Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid första påseendet skulle det kunna anses till ock med för en vinst, om en svag Nomadisk Folkstam här, liksom på åtskilliga andra ställen i verlden, lemnade rum åt et*^ starkare, med odlarens nit och verktyg framträngande slägte; men en närmare fästad uppmärksamhet skall visa det högst egna förhållande med våra Lappar emot alla andra mig bekanta stammar, med ett folk, som föga behöfver annat af sina grannar, än att lämnas i ostörd besittning af sinal berg, som är försedt med nyttiga hjordar, för hvilkas vinterföda naturen på ett så' förvånande sätt sörjt, oell som slutligen ärj i tillfälle att erbjuda, så väl den trafikerande Köpmannen som Bergsmannen, i detta bårda klimat ett biträde, som för det närvarande på intet annat sätt kan erhållas, och som endast genom betydliga uppoffringar är att af framtiden förvänta. Antagom att transport, till exempel af Jernmalm, måste företagas till en last-. Den i5 December f. m. plats io till 12 mil aflägse, och låtom oss tillse, huru den mest oförtrutne Nybyggare vöre i ständ, att med någon framgång täfla med fjälltraktens infödingar. Man får då se Nybyggaren åtfölja sin oxe eller häst, den ene i behof af matsäck, den andre af betesfoder, hvilket allt, betungande transporten, måste medföras under en resa, hvars långvarighet, i anseende till ofta inträffande yrväder, icke kan bestämmas, och hvaraf besvärligheten ännu mer ökas derigenom, att väg måste trampas, ett företag alldeles oundgängligt i ett så glest bebodt land, att merendels flera mil måste passeras emellan hvarje skorsten. Då han nu ti 11 ryggalagt en eller annan så mödosam färd under vintern, och hvardera gången hämtat sina 2 skeppund Malm på lasset, och för deras framforsslande, i förhållande till väglaget, användt sina 8 till \\ dagar, lärer föga något mera vara att vänta, om ej en total brist på lifsmedel framkallar någon ytterlig ansträngning. Annorlunda förhåller det sig med LappAllmogen. Vintern är Lappens element; af väder och vägar är han nästan oberoende.
Höglofl. Ridderskapet och Adeln har till Lag-Utskottet remitteiadt ett af £[err N.fV", ZagUtskotlets Hetiinkande N:o 136. 7 Stråle till Ståndet afgifvet Memorial, hvaruti är arifördt, att, ehuru motiven till stadgandet i 37 $. af 1809 års Regerings-; form , att Adelskap, eller Greflig eller Friherrlig värdighet, sorn dädanefter kotnme att förlänas, icke finge i arf tillfalla flere än en af slägtén, hvars öfriga medlemmar skulle förblifva i ofrälse stånd , tvifvelsutan varit goda; så hade likväl det dermed åsyftade ändamålet, dels att för framtiden i Riket minska antalet af Adeliga personer , så-] som för stort i förhållande till folkmängden, dels att undanrödja den bestämda skillnad emellan frälse och ofrälse män , sora ditintills egt rum, blifvit i utvecklingen sa fcirfeladt, att den vidtagna åtgärden rätteligen kunde anses såsom en half-mesure , den der borde antingen återtagas eller ock fulländas» Om nemligen äfven , å ena sidan, enahanda inskränkningar i adeliga värdigheten , sora i andra constitutionela länder finnas, i det närmaste blifvit antagne; så hade man dock, å den andra, ej allenast uturaktlåtit att derhid foga föreskrifter om majorals upprättande, eller anslående af en viss, värdigheten beledsagande egendom, utan fastmer upphäft möjligheten deraf , när man år 1809 afskaffade den rättighet att stifta FideiCommiss, sorn ditintills, mera i följd af sedvänja, än aE tydlig Lag , fått ega rum.
AIaj:t täektes, enligt Kuredranandens oell 8tats-kiädets undeialäniga tillstyrkande, Iierörde förslag, sädant detsamma tinnes Krotueuilet Iliiugadt, i tjäder gilla; oell iietaiite Kongl. VIaj:t, att ifrågavarande Ktnliga 8krifvelse silaII under denna dag tili kikets 8tänder exnedieras. Lnt. lill blx^. Vtsli. lien Ig älars, lil. l l k. m. /M/V6L. ^Vccc//»n ^vc/ue/^e t/// Ännc/e/^ c?n»«enc/s en mec/ c/en /o>6- ^/ccAncr ^ö>ccnc/ecrc/e o/'^cc?r/^cctco/ren a/ §/cr/^-/lc?c/er Aemen^^cr^- SAccnc/e /ec?o-«/ 6//nen L/oe^/co/nr^ Äo/r c/en // Mre§ /§So. Cecilin lliliets 8tänder nu för clerus del antagit den Orundlagskdrändring Ii varigenom 8tats-Ilädet8 nuvarande organisation sliulle Icomma att upplröra vell en annan träda i dess ställe, vidtager Longi. Napts iiandläggning ak detta vigtiga ärende. Dil^a nced kilcets 8tänder, anser Longi. lVIapt denna n^a organisation böla leda Ull e» enlilare, skyndsammare oell Lndamälsenligare irellandling af cle allmänna ärendena, oell Longi. klapt ämnar derföre att ät be,velle 6> undlagsforänd ring gifva 8itt lVädiga samtycke, samt delssmma pä köreslirikvet sätt ä llilissalen Ililikts 8iänder meddela; men dä denna förändring, llvilken, sedan clen as Longi. IVIaj:t vore antagen, skulle, enligt 82 §.
— 59 — fe © as.g 1. Eonvoy-ko m mlssa Flåte t. Detta verks räkenskaper, deri serskildt redovisas för Sveriges oell Norriges femensamma fond samt serskildt för Sveriges enskilda handelsoch sjöfarts-fond, afva, utan anmärkning, undei’gått granskning i Kongl. Kammar-rätten för båda revisions-åren. Nämnda tvenne fonder redovisas uti räkenskaperna, som följer: a) Sveriges och Norriges gemensamma fond Debet. Balans från föregående år: Skulder Skulder Credit. Utgifter: Fredsvérkets underhållande med Barbaresk staterna 4,319: 19. — Aflöning till Konsuler m. fl 118,076: 11. 9. Hyra för Kommissariatets embets-lokaler 900: — ■— Omkostnader för konsulathuset i Tanger 1,161: 8. Dito för ministerhuset i Konstantinopel Dito för protestantiska kyrkogården i Tunis 3S8: 2. 8. Understöd till Svenska och Norska sjömän 1,333: 16. Debet. Balans från föregående år: Uppbörd: Balans till påföljande år: Balans från föregående år: Utgifter: Bidrag till fonden för Sveriges och Norri ges gemensamma utgifter 101,777: 34. 7. 108,739: 12. o.
Från Bonde-Ståndet: Af Lars Ersson från Södermanlands län, som (i en under N:o 6 intagen motion) med uttalande af den förhoppning, att skarpskyttarnes antal skulle under de närmast förestående åren ökas till 60,000 man, dels föreslagit att Rikets Ständer måtte: l:o till uppköp af fullt ändamålsenliga målskjutningsgevär med bajonetter af bästa modell bevilja 150,000 R:dr; Bih. till 11. St. 2:o anslå 10,000 R:dr att för dem tillhandahålla skarpshyttekorpserna kostnadsfri ammunition till de obemedlade skarpskyttarnes skjutöfningar; 3:o öka anslaget för målskjutningspremier till 10,000 R:dr; 4:o äfven öka anslaget för instruktörer till 50,000 R:dr; och dels hemställt att den aktiva skarpskytt, som på vanligt sätt styrker att han innehar den färdighet i målskjutning och manöverskicklighet, som erfordras för rekryts insättande i de approberade soldaternas leder, icke allenast må befrias från det första beväringsårets möte, utan fritagas från all vidare beväringsexercis mot skyldighet att under de fem år, han är beväringsskyldig, såsom aktiv skarpskytt deltaga i de frivilliga korpsernas militär-öfningar och vid inträffande krig ställa sig i beväringens leder. Af Johan Persson från Upsala län, som, med hänseende till angelägenheten deraf att Staten på ett mera verksamt sätt understödjer det frivilliga försvaret, (i motion Nio 18) föreslagit: att andra årets beväringsöfningar måtte upphöra och de dertill anslagna medlen tilldelas de frivilliga skarpskyttekorpserna, som med ett sådant understöd säkert skulle draga alla dugliga och modiga beväringsynglingar till sina leder, der frivilligheten och hedern torde blifva lika starka baud, som nu det lagliga tvånget; att Rikets Ständer till målskjutningsgevär af de indragna beväringskostnaderna måtte anslå 150,000
Bidderskapet och Adeln Allmänna Besvärsoch Oeconomi®Utsko-fJ tets, uti Memorial af d. j2 dennss, gjorda hema ställan, att, utom de frenne Cancellister, hvilka Utskottet antagit såsom Notarier till Protocollernes förande uti Utskottets Irenne särskilta Afdelningar, Utskottet, ti 11 renskrifnings göromåiens förrättande , måtte få antaga ytterligare fyra Cancellister. Från Hoga. PrestStåndet. S. D. Upplästes och bifölls Allmänna Be3 svärsoch OeconomisUtskoftets Memorial, om antagande af 4 Cancellister utöfver hvad Riks.1 dagsOrdningen föreskrifver. Från 14 Brot. Utdrag, d. j 8 Det. 1817.- Frdn Heden». BondeStandet. S» D. Vid ytterligare föredragning af det från sista Plenum hvilande StatsUtskottets Memorial af d. 12 i denna månad, angående upp» hörande af Kongl. Majus Nådiga inställelse i afä seende på KronoUtskyldernes afbördande, blef, efter derom framställd proposition , af Hederv» BondeStåndet beslutit, att bifalla hvad Höglofl, StatsUtskottet, uti förrberörde Memorial, föreslå» git, dock med tillägg, att de Skattskyldige, som ej kunna anskaffa Banco, eller Riksgäldssedlar , skola vara berättigade deponera Discont Assigna» tioner, intilldess Riksens Ständer, i frågan om Disconterne, sig Utlåtit, och derom vidare var* der förordnadt; uti hvilket tillägg de Respect» MedStånden skulte vördsamt och vänligen in» bjudas, att sig med BondeStandet förena.
Den 12 Nast. 147 gärt ordet, utan blott för att göra Ridderjkapet och Adeln upmärksami deruppä, att Stats-Ulskottet da del yttrat sig öfwer den delen afKonnngens proposition som rörer drähelwerket pä de ullramarinjka besirrningarne, förmodeligen ansett sig ej tillhöra att lemna utlätande öfwer den delen som rörer desia besilkningars styrelses af« skiljande fran all gemenskap med Swerigesgrundlagar, öfwer hwilken sednare fräga Constitutions-Uljkolteks yttrande hade blifwit till Riksens Ständer aflämnadt; och dä det ware nödigt akt Ridderstkapets och Adelns beslut till alla delar swarade mot innehällct af Hans Maj:te propositiontillstyrkte Herr Grefwen akt med anledning af Constilutions<Utstkottets betänkande proposition mätte göras till bifall pä Konungens proposition i hwad de ultramarinffa besittningarnes siyrelft anginge, och bifall ä samma proposition i den delen som rörde deras drätzelwerk, förestås i jemlilhet med Stats Utskottets betänkande. Under åberopande as hwad Grefwe körner salunda tillstyrkt framställde Herr Landt-Marskal. ken följande proposition. Bifaller Högloft. Ridderftkapet och Adeln Konungens Nådiga proposition rörande Sweriges Ultra, narinska Bestttningars styrelse uran beroende af SwerigeS constirulionella Lagar, samt den delen af densamma som rörer förwalruingen af deras drätzelwerk, i enlighet med StatS-UtfkottetS i detta sednare afseende afgifne betänkande. Hwilken proposition med ja beswaradeö.
Jag har den erfarenheten, att, om man icke vårdar familjeband et, inslår man på en bana af lösaktighet, som kan blifva vådlig. Det skulle icke alls föruudra mig om motionären, såvida man vid denna Riksdag i öfverensstämmelse med hans förslag beslutar att qvinnan vid 15 års ålder skall kunna taga hvilken man boil vill, vid en annan Riksdag, för att vara konseqvent, framkommer med det påståendet att en-gifte är en dårskap och föreslår att qvinnan skall få taga så mångå männer hon vill. Man har citerat främmande länders exempel. Detta är ganska farligt, emedan förhålianderne äro väsendtligen olika. I England kan en qvinna gifta sig vid 12 års ålder och mannen vid 15. Hela den Engelska rätten om äktenskap är hemtad från Kanoniska lagen, och bedömandet af äktenskapsfrågor tillhör särskilda domstolar. Men den Engelska seden medför restriktioner högst vigtiga; och det torde vara utan exempel att en flicka gifter sig utan faders bifall annorlunda än genom smeden i Gretna Green. Man har talat om att giftomannarätten missbrukas, och det är möjligt, men qvinnan får dock vanligen fram sin vilja och de fall äro säl K; synta då icke målsmän eller föräldrar måste ge vika för hennes enträgenhet. Det är ej så lätt för dem att säga ett bleklagdt nej till dotterns böner och tårar, så framt de ej äro fullt öfvertygade att föremålet för hennes kärlek är denna ovärdig; i motsatt fall är det ju ej något ondt uti att vända sig till vederbörlig domstol, för att 18# Den S5 Jan nar i f. m. få saken klar. För vårt eget stånd hafva vi vår högsta målsman i detta afs. uti Konungen. Frågan år sål. reducerad helt enkelt till denna: Bör man bibehålla en rådgifvande myndighet, som, för att begagna Utskits ord, måste mot den passionerade qvinnan antaga formen af ett förbud? Skall man mot henne icke bibehålla det ringaste korrektiv? Om förslaget autages, finnes ingen möjlighet, ingen makt, ingen rått att hindra min dotter att ingå förening med en man af den mest nedriga karakter, med en spetsbof? Det har nyligen blifvit yttradt af en ledamot att vår lag icke har något band i fråga om sonen, utan endast i fråga om dottern.
— Sedan hade han antydt det ett par gånger till, isynnerhet på sista tiden – men då han såg, hur olycklig och ängslig hon alltid blef, försökte han strax att lugna henne “Seså, Alice, tag det då inte så häftigt, kanske det inte alls behöfs – att du talar med någon, menar jag. Låt oss se tiden an, käraste. Förresten – du är så späd och fin, det vore nästan synd“ — Han mätte henne ömt med blicken och suckade. Men Alice förstod, att också Georg hade börjat längta efter ett barn – kanske till och med mera än hon sjelf – och det grep henne. Hon tyckte sig märka, hur det nu liksom hvilade en saknad öfver deras hem, och hon kände, hur der, trots all ömhet, småningom smög sig en viss tomhet in i deras samlif. Allt detta pinade henne och gjorde henne ofta trist, när hon var allena, utan att hon likväl kunde besluta sig för att underkasta sig en läkarekonsultation. Derför var der ögonblick, då hon nästan längtade efter att få komma ut på landet och få vara ensam någon tid. Alice leddes på Vårnäs. Under de två år hon varit gift, hade hon aldrig utan blott ett par dagars tid varit skild ifrån sin man, och hon längtade nu förtvifladt efter honom. Den första tanke om morgonen, när hon började vakna var på Georg. Nu är han redan uppe – tänkte hon, medan hon trött sträckte på sig och gned sömnen ur ögonen. – Han är alltid så tidig. Och i det hon blef liggande, med armarne uppöfver hufvudet och ögonen frånvarande, halfsömnigt fästa på den smala ljusstrimman, som långsamt, allt efter som solen steg, flyttade sig öfver tapetblommorna på väggen midt emot, såg hon i inbillningen, huru Georg nu i benkläder och skjortärmar stod framför spegeln och borstade sitt hår eller satt och rakade sig, – han rakade sig alltid sjelf, det var det “snyggaste“, brukade han säga.
Jag trodde äfven, att då fattigförsörjningen och sådana arbetsinrältntr kunde förenas, så skulle jemväl den fattigförsörjning, som nu äger rum, blifva förminskad. Det är ingen obekant, att för närvar, hos församlingarna anmäla sig till fattigunderstöd och måste underhållas personer, som, om de voro tvungne att arbeta, icke begärde dessa understöd. Det är på sådan grund jag föreslagit, alt arbetsoch fatliginrätlntr borde förenas. Här är af en värd ledamot yttradt, ali fabriker borde hafva en från socknen afskiljd fattigförsörjning. Det är så mycket lättare, alt en sådan D e 11 9 S e p t e m 1) e r f. ra. 3^5 ordning nntages, som delta redan inom Sverige sker. Sålunda liar Höganäs stenkolsverk genom särskild författning blifvit ålagdt alt försörja alla sina fattiga, oell församlingen, iler verket är beläget, har dervid intet åliggande. Det är således, efter min öfvertygelse, intethinder för att så öfverallt kunde ske. Det har af en annan värd talare blifvit yrkadt, att tlen i 5 §:n husbönder ålagda stränga ansvarighet för deras arbetare borde bibehållas, hvarvid han utgått från den synpunkt, alt desse ofta blifva fattige genom husbondens alltför stränga behandling. Jag nekar icke alt så kan hända, men jag påstår, alt på många ställen är det icke fället, och jag vågar till och nied påstå, att det ofta inträffat att husbonden varit den lidande, derföre att han såsom hemmansbrukare antagit en person, som mottagit hemmanet, endast för att förderfva detsamma och sedermera afflyttar. Om då husbonden skulle nödgas ansvara för försörjningen af de under tiden antagna t jenstehjonen, så tror jag att sådant vore alltför strängt. Jag anhåller, att äfven dessa anmärkntr må få åtfölja återremissen. Hr von Hartmansdorff: "Uti i4 §:n 3 mom. står: "För personer, hvilkas mantalsskrifningsort icke kan utrönas, bekostas likaledes af K. M. och Kronan den oundvikligen nödvändiga fattigvården, intilldess någon församling kan dertill för pl ig tas.”
Litt. d. bar Utskottet, dels med afseende å de gjorda anmärkningarna, och dels på grund af några närmare upplysningar samt förändrade förhållanden , ansett böra uppställas sålunda; att såsom hypothek må antagas, och efter pröfning belånas, sådana förbindelser, som af RiksgäldsContoiret, (hitom dess ofvannämda 5 procents Obligationer) till följd af Rikets Ständers beslut, redan äro, eller vidare blifva utfärdade; Stockholms Drätsel-Commissions samt Beursoch Brobyggnads-Directionens Obligationer, så vidt de äro till capitalet betalbara; äfvensom Aclierne i Troll - Banco-Utskoltcts Utlåtande N.o 82. 91 hätte, Strömsholms och Hjelmare Slussverks Bolag. Hvarjemte Utskottet föreslår följande nya Moment Litt, e, att, mot hypothek af Adier i Götha Canal-Bolag, må (under fästadt afseende å hvad som för närvarande finnes för dessa Adier insatt) såsom lån utgifvas 16-| procent af tecknade och inbetal-, da capitalet, samt, mot hypothek af Actier i Södertelje Canal och Slussverks Bolag, 5o procent af det tecknade ursprungliga capitalet eller 16* procent å den summa, nuvarande Adierna upptaga. Båda dessa belåningar, under det bestämda vilkor, att antaglig borgen tillika fordras, dock endast för den brist, som vid hypothekens användande möjligen skulle kunna uppkomma emellan Verkets fordran och försäljnings-, priset, Vid Banco-Utskottets Förslag, enligt 3:dje Punkten, (pag. i5o) att en och samma persons namn i intet fall finge antagas för mera än högst 20/100 R;är såsom, p Banco-Utskottcts Utlåtande N.o 82.
Ständer funno behandlingssättet dittills med Skogarne i Riket icke alltid hafva varit det mäst båtande fö>r Staten och Enskildte? och insågo derföre nödvändigheten af förbättrade anstalters vidtagande i denne väg, som på en gång kunde befordra både Allmän och enskild förmån» Efter no-j ga öfvervägande af detta vigtiga och Allmänt nyttiga föremål aflåto Riksens Ständer deras underdåniga skrifvelse härom tilt Kongl. Majtt af den 26 April! 1810, deruti Riksens Ständer ibland annat, sorn till ändamålets vinnande ansetts ledande, uti 3: dj e pune ten i underdånighet anhöllo, att Kongl. Majt efter nödig# upplysningars erhållande, täcktes i Nåder be-, stämma, hvilka och-huru stora Parker och Skogar borde för Allmänt hehof qvarblifva, samt med afseende på löcaia omständigheter oell Rikets förmon, Nådigst låta de öfrige för Allmän läkning genom Auction försäljas till don mest-» Stats Utskottets Betänk and en. bjudande, som derå skulle erhålla full egande rätt, etnot vilkor antingen af vanlig skatt, efter Orternas olika method, eller öck bestämd grundränta för hvarje Tunneland, med eller utan Frihets-år, efter omständigheterna. X anledning af de nu' väckte motioner t detta ämne, har Stats-Utskottel härå fästat ali xnöjelig uppmärksamhet och granlagenhet för att, med iakttagande af Statens rätt och fördel, ipke på något sätt förnärma den enskildtes. Då en närmare kännedom af loeafa och andra omständigheter fordrats, än den StatsUtskottet varit i tillfälle att inhämta, för att kunna föreslå bestämda föreskrifter i alla m öjel i ga händelser, får Utskottet endast uppgifva följande allmänna grunder, som Utskottet ansett kunna befrämja det åsyftade ändamålet, nemligen: 1:0
(En hwar taperan fåleden enligt ^atitainfrifttingen för fin perfon, der hatt (Embete, £jenf eller äpnfwudnärttig tdfar; för Egendom och lägenhet, der den är belägen; fann för 9vörelfeit, der den med laglig rätt eller enligt privilegier drifwen; £jenf elfon alltid wid den Egendom, der de äro fattfriftte och tjena. §. 100. $aperingn*€ommttté må hålla fina fammanträden inom flutna dörrar, död få, att ©fattftfdig lenman företräde, då hatt här något ferftldt att att* draga. £apertngO*§edamot afträde, då hätt fjelf fall taperan. 68 §. 101. <Sn broar, font Oet tSflunöar, ware berättigaD att på {tället erhålla unDer* rättelfe om beloppet af Den bewillning, f>onotn blifwit påförD. §. 102. Uppftå emellan §aperingömän olif a meningar, få att omröftning bltfroer nöDig, broilfen alltiD bör wara öppen, anftälleö Den efter Sebamöterneö antal; {folanDe, när röfterne äro lifa, Den mening gälla, font är till @tatcné förmån, om fåDant fan beflämmaö, men i anDra frågor Den, forn £arermgö*dommit* teeé förfle
Man bör förmoda, att försäljning efter delta moment icke ofta komme att gå i verkställighet, utan att pai terne vanligen förenade sig om föi delnings-grunden; och med afseende derå, har också Utskottet i sjelfva lagbudet lemnat anvisning på bevillnings-värdet, såsom en förmodligen i de flesta fall lämplig måttstock; men, i brist af åsämjande, kan det vara af vigt för någondera egaren, att ändock få ofvan omförmälde ansvarighet bestämd, hvilken åtgärd, utan att vara hinderlig för inteckningshafvarnes rätt, medför rättelse för egarne inböides, och äfven säkerhet, i den mon desse äro vederhäftige personer. Utskottet vidblifver således sitt i den delen framlagda förslag. Hvad slutligen beträffar den af Hans Jansson väckta fråga, om icke utmärkas borde, det de af Lag-Utskottet antagna grunder för delning af gemensam inteckning i flere fastigheter äfven böra gälla, då en fastighet, hvaruti inteckning är lemnad, sedermera klyfves, så emedan, efter en sådan klyfning, de serskilda delarne af panten onekligen utgöra serskilda fastigheter, och tvekan, om den af Utskottet föreslagna Lagens tillämpning på dem, såléde6 icke skäligen kan uppstå, anser Utskottet berörde erinran förfalla. I öfverensstämmande med hvad Utskottet sålunda yttrat, hemslälles härmedelst vördsamligen, att till 18 §. Intecknings-Förordningen måtte göras följande tillägg :■ År o fastigheterne uti ser skil de egares händer, må ej heller borgenär, som har den gemensamma inteckningen, låta densamma i någondera fastigheten serskildt dödas eller förfalla, utan samtycke af den öfrige Jastighetens egare; sker det, njute ej borgenären rätt till någon betalning utur sistberörde fastighet, med mindre Bihang till R. St. Prot. i834. 7 Sami. 1 Afd, a Bandet. 5: te Häftet. 2 I.tig-TJ skottet sTJ cl 11 inde Nzo 1Q6, egaren deraf sjelf gjort skulden, eller densamma å sig tagit.
Döling anmälda mål, rörande yrkad redovisning för emottagna skuldebref, kunde då med skäl den erinran äga rum, alt beskaffenheten och utgången af dessa mål, så vidt derför vore redovisadt, icke rättfärdigade Öfverslåthållare-embetets befogenhet att med dem taga befattning, och att således Öfverstålhållare-embetet deraf icke bort hämta någon anledning att det nu ifrågavarande upplaga. Hvad Hr polismästaren i öfrigt anfört, dels om tvänne särskildt uppgifna, och lill deras beskaffenhet här ofvan beskrifna mål, deri Döling blifvit till böter fälld och, vid bristande tillgång dertill, kroppsplikt honom ålagd, dels om Dölings fyra särskilda gånger anhängiggjorda konkurser, dels ock om hans närvarande faltigdoms-tillstånd, lemnade väl tillförlitliga och till äfventyrs för andra nyttiga upplysningar om Dölings framfarna lefnad, motsägande hans egna uppgifter derom i klagoskriften; men den slutföljd, Hr polismästaren af detta anförande velat draga, att nemligen en person, under dylika förhållanden, borde anses vanartad i den mening, 2 § af Kongl.