdag bevilja dessa prostetunnor, de äfven böra i Staten upföras såsom en utgift. En utredning af hvad, som i detta fall varit förhållandet, torde R. o. Ad. finna egentligen icke hör till nuvar. anslagsfråga, utan frågan härom borde serskildt remitteras till StatsUtsk. för att utreda förhållandet; något, som jag dock tror icke inverkar på ifrågavar. anslag, enär de 4 prostetunnorna blifvit af K. M. vederb:de tillerkände, och det följaktligen är R. St:s skyldighet att anvisa medel dertill. Hr von Hartmansdorff: Jag bestrider ingalunda, att prostetunnorna må upföras bland Statsverkets utgifter, men jag finner olämpligt, att R.
Anförande af JustitiatRådet Poppius i foåga om förändrade stadganden, att förebygga de olägenheter Vattenverk kunna förorsaka jordodiingen: l:o Att om egare af Vattenverk, hvarigenom vatten uppdämmes, ofvanföre belägen till odling tjenlig jord, är nöjd att detsamma frånträda, så skulle ej något hinder för öfverenskommelse, i den delen uppkomma deraf att Vattenverket vore FideiCommiss, dock att motsvarande vederlag anvistes i annat Vattenverk eller fmoan fast Egendom, samt att den afhand - Lagutskottets Betiinkanrittt. ling, som derom kunde träffas, skulle för att gälla, i underdånighet anmälas till nådigt bifall hos Kongl. Majit, i den ordning Förordningen den g April föreskrift ver, angående förändring af FideiCommiss stadganden i allmänhet. 2:0 Om Vattenverk funnos, vid hvilkas anläggande ej blifvit vederbörligen undersökt till hvad höjd och på hvilka årstider vättnet finge uppdämmas, så skulle det få ankomma på den, hvars rätt derunder berodde, att föra sin talan vid laga Domstol, hvilken egde att med nödigt afseende derå, att Vattenverks* egaren tillgodonjöt den ratt och de förmåner, som vid inrättningen blifvit beräknade, eller hvarföre Verket är skattlagdt, i öfrigt bestämma Vattenverksoch Jordegarens ömsesidiga rättighet i omförttiäldte delar, dock att, i fall någon förändring ansågs nödig med Dammbyggnaden vid sådane Vattenverk, hvilka innehades med rätt af urminnes häfd, kostnaden dertill alltid borde gäldas af den sökande, samt gto då fråga uppstår, om anläggande af nytt Vattenverk, skulle vederbörande, hvilka det enligt Lag tillkommer, att pröfva i hvad måtto dylik inrättning må ega rum, åligga att noga undersöka, ej blott huruvida åker och äog deraf kunna taga skada, utan jemväl om ännu ouppodlade egor finnas pa närmare eller fjermare afstånd, för odlingen, hvaraf i framtiden Vattenverk kunde igenom dämning blifva hinderligt, i hvilken sistnämnde Lag Otsk of t cts B et Suka ni en.
Emellertid framtogs och pröfvades, naturligtvis endast för roskull, den röda silkesshawletten; men nu blef också frestelsen alltför stor, ty skenbarligen fingo kinderna en annan färg; och utom det att den gula duken kastade en gul skugga öfver ansigtet, var den alltför stor. Den var riktigt ”bulsig,” då den nedfästades om halsen. Efter ännu ett par minuters öfverläggning med spegeln, blef det omöjligt att skiljas från den röda; och sedan beslutet en gång var taget att trotsa det värsta, en frågande blick eller en muntlig fråga af Erika, så ströks håret i ordning, arbetet togs på armen, och med en min, som temligen lyckligt återgaf den tillernade bekymmerslösheten, gick Gabriella ned. Men, ack herre, huru länge vara äfven de bästa föresatser! Då Rosenberg inträdde och fästade på henne sina vackra ögon, i hvilka ett stort allvar och en innerlig känsla uttalade sig, var det ej då förbi med Gabriellas mod och konstlade likgiltighet! Varma purpurflammor brunno på hennes kinder; och äfven om Erika ännu en gång hviskat henne i örat: ”männerna böra ej få se hur svaga vi äro,” hade hon ej kunnat hämma den frambrytande tåren, hvilken med en så behändig rörelse som möjligt uppfångades af den lilla handen. Vid bordet var det tystare än vanligt. Haraldson, som af Birger hört Rosenbergs beslut att resa, tyckte just hvarken väl eller illa om det. Han hade väl helst sett att kaptenen förklarat sig, om han hade några tankar på flickan; men i alla fall skulle det icke brista den rike Haraldsons dotter att alltid få en man. Saken fick vara; han hade ej så brådtom att blifva af med sin bästa skatt. Alltså visade gubben en fullkomlig likgiltighet för nyheten om Rosenbergs uppbrott. Anton, hvilken deremot icke hört det minsta, emedan han strukit ute hela förmiddagen, frågade hvarföre alla voro tysta som gåtor. ”Vet du icke att vi förlora vår käre gäst?” sade Erika, som alltid hade sin jemna fattning. ”Nej! Skall Rosenberg resa? Anton såg frågande på kaptenen, hvilken besvarade frågan med en kort uttrycksfull nick. Sedan blef det åter tyst; men Anton fick ej ögonen från Gabriella.
Resolutioner, och egenteiigen de af den 5 Maji löyf), den 14 Maji 1707, den 21 Februarii 1724 och den 27 Junii 1732, Skogarne, inom 2;ne mil på alla sidor om Bruket fran dess medelpunkt, blifvit, med fölbud mot allt Pottaskebrännande saint onöd gt och skadligt Skogshygge, ställde under Bergsbetjeningens tillsyn och an - Underdåniga Skrifvelser. 315 sedde icke böra (ill andra behof, än Alunbrukets nytta, användas, så att ingen finge understå sig köpa eller sälja någon Brännved eller annat Trädvirke inom en sådan omkrets, utan all den ved, som Allmogen derstädes efter erhållen vederbörlig utsyning, hvad den så kallade Högskogen anginge, kunde utöfver eget behof hafva att föryttra, borde, likväl utan någon Allmogens ovilkorliga förbindelse till en sådan försäljning, endast och allenast till Bruket föras emot skälig betalning, äfvensom att Brukets sålunda erhållna förmåner jern val föranledt till flera af Bruksbetjeningen utöfvade missbruk vid utsyningar åt Allmogen å dess Skogar, och till rättegångar rörande åtkomst af Skogs-effecter och deras transporterande inom Bruks-distrietet, E. K. M. dels i Nåder anbefallt en ordentlig undersökning på stället, till utrönande af så väl
Då, enligt hvad Rikets Ständer inhemlat, E. K. M:t godlfunnit i Nådigt CirculärBref af deu 4 sistl. Jannuari förklara Gefleborgs, Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens läns fiskeri-idkare berättigade att, utan hinder af stadgandet i ”25 §. af Kongl. Fiskeri-Stadgan den 29 Juni 1852, att till kärl, hvari saltade fiskvaror för afsalu inpackas, skall nyttjas virke af ek och bok eller gran, men ej af lall, så framt tillgång på något af de förra trädslagen i orten finnes, för inpackning af saltade fiskvaror, ämnade till afsalu, begagna af tallvirke förfärdigade kärl; men samma förhållande, som föranledt det för Norrland sålunda i Nåder medgifna undantag från tillämpningen af nämnde §., eller att tillräcklig tillgång på annat till fisk-kärl tjenligt virke än tall icke förefunnits, jemväl inträffar i afseende på åtskilliga andra orter inom riket, hvilket synes ådagalagdt derigenom, att tallvirke till fisk-kärl allmänt begagnas, hafva Rikets Ständer ansett att enahanda förmån, som blifvit den Norrländska kustens fiskeriidkare förunnad, bör lemnäs åt rikets alla öfriga innevånare, som sysselsätta sig med ifrågavarande näring; och få Rikets Ständer alltså i underdånighet anhålla, det E. K. M:t täcktes i Nåder upphäfva berörde 25 §. i Fiskeri-Stadgan den 29 Juni 1852, i hvilket fall den i 39 §. af samma Kongl. Stadga förekommande ansvars-beslämmclsc, såvidt den afser förstnämnda §., jemväl torde böra upphäfvas. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 16 Mars 1854. 32 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 26. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln deri 22 Mars lffS4.
Männe detta med andra Riksdagsmän warit annorlunda? — Nej! National-andan bör bildas, och allmän upplysning beredas, under Tryckfrihetens »välgörande werkningar, genom förbättrade och ökade Uppfostrings-anstalter, kärlek till Fäderneslandet lifwas genom Regeringens 644 Expeditioner till Rikr-StLnde». ivälgörande »vishet, Lagarnas helgd. Näringarnas lif och Samhällets trefnad. Detta bör föregå; man kan sedan med lugn »verkställa förbättringar, som da blifwa en fri undersöknings mogna frugter. Äfwen detta af försigtigheten i sadan afsigt tillstyrkte uppskof skulle kanske böra förkastas, om wär gamla Representation innebar något, sorn hindrade allmänna Förftänds-odlingen. Nu förhaller det sig twärtom. Genom ivar Ständs-fördelning har Sweriges Allmoge kommit att utgöra ett särskildt Ständ, och just i denna »närkwärdiga omständighet lärer huflvudorsaken böra uppsökas, hwarföre Swensta Bonden i begrepp och erfarenhet är fä längt framföre sina likar hos alla andra, äfwen de mest hyfsade Folkslag. Hwad förändring än af Riksens Ständer framdeles mä komma att beslutas, önskar jag blott, att det Hcderwärda Bonde-Ständet mä förbliswa i sin ursprungliga organisation, och ej mä uppspädas med sädane Medlemmar, som af Ständspcrsoncr äga blotta namnet och felen, utan att genom uppfostran haswa crnätt den grad af kunskaper, sedlighet och upphöjda tänkesätt, man hos deni med nägot skäl wanligen wäntar.