Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med en just den tiden af Engelska Banken till 9 procent stegrad disconto och dermed sammanhängande stegring af disconto på andra betydligare börsplatser, under ett krigstillstånd i Tyskland, hvars möjliga dimensioner \äl ingen den tiden med säkerhet kunde förutse, med ingenting mindre än fredliga tidningsartiklar från den skandinaviska kalfön, reproducerade öfver kontinenten genom dess oräkneliga tidningar, med en konkurrens af flerfaldiga till subskription i England af mäktiga stater framlagda eller på förhand annoncerade lån i förening med vilkor, som åt spekulationen och börsspelet lemnade ett vida större utrymme, än det emissionspris, hvartill det svenska lånet kunde till subskription framläggas, — under sådana ofördelaktiga förhållanden borde det i sanning ej kunna öfverraska de sakkunnige, att det svenska lånet, framträdande dessutom för första gången och såsom en ännu i ringa mån känd främling på verldshandelsstadens stora marknad icke åtminstone genast kunde tillvinna sig den uppmärksamhet, det i sjelfva verket väl förtjenat. Herrar Revisorer se emellertid ej saken ur dessa synpunkter; det är ej i dessa och dylika förhållanden de finna förklaringen på den mindre goda framgången; de tro sig deremot hafva funnit den hufvudsakligen uti — några tryckfel, eller mindre exakta uppgifter om folkmängd och ett par andra förhållanden i Sverige, hvilka uppgifter förekomma uti en subskriptionlistan åtföljande låneprospectus, och taga sig deraf anledning till en vidlyftig framställning af dessa fel, hvilken de afsluta med den anmärkning: »att Revisorerne icke finna besynnerligt, att efter sådana meddelanden» »spekulationerne på det nya statslånet skulle blifva föga lifliga och lånet följaktligen derstädes misslyckas». Fullmäktige hafva hittills föreställt sig, att de icke hade att ansvara för annat, än sina egna åtgäi'der; och som denna låneprospectus icke blifvit af dem kollektivt, eller af någon individuelt bland dem, uppsatt, och de än mindre kunnat hafva någon befattning med korrekturet till samma prospectus, vill det synas, som skulle Herrar Revisorer härvid af allt för stort nit misstagit sig om person och tillräknat Fullmäktige fel, som fått sin tillkomst i London.
Reverser, som hypotek faldet af Kongl. JSIajttt beviljade Ldne-bilPädesamt att, såsom klandervärdt anmärka, det Direktionen, korrt före senast iråkade obestånd, i stallet att upphöra med sine betalningar, inlöst 3 procents Reverser med ingifvande af Assignationer pa Banken, utöfver der egande räkning. Enär sålunda finnes ådagalagdt, att Utskottets instämmande uti Herrar Bevisorers mening blifvit framställdt i öfverensstämmelse med dess omdömen i öfrigt, lärer något vidare svar å ofvanberörde anmärkning ej kunna anses af nöden. Beträffande härnäst nyssnämnde till Riksens Höglofl, Ständers pröfning och bedömmande anmälde omständigheter, och hvad först angar Utskottets ogillade af Direktionens åtgärd i afseende å de till Canal-arbetet, ifrån Götha-Canals • Diskont, försträckte x,100,000 R:dr; så hafva vid detta Utskottets omdöme ålskillige anmärkningar af sinsemellan aldeles stridig natur, blifvit gjorde; emedan någre värde Ledamöter ansett Utskottet dertill ej hafva egt skäl, andre funnit detsamma för lindrigt, och en del åter yrkat, att förhållandet bordt till laga Domstols pröfning hänvisas. De i desse hänseenden yttrade olika meningar torde, i Utskottets tanka, bäst bevisa, att 512 Banko-Utskottets Betankanden Utskottet vi<l dess Utlåtande iakttagit en medelväg, hvartill anledning ej saknats af de härutinnan gällande föreskrifter och beslut, vid hvil. kas verkställighet och tillämpning betydande svårigheter visserligen förekommit.
Fadern, förste amanuens i riksarkivet, har utgifvit ett vetenskapligt arbete: Bidrag till svenska lagstiftningens historia från slutet af sextonde århundradet till stadfästelsen af 1734 års lag, af stor betydelse för juridikens studium i Sverige. Senare utgaf han från 1853 och intill sin död 1865 » Väktaren », tidning för stat och kyrka. Friherrinnan Posse uppträdde dels anonymt, dels under signaturerna B. E. och B — rg med flere värdefulla arbeten på vers och prosa. Hon var ock en af de första, som införde en ordnad söndagsskolverksamhet i Sverige, och har med förkärlek ägnat sig åt arbetet för ungdomens utveckling. Det var från ett sådant hem och med de allvarliga intrycken därifrån, som den unga Hedvig Posse utträdde i lifvet, sedan hon först tillika med en syster och en bror varit modern följaktig på flere längre utrikes resor. Bland annat tillbragte de med mor och syskon ett par år på ön Korsika. Då modern, som led af en allvarsam bröstsjukdom, år 1880 ändade sitt välsignelserika lif, slöto sig de unga syskonen än närmare till hvarandra. Det var därför en öm förlust för de båda systrarna, när ende brodern, som också led af en tä- rande bröstsjukdom, under vistelse i främmande land afled. De behöfde nu i sanning trösten och bärkraften af den tro de insupit i föräldrahemmet. En vän till deras moder yttrade ock härunder: » Det är skönt att någonstädes se frukten af ett sådant utsäde spira upp och mogna, medan det så mångenstädes förkväfves af världens törnen. B. E:s barn sätta liksom inseglet på hennes arbete för de unga. » Hedvig Posse, som med förkärlek omfattat missionssaken, emottog med glädje svenska kyrkans kallelse att utgå såsom dess sändebud till Sydafrika för att bland zulukaffrerna sprida evangelii kunskap. Till en början hade hon sin station vid Oscarsberg, men senare i Natal, där hon senast förestått sjukhuset Betania i det nu af boerna besatta Dundee. Hon har därvidlag biträdts af sjuksköterskorna Gustava Persson och Alida Svensson.
– Tillåter du mig då icke det? frågade fästmannen, och det oefterhärmligt hånfulla draget kring läpparne blef nu rätt synligt. Jag föreställde mig eljest att jag egde en sådan rätt och att den icke alldeles skulle borttappas efter knäfallet vid kullerstolen. Joachima steg upp, bortkastade arbetet och gick flera hvarf fram och åter öfver golfvet. Hennes bröst böljade och arbetade som en flod i stormen. Hon brann af begär att uttala månens råd: »Jag skall bryta!» Men då hon betraktade fästmannen, insåg hon att han icke skulle öfvertala henne att återtaga det en gång utsagda ordet, och den dumma, enfaldiga, tyranniska kärleken kufvade henne. Nu flög ett obevakadt leende öfver Carls läppar. Joachimas ögon uppfattade det, och den eld, som då utgick ifrån dem, kunde verkligen kallas gnistrande; och dervid svor hon i sitt hjerta att han i framtiden dyrt skulle få betala sin seger och sitt öfvermod. Hvad var att göra, antingen att bryta eller bifalla, och till på köpet bifalla utan att hennes bifall egentligen ansågs nödvändigt? – Jag vill icke vara falsk emot dig, utbrast hon slutligen, då häftigheten tillät hennes andedrägt att obehindradt fullgöra sina funktioner. Jag säger således att du i dag, mer än jag kan uttrycka, misshagat, sårat och förolämpat mig med din högmodiga säkerhet. Ett råd gifver jag dig dock, det är att fråga din mor om hon ej föredrager ett eget litet hem framför ett gemensamt med oss. Hon är ju en klok qvinna och bör inse hvad som är bäst. – Denna fråga är öfverflödig. Hon har sjelf velat hafva det egna lilla hemmet, men jag har öfvertalat henne att dela vårt. Jag kan ej, ser du, Joachima, tänka mig ett godt hem utan henne, och af kärlek har hon bifallit. – Får vara då. Men ett förbehåller jag mig bestämdt: må hon aldrig blanda sig i husets skötsel och angelägenheter! Har du äfven häruti en bestämd vilja, så lita på att också jag har min, och den är oåterkallelig. – Lyckligtvis behöfs här ingen strid. Min mor är trött vid hushållsbestyren och önskar endast lugn och trefnad. – Låt då allt vara godt ...
I likhet med hvad Hr von Hohenhausen yttrat, får jag förklara, att jag för min del tror, att representanten mindre bör afse att blifva välkommen hos sine hemmavarande committenter, för de enskilda fördelar han kunnat förskaffa locula intressen O en 26 Mars e. m. 509 uti sin hemort, än att söka verka för de vigtigare ändamål, hvilka honom såsom Svenska folkets representant åligger att bevaka. Den värde Friherren har äfven bestridt, alt man i vissa län skulle behöfva skapa sig behofver för medlens användande. 1 detta afseende får jag blott anhålla att få fästa uppmärksamheten på ett förhållande, som jag enskildt bar mig bekant, nemi. att man inom vissa län haft ganska svårt alt använda de medel, som redan vid förra riksdagen anslogos lill myrors utlapande, och jag känner personer, sorn lyckades erhålla rätt betydliga anslag endast för gräfningen af vanliga atloppsdiken. Hvad för öfrigt beträffar förslaget, alt låta fördela en mindre summa pä samtlige länen, så mäste jag pä det högsta bestrida densamma, såsom stridande emot sanna och rikliga grundsatser för statsmedels användande. Jag är öfvertygad att om motionen kunde vinna bifall af K. St., så skulle derigenom vägen öppnas för ett missbruk, som jag tror att vi i framtiden komme ali bittert ångra. Det är derföre jag täger mig friheten alt vördsamt anhålla hos Höglotl. StatsUlsk. att icke fästa det ringaste afseende å denna del af motionen. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Ehuru jag fullkomligen gillar de af Hr Nordenanckar framställda premisser, och äfven anser, alt han deri framställt sunda statsmannaåsigler, kan jag likväl alldeles icke inse, att de slutsatser han deraf velat draga, stå i öfverensstämmelse med dessa premisser, utande ärotveilom i strid deremot, lian åberopar England och de framsteg detta land gjort pä de sednare 50 åren. Men England har, för alt uppnå de stora resultater, hvartill det hunnit, gått en motsatt väg moldén motionären föreslår oss att beträda. Engelska parlamentet har aldrig afhändt sig rättigheten alt disponera Slatens öfversko! t? medel.
O c h så gick det till, att Stina-Lotta » ändrade h u m ö r » o c h » vardt snäller », ty hon höll ärligt ord, o c h fast hon, som gift, nog höll både folk och barn i tukt o c h Herrans förmaning, så har aldrig Anders ett enda ögonblick behöft ångra, att han försakade kyrkvärdens nybygda ladugård o c h präktiga åkrar för Stina-Lotta, fast hon hade sju syskon. Rationel kosmetik. Beklagligtvis förstå sig våra m o d e d a m e r ej det ringaste p å att g e n o m ett naturligt lefnadssätt försköna sitt utseende. dépilar-creme, ett medel, s o m u p p - ger sig aflägsna den orena öfverhuden o c h låta den renare underhuden träda fram. K a l l t vatten är d å det bästa skönhetsmedlet. Preparatet må- ste vidare u p p s u g a det utflytande hudfettet, k y l a o c h uppfriska, gifva huden en lätt färg och — last not kast — hålla porerna ö p p n a. Alpblompasta lär o c k v a r a ett fullständigt o s k a d l i g t medel att motarbeta lefverfläckar, solbränna, fräknar o. d. samt att borttaga öfverflödigt hudfett. (Slut i nästa n:r.) VÅRA DÖTTRARS VERKSAMHET EFTER SLUTAD SKOLKURS. I en af k. m:t tillsatta flickskolekomitén har nu afslutat sitt svåra och maktpåliggande arbete samt afgifvit sitt utlåtande. Detta utlåtande, som innehåller användas och marginal lemnas. många intressanta meddelanden, redogör icke blott för undervisningen i landets högre flickskolor, utan äfven för de vid de samma rådande hygieniska och ekonomiska förhållandena, för deras styrelser och lärarepersonal m. m. Jemte andra statistiska uppgifter meddelar komitén äfvenledes några underrättelser om flickornas verksamhet efter slutad skolkurs.
Månge vakta uppå Förstans person; och alle äro dens vänner, som skänker gifver. Den fattiga hata alle hans bröder, ja, ock hans vänner draga sig långt ifrå honom; och den som sig uppå ord förlåter, han får intet. Den der klok är, han älskar sitt lif; och den förståndige finner godt. Ett falskt vittne blifver icke ostraffadt; och den der lögn dristeliga talar, han skall förgås. Dem galna höfves icke väl goda dagar, mycket mindre enom tjenare att råda öfver Förstar. Den der tålig är, han är en klok menniska; och det är honom ärligit, att han odygd öfverse kan. Konungens ogunst är såsom ens ungs lejons rytande; men hans gunst är såsom dagg på gräs. En galen son är sins faders sorg, och en trätosam qvinna ett stadigt drypande. Hus och ägodelar ärfvas af föräldrom; men en förnuftig hustru kommer af Herranom. Lathet hafver sömn med sig, och en fåfäng själ skall hunger lida. Den som budet bevarar, han bevarar sitt lif; men den sin väg föraktar, han skall dö. Den som förbarmar sig öfver den fattiga, han lånar Herranom; han skall vedergälla honom godt igen. Tukta din son, medan något hopp är; men låt icke dina själ dragas till att döda honom; Ty stor harm kommer skada åstad; derföre låt honom lös, så kan du mer tukta honom. Hör råd, och tag vid tuktan, att du sedan må vis varda. Mång anslag äro uti ens mans hjerta; men Herrans råd blifver beståndandes. Menniskona pryder hennes välgerning; och en fattig man är bättre än en ljugare. Herrans fruktan fordrar till lifs; och skall mätt varda, att intet ondt skall hemsöka henne. Den late gömmer sina hand i barmen, och förer henne icke till munnen igen. Slår man bespottaren, så blifver den fåkunnige vis; straffar man en förståndigan, så varder han förnuftig. Den som fadren förlägger, och modrena fördrifver, han är ett skamligit och förbannadt barn.
Stael ganska rigtigt yttrat, det en sjettedel af vår Egendom medtogs, om ständiga Roteringen finge äga bestånd, på de grunder å hvilka den för det närvarande blifvit fastställd; så får jag nämna, att Normen för Roterings-sättningen var, det ett eller flere Hemman tillsammans, som gåfvo 8o3 R:dr Banco behållen inkomst, årligen, räknad till 5 Procent eller sjelfva Hemmanets värde, skulle utgöra en hel Rote. Uti Malmöhus, Län är jag ägare af 2f Mantal, hvilka äro ansedde laöra hålla 2f hela Rotar. Dessa förutnämnde Hemman äro värderade, efter 1813 års PröfningsComite's beslut, till 34,000 Riksdaler Banco, hvaraf, efter 5 Procent, Behållningen blifver 1200 Riksdaler. Enligt de af RoteringsCommissionen fastställde grunder, borde likväl Behållningen hafva varit circa ai5o Riksdaler, och värdet af dessa Hemman, som äro mäst af Frälseoch Kronoskatte natur, i samma förhållande äfven hafva belöpt sig till 43,000 Riksdaler. Uti Christianstads Län har jag erfarit detsamma, ty 2 Hemman, som värderades till 10,000 Riksdaler af PröfningsComiten, äro ålagde hålla en hel Rote, 5io Den g Januarii. ehuru behållna Inkomsten af dessa Hemman endast hlifver 5oo Riksdaler, i stället för 8o3 Riksdaler. Hvad som likväl säkrast kan bestyrkas, är, att Arrendet af sistnämnde båda Hemman utgör endast 4°° Riksdaler, och tror jag mig kunna anskaffa betyg af hela Häradet, det ingen skulle vilja ingå uti ett högre Arrendes erläggande. Herr von Fieandt anser LandshöfdingarneS Kungörelser vara fullkomligt lagliga, då de frånvarande ansågos, genom deras uteblifvande, hafva åtagit sig en Grundskatt; i sanning ett nytt sätt för en fri Nation att blifva beskattad. Friherre Björnstjernas yttrande om Vargeringen hör icke till detta ämne.
Jag anser visserligen beslutet orättvist; men finner det icke fattadt i olaglig form, då nemligen det icke kan bestridas, alt irenne Riksstånd vid sista riksdag varit af den åsigten, alt dessa hemman borde åläggas role-vakans-afgift, men jag tror, alt då uti hiskias betänka! vid sista riksdagen, samt af den i dag här förde diskussion, det är ljusligen ådagalagdt, alt dessa hemman, sedan de kommit under Svensk ägo, vari t i tvåhundra år från rotering fria, under hvilken tid de galt man ifrån man i arf, skifte och köp efter högre värde, enär de varit fria ifrån roteringeus tunga onus, samt då oftanämnde hemman derjemte slå i fullkomligt lika förhållanden med dem i grannprovinsen Skåne, men man icke ifrågasatt, att de Skånska sä mycket bördigare hemmanen skulle mot sin vilja åläggas någon ny rotering, derest de icke velat frivilligt derpå ingå, så anser jag ock med all rättvisa och billighet öfverensstämmande, att de Halländska hemmanen få tillgodonjuta samma förmån. Pä denna grund förenar jag mig med Hr Bildt och Frih. Raab i begäran om ålerremiss, på det alt sedan man fått frågan riktigt utredd, (hvilken den icke blifvit i delta betänk.), R. St. må besluta åtminstone någon lindring i den dryga rote-vakansafgift, som vid förra riksdagen blef de så ytterst svaga Halländska utsockne frälsehemmanen ålagd. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Den siste värde talaren slutade dermed, alt denna fråga icke vore tillbörligen utredd. Jag lior deremot att det knappast lärer vara någon sak af invecklad beskaffenhet, hvilken blifvit fullständigare utredd än denna. De ledamöter af R. o. Ad., sorn deltagit i förra riksdagen, känna det nogsamt; men åtskilliga äro otvifvelaktigt här tillstädes, hvilka förut icke hört detta ärende genomgås. Som talare nu upstålt, för att bestrida riktigheten af Utskis betänk., oaktadt den utredning, Hr von Troil gjordt, och enär jag derjemte hört Frih.
Utgifterna uppgingo, såsom synes af bokslutet, till 12,624 R:dr 96 öre. — 128 — Södra stambana». Malmö—Hessleholm. Denna bana trafikerades från årets början till den sista November mellan Malmö och Sösdala, 6.4 mil, och den 1 December utsträcktes trafiken till Hessleholm, 7,8 mil från Malmö. Mellan banans ändpunkter gingo tvenne tåg dagligen, och ett särskildt tåg var dessutom anordnadt mellan Malmö och Lund. Trafiktågens antal utgjorde 2,228, och den sträcka, som af dem passerades, 11,005,8 mil. åf bokslutet iuhemtas, att inkomsterna af den egentliga trafiken uppgått till 287,700 R:dr 91 öre och hyror för restaurations-lokaler samt andra diverse inkomster till 1,803 R:dr 52 öre. Totalinkomsten utgjorde således 289,504 R:dr 43 öre. Utgifterna för trafikens bedrifvande, banans och materielens underhåll uppgick till 221,098 R:dr 60 öre och understeg således totalinkomsten med 68,405 R:dr 83 öre. Inkomst per tågmil utgjorde 26 R:dr 30 öre och per mil trafikerad bana 44,402 R:dr 52 öre. Underhållsoch driftkostnaden uppgick per tågmil till 20 R:dr 9 öre och per banmil till 33,910 R:dr 83 öre. Inkomsten per banmil öfversteg således utgifterna för samma sträcka med 10,491 R:dr 69 öre. —- — Rikets sednast församlade Ständer beslöto, att de vid trafiken uppkommande öfverskott skola i Riksgälds-kontoret insättas.
Skrifvelse, N:o 33. 35 Nådiga Proposition lill Rikets Ständer om statsverkets tillstånd och behof, äskade anslag till Nya Dock byggnadens i Carlskrona fullbordan samt förändring af flinllåsgevär lill gevär med slagkruls-antändning, varder i så god tid behandlad, att, derest anslag beviljas, arbetena från början af nästinstundande år kunna fortsättas, emedan det vid dessa arbeten anställde betydliga antal arbetare, hvilka med kostnad och möda blifvit inöfvade, i händelse anslag för arbetena icke är att tillgå, måste afskedas. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständers Slats-Ulskott med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. C A. G yllen nr anat. STOCKHOLM, elmén & granbergs tryckeri. 1847. Kongl. Maj.ts Nåd. Ank. till Exp. Utsk. den 20 Dec., kl. 2 e. m. Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, i anledning af deras vid sednaste Riksdagen gjorda underdåniga framställning, i jråga om Nationalrepresentation ens ombildning; Gijven Stockholms Slott den 12 November 1847. Uti skrifvelse af den 24 Maj 1845 hafva Rikets Ständer i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t behagade, på sätt Kongl. Majit lämpligast funne, låta till nästderpåföljande Riksdag bereda en ytterligare utveckling af frågan om na tio na 1-re presenta tionens ombildning. Serskildt har ock Borgare-ståndet, i skrifvelse den 22 i nyssnämnda Maj månad, till Kongl. Majit öfverlemnat det beslut, hvaruti Borgare-ståndet, gemensamt med Bonde-ståndet, i omförmälda fråga stannat. De vilkor och den form, under hvilka ett folk utöfvar sina grundlagsenliga rättigheter, ega på hela samhällets välstånd och utveckling ett så stort inflytande, alt Kongl. Majit ej kunnat undgå att med uppmärksamhet följa sednaste Riksmötes förhandlingar, i afseende på frågan om representationens ombildning.
Vid knappa 19 års ålder, glad och barnslig som en nutida 14-åring, ingick Vilma Hammarsten äktenskap med dåvarande löjtnanten, nuvarande kaptenen i armén, Joseph Lindhé, och hade därefter föga tid att egna sig åt literära sysselsättningar. I kök och barnkammare hade den fagra, unga husmodern på landet nu all sin verksamhet, och ehuru familjen, till följd af mannens verksamhet vid järnvägen, ofta ombytte vistelseort, blef dock den unga frun mest bunden vid hemmet. Först år 1875, då de äldre barnen redan började flyga ur boet, försökte Vilma Lindhé att skriftligen gifva uttryck åt det rika, varma själslif, som rörde sig inom henne. » Hvad som dref mig till att skrifva var sorg och själanöd, » har Vilma Lindhé en gång själf yttrat om denna tid. Det första försöket, en lång roman, underställdes Viktor Rydbergs omdöme, som blef det allra vänligaste. » Jag nekar ej, att jag började läsningen med motvilja, » så löd hans dom, » men redan vid andra sidan blef det mig ett nöje. » Göteborgs Handelstidnings redaktör var mindre mild. » Låt det ligga i tre år och arbeta sedan om det, » så lydde hans råd. Det fick ligga, och nu är det längesedan — brändt. Vid denna tid fick emellertid den nybörjande författarinnan plats för en mängd smärre skisser i Handelstidningen, så ock i andra tidningar och tidskrifter. Snart kommo dock hårda år, oeh författarinnan måste släppa pennan för att på ett verksammare sätt arbeta för sitt hems bestånd. — Familjen flyttade till Göteborg, och husfrun började där mottaga inackorderingar. Ännu i dag har hon huset fullt — knappast en vrå för sig själf. För att ock på annat sätt hjälpa under, började hon utföra fina broderier, dyrbara fanor, standar, kyrkoprydnader, utstyrslar, lyxoch fantasisaker. Nu kommo hennes artistiska anlag till utveckling och hjälp, så att hon snart nog intog rangen af en af vårt lands allra skickligaste brodöser. Ögonen stodo dock i längden icke ut, och nålen måste läggas undan — för penseln. Ty för denna verksamma natur är ett rastlöst arbete lifvets första vilkor. Vid 50 års ålder, utan en timmes undervisning, blef Vilma Lindhé målarinna.
Då det räkenskapsföringssätt, som blifvit vid Kongl, flottan begagnadt, ej har den uppställning att hvarje fartyg påföres alla ä detsamma nedlagda kostnader, är det omöjligt att till siffran uppgifva hvilka summor, som utgått för att hålla hvart och ett af dessa skepp flytande. Men om man ej kan komma till en absolut och noggrann sifferuppgift, så torde man just genom kännedomen om de mångfaldiga reparationerna komma till insigt om den relativa kostnaden. Man vet att vid fartygs reparationer kallas det »förbyggnad», då kostnaden uppgår till 75 procent af primitiva byggnadskostnaden, samt »svår reparation», då samma kostnad uppgår till 50 procent af nybyggnaden. Nu har t. ex. linjeskeppet Fäderneslandet, som nybygdes år 1782— 1783, erhållit svåra reparationer år 1797 och är 1820 samt blifvit förhyggdt år 1830. På delta skepp har, oberäknadt alla mindre reparationer, blifvit nedlagda kostnader motsvarande 175 procent af hvad nybyggnaden utgjorde. Utan att ifrågasätta när detta linieskepp var till krigsbruk användbart, vill det synas som om det hade varit bättre att under den långa tidrymden hafva egt åtminstone 2 om ej 3 nybyggda linieskepp efter hvarandra i stället för della enda, då kostnaden torde hafva blifvit ungefär detsamma. Genom ett ihärdigt reparerande af gamla skepp vinnes egentligen ingenting annat än att man bevarar de föråldrade formerna of sjelfva fartygets skråf. Ostridigt vore de Chapmanska konstruktionerna långt före sin tid. Men askeppet är för kanonernas skull» och då sjöartilleriet genom användandet af svårare kanoner och bombkanoner undergått en så ofantlig förändring, så är det alldeles påtagligt att dylika skepp ej kunna motsvara nutidens fordringar. Af ofvan upptagna skepp äro numera Manligheten och Fäderneslandet förklarade ej vidare förtjena någon reparation. Dristigheten har aflemnat sitt artilleri och blifvit apteradt till sjukskepp. Försigtigheten och Carl XIII äro omkring 60 år gamla, somt Prins Oscar, Gustaf den Store och Scandinavien mindre och trängre inombords än något nutidens slagfartyg.