Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
O S. D. Föredrogs Bevillnings-Ufskottets memorial, N-.o 3^, med förslag till sådana förändringar vid en del af de i Utskottets memorial, JN:0 30, om sammanjemnkning af Riks-Ståndens olika beslut, angående tullbevillningen, förekommande voterings-propositioner, som af antagna inbjudningar funnits påkallade. Presle-SLåndet gillade hvad Utskottet i detta memorial framställt och yttrat samt godkände de i memorialet förekommande voterings-propositioner. S. D. Föredrogos ånyo och bifollos Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUIs hot tens utlåtanden : JN:o 84, i anledning af väckt fråga om förändrad reglering af tjenstgörings-turen för Blekinge Läns båtsmän; N;o 85, i anledning af väckt fråga om förnyad reglering af städernas båtsmanshåll; N Utskottens tillstyrkande i förra momentet af detta utlåtande, samt lät vid Utskottens hemställan i det sednare för närvarande bero. S D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekon om iUtskottets betänkande, N\o i3y, i anledning af väckt motion om utfärdande af en ny Skrå-ordning: bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Sta'ssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens utlåtande, JN:o 96, i anledning af väckt motion om upphörande af eller lindring uti de consulad-afgifter, som erläggas för Svenska fartyg, äfvensom inskränkning uti afgiften till Engelska (Svenska?) kyrkan i London: Af Utskottens tvänne tillstyrkanden i detta utlåtande blef det förra g i 11 ad t, hvaremot det sednare, rörande inskränkning i afgiften till Svenska kyrkan i London, af slogs. Från Vällofl. Borgaue-StÅndet. S. D.
Han förkunnade, att den nye kejsarens första ord varit samvetsfrihet, hans första befallning, med tusen bud avfärdad till romerska världens alla landsändar, att varje undersåte, medborgare eller slav, som bure bojor för sin tros skull, skulle frigöras, samt att envar, som hädanefter i trons namn vågade störa ordningen och den personliga säkerheten, skulle slås i bojor och som gemen förbrytare överlämnas åt rättvisan. Dessa ord mottogos först med överraskningens tystnad, därefter, från de avlägsnare delarne av kyrkan, där ingen kunde utpeka majestätsförbrytaren bland de andre, med ett tjut av harm och missnöje. Tjutet upprepades, när soldaterna på Annжus Domitius' vink lösgjorde de fångna atanasianerna, som, när de kände sig befriade, föllo i varandras armar och tackade Gud. - Tysta din församling, befallde Annжus Domitius Petros, eller är du deras medbrottsling. Är det på detta sätt man hyllar kejsaren? Biskopen steg upp i predikstolen, uppmanade till tystnad och höll till följd av den oväntade underrättelse, som anlänt, ett tal till församlingen över språket: Given kejsaren vad kejsaren tillhörer och Gud vad Gud tillhörer. Hans ord voro som alltid vältaliga och under de närvarande omständigheterna djärva. Han upphöjde den avlidne kejsarens egenskaper och höga förtjänster om den rättrogna kyrkan. Han beklagade, att detta mäktiga svärd av döden var ryckt ifrån den stridande församlingen, och tvekade ej förutsäga, att den tid, som nu inbrutit, måste varda en hård tid, en prövningens tid; men han manade sina åhörare att trofast hålla sig till det sanna ordet och under motgången trösta på den Gud, som i dag så mäktigt uppenbarat sig för deras jordiska ögon. - Vad menar han med denna uppenbarelse? sporde prokonsuln de närstående, och man skyndade upplysa, att biskopen i dag hade uppväckt Simon helgonet ifrån de döda. Annжus Domitius ville se den döde och uppväckte. Eufemios upplyste honom, att Simon nyss blivit buren till det biskopliga palatset. På de soldater, som följt prokonsuln, hade denna nyhet, som genast spred sig ibland dem, gjort djupt intryck.
Och som någon föreskrift, i afseende på förvaltningen af desse capi tal-tillgångar, icke blifvit meddelad, så hemställa Herrar Fullmägtige, om icke ifrågavarande capital-tillgångar, emot det att, jemlikt Rikets Ständers beslut, 5 procents ränta derå lill Stats-Contoret årligen inbetalas, måtte få af Fullmägtige disponeras sålunda: att de intecknade Skuldebrefven till ett capital-belopp af r3,3oo R:dr realiseras på sätt Fullmägtige pröfva sådant för Contoret förmonligt; att, i afseende på de ointecknade Skuldsedlarne, för hvilka Uddewalla Stads och Bäfve Landt-församling skall ansvara, det må öfverlemnas åt Fullmägtige, att, utan lagsöknings anställande, tillåta församlingen, att genom afbelalningar lånen återgälda; att Låne-Bankens Obligationer med 4 1/2 och l\ procents ränta desto hellre genast realiseras, som Contoret skall godtgöra 5 procents ränta å det capital, som desse Obligationer utgöra; och ändtligen alt Riksgälds-Contorets Obligationer, i den mon de till betalning förfalla, få afskrifvas i räkenskaperne öfver 5 procents lånet, då ett motsvarande belopp debiteras såsom capilal-skuld, å hvilken -V " • ■ • Stat s-TJtskottea Utäimde N:o 4®& 9 den årliga räntan, som Riksgälds-Contoret skall Stats-Contoret godtgöra, beräknas.
Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om det icke vore bäst att låta det på Utskottens egen pröfning ankomma, huruvida de ansågo sig kunna för Riksens Ständer framlägga endast grunderne till financeplanén, helst Herr Landt Marfkalken förmodade, att, om sådant af L tskotten fanns möjligt och lämpligt, Ridderskapets och Adelns önskan uppfylldes, hvarefter Ridderskapet och Adeln i allt fall ägde öppet att, i händelse grunderne särskilt inkommo, öfverväga huruvida de samma kunde, antingen skiljde från sjelfva financeplanen, eller först i sammanhang dermed pröfvas. Herr von Heijne, Georg: Jag har tyckt mig finna Herr Grefvens och Landt-Marskalkens nu gjorde framställning vara så riktigt uppfattad, att dervid ej kan vara något att erinra. Då nemligen Utskotten endast anmodas att så fort sig göra låter inkomma med ettsvar på Friherre Björnstjernas Memorial; lärer detta svar komma att innehålla antingen de begärta grunderne f.ör en blifvande finänceplan, eller ock ett förklarande af Utskotten, att de ej kunna i förväg uppgifva sådana grunder. Herr Cederschjöld: I anledning af hvad Herr Grefven och LandtMarskalkön behagat yttra, får jag vördsammast anmärka: att det är en stor skillnad om Friherre Björnstjernas nio - Den 7 April J. m. i55 iion endast remitteras till Utskotten, eller om Högloft Ridderskapet och Adeln samt de öfrige Stånden ålägga Utskotten att uppgifva de af motionairen begärda allmänna grunder. I det ena fallet, nemligen då motionen blott remitteras, beror det på Utskottens egna skäl att bifalla eller afslå motionairens begäran; men iandra fallet, nemligen då Ständerne understödja motionairens begäran, måste Utskotten lyda, och uppgifva grunder, de må blifva hurudana som helst.
Jag tror, att då det i Grundlagen Den 6 April f. m. finnes utsatt, huru Ståndets gemensamma tanka skall sammanjemkas genom förstärkt ConstitulionsUtskolt, det måtte blifva tid för Ridderskapet och Adeln, att åtminstone en gång vidtaga en sådan utväg, för att göra sitt beslut, åtminstone från en synpunkt, gällande, och icke i allt behöfva afspisas med den underrättelse, att 3 Stånd redan beslutat i frågan, så att Ridderskapets och Adelns beslut saknar all vigt och värde. Herr Cederschjöld har så fullkomligt uppgifvit, huru målet kunnat och ännu kan behandlas, och till hvilken gi’ad sammanjemnkning ännu kan komma att äga rum, att jag hade önskat, det den tigande pluraliteten kunnat öfverflytta sig till Herr Cederschjölds tanka, för att utgöra en, genom någon mening uttryckt, pluralitet. Jag anhåller således om återremiss af Utskottets Memorial, och önskar, att Ridderskapet och Adeln vid detta tillfälle måtte vara samma menniskor, som då vi öfverenskomrao att återsända Memorialet första gången, samt alt ConstitutionsUtskottet alltså må få sig uppdragit, att, i enlighet med Grundlagens föreskrift, genom förstärkt antal Ledamöter tillvägabringa ett resultat. Herr Lefren, Johan Pehr: Då detta mål förra gången förevar, yttrade jag den opinion, att återremiss icke borde äga rum i afseende på sjelfva hufvudfrågan, men att den väl kunde göras, till vinnande Den 6 April f. m. 2I9 af några smärre jemkningar i grund af gjorde anmärkningar. Om Ridderskapet och Adeln behagat fästa sin uppmärksamhet på de tvänne §§., som bestämdt stadga, huru förhållas bör vid Kongl. Propositioner om Grundlagsförändringar, hade Ridderskapet och Adeln insett, att Ridderskapet och Adeln icke hade någon annan Grundlagsenlig rätt i detta mål, än att låta Konungens Proposition hvila på bordet till nästa Riksdag till afgörande. 29 §. Riksdagsordningen lyder, som följer:
Huru nyttigt och nödvändigt vore det derföre icke, alt en så beskaffad handling fanns hos någon auktoritet att tillgå. Någon synnerlig kostnad för det arfskiften lill domaren borde inlemnas behöfde ej för ett sterbhus uppkomma, ty som någon kartering å arfskiften icke nu eger rum, borde väl någon sådan ej heller hädanefter ifrågakomma. Hela kostnaden stannade således vid lösen för det af domaren åtecknade bevis å det exemplar som återlemnades. Genom arfskiftens inlemnande till domaren behöfde icke heller någon rubbning ske i arfvingarnes rätt, att, när de så önska, få lefva i bo oskifto; ehuru i så fall, sanningen till styrko, den handling, som, enligt 11 Kap. 1 §. Årfda-Balken, måste upprättas arfvingarne emellan, när de vilja lefva i bo oskifto; 180 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 125. äfven borde till domaren inlemnas, för att i domboksafhandlingarne intagas. Frågan är här alltså icke så mycket om när ett arfskifte skall uppgöras, utan fastmer derom att när ett sådant år upprättadt, hvilket väl förr eller sednare i ett sterbhus måste ske, detta då till domaren bör inlemnas. Men om äfven i lagen stadgades viss tid för arfskiftens upprättande, så kunde väl upprättandet af arfskifte icke betaga arfvingarne rättigheten att efteråt lefva tillsammans af egendomen, när de så funne för godt. Denna afvittring blefve icke i något fall besvärligare, än hvad nu eger rum mellan föräldrar och barn, der den ena maken död är och den andra önskar i nytt gifte inträda. Såsom bevis för svårigheten att efter viss tid, t. ex. el! år efter dödstillfället, upprätta arfskifte, har man andragit att okända fordringar eller skulder skulle kunna yppa sig efter delningen och ny delning alltså vara behöflig. Ett sådant förhållande kan ju äfven inträffa nu, derest arfskifte!) uppgöras, och inträffar icke sällan med bouppteckningar, men sådant afhjelpes medelst ändringar och tillägg.
Utsk:t har trott, att ett uppskof med detta arbete utan olägenhet skulle kunna ega rum, men jag anser tvertom det vara i hög grad önskvärdt, om man kan, innan det större arbetsföretaget mellan Hattefura och Stora Lee, hvilket, tack vare Frih. Ericsons nitälskan derför, snart är fullbordadt, hinner afslutas, vid ifrågav:de mindre kanaliserings-arbete tillgodogöra sig den arbetsförmåga, som är sysselsatt med det större i grannskapet. På dessa i korthet anförda skäl vågar jag anhålla om afslag af Utsk:ts hemställan och bifall å K. M:ts Propos., till understödjande af Sillarnes förening. Frih. Klinckowström, Rudolf: Den förste värde talaren har här yttrat sig mera såsom turist än såsom statsekonom, då han på ett romantiskt och idylliskt sätt skildrat alla de skönheter, som, derest ifrågav:de arbete blefve utfördt, skulle erbjuda sig för resande till och med ))eu 18 Maj v. in. till Silbodal. Jag vill icke taga i betraktande så beskaffade orsaker till betydliga anslag från statsverkets sida. utan vill endast fästa mig vid den torra verkligheten. Förhållandet är, att ifrågav:de arbete ligger, så att säga, alldeles på sidan af det stora kanaliseringsarbetet mellan Hattefura och Stora Lee, hvilket har slukat öfver 1 million, och att det endast afser att medelst afskärande af en landtunga förena sjöarne Ostra och Westra Silen. Men man må icke göra sig den. föreställningen, att dessa 2 sjöar spela lika stor roll, ty Östra Silen är ett obetydligt vattensystem och, i jemförelse med Vestra Silen, en obetydlig insjö. Hvad angår Frih. Cederströms förhoppning, att den motvind mot anslag, som på f. m. lärer hafva blåst, nu skall hafva saktat sig, så får jag endast be den värde Frihm taga kännedom af den tablå, som linnes vidfogad detta Betänk., och med kallt lugn beräkna hvad det är för motvind, han haft på f. m.; denna motvind har bortblåst från Staten 850,000 rdr!!
Jag önskade att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, att rättelse skedde i denna föreskrift, som är högst obillig för de tidningar, som utkomma mindre ofta. Då nemligen för en tidning, som kostar 20 R:dr, utkommer dagligen och orsakar dagligt besvär för postsjenstemännen, erläggas i arfvode 3 R:dr, så är det obilligt att halfva denna summa i arfvode skall erläggas för en tidning, hvars prenumerationspris endast är omkring 5 R:dr, som utkommer endast en gång i veckan, och alltså orsakar posttjenstemännen långt mindre besvär. Ännu orättvisare är detta för de tidningar eller tidskrifter, hvilka utkomma endast en eller två gånger i månaden; ty i afseende på dem är postarfvodet meröndels lika stort eller större än prenumerationspriset. Följden af detta missförhållande har också blifvit, att de smärre tidningarne och tidskrifterna oftast försändas i korsband, hvilket icke medför samma säkerhet och ordentlighet samt ofta orsakar missnöje och missförstånd. Så vidt det är mig bekant skulle Postförvaltarne gerna medgifva ett rättvisare bestämdt postarfvode, hvilket icke skulle medföra förminskade inkomster, enär derigenom så betydligt mindre antal exemplar af tidningar skulle försändas i korsband. Derföre föreslog också Kongl. General-Poststyrelsen uti sitt underdåniga memorial af den 1 December 1851 en på rättvisa grunder uppgjord tariff, nemligen att för tidningar, som utkomma 6 gånger i veckan, skulle i postarfvode Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 353 för äret erläggas 3 R:dr, 5 gänger i veckan 2 R:dr 50 öre, 4 gänger 2 R:dr, 3 gänger 1 R:dr 50 öre, 2 gånger 1 R:dr samt) för tidningar, som utgifvas 1 gång i veckan eller mindre ofta i postarfvode för året 50 öre, allt för hvarje exemplar, att lika fördelas emellan postförvaltarne ä afsändningsoch utdelningsstället. Det är mig obekant af hvad skäl Kongl. Maj:t i Sitt ofvannämnda Bref af den 17 December 1851 icke godkände detta förslag.
Uti ofvanberörde nådiga skrifvelse funnes visserligen antydt, det egare af sådant kalkbruk, som blifvit privilegieradt ined förbehåll alt inom viss trakt deromkring kalkugn icke skulle få anläggas, vore pbetaget att, inom sex månader från den dag författningen i sockenkyrkan kungjordes, hos Kongl. Majrts befallningshafvande anmäla sig lill bibehållande al nämnde privilegium; men denna anvisning, ehuru följd, hade icke ledt till någon upprättelse för privilegiernas innehafvare. En till Kongl. Maj:t sedermera ingifven underdånig ansökning om någon skadeersättning för de kalkbruksegarne åbragte förluster, hade ännu icke till nådig pröfning förehafts. Enär nu ifrågavarande, ulan kalkbruks-innehafvarnes hörande tillkomna och, efter motionärens tanka, mot privilegier stridande författning, tillskyndat dessa näringsidkare, hvilkas egendomars värde derigenom \äsendtligen minskats eller i det närmaste tillintetgjorts, känbar olägenhet, men å andra sidan måste hafva lill följd en ansenligt ökad kalktillverk - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 13. 3 ning oell deraf föranledd nedsättning af priset å berörde, för de flesta orter i riket oumbärliga, vara, så och enär denna fördel för rikets öfriga in vånare vunnes på de Gotlländska kalkbruks-egarnes bekostnad, syntes rättvisan fordra, att desse sistnämnde hugo i sådant afseende åLnjuta ett lämpligt skadestånd. Med anledning häraf oell då kalkbrukens nuvarande vanvärde på långt när icke motsvarade skilnaden emellan taxeringsvärdet och det förut gångbara försäljningsvärdet, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj;ts disposition anvisa ett mot taxerings-värdet svarande belopp af 115,000 r;dr banko, att, efter behörigen hållen undersökning, tilldelas egare af privilegierade kalkbruk på Gottland såsom ersättning för det lidande, hvilket genom 1845 års högstberörde Kongl, bref dem tillskyndats.
Jag får således hufvudsakligen förena mig med dem, som önska att dessa ord må utgå. Frih. Sprengtporten: Det förhållande, som Hr von Hohenhausen sednast vidrört, nemi. att de anslag, som nu lemnäs åt enskilda corporationer till arbetsföretag enligt contiacter, skulle kunna rubbas af kommande Ständer, kan aldrig inträffa, så länge det finnes Svensk lag; ty så länge If. St. till K. M. öfverlemna vissa summor till vissa företag, och contracter på grund deraf upprättas, så skola dessa conIracter, så väl å Statens som å de enskildes sida, respecteras och kunna ej rubbas genom något beslut af en efterkommande riksdag. Således kunna i min tanke dessa ordalag i afseende på säkerheten omöjligt medföra någon slags våda. Denna punkt kan icke heller komma att medföra någon otydlighet vid tillämpningen eller någon tvetydighet om hvad som menas med besparingar och reserverade medel. I den första punkten har man talat om de medel, som ej användas under ett år, för att kunna disponeras under ett påföljande. Dessa må kallas reserverade medel. Hvad ater an - D c n i April f. tn. 43 ■giti' besparingarna, sfi monäs dermed något helt annat, nemi. sådana anslag, som aldrig komma alt utgå, vare sig att K. M. underkänner R. St:s anslag, att ett företag af annan anledning e] kommer att ilga rum, eller också, alt ett företag kostar mindre än som varit påräknadt. Detta är besparingar, oell derom Sirö särskilda föreskrifter gifna. Jag tror visserligen, att det är ganska nödigt, att man bushållarmed Statens medel så mycket som möjligt, men att någon särdeles fördel skulle tillskyndas Staten derigenom, att lill nästa riksdag sfoia reservationer skola uppkomma, kan jag ej inse; ty när det är fråga om samhällets försvar och andra inrättningar för samhällets bästa, så är det dess intresse, att de blifva utförda så fort och så skyndsamt som möjligt, ehuru det kan komma att förhålla sig annorlunda, om en betydlig summa, t. ex. af anslaget till fängelsebyggnader, vid nästa riksdag skulle komma att slå alldeles obegagnad. Huruvida R.
I det yrke jag valt för min verkningsförmåga, Fabriksväsendet, år redan Näringsfriheten till dea grad obegränsad, att hvar och en som kan skrifva sitt namn under en ansökning och mågtar lösa ett ProtocollsUtdrag i CommerceCollegium , blir Fabrikör hvad dag han vill, i Stad och på Landet, utan afseende på hurudan person han eljest år: en 1 LaglJtskottets Betånknnden'. xxvii. anstalt, hvars följder jag, ibland annat, haft tillfälle i egenskap af Taxeringsman utröna, i anseende till de beständiga afkortningar och afskrifningar af Kronoutskylder, som oupphörligen för Manufacturister och Fabrikanter måste beviljas. Stockholm den 6 Maj 1323. Herr Möller: Höglofl. Beredningen säger sig uti sitt Betänkande åsyfta frihet uti Näringarna, utan sjelfsvåld. Man har långe talat om införandet af denna frihet, likasom den hittills icke funnits. Må då den stiga fram, som kan såga, att han blifvit vågrad att, på ordentlig våg, ingå uti Nåringarne. Skicklige Handtverkare, som äro till och med Adelsmän, skola emedlertid vittna: att denna frihet verkligen eger rum, och de måga äfven vittna: om den ordning de under Lärooch Ge-, säll-åren genomgått, innebår något förtryck: denna goda ordning, som varit en följd af vår gamla föragtade SkråFörfattning, har motverkat allt sjelfsvåld, båttre än någonsin den nya kommer att göra det: om densamma blifver byggd på de grunder man derföre nu uppgjordt. Det är endast förgätenheten och kallsinniga behandlandet utaf den gamla ordningen, som förorsakat oredor och gifvit anledning till klagan.
Journalistens origtiga framställningar med böter eller fängelse, allt efter omständigheterne: skall äfven detta införas uti vår lagstiftning? En tredje och kanske alfvarsammare betänklighet finnes uti det resultat, som säkert inträffade,nemligen att mången redlig och upp* lyst medlem af Ståndet, ovan att ikläda sina tankar vältalighetens och den konstiga retorikens ytliga behag, men hvars insigter kunde gagna det allmänna, skall häldre tystna änvå* ga sig på ett tält, di-r icke a'lenast Ståndets medlemmar, utan en inkallad allmänhet tages till vittne af talangen, eller spejare af afsigterne. Äfven detta är ett ondt, som svårligen skall ersättas af den nytta, som publiciteten i detta fall kunde erbjuda, uti den förfinade talekonst, som derigenom skulle uppammas uti egmkäi lekens famn. Att denna konst, som med skäl påkallar vårt bifall likväl icke är ett nödvändigt vilkor för fattandet af visa beslut, derom vittna många framflutna Riksmöten, der mera gjorts än talats, och främst bland alla icot; års Riksmöte, der vår nu varande frihet och constitution grundlädes utan denna publicitet och utan Galleriers bifall. 1 hvad laglig viig hinde forslaget tillvägabringat? var 3 momentet. Man har velat anse den väckte frågan för en Ståndets ensak, ett reglemente, som på sin höjd behöfde Konungens sanction. Men är väl detta förhållandet? kunna vi förbise, att våra Medständers Depu - Den 27 Januarii, 35 fa* ion er och deras ProtocolisUtdrag communicer^s oss under våra Sessioner, och att således de ock halva en rätt, att yttra sig öfver frågan, kau man dessutom conscqverter antaga, att ftt Stånd skulle inbjuda allmänheten, och de andre förvägra det? Vöre det ej att på desses bekostnad söka allmänhetens bifall?
Kollega vid Haparanda läroverk Magister Zacharias Grape blef den 5 December 1857 förordnad att förestå pastoralvärden i Carl Gustafs Finska pastorat, och det af den orsak, att bristen på i Finska språket kunnige prester är så stor, att Konsistorium icke hade någon annan utväg än att från nämnda skola använda bemälde Magister Grape, som dertill hade förklarat sig villig och som i sitt ställe vid skolan aflönade en vikarie. Grape tjenstgjorde derefter vid Finska församlingar i 3 år 10| månader. Jemlikt Kongl. Cirkulär-brefvet af den 8 Mars 1858 hade Grape, som den 9 Augusti 1854 blef såsom kollega anställd vid ofvannämnda skola, med år 1860 varit berättigad till uppflyttande i högre lönegrad, och hvarom Konsistorium ock gjorde underdånig anmälan; men Kongl. Maj:t vägrade honom denna rättighet på den anförda grund, att han varit från skolan “fortfarande tjenstledig". Uppå förnyad anmälan röntes i hufvudsakeu samma nådiga afslag, likväl med beviljande af 500 R:drs gratifikation. Kongl. Maj:ts nådiga Utslag grundar sig på den föreskriften, att lönetur tillkommer allenast den, som oafbrutet tjenstgjort vid skolan i 5 år, och är således fullkomligen lagenligt; men äfven här,visar sig, att den största rätt stundom blifver den största orätt. Denna orätt, hvilken författningsenligt icke kunnat undvikas, har äfven Kongl. Maj:t tyckts nådigst medgifva genom den beviljade gratifikationen. Bih. till R. St. Prot. Någon annan restitution af den för Grape förlorade löneturen lärer väl icke heller finnas än godtgörelse med penningar; men denna bör honom ock, såsom mig synes, med all billighet tillgodokomma. För sin beredvillighet att betjena en eljest nödställd församling har han vid skolan förlorat i lönetur 3 år 10» månader, under hvilken tid skulle honom hafva tillkommit i lönetillökning nära 2000 R:dr. Af dessa 2000 R:dr har han genom Kongl. Maj:ts nåd återfått 500 R:dr.