Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. att med sitt medgifvande af remiss deltaga uti. Den folkmassa, som får del af här ifrågavar. pröfning vid uppbördsstämman, förnimmer väl inställelsen af uppbörden och möjligen inflytelsen deraf på utskyIdens belopp; men känner dagakarlen, inhysingen de stadganden , som måste vägleda pröfningen af ifrågavar. fall? Mine herrar! Gifves något land, eller har det gifvits något folk, för hvars lägsta classer statsskickets väsende och lagar varit lika väl kända, som resultatet af litet mer eller mindre i krono-uppbörd ? Eller kan, eller bör man vara likgilltig för någon medborgares tänkesätt, eller den opinion, som bildar sig inom den talrikaste classen i samhället.'' Visst icke! Har man ej i alla constitutionella Stater sökt kunskaper, erfarenhet och den högre blicken i statssaker hos dem , man velat gifva förtroendet att vara ett helt Den 5 Februari. helt folks ombud, dem, hvilkas åliggande det ur att undersöka och bedömma den verkställande maktens handlingssätt? — Visserligen borde samma massa, som åser eller erfar k ro no-uppbördens inställelse, äfven äga förmåga att bedömma orsaken dertill. Då man nu icke kan förutsätta denna kännedom af grundlagarna och af B.. St.'s beslut hos hvar och en, som måste betala "krono-utskyld; hvad fordrar omtankan , om ej att pröfningen för sig går på ett annat forum, än i beröringsytan emellan verkställande maktens lägsta organer och massan af nationen? Motionärens förslag innebär alltså, i min ödmjuka tanka, ej blott en innovation, utan en af så betänklig art, att jag vördsamt tillstyrker H. B. o. Ad. att icke sanctionera densamma genom alt bifalla remiss på denna motion. I N:o 5 anser sig motionären hafva visat nödvändigheten att förutse möjligheten af Begeringsmaktens grundlagsvidriga vägran lill verkställighet af ett B. St:s beslut.
Prest - Ständer, wid Urtima Riksdagen L Orebro, den 2l Justi 1812. S. D. ^2edan Stats, Utskottets den 19 dennes sfgifne Betänkande , om Riksgälds - Conwirets cnffildte samt de§ och Srats-WerketS samfäldte penningebehof, till grund för Bewillningens bestäm, mande m. m. nu bliswit upvläst; beslöt Prest-Stander, att, i afseende pa det af Banken affade fo-rökade Discont,biträde, anmoda Banco, Utskottet, att skyndsammeligen med desi Utlätande häröfwcr inkomma; afwenftm att i anseende till angelägenheten, att pa flera Uppbörds - Terminer fördela Utskyldev - *Z>6 Den 2r Julik. ne, bekörde Betänkande till BewillningsUtskottet ofwerlemna. supra. Lx krotocollo, s. O. Almguist Utdrag af protokollet, kallet hos ^ogrpord. Prest-Scändet, wid llrtima Riksdagen i Orebro den 21 Julik 1812. S,DEster uppläsande af Hederwärda BondeStåndets Protocolls-Utdrag afven »6 i denna manad och Wälloflige Borgare-Ståndets ProtocvllsUtdrag af den 18 dennas, innefattande dessa Srands särskildta bestut, i afseende pa Grundlags-frågors uppskjutande lill nasta Riksdag; bestor Prest-Standet för stn del, och för pajkyndande af innewarande Riksdags stut, att alla före detta Riksmöte wackta och ännu icke afgforda Grundlags-frågor, ma under loppet af denna Riksdag blifwa hwilande. l_lt supra. Lx krotocollo, p O. Rlmguist. Utdrag af protokollet, kallet hos ^Zgwörd. Prest-Grandet, wid Urtima Riksdagen i Orebro den 21 0"lii I8l2.
Likväl skall den, som med dem lättsinnigt förfarit, böta blott 16 R:dr 32 sk. meneden, som alfvarligt och andäktigt användt dem, böta 100 R:dr. Ar sådant rimligt? Det borde väl förhålla sig tvertom. Början af 1 §:n 1 kap. M.B:n lyder så: ”Hvilken som af upsåt, med ord eller skrifter, lastar och smädar Gud, Hans heliga ord och Sakramenten; miste lifvet. Sker det obetänkt och af hastighet, och ångrar han sig, bote 100 daler och afbedje sitt brott offentliga i församlingen.” Fastän nu denne sednare handlat obetänksamt och genom sin ånger erkänt att han så gjort, skall han endast böta 33 R:dr 16 sk. Leremot skall den, som icke gäckats • med Sakramenterne, likväl böta 100 R:dr. Det går ju icke an. En så förvänd lagstiftning kati icke antagas, och jag hoppas, att åtminstone R. o. Ad. icke godkänner henne. Gr. Sparre: Hvad proportion emellan straffen angår, har jag redan förklarat, att LagUtsk. varit af den öfvertygelse, att om allt för ringa bötes-ansvar skulle stadgas, intet dermed vunnes, enär genom tillskott af de personer, som samlas för alt af en lärare mottaga Nall vardén, hela bötesbeloppet i hast skall åstadkommas, och således författnm eluderas. Just detta har varit orsaken, hvarföre 26* 404 Den 21 Juni e. m. Utsk. ansett en strängare ansvarspåföljd böra stadgas. 2 talare hafva ansett, att det föreslagna stadgandet står i ett origtigt förhållande till 1 kap. 2 §:n M,B:n, men inom Utsk. gjorde denna mening sig icke gällande.
R:dr, men för hvar och en af dem i Åsele, Wilhelmina, Lycksele, Stensele, Sorsele, Arvidsjaurs, Årjeplougs och Jockmocks pastorater, hvarest kyrkoherden måste ega kunskap i nämnde språk, 2,000 R:dr; för kapellpredikanten i Tärna, der Lappskan vore det rådande språket, 1,200 R:dr, men för hvardera af de öfriga kapellpredikanterne, nemligen i Hotagen och Örträsk, hvarest detta språks kännedom icke erfordrades, 1,000 R:dr, för hvar och en af kyrkoherdarne i Juckasjärfvi och Karesuando pastorater, uti hvilka Finska språket allmännast talades och der samma svårighet alt upprätthålla den presterliga tjenstgöringen förekommit som i de egentligen Lappska församlingarne, 2,000 R:dr, men för kyrkoherden i Gellivare pastorat, hvarest gudsljenst hålles håde på Svenska, Finska och Lappska språken, 2,500 R:dr. Komministern i Qvickjocks till Jockmocks pastorat hörande annexförsamling, hvilken prestman tillika vore skolmästare och vid de förenade befattningarne åtnjöte en årlig inkomst af omkring 1,000 R:dr, har likasom öfrige prestman, de der bestrida skolmästaretjenst, ansetts icke höra i löneregleringen inbegripas.
Majit i underdånighet anhålla, det de hittills varande afgifter i och för Adaliga Döttrars inskrifning i Wadstena Adaliga Jungfrustift måtte fastssälias att ifrån och med nästa års början med 50 procents förhöjning utgå; så får Rid» darhusUtskottet härhos den äran öfverlemna förslag till Ridderskapets och Adeins skrift velse till Kongl. Majit i detta ämne. Stockholm den 23 junii 1818. På RiddarhusUtskottets vägnarj C. F. Posse. C. W. Riben.’ Stormägtigste Allernådigste Konung! Hos Ridderskapet och Adeln har i betraktande kommit, att ehuru de sednare åren antalet af de i Wadstena Adeliga Jungfrustift Dm 2? Junii f. m, 505 inskrifne Ateliga Döttrar betydligen tilltagit, och derigenom å ena sidan större tillgång för Cassan vunnits, så har likväl å den andra ge-, nom detta, utom allt förhållande till de afgångnes ökade antal af tillkomna, den förut vanliga expentancetiden, innan inskrifne Adelig» döttrar varda till pensioners åtnjutande i sin tour berättigade, blifvit ansenligen förlängd. Då dessutom sjelfva pensionsbeloppet, när det en gång erhålles, genom tidernas förändrade skick och myntets försämrade värde, blifvit ett mindre tillräckligt bidrag till Adeliga Döttrars, Ståndets värdighet likmätiga, utkomst, än som med denna välgörande inrättning af början va-j rit åsyftadt, skulle det visserligen för Ridder* skåpet och Adeln varit särdeles tillfredsställande, om Ridderskapet och Adeln nu kunnat inför Eders Kongl. Maj:t i underdånighet framlägga ett förslag till förhöjning i de från Stiftet utgående pensioner, lämpad efter denna tidens förhållanden, så olika med dem, då Inrättningen stiftades.
Skälet härtill är, på sätt vi ofta erfarit, att hvar och en talare framställer sin tanka, men denna kan vid ett hastigt åhörande icke uppfattas så bestämdt, som en skriftligen till hvarje ledamots genomläsning framlagd redaction. När nu dessa anmärkn:r skola pröfvas, företagas de i samma ordning, sorn de blifvit gjorda. Det händer eller bör hända, att de rista äro bättre än de första; men en hvar är merendels k r i sin mening och låter Ståndet votera deröfver. När första voteringen är förbi, plägar äfven tålamodet vara slut, och af trötthet eller öfverilning gifver man sin röst, fastän man sedan finner sig ingalunda vara nöjd Den 19 Februari f. m. a63 med det förslag, man antagit. När dylika förslag sammanträffa i Utsk. från alla de särskilda Stånden, och deraf skall sammansättas ett helt, så måste detta alltid blifva felaktigt, emedan Utsk. ej får rätta och jemnka efter omständigheterna, utan måste söka sammanföra Ståndens meningar, äfven om de icke passa tillsammans. Slutföljden blifver derefter, och vid en påföljande riksdag, då afgörandetskall äga rum, vill man icke veta af dylika förslag, utan de blifva helt enkelt afslagna. För att komma till rättelse och ordning härutinnan inser jag intet annat medel, än att de anmärka:»-, som göras i afseende pä väckta grundlagsfrågor, må till Utsk. återgå på samma sätt som de, hvilka framställas vid betänk:n i andra ämnen. Då är Utsk. obundet i sin pröfning, och om det finner något dugligt bland anmärkningarna, kan det använda detta till förbättring af sitt första förslag. Men sedan Utsk. ånyo ingifvit sitt utlåt., kan jag ingalunda medgifva rättighet för Stånden aLt vid det då framställda förslag göra tillägg eller förändringar; ty derigenom betages Utsk. sitt veto.
Under sådana omständigheter finnas manga ehaneer för att löneregleringen icke skall draga ut hela den tid, som förflyter till nästa reglering, och det gör att jag, i likhet med håda föreg:de talare, icke finner skillnaden emellan K. M:s Nåd. Propos. och Utsk:ts förslag i tillämpningen särdeles stor. Emellertid finnas vissa skäl för mig att hålla på K. M:s förslag och jag skall straxt komma dertill. Hr Adelborg yttrade sig något om den ojemnhet i löneregeringarne, som skulle upkoihma genom markegångspriset. Detta är till en del af Hr Rosensvärd besvaradt. Lönerna liro beroende af de räntepersedlar, som enligt grunden för ränteberäkningen äro bestämda-, och markegången har med den saken icke annat att göra än att löngifvarne för hvarje år betala persedlarne efter markegången. Dessutom tror jag att den tabell, som blifvit upgjord öfver dessa ojemnheter, icke är synnerligen tillförlitlig, ty det har visserligen handt att markegångspriset under några få år, då utomordentliga förhållanden i hela Europa och särskildt i Norden egt rum. varit mycket högre än det sedermera blifvit; men en allmän erfarenhet är att allt, som utgör lefnadsförnödenheter, stigit i pris med åren. Samma talare har jemväl yttrat sig om fördelen af den jemnhet i löneregleringen, som skulle upstå derigenom att den skulle företagas inom en viss kort tid. Vi få dock ihogkomma att denna lönereglering i alla fall icke innehåller någonting som åstadkommer jemnhet inom hela landet. Förhållandet inom landet är i alla fall så olika att fullkomligt olika grunder komma, synnerligen vid regleringens verkställande i Norrland och Skåne, att göra sig gällande. Ojemnhet kommer, huru man än går tillväga, alltid att ega rum och förekommes icke genom någon brådstörtad reglering. Den andre talaren, som yttrade sig, har tält om den otålighet, som gjort sig gällande att få löneregleringen verkställd. Jag erkänner att en sådan otålighet röjts, ir.en hade man för några år sedan varit litet tåligare vid upgörandet af förslaget, sora sökte att afhjelpa de största bristerna, tror jag att man redan kommit till målet.
På denna grund föreslår jag vördsamt, att det för lån i handelsoch näringsdiskonten hittills fastställda maximibelopp hädanefter må försvinna, och lånens beviljande med förtroende öfverlemnas åt banko-styrelsens bepröfvande, dock med den generella föreskriften, att, der tillgången ej medgifver alla godkända ansökningars beviljande, de mindre lånen i allmänhet må äga företräde framför de större. Likaledes föreslår jag vördsamt, att BankoUtsk. behagade till R. St. inkomma med förslag lill föreskrifter, som kunna medgifva belåning äfven af sådana handelsvaror i allmänhet, som kunna ställas under publik kontroll, samt icke lätt åro underkastade förskämning. Begärdes på bordel. 444 Den 23 December e. m. 2. K. M:s nåd. fabriksoch handtverksordn. af d. 22 December 1846, hvars egentliga syfte synes vara en förökad näringsfrihet, har likväl, genom ett par stadganden, i viss mån åstadkommit ökad tunga på dem, åt hvilka den afsåg en fördel. Så är åtminstone förhållandet genom det uti dess 26 § innefattade stadgande, om åliggande af föreg:de anmälan, såsom villkor för försörjningsrättens utöfvande. Föreskrifterne uti nämnde § hafva redan visat sig vara af en för den fattige arbetaren så betungande art, liksom hvad man med dem velat vinna synes medföra så ringa fördelar, att jag anser mig böra föreslå, att R. St. hos K. M. mätte anhålla, det samma § förändras till följande lydelse: § 26. ”Astundar någon att, efter hvad i § 12 säges, bandtverk eller annan handtering, såsom försörjningsmedel, utöfva, äge rättighet dertill, utan föreg:de anmälan.” Vidare föreslår jag, att i 12 § 3 mom. måtte utgå orden: ”sora fyllt 25 år”, samt: ”och äger god frejd”, enär ej något skäl synes tala derför att qvinnan bör äfven före denna ålder förmenas, att med sina händers arbete sig ärligen försörja.
Det år endast i afseende på det gjorde förslaget att jerngaller skulle sättas för LandsCanzliets fönster, som jag anhåller få påminna, att då huset är fårdighygdt, sådane svårligen låra kunna insättas. Hvad Herr Hjerta anfört, att flere Residencer å^o i samma belägenhet, tror jag ej böra afskräcka, når utgiften är för ett godt ändamål, och icke betydligare an denna. Grefve De la Gardie, Jacob: Då nu så mycket blifvit ordadt om galler och jernluckor, samt cm en särskild commendering till förvarande af Skaraborgs Läns Lands - Contoir och Landt-Rånteri, tror jag det vara öfverflödigt för mig att derom yttra mig. Jag anhåller blott få nämna, att jag känner ett Landshöfding^Residence, der vakt är utan för Rånteriet, och der en stöld begicks för få år sedan af sjelfva vaktkarlen. Jag tillstyrker alltså bifall till Utskottets Betänkande, Dan 6 Martil. Herr Grefven och LandtMar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Ståts-Utskottets Utlåtande gjorde anmärkningar hindra detsaminas antagande, samt på sådan grund behagade Utlåtandet jemte anmärkningarne till Utskottet återförvisa? Ropades Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och Z^andtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla StatsUtskottets Utlåtandet Bifölls. Företogs till pröfning Stats-Utskottets den i4 sistledne Februarii afgifne, och den I dennes förmiddagen på bordet lagde utlåtande, i anledning af väckt motion, att för Statens räkning ett hus måtte inköpas och inredas, så väl med tjenlige Sessionsrum för Riksens Ständers Utskott, som samlingsrum för Hedervärda BondeStåndet, jemte Canzlb-rum och Archiver m. m. Herr Montgommerie, Gujtaf:
Ehrensvärd blifvit åberopad af en värd talare, får jag anmärka, att utom de olika geographiska förhållanden, som dä ägde rum, bestod den skärgårdsflotta, som han byggde, till en del af tumma, hvilka alla voro seglande fartyg, äfvensom att ångkraften då ännu ej var känd eller tillämpad. Jag vill hemställa till enhvar i hvad belägenhet en bataljon eller division kanonslupar skulle befinna sig, om den på en fjerd, der det blåste aldrig så litet, molte ett af de stora krigsfartyg, som England eller vår granne i öster äger? Ett sådant fartyg behöfde blott genom en liten manöver taga denna bataljon i flanken, och ulan att sjelf exponera sig belt simpelt gå öfver dem som ett klot i ett käggelspel. Förhållandena äro således nu mycket förändrade genom ångkraftens användande, isynnerhet sedan propellern synes hafva löst problemet att tillämpa ångkraften äfven på seglande fartyg. En värd talare har i anledn. af den nu ifrägavar. fördelningen sagt, att skillnaden emellan den stora och den lilla flottan vore alldeles densamma, som emellan cavalleriet, infanteriet och artilleriet; men förhållandet är likväl icke så. Jag skall derpå anföra ett exempel inom sjelfva den 4:de hufvudtiteln. På artilleri-depart. står nemi. uppförd kostnaden för hela gevärstillverkningen, ehuru gevären nyttjas af infanteriet; likaså af pistolerna, som likväl nyttjas af cavalleriet, samt slutligen äfven af allt krut, till och med af krutet, för flottan, hvaraf torde inses att förhållandet icke är detsamma. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Alt dömma af flere föreg:de talares yttranden, skulle man kunna tro, att denna för - 323 Den 25 October. delning af anslagen för flottan vore något nytt påfund af nuvar. StalsUtsk.; men det är alldeles icke så, utan blef denna åtgärd af sistl. riksdags Statslltsk. föreslagen, af R. St. då bifallen, samt af K.
Men hvari består då nödvändigheten af dea Lagförändring, sorn förvandlar undantaget till allmän princip, utan att gifva annat undantag, i stället, än den ohyggliga utväg lör föräldrar och slägtingar, att, till räddning för den dygdiga men för de yttre bestyren icke hängifna flickans hela timliga välfärd, nödgas upträda emot henne inför Domstolen, och, framställande henne i den ofördelagtiga dager att brista i sådane själsförmögenheter, som den nya Lagen förutsatte, såsom tillhörige hvarje Qvinna af hennes år, begära hennes försättande i omyndighetstillstånd? en utväg, som troligen aldrig skall begagnas, emedan den för mycket blottställer det goda förhållandet emellan föräldrar och barn, och jemväl är af natur, att sällan eller aldrig kunna med rättvisa af allmänheten bedömas, och således oftast, om också nödvändigt, dock anses såsom en famillescandal. Må nu allt detta, af Utskottet, af Ständerne och af den tänkande allmänheten moget öfvervägas; och må man dervid besinna, att den nya Lagen göres icke blott för de bildade classerne, utan för massan af folket, som har behof af starkare band. Må man ej heller förgäta den vigtiga sanning, som en stor författare framställer, att ”Les Lois et les Moeurs sc förment reciproquement;” och må, när en gång frågan skall ?6 Den r6 Februarii f. m. med nya Lagen afgöras, man så afmäta Qvinnans rätt, att roan icke derigenom för all framtid bereder Qvinnans fall. Remitterades till Lagutskottet. Friherre BoyeLudvig: Jag bar ock en annan skuld att afbörda mig, tillkommen under min frånvaro; och ehuru obetydlig den är, anhåller jag att få göra mig densamma qvitt. Uti en den i5 sistlidne December hos Ridderskapet och Adeln upläst motion, hvilken blifvit till BancoUtskottet remitterad, bar jag föreslagit åtskillige rättelser i föregående Riksdagars Beslut rörande financerne, och dervid dels yrkat
Sedan jag salunda framställt min tanke hstru stor Baneo-Fullmägtige borde anse, och uppgifwit burr: stor deras majoritet werkligen ansett Banquens ersättnings-rättighet,tror jag det äfwen wara en moralist pligt att förklara, det jag anser minoritetens Mjagtiga tanke in galun - Den 18 September. 18Z galunda derföre förtjena ett hardt bedömmande. Under ett alldeles nptt Regeringssätt, präste sädane urffillningsfrägor som denna, i och för deras nyhets skull nödwändigt förefalla främmande, för mänga äfwen upplystes begrepp. Nya grunder för ett Regeringssätt kunna snart nog wara antagne: det älgar en längre tid innan de inhcmtas genom wanan: denna fäster sig ej förr än genom oftare upprepade tillämpningar: wanan till bokstaflig efterföljd af Lagar kan således ej fordras, såsom en mycket snar följd efter ett annat äldre Regeringssätt, hwarunder wanan wid egen pröfning naturligen mäst wara wida allmännare gällande. Widare, om de kunna synas hafwa felat, hwilka sett saken ur en annan synpunct, än jag här sett den, sä war sädant, onekeligen före dem, genom andras felagtighet, wid nggotdera beslutets uppställning, beredt. ytterligare finnes hwarken genom allmänna eller enffildta underrättelser något spar, att någon af de Personer, ät hwilka werkställigheten war uppdragen, handlat, hwarken efter nägon mägtig inflytelse, eller det ringaste enffildta ögnamärke. Kort sagdt, jag finner i deras ffiljagtiga tanke ej annat än en ren afsigt och missförstånd. Jag tror att wid ett sädant sakens förhällande, tillhör det, dä saken moraliskt betragtas, Riksens Ständers ej bewägenhet, utan deras rättwisa, ej att icke se, men wäl att icke beifra; och anser för öfrigt sä mycket mindre nägra till päföljd ledande ogynsamma anmärkningar kunna äga rum, som Högloft. Ridderffapet och Adeln redan förklarat sig ej hafwa något att erinra wid 186
Drömmarne utgöras än af svaga flyktiga bilder och föreställningar, hvilka, alldeles oordnade, än komma och gå utan något förnuftigt sammanhang med hvarandra, än åter äro mycket lifliga och mer eller mindre följdriktigt sammanbundna till taflor eller tankekedjor, hvarvid alla tänkbara öfvergångar äro möjliga. En egendomlighet, som ofta utmärker drömmarne, är bristen på begränsning till tid och rum. Så finnas uppgifter om drömmar, hvilka omfattat en sammanhängande kedja af tilldragelser, tillräcklig att i en berättelse fylla en jemförelse lång tid, oaktadt det sofvande tillståndet varat endast några få minuter. Drömmar hafva alltid varit föremål för en viss uppmärksamhet. Den nordiska mytologien omtalar drömqvinnor, hvilka antingen på ett lyckobringande eller olycksbådande sätt visade sig under sömnen. Egenskapen att drömma är lika gammal som mänskligheten. Drömtydare hafva funnits i alla tider. Äfven drömböcker, som söka förklara drömmarne, finnas. Den dröm vår Stockholmare hade, då han låg och sof på Kalmar slott, var en, hvarken till tid eller rum begränsad sammanhängande kedja af tilldragelser. Han tyckte sig förflyttad fram i tiden till medlet af nästa århundrade, då han företog en resa från Kalmar till Stockholm och fick skåda, huru allting derstädes då var beskaffadt. Han antecknade – efter uppvaknandet naturligtvis – de intryck, som derunder gjort sig gällande. Det märkligaste deraf, som händelsevis råkat falla i våra händer, är följande. Kalmar slott var, genom dervarande fornminnesförenings verksamma bemödande, fullständigt återstäldt i sin ursprungliga prakt äfven invändigt. På de gamla vallarne och »postejerna» lågo några hundrade förrostade kanoner, dem man fiskat upp då Kalmar sund uppmuddrades. De stora gemaken vore fyllda med föremål från såväl forntid som nutid, och dertill utmärkt väl ordnade. Till och med velocipeder från deras barndom funnos. Nedkommen väl till hamnen, genom väldiga vågbrytare utvidgad ända till Grimskär, låg der ett ofantligt stort fartyg med 5 däck och minst 10,000 hästkrafter, hvilka drefvo 20 propelrar, hälften på hvardera sidan, hvarigenom fartygets hastighet uppgick till 40 knop i timman.
Författnings-samlingen skulle tilldelas hvarje Domkapitels ledamot, anspråk på enahanda förmån synes med lika skäl kunna framställas af ganska många andra tjenstemän hvarigenom kostnaden för Författnings-samlingens utgifvande kunde komma att till Statsverkets betungande betydligt ökas, hemställer Utskottet vördsamt att förevarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 3 Januari 1860. Ante. till Exp.-Utsk. dea i Jan. 1860, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om stadganden till begränsande af Sockenstämmas beslutande rätt. Denna till Utskottet remitterade motion är, inom Yälloflige Borgare-Ståndet väckt af Herr Hierta, L. J., som anfört att, derest grundlagens bud om Svenska folkets urgamla rätt att sjelf sig beskatta skall blifva en sanning, så bör intrång derå icke få ske genom tillämpning af andra författningar, som angå menigheters rätt att beskatta sina medlemmar. En sådan författning vöre dock den nu gällande om sockenstämmor och kyrkoråd; ty ej nog att deruti saknades en närmare och noggrann bestämmelse om hvilka ärenden kunde af sockenstämma afgöras; ej heller i afseende på omfånget af tiden för de afgifter sockenstämma kan ålägga, eller på sättet för ärendernas företagande och afgörande funnes någon säkerhet mot öfverraskning och missbruk. Det enda författningen härom innehölle vöre, att det eller de ärenden, hvarom förslag väcktes, skulle, jemte tiden för sammankomsten, fjorton dagar förut från predikstolen kungöras, och, hvad hufvudstaden anginge, en annons derom införas i , den tidning, som för Ofver-ståthållare-embetetets kungörelser begagnas. Vore denna Allm. Besvärsoch Ekon.-Utshotlels Betänkande M 14. «.) denna formalitet uppfylld så funnes sedermera intet, som begränsade en för tillfället sammanbragt ros t p I ur a I i te ts maktfullkomlighet.