Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ekon, Ihsk. Betänkandtn. styrka Köpingens anläggning, såsom tillskyndande Staten en utgift, får Utskottet häremot anförs, att hvarken uti motionen någon fråga blifvit väckt om en sådan Canals öppnande,utan endast derstädes anmärkt, att en sådan skulle framdeles för Köpingen kunna medföra fördel, och icke heller i Utskottets Betänkande, annorlunda än såsom ett medverkande motiv, iså måtto omnämndt, att, genom läget vid en betydlig sjö och ao» dra vattendrag, syntescommunicationen utan särdeles svårighet kunna beredas till sjöa Wenern och kringliggande Städer; hvadan alla häremot gjorda anmärkningar lära vid ett sådant förhållande af sig sjelfve förfalla; äfvensom Utskottet anser de framställda erinringarne, att Utskottat bordt först undersöka och yttra sig, huru vida Köpingen kunde tillstyrkas, innan nämnde Canal blifvit öppnad, eller om en sådan undersökning hemställa, icke bordt blifva föremål för Utskottets utlåtande, då, på sätt upplyst blifvit, någon motion ej vore derom i bahörig ordning vackt, och de skäl, hvilka i öfrigt blifvit i detta hänseende framställde, synts Utskottet tillräcklige, för att derpå grunda ett tillstyrkande. Hvad vidare rörer det gjorde förslaget, att Kongl. Maj:t villa af Nionde Hufvudtiteln låta bestrida kostnaderna till Tomternas förseende med smärre lerhns, samt hrad mera kunde anses nödigt till före - Besv. och Ekon. Utsli. Betänkandcn. 745 tömmande af Nybyggarnes tidiga obestånd 3 så får Utskottet äfven härvid förklara, att, då någon fråga härom icke annoilunda än genom ifrågavarande återremiss blifvit väckt och Utskottet meddelad, finner Utskottet samma fråga ej heller nu kunna föranleda till något Utskottets hufvudsakliga utlåtande. Och får Utskottet slutligen tillkännagifva, att dess ifrågavarande Betänkande blifvit af Högv. Preste-Ständet samt Hederv. Bonde-Ståndet bifallet.
Men jag måste bekänna, att utöfver det klander, som alltid kunde förutses, har detta förslag blifvit af allmänna tänkesättet, på ett efter mitt omdöme icke otvetydigt sätt, uptaget af somliga med tvekan, af andra med oro, och af många med verk lig fruktan. Jag tror, åtminstone efter min upfattning, att detta är ett faktum som icke kan förnekas och hvarpå den närvar:de discussionen äfven lemnar bevis; och när så förhåller sig, måste man göra sig den frågan: om det under en sådan sakernas ställning vore rätt af Regeringen att ifrigt fullfölja sitt förslag? Jag tror det icke. Denna angelägenhet är icke, såsom man velat förespegla, företrädesvis någon Regeringens angelägenhet, utan en folkets, och om en föreställning, en känsla hos Svenska nationen finnes om vådor i förslaget, så bör, efter min öfvertygelse, detta tänkesätt, äfven om detsamma, såsom jag tror, till största delen hvilar på ett missförstånd, icke våldföras. Det gäller här folkets käraste rätt, det rörer dess innersta lif, och den känsla, som sålunda uppenbarar sig, måste derföre respekteras. Jag tror fördenskull, att det i närvar:de ögonblick icke är skäl att påyrka förslagets antagande, och, utan att kunna medgifva, att detsamma varit så oriktigt till sin grund, eller behäftadt med så många fel som man velat föregifva, och minst af allt förtjenar att misstänkas för dolda afsigter, anser jag likväl att, under förhandenvarande omständigheter, det bör förfalla. Må derföre detta förslag nu förkastas! och må dess fall, gerna af dem som så önska, anses som en seger, der i sjelfva verket ingen fiende fanns 1 Detta är af ringa vigt emot att i en sak sådan som denna, något misstroende skulle finnas mellan Styrelse och folk. Och jag hoppas dessutom, att om också representationen f. n. finner betänkligt att, till vinnande af nödiga rättelser i vår nuvaride bristfälliga tryckfrihetslag, framgå på den kortare väg, som Regeringen ansett sig kunna anvisa, och i stället väljer den längre och besvärligare, men i dess tanka säkrare, de begge Statsmakterna likväl framdeles, fastän något sednare, skola mötas vid det gemensamma målet — tryckfrihetens
IDUN 128 » Moss-sjö! » sa jag om igen, nu m e d mycket större eftertryck. Nu såg han upp med ett par ögon som stjärnor och log behagligt, men inte åt mig. » Com-meng vus purtey v a? » sa jag. Artisten sänkte långsamt ögonen igen: det var hans enda svar. » Nej, » sa jag, » Franska förstår han inte. Försök med Tyskan, du Ruffen. » » Spre-e-sprech-en Sie Deutsche? » sa Ruffen. » Ein wenig, » svarade artisten med den mildaste röst. » Und — und — Französich? » » Ja wohl! » • » Phu, » sa Ruffen och torkade sig i pannan. » Nej, ta-tala själf du Lovisa jag ska nog tala för mig, jag — när min tid blir. » » Förhör mig ur pariören då, » sa jag, » eljes går det inte! Vi tar: ' Hos en artist ' — det pas-sar nog. Visst kan du frågorna utantill, gubben! ! » » Min herre, » sa Ruffen i förhörston, sedan han väl öfvertygat sig att vi var ensamma. » Mossjö, » öfversatte jag. (O! hvad vi har gnott med de samtalen!) » Vi skulle vara lyckliga få våra porträtter gjorda af er skickliga hand, » sa Ruffen. » Nous seron (g) bjäng heureux avoir noter portraits faites de vötre main admirable, » öfversatte jag. (Jag har inte pariören med mig, så det kan ju hända att staf ningen är både si och så, men det gör ingenting — jag trycker under de ord jag lade tonvikten p å!) Artisten såg upp och log, ändå mer förtjusande än nyss, men tegl » Hvilket är edert pris, » sa Ruffen. » Quelle est votre price? » öfversatte jag, nu uttalande x-et så hårdt jag någonsin kunde för att väcka honom. Hjälpte inte. Han satt där som en död tafla ändå. » Nej, » sa jag, » karlen har tydligen inte något språkgeni. Vi får lof att hjälpa oss med teckenspråket. » Så pekade jag på en af bysterna i fönstret och så pekade jag på mig själf.
Och nu vandrade gumman ned för trapporne och lemnade baronen i mörkret; men baronen var icke i humör att bli ond eller förtretad öfver småsaker: han stod derföre ganska tålmodig i mörkret, och med ryggen stödd emot kammardörren hvisslade han på baletten i Euryante. Ändtligen såg han ljus skymta och straxt derpå det hvita kråset af gummans mössa. «Men min vän,» sade baronen följande morgonen, «jag glömde att fråga hvem som bor i den undra våningen af huset med guirlanderne?» «Återigen huset med guirlanderne!» sade hans språksamma uppasserska, «jag ser det spökar ännu i hågen; hvem som bor i den undra? Hoffröknar, tärnor, sällskapsmamseller, lockmat, hvad vet jag!» En ny harmfull tanka genomfor baronen vid dessa ord. «Ah!» sade han blott, kastade af sig sin morgonrock, och en half timma sednare vandrade han förbi det omtalta huset. Han såg dit upp och fann i rullgardinerne nedsläppta för alla fönster. Det var tidigt på morgonen, och en kall dimma låg tung öfver staden. Baronen kände en stark sveda i sitt bröst. Han tillknäppte hastigt sin pels. «Månne hon slumrar derinne», sade han för sig sjelf, under det han bemödade sig att upptäcka fönstren till det rum, dit Arabella om aftonen tagit sin tillflykt. «Är hon väl en bland dessa tärnor, hof » Han ryste och uttalade icke ordet. Lika brådskande som han kommit, aflägsnade han sig åter. Hela dagen gick han som en drömmande. Åkande och gående strömmade förbi honom; han märkte det icke. Det var redan den stunden på dagen, då den vackra verlden, liksom efter tyst öfverenskommelse, samlas på trottoirerne å norrbro. Månget vackert öga fäste sig i förbigående med deltagande på den bleka, sköna främlingen. Han allena omedveten af det intresse han väckte, och endast tillgänglig för sin egen omätliga sorg, gick som en skugga hemsk och tyst, och lyssnade till stormen i sitt bröst. Klockan blef tre: det blef åter stilla. Det är målstunden, och innevånarne draga sig tillbaka, och gatorna blifva tommare.
Beträffande åter de öfriga vilkor, förbehåll och åligganden, derunder detta låneunderstöd torde förbemälde bolag tillerkännas, anser sig Utskottet böra hemställa, att de härvid tillämpliga allmänna stadganden och bestämmelser, som, genom bifallandet af Utskottets Memorial J\u 157, redan blifvit af Bikels Ständer beslutade, i afseende på de för väganläggningar och vägförbättringar samt vatten-kommunikationer m. m. under denna Kiksdag beviljade Stats—bidrag, jemväl må iakttagas med hänsigt lili nu ifrågavarande lån och det dermed understödda företag; dock bör lånesummans lyftning endast få ske terminvis samt lämpas efter ar betstiden, och bolaget, genom särskild förbindelse, åtaga sig att, utan bidrag af allmänna medel, under all framlid vidmakthålla jernvägen i sådant skick, att den efter hela dess längd kan begagnas. H) Angående anläggning af jernvägar från Dalarne till Gefle eller We sterås. Motioner härom äro vackta hos Ridderskapet och Adeln af Herr Silfverstolpe, Fredrik Otto, och Herr Prytz, Lars Adolf, samt hos Borgare-Ståndet af Herrar G. F. Ekholm och E. D. Grape. Herr Silfverstolpe har, till stöd för sin framställning om Statens medverkan för åstadkommande af en jernväg mellan Westerås och Fahlun samt den nära Siljan belägna Insjön, åberopat den till Kongl. Maj:t rörande samma ärende, efter anställd, samt af invånarne i provinserna Westmanland och Dalarne bekostad undersökning, å dessa provinsers vägnar i underdånighet ingifna ansökning, jemte det deruti framförda förslag, innehållande följande upplysningar och framställningar, som Utskottet trott sig böra här nedan anföra: Den från äldre tider högst lifiiga kommunikationen mellan Westmanland och Dalarne vore föranledd af såväl provinsernas inbördes läge, som deras produktionsförmåga. Dalarne vore nemligen äfven vid goda skördar i behof af spanmål.
De genom dödsfall eller af andra tillfälligheter upkomne ledighcter af Fullnmggge eller Revisorer, mä, när sä fordras, emellan Riksdagarne ersättas genom nya wal as de Ständ, der ledlgheterne inträffat, pä det sätt Ständ,, hwart för sig, lämpligast finna. §. 7v. Till Fullmägtige för ett Ständ i Banque» och Riksgälds,Contoiret samt till Revisorer öfwer Stars, Wcrket, Banqucn och Riksgälds Conroiret, skola ej andre wäljas, än sädanr af Ståndets Ledamöter, hwilka kunna i detsamma wara Riksdagsmän och Ler - damöter af UtskottEj eller ma dertill utses nägon person, som, wid ett eller flere af dctze Werk, är re« dowisande, njuter lön eller annan inkomst. Sker wid Revisors,wal annorlunda, skola Revisorer»?, om en eiman persons utseende, i föreskrifwen ordning, skyndsamt föranstalta. Fullmägtige och Revisorer kunna Dcn 2^ December. 1Z4Z rj, r och för deras besättning, emottaga befallningar, Utan af Riksens Ständer allena och enligt de Instrum r:o»cr detze stadgat hafwa, ej eller lill redo och answar ställas, ulan ester Riksens Ständers Vestnr och i läglig ordning. De njuta för sina aerningar och yttranden, Under samma befattning, dcn säkerhet som no. och in. §. §. af Regerings.Formen Riksdagsmän tillägga. 5 ?t. Wid alla tillfällen da personer komma undre omröstning, iakttageS, akt Namnscdlarne, sä framt de skola bliswa gällande, böra wara enkle, sturne, hoprullade, omärkte och frie sa wäl frän all twätydig» hel i anseende till personernes namn, som frän oriktighet, i anseende till deras antal. §. 72.
Tulls erläggande inlastas, vid laga ansvar för Sjö-TullsKaramaren eller Inspectionen om hvad Behofvet i denna del krafvel-, öfverskrides. §• *7- På det Skeppare och Besättningar å Svenska Cravel-Fartyg. större eller rå in dre, måga komma till säkert åtnjutande af den förning, som uti Kongl. Maj:ts år 1748 utfärdade Reglemente, dem till uppmuntran blifvit tillagd, förordnas härmed, att Skeppare och Besättning, antingen något eller intet inkommande gods under förning varder angifvet, skola vid den Sjö-Tulls-Kammare, der lossningen sker, af den Tull, som för Fartygets medbragte last inflyter, mot behörigt qvitto erhålla deras förning, utgörande vid fart från östersjön, för en Skeppare 1 R:d. 16 sk., för en Styrman 28 sk. och för de öfrige af Besättningen, så väl sorn Gossar, hvardera 21 sk.; från Nordsjön och de i Canalen belägne orter, i64 Bevillnings-Utskottets Holland, England, Frankrike, Spanien och Portugal, för en Skeppare 7 R:d. 9 sk., för en Styrman 3 Rrd. 28 sk. och för det öfriga Skeppsfolket, hvarje person 2 R:d. 42 sk., samt från Medelhafvet och Levanten, för Skeppare 9 ll:d., för Styrmän 4 R:tl* 24 skoch för hvardera af den öfriga Besättningen 3 R:d. 28 sk., allt Svenskt Banco; men enär Fartygen anlända med Barlast, hestås Skeppare och Besättning efter förra vanligheten, ej någon förning, från hvilken förmån jemnväl Inhemske på Klink byggde, samt Utländska Fartyg äro uteslutne, \1 Skeppare, som kommer från Medelhafvet, men tillika intagit last uti Westersjö-hamnar, njuter medelländsk förning, när Tullen för de från Medelhafvet i Svenskt hel-fritt Fartyg medbragle varor, stiger till 4 af Tull-heloppet för de varor, som annorstädes blifvit inlastade; vid elt annat förhållande bestås endast en mindre förning. §.
Svenska ynglingar i allt hvad till en fullkomlig siden-appretur i alla dess delar hörde, han skulle enligt 2 g af Manufaktur -privilegierna af den 29 Maj 1739, få njuta en säker och, beständig besittningsrätt af det inrättade siden-appreteringshuset med tomt och åbyggnad, tor sig, hustru, barn och efterkommande, med det uttryckliga vilkor, att sidenappreteringsverk, till fabrikernas gemensamma betjening, der i alla tider underhölles, samt huset, verktygen och inrättningen af honom och hans efterkommande vidmagthölles; — att, genom nådig Resolution den 18 September 1776, Kongl. Maj:t, efter gjord ansökning af enkan efter dåmera aflidne Direktören Odel, Brita Christina v. Röök, bland annat, om afskrifning af ett lån, stort 12,000 Daler Kopparmynt, som, till bestridande af nödiga reparationer å appreteringshuset, blifvit hennes man af Manufakturfonden beviljadt, bifallit denna afskrifning, dock under det uttryckliga förbehåll, att appreteringshuset och verket af enkan Odel och hennes efterkommande, så länge de det besuto, ständigt skulle hållas i fullkomligt stånd, vid ansvar af besittningsrättens förlust; — att då vid de af Kongl. Kommers-kollegium förordnade besigtningar å appreteringshuset, hvilket efter enkan Odels död öfvertagils och fortsatts af hennes måg, Kommerse-rådet Westberg och, sedan han år 1834 allidit, af hans söner, de nuvarande innehafvarne, åtskilliga väsendtliga anmärkningar på sednare tiderna blifvit såväl af Halloch Manufaktur-rättens samt Sidenfabriks-societetens i Stockholm Deputerade, som af Direktören för Teknologiska Institutet, gjorda emot beskaffenheten af nämnda verk och det derstädes använda arbetssätt, sådant föranledde Kongl. Kommers-kollegium att den 23 April 1837 hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning i ämnet, hvarvid, efter anmälan af hvad i ärendet förekommit, bemälde Kongl. Kollegium, bland annat, yttrade att, »om äfven genom anskaffandet af några nya maskiner och en skicklig arbetare, ögonblickets fordringar skulle kunna uppfyllas, det likväl icke vore troligt att ett appreteringsverk, som kunde ärfvas och besittas af personer, hvilka sjelfva tilläfventyrs saknade all kännedom om appreteringskonsten, i längden skulle komma att uppfylla de ökade anspråk, som äro en följd af industriens hastiga utveckling», på grund hvaraf och då en lång erfarenhet äfven i förevarande läll visat olämpligheten af Statens inblandning uti industriföretag, nämnde Kollegium i underdånighet föreslog,
Hans Excellence Herz Grefven och Landt-: Marjkalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg uppläsning nödig af de PleniProtocollcr, då förevarande frågor förra gån - 496 Den 27 Maji, gen af Ridderskapet och Adeln pröfvades,och de till Utskottet remitterade anmärkningar framställdes. Ropades Nej. Herr Cederschöld: Om Högloflige Ridderskåpet och Adeln 6kall kunna förena sig om gemensamma tankar, torde det vara rent af nödvändigt, att Protocollerna blifva uppläste} tv jag vill minnas, att vid några § § yttrade9 alldeles stridiga meningar-, och dessa kunna väl åtmindstone ej förklaras för Ståndets gemensamma tankar. Friherre Cederström, Jacob' Då genom förevarande vidlyftiga discussion blifvit tillräckligt upplyst, att Ridderskapet och Adeln bör anses hafva för sina gemensamma tankar förklarat alla anmärkningarne, enär de blifvit till Utskottet remitterade, och den af ConstitutionsUtskottet nu väckte fråga, huruvida berörde anmärkningar böra betraktas, såsom utgörande Ståndets gemensamma tankar, således är i grund af 56 §. RegeringsFormen, genom sjelfva remisaen besvarad, anser jag Ridderskapet och Adeln böra vid dess förra åtgärd låta bero, samt endast underrätta ConsritutionsUtskottet, att Utskottet bör uppgöra förslag till de emellan RiksStånden yppade olika meningarnes sammanjemkning, hvarefter och i händelse Utskottet anmäler att sådant ej kan ske, stridigheterna böra genom Nämnd afgöras^ Att nu Den 27 Maji. nu företaga uppläsning af de gjorde anmärkningarna, och dera å nyo granska, finner jag vara alldeles oformligt, ty hvad Ståndet en gång ansett för sin tanka, kan omöjligen en annan gång förklaras icke vara det. Herr Munck af Rosen köld: Högst ogerna förlänger jag denna discussion, men jag får å nyo yttra, att jag ej kan tro, att Ridderskapet och Adein skulle vilja nu förklara stridig» tankar för sine gemensamma tankar. Skulle så vara, nödgas jag åtminstone deremot anmäla min reservation.
I stället har odlingen af hafre så tilltagit, att den nu utgör vida öfver hälften af allt spanmålssäde i länet. Idafrens fördelaktiga afsättning till utrikes orter, som stegrat priset derå utöfver det naturliga prisförhållandet till andra sädesslag, har dertill uppmuntrat, utan att alltid hänsigt tagits till den menliga verkan på jordens alstringsförmåga, som fortsatt användande af hafre till jordens besåning och brist på erforderlig gödning utöfva. Samtidigt med hafrens stigande odling har emellertid äfven odlingen af klöfver så ökats inom detta län, icke blott å herregårdarne, men äfven å allmogens hemman, att denna foderväxt numera utgör ett vigtigt vilkor så väl för ladugårdsskötsel^ som för besparing i arealen af ängsmark. I föregående femårsberättelser är redan anmärkt, hurusom hemmansdelarnes inskränkta ägovidd utgör ett nog allmänt hinder ej mindre för ladugårdens utvidgande, än för åkerjordens vexelbruk. Då nemligen gästgifverioch kronoskjutsningen medför nödvändigheten för de flesta af allmogen att underhålla en eller flere hästar, och derjemte för hushållet kor företrädesvis äro behöfliga, medgifver fodertillgången gemenligen icke att tillika underhålla oxar. Halmen har hittills utgjort det hufvudsakligaste foderämnet, och stallfodring användes endast å några få större egendomar. Den förkofran, som Bohuslänske landtmannens ladugårdsskötsel tidtals kunnat vinna, har derföre vanligen icke kunnat bringas högre, än att ett missväxtår varit nog att nedtrycka den till dess förra låga ståndpunkt. Det bör dock vara att förmoda, att, sedan klöfverodlingen nu blifvit mera allmän, samt då foderoch betestillgången derigenom torde komma att närma sig ett rättare förhållande till åkervidden, en fördelaktig verkan deraf på boskapsskötseln snart skall blifva synbar. Tab. N:o 3.
Jag anser, att i förslaget hade bordt blifva antydt, att Privatbankerne, såsom grundade på bolag, skola drifva den Skottska Bankrörelsen, hvilken väl gifvetmindre vinst, men verkar så mycket mera välgörande på landets förkofran. Jag reserverar mig slutligen emot den höga minimi-valören, bestämd för Privatbankernes sedlar, hvilken, i förening med de öfrige bestämmelserne 20 Bancooch Lap Ultkoltens Betänkande, N:o i skall hindra deras uppkomst. I)et hade varit bättre att öppet förklara, att de icke skola finnas. Emedlertid gifves det ett sätt, hvarigenom icke allenast all svårighet i detta afseende skulle försvinna, utan äfven Privatbankerne komma under en säkrare controll, samt blifva, hvad de böra vara, en nödvändig länk uti det allmänna penning-systemet; och detta vore, att Riksbanken inginge såsom actie-egare uti Privatbankerne för så stor andel, som dessas sedelcassa per medium kan utgöra. Följ dero e häraf skulle blifva ganska fördelaktiga, dels för Privatbankerne, dels för allmänheten och äfven för Riksbanken sjelf. Riksbanken kunde i sådant fall öfverlemna till Privatbankerne den slags Bankrörelse, hvartill man nu — rätt eller orätt — anser Riksbanken icke böra sträcka sig, nemligen en allmännare creditivoch depositrörelse; och den erhöll sin andel uti vinsten deraf. Deremot vuono Privatbankerne, att de sluppo hålla cassa på egen bekostnad, hvarigenom alltså egarnes vinst bibehölls, utan att åstadkomma ovilja, när äfven Riksbanken erhöll sin motsvarande andel; samt allmänheten blef fredad för de mindre Privatbanksedels-valörerne. En öfvergång bereddes äfven derigenom till enskilde actie-egares inträdande i Riksbanken i fall detta skulle framdeles finnas nyttigt.” Af Herr Doctor Lyth: ’’Min öfvertygelse är, att Rikets Ständers Bank ganska väl och utan ali våda för realisationens bestånd mägtar att sjelf utgifva dessa fem millioner sedlar, med hvilka nuvarande Privatbanker uppgifvas föröka Rikets rörelsecapital.
Och det har all sannolikhet för sig, att nästa generations unga döttrar skola bli föremål för samma » omsorger », ty t r a d i t i o n e n är kommendant i den väl bevakade och befästa borg, inom hvars murar Krakaus aristokrati lefver och dör, och skulle några rödlufvade idéer lyckas smyga sig in, icke är det i de fångna prinsessornas värld de först skola bringa revolution åstad. Jåm E O a k t a d t kaffe n u ä r billigt, SÅ BÖR NI DOCK BETÄNKA ATT DET ÄR MYCKET SKADLIGT ATT DRICKA DET ENBART, SYNNERLIGAST DE BILLIGASTE SORTERNA, HVARFÖR DET ÄR NÖDVÄNDIGT ATT TILL VANLIGT KAFFE BLANDA EN HÄLSOSOM KAFFETILLSÄTTNING FÖR ATT UNDVIKA KAFFEFÖRGIFTNING, OCH DET ÄR AF PROFESSORER OCH LÄKARE ERKÄNDT ATT Stockholms Kaffe-JLktiebolags lutuoikaffe BLANDADT TILL KAFFE GIFVER DEN HÄLSOSAMMASTE, BILLIGASTE OCH MEST VÄLSMAKANDE KAFFEDRYCK. DETTA INTUBIKAFFE SÄLJES I HVARJE VÄLORDNAD SPECERIOCH DIVERSEHANDEL I PAKETER Å 25 OCH Å 10 ÖRE, MEN BÖR MAN AKTA SIG FÖR ALLA VÄRDELÖSA EFTERAPNINGAR, SOM GÅ UNDER NAMN AF ÄKTA, PRIMA ELLER ANDRA BENÄMNINGAR, HVARFÖR MAN BÖR EFTERSE ATT Å HVARJE PAKET ÄR TRYCKT FIRMANS NAMN, Stockholms IZaffe-Jiktiébolag, SAMT DESS FABRIKSMÄRKE MED ORDET » PATENT », TY ENDAST DESSA ÄRO VERKLIGT ÄKTA OCH GARANTERADE ATT INNEHÅLLA ETT HÄLSOSAMT OCH GODT FABRIKAT.
Men Utsk. har bland skälen dertill infört några meningar, hvilka med tiden skulle kunna, i händelse de inginge i R. St:s underd. skrifvelse, uttydas så, som ville de ständigt bibehålla alla slags sportler. Att detta icke varit Utsk:s mening, kan man sluta af de sista orden i dess förslag till beslut, der Utsk. särskildt talar om sådana sportler, som kunna anses böra fortfarande bibehållas. Här står i motiven (sid. 6): ”En fullständig och tillförlitlig utredning af förhållandet med dessa sportler har dock icke kunnat af Utsk. åstadkommas”, (den delen af meningen anser jag riktig, men icke så den nu följande), ”och en sådan utredning måste i allt fall blifva utan ändamål, då, för lönebeloppens bestämmande, egentligen erfordras att känna sportlernas reglering för framtiden, hvilken det åter tillkommer K. M. att afgöra. I fråga om en sådan reglering delar dock Utsk. den åsigt, som af många Riks-St:ns ledamöter yttrats, att, efter den nya organisationens trädande i verksamhet, all expeditionslösen bör odelad tillfalla vederbörande expeditionshafvande”. Denna sednare del af meningen torde böra utgå. Det måtte väl icke vara R. Stms mening, att all expeditionslösen skall qvarblifva, ej heller att bestämma vissa personer, hvilka han skall tillfalla; ty i händelse Konung och Ständer skulle finna lämpligt att i Hof Rätterna, likasom i Högsta Domstolen eller i Justitiaj-Revisionen, utslagen löstes genom kartering, så komme det ej i fråga att lemna denna slags lösen till någon expeditionshafvande, utan han finge sin lön från Statsverket. Mot slutet af det förslag, som Utsk. framlagt till R. Stms antagande, står: ”i afseende å löneregleringen, hvilken Konungen kan finna för godt aflåta, jemväl meddela R. St. grunderna folden framtida fördelningen af sådana sportler, hvilka kunna anses fortfarande böra bibehållas, äfvensom uppgift till hvad belopp dessa sportler kunna beräknas i medeltal uppgå för dem, som skola deraf blifva delaktige”. Denna sista mening tror jag hade rättare kunnat lyda så här: ”jemväl meddela R.