Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R o. Ad. har nemi. vid 5:te punkten beslutat att lemna Bancostyrelsen rättighet att köpa silfver, när den så tjenligt finner, så snart coursen står vid eller under pari; äfvensom när coursen står öfver pari, såvida Bankens säkerhet det oundgängligen fordrar. Att nu komma fram med en sådan propos. som Hr Dalmans, vore att till en del upphäfva beslutet i 5:te punkten; hvadan jag icke kan anse detta Hr Dalmans förslag annorlunda, än såsom en reservation mot beslutet i 5:te punkten, på sätt Frih. Ehrenborgh redan förklarat. Hvad 6:te punkten beträffar, lärer R. o. Ad. haft goda skäl att afslå densamma; ty dä coursen slår vid eller under pari, lärer väl ingen Bancostyreise kunna äga rättighet att betala silfret med högre belopp, än med hvad som motsvarar transportkostnaden till Banken utöfver vexlingsgrunden. Hvad åter angår den föreskrift uti 6:te punkten, som innefattar skyldighet för Bancostyrelsen att tillse, att silfret verkligen från utländsk ort inkommer, är detta blott ett upprepande af hvad som redan är sagdt, enär uti 5:te punkten är stadgadt, att Bankens metalliska cassa må förstärkas medelst inköp af silfver från främmande länder; hvilka stadganden således lära innefatta skyldighet för Bancostyrelsen att tillse, det R. St:s föreskrift verkligen blir uppfylld. Skulle likväl R. o. Ad. i stället för 6:te punkten vilja fatta det beslut, att Bancostyrelsen åligger att tillse, att silfret från utländsk ort inkommer, har jag för min del ingenting deremot. Frih. Ehrenborgh: Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr v. Troil, som lika med mig uppfattat Hr Dalmans yttrande.
Ett, bifall till den motion, som här blif vit afstyvkt, skulle, enl. mitt förmenande, vara ett särdeles farligt prejudikat. Det. är gifvet., att om dessa två härader i Wermland skulle lyckas att hvälfva på Staten deras skyldighet att underhålla sitt Lazarett, skulle, med samma skäl, samma fog och samma rätt, otaliga ansökningar inkomma från andra härader, hvilka icke stå i mycket bättre, utan kanhända sämre förhållande. Hittills har Sta - 666 Den 23 November e. m. ten ansett Länslazarettens underhåll vara en kommunens angelägenhet, och derföre låtit kommunen i det afs:det sig sjelf beskatta. För en eller två Riksdagar sedan begärdes, lor Lazarettet i Warberg, ett lån på 2,000 eller 4.000 Rdr; det afslogs. Jag anser det vara rätt; men hvarföre det ifrågavide Lazarettet skulle få ett anslag mera än det andra ett lån, kan jag icke finna. Detta Lazarett är i alla fall så till vida i bättre ställning, än det i Warberg, att, så- ' vidt en till mig lemnad upgift icke är oriktig, hvilket jag dock ej tror, lärer detsamma hafva en rätt, hvilken andra sakna, den nemi., att upbära fattigproc. vid boupteckning. I allt fall torde R. o. Ad. finna,’ att ett bifall till detta förslag vore att ådraga Staten oberäkneliga kostnader, genom den konseqvens det förer med sig, att lägga till statsutgifterna de kommunala utgifterna, hvilka kunna gå till ganska stora belopp, oberäkneliga för nästan alla delar af Riket. Hr Lilljehöök: Det vill synas, som om den stora bristen upkommit isynnerhet deraf, att Lazarettet blifvit tilltaget i större skala, än behofvet erfordrar, och detta utvisa äfven de handlingar, som varit tillgängliga, hvaraf synes, att 10 sjuksalar, 1 mindre sjukrum oell 4 rum för kurhuspatienter blifvit inrättade, ehuru det största antalet patienter endast upgått till 187. För öfrigt har Gr.
Härvid torde böra tilläggas, att om en eller flere delegare vidtagit sådan åtgärd, hvarigenom annan person blifvit i dess lagliga rätt förnärmad, den eller de äro derför enligt lag personligen ansvarige. 11 §. Uti bolagsreglorna torde det böra bestämdt utsättas, hvilken eller hvilka ega att å bolagets vägnar tala och svara. Yid 12, 13 och 14 §§ synes ej annat vara att erinra, än som är en följd af föregående anmärkningar. Slutligen ansåg Justitie-rådet Stråle sig böra fästa uppmärksamheten derå, att något stadgande syntes vara af nöden, huru förhållas bör när allmänt aktiebolag blifver egare af fast egendom; om köpebref och fasta skola ställas på bolagets firma, huru förhållas skall, om bolaget skulle upplösa sig, utan att hafva sålt fastigheten m. m. Ex protocollo, E. Helling. 22 Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition, N.o 56. Utdrag af Protokollet öfver ett Justitie-departementets ärende , hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats rådet å Stockholms Slott den 17 December 1847- Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, lians Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre, Stats-råden • Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Pejron, Silfverstolpe, JVcern, Frihet ie Gjllengranat, Faxe, Fåhreeus. Justitie-råden: af Rolén, A lexandersson. Hans Excellens Herr Juslitie-statsministern anmälte i underdånighet: Att, sedan Rikets Ständer meddelst underdånig skrifvelse den 15 Maj 1845 till Kongl. Maj:ts nådiga godkännande öfverlemnat en lag för aktiebolag, jnen Kong!.
1898 kar ej att på det varmaste anbefalla den till kylda och aldrig haft någon svår och farlig sjukandra mödrar. dom, härledd af förkylning. Dock böra yllelifven Mina båda äldsta barn äro nu så stora (12 — naturligtvis ofta ömsas. Under den varma års14 år), att de hafva mera nöje af sällskapstiden kunna de gärna undvaras. spel, läsning och musik. Vid läsning vill jag På barn mellan l till ibland 1 V år är det påpeka en sak. Barn få tidigt smak för romanofta ganska svårt att ständigt hålla torra benläsning och den förbjudna frukten smakar bäst. kläder. Detta är likväl en nödvändighet, hur Vi ha ett stort bokförråd och barnen bedja ofta besvärligt det än kan tyckas, ty våta underkläder få läsa den eller den boken. Det har varit roeller, än värre, inga kunna alstra plågsamma magmaner, som jag ej, till hvad pris som hälst, åkommor hos de små. • — skulle sett i deras händer. I stället för att svara: Mjölk och mjökmat är utmärkt för barn. Dock » Inte får du läsa sådana romaner, det är inte bör mjölken vara kokt — åtminstone till mindre för små flickor » etc, har jag sagt: » Nej, jag barn — och hälst oskummad. Barn böra likväl tror du ska vänta litet med den, då har jag en äfven ha kraftigare föda, såsom kött och bulannan här, som jag just tänkt du skulle läsa jong. De som växa skarpt behöfva stark mat. och som är roligare och bättre. » Redan som ganska små ha mina pysar druckit Fast de äro ovanligt läshungriga, fråga de mig buljong, och aldrig har jag märkt, att en måttlig alltid till råds vid valet af bok. De veta ej änportion köttmat varit för kraftig för deras små nu, att det finnes böcker, som kunna oskära dem, magar. och det är detta jag af instinkt känner vara en Det äldsta barnet bör alltid uppfostras med god sak. ytterlig omsorg. De mindre ställa alltid store Hvad jag äfven anser viktigt är att gifva barbror eller stora syster som en förebild och rätta nen mera ansvarskänsla. Jag har börjat med sig i mycket, ja, nästan i allt, efter denna. Uppsmåsaker, medan de ännu äro helt små.
Detta vare nu godt och väl; men jag frågar de värde ledamöter, som så yttrat sig, huru får LagUtsk. veta hvad alla de ledamöter länka t. ex. om criminal-lagförslaget, hvilka icke deröfver uttalat någon mening? Elvad får BancoUlsk. veta om de ledamöters tänkesätt, sora icke tala om penningeväsendet? Hvad får StalsUtsk. veta om deras mening, som icke yttra sig i anslagsfrågor? Likväl blifva betänk:n i dessa ämnen återremitterade utan gemensamma tankar. Man förutsätter, att den, som har en mening, den han vill göra gällande, han omtalar henne äfven, då fråga är om återremiss, på det att Utsk. deraf malte få anledn. att taga sitt förslag i närmare öfvervägande och dervid göra de jemkningar, som det kan finna skäliga. Deremot utgör en af något Stånd fattad gemensam tanka ett olämpligt band på Ulskts förberedande myndighet; ty Utsk. ålägges alt välja mellan den ena eller den andra gemensamma lankan, om det än ogillar dem allesammans. Detta är ett grundfel i de gemensamma tankarna, och lill dess undanrödjande är det, som Utsk. föreslagit, att det skulle blifva oberoende af dem. Men då kommer man åter lill den orikligheten, som förut är anmärkt, nemi. att det blifver 2:ne gånger fråga om gemensamma tankars förening. Man gör för många instanser. Men låtom oss tänka efter hvad som vinnes med _ dessa gemensamma tankar, när de omsider kommit till Utsk. Ar det någon säkerhet för ett Stånd att få sin tanka fram? Alldeles icke; ty när den skall sammanjemkas med andra Stånds, så kan den blifva förändrad, och då omröstning skall anställas, och i fall skiljaktigheterna äro oförenliga, så kan det hända, att hela tanken går förlorad, liksom vid sisth riksdag, då fråga var om representationsförändringen, och 3:ne Stånds tankar gingo under för det 4:de Ståndets.
Deremot finnes ingen UtförselTull bestämd för Romersk Alun. Om den Romerska Alun är nödvändig för våra Fabriker eller Apothek , och Införseln således genom lag Tull skall befordras, så bör åter Utförseln deraf försvåras Jag föreslår derföre den förändring, att Romersk Alun må emot 4 procent få införas, men beläggas med 100 procent UtförselTull. Herr Tham, Wollrath: Den Romerska A lun har alltid varit tillåten till införsel, men all annan Alun förbjuden, af orsak att den utgör (fn exportartikel. Den Romersk* Alun år t>*n IS Augusti e. m. Ulf nödvändig, såsom en Apothekssak, och ehuru den i Sverige kan tillverkas till lika godhet» sker detta dock sällan , särdeles sedan Garphytte Alunverk afsagt det privilegium det haft å förfärdigande af sådan Alun, och ej vill undergå de prof, som dertill erfordras. Den gamla taxan är i det närmaste bibehållen. Tullett har varit 16 sk. Hatnb. B:co för Ligpundet, hvilket kostat 15 R:dr. Detta utgör ungefär 55 procent. Som den Romerska Alun aldrig härifrån blifvit uttörd , har den ej funnits ! taxan. Således är dess uteslutande bland exporten ej någon glömska. Deremot har man ansett 4 procents Utförseltull böra sättas på Svensk Alun, likasom uti den förra taxan. Friherre Cederjlråm: Af hvad Herr Tham anfört, finner jag, att jag icke misstagit mig, att det nemligen var orsaken, att vi behöfva Romersk Alun, som gjort, att inkommande tullen derå blifvit nedsatt till 25 procent, emot den å vanlig Alun. Men det förhållandet synas mig underligt, att en vara som är nödvändig, i synnerhet för Apothekens skull, sättes till 25 procent. Jag itererar således mitt förslag, att Införseltullen måtte sättas till 4 procent. Herr Hjerta, Johan Gu/laji Det synes nöd» vändigt, att man ej bör sätta så hög utförsel^ tull, på det som ej är egen product; ty då tvingar man det härvarande förrådet att icke utgå.
Beviljas derij sker dock derigenom ej någon förändring i hvad lagen i afseende på giftomannarätt samt fast egendoms förpantning och försäljning stadgar och förmår; och börj derest j efter det qvinna blifvit myndig förklarad, arf skulle henne tillfalla, laga förmyndare vara vid delningen deraf tillstädes, att hennes rätt dervid iakttaga och bevaka. Ö Stockholm den 5 April 1854. Reservationer: af Herr Grefve Sparre E.\ med förklarande att han anser rättigheten att meddela dispens från lag ej böra 'öfverlåtas åt någon annan än Konungen; af Herr Harsmansdorff A. E.: Vid förevarande Betänkandes afgifva nde har jag med Utskottets pluralité varit af skiljaktig mening. Mitt skäl härtill är olämpligheten af att till någon annan än Konungen öfver låta rätt att medgifva dispens från lag, hvilken rätt, ifall Utskottets förslag vunne Rikets Högloft. Ständers bifall, komme att öfverflyttas på hvar och en underdomstol i Riket, sedan nemligen den myndigsökande qvinnan uppnått 30 års ålder, hvaremot besagde dispens-rätt bibehålies Konungen, om ogift qvinna före uppnådda 30 år vill söka varda myndig. En sådan oegentlig och mot hvarannan stridande lagstiftning kan jag icke biträda; hvadan och då tiden ännu icke synes vara inne att genom Lag bestämma tid, då qvinna, liksom man, må vara myndig, samt enär någon olägenhet hitintills, så vidt jag vet, icke försports utaf nu stadgade sätt för qvinnas myndigblifvailde, jag för min del vördsamt tillstyrker, att de ifrågavarande motionerna icke må till någon Rikets Ständers lagstiftnings-åtgärd föranleda. Herr Friherre Posse och Herr Professoren Bring hafva anmält, att de ej deltagit i Utskottets förevarande beslut. 6 Lag-Utskottets Betänkande, A: o IS. Ank. till Exp.-Utsk. d. 8 April 1854, kl. 9 f. m. Betänkande> i anledning af vackt motion angående vi/koren för vinnande af lagfart å fast egendom.
Och som Pehr Larsson ej kunde finnas wållande till brandskadan, hvarken genom oförsigtigt umgånde med elden, genom försumlighet el. på något annat sätt, så tillerkändes han, Pehr Larsson, full ersättning af Rödö tingslags enskildta brandstodsbolag till ofvan utsatte wärden, eller med ett tillsammans räknadt wärde: Niohundrade sextiosex riksdaler banco, och hvilka medel komma att i vanlig ordning uppbäras. 2:o Som wissa ändringar och tillägg i nu gällande brandstodsreglemente allmänt ansågos af nöden påkallade; så tillsattes nu i och för werkställandet häraf en committée i hvilken till ledamöter utsågos Nils Nilsson i Hufvulsviken, Eric Nilsson i Bjerte, Jonas Ersson i Dille, samt Eric Ersson i Tand, och hvilken committee för sagda ändamål sammanträder den 4:de juli å Trusta gästgifvare gård. In fidem Byström t. f. pastor På församlingarnas wägnar: Nils Nilsson i Kjälen, Olof Larsson i Häste, Jonas Ersson i Dille, Eric Nilsson i Bjerte, Eric Ersson i Tand. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 186–187, ÖLA. Wid lagligen hållen allmän brandstodsbolagsstämma uti Rödöns socknestuga den 2:dra augusti 1857, upplästes, granskades och godkändes samt underskrefs samtliga protokollen, hållna vid den så kallade fem-års brandsyn inom Rödö tingslags enskildta brandstodsbolag. Wid samma tillfälle upplästes det, af den dertill tillsatte committeen omarbetade brandstods reglemente, hvilket noggrant granskades och efter mycken discutering, till alla delar allmänt gillades och antogs, men skulle för gällande kraft och werkan ytterligare uppläsas och justeras sondagen den 23 i denna månad. Och beslöts tillika, att nämnde reglemente skulle till tryckning befordras, på det hvarje delegare måtte komma i tillfälle att detsamma bekomma. Ort och dag som ofvan. In fidem Byström t. f. pstor Justeradt vid allmän bolagsstämma uti Rödön söndagen den 23 augusti 1857, betyga:
Månne icke de förre se, att de i de sednare hafva medhjelpare att nedrifva kyrkan; de arbeta blott på hvar sin sida om väggen. Antinomismen, baptismen, mormonismen och möjligen ännu flere ismer äro ogräsfrö, importerade från utlandet och som nu sås i vår kyrkas jord. Hvad följden häraf kan blifva är nu oberäkneligt. Sådden och skörden inträffa icke samtidigt. Man ser dock broddén här och der redan, nemligen: uti misstroende till presterskapet, missaktning för den allmänna gudstjensten, försumlighet i enskilda bruket af Guds ord, uti öfversliattandet af konventikel-väsendet, i hvilket mången går så långt, att han tror, att blott han håller sig till konventikel-ledaren och hans hop oförsumligt, så dör han saligt. Mig ömmar om de månge enfaldige, ofta fromme och välmenande själar, som genom desse förförare lockas till affall från vår kyrka och sina fäders tro. Kyrkan sjelf löper häraf ingen fara. Hon är icke byggd af menniskor och kan derför af menniskor icke kullslås. Vinträdet skadas ej deraf att en och annan gren afskäres; men den afskurne grenen förtorkas. Huru har det gått med alla schismer och heresier inom kyrkan? Sedan de en tid, like snöbäcken, bullrat och anställt förödelse, hafva de liksom denne sinat ut och spårlöst försvunnit; under det kyrkan sjelf, såsom en lefvande flod, framgått djup och klar, gifvande verlden lif. När man i våra dagar tillåter lekmän, utan föregången pröfning, deltaga i Guds ords förkunnande och själavården, åberopar man exemplet af första församlingen med sin lärofrihet och välsignelsen deraf. Så vidt jag kunnat få reda på historien om första tidehvarfvet har kyrkan aldrig haft kraftigare garantier mot falsk lära och villfarelse, än just då, liksom aldrig svagare än nu.
Derför har han sträfvat dessa tre år, utan hvila och utan förströelse, natt och dag, och att se på ditt porträtt har varit hans enda, enda nöje. Ja gråt, Malin, ty medlidande är han värd. Han ville bli det bästa han kunde bli och hvem vet? Kanske fanns i djupet af hans hjerta en liten förhoppning. Hvarifrån hade han annars fått så mycken kraft? Men nu är det förbi. MONIKA kastar stickstrumpan på golfvet och snyftar. Eva Eva! SALLY. Kära Monika, slaget var hårdt, men ske Guds behag. Nu få vi inte gråta och klaga, utan vi måste bjuda till att trösta den stackars gossen så godt vi kunna. Hjelp mig, Malin lilla, och bort med de här grannlåterna! MONIKA. Hvad gör du, menniska? Ska' vi inte unna gossen att 331 ha' någon glädje i dag? Tror du det var hans fel att han inte gick igenom? SALLY. Förstår du inte att han känner sin förödmjukelse bittrare, om han ser huru innerligt vi gladt oss och huru blindt vi förtröstat. MONIKA. Du har rätt alltid rätt! Här måste allt se hvardagslikt ut. Och vi skola se ut som om saken just inte vore af så stor vigt, för oss åtminstone. Bara han komme in en gång. SALLY. Det gör mig mest ondt att han är så rädd för vår förtviflan. MONIKA. Malin, titta i fönstret! Och ut nu med det här skräpet! Jag vore frestad att slå sönder hela eländet. Der är min dyna och här är din! Kastar in dem i inre rummet. Bort med blommorna och grönkrafset! Och in med stolen den får stå på vinden så länge. Och klädtrasorna sedan! Ut! Så många som nu äro glada och öfverlyckliga! Så många mödrar som gråta af stolthet! Så många telegrammer och lyckönskningar och glädjeskri! Sally, Sally! de omfamna hvarandra. SALLY. Monika, vi måste sätta hvardagsklädningar ofvanpå de här. Vi hinna inte byta om. MALIN. Der kommer han igen. SALLY. Nu går han hit! Så blek och trött och förstörd han ser ut.
Jag anser i likhet med Ilr Mannerskantz att det bör vara öfverlemnadt åt BankStyrelsen att bestämma räntan lika väl för allmänna Diskonten som för Handelsoch NiiringsDiskonten. Man har begått ett fel i Betänk. hvilket jag framdeles tänker anmärka, och derföre nödgas jag nu uptaga frågan: om Banken endast bör gifva 3 proc. på sådana depositioner som göras i Banken. Då Stockholms enskilda Bank i närvide stund ger 5 proc. för depositioner, så vet jag icke huru man kan vänta, att någon skall deponera sina penningar i Banken mot 3 proc. Om nu räntan å Diskontlån höjdes till C proc., så blefve följden den att man finge ge för depositioner 5 proc. Om man vill förfara bankmessigt, så nr det nödvändigt ätt tänka sig depositions-rörelsen i sammanhang med vexel-rörelsen. För öfrigt måste jag instämma i Hr Mannerskantz’ yttrande i afseende på räntan å kreditiv, lemnade SparBankerne. Jag förstår icke, hvarföre de för sina kreditiv icke skola betala mer än 4 proc., då de utlåna sina penningar mot G proc. utan bevillnings-afdrag. SparBatikerue disponera stora summor, och det finns icke det ringaste skäl, hvarföre de skola hafva kreditiv på RiksBanken. Om de likväl skola hafva det, så böra de icke hafva förmånligare vilkor än andra penningeverk. Jag instämmer således i denna fråga fullkomligt med Ilr Mannerskantz. Tlr Bildt: Jag är af lika tanka med Utsk. och anser, att Fullmäktige böra vara berättigade att höja räntan vid utlåning från Handelsoch NäringsDiskont-fonden; ty omständigheter kunna inträffa, som göra det af behofvet påkalladt. Att vidare räntan vid utlåning från allmänna Diskont-fonden icke ilr fastställd till mer än 5 proc. anser jag vara riktigt; ty denna ränta bör icke vara beroende af tillfälliga penninge-förhållanden, och dessutom om lånet icke inbetalas efter 14 dagars förlopp, så beräknar man straffränta efter G proc. — förut beräknade man 8 proc., men det ansågs obilligt. Under en längre följd af år hafva de lånsökande vant sig vid dessa förhållanden.
Der hennes sticksöm den till hälften höljde. Jag mindes, att jag undrat hvem det var, Fast då mot vanan icke jag fått svar. Till böckerna jag tyst mig undan drog För att ej störa hennes sorgsna stämning, Men hur i dem jag bläddrade, betog Till sist mig sjelf en liknande beklämning. Utvandrarehistorier UTVANDRAREHISTORIER Af Konni Zilliacus Söderström & Co., Helsingfors, 1892. INNEHÅLL: Ett giftermål i nya världen. Enoch Muponen på krigsstråt. Det var väl förut bestämdt. Pastor Lahti. Huru Pekka fick förlåtelse för hästen. Nikolaïpolka. I den sista vagnen på tåget. Ett giftermål i nya världen. Daniel Tuominen stod försänkt i tankar utanför Castle Garden, emigrantlandningsplatsen i New-York, och betraktade emigranthajarna, hvilka i likhet med honom själf väntade på att portarna skulle öppnas och släppa ut den hop gröngölingar, som en halftimme förut anländt. Skändligt var det, funderade han, att man inte mera fick komma in dit såsom i den gamla, goda tiden, då hvem som hälst kunde gå in. Det kunde numera bara de stora firmornas runnare göra, men för fattigt folk voro portarna stängda. Ett sånt kontor skulle man ha vid någon bättre gata, och bjuda skulle man dem, som hade uppsikten där inne, på både ett och annat och dessutom trycka dem en sedel i näfven då och då! Tuominen hade inte någon särskildt elegant affärslokal, han. Och inte låg den vid någon aristokratisk gata häller, utan vid Chenystreet, som noga taget inte annat är än ett bustillhåll. Affären kallades hotell och bestod af några s.k. sofrum ofvanför en snuskig sal, hvars förnämsta möbel utgjordes af en lång disk. Under den fans plats för några kuttingar och ett smärre ölfat och bakom, närmast väggen, stod ett skåp med en hop vidunderligt formade flaskor, hvilka dock voro till endast för grannlåtens skull, ty alt, som förtärdes, kom från kuttingarna och fatet.
April I. 18, 162, 168, 393. — om sökt lånerättighet i Banco-DiscontVerket för Götheborgs och Bohus Läns Innevånare samt en särskild fond för Sillsalterioch Trankoksldkare, Febr. 290, 412. Mars I. i36, 149. — angående utfärdande af en allmän Kungörelse om inställandet af utväxling af silfver mot Transportsedlar, Febr. 520, 573. Mars I. i3p, 145, 153. — i fråga, huruvida FideiCommisser, hvilka med Kongl. Maj:ts tillstånd få med inteckningar graveras, kunna af Banken så - 24 som pant antagas, Mars I. Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag angående lånerättigheten i Banken för de i Philipstad belägne fastigheter, Mars I. 476. Mars II. 205, 271, 280. — rörande förändring uti de inom Banken gällande Befordringsgrunder, Mars II. 248, 289. April I. 168 Maji II. 4> 267. — i anledning af väckt fråga örn fördelning af arbetet emellan Riksens Ständers Revisorer samt tryckning af deras Berättelser, Mars II. 248, 280. Junii I. 4» 126. — angående de sedan i8i5 års Riksdag vidtagne åtgärder i frågan om en ny Myntordning, Mars II. 249, 296. April I. 169, 392. — angående yrkad rättighet att emot Svenskt Speciemynt i Banken tillbyta sig omyntadt guld och silfver, Mars II. 249, 298. April I. 162, 168, 3q3.