Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu skulle emellertid valen af lekmannaombud länsvis kunna medföra den oegentlighet, att vissa stift komme att sakna dylika ombud och andra blefve representerade af ett ojemförligt mindre antal sådana, än som borde dem tillkomma. Till Linköpings stilt t. ex. höra två härader med omkring 20 socknar af Kalmar län, och möjligen kunde valen till ombud från detta län falla på personer, bosatte i berörde härader, hvarigenom skulle inträffa, att till Kalmar stift hörande församlingars talan komme att föras af endast presterliga ombud. Enahanda förhållande kunde jemväl uppstå i afseende å Linköpings stift. Inom andra åter kunde antalet lekmannaombud variera emellan ett Den 1 April. 433 ett och fyra. Dessa missförhållanden synas mig icke böra lemnäs utan afseende, helst någon betydande svårighet icke bör uppstå genom att stadga dessa vals förrättande stiftsvis, då den olägenhet, som kan anses ligga i vissa stifts stora utsträckning, häfves, genom att indela dessa i flera valdistrikter. Så vidt jag eger mig bekant, har man ock i alla föreg:de förslag till kyrkomöten bestämt sig för att låta alla ombuden, ej mindre de verldsliga, än de presterliga, utses efter stift. Frågan är måhända ej af den högsta vigt, men då till ofvananlörde skäl kommer att Preste-St., hvars mening härutinnan bör ega något vitsord, hyser ett lifligt intresse för ändringsförlagets framgång, enligt hvad jag tror mig känna, och den från detta Stånd utfärdade inbjudning jemväl synes antyda, torde ett tillmötesgående från R. o. Ad:s sida ej böra möta motstånd; och får jag på grund häraf hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. derå, alt R. o. Ad. ville, med a (slag å Utslcts förslag i denna §, för sin del besluta att samma § enhåller den lydelse, Preste-St. enligt inbjudningen antagit. H. Exc. Hr Frih. De Geer, Louis: Jag vill icke motsätta mig bifall till Preste-St:s inbjudning, helst om Ståndet, pä sätt den föreg:de talaren omnämnt, fäster vigt vid den ifrågasatta förändringen, som jag anser temligen oväsendtlig.
Hedersomnämndi svar a prisfråg I p l e t finnes väl knappast något angenämare jyijr och mera hälsobringande än kalla bad. Men för att rätt kunna njuta af sitt bad och äfveu draga mesta nytta däraf måste man kunna simma. Ett kallbad utan simning kan visserligen vara något bättre än en kall afrifning, men kan man ej simma måste man j u inskränka sina bad till att doppa sig ett par gånger. På sin höjd bör badet då räcka 3 a, 4 minuter, emedan de plaskningar, som visserligen emellanåt åstadkommas af icke simmande, ej äro tillräckliga för att vid ett längre vistande i vattnet hindra från förkylning. Simningen däremot medför alltid en viss kraftutveckling, en stor del af kroppens muskler spännes, armar och ben äro i oafbruten rörelse, hvilket allt uppehåller kroppstemperaturen, trots det kalla vattnet, och hindrar förhylning. Simmar man, kan badet därför gärna, när vattnets temperatur stigit till 1 7 ° Celsius, utsträckas till cirka 1 0 minuter. Vid de första kallbaden på sommaren bör man alltid iakttaga en viss försiktighet. Första gången endast hoppa ned helt hastigt och så genast upp igen. Sedan förlänges badet så småningom. Man måste vara bra härdad för att kunna börja baden, innan vattnets temperatur nått 1 4 °. Har man däremot hållit på och badat en liten tid, bör man ej låta tillfälligt dåligt väder afskräcka från denna njutning. På hösten är man så van vid sina bad, att man alls ej märket, då vattnet börjar bli kallt. Oeh om man händelsevis skulle med termometer mäta vattnet, blir man förvånad öfver att fiuna, hur kallt det är, d. v. s., borde kännas. Man bör ej bada ensam. Detta är ju en mycket ofta upprepad varning, men den kan visst ej återtagas för ofta. Man tänker aldrig på, att en olycka verkligen kan inträffa, på möjligheten att få kramp eller något dylikt. Ej heller bör man ge sig ut på längre simturer, utan att ha båt med sig. är ensam, men sträcker turen sig till 500 meter eller därutöfver, bör båt alltid medfölja. Och nu till dräkten. Den förfärdigas af ylle, helst något slags mjuk flanell, som hvar och en kan få i sin favoritfärg.
Då eldsvåda yppar Stats Ulskoltels Memorial, N:o 293. 9 sig på Riddarholmen, eller i staden inom broarne, böra fullmäktige genast i kontoret sig infinna. § 14. Åstundar fullmäktig att, under längre eller kortare tid, frän staden afresa, bör han sådant förut, vid sammankomst eller hos ordföranden, anmäla samt då tillika uppgifva tiden för sin frånvaro, och bör han derjemte med öfrige fullmäktige för det Riks-stånd, han tillhörer, träffa sådan öfverenskommelse, att något hinder för göromålens behöriga gång genom hans frånvaro icke förorsakas. Skulle från staden bortrest fullmäktig icke låta höra af sig inom treune veckor efter upphörandet af hans erhållna tjenstledighet, anmärkes detta förhållande i fullmäktiges protokoll; och skulle samma fullmäktig, utan anmäldt laga förfall, uteblifva längre än två månader, att räkna från den dag tjenstledigheten tilländagått, bör anmälan, enligt §, härom göras hos vederbörande Riks-stånds kanslidirektion. § 15. Är fullmäktig, som icke, på sätt näst förestående § föreskrifver, till erhållande af ledighet sig anmält, genom opasslighet eller enskilda angelägenheter, hindrad att sammankomst bivista, bör han sitt förfall hvarje gång tillkännagifva. % 16- Då, vid sammankomst, samtlige fullmäktige för någotdera af Riks-stånden saknas, må, derest uppskof kan ega rum, icke något ärende till afgörande företagas eller beslut fattas. Frågor angående tjensters tillsättande eller pensioners meddelande samt ärender af synnerlig vigt för verket, såsom låns upptagande eller de i Regeringsformen omförmälda kreditivers utbetalning, med mera, få icke afgöras, såvida ej minst åtta fullmäktige äro tillstädes. § 17. Yppas under fullmäktiges öfverläggningar skiljaktighet i meningarne, böra samtlige närvarande fullmäktige till protokollet afgifva sina röster, hvilka per capita beräknas. Derest liera skiljaktiga meningar yttras, böra de sins emellan närmast öfverensstämmande, så vidt möjligt är, sammanjemkas. Då ett lika antal röster utfalla för hvardera meningen, är ordförandes röst afgörande.
JV.-o (Jo. 71 tens utfärdande; hvaremot, orri den först efter 2 års förlopp åklagas, den felaktige förlorar icke blott deli lägenhet, hvarpå han erhållit fullmagt, utan äfven den ordinarie beställning, han till äfventyrs förut innehaft. Ehuru således felet är detsamma, så äro likväl bestraffhingarne mycket olika. Ty, i förstnämnde fallet, förlorar den felande genom suspension eli års tjenstberäkning, och återtager sedermera den ordinarie beställning han innehaft. Om härigenom hans rykte lider, och hans befordrings-rätt för framliden inskränkes, (^hvarom förslaget likväl ingenting stadgar) så är åtminstone hans oeconomiska sjelfbestånd lika så försäkradt som förut. I sistnämnde händelsen åter förlorar han, utom sitt rykte, äfven sin bergning. Om han förut varit Prest och Kyrkoherde, återstår för honom intet annat, än att som Adjunct börja tjenstgöring å nyo. Det är också ingenting, som hindrar honom att genast begynna härmed; ty, för alt göra olikheten i bestraffningen så mycket mera påtaglig, hafva Utskotten för detta fall icke eris föreslagit suspension. Alt samma fel bör beläggas med samma straff tyckes vara ovedersägligt. Huruvida felet upptäckes ett år förr eller senare, måste vara en tillfällighet, som ej bör hafva något inflytande på straffbestämmelsen. Jag skulle likväl ej vilja tillstyrka, alt den nödvändiga likheten i straffet åstadkommes i Bil. t. Lags. Allm. Besv.o. Oec. Utsk. Ull. IV.-oböi derigenom, att suspension stadgades äfven för en senare åklagad förseelse. Efter suspensionslidens utgång måste den bestraffade åter tillträda presterlig tjenstgöring. Men en Prestman, som på delta sätt förgått sig, har, i min tanka, förverkat det förtroendet till sin ära och redlighet, som måste vara ett nödvändigt vilkor för lians kall. Med en sådan fläck på sitt namn kari han icke uppfylla sin bestämmelse i Församlingen, och bör förklaras förlustig ett Embete, soln han vanhedrat. Nu gällande Kyrkolag stadgar
Malms församling, då följande angelägenhet före-kommo och af gjordes, som följer: lo. Efterfrågade Pastor, om lösdrivare och obehöriga inhyseshjon i sokn innässlat sig, och om den gamla drängen från Simonstorp, hvars besked Pastor förleden höst icke emottog, ännu hystes i Bråten? Sexmännen svarade, att de icke hade sig något sådant oskick bekant, och att drängen ifrån Simonstorp återgått dit. 2o. Emot brofogdens förhållanden i sin tjänst var icke något att påminna, och angav icke heller han någon för oringade svinkreatur. 3o. På tilfrågan af Pastor om några danscalas denna höst inom soknen varit någonstädes hållne, svarades Nej. 4o. Begärte och erhöllo soknskräddarna Anders Rehn, Jan Andersson och Simon Pehrsson afsked. Vid denna soknstämma anhöll skräddaren Carl Jonsson uti Svenstorp att blifva till soknskräddare antagen och biföll församlingen så mycket hällre Carl Jonssons anhållan, som vid denna soknsstämma flera soknskräddare begärte och fingo afsked. Carl Jonsson blef därför antagen till skräddare för St. Malms skn. Och skulle honom lemnas protokollsutdrag till erhållande af vederbörlig bekräftelse. 6o. Sedan vid sist hållne Wallborgsmässo soknstämma afgjordes, att afl. soldaten Berggrens son Jonas skulle till denna [sockiistämma] [tills] vidare qvarbliva hos soldaten Sik emot det fastställda arfvidet af 1 Rdr 16 sk Banco i månaden, så frågade Pastor, om församlingens innevånare för denna gosses underhåll och uppfostran viste nu någon annan utväg, som mindre graverade fattigkassan.
Då jag ej tilltror mig att bättre och säkrare, än konsistorium, H. K. H. Kanslern och Kongl Majrt bedöma det verkliga behofvet uti ifrågavarande hänseende, och äfven erkänner min oförmåga alt med ledning af de ofullständiga materialier, som inom Utskottet, varit att tillgå, pröfva rättvisan och billigheten af den utaf Utskottet föreslagna lönereglering för adjunkterne, får jag emot Utskottets beslut i denna del mig reservera.» Vid l.sta ■punkten, af Herr liildt, D. G.: »Ur en till Stats-utskottets ledamöter utdelad promemoria, angående återställande af vice bibliothekarie—tjensten vid kongl, bibliotheket, anhåller jag, såsom serdeles upplysande i saken, få anföra följande, med verkliga förhållandet öfverensstämmande yttrande: »År 1799, då kongl, bibliotheket räknade omkring 30,000 band, och egdp 500 R:dr i anslag lill bokinköp, funnos vid verket 3:ne lönade tjenstemän, en bibliothekarie, en vice bibliothekarie och en amanuens. Då sedermera anslagssumman för böckers inköpande blifvit förhöjd till 1000 R:dr och göromålen till följd af dessa och andra omständigheter ökats, fann Kongl. Maj:t i nåder för godt, att år 1808 bifalla uppförandet på stat af den flere år förut begärda andre amanuenslönen. Kongl, bibliotheket egde således redan för 43 ur sedan fyra tjenstemän på stat, en bibliothekarie, en vice bibliothekarie, en förste och en andre amanuens. Likväl blefve desse snart inskränkte till tre, då Rikets Ständer år 1809 beslöto in - Stals-Utsknltels Utlåtande, J\t 89 39 dragandet af vice bibliothekarietjensten, för hvilken dock lönen från allmänna indragniugsstaten utgick till innehafvarens död år 182,1, men sedan försvann.
S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets Memorial M 7, angående för skott å aflöningen för den hos Riks-Stånden och Utskotten anställda betjening. S. D. Efi er skedd föredragning lades till handtingarne Stats-Utskottets Memorial JM 3, med den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmägtige i Riksgälds-kontoret afgifna berättelse. S. D. Föredrogs och bifölls Expeditions-Utskottets Utlåtande JM 6, i anledning af väckt motion om Utskotts-betänkandenas tryckning med korta marginal rubriker. S. T). Till Stats-Utskottet remitterades, efter skedd föredragning, motioner af: l:o S. P.
– I sin första öfverraskning förgäter han det gudomliga budet, att en son skall hedra sin fader. Han behöfver tid, för att vänja sig vid tanken, att han är din son. – Petros, du får icke öfvergifva mig, sade Clemens, – eller lyssna till denne man, om han åberopar någon rättighet, som skulle skilja dig och mig ifrån hvarandra. Jag är ett hittebarn. De föräldrar, som utsatte mig till att lida hungersdöden, hafva icke längre något anspråk på mig. Jag förnekar dem. – Dock, inföll han plötsligt, – min moder skulle jag vilja återse. Jag vill säga henne, att jag lefver och fråga henne, hvarför hon förskjutit mig. – Din moder, sade Krysanteus, – är död. Hon dog, när du ännu låg i vaggan. – O, min Gud, hvad säger du? Bedrager du mig icke? – Du vill fråga, hvarför hon förskjutit dig. Hon tryckte dig ännu i dödsstunden till sitt bröst. Jag lyfte dig ur vaggan och lade dig i hennes armar. Hennes sista bön var för din välgång. Dock, nog härom för denna gång. Din ädla moders minne skall en gång stå rent och strålande för dina ögon. Det är nu till dig, Petros, jag vill vända mig med en fråga. Hvarför har du i din fosterson inplantat, att han är ett hittebarn, utsatt af grymma föräldrar åt hungersdöden? Behöfdes denna lögn, för att lära honom att afsky deras minne? Du gjorde ju detta emot ditt bättre vetande, enär du förmodade eller kanske med bestämdhet kände, att din fosterson var stulen ifrån sina föräldrar? – Min arkont, den athenska slafven sade mig, att han var ett hittebarn. – Erinrar du dig den athenska slafvens namn ? – Nej. – Jag skall då söka påminna dig om detsamma. Hvad var ditt eget namn, innan du kallade dig Petros? Biskopen bleknade märkbart vid denna fråga. Krysanteus fortfor, utan att afvakta svar: – Vi hafva utan tvifvel sett hvarandra i fordna tider och under andra förhållanden. Det finnes drag i ditt ansigte, som velat påminna mig om en person, den jag minst af allt skulle väntat att återfinna här uti Athen.
Cantor. (Öfversatt från förf: s originalmanuskript. Det danska blad, som under de senaste dagame af juni ocb första af juli månad skulle velat hålla sina läsare à jour med den politiska situationen, hade blifvit nödsakad t att utsända ännu flera extrablad, än de amerikanska efter attentatet på Garfield, helst ett pr minut. Så hastigt vexlade utsigterna: än var man alldeles invid freden, än var kriget den enda möjligheten. Och likväl blef under allt detta virrvarr, som for den ytlige betraktaren tycktes vara utan mål och afsigt, mycket fast, som förut var flytande, mycket klart som förut var grumligt, och jag vågar tro att vi, i hvilket fall som helst, någorlunda börja att närma oss litet bättre politiska förhållanden. I förhoppning, att den välvillige läsaren påminner sig min artikel i denna tidskrifts senaste häfte, skall jag börja der den slutade, vid den första upplösningen. Under den valstrid, som derefter begynte, uppenbarade der sig en splittring hos högern, i det att på tre af tribunerna uppstälde sig så kallade » ekonomiska » kandidater, hvilkas högerståndpunkt var en annan än den hittills kända. Det var den Kjöbenhavnska bandelsklassen, som började att låta höra af sig. Den har hittills hållit sig starkt tillbaka, och dess intressen hafva derför icke heller blifvit bevakade. Men * Som våra läsare torde erinra sig, börjar danska riksdagen åter sina sammanträden den 29 nov. En öfversigt af hvad som sedan sist pas9 serat har derför i dessa dagar ett särskildt à propos. Sed. sedan ett års tid har det kommit något lif i den. Den har hållit ett par möten — » börsmötenaD — nedsatt en kommission, som har utarbetat ett betänkande, och på gross-handlaresocietetens allmänna » sammanträde talade den unge grosshandlare Hage i samma riktning som börsbetänkandet, h varefter han blef invald i societetens komité. Hela denna handelsrörelse hade, fastän utgående från högern, en afgjordt antiministeriel karakter. Konseljpresidenten och finansministern Estrup är starkt emot ekono-miska reformer, det har han ofta nog visat.
Lyckligtvis är ock denna förbrukning i många landsorter så föränderlig efter tillgångarne, att sparsamhet och försakelse mången gång utan svårare följder visat sig kunna fylla stora brister i skörden. Det får ej heller förbises, att skördens beskaffenhet, ej mindre än dess mängd, måste tagas i beräkning i fråga om dess tillräcklighet. De stora skiljaktigheter länen emellan, hvilka tabellen företer, böra sålunda ej vara oväntade. De förklaras ytterligare af den mer eller mindre närande egenskapen af samma volym af de olika sädesslagen, så att, derest uppgifterna vore fullständiga, de län, hvarest hafre och korn hufvudsakligen till näring förbrukas, otvifvelaktigt skulle framstå med den högsta konsumtionen efter volym beräknad. Ehuru mycket alltså med skäl kan invändas mot en beräkning, grundad på de uppgifter, som i denna tabell äro sammanförda, torde dock dess medeltal för personliga förbrukningen i hela riket af samtlige sädes slagen jemte ärter, nemligen 15'45 kubikfot eller 2‘45 tunnor, ej aflägsna sig långt från verkliga förhållandet. Det torde nemligen ej böra förbises, dels att äfven bland de klasser af befolkningen, som uteslutande begagna bröd af hvete och råg, en ej ringa förbrukning äger rum jemväl af korn och hafre i form af gryn och mjöl, dels att förbrukningen af trindsäd är vida mer utbredd än hvad tabellen antyder, dels att vissa slag af blandsäd flerstädes i betydlig mängd användas. Hvad beträffar medeltalet af potatisförbrukningen, sorn utfaller med 13'68 kubikfot eller 2'17 tunnor på person, torde ej böra lemnäs obemärkt, att af denna rotfrukt en betydlig del går förlorad under tiden mellan skörden och förbrukningen, och att man alltså i fråga om skördens tillräcklighet för näringsbehofvet ej bör missräkna sig, äfven om man skulle något för högt hafva uppskattat hvad som deraf verkligen kan till föda åt befolkningen användas.
Henne skulle då genom borgenårens eller utmåtnings-mannens försorg uppsökas oell kungöras om förhållandet, hvarefter bevis måste företes om en dylik communication, med öppet tillfälle lör gåldenåren att då väcka invändningar, det bans uppgift tore missförstådd, eller orätt person kungjord, eller ock skulle den förmente egaren erhålla förständigande genom allmänna tidningarne, en åtgärd, äfven förenad med kostnad oell tidspillan. Deremot bör härvid ihogkomma;Sr att den, som till gåldenåren anförtrott sina tillböriglieter, ställt sig i beroende af bans redlighet oell vederhäftighet, äfven i det fall, sorn lagförslaget förutsätter. Underlåter gåldenåren ett nog tidigt tillsäga egaren, och godset derigenom går förloradt, så inträffar ej annat, ån hvad medelst samme gåldenårs tillgörelse på mångfaldiga andra sått kunnat hända, och derför godsegaren må honom tilltala. Skulle åter egaren hvarken vistas på orten, vara för gåldenåren tillgänglig, eller hafva vidtagit sådan anstalt, att hans rått kan af något hans ombud bevakas, så bör heldre en förlust kunna drabba honom, i följd af denna hans oförsigtighet, ån blotta förevändningen härom förlama de för iagttagande af borgenärens rått anbefallde executiva åtgärder. Dessa erinringar, dem Kongl. Maj:,t, uti Dess å Rikets Ständers underdåniga förslag i ämnet vid 1828— l83o årens Riksdag afgifna nådiga svar, framställt, innefatta, efter Utskottets tanka, tillräckligt stöd för det stadgande, alt det bör vara gählenårens, men icke borgenärens eller utmåtnings-mannens åliggande att underrätta den förmente egaren om det väckta utmåtnings-anspråket och besörja, alt han må kunna, på sålt förslagets i:sta moment innehåller, sin rått iagttaga. Utskottets förslag står dessutom i öfverensstämmelse med 17 Gap. 2 § Handels Balken samt 7 Cap. 1 oell 5 §§ Utsöknings-Balken.
Utlåtandej IV.o 2/£6. de på arfvode för den person, sora under den tid, Hof-Rätts-Rådet Landin förvaltar Justitiae-Ombudsmans-Embetet, kommer att bestrida dess förut innehafvande tjenst, liar Utskottet, som i följd af hvad Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse af den 9 Februari 1835, vid sislförflutne Riksdag bos Kongl. Maj:t anmält, anser fråga icke vidare kunna uppstå, rörande förändring uti nuvarande Justitiae-Ombudsmannens då fastställde aflöning, deremot funnit billigheten påkalla, att arfvodct för den person, som kommer att bestrida dess förut innehafvande ledamots-befattning uti Kongl. Hof-Rätten, bestämmes, i enlighet med hvad allmänligen eger rum, då vicarier till tjensters förrättande förordnas eller till hälften af den lön, som tjensten åtföljer; i följd hvaraf Utskottet tillstyrker, alt såsom arfvode för den, som efter Hof-Rätts-Rådet Landin adjungeras till ledamot uti Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hof-Rätt, må anvisas 600 R:dr årligen, alt, räknadt ifrån och med månaden efter det Justitiae-Ombudsmanna-valet för sig gick, utbetalas af Riksgälds-Gontoiret, så länge Hof-Rätts-Rådet fortfar att vara Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman. Beträffande åter Kongl. Majlis framställning derom, att för framtiden måtte bestämmas, huru förhållas bör med Justitiae-Ombudsmannens aflöning och anvisande af arfvode till den, sorn förordnas att dess förut innehafvande tjenst under tiden förrätta, får Utskottet, då, enligt 63:dje §. 3 mom.
Det berättas ju så ofta i tidningarna, att äfven skickliga simmare drunknat, genom att de fått kramp under badet. Den tredje tillägger: För resten är vår dräkt med sina snäfva ärmar och sina tunga kjortlar af [Men nattens mörka vättar de sänkte handen den beskaffenhet, att den omöjliggör all simi3ch skrefvo svarta runor i kvällens timning, i händelse vi skulle falla i sjön. Och så stämmer hela kören in: Nej, det där är ma, — ingenting för oss fruntimmer. l jtivem ser de onda runor i hvita sanden, Ja, jag väntade mig alla dessa invändningar. Men sedan nu damerna talat ut, ber jag få göra några blygsamma anmärkningar. Först och främst kan man ej veta, om man är så fasligt rädd, förr än man försökt saken. " öch nattens ljusa elfvor de lyfte handen Härvid beror mycket på den undervisande, i3ch stänkte klara perlor som dagg på ifall en sådan är att tillgå, men mest beror på er sjelf. Föresätter ni er att ej vara hvad kinden man i Stockholm kallar » pjåkig », utan ennAtt vattna, helsans rosor på blomsterlanden, vist och med friskt mod upprepa edra små försök i simkonsten, så skola de snart krÖDas tAtt gifva kraft och balsam mot heta vinden. med framgång. Det behöfs blott ihärdighet och courage. Har ni en simkunnig person med er, kan ni ju ej löpa någon fara. Detta ifall ni är en fullvuxen dam. Men ännu [Men onda runeslingan låg kvar i gruset, bättre går det, om man börjar såsom barn. Flickor på 8 — 9 år befinna sig, enligt er' Och röda rosor bleknade bort som skyar, farna simlärarinnors mening, uti den i detta " Och tyst bleffågelsången, och sommarsuset afseende gynsammaste perioden. De ha då ^Blef bytt i frostkall nordan och hagelbyar ... fått tillräckliga krafter att kunna hålla ut JZär tusen klara stjärnor där ofvanglimma! något med öfningarna, men de äro ännu nog barnsliga att ej reflektera så mycket öfver de faror, som en äldre spekulerar ut.