Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men just som jag tagit nyckeln ur låset och stoppat den som jag tyckte på sin vanmigligaplatsiminhögrarockfickagrep den tanken, att, om någon obehörig tillägnat sig min nyckel, och jag sedan återfunnit den på insidan af min dörr, så var det högst otroligt, att jag skulle utestängt denne obehörige, när jag läste igen dörren. Snarare skall jag då hafva instängt mig själf tillsammans med honom, och denna tanke återförde med ens samma besynnerliga känsla af ångest, och på samma gång kom en förnimmelse öfver mig, att jag icke var ensam. Någon hade följt mig eller följde mig ännu, och denne någon stod på ett besynnerligt sätt i samband med allt, hvad jag denna dag hade tänkt och hört, hade makt öfver mig, gaf sig tillkänna, satt kanske inne i mitt rum och väntade mig eller stod bakom dörren, färdig att öfverfalla mig, när jag trädde in. Jag tyckte med ens, att jag icke borde hafva stängt förstugudörren. Hvarför visste jag icke. Kanske inbillade jag mig, att denne okände skulle passa på och smyga sig ut, endast jag lämnade honom tillfälle. Jag stack åter handen i min ficka för att öppna den yttre dörren, innan jag gick in i mitt rum. Till min oerhörda fasa, fann jag att min nyckel ej heller nu låg på sin vanliga plats. Med en ansträngning, som syntes mig öfvermänsklig, sökte jag öfvertyga mig själf, att jag aldrig hade lagt dit den, att den måste finnas kvar i låset. Jag trefvade i mörkret, fick fatt i den yttre dörren, undersökte den. Men äfven där var nyckeln försvunnen, och jag var nu öfvertygad, att jag stod inför en fara, som jag ej kunde afvärja, ett hemlighetsfullt något, hvars annalkande jag var tvungen att afbida. Med en förtviflans kallblodighet, som griper oss i sådana kritiska ögonblick, då all flykt är omöjlig, öppnade jag slutligen dörren till mitt rum och ställde mig på tröskeln, medan jag strök eld på en ny vaxsticka. Jag blef formligen kall af förskräckelse, när jag såg rummet tomt, och med en blixtsnabb rörelse vände jag mig om i tanke att min följeslagare – ty att någon följt mig eller väntade mig, därom kände jag mig nu alldeles viss – kanske stod alldeles bakom mig.
Vid IS4Ö års riksdag anhöll Fabrikören Soldin hos Rikets då församlade Ständers BaneoUtsk., att honom mätte beviljas eftergift af de å ofvannämnda båda län upplupna öfverräulor, hvilken ansökning dock af R. St. dä biet' afslagen. Soldin förband sig då, medelst en af honom sjelf och haus hustru utgifveu förbindelse, att hvarje halft år erlägga 400 r:dr b:co, tilt dess hela summan af de å lånen upplupne öfverräulor, till ett sammanräknadt belopp af 3,568 r:dr 35 sk. 9 r:st., blefve till fullo inbetald, och bär genom dessa inbetalningar af Soldin blifvit erlagd en summa af 1,200 r:dr. Dä nu således Bancodisconten oförmodadt återfått icke allenast fulla capitalbeloppet 3,600 r:dr, utan äfven återfår till sista skarfven den fulla lagliga räntan derå, så tyckes det mig vara temligen hardt, att den ifrågavar. personen icke desto mindre nödgas betala straffränta för det ena länet. Jag får med anleda, häraf vördsamt anhålla, det R. o. Ad. täcktes bifalla den af Disconldireciioueii gjorda hemställan, att Soldin, med villkor att lian inom 2:ne månaders förlopp till Den 10 November e. m. 315 rulin inbetalar den återstående lagliga räntan, mätte få eftergift i livad den honom älaggda straffräntan beträffar. Jag liar mig bekant, att Riksdagsfullmäktige från Norrköpings stad, äfvensom den ledamot af PresteSt., som är kyrkoherde i Norrköping, hafva mycket, förordat den ifrågavar. personen, och att de i Borgareoell Prés te St: n gjort samma förslag. Hr Bildt, Knut:
Jag är också öfvertygad derom, att just detta motiv utgör ett kraftigt värn för gäldenären emot den emot honom supponerade hämndlystnad å borgenärens sida; men tror derjemte, alt tillvaron af bysättningsrätt för den sistnämnde utgör en mäktig drilfjeder för den förre, att söka göra rätt för sig. När således bysättningslagen, sådan den var före 1841, äger detta correctiv mot gäldenären, så hemställer jag, om det icke är nödvändigt att återföra denna lag i sitt fordna skick. Jag känner personer speciell, hvilka, efter att hafva gjort concurs, kommit i vida fördelaktigare ställning än förut, och sorn föra en lefnad, visserligen icke sådan, som det anstår dem, hvilka betydligt skadat sina borgenärer. Kräfver man en dylik person, så undskyller lian sig med saknad af tillgångar till betalning, och det är lyckligt, om man icke af honom blir beskraltad för djerfheten att våga påminna honom om uppfyllande af ingångna förbindelser. — Ett annat och för fordringsägaren mera tillfredsställande handlingssätt skulle af den gäldskyldige säkert äga rum, om den gamla bysättningslagen blefve upplifvad. Med iakttagande af undseende och eftergifvenhet mot den, som ådaga lägger god vilja att göra rätt för sig, hade man på samma gång uti sin makt, att, genom hot af bysältning, aftvinga den tredskande gäldenären sådana förbindelser, som försäkrade borgenären om godtgörelse för sin fordran. — Denna makt hos fordringsägaren må väl icke med något slags fog kunna anses för öfverdrifven; och jag är öfvertygad, att då Utsk. kommer i tillfälle alt taga nu anförde förhållanden i närmare öfvervägande, skall det tvifvelsutan icke underlåta att tillstyrka bifall å den i ämnet väckta motionen. Då jag således vördsamt förnyar min anhållan om återre miss af betänk., får jag tillika förklara, det jag anser an tagande af Gr. Mörners reservation vara i högsta måtto olämpligt, Att antaga den nu genast, tror jag också skulle strida emot god ordning, enär Utsk. bör lemnäs tillfälle alt höras öfver de anraärkmr, som emot dess betänk, blifvit gjorda; och hvad Gr.
Allt detta skulle jag tro borde på annat sätt till K. M. framställas; hvarföre, i händelse Ii. o. Ad. skulle besluta en underd. skrifvelse i förevar, ämne, jag anhåller att något annat förslag till motiver må framställas. Häruti iustämde Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, i anledn. af Frih. Palmstjernas yttrande fästat uppmärksamheten derpå, ali Hr Ekströmer, som först yttrat sig för bifall till Ulsk:s tillstyrkande, men ogillande af de motiver, som i betänk, blifvit anförde, sedermera hemställt att betänk, måtte återremitteras, på det Utsk. må komma i tillfälle alt framställa andra motiver för den tillstyrkte und. skrifvelsen, samt underl. Ridd.secreterare, på förfrågan af Hr von Hartmansdorff, leninal upplysning derom, att Högv. PresleSt. bifallit, men de öfriga RiksSt:n återremitterat ifrågavar. betänk., hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. bifölle Allm. Besv.- o. Ekou.Utsk:s betänk. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, hemställde sedermera om R. o. Ad. ansåge de emot förevar, betänk, gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, samt förklarade, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja jemte åtskilliga nej, att han trott sig finna att härvid ja öfverrösta! nej. Hr von Hartmansdorff begärde votering, men innan voleringspropos. i anledn. deraf hann blifva skriftligen uppsatt, anmälde sig och yttrade Hr Rääf, Leonh. Fredr.: Då det är upplyst, att ett Stånd antagit betänk., och att 2 Stånd återremitterat det, och då kontrapropos. här, till propos. om återremiss, skulle blifva den å afslag, hvilket i alla fall, om det af H.
Utskottet hemställer, alt Preste-, Borgareoch Bonde-stånden ville, med frånskiljande af sina skiljaktiga beslut, instämma i Utskottels af Ridderskapet och Adeln godkända förslag. 1 annat full lära följande omröstningar böra anställas: a) om kontrapropositionen. 84:o Den, som, till kontraproposition i den hufvudsakliga voteringen angående Lin, antager Presteoch Bon de-ståndens beslut, att införselsafgiften å ohäckladt lin skall förblifva 1 r:dr 12 sk., och å häckladt lin 2 r:dr lispundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antages till kontraproposition Borgare-ståndets beslut, att nedsätta denna afgift å det ohäcklade linet till 24 sk. och å det häcklade till r r:dr per lispund. b) i hufvudsaken: S tearin. 44 Bevillnings-Utskoltels Memorial, N:(i 23. 85:o Den, som bifaller Utskottets förslag, att bestämma införselsafgiften å ohäckla dt lin till 4° s^> och å det häcklade till i r:dr 3a sk. lispundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antages (i:sta Alternat.) Presteoch Bonde-ståndens beslut. (2:dra Alternat.) Borgare-ståndets beslut. Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet hafva gillat UtskoLtets tillstyrkande, att å Stearin, som hittills varit åsatt 6 sk., men enligt Kongl. Maj:ts förslag, skulle beläggas med endast 3 sk. införselstull, bestämma denna afgift till 5 sk. per skålpund; hvaremot Preste-ståndet bibehållit nu gällande och Borgare-stånden antagit den af Kongl. Maj:t föreslagna införselstull.
Det är vid sådana tillfällen man riktigt fullt känner otillräckligheten af att bara ha en man. Man borde ha tio minst — och Gud vet om de räckte till ändå att begripa fullheten i ens känslor. Vi ha bara tio dagar på oss. Hvad är tio dagar! Ett intet! I synnerhet när man vill åstadkomma någonting alldeles ut-om-or-dentligt och inte vet en smul, hur man ska bära sig åt — och inte har det allra bittersta att komma med. Kl. 10 i morgon förmiddag ha herrarna sammanträde på rådstugan: kl. 11 vi hos fru Laxén. Efter sammanträdet: Mötet var mangrannt eller rättare kvinnogrannt besökt. O, hvad jag saknade borgmästarinnan! Hvem skulle ha trott det! Vi som var de värsta fiender. Men allting händer — allting! De ha emellertid flyttat, och nu har vi fått hit en ung spoling »på förordnande», som inte ens duger till så pass att vara gift när det behöfs. Det finns ingenting bättre än att vid upprörda ögonblick ha någon själf-fallen att samla sig omkring. Eljest blir det bara kackel utaf. Och det blef kackel utaf. Till sist skrek jag alldeles förtviflad, under det jag ringde i kaffekoppen så mycket jag orkade: »Kan vi då åtminstone inte komma öfverens om att inte tala mer än fem i gången!» Det tog litet. »Jag tycker», sa fru Laxén på sitt släpiga vis, »att vi gör som herrarna vill.» »Var just någonting att hålla möte om då», brummade mamsell Gertson, som har mustascher och ser ut som en knotig grenadjär af gamla sorten och riktigt hatar karlar. »Jag tycker som fru Laxén! » flöjtade Fanny Flax, som fortfarande flaxar med både armar och ben för att få sig en man, men utan blir hon ändå — och det har jag sagt’na! »Min man stadskassören, säger», sa nu gamla fru Almén, »att vi behöfver gasledning mycket bättre.» »Hva falls», sa jag blodröd som en tupp, »behöfver vi gasledning bättre än Vår Egen Dyrbara Konung! På det viset skulle man ju kunna låta regera sig af en gasklocka eller ett fotongenbolag!
Artilleri-Batteriet i Norrland, ö- kade utgifter för 56 4 4 457 — b. 21 Maj b. 21 Maj b. 17 Maj å. 21 Maj 75 Svar på återremiss — 4 4 474 — a. a. 2 Juli a. a. 2 Juli a. a. 5 Juli 1. b. 2 Juli Artilleriet, löneförbättring vid 1 4 4 85 15 å. 23 April å. 23 April b. 26 April b. 50 April Svar på återremisser — 4 4 430 7 14 Juni 14 Juni a. a. 44 Juni a. a. 14 Juni Voterings-proposition . — 4 4 217 8 9 Juli 12 Juli 42 Juli 12 Juli Voterings-resultat — 4 4 257 5 a. a. 26 Juli a. a. 26 Juli a. a. 50 Juli a. a. 50 Juli 169 Arvika Köping, upplåtelse till densamma af bostället Gate . 4 4 279 b. 5 Aug. b. 5 Aug. b. 6 Aug. b. 5 Aug. 3 — T, 5 ?J "s w> ej ? ÉL PT e/i C. lii ■ IX) o> B ra 3 2 050 3 — pr as Riks-Ståndens Beslut. ~~~ -a % crq C/l A. ^ o O o S* 3 V 2 3* (iq o» 3 O. Q. CD CD 8 1° • era 53 o B Ridd. o. PresteBorgareBonde1 N:o N:o Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. ståndet. N:o § Askersunds kyrka, vinoch byggningssäd för 4 l 20 å. 15 Jan. å. 15 Jan. å. 15 Jan. å. 15 Jan. Svar på återremiss — 4 l 59 — b. 19 Febr. b. 15 Febr. b. 15 Febr. b. 15 Febr. 26 Assignalionsrält å Banken, se motioner.
Ingen af kavaljererna har stannat hemma. Farbror Eberhard har lämnat sin skrifpulpet, och kusin Kristoffer har kommit fram ur spiselvrån. Till och med den blide Löwenborg är där. Ingen kan hålla sig borta, då det gäller Ekeby ära. Men för Löwenborg är det ej nyttigt att se Klarälfven. Han har ej sett den på trettiosju år, han har ej bestigit en båt på lika lång tid. Han hatar sjöarnas blanka ytor och de grå älfvarna. Han påminnes om alltför dystra ting, då han kommer ut på vattnet, och han brukar undvika det, men i dag har han ej kunnat hålla sig hemma. Äfven han måste följa med för att rädda Ekeby ära. Det förhöll sig nämligen så, att för trettiosju år sedan hade Löwenborg sett sin fästmö drunkna i Klarälfven, och sedan dess hade hans stackars hufvud ofta varit förvirradt. Men då han står och ser på älfven, börjar hans gamla hjärna att bli allt oredigare. Den grå älfven, som flyter fram med många små glittrande vågor, är en stor orm med silfverfjäll, som ligger och lurar på rof. De gula, höga sandväggarna med glesa starrtufvor, genom hvilka älfven skurit sin fåra, äro väggarna i en fallgrop, på hvars botten ormen lurar, och den breda landsvägen, som gör ett hål i väggen och genom djup sand vadar ned till färjan, bredvid hvilken pråmarna äro förtöjda, är själfva öppningen till den fruktansvärda dödshålan. Och den lille gubben står och stirrar med sina små, blå ögon. Hans långa, hvita hår flyger för alla vindar, och hans kinder, som oftast blomstra i mild rosenfärg, äro alldeles bleka af ångest. Han vet så säkert, som om någon skulle sagt honom det, att snart någon skall komma på den där vägen och störta sig i den lurande ormens gap. Nu ämna kavaljererna kasta loss och fatta de långa stängerna för att drifva pråmarna ut i strömfåran, men då ropar Löwenborg: »Stanna, säger jag er, stanna för Guds skull!»
I följd af den anmärkn, sorn den siste talaren gjort emot Utsktns betänk., får jag korteligen yttra, att det tyckes vara billigt, alt de församlingsboer bidraga lill befordrandet af skolinrättningen, som för längre lid komma att bo inom församlingen, som hafva derstädes sin egendom och måhända aldrig erna derifrån afflytta. De personer åter, som kunna sägas vara mera flyttbara, som bo inom församlingen i år, men derifrån afflytta nästa år, böra icke åläggas samma skyldigheter som församlingsboer af den förra cathegorien. Alt begagna bevillningsprincipen anser jag alltså obilligt, troende att de, som äga fastighet eller för längre lid äro stationerade inom församlingen, böra bidraga tillj hvad som tillhörer församlingen. Denna princip hafva Utsk:n följt, dock likväl så, att då någon generel regel för kyrkobyggnader icke finnes i Byggn.- b:n, derföre att olika provinser hafva olika stadganden derom, såsom t. ex. Skåne, Halland och Blekinge, der förhållandet i afseende härå är annorlunda än i det öfriga Sverige, Utskm sagt, att de erforderliga medlen skola utgå efter de grunder, som i särskilda orter följas i fråga om kyrkobyggnad, så framt ej öfverenskommelse på annat sätt kan träffas. Jag vet att i Skåne äro torpare skyldige alt bidraga till kyrkornes underhållande genom dagsverken, hvaremot socknarnes öfrige innevånare dertill bestå penningar. På samma sätt böra också skolbidragen ske, hvarföre jag till - Dan 13 Februari f. m. styrker att Utsktns förslag i denna del må blifva gällande; dock får jag göra en anmärka, mot slutmeningen: ”ankommande det på församlingsboerna sjelfva att efter sig företeende omständigheter bestämma den fasta skolans läge.” Då det åligger församlingarna att besörja om skolrum, så val för de fasta som de flyttbara skolorna, tyckes det äfven böra inflyta i den sista perioden, att livar församling äger rätt att bestämma de flyttbara skolornas läge, hvarföre jag önskar det matte få heta, i stället för den fasta skolans lage, dessa skolors läge. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius:
Riddcrskapet och Ad^in, densamma böra beräknas fran den 6 nästiebne Junit, ester dagen efter det denna christ genom R'geringS,For, mens antagande tillskapades, ä men fom Stander bestor , are med förnyande af dest k berta ämne rist Skatö,Utskottet redan afqisne rcmist, anmoda bcmalte Utskott, alf sä fort ske kan inkomma med förslag kill aflöning för Justitia Ombudsmannen, dest Cancel!ie och den Wacktmästare, Riksens Ständer funnit honom hehöswa. Om detta B stut skulle de öfrige Re, spectiwe Ständen grnonr Pick. ceus Utdrag mördsamk och wäniigen underrättas, bil Lu^ra. krx krolocollo 8. SD. Som ivid föredragning af Högloft. Stats,UlskottelS Memorial ben is stsiledne Nowcm, ber, i anledning af yrkadt ripphäfwander af de nid Skönsta Husar, och Smålands Drogon-Regcmcnleu inrättade Epercitke Esqwadroncr, åtskilliga anmärkningar gjordes; sa dtstöt Bonde Skandek att ärendet tist Utskottet äterförwim, för att i anledning af onmärknjngarns med förnyadk utlåtande inkomma. Om hwilket B flur de öfrige Nelp.ctiwe Stånden genom Protocolls Utdrag skutte wördsamt cch manligen underrättas. b7r lu^ra. Ux krolocvtto 8. Ridd. och A. Pror. 5 B. ä 14* Iv6 Den z Ianuarii.
Härvid torde det icke sakna intresse att erhålla kännedom om de anslag, som under de sista 40 till 50 åren, eller alltsedan fästningsbyggnaderna företogos, varit derför att tillgå till och med 1858 års slut, i hvilket afseende Chefen för Ingeniör-korpsen upplyst, att dessa anslag utgjort: för Carlsborg R:dr 3,201,335: — » Carlskrona och Kungsholmen » 1,607,385: — » Carlsten.* ...» » 1,180,600; — » Waxholm » 1,415,250: — » Enholmen vid Gottland » 281,425: — tillhopa R:mt R:dr 7,745,995: — 22 Bil. JVi 2 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. Ns 1, om Statsverket 18ö(J. varande härvid ior öfrigt anmärkt, att det linnés ingen stat i Europa, någorlunda jemförlig med Sverige i styrka och folkmängd, sorn icke för sina fästningar påkosta t denna summa mångdubbelt och inom vida kortare tid. Underhållet af Då jag nu i underdånighet anhåller, att framställning till Rikets Ständer slmpet^nmnmilttc sko oin beviljande af ett ärligt extra anslag att. utöfver det pä ordinarie stat deringar!"1 tillgängliga, användas till underhäll af Beväringsmanskapets beklädnads-, remtygs-, utredningsoch tältlagstrosspersedlar. anser jag mig böra i minnet återkalla hvad i denna fråga frän och med 1853 och 1854 arens Riksdag förekommit. Vid nyssnämnda Riksdag beviljades af Rikets Ständer anslag för Beväringsmanskapets förseende med tvänne omgångar munderingspersedlar, af hvilka den ena borde linnas i förråd till bruk i krigstid och den andra afsåga för de ärliga vapen öfningarna.
Eljest sitte angifvaren i häckte, till dess i saken dömdt varder; och gange med ansvaret för gripandet som i Missg.Balken sagdt är.” ”Är man af en Domstol från häckte frikänd; vare genast lösgifveu; och må han ej för samma brott kunna å nyo inmanas, än högre Rätt sådant bifallit.” ”Mi'ssgerningsBalken 20 Cap. 7 Varder någon för brott gripen och i häckte förd, och kan han om hrottet ej Öfvertygas, då skall den, som honom gripit eller hans gripande äskat, såsom i 1 Cap. 2 §. Straffbalk, sägs, straffas med Ett års fängelse; med eller utan arbete efter omständigheterna ; Plikte ock dertill Ett Hundrade Daler till treskiftes. Orkar han ej höta; arbete derutöfver i fyra månader. Tager man annan med våld utur eget eller annans hus, eller afgato, väg eller annorstädes, och förer hort emot hans vilja i fängelse eller lill annan ort; vare Lag samma, ändå, att han ingen annan skada gjorde.” Vidare har Motionairen fästat uppmärksamheten på nödvändigheten af SlraffLagarnes förbättring; och att all möjlighet dertill grundar sig på en förbättrad fängelseinrättning.
Lodur, uppflammaren och eldborrens herre, bär dem å eld i modersskötet och ger dem där hvad han gaf Ask och Embla: rörelseförmågan, det varma blodet och gudaskepnaden. Höner sänder dem själen, Oden anden. Dock sänder dem Höner själen icke efter eget godtfinnande. Oräkneliga själar invänta sin födelse till tidslifvet, och det är att välja bland dem och välja mödrar åt dem. Valet tillkommer ödesdisen Urd, som, emedan de, som bida att varda mödrar, äro många och de väntande ofödda själarna än flere, måste hafva många underordnade nornor, som förrätta åt henne denna tjänst. Några af dessa nornor äro af asaslägt, andra af alfernas stam, andra äro döttrar af Mimersonen Dvalin. Till den moder, som en sådan norna utkorat åt en barnasjäl, sändes denna genom Höner. Så kommer hvarje människa till världen: en frukt från världsträdet, omdanad af en trefald gudomliga makter och utkårad af Urd till det moderssköte hon fått, den lefnadsställning, hvari hon hamnar, och de öden hon har att genomlefva. Urd ger henne äfven en osynlig skyddsande genom lifvet, en underordnad norna, som kallas fylgia eller haminga. Ask och Embla födde barn, och deras afkomlingar förökade sig i det fruktbara Aurvangalandet. De kände icke eldens bruk, de hade inga sädeskorn att så, de förstodo ej att skaffa fram malmer ur jorden, än mindre att smida sådana. Samhällsband och lagar kände de icke; ej häller andra gudar än de tre, som skapat deras första föräldrar. Lagar behöfde de dock till en början icke, ty de voro rättsinnade och godhjärtade. Men de voro också lätt förledda, och det kom en tid, då en frestarinna till det onda uppträdde ibland dem. För att odla och stärka deras anlag till det goda, för att upplysa dem och binda dem vid sig med heliga band, fattade fördenskull gudarne det beslut att sända dem en uppfostrare och lärare. HEIMDALL KULTURBRINGAREN.
Således anser jag, att det icke är den minsta anledn. att befara, det Statsverket skall komma att drabbas af någon förlust derigenom att Hjelmare kanal-direkt, befriades från den ovilkorliga förbindelsen att utlåta medlen emot 5 proc. samt tillätes att förskaffa sig obligationer, som buro 4£ eller 4 proc:s ränta, derest dylika med högre ränta ej stöde att få samt äfven intecknade skuldsedlar med 5 proc. ränta ej kunde anskaffas. Den af StatsUtsk:s majoritet hyllade principen, att någon nedsättning af räntan å fonden för kanalens underhåll ej finge ega rum, skulle dessutom leda lill den orimligheten, att om räntefoten i allmänhet nedginge under 5 proc., så skulle kanal-direkt:ns förbindelse att anskaffa sådana reverser och obligationer, hvilka buro 5 proc:s ränta, ändock qvarstå, och detta, ehuru vilkoren för låns erhållande från den under direktms förvaltning stående fond äro vida strängare än de, som eljest vid dylika transactioner man och man emellan pläga öfverenskommas. För öfrigt kan man väl med skäl förutsätta, att bolaget för dess eget intresses skull skall söka att få så hög rönta å de utlånade medlen som möjligt, enär denna ränta ökar dess kapital. Då således motionerna egentligen röra endast och allenast en räkenskapsfråga och ett bifall dertill skulle föranleda till förenkling i förvaltningen af ifrågavande medel, utan att Statsverkets säkerhet för ytterligare utgifter till kanalverkets underhåll derigenom i ringaste män äfventyras, anhåller jag vördsamt, att R. o. Ad. behagade återremittera detta Utlåt., med uttryckande af den åsigt, att räntan å de medel, hvilka under följande tids - Den 4 Mars. 79 perioder skola af Hjelmare kanal-direkt, till Riksg:ds-Kont. aflemnas, finge nedsättas till 4J proc. Hr Montgommerie, Rob. Nils Germund: Att, såsom den siste värde talaren gjort, betrakta denna sak endast och allenast såsom en räkenskapsfråga, är i min tanka icke rätt. Då R.
I anledning af de anwisningar pä'erforderliga tillgängar, Eders Maj:t genom Högstocrörde Nädiga Proposition, sjelf i Räder tästtS lemna, hafwa, sedan derom behörig undersökning blifwit anställd, Riksens Ständer bestulit, att förstottSwiS, af den, till Wepelköp för afbördande af ränta och Capital pä Utrikes skulder, i NikSgäldS. Contoiret besparda Fond, dessa 702.4Z4 Riksdaler 14 ss11 r:st. till Stats.Werket läta utbetala, för hwilken summa Riksgälds. Contoiret äger att undfä sin ersättning dels af de besparingar, Eders Maj t Sjelf i Räder förmodat kunna erhällas pä de summor, hwarmed Banquen redan biträdt, och i forestrislven ordning, ännu kan komma att biträda; dels af den beställning, som uppkom, mer pä de 720,000 Riksdaler, hwilka blifwit anflagne till ärlig Ränteoch CapitalS.afbetasBihang, lii. B. N:o Li, 12. ving SL Den ir Oktober. ning till Danquen pä dess förstott, enär M dessa afbetalningar lill isis ärS sint, endast Succesive i mon af BanquenS werk. liga för. sträckningar komma att werkställas, dels ock af det öfwerstott i Stats-Werkets inkomster, som genom dct en del inkomst titlar, säsom förnäm» ligast Tull. Post. Chartä Sigillatä. och Numer. Lotteri medlen, torde öfwerstiga Stats austagen, kan blifwa att tillqä. Hivilket allt Riksens Ständer härmed fä Eders Maj t i underdånighet tillk nnagikwa.