Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att sätta såväl Tull-Styrelsen, som andre Vederbörande i tillfälle att bedöma, huruvida de varor, som efter värde förtullas vid vederFörande Tullkammare, beläggas med en tull-procent, beräknad efter varans verkliga värde, har Utskottet äfven trott det stadgande böra göras, att, der placat-stämpel nyttjas, å densamma antecknas efter hvad tullvärde förtullningen skett; ogh har Utskottet trott detta så mycket mera lämpligt, som en hvar derigenom bäst sättes i tillfälle att förvissa sig om vederbörande Tull-Tjensteinäns nit och redlighet. Sedan Utskottet nu för R. H. Ständer uppgifvit de hufvudgrunder, som Utskottet vid lull-beviliningeris bestämmande antagit, och hvilkas tillämpning uti Förslaget till Tull-Taxa igenfinnas, anser sig Utskottet böra till besvarande upptaga åtskillige inom Riks-Stånden väckta motioner, afseende alknännare förändringar med hänseende å tull-bevillnings-beskattningen. Beträffande först de af Herr Grefve von Fersen och Herr IFcern väckte motioner, angående upphäfvande af utförsel-tullen för inom Landet förädlade varor; så har Utskottet väl icke kunnat undgå att gilla sjelfva denna princip, såsom innefattande ett både angeläget, billigt och måhända rättvist underlättande af förytlringen och utförseln af inhemska fabricat och tillverkningar, men Utskottet har likväl i sakernes närvarande förhållande icke trott sig kunna gå Molionairernes önskningar längre till mötes, än hvad p:de punkten innehåller, helst, genom borttagande af all utförsels-tull å Landets tillverkningar, Slaten skulle gå i mistning af en betydlig inkomst, hvars fyllande på annat sätt torde med svårighet kunna utfinnas. Utskottet nödgas således hos R. H. Ständer vördsammast afstyrka så väl de i detta ämne gjorda motioner, som den af Herr Andersson gjorda framställning, att ett 22 Bevillniiigs-UtskoUets Bet. N.O ag. expor l-premium af 16 sk.
Tilläfventyrs skulle äktenskaps skillnadernas antal, genom förslagets antagande, ökas, men säkert skulle ock antalet af olyckliga äktenskap och rysliga äktenskapsscener derigenom minskas. 3:o Af Herr Contractsprosten Agrell". att, då lång tid emellan Tingen förflyter, det borde bero på Pastor och Kyrko-Råd, nät faran för den oskyldiga Makans lif vore uppenbar och stor, att under tiden förordna de oenige Makarnes flyttning ifrån hvarandra. 4:0 Af Herr Contractsprosten Heurlin: att böter vore ett olämpligt medel till Makars återförenande, enär detta straff icke lika drabbar den rike, som den fattige, hvilken senare ej sällan finge, i brist af tillgång, af - 38 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 14a. tjena elem med fängelse vid vallen och brod, eller ock sättes utur stånd att försörja sina barn; hvarföre andra bestraffningsgrader för oeniga Makar borde påfinnas. 5:o Af Herr Biskopen Doctor Faxe, i hvars yttrande jemväl flere af Ståndets Ledamöter instämt: att äktenskapsskillnaden gerna må genom varningar, föreställningar och bestraffningar fördröjas; men att Lagen icke må stadga det, som är overkställbar!, eller fordra lydnad i de fall, der lydnaden skulle vara vådlig för lifvet, eller föreskrifva vilen, der dessa antingen icke verka till sitt ändamål, eller, om de verka, försätta en lidande i daglig lifsfara. Om den förorättade Makan gjorde sig förfallen till böter för bristande åtlydnad af Lagens föreskrifter, så blefve den af Domstolen ansedd lika vållande till den fortsatta oenigheten, som den förorättande, och detta vittnade icke om en billig och vis lagstiftning.
Beträffande de särskilda frågor, hvilka dels i Geheime-öfver-byggnadsrådet Stillers vid ritningarne fogade Memorial, dels uti Edia den 15 November 1848 och den 6 Oktober innevarande år afgifna Betänkanden blifvit väckta rörande sättet för byggnadens utförande i vissa delar och valet af dervid användbara materialier, håfve Vi icke funnit godt för närvarande meddela annat beslut, än att J i samråd med den Arkitekt, under hvars ledning arbetet, i förut nämnda hänseenden, kommer att utföras, och med fåstadt af seende på nödvändigheten att bereda alla med ändamålet förenliga besparingar, mågen framdeles, för så vidt frågorna icke äro af beskaffenhet att blott afse verkställigheten af redan meddelade nådiga beslut, till Vår pröfning och Vårt afgörande hemställa, hvad i ena eller andra afseendet kan finnas lämpligt. En af Stiller ingifven, härhos fogad räkning å utgifter i och för ritningarnes utarbetning, uppgående till 250 Preuss. Thaler, egen J att af musei-byggnadsmedlen godtgöra. Jemte det Vi tillsände Eder de fastställda ritningarne och kostnadsförslaget, Vilje Vi slutligen hafva anbefallt Eder, att med erforderlig skyndsamhet vidtaga de åtgärder, som för fortsättning af byggnadsarbetet, i den mån årstiden sådant medgifver, kunna finnas nödiga.» Den af Departements-chefen den 12 Oklober 1850 till majoren Kleen aflålna sknfvelsen är åter af följande lydelse: »Sedan den förslagsvis beräknade kostnaden för uppförande af Nationalmuseum enligt Geheime-öfver-byggnadsrådet Stifers dertill utarbetade ritningar befunnits, då den af Öfversten och Riddaren Hjelm blifvit beräknad till 690,000 R:dr B:ko och af Kongl. Öfver-Intendentsembetet sedermera till 944,329 R:dr 3! sk. 3 r:st, i betydlig mån öfverskrida det af Rikets Ständer för ändamålet beviljade anslag, och Kongl.
Säg icke så, herre; men om det var en gång så visst som hundra som han skymfat mig; sjelf kan han intet, men att se andras fel och förstora dem så de bli som hus, det kan han; tro mig, om jag står i mitt arbete och gör så rätt min sak som en kan, och Jacques kommer och ställer sig och ser på, så går det genast på sned, genast, och så 25 får han alltid sak på mig och då skall han kalla ihop hela laget och då pekar han på felet, visar hur stort det är, och så har han gjort i tre år, alltsen den gamle blef krasslig. Han har den lede i ögonen den karlen, men hans egna händer förmå intet. Han är som en ofruktsam qvinna som afundas andras barn och finner dem alla fula, han kan inte lyfta en sten, men han kan smutsa den. Och nu skall den erkeskälmen, ja han är en skälm också nu skall han taga hand om kyrkan och föra den till slut; men jag kan säga, att det är han icke mannen till; det är bara tornen qvar, men tro mig, det ar värsta vägen fast den är kortast; han har fars skuldror att stiga på, det är sant, men man vet icke om de dödas skuldror äro att stiga på! Men det kommer icke mig vid, ty jag ernar icke se hur det skall gå; här har man trampat mig för sista gången och ingen skall se hur jag släpar mig fram som en vanför eller spetälsk; verlden är stor och när en är hemlös så är det lika godt hvar en lefver och dör. DOMHERREN. Det var mig en hel hoper, det der. Sten svara mig, hvar han varit i två dagar? CECILIA. Vill Sten lille, svara nu domherren. STEN. Jag har varit i Stenbrotten vid Lenna; han har tagit ifrån mig passet och hammarn och skickat mig att bryta sten åt honom, och han, han skall bygga Herrans hus med sina orena händer! Vet I, vet I, jag tror stundom att det hvilar en förbannelse öfver denna byggnad; det måste ligga ett brott begrafvet, det måste! Jag fruktar att mina tankar ofta tagit samma väg; ett gammalt brott som gått igen, slägte efter slägte och nu synes vara nära att mogna ut.
Men pä bet Hufwnd-Läntagarena, hwilka närs mast äro Riksgälds - Contoirrt answarige, att inbetalNingarne vrdenteligen fullgöras, icke mätte försättas uti nödwändlghek, att med stränghet läta utsöka betalning hos de minst förmögnc Läntagare, sä torde nägon sädän utwäg böra beredas, att denna Clatz af Läntagare mä kunna behandlas med all den skonsamhet, som deras ställning päkallar. I Mant afseende har Stats-Utskottet krodt sig böra wördsammeligcn förcflä, att af hela Länet en wist och bestämd Summa af högst 20,000 R:dr Banco, fär, utöfwcr de här oswanföre. utstakade betalnings-Ter miner, Den Zv September. 1065 miner, i z:nc ärs tid, uppä Hufwudi-läntagarenas answarighct, mot fem procents ränta, innestä hos de Läntagare, dem Magistraten i samräd och efter öfwcrläggning med Hu^wud-Läntagarena, anser mest berättigade att fbr de Läntagnc Summor begagna sig af ett sädant anständ. Denna förmon bör likwäl endast komma dem till godo, hwilka i egenskap af Tomtägare omcdelbarUgen utaf Riksgälds-Contvirets niebel undfätk Län; hwadan, och i händelse ett hus pä annat sätt än genom Arf, redan kommit eller framdeles skulle komma utur första Läntagarens hand, bör Länet uti fdreskrifwen ordning betalas. Och pä det missbruk och underslef härwid icke mäge äga rum, bör Magistraten tillse och hälla noga hand dcröfwer, att dä Hus, hwilka' för Län ifrän Riksgälds - Contoiret äro intecknade, och efter den sista December nästkommande är ombyta Ägare, Tredje sipbudet ä sädane Fastigheter icke meddelas förr, än med bewiS kan styrkas att RiksgäldS-Contoirek Mätit Inteckningens dödande. Widkommande Länet till Hans Excellence m. m.
M:s sanction jemte sådana åtgärder å begge statsmagternas sida, som för dessa inrättningar göra möjligt att träda i verksamhet, så har man orätt i påståendet. Dessa föreningar omtalas afven i den K propos:n. Här har jemväl blifvit anmärkt, att det skulle vara orätt af Regeringen att söka förmå R. St. att frångå ett redan fattadt beslut, hvilket, efter talarens mening, skulle väcka misstroende mot Representationen och nedsätta den i opinionen. Deremot har Styrelsen visserligen icke saknat anmärknrr derför, att den yrkat, att R. St. icke måtte frångå sitt, vid sista riksdagen, i detta ämne fattade beslut. Förhållandet lärer då i sjelfva verket vara, att de, som önska lånet, äro nöjda med K. proposm, de andra icke, och att dessa stridiga anmärkningar således utgå från lika stridiga opinioner. För dem, som ifra för näringarna, tror jag derföre det vara riktigt att qvarstå vid sista riksdagens beslut, dock med en annan tillämpning i afseende på utförandet. Man har väl fruktat, att ett nytt lån, om det ej kan erhållas, skulle nedsätta statens credit; men för min del kan jag ej tro, att ett sådant skulle kunna inträffa, helst jag af den erfarenhet, jag hade tillfälle att inhemta såsom fullmägtig i Riksg.cont. under den tid förra länet skulle upptagas, tror mig kunna förklara, att hufvudsakliga skälet, hvarföre detta lån icke lyckades, var, att realisationen då ännu icke var gjord. Utan säkert mynt måste det alltid vara svårt, om ej omöjligt, att äga en större credit, och man torde snarare böra förundra sig, att lånanbud under sådana förhållanden kunnat till Riksg.cont. inkomma och deribland sådana, som voro ganska nära de fastställda vilkoren. Jag tviflar således ej, att hypotheksföreningarna med Riksg.contrs borgen, gifven å statens vägnar, skola vinna det förtroende, som erfordras, då det grundas på samma säkerhet, som vid sista riksdagen bestämdes, nemi. inteckning i faslighet; och då nu härtill kommer statens förbemälde garanti, drager jag ej i tvifvelsmål, att länet skall kunna erhållas, vare sig genom personlig negociation, eller i correspondanceväg.
Personallrafiken delbar i sednare tider så ökats, alt en diligence, oaktadt kanalfarten, mäst inrättas och bår sig ganska bra. Denna är den ena banan. Den andra är emellan Jönköping och Malmö. Finnes der för närvar:de någon trafik? Hvad är det, som skall forsslas på denna väg? Jag betviflar ej, alt Småland har stora skatter. Jag är derom öfvertygad, men icke uthärda de någon jemförelse med dem, som forslas och komma alt forslas den andra vägen. Och hvilken, på antentika källor grundad kännedom hafva vi för det närvar:de för att stadga vår öfvertygelse om behofvet af denna jernväg, eller hvad kännedom hafva vi ens derom, att den af motionärerne, eller snarare af några bland dem, (ty de äro icke ens sinsemellan derom ense) föreslagne riktning är den rälla? Har icke Iverlom en talare, Gr. von Rosen, hvars kännedom i ämnet en hvar af oss respekterar, nyss sagt, att rörelsen från Småland har sin naturliga rigtning utmed Nissa-dalen åt Halmstad, snarare än åt Malmö, hvarigenom också Sundska tullen undvikes? Men jag återkommer till jeraförelsen emellan de begge ifrågasatta hufvudbanorna. Den ene af dessa har behofvet sjelft framkallat; der finnes redan en af deligencer befaren väg, som löper från vår hufvudstad genom Upland, Westmanland, Nerike, Westergöthland och Bohuslän, provinser på en gång sädesoch jeroproducerande, hvilkas alster skola ned lill Westerhaget. Kan väl den Den 23 September e. m. 271 jemföras nied den våg, å hvilken, i motsatts till den förra, behofvet icke skapat några koromunikations-anstaller, och hvilken, mig veterligen, icke varit för den större rörelsen i dess egentliga bemärkelse begagnad, Den rörelse, för hvilken denna väg skulle beräknas, är ännu ali skapa, under det att den rörelse, för hvilken den andra vägen skulle anläggas, redan finnes, och från lång lid tillbaka funnits. Jag skulle anse R. St. kunna hysa någon tvekan om alt uttala sig för den ena eller andra vägen, såvida impulsen här vid lag komme från R.
Om Rikets Ständer skulle besluta en skrifvelse på grund häraf till Kongl, Maj:t, så borde den innehålla en önskan, på hvilken Konungen kunde fästa afseende eller icke. Men Grundlagen föreskrifver just i de af Utskottet citerade §§, att Konungen skall höra sitt StatsRåd öfver önskningsmål, som från Ständerne inkomma. Således skulle Konungen vara nödsakad, inhemta StatsRådets tankar öfver anmärkningar vid deras åtgärder, och de sjelfva komma att afeller tillstyrka Konungen att ge dem en skrapa, för det de icke fullgjort sina pligter i Konungens högsta Nämnd. Huru sällsam är icke en lagtillämpning, som leder lill sådana följder. Det är sorgeligt att finna Grundlagar så misstydda och misshandlade. Jag anser delta för ett af de icke sällsynta försöken, att gå i bakhåll för Grundlagen. Man har i dessa dagar dessutom yttrat tvenne till sin natur Konstitutions - i84 Den 24 Julii e. m. undergräfvande sattser; den ena att ConstitutionsUlskottets Betänkanden skulle kunna återremitteras, för att åstadkomma tillämpning af 106 §. i stället för 107; det vill säga: att ConstitutionsUtskottet skulle af Stånden kunna uppmanas, att upphäfva det beslut de med Rikets Ständers rätt redan fattat; den andra, att Rikets Ständer skulle hafva rätt att vid målets återkomst, tvert emot Utskottets tillstyrkande, tillämpa 107 §., det vill säga: att Rikets Ständer, som icke äga rättighet att läsa StatsRådets Protocoller, skulle äga rättighet att, tvärt emot stadgandet i 107 §. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 HÅLLNA HO® HÖGLOFLIGE MBMDllESa&EasI mil &2)llLm» VID lagtima ttiksfcageu i ^tockljolm ÅK 1859—1860. STOCKHOLM, TYPOGRAFISKA FÖRENINGENS BOKTRYCKERI, 1860.
Svendsens symfoni gick afgjordt bättre, men den som vid flere tillfallen har hört den här hemma under Svendsens eget anförande, saknade framfor allt lif och fart i exekutionen. Det hela verkade for tungt, for lång3amt. Däremot var det en stor njutning att vid » Fidelio » - föreställningen få höra de två Leonora-ouvertyrerna, n: o 3 i C-dur och n: o 4 i E. Det fans feststämning och hänförelse i dessa prestationer — sjelfva kapellmästar Nordqvist kom ur sitt yttre olympiska lugn — så att man, ihågkommande de många andra intrycken, icke kunde annat än studsa vid så mycken instrumental aplomb i detta sångens förklarade land. Nå, ingen regel utan undantag! Stockholmsoperan ledes i det stora hela efter förträffliga principer. Om den nationelt-egendomliga skefheten i svenska musik utvecklingen, har jag redan talat. Men det visar sig här, som så ofta, att ensidighet framkallar 6tyrka. Det resultat den svenska operan kan uppvisa är i alla fall ur en synpunkt förträffligt. Der sjunges så bra och vackert, dess soloprestationer äro omsorgsfulla och värderika, dess ensemble, understödd af ett briljant ackompagnement, så afrundad och musikaliskt gedigen, att vi här hemma i Kjöbenhavn icke kunna uppvisa maken dertill. Här ha vi mycket att lära af svenskarne. I Kjöbenhavn h&amp;r det just varit operans olycka att allt går på slump och hafs: ingen metod i arbetet, ingen enhet i de medverkande krafterna, inga vyer, för att icke säga: ingen fanatism. Blott och batt ett vågspel. Sant nog att hvarje slags teaterföretag är i större eller mindre grad hasard, men den danska operan — det är m hanque öfver hela linien.Opera-Revy. Af Volontaire. K. Operan: Bütel-stagione. Mozart fusk: Figaros bröllop. Konscvtsüsongen: Aulin, Taube, Pettersson. Hr Heinrich Bölds gästspel torde böra sättas först i daga-krönikan om k. operans vårarbeteo. Den i Tyskland ganska rykt * bare tenoren åstadkom härstädes vid sin première genom er.
Sedan vid fästningsfängelset i Landskrona en fabriksbyggnad blifvit med Rikets Ständers bifall uppförd och, enligt ett med Grosshandlanden Grefve Sten Lewenhaupt afslutadt kontrakt, tillfälle blifvit beredt att der med arbete sysselsätta 300 lifstidsfångar, har afsedt varit att ä nämnde fästning-sfängelse, hvarest vid nasti i dne Juli månads slut förvarades .402 lifs tids fån gar, skulle komma att inrymmas omkring 450 sådana fångar, hvarigenom, oberäknad! vigten deraf att hafva ett sä stort antal lifstidsfångar nyttigt sysselsatta, jemväl den stora fördel skulle vinnas, att det högst olämpliga lifstidsfängelset i Christianstad kunde indragas och kostnaden för detsammas administration Statsverket besparas. Som emellertid, för att kunna sålunda tillöka fångarnes antal å fängelset i Landskrona samt ibland dem kunna upprätthålla ordning och disciplin, nödigt är att detta fängelse förses ej allenast med tillräckligt antal ändamålsenligt inrättade celler för verkställande af disciplirnir-bestraffningar och till förvarande af sådana fångar, hvilkas opålitliga förhållande gör deras afskiljande från öfriga fångarne under en längre tid nödvändigt, utan äfven med en under Fängelse-direktören ställd Bevaknings-befälhafvare och i förhållande til! den större fångpersonalen nödig tillökning i den inre bevakningen; har Styrelsen (ifver fängelser och arbets-inrättningar i Riket, enär de nio vid fästningsfängelset i lith. lill B. Sl. Proposition N:o s.
Fullmägtige iakttogo likwal en säkerhet, som Almänheten för Jnsältningar derstädes icke äger, den nemligen att fordra Directeurernes förbindelse, akt en för alla och alla för en answara för insättningarne såsom för proprie skuld; och war det först da upsägning af insatte Penningar skedde, som Fullmägtige kommo r erfarenhet, att Fem procent kunde erhällas., hwaraf dock med nägon wiflhet icke kan dragas den följd, att en lika hög ränka ivid e t annat tillfälle skulle kunnat erhällas, hälst sädant berodde, pä Disconkcns större eller mindre behof af Penningar. Hwad/ter angar de sista zo,ooo R:dr, som bewiljades Äbo Discont, skedde sädant med afseende a nödwandigheten för samma Werks Credit inom Landet, som dä ännu war Swensta Kronan tillhörigt, och Fullmägtige hafwa under Riksgälds - Con toirct - iO-8 Den 18 November toirets förwaltning icke ansett sig böra betrakta Desi fördel stild ifrän del Almannas, utan troll densamma dermed pä det närmaste förenad; hwilket föremal också war wid i frägawarande tillfälle desto angelägnare för Fullmäglige alt icke lämna ur sigte, som wid befarande af fiendens invasion i Finland mänga fruktade att en lika olycka snart skulle handa de Lands-Orter, der Götheborg och Malmö aro belägne, samt kunnat orsaka Discomerne äfwen derstädes en lika påkänning, hwilket stokat werka en alman rubbning i den ordning, som för ärendernas jemna gang oumgängeligen behöfwer widmagkhällaS.
Första sommaren kommo de endast till Mutnoi Saliw i Kara-hafvet, derifrån vände de till Petschora och öfvervintrade vid Pustosersk. Följande året bröto de upp i juni, men kommo ej heller nu längre än 1734. Den ogynsamma utgången tillskrefs fartygens oduglighet för färder i Ishafvet, till följd hvaraf amiralitetskollegiet lät för expeditionen bygga två andra, 50 till 60 fot långa båtar, som stäldes under befäl af Skuratow och Suchotin, hvarförutom Murawjew ersattes af Malygin. Med de gamla fartygen seglade den sistnämnde den 7 juni/27 maj 1736 utför Petschora-floden, vid hvars mynning »Expedition» förliste. Utan att låta afskräcka sig häraf, lät Malygin manskapet gå om bord på det andra fartyget, med hvilket man under stora faror och svårigheter trängde fram bland drifis till ön Dolgoj. Här träffade man den 18/7 aug. de nya, från Archangel utsända fartygen. Suchotin sändes nu tillbaka till Archangel om bord på »Ob»; Malygin och Skuratow seglade med de nya fartygen till Kara-floden och öfvervintrade der. Manskapet led under vintern 1736– 1737 endast obetydligt af skörbjugg, som botades med i trakten växande antiskorbutiska växter. Islossningen i Karafloden inträffade redan den 12/1 juni, men så mycket is dref fortfarande omkring i hafvet, att man först den 14/3 juli kunde bryta upp. Den 4 aug./24 juli kastade man ankar i det sund, som jag benämnt Malygin-sundet. Här uppehöllos fartygen af motvind i 25 dagar. Derpå seglade man vidare kring en udde, som samojederna kalla Jalmal, uppför Ob-viken till Ob-flodens utlopp, som nåddes den 22/11 sept. 1737, och härifrån gick man uppför floden till Soswa, der fartygen lades i vinterqvarter.
Då de blifva för lycket igenexi„ u... * * *~“J 1 1 1 Annan ängskötsel än den; VeXta, hugger man bond träd och buskar ch 1)6 hofi tänker på att göra ängarna stenfria. ?ch.alt örn våren sammanrafsa och förbränna löf och qvislan anses icke ‘öflig. Ängsvattning är hos Allmogen okänd till sjelfva namnet och MlpA.. » I n • . • * — - * . _ „ Det skulle ock i de flesta j öfverstiga den enskifta kraften. — En fremling, som bereser Små - Jq . 1 W O 9 »Ll V.OU1 U lii U" ali. oc 1 ^iart orntah'>s dess oxar och ostar, skulle val här tro sig öfver^ 1 finna yppiga, grönskande betesvallar; stora, frodiga boskapshjordar; sJiei1 af detta allt finner han intet. Beteshagarna likna mest den öfriga tin.Pm-arke,>’ °ch än&arna» fullvexta af löfskog, äro i allmänhet ingen Oc[ö ni'nc^re an gräsrika. Boskapen, liten och knutvext, kringspridd Jje 1 Undangömd mellan herg och buskar, finner dock bär ett mustigt f,/, oc!‘ sjelfva ljungen är tidigt pä våren ett för kreaturen smakligt | *arnne. Det är emedlertid ett fenomen i naturen, att en så steril msort kan vara det rätta hemmet för Rikets boskapsafvel. ver Det fio°k iclie förbigås, att odlingen af fodervexter, såsom KlofokaM •iTira0t^eii Samt ^ud tåtel de senare åren mycket tilltagit samt i^Urkg1, °rilen» oc^ att åfven Allmogen börjat bär och der blifva uppoff? sta lif Pf ,^enna odling, sorn dock ännu icke åstadkommit någon egentkfealm-en! i**1?*’ * allmänhet, utan är det förnämligast sommarbetet, sorn äu i och fetma kan tillräknas.
I öfrigt kan Konungen uppskjuta med sin vägran att sanctionera Rikets Ständers beslut till sista dagarne af Riksdagen, då det i allt fall ej blir möjligt, att till någon påföljd vid den Riksdagen beifra några Rådslag. Ett sådant fördröjande vore i flere afseende icke nyttigt; det kunde t. ex, förhindra Ständerna att vid samma Riksdag framkomma med ett nytt förslag i samma sak, modifieradt till Konungens nöje. Jag tillstyrker, att Memorialet må läggas till handlingarne, ehuru icke till alla delar beledsagadt med Ridderskapets och Adelns bifall. Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Constilutions - Den 16 Mars f. m. i65 Utskottets Memorial gjorde anmärkningar böra föranleda till dess återremitterande. Ropades Ja och Nej. Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann för godt att lägga ConstitutionsUtskottets Memorial till liandlingarne. Ropades åter Ja och Nej. Herr Rosenqvist: Jag anhåller att få veta resultatet af de lemnade svaren, och, i händelse de af Herr Grefven och LandtMarskalken anses equivoqua, anhåller jag om votering. Hans Excellence Herr Grefven och LantltMarskalken förklarade, att han icke af de lemnade svaren kunnat med säkerhet utröna pluralitetens mening; och som just för detta fall votering blifvit begärd, framställde Hans Excellence följande förslag till voteri ngs-proposition: Den som anser ConstitutionsUtskottets under N:o 74 afgifne Memorial, angående en anmärknings-anledning mot Föredraganden för Colonial-Ärendernas Departement, böra läggas till handlingarne, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer ConstitutionsUtskottets berörde Memorial, att, på grund af deder - 166 Den 16 Mars f, m. vid gjorda anmärkningar, till ConslitutionsUtskottet återremitteras. Hvilken voterings-proposition godkändes samt anslogs.