Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stänker öfwerlemnat at Bewillnmgs, samt Allmänna Beswarsech Ekonomie - Ulstotten, att öfwerwäga de ämnen, som i Kongl. Måms Nådiga Proposition angående Tull, weckel förekomma, fa Utstotten, ester färehafd sorgfällig öfwerläggning, härjemte äran, att til! Resp. Standen afgifwa sitt wördsamma Betänkande. Hwad först angar sjelfwa grunderna för Sjö, Tulls'- afgisternes bestämmande, hwilken omständighet Ulstotten ansett utgöra den första huswudfragan uti den Nådiga Propositionen och derstädes redan i andra puncten wara upptagen, sa hafwa Utstol, ten wäl insett wigten af de der framställde stäl för en hastig och obehindrad förändring i Tull-afgifterne, sadan som Stats-Jnteresiet och Politikers fordringar samt Nationernes omwäplande Handels-Relationer ofta förestriswa, icke af någon enda Sakkunnig och Rättskaffens Medborgare kunna misikännas; Men trott detta ämne ligga utom gransen för begge Ulstottens gemensamma befattning och derföre till Bewillnmgs-Ukssottets serskilda behandling detsamma öfwerlemnat. Dernäst, da Konungen i sin Nådiga Proposition östat Riksens Ständers Beslut om LandtTulls - AfgiftenS återinförande, i händelse, till Bewillnings - Summans ofelbara utgörande andre medel icke ffulle utfinnas, som med större lättnad öfwer Swensta Folket kunna förena en lika sa jemn Den z Julii.
Reglementet för KrigsmanshusCassan d. 23 Maj i8o5, insätta räntorna i Hanken och förskaffa sig behörigt annotatum å qviltenserna; men påföljden för denna uraktlåtenhet är ju tydligen i samma Reglementes i5 § bestämd, enär deri stadgas, att ”Om låntagare brister i fullgörande af de honom åliggande skyldig”heter vid utsatt tid, anses lånet för uppsagdt och hör, seddon en månad derefter under lika försummelse förflutit, ”genast till Advocatfiscalens åtgärd öfverlemnas, att om utfordrandet af räntan, samt hvad afbetalas och ersättas bort, ”draga försorg.” Forskar man ytterligare efter de anmärkningar, som skola grundlägga Advocatfiscalens åtgärd, så finnér man i io3 §. af K. RrigsCollegii arbetsordning af år 1807 påbjudet: ”att Chefen för KrigsmanshusCont. är pligtig hålla hand der”öfver, att låneräkningen inom Jan. månad hvarje år blif”ver för det föregående året afslutad och med Cassacontrol”len jemnförd, och att låntagare i råttan tid fullgöra sina ”skyldigheter enligt Lånereglementet och afgifna förbindelser medelst inbetalningar af räntor, så att förteckning å ”dem, som deruti brustit för det föregående halfva året allt ”intill slutet af Juni och Jan. månader, varder till Depar”tementet aflemnad, för att genast till Advocatfiscalens åtgärd komma.” Hade påföljden af ÖfversteLieuten. Eneskjölds underlåtenhet blifvit sådan, som dessa stadganden tyckas utmärka, skulle hans räntebrist blifvit ringa och derjemte af förskingraren kunnat ersättas. Huru olika är ej vidden af låntagarens förlust endast derföre, att hans räntebrister affordrats honom efter en tid af 6 år, från det de först tillkommit. Jag hoppas att få skola finnas, som, efter inhemtande af dessa omständigheter, icke erkänna, att den Enkefriherrinnan Eneskjöld öfvergångna olycka varåt lika oförskyld som omöjlig att förutse.
Herr CederschjöldPehr Gustaf: Såsom Ledamot af ConstilutionsUtskottet, anser jag det vara min pligt, alt göra reda för sakens handläggning derstädes och den del jag deri tagit. Första gången denna fråga der förekom till behandling, fästade jag Utskottets uppmärksamhet på betänkligheten för Ständerna, att genast vara färdiga med en Grundlagsförklaring, när den andra Statsmagten förebure någon otydlighet i Grundlagen; och jag ansåg ordalydelsen i a4 §• Riksdagsordningen, i afseende på tillsättandet af BondeStåndets Notarier, vara så tydlig, att den ej tarfvade något tillägg. Men när jag fann, att denna Den g J a n u a r i i. »9* min mening ej delades af någon, begär de jag frågan hvilande på bordet. Emellertid öfvertänkte jag saken närmare, oell erinrade mig, alt den under EnvåldsRegelingen införda praxis, att Konungen utnämnt BondeStåndets Notarier, förblifvi t oförändrad vid 1809 års Riksdag, och fått opåtalt fortfara vid 3 derpå följande Riksdagar. Jag fann detta vara en följd af 1809 års Ständers försummelse, att i sjelfva verket utrota ett missbruk från föregående Regeringssättet, och trodde det vara skäl att nu begagna det yppade tillfället till en sådan rättelse. När derföre frågan andra gången i Utskottet företogs till handläggning, medgaf jag, att Kongl. Majrts Förslag måtte af Utskottet tillstyrkas; men med det särskilda förklarande, att Utskottet egentligen ej ansåg 24 §. Riksdagsordningen otydlig, eller i sig sjelf tarfva någon förändring. Och med en annan Ledamot af Utskottet förenade jag mig i det project till utlåtande i saken, att Utskottet skulle förklara sig desto heldre tillstyrka bifall till det af Kongl. Maj:t föreslagna tillägg i nämnde §., som Utskottet ansåg detsamma fullkomligt öfverensstämma med §:s redan tydligt uttryckta mening. Häröfver skedde votering, som utföll sålunda, att vår mening tappade på en röst, med hvars pluralitet Utskottets nu afgifna Utlåtande tillkom.
Län, till närmare inhämtande af förhållandet med Saltpeterproductionen derstädes; hvarvid, enligt Silfversparres, efter flera månaders resor i dessa landskap, den 11 September i83a afgifna fullständiga och verificerade Berättelse, blifvit utröndt, att Saltpeternäringen genom i Westerbotten anlaggda, underhållna, och i allmänhet väl skötta 2,828 planllador bedrifves med den synnerliga flit och framgång, som gifva visshet, att all den Saltpeter, hvilken från Länet erbjudes till inlösen af Staten, verkligen i orten produceras. Uti Tredje punkten anmäla Revisorerne att de i föregående årets räkenskaper, såsom proprie balancer, upptagne belopp af tillsammans 1 3,ii 5 R:dr 45 sk. 7 r:st. blifvit minskade år 1829 till 7,567 R:dri5 sk'., och att skillnaden, emellan denna och de i nu granskade räkenskaper förekommande högre summorna, utgjorde Balancer, tillkomne under åren 1829 och i83o. Såsom Comiten förmält i dess den 23 December i83i afgifna underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers, uti skrifvelse af den 11 Februarii 1829, angående berörda Balancer, gjorda erinran, beror indrifningen af förstnämnda återstod på Ådvocat-Fiscals-Embetena i Eders Kongl. Majtts och Rikets Kammar-Collegium och Kammar-Rätt, och beträffande skilnaden, eller hvad som under ifrågavarande 2:ne år tillkommit, utgörande 939 R:dr 3o sk. 6 rst., så härflyler denna skilnad egentligen från bristande redovisning för 906 Saltpetergärds-medel, som aflidne Kronofogden i Elfsborgs Län Bengt Carlsson bort uppbära och hvilkas indrifvande Eders Kongl. Majrts Befallningshafvande i Länet ej lärer underlåta ^tt vederbörligen iakttaga.
Gårdfarihandeln har, lill båtnad för Länet, under detta qvinqvennium aftagit, i följd af penningebrist och minskad kredit. Lumpsamlares kringresande har äfven minskats och upphandling af lumpor sker nu mera än förr genom i släderne och orterne bosatte kommissionärer. 22 §. 4. Politisk Författning. Kammarverk. Under sista qvinqvennium hafva icke några hemman förfallit i ödesmål. På Ramshytte och Skinskattebergs Allmänningar belägne Stubbeoch Röjselrätts-lägenheter hafva blifvit skattlagde för tillsammans ?1 mantal. Skattlagde qvarnars antal har ökats genom skattläggning af tillsammans 5 par grofmäldesoch t i par sigtmäldes-slenar. Hemmanklyfningen har i allmänhet icke förökat sig; icke heller hafva négra på författningen grundade afsöndringar under detta qvinqvennium egt rum eller blifvit till skattläggning anmälde, men väl har en redan år 1733 skedd afsöndring af en torplägenhet blifvit, i följd af Domstols Utslag, anmäld bos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, i afseende på räntans Instämmande. De afsöndringar af jord ifrån hemman, under besittningsrätt på vissa år, som här i Länet varit öflige, ske efter andra grunder, än författningen om jordafsöndringar föreskrifver, och äro således icke af densamma föranledde eller betryggade. Slika afsöndringar hafva icke heller egt rum mer än förr. Laga skiften och utbrytningar af hemmansdelar efter de för laga skiften gällande grunder hafva under ifrågavarande qvinqvennium fortgått ungefär i samma förhållande, som under det föregående. I afseende på Bruksoch Vattenverks rättighet att uppdämma vatten, hafva icke några mål om olaga uppdämning eller Vattenverks rifning blifvit under detta qvinqvennium anhängiggjorda. Förhållandet med hemman och andra possessioner, som tillhöra Kronan, Läroverk och fromma Stiftelser, har icke under qvinqvenniet undergått förändring.
Hvad angår deu föregående talarens framställning, sorn skulle man förvandla en kronoskatte-ränta till frälse-ränta, socknarna tillhörig, så finner jag ingen anledn. dertill. Kainmar-collegii utslag i målet är af Konungen faststäldt och lärer alltså ej kunna rubbas. Jag tillstyrker bifall lill betänkandet. Hr Rosenblad, Bernh.: Ehvad man betraktar rätts grund eller billighetsgrund, så är StatsUtskts ifrågavar. utlåt, bygdt på så goda skäl, att jag ej kan annat än instämma med Frih. Cederström i begäran om bifall å detsamma. Vill man se den stränga rättsgrunden eller sora förhållandet är, så befinnes, att detta hemman varit tillhörigt Kronan, men att åbo-rätten deraf var öfverlemnad comministern i församlingen jemte en del af hemmanets ränta, hvarjemte detta boställe åtnjöt de vanliga förmånerna af befrielse från rotering och dylikt. Nu har församlingen köpt ett annat hemman, sedan delta först blifvit förvandladt till skatte, och man bör väl veta, att ett skattebref medför besittningsrätt af ett hemman, med villkor att utgöra räntan, så att ingalunda kan föisamlingen förebära sig icke hafva afvetat något dylikt. Dock, och som församlingen gjort verkliga uppoffringar för att förbättra sin comministers lön, fordrar också billigheten tillbaka, att ersättning lemnäs från Statens sida, och att således skatte-köpeskillingen lemnäs för intet, men ingalunda kan sådan ersättning sträcka sig till Kronans grundräntor. Jag kan ej anse annat, än att StatsUtsk:s utlåt, är grundadt både på billighet och rättvisa. Hr Danckvardt: Just den åsigt af billighet, från hvilken Hr Rosenblad önskar utgå, torde förmå honom att ändra tankar, då han får någon ide'e om den sak, hvarom han talat. Församlingen kunde ej ana följden af löseskillingens lifgifvande, ty den ornförmäles icke i K.
Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 25–26, ÖLA. Sockenstämmo protocoll i Rödön d. 18:de october 1827. § 1 Uplästes kyrkoordningens 2 cap. 12:te § hvaruti föreskrifves, at när evangelium och episteln läses, tron och O Gud vi lofar dig sjunges, skal hela församl:n, man och qvinna, hög och låg, stå upp. Men när syndabekännelsen, insticktelse orden och Fader vår läses, skola alla falla på knä, och således både med hjerta, mun och åthäfvor, tjena och vörda den stora och allsmägtige Guden. § 2 Uplästes därnäst kyrkoordn:s. 2 cap 5 § hvarest föreskrifves at alla böra sig ombeflita, at så tidigt komma tilstädes och så enhälligt infinna sig i kyrkan at de sin syndabekän. allmänl. göra kunna – samt Kungl. Maij:ts stadga af d. 17:de oct. 1687 därest 1 m:k silf.m:ts böter \för den/ 2:dra \gången/, och dubbelt så mycket för de öfriga gångerna, åläggas dem, som af egen vilja och sjelfsvåld, och utan nöd gå utur kyrkan förr än Gudstjensten är ändad, och dem som icke under, el. straxt efter sammanringningen sig där inställa, med tjenliga förmaningar til församlingen at denna christel. föresktift och ordning, til undvikande af all förargelse, efterlefva och iagttaga – och ytterligare deras ansvar som försumma chatechesmi förhören i wecko-predikningar och eljest enl. K. lagens 2 cap. 9:de §, så lydande:
J a g hör ett chorus af röster, » Har n i sett f m Linden i Carmen, h o n ä r förtjusande? » » Mina b a r n begagna aldrig ylle. » » Kära d u h a n slog henne, det h a r t. o. m. stått i tidningarna, så det ä r nog säkert. » » Jo, fröken K e y talade i kvinnoklubben. » » Nå, m e n hvarför klär hon sig så grannt, om det ej är något ondt med henne, ja, jag skulle då ej vilja gå m e d h e n n e på gatan. » Nu hörs värdinnans röst: » Var så god och t a g e n ' k o p p kaffe, låt det icke stå och kallna, snälla ni, k r u s a inte! » Och så få vi v å r älsklingsdryck, starkt sjudande kaffe, påtår pandet, och så ä r p r a t e t i full gång igen. » Har ni h ö r t om löjtnant K., kära ni », och så en lång hviskning, h v a r p å d a m e r n a i chorus utropa, » åh så förfärligt, h u r vet du det? » » J o d e t talade min sömmerska om,tsom sytt å t h a n s syster, så det ä r allt sant. » » Ja, h e r r a r n a n u för tiden äro förfärliga. » » Åh, jag som ej gratulerat dig till din förlofning, kära Elsa, en så stilig fästman! » » Ja, h a n ä r så förfärligt rar. » Och så värdinnans inbjudan: » Var så god, ett glas vin. » Efter vinet är festen slut, och på en gång rusa n u alla trettio u t i tamburen, för a t t få sina ytterplagg och för att h i n n a h e m till middagen, till d e n väntande mannen, dit de k o m m a enerverade, utsjasade [och fulla m e d småskvaller. » Åh, om du visste en sådan förtjusande klädning fru Lindbom hade, en sådan måste jag ha. » Tre förmiddagar af sju tillbringar en stor del af Stockholms unga och gamla damer på sådana tillställningar.
Icke till den gamle vännen, ty denne hade redan ur ihåliga ögon blickat upp mot en vårsol genom gräsmattans dok, och hans läppar, som fordom framlockat de skiftande såpbubblor, uti hvilka Magnus så gerna blåste upp både fröjd och smärta, de funnos icke mera. Derföre sågos, det vill säga hördes, de numera sällan. Kanske saknas de icke af någon annan, än af hans egen själ, som i dem fann en afledare. Han försökte skrifva, men det blef blott sådana fantasier utaf, som nyss anförda, ty han skref ju till en död. Hade denne blott lefvat, om också i Amerika eller Nya Holland! Magnus var sålunda alltännu samma lugna och mildt dömande man, som han varit, men doften af hans lif hade nära försvunnit, och han var stundom till och med tungsint. Dertill kom ännu en sak, som i familjens lif gjorde litet bekymmer – han var numera ständigt sysselsatt. Detta kom sig af naturliga orsaker, men också af en egen besynnerlig orsak. För familjen behöfdes mera än för hans fordna ungkarlslif, och han arbetade derföre från morgon till qväll med information, samt deremellan med att göra böcker – allt för förtjenstens skull. Och tiden mellan qväll och morgon är i alla förhållanden minst sagdt en ovanlig tid för bokliga konster. Saken hade oändligen lätt kunnat hjelpas, ty i sjelfva verket var huset icke utan förmögenhet, genom ett icke obetydligt arf efter farbrodern. Men just detta, att det var ett arf efter honom, gjorde åter all hjelp omöjlig. Ty Magnus kunde på intet sätt förmå sig att begagna inkomsten af dessa medel för egna behofver, utan lemnade en icke obetydlig del deraf till de fattiga och lade det öfriga af räntan till kapitalet, för barnens räkning. Så kan man säga, att han alltid hade fullt upp med pengar och likväl stundom bekymmer för dagens utgifter. Han var enligt egen utsago i samma belägenhet som de sjömän, hvilka midt uti oceanen måste knappa in vattenransonen.
Banko-Ulskottet, efler förrättad revision af Banko “kontens0samt Diskontens samt Handelsoch Näiings-Diskontens räkenskaper och Lrlnekontorens förvaltning för år 1847, uli en till Rikets Ständer afgifven Berätmtlmtrluntelse, N:o’68, framlagt resultaten af 1847 års rörelse, få Revisorerskaper. ne nu endast meddela nedanstående, enligt Revisions-Berättelserne upptagne sammanfattningar af Banko-Diskontverkets räkenskaper för år 1848 samt Lånekontorens i Götheborg och Malmö rörelse under båda revisions-åren. 49 Sammandrag öfver de till Banko-Diskont-Verket, för utlåning, dels med Om sättning srätt och dels på Publika Papper, upplåtne Fonder, samt hvardera rörelsens afkastning år 1848. - ■ Banko. Inkomsterna under året hafva utgjorts af: . „ , , Publika PappersAllmänna fondan» fondon Summa.' Förvaltnings-utgifter: — Omkostnader för skrifmaterialier, böcker, konsumtions-artiklar, porto m. m 6,208: 28. 11. Diverse arfvoden och tillfälliga aflöningar 1,411: 32. Restituerad ränta till aflidne Post-kontrollören Wahrenbergs enka, enligt Rikets Ständers beslut . 223: 29. 3. Beloppet af de, vid nästförutgångne revision, inom linien förda lån 2,011: 14. 8. 30,380 27 har behållna Vinsten, som qvartaliter till Banken lefvererats, utgjort: — af Allmänna Diskontrörelsen 224,713: 28. 5. » Publika Pappers-belåningen 11,709: 13. 4. 236,422 41 9 50 Skuld vid årets slut: Allmänna fonden. “Summa' Osäkra Lånefordringar: Allmänna Fondens . 349,300: 8. 6.
Skulle någon af Iduns läsare godhetsfullt vilja upplysa mig, när franske presidenten Thiers dog, blefve jag särdeles tacksam. Friherrinnan von R. Finnes något säkert medel att utrota kakerlackor? Persiskt insektpulfver, borax, tjära och fotogen hafva användts, men utan resultat. Tacksamt emotses svar af Betty. Synnerligen tacksam skulle jag vara, om någon af Iduns läsarinnor ville rekommendera mig ett lämpligt medel, hvarmed bläckfläckar å stolöfverdrag kunna borttagas, utan att tyget skadas. Nitte. Hvar kan man i Stockholm få inlemna till försäljning glasmålningar, chromofutografimålningar, och hvad betalas ungefärligen för en sådan i kabinettsformat med ram, frågar en af Iduns prenumeranter. Finnes någon lifräddningslina eller - stege för eldsvådor konstruerad och i handel tillgänglig, lämplig att t. ex. medföra på resor, då mer eller mindre högt belägna eldfarliga bostäder ofta erbjudas? 1 Adolf Johnson, Stockholm. | Un [2187] B a n l | |j. På Nordin &amp; Josephsons förlag har i bokhandeln utkommit: deras yttringar och behandling i hem och skola, af B e r n h a r d H e l l w i g. Ofversättning från tyska originalets 4:e upplaga af fil. kand. Vilna Meyer. Pris 1 kr. [2554] A. Teresia Lind. F r e d s g a t a n 2 6 STOCKHOLM Arbeten för träsnideri, Träsniderijärn och Mönster, Salongsbord och Stolar för montering, Af delningsskärmar och Blomställ samt lager af Svenska leksaker från Claestorp, Gemla m. fl. [2539] Barnens fyra temperament, » Det bör läsas af föräldrar och lärare, icke blott en gång; det bör höra till hemmets i dagligt bruk varande bibliotek. » (Nya Dagl. Allehanda). » Detta lilla häfte Ur det ett nöje att rekommendera till alla uppfostrares och uppfostrarinnors synnerliga uppmärksamhet. Beskrifningarna på de olika temperamenten äro förträffliga. » (EskilstunaPo sten). » Boken är ända igenom ädel, så till syfte som framställning. » (Blekinge Läns Tidning).
Ått ett sådant fördelniugssätt af statsanslaget kan vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, lärer väl näppeligen någon kunna påstå. Månne det icke vore klokare, att i främsta rummet låta hvar församling få, likasom förhållandet redan är med den ena hälften af skyddsafgiften, till bidrag i och för folkundervisningen disponera äfven den andra hälften. Säkert finues icke en enda kommun, som icke för sina folkskolor är i behof af dessa medel; och om än för - 516 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 346. samlingar förut kunnat finnas, som, på sätt vid sistlidne riksdag, till skäl lör afslående af då väckta motioner i denna syftning anfördes, icke på annat sätt användt den skyddsafgift de hittills fått uppbära, än att deraf samla en kassa, så får man väl med full visshet antaga, att sådana beklagliga undantagsförhållanden hädanefter icke längre kunna förekomma, sedan dels de af Staten aflönade folkskoleinspektörerna börjat sin verksamhet och dels ett friskare lif genom de nya kommunalförfättningaruo uppstått så väl inom församlingarne och deras skolråd, som ännu mera inom de olika länen och deras representationer, al hvilka, exempelvis, Gefleborgs läns landsting innevarande år beslutat, att lör tre år anställa och med 3,000 R:dr per år lör hvardera aflöna trenne folkskoleinspektörer för länet utom den af Staten aflönade, samt derjemte anslagit icke obetydliga summor för andra, till folkundervisningens befrämjande ledande, åtgärder. För den ganska sannolika omständigheten, att en del mindro lyckligt lottade församlingar inom riket kunna vara, för sina skolor, i behof af ytterligare bidrag, vore väl till deras understödjande, ett mindre anslagsbelopp, än det nu af Kongl. Maj:t i nåder äskade, derefter tillräckligt.
Det förra skulle leda till rubbning utr Stats-Werkets tvid Stats-Regleringen beräknade inkomster, och det senare strida emot den i Regerings Formens ho. tz. stadgade Allmänna grundsatts. För att likwäl icke betaga Magazins Directionen tillfälle, att i möjligaste mätto minsta Inrättningens till äfwentyrs blifwande förluster, hafwa Utskotten trott sig böra föreflä att, i fall af bwarje är upgjorde och af Kongl. Majit i Räder pröfwade calculer skulle finnas, att Bränwins - branning och Distilering för Magazins Inrättningens räkning icke utan för, lust kan ulöfwas, Direclionen stall wara tillätit att för det äret inställa desie tillwerkningar, dä emedlertid, till winnande af nägon ärsättning för ofwannämde Städers Bränwins afgifter, som icke desto mindre böra Stats-Werket godtgöras, Brannert, husen kunde, med iagttagande af Redskapens behöriga wärd, pä lämpelig korrt tid uthyras till Magazin. bwarigenom, särdeles i Götheborg, en icke obetydlig inkomst skulle erhällas. Dä Magazins Inrättningens behällna Fond till största delen bestär i fordringar samt i La. - ' - ger L14 Den 3 Qctobei. ger af Bränwin, Spanmäl och Prowignt, hwilka wid nu warande ymniga tillgångar och läga pris icke utan swärighet och förlust kunn.-l föryttras och omsättas, sä hafiva Utskotten, för att bereda Magazins Directionen en möjlighet att sträcka sin »verksamhet till betydligare up, handling af Spanmäl, och derigenom sä wäl förekomma desi wanpris wid särdeles god äring, som samla förräd till behöfwandes understöd i misiwäxt>är, funnit skäl att wördsamligen hem. ställa, om icke Riksens Högloft. Ständer skulle anse nyttigt att bewilja Directionen 300,000 Rchglers Län.rättighet i Banken, emot z
Hon gaf mig en förvirrad blick, som om hon ej velat tillåta mig att störa henne, och hennes ansikte återfick långsamt det uttryck af stilla svårmod, som hon haft under de sista dagarna. »Kom härifrån,» sade jag hastigt. »Du bör inte vara här inne.» Hon skakade endast på hufvudet och sköt mig bort. »Jag vill vara hos John,» sade hon och brast i gråt. Jag förstod, att hon ville vara ensam. Men jag kunde ej besluta mig för att gå ifrån henne. Det var, som om jag varit rädd att lämna henne allena med det döda barnet. Och jag stannade obeslutsam därinne, lyssnande till ljudet af hennes krampaktiga gråt. Det dröjde länge, innan den upphörde, och när allt var tyst i rummet, blef själfva tystnaden ännu mera outhärdlig än allt annat. Min beklämning var så stark, att jag ej ens förmådde tilltala henne eller finna ett ord, som jag ville säga. Då hörde jag henne resa sig upp, och med låg röst började hon att tala till mig. »Richard,» sade hon långsamt. »Vet du, hvarför John dött? Jag vet ju, att han hade lunginflammation. Doktorn har sagt mig det, och han bör förstå det. Men jag kan ej tro, att det var så. Han dog, därför att jag aldrig hann bli en mor för honom. Han hade lefvat i åtta år, och det är först nu, han börjat se, att jag tänkte på honom. Jag har aldrig ammat honom. Jag hade ju aldrig tid. Jag har icke skött honom, när han var liten. Det var icke till mig han kom, när han var ledsen eller glad. Det var till främmande. Det var icke vid mitt knä, han första gången lärde sig att läsa i en bok. Det var återigen hos främmande. Det var icke jag, som lekte med honom, icke jag, som uppfostrade honom, icke jag, som gifvit honom någonting – bara det som var ondt, har jag gjort honom. Jag har sett honom gråta, när jag gick bort. Och ändå gick jag. Jag ville börja att få vara för honom, allt hvad andra mödrar äro för sina barn. Men jag hann icke. När han dog, var det straffet, som ändtligen nådde mig. Straffet!» Med stigande skräck hörde jag henne säga dessa ord.