Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För denna del af mitt förslag vågar jag deremot utbedja mig R. o. Ad:s synnerliga upmärksamhet, sä mycket mera som jag, en varm anhängare af detta förslag, är öfverlygad att på R. o. Ad:s beslut i det hela beror förslagets framtida öde. Gr. Björnstjernas förslag, som framkallat delta mitt föreslagna tillägg, innehåller, att PresteSt., hvars jemförelsevis ringa antal ledamöter icke kunde berättiga detta Stånd att utgöra ^ i representationen, skulle i sig inrymma öfrige embetsmän. Denna tanke, hvarmed Grins förslag började, är, jag vågar påstå det, delad af flertalet såväl inom som utom detta hus. Jag hyser den åsigten, att PresteSt., såsom en del af representationen, är en för Sverige 392 Den 31 Maj f. m. egen, lycklig och välgrundad institution. Under det alt 18:de århundradets religiösa eller rättare sagdt, »'religiösa läror bortsopat en stor del af den religiösa tron, hvilken fordom utgjorde folkens väsefidtligaste och största egendom, har denna irrelegiositet ännu icke trängt ned till folket, och religionen utgör således en samhällets makt, men religionen och kyrkan äro ett, och jag tror, att det till en stor del bidragit tili religionens bibehållande. Det 19:de århundradets läror hafva på en gång alstrat politiska och religiösa revolutioner, måhända derföre, att man sträfvar efter ideala skapelser, och så år äfven inom religionen. Jag är en allt för mycket praktisk man för att icke inse, att, ehuru det andliga lifvet, den religiösa tron egentligen är en ide', denna ide' likväl bör hafva en form för att kunna bibehålla sig. Derföre anser jag äfven kyrkan vara för religionen ett vigtigt stöd och just på denna grund anser jag PresteSt:s andel i representationen, såsom åsyftande omvårdnaden af kyrkan och religionen, af högsta vigt, hvarföre jag alltid skall ifrigt förorda detta elements bibehållande inom representationen. Måhända torde någon finna en motsägelse i hvad jag nu yttrat, men den finnes likväl icke, ty jag är öfvertygad att mina åsigter kunna sammanjemkas.
(Utaf det beviljade lånet, 8,386 R:dr, ulbetaldes 2,000 K:dr år 1817 och 5,000 R:dr år 1848) inom Skaraborgs län: till dellagarne i sänkningen af sjön Östen uti Wadsbo härad, emot inbetalning af 5 procent å ursprungliga lånesumman, dervid 3 procents ränta å kapital-återstoden bör beräknas; hvilken betalningsskyldighet vidtog år 1848, , dcltagarne i en kanal-anläggning genom Kattholmsnäset vid Tida-ån i samma härad samt upprensningen af Sågströmmen i nämnde å, emot dito dito, , dito i upprensningen af sjön Långe7i och sänkningen af Kräftan i samma härad, emot dito dito. Ramsay, för utdikningen af Redeberga egendoms andel i Mönarps mossar inom Marka socken af Wilske härad, emot årlig inbetalning af 8 procent å hela lånesumman under 14.f år, efter 1852 års slut, inom Wermlands län: lill de hagarne i aftappningen af Slödjan i Huggenäs socken af Näs härad, emot inbetalning af 5 procent årligen å ursprungliga lånebeloppet, dervid hör beräknas 8 procents ränta å kapitalåterstoden; hvilken betalningsskyldighet vidtager år 1850, , dito i sänkningen af sjön Björklången inom Nyeds härad och socken, emot årlig inbetalning af 8 procent å hela lånesumman, 2,200 R:dr, under 14.) är, efter 1851 års slut. (Andra hälften af det beviljade lånet är först under innevarande år utbetald) „ sedermera aflidne Lagmannen A. P. Sandberg, för ett vattenaftappningsarbete å säteriet Agnhammars ägor inom Grums härad och socken, emot dito dito, „ Majoren F. G. Lilljehöök, för vattnets afhållande från ett odlingsbart fält å säteriet Odenstads ägor i Lillbergs härad och socken, emot dito dito,
Föredrogs ånyo och lades till handlingarne meddeladt utdrag af Höglofliga Bidderskapet och Adelns Protokoll den 18 dennes genom hvilket de öfriga Riks Stånden voro inbjudna att förena sig uti det af Bidderskapet och Adeln, i anledning af Stats-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 25, för dess del, fattade beslut, att Rikets Ständer, för anläggning af elektrisk-telegraf-linea emellan Ostersund och den punkt vid Bottniska viken, som Kongl. Majit kunde tinna lämplig, skulle från Riksgälds-kontoret anvisa ett belopp af 66,000 Ridr, under vilkor, att Kongl. Majit i nåder medgåfve, det beloppet måtte till Riksgälds-kontoret af Handelsoch Sjöfarts-fonden ersättas i den mån sistnämnda fonds disponibla tillgångar sådant komme att medgifva. Den 26 September. Frän Högloft. Bidderskapet och Adeln. S. D. Vid föredragning af Stats-UIskottets den 19 och 22 dennes bordlagda Utlåtande Nio 180, i fråga om beviljande af ytterligare anslag till fortsättning af National-musei-byggnaden, biföll Ridderskapet och Adeln, utan att godkänna det uti Utlåtandet emot Chefen för ifrågavarande byggnads-företag företag förekommande klander, de af Utskottet i samma Utlåtande gjorda hemställanden, endast med den förändring, att orden ven Kommitté af''1 blefvo från Utskottets första hemställan uteslutna. S. D. Föredrogs och bifölls Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 19 och 22 dennes bordlagda Betänkande Nio 32, i anledning af väckta motioner om förändrade föreskrifter rörande Pastoral-examen. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 19 och 22 dennes på bordet lagda Betänkande Nio 174, i anledning af väckta motioner rörande Universitetets i Upsala förläggande till Stockholm eller ock de Juridiska och Medicinska Fakulteternas vid nämnda Universitet flyttning tili Hufvudstaden.
Utskottet föreslår följande voterings-proposition: ”Den, som vill till kontra-proposition vid den blifvande hufvud-voteringen antaga Presteoch Borgare-ståndens beslut, att Rikets Ständer medgifva återlyftandet af de till säkerhet för jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult i Kongl. Statskontoret återstående deponerade medel på det sätt, att bolaget eger alt genast lyfta 150,000 R:dr och de återstående 75,000 R:dr R:mt sedan banan blifvit öppnad för trafik till Köping, — röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Bonde-ståndets beslut: det Rikets Ständer medgifva, att, af de till säkerhet för fullbordandet af jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult i Kongl. Stats-kontoret deponerade medel uti räntebärande obligationer, det ännu innestående beloppet, motsvarande 225,000 R;dr R:mt, må till jernvägs-bolaget återställas, samt att Rikets Ständer, vid anmälan om detta beslut, i underdånighet öfverlemna till Kongl. Maj.t, att, efter pröfning af härvid förekommande förhållanden, i Nåder afgöra, huruvida några förbehåll eller bestämmelser, med hänsigt till de ifrågavarande medlens användande, lämpligen böra föreskrifvas.” Stats-Utsk. Mern.
För akt en gäng komma lili sini, tror jag det först borde afgöra-, , om de reglor wi nu förestriswa kunna hafva rekroactiv iverkan, eller endast för framtiden böra gälla. F therre Stael von klolllcin. Nej! nu är frägan om indragningar af redan utdelade pensioner. Det kunde ej kallas indragning om ej redan utoelade penstoner förfwunne. G.efwe Oe la 6arclie. Frägan ar nu om indragningar genast och om siavgande af grunder för framtiden, hwilka Kongl. Maj:t wid pensioners tilldelande bör följa. Jag tror att det beror af Rik. sens Ständer att förestriswa desta grunder och jag bekänner uprigtigc akt jag anser som en werklig tjenst gjord Konungen, att dem föreskrifva, da dest goda och walgörande hjerta ej mera stall lida af ett afstag, Ständers fattade består, men ej Kongl. Maj.-t wällar och som sä ofta i Nitels narwarande tillständ blir en nödwändighet, dä brist af medel, men ökadt antal af pensioners sökande med hwarje dag tilltager. Hwad mitt egit förstag angär, dä Stats-Utstolket bewisat mig den oförwäntade godheten, atr gilla de fleste af Mina deruti föreflagna grunder, bör jag äfwen med. Den 22 Zebruarsti. giswa, att jag sjelf inser swarigheien att bestämma den Z:te punelen, och derföre gärna afstar ifrån alt orkande af densamma, men jag anhälier hos Herr Grefwen och Landtmarstalken deremot, om proposition pa den 6:te puncren med det tillagda wilkor, att den Tjensteman, som till följe af den i:sta punctcn förlorar sin pension när han gär ur tjenst, dä mätte kunna återfå hwad han förlorar och dera erhåller Riksens Ständers heligaste försäkran. Friherre Ltael von tkolllein instämde med Grefwe Oe la Larclie. Herr käblman.
Den hemmavarande delen af svenska armén är bestämd till bevakning af rikets säkerhet mot de anfall, som konungen i Danmark möjligen kunde befalla norska armén att göra på Sverige i afsigt att upptända det krig mellan norrmän och svenskar, som kronprinsen genom sin marsch till Pommern velat förekomma. Sådan är i korthet taflan af Nordens närvarande ställning. Skandinaviska rikets återupprättande, nationalrepresentationens införande i Norge, norska embetsmäns intagande i svenska statsrådet, fri utoch inrikes handel, norska penningverkets förbättrande samt spanmåls inskaffande till Norge, som der af skall vara i stor brist, äro de medel kronprinsen ämnar nyttja att dermed förbinda sig norskanationen och visa dem huru ogrundade de farhågor äro, som danska embetsmän på befallning och på allt upptänkligt sätt söka att utsprida bland norrmännen och hvarom du i ditt senaste bref omnämner. Kronprinsen är för delikat att vilja insända proklamationer till Norge. Han vill ej med vackra ord utan med gemingar vinna norrmännens hjertan och jag för min del är öfvertygad att detta handlingssätt är det enda rätta att iakttaga mot en nation, som har känsla for heder och af-sky för allt, som kan anses kränka dess heder. I sinom tid skola nog proklamationer komma, kanske väntar prinsen dermed tills han står i Jylland med svenska armén, kanske tills han är återkommen; sådana saker äro hemligheter ännu och det kan vara mindre intressant att veta sådant; nog af, man kan vara säker, att då proklamationen utfördas, äro äfven alla mått och steg vidtagna som göra dess utförande säkert. Olyckligt vore om våra hederliga naboer skulle råka i krig med oss, d. v. s. att föreningen icke kunde gå för sig utan en brytning. Men om omständigheterna tvinga våra arméer att slåss, så skall det åtminstone ske på ett satt, som egnar 2: ne upplysta nationer. Vi skola kanske på ömse sidor skicka till evigheten några tusen olyckliga offer för en politisk hvälfnings fullbordande, nödvändig för begge nationernas gemensamma väl i en framtid, men aldrig skall detta krig väcka bitterhet mellan nationerna, derom är jag öfvertygad. Se så min hedersvän, nu har jag vidt och bredt omtalat, hvad jag med säkerhet vet och känner.
Med hänsigt lill dessa hegge mom:r (16 och 22) torde ej böra lemnäs oanmärkt, att stor del af de vid 8 §:n (om sockenstämma) omförmälda tilldragelser, som göra controll å sockenstämmas beslutande-rätt nödvändig, ägt rum i uppgifven afsigt att förekomma ungdomens s. k. utsväfningar och i allmänhet hindia brännvinets missbruk, ehuru de vanligen förfelat ändamålet, som velat sökas dels i förbud, med vitén, emot lekstugor och dansgillen, dels i skärpande af böterna för oloflig brännviusförsäljning samt fylleri och dryckenskap, i stället att dessa ändamål möjligen allenast kunna vinnas, i förra fallet, genom föräldrars, målsmäns och husbönders närvaro oell tillsyn vid ungdomens lekar, samt, i det sednare, genom enigt bemödande af socknens innevånare att upptäcka, afslöja och lill ansvar befordra lönnkrögare, äfvensom att genom råd, varningar och exempel förbättra den på starka drycker begifne. 28 mom. Med afseende på det polisbestyr, till allmänna säkerhetens vidmakthållande inom communen, som jag anser högst angeläget att uppdraga åt socken-nämnden, lärer detta mom. böra få följande lydelse: "Alt vaka öfver allmän säkerhet inom communen, medverka till förekommande af brott deremot oell bidraga till ”upptäckande af sådana brott; hvartill äfven hörer att haf”va uppsigt å försvarslösa personer och lösdrifvare samt "kringvandrande gesäller och sjömän, m. fl."
Vi äro lyckliga nog att i denna församling hafva tvänne Hofrälts-Presidenler närvar, af hvilka den ena, förande Landtmarskalks-klubban, visserligen af den orsaken är förhindrad alt deltaga i diskussionen, men för den andre af Ilrr Hofrätts-Presidenter möter, så vidt jag känner, i nämnde afseende icke något hinder. Redan vid riksdagens början, sedan det visat sig ali Eleklorerne icke lemnat Hr Presidenten plats i LagUtsk., lät en viss liberal Tidningsredaktör, förmodligen tillhörande samma partisom Hr Presidenten, i anledn. deraf, genom sin tidning öfver land och rike tilldela Hr Presidenten det vitsord, att han i lagkunskap och öfrige egenskaper, som erfordras för fyllande af en plats inom berörde Utsk. vägde ensam mer än de 4 ledamöter tillsammans som blifvit der invalde. Säkerligen har derföre mer än en bland R. o. Ad:s medlemmar liksom jag med spänd upmärksamhet väntat att få höra Hr Presidenten deltaga uti våra förhandlingar. — Jemte det jag högeligen beklagar att denna väntan alllhittills varit förgäfves, tror jag mig, utan fara för misstag, kunna uttala den öfvertygelse, att R. o. Ad. säkerligen skulle med nöje se, att ett undantag från denna tystnad egde rum uti förevar, fråga, hvilken så nära rörer Hr Presidentens embets-förvallning, att ingen af de närvarande bättre kan vara i tillfälle att lemna R. o. Ad. på verklig 110 Den 22 Mars. erfarenhet grundad uplysning, huruvida mitt förslags antagande skulle medföra de af mig åsyftade fördelar, eller icke. Slutligen, och för den händelse alt man icke skulle finna det vara lämpligt, att inskränka de dömandes antal till 3, tror jag mig böra framställa det alternativa förslaget, alt de alltid borde vara 5 eller 3, hvarigenom man undvek det jemna talet 4 och således äfven de olägenheter, som jag anser deraf upkomma, men bibehöll Hof-rätteines anseende äfven i deras ögon, som tro att der bör finnas flere ledamöter.
I afseende på det af Hr von Hohenhausen omtalta förhållandet med exporten af kopparmyntet, är jag skyldig likväl att nämna, att denna export ägde runi, derföre att det gamla ^-skillingsstveket då gällde mera än hvad garkopparen kunde säljas för på börsen. Derföre blef den lurendrejad ut, ty den var förbjuden till utförsel. Frih. Palmstjerna: Om Banken vore en anstalt, hvarigenom man åsyftade alt för statsverket eller för allmänna behof insuga så mycken vinst som möjligt, så skulle jag helt och hållet instämma i BancoUtskis nu afgifna betänk. BancoUtsk. ser nemi. endast på den på papperet uppförda contanla vinst, som Banken bar af sin utlåning, och beräknar derefter nyttan af småsedlars ingifvande, jemförd med nyttan af mindre silfvermynt. Jag kan icke instämma i detta beräkningssätt. Jag anser Banken vara till, för att uppehålla myntvärdet inom Riket. Dess egentliga ändamål är alt vara en Vexelbank och icke en Lånebank; ty denna sednare är en särskild anstalt, som, enligt min tanka, alldeles icke får genom sina operationer verka menligt på Vexelbanken och låta den gå under. Jag ser således saken från en annan synpunkt än BancoUtsk.; men då i alla fall för närvar., på sätt Hr von Troil äfven anfort, tidpunkten icke är inne att utgifva silfvermynt i st. f. småsedlar, enär Bankens silfvercassa icke står på den fot att det utan afsaknad skulle kunna ske, så torde det vara öfverflödigt att uppehålla R. o. Ad. med några vidare påståenden i lietta ämne, och jag har också icke yttrat mig annat än reservationsvis emot de skäl BancoUtsk. anfört för sitt afsfyrkande denna gång. För min del önskar jag hvarken bifall eller ålerremiss, utan helst afslag å BancoUtsk:s betänk. Hr von Troil: Det äger, efter min tanke, sin' fullkomliga riktighet, hvad Frih.
Allteftersom töckenranden i norr upplöste sig, framträdde allt tydligare ur densamma konturerna af ett segel. – Det håller samma kurs med oss, kapten, anmärkte Parker. – Algernon Sidney! sade Drake till sig sjelf. Han befallde genast att brassa dikt bidevind. Sedan denna manöver blifvit verkställd, stod han länge akterut bredvid rorgängaren med blicken än riktad på seglet i norr, än på flöjeln och förmärsseglets lik i lovart. – Kapten, sade Felix, i det han gick fram till honom, – det anar mig, att vi få slåss ... – Tror ni det? afbröt honom Drake kort. – Ja, såvidt detder är Algernon Sidney ... – Vi få se ... Hvad vill ni för öfrigt? – Jag vill blott säga, att besättningen är vid trumpet och nedslaget lynne. Sjelfve gamle Parker och gamle Sullivan, mellan hvilka jag nyss delade vår i allo aktningsvärde, hädangångne vän Ruys’ rika qvarlåtenskap enligt den aflidnes mundtliga ... Drake gjorde ett tecken af otålighet. Ligelius, som uppfattade detsamma, lemnade honom och gick, hvisslande en glad visstump, fram till Skytte, för att meddela honom sina förhoppningar om en snart förestående blodig dust. Men i detta ögonblick vinkade Drake från den plats, han intagit på en kanon, Skytte till sig och sade halfhögt, med lugn röst till denne: – Vi äro förföljda. Det fartyg, ni ser der, är Algernon Sidney, Holländaren Vanloos brigg. – Vanloo? – Ja, jag har redan sagt er, i hvilket förhållande den mannen trädt till mig. – Men hvad har Vanloo med er att göra? Var han icke er vän och under hela den sistförflutna vintern en nästan daglig gäst i ert hus? – Han har afkastat masken och plötsligt visat mig en dödsfiendes anlete ... men hans bevekelsegrunder känner jag icke. Må han akta sig! Spelets utgång är beroende af stridslyckan, och ve honom, om den vänder sig till min fördel!
Majit täcktes, efter tillstyrkande af Statsrådets öfrige ledamöter till hvad Hans Excellens Herr Jutitie-Stats ministern sålunda hemställt, lemna nådigt bifall; skolande Proposition uti ämnet, i öfverensstämmelse med innehållet af bilagan vid detta protokoll, till Rikets Ständer ex - 40 Kongl. Maj-.ts Nihl. Proposition, N:o 17. pedieras och Finans-departementet genom Note ur protokollet derom underrättas. Ex protocollo K. Helling. i\:o 17. Alik. lill Exp.-Utsk. d. 8 Dec., kl. 1 <*. m. KONGL. MAJ: TS nådiga Proposition till Rikets Ständer, i fråga o/n tillväg åhring ande för Statens räkning af en Lotsoch Båk-inrättning å Götha Kanal samt de sjöar, hvarigenom densamma /edes, äfvensom å Götha eif; gifven Stockholms Slott den 9 November 1847, Redan uti bref af den 14 Augnsti 1837 fann Kongl. Maj:t i nåder godt förklara, att, da det blifvit fullständigt ådagalagdt, alt hufvudföremålet med en lotsoch båk-inrättning å de farvatten, som genom Götha kanals öppnande blifvit satte i kommunikation med Rikets begge kuster, icke kan ernås annorlunda, än att den af staten öfvertages, den på Götha kanal och de genom densamma förenade ir sjöar ifrågaställa lotsoch båk-inrättning skall blifva en allmän anstallt, ställd under uppsigt och styrelse af det embetsverk, som förer inseendet öfver lotsoch fyr-inrättningen på Rikets kuster; men förordnades vid samma tillfälle att med verkställigheten skulle anstå intilldess åtskilliga åtgärder blifvit vidtagna för tillvägabringande af nödiga tillgångar till företagets utförande.
Med 1840-talet. börjar en ny epok för Svenska folkbildningens historia. Man må icke säga, att folkbildningen då först började, eller i sina anordningar gå till väga så, som bade man ingen historisk grund att bygga på Man må heldre se till, att man ej lösrycker det nya från det gamla, om man ej kan förneka, att det gamla var godt i sitt stadium. De egendomliga årsböcker, som hos oss kallas husförhörsböcker, och som af rikets presterskap i allmänhet blifvit med sorgfällighet förde under ett par århundraden, äro de historiska urkunder, som i århundraden härefter skola bära vittne om vårt folks ära framför de flesta kristliga folken, ty de skola ovedersägligen intyga, att från Carl XI:s dagar endast undantagsvis någon funnits i eD Svensk församling, som ej kunde läsa i bok från sitt 8:de eller 10:de år. Låt vara att detta var litet, men ett lyckligare förhållande, med afseende på det första vilkoret för ett folks bildning, har ej funnits hos något annat folk på jorden. Många folk kunna icke heller bland sina Konungar peka på sådane som Gustal Wasa, Gustaf II Adolf, Carl XI, andra att förtiga, hvilka haft till sitt ögonmärke att genom kyrkan och dess prester värna om folkets kristliga bildning. Ur denna historiska folkbildning, som var genom Konung och presterskap gjord till en Kyrkans och det kristliga hemmets angelägenhet, härleder sig det fenomen, som slagit utländningen med förundran, att Svenska folket ända till närvarande tid med heder kunnat räkna många tänkare, skalder, konstnärer, mekaniker, o. s. v., ja, en stor del af sina lagstiftare från den massa, som icke vetat af någon annan skola än hemmets och den de derefter funnit i Böcker och det praktiska lifvet. Folkbildningen är således hos oss icke en ny fråga, såsom den i närvarande tid är det för vår granne i öster, i hjertat af den kolossen. Vi hafva icke att börja från grunden, vi hafva blott att bygga på en gammal god och naturlig grund, som endast missförståndet och otåligheten kan vilja upprifva, för att få lägga en ny grund i vädret af dagens vindar.
VI vele härmed i Nåder underrätta Eder, att VI uppdragit Stats-Secreteraren och Riddaren af Vår NordstjerneOrden H* Battram, att uppbära och qvittera innevarande års första Q vartals Ränta af det Hemgifts - Capital, stort Ett Hundrade Tusende Riksdaler Specie, hvilket Riksens Ständer, jemnlikt Bi-afskedet af den 26 Januarii 1779 och RiksdagsBeslutet, anslagit It Vår Högtälskelige Herr Fader, Glorvördigst i åminnelse, Hans Maj:t Konung CARE XIII och hvilket tillfaller Oss såsom Högstbemälte Hans Maj:ts adopterade Son och Arfvinge, VI äske således af Eder, att J till StatsSecreleraren Battram, emot dess Qvitto, utbetalen förenämnde upplupne Ränta, VI befalis Eder Gud Allsmäktig Nådeligen, Stockholms Slott den 15 April 1818, GARL JOHAN, II. Battram', Ståts-Utskottets Betänkandet *3°S Eikheten med den till Herrar Fullmäktige 1 Riksgälds-Contoiret ankomne Höga Skrifvelse r betygar S. Ekecrantz'. Vidimeras C. Sylvani N:r 229. Riksens Högloft, Ständers Stats-Utskotts Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid dess yttrande och förslag om Statsoch Riksgälds -Verkens behof, som genom Allmänna BeviIlningen skola fyllas. I anledning af gjorde anmärkningar vid StatsUtskottets den 1 i denne månad afgifne förslag och uppgift om den summa, som för Statsoch Riksgälds-Verkens samfäldta behof erfordra*, att genom allmän Bevillning utgöras, har Höglofl. Ridderskapet och Adeln återremitterat ärendet samt meddelt de deruti gjorde erinringarne.
St:s skrifvelse vid sista riksdagen, ang:de extra statsregleringen, innehåller den ingen annan bestämd föreskrift, än att medlen skola användas till försvarsverkets i st å n ds ä 11 a n d e. Således hade Regeringen varit oförhindrad och haft för pligt att först iståndsätta, hvad som vore angelägnast, såsom beväringens vapen och beklädnad. Om en anmärkningsrulle här skulle komma i fråga, vore den för det sådant blifvit uraktlåtet, visserligen icke för motsatsen. Hr Lefren har vidare sagt, att det ifrågavar. anslaget åsyftade att fylla ärliga behof, då det andra afsåge reservupplag. Det har således helt naivt undfallit Hr Lefre'n, att oaktadt anslagen, dåde begärdes, kallades extra och blott fordrades för en gång, var meningen likväl att låta oss få behålla dem såsom ständiga och ärliga, alldeles som det gått med de 70,000 r:dr för arm ehns materiel. För min del tror jag det vara angelägnare att fylla hehof, som äro för handen, än sådana, som komma i en oviss framtid, och det faller Regeringen till last, att den sparat sin framställning örn det oundgängliga, till dess folket vore urståndsatt att gifva något dertill, i anseende till det myckna, det förut gifvit till, om ej alldeles öfverflödiga, åtminstone mindre angelägna ändamål. Hr Lefren har talat om de irrbloss, publiciteten skulle kringsprida, och de upplysningar, den undandolde. Jag förmodar, att Hr Lef - Den 6 No veml) er f. m. 5i rens upplysningar visserligen icke blifva gömda för allmänheten, men förmodar då ock, att min upplysning derom, att Hr Lefren misstagit sig, jemväl kommer att stå bredvid. Jag begriper ej, huru man kan fordra en enklare bevisning öfver Styrelsens sätt alt hushålla än den, som blifvit ådagalagd på detta rum, i StatsUtsk. och af vissa talare i de andra Stånden. Det är väl sannt, att manga specialiteter här ej blifvit framdragna; men folket frågar ej derefter.