Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Således anser jag att hela denna anin. af det Högvörd. Ståndet innebär ett misstag. »ii Deri 8 Februari f, m„ Likaså finne vi uti 7 mom. af berörde anmärkningar, någonting, sorn äfvenledes synes mig icke böra så alldeles obetingadt antagas. Anmärkningen lyder som foijer: »Vid aftonsångstexten på 26:te Sond. eft. Tref., enligt konnterades förslag, Uppenb. 20: 1—15, vordet anmärkt, att de första ItJf versarne, såsom i och för sig mörka oeh ofta lagde till grund för en foga maktpåliggande, ieke sällan förvillande lära, ieke väl lämpa sig till predikotext; hvadan och enär det till dagen hufvudsakligen hörande innefattas i 11 —15 v»., FresteSt. ansett sig böra tillstyrka', att blott dessa måtte komma att utgöra nämnde Söndags aftousångstext.» Här utdömes af PresteSt. åter en text på den grund, att dessinnehåll föranledt missförstånd och villomeningar. Sannt är att en Ephesinsk Jude, vid namn Corinthus, af den Gnostiska skolan, redan i kristenhetens första tider, möjligen, ehuru knappt troligen, med hemtadt stöd af denna utdömde bibeltext, bildat en sekt, sorn vanligen kallats Chiliasm, deruti man hyst många förvillande och efter gammal judisk smak krassa åsigter om ett tusenårigt, rike på jorden under Messias’ omedelbara styrelse, oeh att han derföre med rätta så väl i detta, som i många andra afseende::, blef ansedd sorn en kättare. Men följer väl deraf att ett bibelställe »f andra blifvit förmövkadt i stället för att det borde förklaras, att sjelfva ljuset derföre skall sättas under skeppan och alldeles icke få uppsättas på ljusastaken, af farhåga att det kuude komma att tända någon vådeld? Jag anser tvertom det just derföre böra vara lärarens pligt att framställa ett sådant bibelrum uti sin rätta dager, på det villomeningar må afböjas och förekommas.
— Summa 2,990,000, Enligt hvad uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition omförmäles, hav Brutto-inkomsten af Tull-uppbörden efter medeltal för de 6 åren 1838— 1843, utgjort omkring 3,794,000 R:dr, och under de 2:ne år, nu gällande Tull-taxa varit tillämpad, bestigit sig år 1842 till 4>°44,4o4 R-dr och år i843 till 3,706,909 R:dr. Under förutsättning af en möjligen skeende inskränkning uti Rikets import, och då nedsättning uti de för exporten gällande tullbestämmelser san - Stals-Utskotlets UtlåtandeN.-o 33. I! nolikt äfven torde ifrågakomma vid innevarande Riksdag, har Kongl. Maj:l föreslagit, att brutto-inkomsten af tullmedlen må antagas till 3,5oo,ooo. Men då den så kallade dravback utgjort: år iS/p P4>295: \l — i843 . * 67,981: 16.— så och i betraktande deraf, att den under delta namn utgående restitution af förut å importerad vara uppburen tull egentligen icke är någon omkostnad i och för Tullverket, utan måste, i fall den upphör, jemväl medföra minskning uti brutto-tulluppbörden, hvaruppå den således bestämdt inverkar med liela sitt belopp, har Utskottet ansett, att detta icke bär uppföras såsom Tullomkostnad, utan heldre frånräknas den förväntade Tull-inkomsten, hvilken således torde böra utföras till endast .. 3,/joo,000. sy: o Salu-accis af St ader tia.. Berörde vid sistlidne Riksdag till 11^000 R:dr upptagne Stats-intrad, hvilken under de sedermera förflutna åren föga öfverstigit denna beräkning, torde följaktligen kunna oförändrad utföras till , 11,000 28:0 posl-medte”, som vid sednaste Stats-reglering beräknades till 5oo,ooo>
Lagerbjelke nyss anförde, det icke är fråga om huruvida StatsUtsk:s förslag bör bifallas eller afslås, utan endast huruvida detta förslag bör blifva föremål för votering i förstärkt Ulsk. eller icke, har jag dock ansett mig böra upplysa att med samma förslag icke afses andra än Statens egendomar, samt alltså hvarken rättningars tillhörigheter, Det är naturligt, att någon fråga ej har uppstått alt för den återstående arrendetiden rubba redan ingångna pch ännu gällande kontrakter, hvadan förslagets tillämpning först Den 25 S e p t e m b e r. 457 kan vidtaga då deremot nu stridande arrendevilkor upphöra att redan gidia, Såsom exempel på egendomar, för hvilka arrendeafgifterna sålunda skulle komma att ingå till Statsverket torde jag endast behöfva uppgifva de till Skogsplanteringskassan a'nslagna hemman och lägenheter. Hr Printzensköld: Det är i sanning högst beklagligt att StatsUtsk. så behandlat denna fråga, att en ledamot af Skattejemknings-komitéen nödgats uppträda för att närmare förklara hvad som åsyftas med förslaget. Ensamt detta utgör för mig ett skäl att afslå proposm, emedan jag vill veta hvarom jag skall votera, innan jag voterar. Att i öfrigt denna fråga icke inverkar på Statsregleringen, upprättad i den ordning 69 § lleg.F. gifver vid handen, är också alldeles påtagligt, emedan någon så beskaffad indragning som denna icke kan ega rum under den tid, den nu skeende Statsregleringen kommmer att gälla. Förändringen kan nemi. icke komma till stånd förr än det hunnit utredas, hvilka arrenden af Statens egendomar, som äro anslagne till vissa ändamål, och under hvad villkor sådant skett ty dessförinnan är det omöjligt att bedöma huruvida det är lagligt eller icke att verkställa den föreslagna indragningen, enär anordningarne kunna vara grundade på författningar tillkomma i Civil lagstiftningsväg, om hvilkas gällande kraft det således icke tillhör det förstärkta StatsUtsk. votera.
Län, helst afgiftens förvandling till i stafrum ved icke kunde härledas från någon i behörig ordning meddelad föreskrift, utan syntes hafva uppkommit antingen genom missbruk eller ock att. nyssnämnde vedqvantitet, den tid förändringen skedde, gällde lika med förberörde penningeafgift, men att nu, då värdena till den grad förändrats, att ett stafrum ved i Södermanlands Län, enligt 1853 års markegångs-taxa gällde 5 R:dr 24 sk. banko eller icke mindre än 22 gånger sitt kronovärde och hvarje hemman i denna ort följaktligen finge betala i Salpeterhjelp 1 R:dr 40 sk. i stället för blott 4 sk. banko, allt skäl förefunnes att i detta afseende åter införa den ursprungliga skattskyldigheten, vid verkställandet hvaraf likväl ersättningar till indelningshafvare och andra räntetagare samt anslag af statsmedel för detta ändamål ifrågakomme; — samt slutligen att, sedan Kongl. Maj:t, med föranledande häraf, under den 19 Maj 1854 låtit förständiga Kammar-Kollegium och Stats-Kontoret att låta upprätta specificerade uppgifter, som utvisade beloppet i medeltal för sednast förflutna tio år af den Salpeterhjelp, som utgår till de serskilda tjenstemän, verk och inrättningar, hvilka häraf hafva inkomst, äfvensom den skillnad, som för hvar och en af dem skulle uppkomma, derest den ifrågaställde förändringen i afseende å Salpeterhjelpens beräkning inom förenämnde orter af Södermanlands Län komme att ega rum, beinälde Embetsverk, uti skrifvelse den 28 nästförflutne Mars, aflemnat en sådan af Kammar-Kollegii första Provins-Kontor sammanfattad uppgift, utvisande, att skillnaden emellan hittills beräknad Salpeterhjelp i medeltal för åren 1844-—1853 och samma utskylds till penningar å 4 sk. banko för hvarje mantal föreslagna belopp skulle, sedan derifrån blifvit undantagne de Landstatstjenstemäns indelningar, om hvilkas indragning till Kronan i utbyte emot kontanta löneanslag, Kongl.
1885 teliga ändamål att vara rörlig, icke kunde, i afseende på Skeppsbyggerierne tillämpas eller användas, hvaraf äfven följde, att, om större eller mindre del af de medel, hvilka ansagos nödige till ytterligare biträde för Manufaciur-DiscontInrättningen, kornm o att afsättas för Skeppsbyggerierne, dylike medel, enär de i sådan händelse nödvändigt måste efier andre grunder, förvaltas, derigenom skulle från deras egenteliga ofvannämnde ändamål undantagas; alltså, och då någre sådane nya skäl icke blifvit vid återrernissen af Betänkandet framställde, som kunna leda till förändring uti Utskottets redan fattade och här ofvan upprepade öfvertygelse i det. ta ämne, helst det åberopade exemplet af Glastillverkningen, som blifvit föreslagen till erhållande af Låne-rätt i Manufactur-Disconten, icke synes vara i detta fall tillämpligt då denne tillverkning, tvertemot förhållandet med Skeppsbyggerierne, är af sådan beskaffenhet, att derå kan tillämpas de allmänna grunder, som för denne Discont-Inrättning och dess ändamål äro faststälde, finner Utskottet sig icke kunna tillstyrka någon afsättning för Skeppsbyggerierne till större eller mindre del af den Summa, som till Manufactur-Discontens förstärkning är föreslagen. Den i sammanhang med denne fråga gjorde anmärkning, att alla hittills till Lån oberättigade gagneliga inrättningar till förfärdigande af ostämpelbare varor, borde af Manufac-) tur-Discont - Fonden njuta fördel, tror Utskottet i det närmaste vara genom sjelfva Betänkandet besvarad. Utskottet har deruti upptagit såsom Lånberättigade alla de ostämpelbara. -.188^ StatS'Ut$kottcts Betdnkanden. tillverkningar, sora Kongl.
När emellertid ett förslag är framstäldt, som på ett mera direkt sätt synes leda till samma mål, vet jag icke hvarför man icke skulle antaga det, när mot detsamma icke mera grundade anmärkningar kunna göras, än som nu skett. Reservanten har 22 2 Den 24 Januari. gjort sig möda med alt söka vederlägga det af Utsk:t fattade beslut, men jag kan dock icke skilja mig från den af Utsk:t omfattade åsigt af saken. Man har anfört, att de 50 rdr, som Utsk:t ansett böra gifvas i ersättning för väskornas förkommande, icke stå i något bestämdt förhållande till postväskornas verkliga värde, och att i de flesta fall komme detta belopp att öfverstiga väskornas materiella värde och värdet af dessas innehåll. Detta sednare kan i allra flesta fall icke uppskattas med ett penningebelopp, och den, som haft någon affärsverksamhet, måste känna, att ofta, i följd af bortkomsten af ett enda bref, som innehåller ordres om någon vigtigare transaktion, man kan komma att drabbas af förluster, som icke med stora summor kunna godtgöras. Jag behöfver icke vidröra en mängd exempel på ali den skada, som drabbats afsändare genom ett bortstulet bref. Orri man nu genom stadgande af denna ersättningssumma kunde åstadkomma en större uppmärksamhet hos vederbörande, innefattar detta enligt min tanka en stor säkerhet för brefafsändaren. Det är klart, att de 50 rdr i ersättningsskyldighet äro satta helt godtyckligt; man hade kunnat taga en högre eller lägre summa, men orsaken, hvarför man icke ville stadga lägre summa, var den, att man ansåg ett lägre belopp icke lika kraftigt eller tillräckligen bidraga till vinnande af ändamålet. En reservant har sagt, att den föreslagna åtgärden icke skulle medföra någon större uppmärksamhet från postbetjeningens sida, emedan denne icke skulle få något obehag af postväskornas förkommande. Men då det är postverket, som tillsätter postiljonerna, torde poststyrelsen icke låta en postiljon, från hvilken väskorna förkommit, vidare få behålla sin tjenst, och på sådant sätt kan det åsyftade ändamålet vinnas. (Jr denna synpunkt har Utsluts majoritet sett saken, och jag anhåller om bifall till dess framställning. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: När man föreslår K. St:r att ingå till K.
Talet om in-konseqvens af statsministern påminner nämligen — så uttrycker sig Dagens Nyheter — » om den rustike virtuos, som ej använde fingrarne, då han ville spela piano ». Skämtet är onekligen qvickt — det blott * väcker en viss förvåning att finna det i Dagens Nyheter. Dess politiske ’ gynnare och vänner kunde möjligen taga illa upp det der roliga talet om rustika virtuoser och det hade i hvarje fall varit artigare af Dagens Nyheter mot det regeringsparti, hvars talan tidningen för, 0111 den icke så prononceradt skämtat med detta grannlaga ämne. Om grefve Posse sålunda råkade in i en återvändsgränd, då han icke ville svara herr Dickson, så gick det icke bättre, då han inlät sig på det vågsamma företaget att besvara herr Lyttkens formliga interpellation. Vi hafva här ofvan anfört, hurusom grefve Posse försvarade sina kalkyler med att i de föregående ståtsregleringarna icke upptagits utgifter, som dock utgått, och hvilka i de senare jemförelseåren belasta riksstaten, samt att han » på goda skäl » ansett dessa förut osynliga, nu i budgeten synliga belopp motsvara jernvägstrafikomkostnaderna.Mot detta försök att försvara de oförsvarliga påståendena uppträder Nya Dagligt Allehanda och yttrar bland annat: » Rycka vi frågan ' något närmare in på lifvet och söka utreda hvilka de poster äro, som från och med 1879 tillkommit och hvilka grefve Posse åberopar såsom berättigande hans jemförelse, så skall - man lätt finna, att dessa posters slutsumma stannar långt efter jernvägsomkostnadsmedlen. Det är hufvudsakligen landsstatens lönereglering, som nu kommit förut icke upptagna utgifter att inflyta i budgeten. Men huru betydlig denna reglering än var, så befinnes den dock i jemförelse med jernvägsomkostnadsmedlen gifva en ganska låg siffra. I stället för sportler från landsstatens tjenste-män, hvilka sportler ersattes af stämpelpapper, anslogos vid 1878 års riksdag kontant åt desse embetsoch tjenstemän
Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 A/d. 20 Haft. 2 Siats-Utskottets Utlåtande JV2 56. icke erhållit lagfart, hade, redan detta hinder blifvit undanröjdt och laga skifte emellertid öfvergå» Repperda by, dervid de båda länsmansboställsdelarne fått sina egor i ett sammanhang utbrutna, nya värderingar och skattläggningar af vederbörande skattläggningsmän i orten, enligt Kollegii föreskrift blifvit förrättade under åren 18,36 och 1857 å boställsdelarne i Repperda, å Ufvanäs och å Hultsjö Bergagården, hvarvid tillstädesvarande indelningshafvaren förklarat sig önska ifrågavarande byte. äfvensom förrättningsmännen, uti särskildt yttrande, innefattande jemväl förslag till bytets verkställande, detsamma förordat, i anseende till vederlagshemmanets fördelaktiga belägenhet och dess. enligt deras åsigt, byteshemmanen fullt motsvarande godhet och förmåner, uti hvilken åsigt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande jemväl instämt. Och hade, med öfverlemnande af samtlige handlingarne i målet till Kongl. Majus nådiga pröfning, Kammar-kollegium, för egen del, i underdånighet tillstyrkt, att, dä af den hos Kollegium upprättade jemförelse mellan ifrågavarande hemman syntes, att byteshemmanen vore ej allenast till arealen större, utan äfven till mantal och räntor förmånligare än vederlagshemmanet, hvilket ytterligare bestyrktes dera1', att i 1855 års taxeringslängder de förre upptagits till ett sammanlagdt värde af 1.698 R:dr, men det sednare endast till 969 R:dr, eller 729 R:dr, allt Banko, mindre, Kongl. Maj:t mätte i nåder förklara frågan om detta byte böra förfalla, hvarjemte Kollegium i underdånighet hemställt, om icke ifrågavarande boställe borde för Statsverkets räkning utarrenderas och innehafvaren af länsmanstjensten i stället erhålla vanlig hyresersättning och lönefyllnad.
S, D. Vid justering af Högloft, BaneoUtslottets memorial till Rikets Ständer, angående de föreskrifter, sorn uti, instructionen för Bancoförvaltningen må lemnäs, angående utlåning på fast Egendom intill nästa Riksdag, åberopade nedannämnde Herrar ^Ledamöter deras vid öfverläggning i ämnet, yttrade, ifrån pluralitetens beslut, skiljaktiga meningar: Herr CancellieRådet Bruncrona: ’’I frågan örn maximi-beloppet af de nya lån, sort» mot underpant af Fastighet tilt en och samma person måga utgå, föranlåtes jag i så måtto skilja mig ifrån pluralitetens tanka, att, i stället för 2000 R dr, jag anser detta belopp börg fastställas till 6ooq R:dr. Genom bestärnmanmandet af en sådan Summa har jag först afsett enhet i utlåningsprincipen. För de. sednast beviljade Fastighetslån h ef Summan af 600a R:dr fastst al c! , såsom det högsta en låntagare ur Banquen kunde erhålla och i öfverensstämmelse dermed har ock BancoUtskuttet förklarat, att transportlån, som hittills fått uppgå till ett oinskränkt belopp, så vidt Banquens säkerhet endast sådant medgifvit, nu mera icke få uppgå till högre än Gooo R:dr. Jag inser icke någon gällande orsak, hvarföre nu åter en ny beläningsgrund skulle utstakas. AF sigten med de förre fastighetslånen var, såsom den vid flera tillfällen varit uttryckt, lika mycket som nu, att sprida dem bland lanbehöfvande, utan att derföre lemna de låntagare ett alltför ofullkomligt lånebiträde, som med störte fastigheter behöfva deremot svarande BancO'Utskottets Betänkanden. 347 kraft och understöd till större hushållsföretag, Dessutom hindra icke desse större lånebiträden dem sorn söka mindre, att åtkomma lånefonden i den ordning de sig dertill anmäla.
Nå, så farligt är det nu väl inte, menade don Luis, ehuru med betydligt mindre säkerhet i tonen än förut då vi talat härom. Jag har sörjt för att hon efter återkomsten kan lefva som hon för godt finner, oberoende af novios och sin gemena mor. Mariquitas inträde afbröt allt vidare meningsutbyte om saken. Hon hade klädt om sig och såg ännu bättre ut än på förmiddagen i sin drägt af gräddfärgad, ljus surah med endast en stor mörkröd ros vid bröstet och en annan dylik på ena sidan i håret. Middagen var färdig, sade hon, och så gingo vi till bords. Det var en utsökt liten middag, med blommor och frukt och tropikernas stora lyx, is, i öfverflöd och värdinnan glad och liflig när hon beskref sina erfarenheter, sedan vi sist träffades i Costa Rica. Don Luis var på briljant humör också han och hade som vanligt utmärkta cigarrer att bjuda på, då vi efter middagen sutto kvar vid bordet och njöto af vårt kaffe och pratade ända tills det var full skymning. Men när han blef bortkallad för att taga emot ett besök, kom det nyss förut så lifliga samtalet till ett tvärt slut. Det var som om Mariquita och jag rakt ingenting haft att säga hvarandra, utan sutto vi tysta och liksom väntande på något, som skulle gifva konversationen ny fart. Kom, sade hon till slut, det finnes stolar der ute i trädgården, der vi sitta bekvämare. Bordet måste dukas af. Stolarna stodo under ett par af orangeträden, hvilkas blommor fyllde den svala aftonluften med en söfvande vällukt. Mariquita kröp tipp i en stor amerikansk gungstol, i hvilken hon kunde intaga en riktigt bekväm ställning och jag satte mig midt emot. Nu måste jag bedja er om en sak, började hon, innan Luis kommer tillbaka. Han skulle kanske inte tycka om det. Vill ni vara snäll och inte kalla mig vid namn när andra höra på? Jag kunde se huru djupt hon rodnade, men innan jag hann svara fortsatte hon: Här tro alla att vi äro gifta och derföre bemöter man mig helt annorlunda än om man visste huru det förhåller sig, och det är så underligt behagligt att bli bemött med aktning af alla man träffar. Ni förstår ju och blir inte ledsen? Det sista kom med ett ljud af gråt i rösten.
Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade: att då Anmärkningar vid Betänkandet blifvit af åtskilliga Ridderskapets och Adelns Ledamöter framställde, hade Herr Grefven och LandtMarskalken , enligt 56. §. i Regeringsformen, ansett sig först böra inhämta Ridderskåpets och Adelns tanka, huruvida Ridderskapet och Adeln ansåg berörde Anmärkningar hindra antagandet af Utskottens Betänkande 1 men finge nu, under tillkännagifvande, att Betänkandet redan blifvit af Preste och BorgareStånden bifallit, hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade Betänkandet gilla Ropades äfven Ja och Nej. Friherre Staél von Holstein hegärde vo tering. 46 Den 2 Maji, /. nu Herr Munch af Rosenschöld yttrade, det han erh liit underrättelse, att BondeStändefc återremitterat Betänkan, et, af hvilken anleda ning han yrkade, att Riddersk«pst och Adelrt äfven måtte, i anledning af de gjorde Anmärk* ningarne, Betänkandet återförvisa. Herr Gr ef aen och JLandtMcir kalken fram*, ställde derefter följande Voteringsproposition “ Den, som bifaller Statsoch Bevillnings^ Utskottens ifrågavarande Betänkande, skrifver Ja', den det ej vill, skrifver Nej; vinner Nej, kommer befrielse från BrännvinsBevilltiingens utgörande för åren 18 io, 1811 och i8t2 af Personer å Landet, sorn icke äga eller bisitta Jord, att äga rum. Ropades Jaf och Nej, Herr Cederskjöld: Som Betänkandet nu för första gången är under öfverläggning, och således ej lär kunna afslås, så snart ÅterremisS blifvit begärd; bör också ContiaPropositionen endast innehålla, Äterremiss af Betänkandet», Herr Munck af Rosenschöld förenade sig med Herr Cederskjöld. Härefter upplästes , gillades och anslogs följande Voteringsproposition:
@om ben bel af bet minbre drebitmet, eller en half ^lillion Om CfjoleiM: Sieöitiutt, NifSbaler, l>milfen NifetS febnafl förfamlabe @tänber bemiljat för atibra angelägna änbamål, än för NifetS förfmar, till bet mefla meb» tagits af be foflnaber, fymilfa marit en följb, bets af mtbtagna an» 20 Om Ci-c&itii! til! SBeneré*- 6«50 ©tfl&. Om Siäntcf SiSrnn )>n ©cttlanb. falter tili CbofettofarfotenS afbåflanbe från Svifet, od) Del» af ffuf* Domenö utbrott inom lätthet, farns ptterligare mebel för famma änba* mai nu etforbraS; fafroe *281/ enligt beröm af Jtongl. fSiaft gjorb 9?åbig framftällning, Derföre anroifat ett ferfFilbt Crebitm af 500,000 DtiföDaler, att från 3cifögälbf€ontom utgå, i Den mott itongl. $Raj:t finner fåbant nöbigt, famt mcb förbehåll ocb mtlFor i öfrigt, font uti 2Bår unberbåntga ©frifmelfe af Den 10 ‘tftooentbet 1834 närmare omförmäla! §. 9. ©eban 2Beneréborgö ©tab, i Jöctober månab förlibne år, bilf mit bemföft af en fjärjanbe eibémåba, ^rioilfen näflan f>eft ocb ballet fötjTört benfamma, bäfwe 2öi, meb betntab anlebning tillika af ivongt.
Då nu af det i bägge'Tabellerna upptagna utsäde, 2,888~7ä tunnor Hvete, 23,773f tunnor Råg, 22,179!' tunnor Korn,■ 2,8 17tunr.or Hafra, 4.829-^ tunnor Blandsäd, i>779y|- tunnor Arter och i5,8g5^-h tunnor Potatoes, afkastningen upptages att vara 7:de kornet (eller det 6:te med afdrag af ut - sädet) utaf Hvete, Korn, Blandsäd och Potatoes samt 5:te hornet (sedan utsädet afgått) af Råg, Hafra och Arter, och således uppgår till behållna 17,328 tunnor Hvete, 118,870 tunnor Råg, 133,074 tunnor Korn, i4,o85 tunnor Hafra, 28,970 tunnor Blandsäd, 8,899 tunnor Arter och 95,370 tunnor Potatoes, och derifrån drages hvad, enligt ofvanstående calcul, åtgår till brödföda, dricka och brännvin, nemi. 10,461 tunnor Hvete, 115,790 tunnor Råg, 92,289 tunnor Korn, 18,042 tunnor Blandsäd, 4*679 tunnor Arter och 47>°63 tunnor Potatoes, vinner man approximativt, den upplys-' ning, att Länet kan anses, utöfver hvad för dess Innevånare åtgår, in natura, äga årligen 6,867 tunnor Hvete, 3,080 tunnor Råg, 40,815 tunnor Korn, i4,o85 tunnor Hafra, 10,920 tunnor Blandsäd, /\,3n tunnor Ärter och 48,807 tunnor Potatoes, af hvilken sistnämnde växt dock blott en ringa qvantitet försäljes, emedan den dels consumeras af producenterne sjelfve och dels användes till bidrag vid kreaturens utfodring, så vidt den icke nytjas till bränn vins-bränning.
Besigtnings-instrumenterna öfver dessa, exempelvis anlörda, gevär och pistoler vid handen gifva, att af gevären, utom de 4 fullt godkända, 53 st. voro behäftade med snart afhjelpta fel, för att derefter vara antagliga tili krigsbruk, 57 voro brukbara till exercis, och att sålunda endast 11 stycken, för fel å piporna, voro odugliga. Af pistolerna voro 42 slälborrade och 63 refflade reparabla, men efter de små; felens afhjeipande användbara för krigsbruk, hvaremot piporna på de återstående kassabJa. Till Krigs-Kollegium ingångna besigtnings-journaler bestyrka dessa förhållanden. Den bestämda tiden om hösten, då mörka årstiden hindrar noggrann granskning af gevär, hade år 1844 ingått då förenämnde gevär och pistoler besigtigades. Bes i gt ni n gs-offi cera r ne och Rustmästaren måste derföre sluta sina arbeten och blefvo, af sådan orsak, de så kallade besigtnings-resterna utaf handtverkare icke afhjelpla före besiglningsmännens afresa. Eders Kongl. Maj:t hade, uti nådig skrifvelse den 15 September 1840, föreskrifvit, alt all tillverkning af flintlås-gevär skulle inställas, så snart befintliga färdiga delar Lill sådana blifvit sammansatta till gevär, och, såsom följd häraf, befallde Kollegium, under den 22 Augusti 1844, ej allenast det alla färdiga och godkända gevär, studsare och pistoler skulle oförtöfvadt sjöledes insändas till Stockholms gevärs-förråd, utan ock alt, efter slutad års besigtning, om ännu då sjölägenhet erhållas kunde, de ytterligare godkända vapnen, med tillägg af befintliga reparabla sådana, skulle hit afsändas, allt med afsigt att sysselsättning med dessa ej skulle borttaga arbetare från tillverkningen af slagkrutsgevär.