Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt tycktes hela Klaraborg ännu ligga sänkt i sömn; de gröna spjeljalousierna voro slutna för solsidans fönster, liksom blundade huset med alla sina ögon. Den enda lefvande varelse, Ruth såg till, var trädgårdsdrängen, som till hälften söndagsklädd, men med den blårandiga arbetsblusen dragen ofvanpå kragkappan, längst ned i trädgården vattnade löfkojorna och resedan. Hur kunde man dock sofva en sådan morgon? I en känsla af vällustigt välbehag spärrade Ruth upp sina näsborrar och insöp i långa drag den friska doftfylda luften, så att näsvingarne fladdrade som en blommas blad. Hennes silkesgula hår låg ännu utslaget efter nattens hvila, och när hon såg det glänsa i solskenet, tog hon en slinga mellan sina fingrar och lät den långsamt glida emellan dem fram och åter, medan hon, försjunken i beundran, lät sina ögon länge dröja vid den leende taflan. Plötsligt föll det henne in, hur skönt det skulle vara att taga en långpromenad efter stranden, ensam med sina tankar och den fria naturen, innan ännu någon af de andra vaknat. Hon gick åter in till sig och fullbordade raskt sin toalett. Men när hon kom ned på terassen och med snabba steg vände af mot vägen till stranden, hörde hon en dörr öppnas i byggnaden bakom sig. Ofrivilligt vände hon sig om. Uppe på trappan till verandan stod Karl Vrede och helsade henne artigt med hatten i hand. Ruth, som var allt annat än angelägen om sällskap och kanske minst af allt om Karl Vredes, gaf honom svar med en afmätt böjning på hufvudet och fortsatte så vägen framåt med påskyndade steg. Men den unge målaren följde henne. Hon hörde sanden knastra under hans fötter bakom sig och, fastän hon i nervös förvirring alltjemt ökade farten, till dess hon slutligen halfsprang nästan som i flykt, kom han henne allt närmare och närmare. Och Hon uttalade de sista orden långsamt, med så hörde hon hans röst ropa: ett hånfullt skärande eftertryck på hvarje bok» Jag tror rent af, att ni är rädd för mig; staf.
Kevisorerne hafva jemväl granskat den af Ull-kontoret i Norrköping för år 1856 upprättade kassa-räkning äfvensom kontorets redovisning rörande emottagen och aflemnad ull, utvisande sistnämnde redogörelse, att 82,022 skålpund ull blifvit under året vid ull-magazinet sorterade. Å nya Ull-diskont-fondens kreditiv hos Riksgäldskontoret hafva under revisions-året, i och för lånerörelsen, begagnats 58,410 R:dr. De till öfversigt af fondens ställning under året uppgjorda, denna berättelse bifogade, kapital-slut utvisa, att samma fond, som vid 1855 års utgång ägde en tillgång af R:dr 3,089: 8. 5. genom influtne ordinarie och förfalloräntor år 1856 haft en inkomst af : 1,922: 3. 4. Utgifterna, bestående i ränta till Riksgäldskontoret för af kreditivet begagnade medel, uppgingo till . 855: 40. 10. hvadan behållna tillgången vid 1856 års slut utgjorde 4,155: 18. \l, deruti likväl inbegripas osäkra fordringar till belopp af 599 R:dr 6 sk. Räkenskaperne för år 1856 öfver de i ett sammanhang redovisade manufaktur-, extra licent-, tulloch konfiskationssamt Eskilstuna fristads-medlen hafva i Kongl. Kammarrätten granskats utan anmärkning. Af det utdrag ur berörde räkenskaper, som finnes denna berättelse bilagd, inhemtas, att behållningen af samtlige ifrågavarande medel vid 1855 års slut uppgick tili R:dr 13,776: 14. — saint inkomsterne under år 1856 till , 13,118: 13. 1. Utgifterna, bestående af resebidrag och understöd åt fabriksoch slöjdidkare, premier, stipendier och arfvoden, aflöning för tjenstemän i Eskilstuna fristad, anslag till Eskilstuna provisoriska Söndagsoch aftonskola m. m., hafva under året bestigit sig till .
Under närvar, banksystem hafva vi, hvad rörelsemedlen beträffar, haft en retrograd rörelse. På iy5otalet motsvarade omloppsmedlen i Sverige 18 millioner r:dr i silfver och nu circa io ä ir millioner, d. v. s. 2J millioner *0 Sterb England hade på 1760-talet 4°° millioner £ Sterb oell 1111 Boo millioner, motsvarande circa 2000 (säger tvåtusen) millioner r:dr. Näringarna följa troget penningestocken likaväl i Sverige som i] England, och svårigheten att utgöra en ringa beskattning i ett penningefattigl land är vida större, än en mångdubblad, der denna fattigdom på rörelsemedel icke existerar. Om man vill hemta upplysning om Laws banksystem i Frankrike på 1720-talet och dess utomordentliga verkan på näringarna, måste denna upplysning icke hemtas ur Dezodoard, der den gifves alldeles oriktig medelst sammanblandande af Laws och Regeringens administrationstider och således systemens. I stället att sedlarna under Laws administration voro försedda med valuta, gingo de under Regeringens utan annan valuta än creditens och Indiska nedernäs chimerika välde, och det oaktadt tillskapades en mängd Utan underpant och rakt stridande emot systemet. Att en vexlipgsskyldig bank icke låtit afhålla sig från enahanda operation är vår erfarenhet. Med vårt varande banksystem kunna rörelsemedlen icke ökas till sin qvantitet med bibehållande af qvaliteten, utan med tuppfjät, så vida man måste äga valuta; och med detta långsamma framskridande kunna vi icke afhjelpa den vanmagt, hvari näringarna äro försänkta, icke afbörda skatterna till Staten utan genom inskränkning af lifvets behof för en angenäm lefnad, och allt detta under fredens lugn. Vid infallande krig måste Banken, om den icke är plundrad, ånyo göra förstärkningar, hvaraf följa nya realisationer och samma cirkelgång sorn förut, såvida statsobligationssystemet icke förut blifvit infördt, hvilket lätteligen kan undvikas, då en krigscassa bildas af jordbankens räntevinst till en å två millioner om året.
Tili fö ckommande at de ondor, som nu handt, torde rådlig, st siunas, ott i Iulögälds» Cvntorrek tilldana ktl iädout CvmmitzariLt, lvm med lpcklia crsarenhet ben 1 drak ordning uti RikienS Stöndorv Bank, och hn a^ner Fulimägtiges arbtte och förhållande mycker kommer att förändras. Nägon jnactiv tet n ille jag nåd e eller annan weckcs uppskof toga förmoda Wa Contoir qinge icke testonuiidre i sin wanliga gäng. A la möjftga underrättelser af Herrar Fuilmägsta? ärv redan af Sraikfchskotttt inhämk de, och om Riksens Häglofl. Ständer sjestwe u dex tiden aade något att förordna , lä mäste befallningen i fäderne ärenden först asgä till nptz nämde Ulstott Herr Grefwen och Land, Marskalken före flög att Riddcrfk.chtt och Adeln mätte sömm flg vm akt uppskjuta walet. Grefwe lVlörner, ^stolpil Oörsn: Det äk mig vkärdt c>kt tala mot en Person för hwilken 1 a hyser en sä oinflränkt aktning, som Heke Archiatern Zkcnl^enkcim. Men jag nödgas till Högloft Riddetffaper och Adeln hemställa, om man bör wäga akt lemna ett helt Ständ bl nd Fullmagtige inockivk. Man säger alt RiksgäldsContcirets Fullmägtiae aga tillfälle akt as Statsutskottet begära löreskufler; men jag tror ej ctt Stars - IO58 Den 27 Januarki. SratsUtffottet är berättigad» akt tagä beflut öfwer couranra mäl, eller ens pä nägot sätt besörja RlksgäldsContviretS förwaltning.
M. eller rättare sagdt conseljen från åtskilliga s. k. besvärsmål, som utan tvifvel nu betungar den, men jag anser detta behof mindre motiveradt af den tid föredragningen af dessa ärender medtager. Jag tror nemi. att genom en annan organisation af föredragningssättet en icke så ringa tid skulle kunna besparas. Jag har mig äfven bekant, att antalet af dessa mål icke är så stort eller målen så invecklade, att. i händelse föredragningssättet förändrades, de skulle serdeles mycket komma att betunga föredraganden. Erfarenheten visar äfven, att då under Konungens frånvaro från hufvudstaden antingen i Norrige eller å andra inrikes orter Regeringen utgjorts af 4 ledamöter och Expedls-Cheferne varit föredragande, hafva flere 100 besvärsmål blifvit afgjorda, hvilka, såsom man säger, fått hvila på hög, intilldess en sådan tillförordnad Regering kommit i tillfälle att behandla dem, emedan Konungen icke ansett lämpligt att dermed uptaga Sin dyrbara tid. Men jag delar nära nog Utsk:s vid 1844 års riksdag uttalade åsigt, att en del af dessa ärender böra skiljas från Konungens domsrätt och öfverlemnas till en annan myndighets afgörande. Dessa mål äro sådana, hvilka jag ville kalla ekonomiska rättstvister, sorn angå rättsförhållanden emellan enskilda personer, och dessa ärender äro likasåväl af judiciel beskaffenhet som de, hvilka förut tillhört conseljen, men genom 1828 års Förordn. öfverlemnades till Högsta domstolen. Deremot har jag mycken betänklighet och tror det icke vara nyttigt att från konseljen skilja sådana mål, som röra allmän tillämpning af författmr. Med Högsta domstolens nuvaride organisation är det otänkbart och det skulle vara högst illa, att, utöfver hvad som redan skett, de judiciella besvärsmålen ytterligare öfverflyttades på Högsta domstolen; men jag föreställer mig, att denna domstols förstärkning blir nödvändig i hvilket fall som helst, och om fråga härom af enskild riksdagsman eller, hvad som vore mera lämpligt, af Regeringen vid denna riksdag väckes, tror jag eke, att det skulle röna mycket motstånd. Sedan en sådan för - Den 26 Februari f. m. 619 stärkning skett, att
Här finnas åtskilliga enskilte godsägare som mycket uppdrifvit tillverkningen af den fina ullen. Det gör att man i allmänhet önskar att den fina ullen måtte blifva någorlunda taxeradJag instämmer ock deruti, så vidt det kan ske med fabrikernes bestånd. Men då vi ej hafva grof ull i tillräcklig qvantitet, och den utgör ett hufvud* sakligt behof hos oss, så tror jag att det vöre *tt på dubbelt sätt knäcka fabrikerne, om man på gamma gång tillät införseln af kläde , och belastade den grofva ullen tued hög tull. Ja£ 93* Pen 2o Augusti e, m. kan således ej annat än tillstyrka Utskottets förslag. Herr Hjerta: I enlighet med hvad Hans Excellence Herr Grefve Mörner yttrat, är detta en rätt kinkig sak. Det är utan ali fråga , att man vid våra fabrikers uppmuntrande gått en oriktig våg. Man har sökt att uppmuntra de fina fabrikaterne, då man hade först bort uppmuntra de grofva. Följden har nu blifvit den , att man här mera lågt sig på den fårafvel, som ger den finare ullen , och de fabriker som tillverka finare kläde, oaktadt det ej gifvit fördelaktiga resultater. Förhållandet , såsom tilldanadt, är så konstigt att man bör noga afväga omständigheterne. Jag kan ej annat äo förena mig deruti , att Utskottets förslag ungefärligen innehåller den medelväg, som är nödig att iakttaga om man vill förekomma svårare följder. Jag tror således det vara rättast, att hålla sig vid den norm som är föreslagen. Jag tycker ej, att Utskottet tagit tullen för låg , och fruktar ej , att icke felet sålunda kan rättas, genom Konungens rätt att nedsätta densamma. Friherre Wrangel: Jag får åberopa hvad jag förut yttrat om Konungens rätt att ned* sätta tullen, och skulle således icke tro det skada, att uppsätta tullen till 25 procent. Man bör se pä det hela och ej hafva partiella åsigter. Då man vill befordra fabrikerne; bör man ej bortglömma dem som producera ullen.
»Vi följer med strömmen, så är det ingen som ser oss», hviskade jag litet modstulet, ty det var allt bra svårt att inte se ett enda bekant ansikte. Men den som såg oss, det var den hyggliga doktorn, som, hufvudet högre än alla andra, stod vid dörren och tog emot. Han följde oss tvärs igenom rummet in i salongen och fram till sin hustru. »Mina kära Norrlandsvänner, Hilma», sa han så högt att det ekade. Jag kände mig riktigt chenerad men flatterad på samma gång, och blygheten var som bortblåst i detsamma. Frun var utmärkt väl klädd i ljust lilla siden och såg för innerligt bra ut. Bredvid henne stod en fyllig, vacker flicka klädd i skärt siden, som hon presangterade som sin halfsyster; och i en länstol satt en äldre dam, hvilken befanns vara hennes mor och som tog mig om hand på det vänligaste vis i världen. Gustaf försvann sedan han bockat sig, men som jag känner hans förmåga att kunna tiga, när han befinner sig bland främmande, så var jag inte rädd att han på något vis skulle dumma sig. Så fort jag kom åt, så började jag att se mig omkring. Alldrig har jag sett ett besynnerligare rum! Och fast sakerna i och för sig var alldeles utsökt vackra, så Sammetsbord och porselinssoffor, björnhudar och para,soller fjäderbuskar och mässingstallrikar; en stor hvit jättebyst och en brandgul pojke med ett blått sammetsskynke kring magen, sidengardiner med släp och alla möjliga slags möbler, som alls inte hörde ihop – allt var hoprördt huller om buller! Men så förstod jag hur det hängde samman. Troligen hade de snälla människorna fått så mycket saker i lysningspresent, att de rakt inte vetat hvad de skulle ta sig till! Och att hyra flera rum bara för möblerna hade ju varit en stor misshushållning. Nej, då var det bättre att ha det sådant det var, om det också såg litet tokigt ut. Nu kom min kära Villy svängandes med uppvridna mustascher, sprättig och fin. Han bugade sig djupt för värdinnan, hälsade på flera personer och tycktes vara vid sitt allra bästa lynne, Gud ske lof. Kort därpå kom Krycke. Han däremot hade tydligen vändt afvigsidan till.
Da, efter hvad af denna Krigs-Collegii be» rättelse upplyst blifvit, det år 1819 vidtagne nya beklädnads-sättet vid Indeldta Infanteri-Regerpenterne fullkomligt uppfyllt ändamålet, med mindre tyngd för Rotehållaren, än efter förut gällande grunder, så att, utom Helsinge Regemente, alla öfrige, vid medlet af innevarande år, vora försedde med 2:ne sådana Monderingar, som böra finnas att tillgå, anse Riksens Ständer detta sätt för Eeklädnadens utgörande böra bibehållas; Och ehuru beloppet af de bidrag, tota af Staten och Rotehållaren härtill utgå, skulle, i betraktande af de, vid detta års början, hos Beklädnads-Directionerne innestående icke obetydliga behållningar, synas medgifva någon jemkning; likväl och då, på sätt Krigs-Collegium äfven omförmält, åtskilliga utgifter under innevarapde år förefalla, jemte den i Nåder föreskrifna anskaffning af reserven utaf mindre Monderings-persedlar, samt härvid för öfrigt förekommer, att några års längre erfarenhet torde fordras till utrönande, i hvad mon ifrågavarande bidrag kunna, i jemförligt förhållande, så på Statens, som Rotehållarnes sida, nedsättas, finna Riksens Ständer någon förminskning i afgifterna icke böra för närvarande ega rum.' Hvad åter särskildt angår Helsinge Regementes i ofvanberörde måtto anmäldte behof af förbättrade bekiädnads-villkor, så hafva Riksens Ständer inhemtat, att Rotehållarne vid nämnde Regemente, i stället att, såsom i allmänhet skedt, åtaga sig att, lika med Staten , erlägga § del af en Soldat-beklädnads värde årligen, dels yrkat att få förblifva vid Kneckte-Contractets lydelse, på Underdäniga Skrifvclstr'.
Se Grundlagsändriogs-förslag. — angående beredande af förslag till särskild stadga i fråga om behandlingen af en del. XIII. 112. R. 113. B. 203, 299,307, A. 317. Register öfver Riks-Slåndens Protokoll, om arfvode för uprättande af. Se Stats-Utskoltets Memorial N;o 237. — öfver Presle-Slåndels Protokoll vid 1834 års Riksdag, angående tryckning af nprältadt sådant. IV. B. 339. V. A. 39. Reglemente för Banken. Se Banko-Reglemente. — för Fältförvaltningen och militära sjukvården. Se Krigs-Artiklar. — för Rikets Ständers Riksgälds-Kontor, förslag lill de 3:ne första afdelniogarne deraf. XIII. B. 227, 300, 322. A. 323. XV. U. 60. A. 89. — förslag till sladganden, angående de under denna Riksdag be 20 - ( 154 ) viljade och till utgående från Riksgälds-Kontoret anvisade utgifter. XV. B. 121, 145, 158. A. 159. Reglemente för Riksgälds-Kontoret, förslag till stadganden angående folkundervisningen och de med ordinarie statsregleringen gemenskap egande utgifter. XV. B. 197, 202. A. 203. U. 240. A. 264. — 168 §:n i, Borgare-Ståndets inbjudning till instämmande i den af nämnde Riks-Stånd vid föredragning af Stats-Utskotlets Memorial N:o 257, antagna redaktion af. XV. 210, 211, 214, 241. A. 264. — förslag till stadganden, angående uplåniug mot fonderade statsobligationer, ra. m. XV. B. 232.
Boyes anförande, att han tillstyrkt bifall till StatsUtskrs ifrågavar. betänk, och således gillat dess förslag — så förblifver jag vid min anhållan oro propus till bifall på betänkandet. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Så vidt jag kunnat fatta de olika meningar, som här blifvit yttrade, är man ense i sjelfva saken, nemi. derom att eftergift af de föreskrifter, som för utarrendering af kronolägenheter i allmänhet äro stadgade, må äga rum. Tvistefrågan är blott den, om R. St. allena böra besluta en sådan. Jag erkänner, att Den 3o Maj f. m. 447 jag förgal, då fråga var om Jerfva, lili del forsla lael Siik sorn i dag förekom, alt göra den anmärka., soln förut varit gjord vid dylika arrendefrågor, oell som Frih. Cederström nyss i sin reservation upptog. Jag tänkte lika om Jerfva, som anglde det ifrågavar. arrende!, nemi. all skäl vore lill undantag. Hvad jag då förglömde bör icke nu Uraktlåtas, ulan betänk, vid delta tillfälle, såsom vid andra föregående, återremitteras. Meningen med K. M:s remiss, — jag beklagar, att jag nu måste upprepa hvad jag i ett dylikt ämne sagt för 3 dagar sedan — kan icke vara någon annan än alt få veta, huruvida R. St. medgifva elt undantag från de allmänna förvallningsgrunderna. Man kan måhända säga, al! det är ett fel af den K. M:s lådgifvare, som contrasignerat remissen, att lian icke bestämdt utsatt sådana ordalag. Men derföre att K. M:s rådgifvare försummat sig, eller, rättare sagdt, derföre att R. St. i närvar, ögonblick gro mera nogräknade på ordalagen, än tillförene, kan icke sakens natur förändras, hvilken alltid är och förblifver densamma. Skola R. St. företaga sig att bestämma tunnor och kappar af arrendebelopp, år och dagar af arrendetiden, m. m., så gjorde R.
Hur som helst – omöjligt är det att tro på den der gamla sagan om Pompejis förstöring genom en eruption af Vesuvius. Man har förtalat det hederliga berget. Ligger det ej der så fredligt och grönskande med sin lilla plym af hvit rök på den klufna spetsen. Det är ju löjligt att vilja inbilla oss det Vesuvius kunnat begå det brottet att qväfva ett halft dussin städer med förpestande svafvelrök, dränka dem i strömmar af glödande lava och begrafva dem under berg af aska och grus. Vesuvius är en vulkan det är sant – men han använder hela sin verksamhet på att mogna de drufvor, som skänka traktens innevånare lycka och välstånd. Vesuvius, såsom Nilen, är en välgörande gudomlighet, och man bör lika litet fördömma den ene för dess eruptioner som den andre för dess öfversvämningar. Dessa reflexioner gjorde jag i Jupiters-templet, hvarifrån man har en hänryckande utsigt öfver staden och hafvet. Derpå började jag en promenad i staden. Efter ett par minuter stötte jag på en ung pompejanare, som utbjöd en karta öfver sin födelsestad, och som jag förut hade köpt en plankarta öfver Paris, öfver Genua, öfver Hamburg, öfver Rom, öfver Neapel etc., fann jag det i sin ordning att äfven lägga mig till en öfver Pompeji. Den liknade fullkomligt alla andra och tycktes blott utmärka sig derigenom att den var mera fullständig och exakt. Pompeji, liksom Neapel, har förträffligt stenlagda gator – de pompejanska äro blott något äldre. De äro belagda med platta stenar af oregelbunden form, men passande tätt tillsamman. Kullriga gator äro försedda med höga trottoarer och ha en bredd af ungefär 15 à 16 fot. Nästan alla äro prydda med fontäner, dit vattnet ledes genom en mängd aquedukter, kanaler och rör. Husen likna hvarandra i allmänhet. Åt gatan ligga butiker, vestibyler och en eller flera ingångar till det inre af byggnaden. Murarne äro beklädda med en hård, glänsande stuck, som oftast har någon klar och liflig färg i rödt eller gult.
Bref, dessutom i nåder anTransport i,2Ö2,844: 6. 2. 33 - • 1 flJ U •• -T I ,TranSP°r£ *^62,844: 6. 2. visade följande, då annu acke utbetalda, anslag, nämligen):: till omläggning af landsvägen inom Segerstads Socken af Gefleborgs Län, för undvikande af Brå breckabacken, Rtdr 1,000: „ förbättring af vägen emellan Junsele och Lidens Kyrkor i "YVester-Norrlands Län „ 4*000: - „ omläggning af landsvägen förbi ÖstbergsbackenåFröson i Jemtland • 1 — •« . • • , 3,5 00: „ dito af dito mellan Utanede by och Bispgårdens gästgifvaregård i Forss Socken af samma Provins . ... - » i,3oo: — -— „ dito af en del utaf landsvägen i Räfsunds Tingslag af dito . , 4>85o „ förbättring af landsvägen inom Ljusnarsbergs eller Nya Kopparbergs Socken af Örebro Län , , , „ n ,63o: utgörande tillsammans R:dr 26,280: I afräkning å den, enligt Reglementets 5r till vattenaftappningar och andra förberedande åtgärder för större odlingsföretag inom Norra delarne af Riket, anvisade summa, deraf något, innan den 1 1 September detta år, icke blifvit utbetaldt, hafva, efter hvad Kongl. Maj:t, jemte öfverlemnande af godkända säkerhetshandlingar för de ifrågaställda företagens utförande, dessförinnan i nåder gifvit Herrar Fullmäktige tillkänna, nedannämnde belopp, såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, blifvit i nåder beviljade, nämligen: till sänkning af Bysjön i Thorsåkers Socken af Gefleborgs Län
Om det kan lända till någon ledning för omdömet, vill jag tillhandagå med den upplysning, att titlarna indelades i g särskilda classer, hvaraf den högsta, som innehöll Rikets Herrar, Riksmarskalken och Fältmarskalkar, skulle erlägga 10 r:dr, och sedan proportionerligt för hvarje dass intill den sista, sorn innefattade kronolänsman, Jandsgevaldiger <&c., uti hvilken afgiften bestämdes till i r:dr. När Utsk. tog detta förslag i öfvervägande, fann det, att skillnaden emellan to och 2 rtdr icke öfverensstämde roed den himmelsvida skillnaden i rang emellan Rikets Herrar och kronolänsman; hvadan, och då förslaget vid närmare granskning icke fanns förtjena det afseende, afdeln. dervid fästat, Utskrs majoritet förklarade, att någon classfördelning icke borde äga rum. Andra projecter framlades till fördelning af denna bevilln.; men de flesta ledamöterna inom Utsk. ansågo lämpligast att välja det förslag, som nu blifvit understäldt Ståndens pröfning. Hvad hoftitlarna beträlFar, har Utsk. ansett, att den mängd sådana titlar, hvarmed tjenstgöring icke är förenad, icke kunde anses annorlunda, än såsom blott karakferer, och derföre, lika med andra karäktersfullmagter, borde beläggas med bevilln. Hvad angar ordet hädanefter, som Hr af Billbergh ansett böra utbytas mot orden: efter år i834, så, enär Utsk:s ifpågavar. betänk, är grundadt på förstärkta StatsUtsk:s beslut, har Utsk. icke ansett sig kunna frångå ordalydelsen i nämnde beslut, hvaruti ordet hädanefter förekommer. För öfrigt lärer något misstag genom bibehållandet af detta ord icke böra föranledas, emedan, som mig synes, dermed tydligen utmärkes den dag, då författningen härom emanerar.