Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer vid senaste Riksdag beviljade tili ersättning med 2,114 R:dr 16 sk. 6 r:st., hvilket belopp Fullmäktige i Rikets Ständers RiksgäldsContor icke ansett sig böra utbetala, af den orsak att berörde brist hos dem oafkortad! blifvit reqvirerad, uppkommit ytterligare oersatt brist å Sjunde HufvudTiteln, nemligen: För år 1827 .. .. i,393: 10. 5. 1828 ► • • 133:32.— 1,750:42,5. hvaremot, genom1 åter-dehitering af anordnade men ej uttagne, hithörande pensioner, ett öfverskott uppkommit för år 1831 af 139: 3g. 1. sorn ansetts böra afräkuas från nämnde brist. Skillnaden, utgörande 1,391: 3.4- t ") kommer sålunda att hos Rikets Ständer till ersättning anmälas: kunnande, sedan den för innestående pensioners uttagande bestämda tiden numera förflutit, några så beskaffade brister icke vidare inträffa. Af de Besparingar, som för i83i förekomma, har, i öfverensstämmelse med Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 2 nästlidne November, förenämnde å yföe HufvudTiteln uppkomne Besparing, 15g R:dr 3 9 sk. 1 r;st., blifvit, på anförde skäl, reserverad, äfvensom besparingen å andra HufvudTiteln, 748 R:dr 10 sk. 5 rst., hvilken erfordrades för att till någon del fylla de för Civile Embets Verkens aflöning samt till lönefyllnad för Länsmännen anvisade medel, och besparingen å 4;de HufvudTiteln, 8,85y: 33. 8., som skall användas till afbetalning å det belopp, som Flottan bör godtgöra StatsVerket i liqvid för erhållne utredningsoch proviantpersedlar; hvaremot besparingarne å Sjette HufvudTiteln 3: 42< 8* Allmänna IndragningsStaten 738: 38. 3.
Har Gäldenär bedrägligen förmått sine Borgenärer att förtro honom deras egendom, eller eljest emot dem brukat svek eller list, såsom att lian dragit vexel å diktadt namn, eller narrat till sig penningar eller annat värde för vexel »] sorn han utgifvir, med kännedom att den ej betalas skulle, eller undanstuckit något af sin egendom elter under lånadt nartin köpt fast eller, lös egendom, och den ibland tillgångarne ej uppgifvit, eller under falskt sken af köp, gåfva eller annan afhandling, egendom sig afhändt, eller i hemligt förstånd med någon föregifvenj 4 Borgenär uppgifvit falska skulder, eller fört fat-] ska Böcker, eller tippsåteligen sine Böcker förstört, eller ock de sista trettio dagarne, förr än lian sin egendom afträdde, gynnat någon BorBihang till Rikt-St. Pret. 1817-1818 lista SamU N\r a;, aga Konungens Nåd. Propositoner. genar med betalning, pant eller annan säkerhet för skulda som ej förfallen varit, och han i ty fall ej gitter visa, att derefter inträffat trängande omständigheter, sorn förmått honom att sin egendom afträda, eller, der egendoms afträdet tvunget är, sådan åtgärd till Borgenärernes förfång vidtagit, sedan deras ansökning om egendomens afträdande honom kungjord var; eller har Gäldenär rymt oell kommer ej tillbaka inom Sex. månader ifrån det han rymde, eller, der han erhållit Konungens lejd, inom den tid honom förelagd varit: En sådan Gäldenär skall, såsom bedragare, dömas och ställas för en påle i halsjern på Torg eller allmän Tingsstad, att skämmas i två timmar, och dertill straffas med arbete vid någon Kronans fästning i tre tili fem år, efter brottets beskaffenhet. 6. §. Ar Gäldenär, som för bedrägeri dömes, rymd; då skall hans namn, brott och straff på en på’e 3 tafla utsättas. Kommer han äter; gånge Domen å honörn i verkställighet. 7 • §• Vårdslös eller bedräglig Gäldenär njute ej Afträdes-förmon för den skada, han af olyckor haft, som i i §. sägs.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att i gårdagens Talmans-konferens, öfverenskommelse blifvit träffad derom, alt Talmännen skulle föreslå RiksStm, att StatsUtsk:s i dag bordlagde nllåt.-n, ang:de regleringen af ulgifterne under RiksStatens 9 hufvudtitlar måtte i alla RiksStm företagas till pröfning nästa Onsdag d. 23 dennes, hvarjemte H. Ex. hemstälde om R. o. Ad. bifölle detta förslag samt att samma utlålm upfördes främst å föredragnalistan nästa Lördag d. 19 dennes för att då kunna ånyo bordläggas. Ropades ja. 474 Den 16 April e. m. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 5 och 9 dennes på bordet lagda betänk. n:o 72, i anledn. af väckt förslag om inrättande af Läns-nämnder. Sedan, uppå förfrågan af Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, lindert. Ridd.-Sekret, nplvst att enl. ankomne prot.uldr. Presteoch BondeSt:n bifallit ifrågavar. betänk., men att någon underrättelse om BorgareSns derom fattade beslut, ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, yttrade Gr. Mörner: Då, enl. den meddelade uplysningen, det är klart, alt frågan förfallit, så anser jag icke nödigt ali vidare sysselsätta mig dermed, utan anhåller att R. o. Ad. ville låta dervid bero. Frih. Palmstjerna, Carl Otto, anhöll om bifall till Utsk:s betänk., uti hvilken anhållan äfven Hr von Troil, Samuel Gust., instämde. Uppå härefter framstäld propos. blef förevarande betänkande af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs StatsUtsk:s d. 9 dennes på bordet lagda utlåt. n:o 80, i anledn. af erhållen ålerremiss å utlåt. n:o 60, ang:de uphörande af ljuspenningar för Embetsoch Tjenstemän samt Extraordinarie!'. Frih.
I förstnämde afseende sammanfaller R. o. Ad:s tanke med den, de öfriga Stånden yttrat: i det sednare deremot är ett förslag framlagdt, som ligger utom principen för Utsk:s betänk, och således icke är i vederbörlig ordning tillkommet. Utsk. har i följd häraf ansett någon ytterligare åtgärd i anledn. af mern. N:o 34, icke vara att vidtaga; och den väckta frågan alltså böra förfalla”. Utsk. har således förklarat, att R. o. Ad. fattat ett beslut, som icke är i vederbörlig ordning tillkommet. Denna förklaring innebär derjemte en erinran till Hr Gr. o. Landtm., alt han tillälit Ståndet, fatta ett i vederbörlig ordning icke tillkommet be slut, men Utsk. har dock underlåtit ådagalägga i hvilket afseende beslutet vore sä beskaffadt. Utsk., som äger makten i sina bänder; har emedlertid ansett sig böra begagna den på detta sätt. Oss tillkommer, att undersöka, huruvida Const.Utsk. rätteligen förfarit. Frågan, som framlades till R. St:s pröfning, var uti Utsk:s betänk. N:o 34, den, huru man skulle erhålla någon föreskrift till efterrättelse, huruvida dä tvä Stånd stannat emot två, omröstning i förstärkt StatsUtsk. skulle äga rum eller icke. Detta var enligt min tanke, principen, men hon innehöll alldeles icke, alt Const.Utsk. skall lemna denna efterrättelse. Det kunde likaväl vara en § i grundlagen som lemnade föreskrifter, och funnes en sådan, behöfde man icke anlita Const.Utsk. Men Const.Utsk. har förklarat saken så, att om olika meningar uppkomma skall Utsk. afgöra saken. Jag anser R. o.
För öfrigt är att anmärka, att denna författn. ingalunda handlar om försäljning en - Den 11 Oktober. 181 däst af Svenskt bränvin, ty om K. M. tillåter, att bränvin får till riket införas, så skall, i afseende på det utifrån inkommande bränvinet, tillämpas alla de stadganden, hvilka finnas i denna författn. intagne. Denna författn. gäller således ingalunda endast för Svenskt och inom riket tillverkadt bränvin, ulan äfven för utländskt. Men icke nog härmed, den gäller redan för utländska spritdrycker, ty en § i författmn säger, att konjak, romm och andra spirituösa drycker skola såsom bränvin anses. Gr. Gyldenstolpe: Den upmaning, som Hr von Hartmansdorff gjorde till Riddarh.-Sekretm, att uplysa derom, huruvida R. o. Ad. fattat beslut, i afseende på införsel af utländskt bränvin, synes mig bevisa, att, när Hr von Hartmansdorff icke har giltiga skäl, begagnar han sig af svepskäl. Det kan väl vara, att Hr Gripenstedt icke så omständligt yttrade sig öfver R. o.» Ad:s förra beslut, men nog borde Hr von Hartmansdorff, sorn deltagit uti beslutet, förstå hvad som menades. Jag bar egentligen begärt ordet, för att tillkännagifva, att jag afslår från mitt förslag och förenar mig med Gr. Lagerbjelke. Hr Gripenstedt: Det må gerna medgifvas, att mitt uttryck var oriktigt, men så mycket måste väl Hr von Hartmansdorff medgifva, att R. o. Ad:s beslut i detta afseende förutsätter möjligheten af hvad jag sagt. Då man förutsätter en sak, är det väl också riktigt, att man, i afseende på andra omständigheter, som dermed hafva gemenskap, också ställer sina beslut i full öfverensstämmelse med sina förutsättningar. Det var ingenting annat jag menade. Jag fortfar att tillstyrka bifall till Gr. Lagerbjelkes förslag, som jag anser vara ganska riktigt. Öfverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde att, i afseende på ifrågavande §, blifvit yrkadt dels bifall utan någon förändring, och dels af Gr.
De, som vid universiteten undergått bergsexamen och för hvilka Bergsskolan egentligen var ämnad att utgöra en tillämpningsskola, hade likväl allt ifrån skolans tillkomst utgjort ett ringa antal, sällan öfver två eller tre årligen, men ofta derunder; och den ursprungliga planen för Bergsskolan blef snart på mer än ett sätt rubbad. Bergstjenstemännen i Fahlun förklarade det de icke kunde åtaga sig att bestrida några lärarebefattningar vid skolan och i stället att blott vara en tillämpningsskola, såsom nyss nämndt är, blef den i följd af tidens kraf, och i Kollegii tanke, till ej ringa båtnad för bergshandteringen, lika mycket, om ej mera, en skola, der personer, ofta nog med ganska ringa förstudier, fingo tillfälle att i de theoretiska delarne af bergsvetenskapen förvärfva någon kännedom till ledning i det praktiska. Ifrågavarande läroverk borde nemligen, i Kollegii tanke, vara så organiseradt, att derifrån kunde utgå personer med den underbyggnad i bergsvetenskaperne, som en bergsingeniör borde ega, och den öfning i deras praktiska tillämpning, som under lärokursen kunde vinnas; hvilken fordran syntes vara desto mera berättigad, som någon annan undervisningsanstalt för en fullkomligare praktisk bergsmannabildning i landet icke finnes. Med denna fordran läte dock äfven förena sig den, att personer, som icke åsyfta ernående af en grundligare och mera omfattande bildning, finge såsom extra ordinarie elever af undervisningen vid läroverket sig begagna i den mån de, med afseende å deras tillernade lefnadsyrke, sjelfve åstundade samt förhållandena i öfrigt medgåfve. Läroverkets sålunda angifna syftemål vore ej annat än det, som man ansett böra utgöra den nuvarande Bergsskolans, alltifrån det hon kom i verksamhet, och, så vidt omständigheterna tillåtit, äfven sökt uppnå. Hade vid skolans bildande fråga varit om inrättande af ett läroverk för omkring 20 elever, med särskild lärarepersonal och för hvilket nya dyrbara byggnader behöft uppföras, torde Fahlun icke ansetts hafva varit det derför lämpligaste stället.
Skulle Ridderjkapct och Adeln (om i Utskotten Voteringen per Capita antages:) ej finns - L.Z26 Den 2S Augusti. na med Ordningen mera öfwerensstämmande med hwad som ffer i alla Rätter, hwad Con. stitutionsUtskottet sjelf i 66 §. af den pro-. jecterade Rikdags-Ordningen föreflagit, och i det (högst fälspnt blifwande) fall dä Rösterne i et Utskott äro lika, lämna Ordförande afgörande röst. Jag tror mig sä mycket förr böra tilfiyrka detta, som Utskotten ej äga beslutande utan endast förefläende rätt. Herr Uotlllie-K. Det är helt och hällit öftverfiödigt, at jag anförer nägra ffäl och grunder för bibehällandet af det gamla omröstningssättet i Utffotten dä Herr Grefwe cl o Laräls med flere wärde Ledamöter yttrat sig i detta ämne. De jag hade ärnat andraga, äro hufwudsakeligcn de samma: jag får säledes endast förena mig med hwad Grefwe 6e Ir Laräls nu anfört. Men wid början af denna §. fär jag detzutom göra följande anmärkning. Der star, Ej mä Utskott nägot ärende afgöra, med mindre kwätredjedelar af Utskottets Ledamöter trlftädes äro. Utskott skulle säledes kunna afgöra Ärender, om et helt Ständs Deputerade more fränwarande, blott ^ af Utskottets samtelige Ledamöter wore Lilstädes : Här mäste derföre enligt min tanka, tilläggas; Med mindre ^ af hwarje Ständs Ledamöter i Utskottet tiistädes äro. Herr krintz skölcl , kaul. Ödmjukaste Anförande. Lil Protocollet. Dä jag nu ödmjukeligen utbeder mig at, med Högwälborm Herr Grefwen schLandtmar ff«l - Den 29 Augusts. 1Z27 ffalkens samt Högloft.
Han tillämpade den Heliga skrift så att den tjänade till ledning och hugsvalelse. Med sin varma kärlek för det uppenbarade ordet, sitt människoälskande hjärta och sitt glödande nit, lyckades han hos sina åhörare kalla till lif den religiösa känslan, äfven om den en längre tid legat i dvala. De kallsinniga blefvo uppvärmda, de likgiltiga intresserade, när han för dem framställde det mänskliga lifvets förhållanden, så att de tjänade till väckelse och äfven till tröst. Ofvanbeskrifna söndag talade han mot världsligt högmod, och åhörarna lyssnade med andlös uppmärksamhet, rädda att förlora det minsta ord eller tonfall i denna förunderliga stämma, som var så stark, så mäktig och ändå så mild och ljuf, att den gaf åt hans tal en gripande tydlighet, antingen det var straffande eller förlåtande. Det föreföll som Gud själf talat med den mannens tunga. Så tyckte åtminstone de båda omnämnda kvinnorna. Den ungas ansikte strålade af hänförelse, den äldres badade i tårar. Predikan var slutad; prästen lämnade predikstolen och folket kyrkan. Ute på kyrkogården stannade en stor mängd för att få se predikanten, då han aflägsnade sig. Ibland dessa befunno sig den gamla damen och den unga flickan. Kyrkoherden trädde ut och den gamla gick honom till mötes, men den unga drog sig därvid tillbaka och hviskade vid sig själf: ”Hon är således personligen bekant med honom. – Nå väl, ett skäl till för mig att söka hjälp af honom. Han måste, han skall bistå mig; jag är viss därpå.” Ännu en blick kastade hon på de samtalande och aflägsnade sig sedan, följande människomassan bort från kyrkogården. Johan Olof satt på aftonen i sitt hem med några vänner, som kommit på besök, då en tjänarinna tillkännagaf, att någon önskade tala med kyrkoherden. Han gick genast för att höra hvad den besökande ville. Flickan, som varit bland hans åhörare på förmiddagen, stod i salen. Då hon nu befann sig ansikte mot ansikte med den ryktbara predikanten, sänktes de lifliga ögonen och kindernas rosor försvunno. ”Ni har önskat tala vid mig,” utlät sig Johan Olof och såg på henne. ”Jag har visst det,” stammade flickan, ”men modet sviker mig och likväl vill jag ej vara rädd.”
Sig vara förhindrad att nu vidtaga den åtgärd i afseende å ifrågavarande lärares upptlyttning i högre lönegrad, hvilken af tillämpningen utaf ofvanomförmälda grundsats skulle blifvit en följd; men att Eders Kongl. Maj:t tillika täcktes besluta, att till Rikets härnäst sammanträdande Ständer aflåta nådig framställning om anvisande af nödiga medel, på det att de lärare, i afseende å hvilka meranämnde grundsats är tillämplig, må ej mindre från och med nästinstundande statsregleringsperiod komma i åtnjutande af den för dem afsedda löneförhöjning, än ock erhålla ersättning för den lönetillöknihg tie skulle under nu löpande statsregleringsperiod fått uppbära, om anslaget dertill lemnat tillgång; Stats-Rådets öfrige ledamöter .biträdde hvad föredraganden uti detta mål hemställt; Hvad Stats-Rådet uti ofvanstående 40 mål föreslagit och tillstyrkt behagade Hans Maj:t Konungen i Nåder gilla och bifalla. Ex protocollo Carl Fr. Liljewalch. Bil. N:o 7 till Kongl. May.ts Nåd. Prop. N:o 1 om Statsverket 1865. % Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 8 Juli 1864. Närvarande: Hans Excellens Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Grefve MANDERSTRÖM, Stats-Råden: Lagerstråle, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld, Carlson. Efter föregången justering af Protokollet öfver Ecklesiastik-ärenden den 1 innevarande månad föredrog i underdånighet Departements-Chefen Statsrådet Carlson: 13. Äng. fyllnad Statskontorets skrifvelse den 27 Oktober nästlidet år, hvaruti Statskontoret i under* vederlagsdånighet förmält, hurusom, sedan Kyrkoherden i Botkyrka och Salems församlingar N. 2yStérden*i G. Wennerström hos Kongl.
att det nu gallde a t t snom sins riinilar och ge sig ut .i stridea. En bild, som jn haller jnte var sfi alldeles. olamplig! ' For ofrigt hnde man, s o n clet: tnstAr krigare, inte mycken tnnke p i fysiska beliviiillligl~ete~.- under dessn pb sjii.lsiatrgck sb rilca dagar, och miitesordforanden., den blifvande santlialn~issio~~aren, Icunde sanningsenligt fors8hra slrolans iirerodige) &gt;forstanderx, forre Iconseljpresidenten, baron Reeds-Thott, som med sin baronessa deltog i en af v i r a middagar, att vi ined Holbergs Jeppe lrnnde siiga oss ha ssovet udmzmlret i Baronens Seng)). n14ftltiderna intogos i ett stort tiilt utanlor slottet. Fliclrorna plscerades dii.rvid i miclten vid ett sarskildt bord, men de oupphorliga talen med ty 6.tfoljnnd ' e hurrnrop bildade tillriicldig ftirbindelse mellan oss alln. E t t par af dessa tal, det ena af en. ~ m g norsle 1iikare och det andra af prof: Rxdin, giillde sarskildt de kvinligs deltagarna och besvarades sf en - norska, sorn hiilsade oss alln d k o m n a till Norge, dg.r niista mote slrall hillas 1899. Att taleii .till oss hnde helt a m a n lcaraktar iin vaoliga studentfesters officiella slrAltal for Irvinr~an, behofver icke pRpekrxs.
December insänd, och genom dess försorg till trycket befordrad samt sista Plenidag till Ståndets Ledamöter utdelad uppgift, ifrån sista Riksdag hvilande , lagligen beredde förslag till ändringar i Gundlagarne i och fann Bonde - Stånde J för godt att bifalla de föreslagne förändringar aj 4 2 morn., 29 §. tillägget till 41 56 § 1 morn., samt 8» §. Tryckfrihets - Lägen , samt uppfattning af 8 morn. af sistnämnde §. emellan 6 och 7 Bihang till Riki^St. Prot. Ut dr', d. 12 Mars 1818.' mom^; med anmärkning, att det i 38 §• Riksdagsordningen, enligt Constitutions-Utskottets nu ankomne anmälan, befintlige redactionsfel: af Ståndets Ledamöter skulle rättas till: af hvarje Stånds Ledamöter; och det i denna §. föreslagna sednare alternativa förfalla. Deremot afslogos de föreslagne ändringar och tillägg i 28 , 38 och 60 §.§. Regerings-formen samt den projecterade nya §• emellan 37 och 38, 14 15 och 56 §.§. Riksdags-Ordningen, äfvensom Ingressen och 5 (j. 2 mom. Tryckfrihests - Lagen; och beslöt Bonde-Ståndet att uppskjuta afgöraodet rörande 37, 53 och g6 §§. Re geringsformen , 29 och 46 §.§. Riksdags-Ordningen samt 4 §. 8 mom. Tryckfrihets - Lagen.
En af de talare, som på f. m. yttrade sig, förebrådde Utsk:t att ej bland revisiouspunkterna hafva framställt något om det veto, Norska grundlagen ej tillerkänner Konungen, på samma gång han talade om oriktigheten att vilja ingripa i deras grundlagsförändringar. Men detta veto gäller endast i den inre lagstilningen och mäste af hvar och en anses som Noriges ensak; derföre hade det varit ett stort fel af Utsk:t. att ens nämna ett sådant för Norige alldeles enskildt förhållande. Tvenne talare, som sedermera yttrade sig, hafva med mycken omsorg gått igenom Utsk:ts Betänk, sida för sida, rad för rad, för att der uptäcka så många fel som möjligt. Jag vill, såsom jag nyss nämnde, ej ingå i någon detaljerad vederläggning och detta så mycket mindre, som jag tror att vid öfverläggning mellan 48 personer, der hvar och en vill att afseende skall fästas vid hans yttrande och der hvar och en, som vill förändra något, möter pluralitetens tnostånd, en skrift ej kan blifva alla behaglig eller kan i sin helhet gillas af alla de 48 ledamöterna. Här hafva af flere talare framställts den satsen, att Sverige skulle hafva yrkat en viss öfverhöghet öfver Norige; man har talat om en viss supremati, om en principalställning till Norige, Dessa ord-finnas ingenstädes i Betänk., de hafva blifvit läste mellan raderna; det är endast en misstanke, en fiendtlig hållning mot Utsk:t. Svenska TryckfrihetsFörordningen erkänner såsom en obestridlig rättighet för hvar och en att tolka sina ord så som de uttalas, och samma rätt måtte väl Utsk:t hafva och således ej behöfva ansvara tor hvad det ej sagt. Ut,sk:t har blott i sin långa deduktion gått ut från den grundsatsen att det ej finnes en allmänt bestämd, eti fullkomlig likställighet mellan de båda rikena. Man har vidare sagt, att Utskit orätt bedömt 42 § i Noriges Grundlov.
Skulle det icke lika lätt, sorn säkert föranleda till den följd, atton, i händelse Sverige blef inveckladt i krig, linge en påhälsning äffiendtliga landstigningstroppar, och eröfrades, innan Sverige ens finge veta, att en expedition till öns eröfrande vore utgången, och hurudant skulle väl försvaret och motståndet blifva, om Gottland på den tiden händelsevis hade en Landshöfding eller MilitaireBefälhafvare, som icke ägde någon fasthet i caracteren; icke någon verklig fosterlandskänsla; icke någre militaire-talanger; icke någon beslutsamhet; icke någre penningar; icke något förtroende hos innevånarne; och som icke eller af sine öfrige landsmän gjort sig synnerligen väl känd för patriotisme eller kärlek till KonungaHuset? Jag öfverlemnar åt tänkaren, att besinna detta. Dessutom, huru omöjligt skulle det icke vara, att förekomma det oförsyntaste lurendrejeris utöfvande på en ort, der så många öppna platser erbjuda tillfälle dertill, och huru lätt skulle icke lurendrejeriet sedermera förflyttas från Gottland till det landfasta moderlandet. Friherre Cederström: Det har blifvit yttradt af Herr Hjerta, att inrättandet af PortoFranco för närvarande, då handeln genom Tull - Den [2 Augusti f. in. Tullförfattningarne blifvit mera fri, skulle innebära en oformlighet och icke kunna lyckas. Jag får i anledning deraf fästa uppmärksamheten’ derpå, att erfarenheten visat, det sådaiie inrättningar, då stället varit väl valdt, i alla och jemväl i närvarande tider lyckats; att orter derigenom inom korrt tid städse bildats till stora folkrika städer.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, i fråga om upphörande af så kallade vakans-och förslags-liggetidssamt begrafningshjelps-besparingar, samt om årliga anslag till vederbörande pensions-kassor, såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta. (U. A.) Sedan, med anledning af Kongl. Maj:ts den 12 November 1847 till Rikets då församlade Ständer aflåtna nådiga proposition, om upphörande af de under benämning af vakanseller förslags-liggetidssamt begrafningshjelps eller nådårs besparing, föreskrifne löne-innehållningar samt om uppförande å riksstaten af erforderliga anslag, såsom ersättning till vederbörlige pensions-inrättningar för de till deras kassor anslagne och påräknade inkomster, hvilka, genom ifrågavarande löneinnehållningars upphörande, skulle förloras, Rikets Ständer, enär den kostnad, statsverket skulle komma, att, genom de till pensions-inrättningarne utgående årliga ersättnings-anslagen, tillskyndas, icke kunde, i saknad af en på erfarenhets-förhållanden grundad utredning, rörande beloppet af de löne-innehållningar, som, efter vakansoch liggetids-författningarnes upphörande, fortfarande kunde påräkuas i följd af uppskof med embetens och tjensters tillsättande, ens approximativt bestämmas, samt då, vidkommande den löne-innehållning, som, under namn af nådårsbesparing eller begrafningshjelp, eger rum, stats-verkets dåvarande inskränkta tillgångar icke mcdgåfvo anvisandet af de betydliga stats-auslag, hvilka, derest berörde besparing 6 Stat.s-Utskotle.ts skulle upphöra, erfordrades såsom godtgörelse till vederbörande pensions-inrättningar för derigenom förlorade inkomster, uti underdånig skrifvelse af den 2 Juni 1848 förklarat sig, ehuru erkännande nyttan och ändamålsenligheten af deri förenkling i redogörelse-verket, som med ifrågavarande förändring åsyftades samt giltigheten af de till stöd för nådårsoch begrafningslvjeips-besparingarnes upphörande, uti den nådiga propositionen, åberopade grunder, likväl icke kunna för det då närvarande till högstberörde framställning lemna bifall; så har, efter det, med föranledande häraf, närmare utredning af dessa ämnen egt rum, samt ej mindre Stats-kontoret, än äfven direktionerne för arméens pensions-kassa och amiralitets-krigsmans-kassan till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifvit fullständiga uppgifter å de medel, som under namn af vakansoch liggetidssamt begrafnmgshjelps-besparingar, för åren 1838—1845, tillfallit civil-statens pensions-kassa och öfrige förbemälde kassor, Kongl. Maj:t, vid det förhållande, att, äfven om ifrågavarande kassor erhölle anslag i stället för vakansoch liggetids-besparingar, hvilka för alla tre kassorna i medeltal efter hvad nu upplyst vore, utgjort 20,484 r:dr 34 sk. 1 r:st årligen,