Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det gifves visserligen verk, hvilka man föreställer sig under denna egenskap, t. ex. Stats-Contoret, Riksgälds-Contoret, m. 11., men dessa äro central-myndigheter hvardera endast för de delar af capitalet, de förvalta. Det Verk, som kunde anses mest centralt, är Kammar-Rättens Öfver-Revissions-Departement, som emottager redogörelserne ifrån nästan alla de öfriga, men dess åtgärd är inskränkt inom redogörelsernes granskning, hvart verk för sig. Någon myndighet, som ställer hushållningen eller statsreglerar för dem alla i ett sammanhang, kan svårligen sägas hafva sin tillvaro. Slats-Contorets Statsreglerings - Stais-UskolMs Utlåtande, iV.-o 66. och s. k. Riksbokssluts-organer cga icke denna omfattning, och Finansministern berör endast yttersta summiteterna och vissa specialiteter af Statscapitalets förvaltning; med andra delar deraf eger han icke ens att taga befattning, emedan sådant bestrides af Ständernas egna verk, under det att, i motsatts häremot, verkliga beskattnings-frågor, eller sådana, som borde tillhöra Ständerna eller deras delegationer, behandlas af regeringsmaktens organer. Genom ett utöfver höfvan sträckt, men af dessa omständigheter ovilkorligen föranledt, behof af tjenstemän, localer, m. m., stiga förvaltningskostnaderna till ett högt belopp, och synbarligen onyttiga arbeten nöta tjenstemännens tid och krafter samt draga dem derhän bort ifrån det lefvande och väsendtliga, att det gifves embetsman af erkänd redbarhet och ovanlig arbetstid, som, efter en mångårig och aktningsvärd IjenstgöringStid, icke lia kommit till öfversigt af föremålen för det verk, der de albeta. Det fanns fordom ett Kammar-Collegium, som var hvad det borde vara, emedan det hade hvad det borde hafva; det hade i sin hand alla trådarna för Stats-capitalets förvaltning, jemte ledningen af näringarna enligt den tidens åsigter, tänkta och behandlade hufvudsakligen för beskattningens ändamål. Det sönderföll sedermera i flera fristående verk.
3:o $öt öfrigt gäller, i affeettbe på eftertefnaben af betta jlabgattbe, bvab -13 § famt 20 §:ö 2 morn. förejf rifva; ocb anfvare bett, font på flera fMett tarerab är, inett ej famttige bebetfeblante vib lyöningöcl;artanö beräftting frants vifar, enligt 14 § i inom., och fylle brijleit, famt vare haftor bå från allt tilltal fri. 40 § 10. 43m {Mmplittg af tibmn<jar. l:o Jpmarje utfommaitbe tibningönttmuier, trpcft på halft arf eller beriiitber, förfeö meb en röb (lampel till ^:belö öreö belopp; fean ett l)alft till od) meb elt l)elt arf meb en flämpel till ^\:belö öre; bertttöfmer till od) meb lj arf |:belö öre, od) få mibare; od) (Tall meb Ijalft arf förflåö papper, t) ira ro pta innehåller eit od) en half qoaöratfot eller iso qoabrat Stbtttngar, meb fåbait jläm 2:o $ör tibningar åtföljanbe bihang galla famina (laögaitöen; bod mare få^ bane bulletiner, font på $ongl. 9Jlaj:td befallning trpdaé på fårffilba blab od) innefatta officiela unberrättelfer famt åtfölja @merigeå ^ofl 3:o 2öill utgifmare af annan periobiff ffrift än tibning, eller af få fallab brochure, forn utgöreö af en trpdt afhanbling, fndänbab i ett l)åfte och font ej öf Då någon i Sanböorten anmäter ftg titt portofritjet fot periobiff ffrift etter brochure, infånbe Äongl.
1841 års förordning om rätta åldern för äktenskaps ingående, gör i detta afseende icke tillfyllest; anhållande jag derföre att dessa raina anmärkmr må få åtfölja remissen af Hr Sliernsvärds yttrande. Uppå härefter af H. Ex. Hr Frih. o, Landtm, framställd pra - pos., remitterades Hr Stiernsvärds ifrågavar. anförande jemte de derom afgifne yttranden till SlalsUtsk., samt beslöts att samma anfö rande skulle kommuniceras de öfriga RiksSlm, derest för sådant ändamål erforderligt anlal exemplar atlemnades. Hr Björnst jerna, Oscar Magnus Fredr.: Sedan remiss blifvit beviljad å Hr Stiernsvärds framställning, anhåller jag att fä beledsaga densamma med några anmärkmr. Jag skall söka att blifva Hr Stiernsvärd så olik som möjligt, äfven deruti att yttra mig korrt. Hr Björnstjerna upläsle härefter följande: Att utan anmärkn. från R. o. Ad. remittera Hr Stiernsvärds anförande vore visserligen att skänka det allt anseende det kan förtjena. Dä del likväl innehåller eli systematiskt anfall mot en K. M:s nåd. propos., som inom della Ständ säkerligen eger varma sympalhier, anhåller jag att få beledsaga detsamma med en eller annan anmärkn. En vederläggning punktvis af ett anförande, till hvars blotta upläsande författaren nödgats påkalla biträde af åtskilliga bland kansliets personal, vore lika litet grannlaga mot det H. Ståndet, som mot del beklagansvärda Utsk., till hvars handläggning denne författares gigantiska snillefoster hemfalla. Jag vill således äfven deruti blifva honom sä olik som möjligt, att mina anmärkmr skola i korthet framställas. Hr Stiernsvärd börjar med en beräkning öfver förhöjningen i utgifterna för Landtförsvaret, alltifrån år 1810. Att en sådan verkligen egt rum vill jag så mycket mindre bestrida, som jag anser den hafva härflutit från en berömvärd omtanka för fosterlandets väl.
1 Afd 7 Haft. 3 18 Banko-Utskottets Utlåtande} N:o 24. re Ceder ströms fader, kaptenen, friherre A. Cederström och hans hustru Hedvig Antoinette von Menius upprättade samt af deras arfvingar och sterbhusdelegare, genom arfförening den 14 September 1793 godkända testamentariska förordnande, att, bland annan deras fasta egendom, Säterien Norra och Södra Lisma, med underlydande lägenheter, såsom Samuelsås och Eketorps säteri samt frälsehemmanen Upsala Och Sadelmakarekrogen med tillhörigheter, skulle i everldeliga tider förblifva lindoi fideikommiss-natur, med vilkor att aldrig kunna abalieneras, förbytas, förminskas eiler graveras, framställt yrkande att komma i besittning af de till Banken icke förpantade eller med någon inteckning besvärade fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, förklarade Kongl. Majit., genom dom den 30 Maj 1843, med bifall härtill, kapten Skottes sterbhusdelegare skyldige att till friherre Anders Cederström på Beatelund, midfastan den 14 Mars 1844, dessa fastigheter utan lösen eller ersättning afträda, derest sådant icke förut skett. Skottes sterbhusdelegare anställde derefter hemulstalan emot föregående egare, hvilka, genom Stockholms Kämners-rätts laga kraftvunna dom den 14 Maj 1844, förpligtades att till sterbhusdelegarne återbetala de 20,002 r:dr banko, Skotte i lifstiden såsom köpeskilling för fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen till Fribergs konkursmassa erlagt; men då hvarken Friberg eller Mörner eller J. Cederström, enligt hvad styrkt blifvit, egde tillgång till gäldande af hvad dem sålunda ålagts, instämdes af kapten Skottes sterbhusdelegare Banken år 1846 till Kongl.
Den zo Oclober. 48ZL 7:0 Alt det föregående likwäl, under det underdäniga förbchäll, att ej nägot Credit - sedlarneS ombyte af Banquen företages, eller sjelfva »verkställigheten deraf offentcligcn kungöres, innan Banquen under deK wärd och till betz fria disposition undsätt Werk» silfwer till förr berörde belopp i hwarje fall, samt derigenom äger sä stor reel fond som för proportionen till Realisationens waraklighet, finnes stadgadt. lili Banco - Utskottets nu i underdänighet upp» gilne säkerhets och ersättnings wilkvr för Banquen har Banco - Utskottet ansett sin pligt att inskränka den ersättning som Banquen till de§ fulla skadeslishällandr komme att ärligen undfä, och som igenom Bcwillning af Rikets Undersätare lärer komma att godtgöras, till sä ringa belopp, som med Banqucns säkerhet och Realisationens bcständ nibjcligen kunnat förenas, sedan drk witzerligen utgör Banco - Utskottets upprigtiga önssan, att wid dkt biträde för Riket, som i närvarande fall ä BanquenS sida finnes rnöjcligt, icke häfta större gravation för 'oet Allmänna, än BanquenS säkerhet i alla afseenden oumgängeligast fordrar. Af enahanda anledning, har Banco - Utskottet jämwäl i allt det öfriga trott sig böra förena Allmänhetens minsta möjeliga betungande med be wilkor, som för BanquenS sjclsbcständ och förkofran af Banco, Utskottet ej fält äsidosättaS.
St:r understödjas. Om raan förfore rätt, borde hvarje embetsverk sjelft bekosta sin brefvexling och Statsverket derför erhålla godtgörelse af postmedlen. Härigenom blefve man försatt i tillfälle att se, huru mycket fribrefven kosta och hvilka stora summor på detta sätt bortgå. Jag skulle tro att hushållningen med fribrefven då blefve bättre än som nu är. Nu ser man ej huru mycket fribrefven kosta och fäster derföre intet afseende derpå. Sage man, hvilken kostnad Staten genom fribrefs-rättigheten vidkändes, så blefve man efter all sannolikhet sparsammare. Skälet, hvarföre fribrefs-rättighet blifvit medgifven, är, på sätt äfven i Utlåt, uplyses, alt de fleste embetsverk och myndigheter icke hafva några medel att för sin brefvexling använda. Sådan är icke händelsen med Riksg:s-Kont. eller Banken. Något undantag från regeln bör alltså icke göras hvarken för det ena eller det andra af dessa verk. Dessutom förekommer mot detta förslag, att man icke kan på förhand beräkna, huru mycket Riksg:s-Kont:s postporto komme att framdeles utgöra. Om Kont:s inkomster skulle genom Ständernas beslut hädanefter varda betydligare än hittills, så blefve följden, att de s. k. försäkriugsafgifterne, hvilka utgöra hufvudsakligasle delen af Riksg:s-Konl:s utbe - Den 8 Mars e. m. 161 utbetalningar till Post-verket, ökades i samma mån som betydligare summor Romme att insändas till Kont. För öfrigt är det, efter min tanke, i närvande ögonblick för tidigt att inkomma med ett sådant parlielt förslag, som det förevar:de. Det är nemi. bekant att R. St:r under sistl. Riksdag ingingo till Konungen med underd. anhållan om en allmän nedsättning i postportot eller om införande af ett s. k. medelporto. Öfver denna fråga har Konungen, så vidt jag känner, ännu icke fattat Sitt beslut.
Jag bör icke vid detta tillfälle anföra något Vidare i detta ämne, än hvartill Herr CommerceRådets egna erinran om dess Memorial vid l8i2 års Riksdag, gifvit mig alltför storanledning. Den 8 Maj. Jag ämnar ej heller trötta Höglofl. Riaderskapets och Adelns samt mitt eget tålamod, med upprepande och besvarande af Herr CommerceRådets yttrande emot mig personligen om — origdga begrepp, mindre kunnighet, origtigt bibringande ät andra, partiskhet mindre öfverlagdt och betänkt eiler på blotta suppositioner bygdt yttrande, mindre liberala, oväntade förefallna framställningar, m. tn. — Törhända likväl äro dessa yttranden rigtade emot Herr BergsRådet Rothoff och mig gemensamt. Det är gifvet, att få menniskor, bland hvilka jag icke kan räkna mig att vara, äro fullkomligt mästare öfver den penna, med hvilken de villja uttrycka deras tankar. Ett förtrytande ord kan undfalla äfven den mest sagtmodiga. Men det är alltid föremålet för en klok och hederlig Man, att i enskildta sammanlefnaden, och allramest vid allmänna öfverläggningar, sorgfälligt undvika både att såra andras billiga grannlagenhet, och att sjelf vara öfverflödigt grannlaga vid vägandet af andras uttryck. Det är äfven ett tecken både af klokhet och allvarsamt bemödande att utreda det ämne man afhandlar, att icke inveckla detsamma i en labyrinth af toma phraser, som ljuda väl endast för den okunnige, men undanskymma sanna och enkla åsigtcn af den sak, som är under granskning och bedömande. Jag anhåller vördsamt hos Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl. RidderRidd. och Ad. Prut. M:o 5l. 32- Den 8 Maj. skåpet och Adeln, att detta mitt yttrande till Protocollet måtte meddelas de öfriga Respectiva RiksStånden, samt remitteras till vederbörligt Utskott, och i sammanhang med de andra redan afgifna yttranden, rörande Nederiagsoch /Transito-rörelsen i Riket, blifva behandladt.
I alla dessa fall ersätte Fattigvården, dit han hörer, kostnaden för hans lietnsändande och hans vårdande under tiden. §. 6» Ingen så beskaffad Tiggare i sorn i denne Arti&els 3, 4 och 5 §. §. omnämnes, må dock sträft betänkande atil Fattigvården i Riket. 145 straffas eller näpsas Utan föregången utredning^ att han åtnjutit ali den Fattigvård, honom enligt 2 Art. bordt tillkomma. Utrönes det, alt sådan vård honom brustit, då vare Tiggaren saklös. Lag samma vale äfven så val med den, hvilken efter att hafva sjelf eller genom astdra hos Fattigvårds - Styrelsen sökt och blifvit Vägrad Fattigvård, sedermera uppå hans eller andres hos Konungens Befallningshafvande anförda besvär, fått sig sådan förmån tillagd, men under tiden omellan Fattlgvårds-Styrelsens och Konungen* Befallningshafvande® Beslut kriiigstrukit och tiggt, Sorn och died minderårigt barn, hvilket, då det beträdes md Tiggeri, finnes sakna Föräldrars eller annan enskild persons vård och ej heller njuter Fattigvård. Hvarje sålunda ansvarsfri Tiggare skalf endast återföras till sitt hemvist på det sätt 3 och 5 §. §. i denna Artikel stadga och med den der utstakade ansvarighet för Församlingen, dit lian hörer, samt, när han af Fattigvård är i behof, dertill ovagerligen förhjelpa».’ \\ 7‘ Den sorn njuter Fattigvård, meri visar motvillighet till arbete eller ohörsamhet mot sin. Husbonde eller Vårdare, må, när det utrönes att han åtnjutit ali den Fattigvård honom enligt * Art. bordt tillkomma, behandlas, näpsas och straffas på det sätt och i den ordning denne Arns 3, 4 och 5 §. §. för Tiggare i hvarje fall föreskrifva. v . , 1-8. Magistrat eller Fattigvårds-Styrelse, Sönr, Enligt, 3, 5 och 7 §. §. i denna Artikel, har Bihang till Rihi-St.
Det förhåller sig nemi. så, att i 2 § af nu gällande Förordn. är det tillåtel icke blott för dem, som hafva i mantal satt jord, att bränna bränvin, utan äfven för egare eller innehafvare af ”utjordar eller andra lägenheter, hvilka uti ordinarie eller extra rotering deltaga eller vakansafgift utgöra”, äfvensom för innehafvare ”af icke roterade, men med serskild ränta till Kronan belagda torplägenheter.” Alla desse äro nu berättigade att tillverka bränvin, och det nya förslaget afser just att ej beröfva någon af dem denna rättighet, hvarför jag anser att i Grins förslag bör göras ett tillägg, hvarigenom förslaget skulle lyda sålunda: ”Bränvin må på landet och i stad tillverkas af en hvar, som antingen är enl. Fabrikso. Handtverks-Ordn. berättigad att idka fabriksrörelse eller ock äger eller innehar i mantal satt eller serskild skattlagd jord.” Antages detta förslag, anser jag att man icke behöfver återremittera denna § till Utsk. för att der 28* 436 Den 26 April 1. ni. närmare tagas i öfvervägande. Hvad åter angår hnfrudfrågan eller om Ståndet villoantingen antaga detta moni. sådant jag föreslagit det eller Frih. Åkerbjelms förslag att bränvinsbränningen uteslutande skall tillböra jorden, sä kan jag från den grundsats jag hyst under loppet af många Riksdagar, dä jag baft det föga tillfredsställande updraget, att såsom ledamot i Bevilln.-sUtsk. deltaga i bränvinslagstiftnfngen, sannerligen icke vika en hårsmån Att förekomma bränviuets spridande och omåttliga bruk inom landet kan endast ske på det sätt Hr Gripenstedt angifvit, nemi. ali man inskränker ställena, der det är tillgängligt och ökar priset å varan, men så länge bränvinsbränningen åtföljer jorden, är det icke möjligt att förekomma, att ju icke en större mängd bränneriet' i landet skola upstå.
För min del trodde jag, att då denna §. vid detta tillfälle icke kunde vara en klar och ordalydlig tillämpning på sjelfva hufvudfrågan , skulle den äfven icke kunna vara det på en af dess delar, i synnerhet som detta icke gjorde målets följder, mer eller mindre skadiiga. Ehuru jag finner fel i Former blott utgöra en af de Embetsförseelser, som mera påkallar OpinionsDomstoIens pröfnir.gsrätt, än Lagens, afsäger jag mig derföre icke i dylika fall, en möjlig tillämpning af den sednare, om jag skulle finna ett måls beskaffenhet vara sådan, att allt det skadliga och olagliga kunnat ske genom glömska af Former, som sker genom glömska af Lagar. Mitt anförde yttrande inom Ridderskapet och Adeln i Sessionen den is Martii, då jag säger, att Utskottet hade valet, att antingen för denna förseelse tillämpa 106 §. RegeringsFormen eller att låta saken förbigå utan uppmärksamhet, samt orsakerne hvarföre det icke valde något af dessa alternativer, bevisar ju äfven denna öfvertygelse. Jag tror mig derföre härigenom icke vara hindrad, att i olika förhållanden af dylika ämnen, använda en tillämpning, tom nu icke blifvit begagnad. För öfrigt hoppas jag att med sådana Den i April. 13 åsigter i detta ämne, som dem jag nu haft arån yttra, böra inga vådliga följder, hvarom den värde Ledamoten talat, i framtiden uppkomma. Jag önskade likväl för min enskilta del , att efter vi i detta afseende varit af Olika tankar, genom denna min välmenta framställning , uti hans Opinion hafva kunnat rättvisa Constitutions-Utskottet. Må det tillåtas mig, att, utan afseende på något enskilt förhållande få yttra en reflexion, som åtankan på min nu varande befattning hos mig uppväckt. Det gifve* ämnen, äfven ibland dem, som till ett Riksens Ständers Utskotts behandling öfverlemnas , hvilka stundom genom sammansättning, innehåll och äsyftning, innebära verkliga motsägelser inom titt egit område. Det gifvea ämnen, der den klaraste undersökning någon gång ej förmår uppklarna förhållandet.
Det af Kommitterade uppgifna sätt till beredande af förenkling i protokollsför ingen uti låne-kansliet har Utskottet ansett sig böra godkänna. 40 Banko-Ulsholtels Betänkande, JYs Cl. Beträffande det antal kommissarier, som för ärendenas handläggning i lånekansliet kunde finnas beböfligt, hafva Kommilterade yttrat att, med afseende å den förminskning i låne-kansliets göromål, som till följd af vissa anförda förhållanden inträffat, den, enligt Rikets Ständers heslut vid 1844—1845 årens Riksdag, i lånekansliet anställde 5:to kommissarie kunde indragas, och antalet af kommissarier i lane-kansliet återbringas till fyra, såsom det vid sednaste organisation bestämdes. Som både Under-styrelsen och Fullmäktigeinstämt uti delta Kommitlerades förslag, har Utskottet antagit, att kommissariernes i låne-kansliet antal kan bestämmas till fyra. Kommilterade hafva ansett referendarien och notarien böra bibehållas, men registratorn, som tillika är aktuarie, indragas, och dennes göromål öfverflyltas på dels referendarien, dels notarien och dels den ena kanslisten; hvilket Kommitlerades förslag Under-styrelsen biträdt; hvaremot Fullmäktige, under anförande, alt då, på sätt af den föreslagna Instruktionen för låne-kansliet inhemtades, referendariens åligganden hufvudsakligen äro sådana, att desamma, särdeles med den förenkling i protokolls-föringen, som skulle införas, syntes kunna och höra af notarien besörjas, men det deremot vore mindre i sin ordning att registratorns och aktuariens bestyr på öfrige tjenstemän öfverflyttades, — förmält sig anse referendarie-sysslan kunna indragas och göromålen öfverlagas af notarien; men registratorsoch akluarie-ljensten böra fortfarande bibehållas.
De fattigaste af Skolbarnen undfå, genom Fattigvårds-Styrelsens föranstaltande, middag vid Skolan de Sex kallare månaderne af året. u) Handtverk-Skolan i samma Församling. Handtverks-Lärlingar erhålla här undervisning Sömlagseftermiddagarne af Fattig-Skolans Lärare, som derför åtnjuter ett arfvode af 66 R:dr 32 sk. Dessa 2:ne Skolors fond utgör 11,500 R:dr. v) Hedvig Eleonorce Församlings Catechet-Skola , med 1 Lärare och omkring 30 Lärjungar. x) Adolph Fredrics Församlings Fattig-Skola för Flickor. Den har 1 Lärarinna och omkring 100 Elever. Alla utgifter för Skolan bestrides af Fattig vårds-Sty reisen. y) Catechet-Skolan derstädes, med 1 Lärare och, i medeltal 50 Lärjungar. z) Kongl. Svea Lif-Gardes Församlings Skola. Der finnes 1 Lärare, som uppbär i lön 300 R:dr. Skolgossarnes antal bar uppgått till 51. Skolans capi talfond utgör 4,500 R:dr. å) Kongl. Lif-Gardets till häst Församlings Skola med 51 Gossar och Flickor, undervisade af 1 Lärare, som i lön har 250 R:dr jemte en gratification af 66 R:dr 32 sk. Skolfondens behållning vid 1842 års slut var 1,755 R:dr 28 sk. 2 r:st.; hvarjemte Skolans Beklädnads-fond för fattige barn utgjorde 1,784 R:dr 11 sk. 6 r:st. 30 ä) Kongl. Andra Lif-Gardets och Kongl. Svea Artilleri-Regementes Församlingars förenade Skola. Den förestås af 1 Lärare, hvars Jon är 350 R:dr. Lärjungarne hafva varit 43. Den till förmån för Skolan stiftade Barnlius-Cassan uppgår till 9,001 R:dr 18 sk. 10 r:st. ö) Skeppsholms Församlings Skola.
Cominerce-Collegiurn begagnas tiil låneunderstöd emot Fyra procents årlig ränta, ej allenast för producenter af inhemsk ull och vederbörande fabrikanter, utan äfven för handlande, som befatta sig med uppköp och försäljning af inom Riket bevisligen producerad, samt vederbörligen sorterad ull. Deremot skall UU-Discontfonden vara Riksgäids-Contoret ansvarig, ej mindre för återbetalningen af de summor, som redan äro eller framdeles varda lyftade i afräkning å detta creditiv, än ock för godtgörandet af den ränta, som å dessa låneunderstöd uppkommer, med afdrag likväl af de med ifrågavarande lånerörelse gemenskap egande och med Reglementet för Discontfondens förvaltning öfverensstämmande omkostnader; men, hvilket afdrag icke lår öfverstiga en fjerdedel af den fastställda räntan för de lån, hvartill creditivet blifvit begagnadt. Förden redan i denna lånerörelse använda andel af omfönnälde creditiv bör räntan, från och med Juli månad 1840, Riksgäids-Contoret efter nu stadgad grund godtgöras. Stats-Utskottets Memorial, N\0 579. § 7- Del, lill underlättande och befrämjande af accords regleringen inom Armeen, vid 1828—i83o årens Riksdag, å Riksgälds-Contoret anvisade räntefria creditiv må fortfarande för samma ändamål begagnas till eli belopp af högst Etthundra Tusen R:Jr, deruti inberäknadt hvad, som härå för närvarande är uttaget; dock med uttryckligt villkor, att de å detta creditiv lyftade summor varda Riksgälds-Contoret ersatta, i den mon härtill afsedda tillgångar blifva för Directionen öfver Arrneens Pensionskassa, i egenskap af Accordsfondens Styrelse, disponibla. Och skall bemälde
Tor sökte förgäfves öppna grinden, hvarför de kröpo mellan spjälorna och kommo så in. De sågo nu borgen framför sig, och då dörren var öppen, gingo de in och fingo se många män, de fleste mycket stora, sittande på två bänkar. Derefter gingo de fram till konungen, Utgårda-Loke (fn. Útgarða-Loki), och helsade honom. Denne var ej snar att se på dem, men sade omsider småleende: »Sent är att spörja tidningar långväga ifrån, eller förhåller det sig annorlunda än jag tänker, att denne pys är Åka-Tor? Men du tör vara större än mig synes. I hvilka idrotter ären J, du och dina kamrater, öfvade? Här bland oss får ingen vara, som icke utmärker sig i någon konst eller färdighet.» Loke, som gick sist, svarade: »Den konsten kan jag att förtära min mat fortare än någon annan.» Utgårda-Loke säger då: »Idrott är det, om du förmår det, hvilket vi strax skola pröfva.» Han framkallar från bänken en man, som hette Loge (fn. Logi), att han skulle täfla med Loke. Ett tråg bars in fullt med kött, och Loke satte sig vid ena ändan, Loge vid den andra. De åto bägge det fortaste de kunde och möttes midt i tråget. Loke hade förtärt allt köttet af benen, men Loge benen också samt tråget dessutom. Alla tyckte då, att Loke blifvit efter i leken. Sedan vände sig Utgårda-Loke till Tjalfve och frågade, hvad den unge mannen kunde. Denne svarade, att han kunde springa i kapp med hvem som helst. Utgårda-Loke ropar då på en liten pilt vid namn Huge (fn. Hugi) och befaller honom att springa i kapp med Tjalfve. De började första loppet, och kom Huge dervid så långt förut, att han vid rännarbanans slut vände om mot den andre. Vid andra loppet var Tjalfve ännu ett långt pilhåll från banans slut, när Huge vände om der. Tredje gången kom Huge till målet, innan Tjalfve hunnit midten af banan. Då sade alla, att den leken var afgjord.