Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller, alt denna reservation må till de respective Riks-Stånden få åtfölja Utskottets Betänkande och förslag till Tulltaxan.” Härmed förenade sig Lars Larsson från Örebro Län. Af Johan Olsson från Stockholms Län, Pehr Östman från VesterNorrlands Län, Johannes åndersson från Skaraborgs Län, Anders Nordmark - Bil. till Bevillnings-Ulskollets Betänkandej N.-o 21. 41 mark från Veslerbollens Län, Ephraim Larsson från Elfsborgs Län, Johan Persson från Upsala Län, Olof Lindbeck från Halland, Jon Olsson från Gefleborgs Län, Lars Larsson från Örebro Län, Sven Isacsson från Öland och Jonas Andersson från Jönköpings Län: ”Bland de bestämmel ser, Höglofl. Bevillnings-Ulskollet vid genomgående af förslaget till ny Tulltaxa fastställt, hafva vi besLridt den nedsättning i tullafgiften för vin, som genom en rösts pluralitet egt rum, och få häremot anföra vår reservation. Inom Utskottet har såsom skäl för denna nedsättning anförts, att vinet borde såsom ett surrogat för bränvin användas; att införsel af vin mot lindrig tull skulle åstadkomma en förökad bandel m. m. Uti det första af desse skäl igenfinner man, så väl den öfverdrifne nykterhetsvännens förhoppning att genom en utländsk öfverflödsvara kunna utrota det, enligt hans förmenande, så skadliga bruket af bränvin, som ock uti andra motivet tyckes oss ligga en för vinhandlande beräknad vinst.
Handeln anses äfven med andra varor nu mevara mindre förmånlig än förut; hvilket förhållande anses härleda Slg deraf, att städernas handlande lida intrång af de på åtskilliga ställen å landet bosatte victualie-handlande. Inom staden finnes inga fabriker; och under Hallrätten lyda i staden ej andra än fem färgare med 3 gesäller och 5 lärlingar; en 'äder-fabriks-idkare med en gesäll och en lärling; en spegel-fabrikör ®?m tillika är glas-mästare; en urmakare med en lärling; och en knne-damast-väfvare; hvarför utom i staden finnas 70 handtverkare tander skrå, hvilka sysselsätta 28 gesäller och 19 lärlingar. Af deshandtverkare äro 19, nästan utan allt arbete och följaktligen mer °ch mindre nödställde. De Öfrige äro i allmänhet uti knappa vilkor, °ch skulle icke berga sig om ej deras hustrur, genom tillverkning °ch försäljning af'väfnader ökade deras inkomster. Strömmings-fiske idkas uti fjärdarne utanföre staden af 64 fiskare och dessutom några af sig komne handlande och handtverkare, s°m fordom deraf haft en god inkomst; men på sednare åren har net varit en mindre lönande näring. Strömmings-fångsten har unjW de fem sista åren i medeltal endast uppgått till det obetydliga ^loppet af 44o tunnor saltad strömming, som icke varit tillräck'§ ersättning för kostnaden och arbetet dervid. Uti staden är en källare, som tillika är gästgifvare-gård, samt ^ tillåtne krogar. Stads-kassans inkomster genom afgifter på handeln och sjöfar*en hafva under de sista fem åren i medeltal utgjort circa 708 R:dr *kko årligen. Under de fem år som min år 1828 i underdånighet afgifne berättelse omfattade, uppgick beloppet
Bihang tilip.■ S. Brot. 1828 och 1829. 2.c/ra Sami. * 1:a Ii:t. 2 Bil. t. R. St. Just. Omb.ns Emb.-Ber d. 4 Nov. t8s8. 4:0. 1824 den 12 Februarii, angående reglering af Districler inom Härader till val af Riksdagsmän. 5:o. 1824 den i5 Januarii, Circulaire lill Hof-Rätterna och Kongl. Majrts samtlige Befallningshafvande med förständigande, att Kongl. Förordningen af den 24 Mars 1748, angående Spö- och Ris-straff för personer, som kringstryka utan pass, upphört att Yara till efterlefnad gällande. 6:0. 1824 den 3 Junii, Circulaire lill Hofoch Öfver-Rätterna om huru Besvärs-hänvisningar böra vara beskaffade i Mål, hvaruti ansvar å Domare eller annan tjensteman är i fråga. 7:0. 1824 den 19 Augusti, Circulaire till Öfver-Ståthållaren ochLandshöfdingarne, angående 1:0 Extra Judiciel bestraffning å fångar, och 2:0 Att personer, dömde för stöld och andra vanfrägdande brott, icke må i deras tjenst få antaga lagbundua tjufyar. Bil. t. It. St.
4:o alt af kapitaler bevillning skall utgöras på det sätt. att en proc. betalas af den inkomst, enskild person, aktie-bolag eller hypotheks-inrättning under det sednast föflutna året haft såsom ränta å ullånadl kapital, med afdrag af den ränta, som erlagts för uplånadt kapital. 5:o att lön eller inkomst under 200 R:dr befrias från bevillning. 6:0 ali hvar och en, som lemnar upgift å inkomst till taxering, skall förklara "på ära och tro” att upgiflen är med verkliga förhållandet öfverensstämmande, så att med visshet inkomsten ej varit större än upgifvet Ar. 7:o att bevillning för ali fast egendom, som innehafves å landet eller i stad med ägandeeller åborätt, bestämmes lill A R:dr för hvarje tio tusende af det upskatlade värdet och i samma förhållande för värde derunder. 8:o att taxeringsvärdet för faslighet skall bestämmas till det belopp, derför den sednast blifvit försåld, om försäljning ägt rum under de sisla 10 (3) åren, men de egendomar, som icke blifvit inom denna lid försålda upskaltas hvart S:te år till ett med de sednast i orten försålda egendomarne jemförlig t värde. 9:o alt den s. k. mindre tariffen för hemmansvärdet i hvarje län ej vidare åberopas i eller bifogas hevillningsfäror dning en. 344 Den 31 December e. m. För de af mig framslälda förslag får jag vördsamt anföra följande motiver: DeD bevillning R. St. vid hvarje Riksdag, jemlikt 60 § Reg.F. till fyllande af brister uti de vanliga tillgångarne, sig åtaga, bör icke öfvergå till en orubblig, ständigt fortfarande beskattning och ej eller vara större än som just för nämnde brists fyllande erfordras. Denna bevillning är en skatt af den natur, alt den bör fördelas lika i förhållande lill hvarderas förmögenhet eller inkomst på alla samhällsklasser, ii vilket är så mycket nödvändigare, som R.
På grund af stadgandet i Banko-reglementets § 149 mom. 2 hafva de auktionsOuttagna öfverskott å försålda guldoch silfverpanter, hvilka den 31 December 1864 i Banken auktionsinnestått utöfver 10 år, utgörande tillhopa 494 R:dr 21 öre, blifvit insatte å Fullmäktiöfverskott. ges dispositions-räkning i Depositions-kontoret. Mynt kabinettet. Besvär af tjensteman i Banken. Inspektionen öfver Tumba bruk Sammandrag af brukets räkenskaper. — 52 - § 63. Metalliska värdet af de i Bankens myntkabinett förvarade mynt och medaljer utgjorde vid 1863 års slut : R:mt R:dr 23,159: 55. och har genom sedermera verkställda inköp, erhållit en tillökning af » v 149: 63. så att omförmälda värde den 31 December 1864 uppgick till Af förre Bokhållaren C. J. E. A. Planck hafva, inom behörig tid, till Fullmäktige inlemnats till Revisorerne stälda besvär i anledning af Banko-fullmäktiges den 3 November sistlidet år fattade beslut, hvarigenom Planck blifvit från sin innehafda bokhållaretjenst skiljd; och hafva Revisorerne, på grund af 3 § i den för dem gällande Instruktion, dessa besvär pröfvat samt funnit desamma icke till någon Revisorernas åtgärd föranleda. § 65. Inseendet öfver Tumba bruk har fortfarande utöfvats af Herr Doktor Nordlund. Fullmäktige hafva, genom deputerade, icke allenast anstält besigtning å hus och inventarier vid bruket, utan äfven inventerat derstädes varande förråder. § 66. Af brukets räkenskaper för år 1864 få Revisorerne meddela följande sammandrag: Balans från år 1863. Ingående balans RäkenDebet. Till Unni-en under året lpvpreradt rvnnnpr 69,919 25,615 71 » liqvider med bruket i banken gjorda insättningar 20 Kredit. Förskott under året till .bruksdriften Banken erhållit utöfver förskott
Jag ville öfvergifva detta skydd och längtade ut i det fria; gjorde derföre blott en rund kring staden; besåg dervid Kastorkyrkan och den märkvärdiga brunnen med följande inskrifter: «An M. D. CCCXII. memorable par la campagne contre les Russes sous le Prefecturat de Jules Doazan» – «Vu & approuve par nous commandant Russe de la ville de Coblenz. le 1 Jan. Den qvicka generalen var St. Priest. Vidare besågs Moselbryggan, den vackra slottsgatan och slottet, slottsplatsen och Clemensplatsen, med mellanliggande alléer, och på den sednare en brunn med inskrift: «Clemens Wenceslaus Elector, vicinis suis» (denne Clemens kurfurste i Trier) samt slutligen Rheinbryggan. Under denna tur gjorde jag dock två visiter, den ena upp till den ofvan beskrifna utsigten, den andra till poliskammaren för visum på passet, emedan jag nu skulle lemna Preussen. Detta hus var det enda, der jag steg in, och jag kan således säga, att jag i Koblenz icke förtärde en droppa vatten, ehuru här två floder stöta tillsamman, icke ens en tår vin, ehuru dessa floder voro Rhein och Mosel. Icke ens Ehrenbreitstein besökte jag, emedan utsigten derifrån uppgifves och synbarligen måste vara mindre vidsträckt än från Karthauserberget (fästet Alexander), samt dessutom ett besök fordrar serskildt tillstånd. Sjelfva staden har ett ganska gladt utseende i det inre. Stränderna, isynnerhet Moselstranden, hafva det mindre, emedan inga ordentliga strandgator finnas. Alltsammans tog sig dock utmärkt skönt ut i aftonsolens strålar, då jag tog afsked. Coblenz har den förnämsta vinhandel vid Rhein. En fabrik för lackerade jernblecksvaror, inhyst i ett gammalt slott, lefvererar utmärkt goda artiklar, isynnerhet berömda för färgernas skönhet, och som försändas hela verlden kring. På en vacker väg, långsåt högra flodstranden, vandrade jag vidare.
De öfver Magazinsfondens tillgångar och skulder gjorde summariske utdrag instämma med 1827 och 1828 årens Hufvudböcker; dervid Fondens förökning till ziffran vid 1828 års slut, emot värdet af tillgångarne vid 1827 års början, egenteligen tillkommit af sistnämnde års högre markegångspris å Spanmål, hvartill behållningarne ifrån år 1826 uppfördes, i öfverensstämmelse med den allmänna Nådiga föreskrift, att sädesbehållningarne skulle i Räkenskapen år från år upptagas f,68 ) efter gällande Markegång, såsom närmast utmärkande rätta penningevärdet af Fondens Spanrnålstillgångar. 1828 års Hufvudbok utvisar väl, att, sedan alla Magazinsfondens skulder, deribland den af 2,io2,2i3 R:dr 4° sktill Rikets Ständers Rank blifvit från fondens tillgångar afdrague, skulle ändock ett öfverskott uppstå af 5c)6,6i6 R:dr 4 sk11 r:st.; men i sjelfva verkligheten bl ifver dock förhållandet helt annorlunda, emedan af Fondens tillgångar, utom af Penningar och Spanmål, allt för ringa del kan påräknas att ingå, och för visse fordringar alldeles ingen ersättning, såsom exempelvis: för Magazinsfondens fastigheter och inventarier, hvilka till fortsatt begagnande åt Statsverket öfverlåtas: för de betydliga afkorrtningar å undsättningsskulder, som under senaste Riksdag beviljades, och för sannolikt f:delar utaf det belopp, som hos undsättuingstagare ännu innestår, men som, i brist af tillgång, ej kan påräknas: för förlusten å Spanmåls-exporten till Italien: för Fondens fordringar i Finnland, utgörande efter afdrag af skulder derstädes 527,294 R:dr 9 sk. 10 r:st. derå endast 48,710 R:dr 10 sk. 4 r:stkomma Fonden till godo, samt för många flere större och mindre förluster, hvilka först vid Fondens sluteliga utredning kunna bestämmas.
Till Stattoch BevillningsUtskotten; Af Kongl. Majds Nådig* Proposition, angående fortfarandet af den så kallade Treskiliings-afgiften till Veneriska smittans hämmande, jemte åtskilige i ämnet iogifne anföranden; af Olof Jonssons från Elfsborgs Län memorial i samma ämne ; af Eric Svenssons från Bohus Län och Anders Danielssons från Elfsborgs Län särskildte, memorial, jemte flere 'Ledamöters yttranden om ändring i nu gällande föreskrift rörande HusbehofsQvarpars skatt» läggning; af Göran Perssons frän Östergöthl - Stn i4 Juni i f m. 369 land memorial, om allmänna Penningeförlägenheten och minskning i utskylder; af Nils Håi kanssons från Christianstads Län, angående Treskiilings-afgiften ; af Kongl, Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående föreslaget upphörande af den så kallade extra Grufvebjelpen ; af Moses Johanssons fiån Westerbottens och Anders Nilssons från Carlstads Län, rörande vissa förmoner för Gästgifverierne i nämnde Län, genom Ränte och Roteringsfrihet, 'samt nedsättning i Bevillning m. m. 3 af Johan Ericssons med flere från Stora Kopparbergs Län, om befrielse till hälften från Bevillning för den del af Allmogen i nämnde Län, som utgör mantalskohl till Stora Kopparberget; af Pehr Pehrssons från Blekinge Län, angående jemkning i Bevillningen för Hemman; af Eric Andersson Bångs från Jemtlands Län, om jemkning i skyldigheten att tillverka Saltpeter; af Olof Larssons från Södermanland, rörande längre anstånd med Kronoutskyluernes liqviderande årligen m. m. jemte flere Ledamöters yttranden i samma äm ne; af Johan jacob Ruthbrrgs från Norrbottens Län, angående ökad ersättning till Ledamöter i Taxeringsoch Pröfnings-Comittér; s3mt Anders Danielssons från Elfsborgs Län, rörande ny TullTaxa m. m. Till Statsoch Banko-Utskotten1: Af Riksens Ständers Revisorers år 1820 Ridd, 0. Ad. Prot. V, Band, 34 * »
Hvad skulle följden blifva, om man öfverlemnade till förstärkt Consl.Ulsk:s godtycke, att för hvarje fråga afgöra, om hon skall förfalla eller icke? Jo, följden kan blifva, såsom erfarenheten visat, attnär tre Stånd förkastat, men det fjerde allena godkänt ett förslag; så förklarar Const.Utsk. att det skall fortlefva. Tvertom när lie Stånd hafva godkänt, men blott ett har underkänt förslaget, så kan del förstärkta Const.Utskförklara, att frågan skall förfalla; med ett ord, det förstärkta Const.Utsk:s förklaring kan blifva rakt stridande mot det allmänt uttryckta tänkesättet. Ar det förnuftigt eller öfverensstämmande med meningen hos Reg.F:s stiftare, att sålunda behandla grundlagsfrågor? När grundlagen uttryckligen stadgar, att icke ens en allmän lagfråga må framtvingas, utan alt hon skall förfalla när två Ständ stanna emot två; är det då rimligt, att en grundlagsfråga skall framtvingas när meningarne på samina sätt äro delade? Min öfvertygelse är följaktligen, att i bisaker måste 56 §:s ordalag, angrde omröstning, lända till efterrättelse, men i fråga om vara till eller icke vara till, är 56 § icke tillämplig, emedan sjelfva ordalagen gifva vid handen, alt han blott rörer delar af ett förslag, men icke förslaget i sin helhet. Hvad åter beträffar den lagstiftningsfråga, som utgör ämnet för detta betänk., så är hon af mindre vigt, men icke så sättet för hennes handläggning, ty man måste naturligtvis tillse, altman alltid behandlar likartade frågor på samma sätt, och i öfverensstämmelse med grundlagens bokstaf och anda. — Sedan jag sålunda yttrat mig om saken i det hela, så anhåller jag att få upptaga några särskilda anmärkn:r, som af vissa talare blifvit yttrade. De som yrkat återremiss, hafva gjort det dels derföre, att frågan icke kan förfalla, dels emedan de vilja hafva voler.propos:r. Således äro mine värde motståndare sig emellan icke ense; och om voter.propos:r uppsättas enligt de yttrade meningarne; så kan det hända alt förslaget förfaller, emedan 2:ne
Som kyrkans messhake är mycket gammal och nästan helt och hållet utsliten, yttrade, på gifven anledning, församlingens ledamöter den enhälliga önskan, att en ny sådan skrud, så fort ske kan, måtte för kyrkans räkning anskaffas. Och anmodades undertecknad comminister att derom brefvexla med någon pålitelig commisionair i Stockholm, för att erhålla god vahra för billigaste pris. § 4. Uppvistes i socknestämman den af Kongl. Maj:ts i nåder gillade ritning till ny kyrkobyggnad för Häggenås annexe socken. I anledning hvaraf, på tillfrågan, socknemännen förklarade sig icke obenägna att nästa sommar lägga grund till den nya kyrkan, och sedan småningom fortsätta arbetet, med det vilkor likväl, att såväl nybyggare som de hvilka njuta frihet för utflyttning, deltaga deruti lika med andre hemmansegare, både i materialens anskaffande och handtlangnings dagsverkens utgörande. Häremot protesterade Olof Hall i Häggesta, hvaremot Svärd i Korsmyrbränna, Ljung i Ollsta, Erik Håkansson i Storbränna genom Jon Pärsson därstädes, Nils Svensson i Häggesta förklarade sig villige att äfven med handtlangnings dagsverken befrämja den nyttiga och snart af nöden högt påkallade kyrkobyggnaden, under förmodan att socknemännen beviljade dem någon lindring mot andra som icke njuta frihetsår, och som flere nybyggare och frihets innehafvare nu voro frånvarande, skulle de medelst ny pålysning kallas till ytterligare socknestämma för att afgifva yttrande i denna fråga, då ock församlingens ledamöter ville bestämt besluta och bestämma tiden för den tillärnade kyrkobyggnadens början. Datum ut supra. In fidem N. S. Edlund. 1830 den 25 julii justeradt, och till alla delar erkändt, intyga: Erik Svensson i Österåsen Jöns Eriksson i Gunngård 34 Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 25 julii 1830. § 1.
Det blir således, enl. min tanka, lätt för LagUtsk. att, med ledning af redan befintliga lagstadganden, beträda den väg, som här blifvit föreslagen. Uplästes ett af Hr Ribbing, Arvid, iulemnadt så lydande anförande: Af sjukdomsförfall hindrad att öfvervara R. o. Ad:s plenum och den öfverläggning som i dag lärer förekomma om förslag till lag ang:de ordningen och vilkoren för utländsk' mans uptagande till Svensk medborgare, anhåller jag, att till R. o. Ad:s prot.. få anföra följande: Ifrågav:de förslag synes mig ofullständigt och obestämdt i hvad det stadgar om den utländska mannens religiösa förhållanden, enär derom endast i 3 §:n förekommer, att hans ansökning om Svensk medborgarerätt skall vara åtföljd af bevis oin sökandens frejd och trosbekännelse, samt att vederbörande myndighet härom skall söka att inhemta och meddela de ytterligare uplysningar, som kunna finnas af nöden. I hvad ändamål detta skall ske; hvem som skall emottaga uplysningarne eller hvartill de skola användas, finnes icke stadgadt; jag får derföre föreslå, att bland vilkoren, som i 2 §:n förekomma, hvarunder Svensk medborgarerätt må kunna vinnas, 2 mom. må få följande lydelse: »2:o Ega god frejd» och ifall han är af annan trosbekännelse än den här i riket antagna, vara underkastad de lagar som för fremmande religionsförvandler gälla; likasom att slutet af 1 mom. i 4 §:n må få denna lydelse: »Dels ock» aflägga »trooch huldhets-ed» såsom Svensk »medborgare» och förbindelse all ställa sig landets lagar lill efterrättelse. Hr Dalman, Wilh. Fred. Achates: Instämmande i de af Frih. Raab gjorda anmärkmr, anhåller jag tillika att få fästa vederbörande Ulsk:s uppmärksamhet på, huruvida icke den tid, hvilken är bestämd som vilkor för åtnjutande af Svensk medborgarerätt, är något för kort. Enl. min tanka är den för kort, och jag anser att den utan fara kunde förlängas till fem år.
Herr Riben, C. TV., Friherrarne Stael von Holstein, I. S., Taube, Carl Evert, Oxenstjerna, Carl samt Grefve Sparre, Carl, voro åter af den tankan, att då för bestridandet af å fonderne anvista bestämda utgifter, det vore alldeles oundgängligt att penningarne icke stodo oförräntade, och beloppet af de Capital-medel, som genom uppsägning eller på annat sätt tid efter annan inflölo, utan att kunna mot säkerhet af inteckning genast å nyo placeras, omöjligen kunde fixeras, utan alltid korn me att hero af omständigheterna; borde icke eller Riddarhus-Directionens rättighet till utlåning emot annan godkänd säkerhet af lös pant eller borgen utaf dylika, eljest ofruktbara medel vara. begränsad af något bestämdt totalmaximi-belopp; och förvissade sig bemälte Herrar Ledamöter, att de af Utskottet i öfrigt föreslagne vilkor: af ett till 6000 R:dr såsom det högsta fixeradt belopp för hvarje Låntagare; Directionens personliga ansvarighet, samt minst 4 Ledamöters in - 38o Don 9 Ju nii e. m. stämmande i beslutet om slika låns beviljande, skulle förekomma alla förluster för Cassorne; äfvensom, enär Låne-summorne derigenom blefvo spridda på flere händer, samt utlåningen dessutom skedde med en utsatt kort förfallotid af 6 månader, någon förlägenhet för fonderna vid de årliga pensions-utdelningarne m. m. icke deraf torde blifva att befara.
Jag tror icke heller att någon af oss vill försvara såsom hederligt eller för sin del vill ändra hvarken inbördeseller annat testamente, som man redan delgifvit eller lofvat testamentstagare. Men hvarken Gr. Sparre eller någon annan jurist lärer vilja införa såsom lag, att intet testamente får ändras, sedan det kommit till testainents-tagarens vetskap. Den vackra satsen bevisar således i lagstiftningsväg litet för mycket, nemi. att man aldrig borde ändra något testamente, åtminstone icke ett sådant, som blifvit meddeladt testamentsinnehafvaren, eller ock ingenting. Andra skäl, som föranledt lagstiftaren att uttala såsom princip att testamenten kunna ändras, behöfva här nu ej upprepas. Hvad jag har emot detta Betänk., är att man med för mycken försigtighet undvikit att förklara hvilka vilkor, som böra gälla och hvilka icke böra gälla. Jag för min del anser icke några Den 14 Februari f. tn. 391 vilkor böra gälla, i afseende å testaments-gifvarens egna tillgångar, dem lian utan villkor förvärfvat, så länge den i vår lag intagna regel om rättighet att genom ett efterföljande testamente ändra ett föreg:de, qvarstår. Att prejudikater blifva mindre och mindre följda, är lätt förklarligt, då man ser dem ofta vara beroende på den främste ledamotens i Högsta Domstolen tanke. Då jag anser det nuv:de tillståndet af stor osäkerhet och olämpligt, tillstyrker jag bifall till Lag-Utsk:ts förslag. Min tveksamhet, härledd deraf, att stadgandet icke, utryckt från de öfriga i lagberedningens förslag, får sin der egande fulla bestämdhet och betydelse, låter jag vika, då jag nu här erfarit att på lagstifningen inflytelserika personer vilja återföra oss från det nya rätta i det gamla hjulspåret. Frih. Wrede, Casimir: Under diskussionen har frågan redan blifvit så fullständigt utredd, att jag icke anser mig berättigad att anföra allt hvad jag eljest skulle haft att säga. När jag uppkom till riksdagen, hade jag för afsigt att väcka en motion i samma syftning som Frih. Armfelts nu förevarande. — Härmed torde jag hafva uttalat hvilken åsigt af mig hyllas.
Sådana föreskrifter skulle trygga en fortfarande brukning af jorden under samma hand, och derigenom tryggades äfven alt arrendena icke blefvo för högt uppdrifna. Hela vådan kunde då blifva, att icke arrendebeloppet blef så betydligt som hittills, hvarigenom cassornas inkomster minskades, men trygghet och säkerhet tror jag derigenom skulle vinnas. Frih. Raab, Adam Christian: Jag medgifver visserligen, 3 H. 12 50 Den 0 O c t o b e r. att de olägenheter sora här blifvit oranämde vid boställens utarrenderande verkligen äga runi; roen jag skulle tro, att alla de förslag, sora här blifvit framställda, äro af beskaffenhet att framkalla andra ieke mindre olägenheter. Hvad först beträffar motionärens förslag, att man skulle utsätta en maxiraisumma, hvaröfver arrendena ej borde bestämmas, sä har ingen talare instämt med honom i den åsigten alt sådant borde ske. Ett stadgande af detta innehåll skulle i första rummet inskränka boställsdirectionernas fördelar att erhålla det största möjliga arrendebelopp. En annan talare har äfven yrkat, alt ett sådant maximum borde bestämmas, och alt alla de speculanter som ville bjuda ett sä högt arrende och som derjemte voro behörigen docurnentcrade, skulle äga att sins emellan lotta. Jag betviflar att detta vore det rätta sättet; ty jag skulle tro, att vid denna lottning det kunde ganska lätt inträffa, alt den som hade de minsta moraliska garantierna för sig alt uppfylla sina förbindelser, blefve den sannskyldiga arrendatorn, och att deraf vida större vådor skulle kunna uppkomma, än de som nu äga rum. Man har äfven föreslagit, att boslällsdirectionerna skulle äga rättighet att pröfva anbuden. Directionerna kunna likväl icke pröfva speculanternas säkerhet för en längre framtid, utan blott för den tid då anbudet göres. Arrendetiden är utsträckt till 30 år. Inom denna tid kunna såväl arrendatorn som borgesmännen vara borta. Någon säkerhet kan således icke derigenom vinnas för arrendevillkorens uppfyllande.