Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter uppropet sällade sig vid utgåendet hvar och en till sin eller sina bästa vänner, och så bar det af åt skilda håll. Tegnéhr slog sig tillsammans med några af sina gamla glada umgängeskamrater och hade icke ens en blick för mig, då de passerade förbi nere i förstugan, der jag blifvit uppehållen af Wallin, som önskade skrifva af mina anteckningar i Kristendom. Då jag skildes ifrån Wallin i hörnet af Drottninggatan och Östra Hamngatan, tog jag vägen ner åt Gamle Port för att gå öfver Teaterbron och så genom Alléen bort till min bostad i Haga. Men hvem tror man väl, att jag mötte, just som jag skulle passera öfver bron? Jo, ingen mer eller mindre än »herr Pettersson», som redan fått transport från brädgården till kontoret. Han var numera serdeles uppsträckt, i ny, svart tyrolerhatt samt en uppstående löskrage, så hög, att den knappt tillät sin egare att böja på hufvudet det minsta grand. »Herr Pettersson» såg också mycket nedlåtande ut, då han stannade och gjorde sig besvär med att helsa på min ringa person. »Jaså, du har börjat skolan nu igen,» sade han helt kort och sträckte på sig. »Ja,» sade jag ännu kortare. Och dermed var hela vårt samtal slut. Våra banor och våra uppfattningar af lifvet voro numera alltför vidt skilda, för att vi skulle kunna hafva några gemensamma intressen. Vid hemkomsten ansåg jag mig ingenting bättre kunna göra, än att framtaga mina anteckningar i pedagogik och började genomgå desamma. Vill man blifva verkligen kunnig, så är det sannerligen ej nog med att blott läsa nätt och jemt så mycket, som man är tvungen till, nemligen sjelfva lexorna, man måste tvertom flitigt använda hvarje stund till ökande och befästande af sina kunskaper. Under det jag så satt och studerade, hörde jag steg i förstugan af någon, som kom ut ur köket. Denna någon tog nu i nyckeln till vårt rum. Om det var hon som kom! Blodet rusade mig till hjertat. – Det var också hon, men till min stora missräkning, jag erkänner det gerna, ej den feminina varelse, som jag tänkte på, utan mamsell Ringvall i egen mager person, som nu öppnade dörren och steg in för att efterfråga, huru vi funno oss i vår nya bostad.
Lånen på längre tider, samt pröfning af dertill hörande Documenter, ansägo Comiterade, likasom hittills, icke kunna undvaras; och framställde för öfrigt såsom en idee, hvilken förtjente tagas i betraktande, om icke: allt, hvad till Economien hörer, borde i sina specialiteter frånskiljas Revisions-Contorets befattning (hvarunder det hittills varit ställdt), samt Låne-Bankens bokföring (der hvarje, äfven den minsta utgift och inkomst hittills varit specifikt upptagne), och i dess ställe redovisas i en serskild afdelning. Genom Öfver-Styrelsens Cancelliet Under-Styrelsens Cancellie och Lånbevaknings-Af delningens Cancelliet skulle de Collegiala ärendena besörjas; och af Fiscals-Contoret t den inre Policen och de yttre t dels executivaj dels öfrige ilflWegdrcg.y-åtgärderne. Comiterade antydde uti detta deras Betänkande, att bestämda gränslinier emellan de 3:ne grenarne: Depositions-rörelse, Cassa-rörelse och Sedel-tillverkning med åtföljande omsorg för controll och förstöring af 38 Berättelse af Banco-Fullmäktige. annullerade sedlar, också skulle, utan märklig svårighet, kunna uppdragas inom den nuvarande Yexel-Banken, under bibehållande, i de fleste delar, af rleeo förra inrättning, hvad sjelfva Expeditions-arbetet vidkom, medelst uppgörande blott af skiljda Bokföringar; samt hemställde huruvida sådant borde ske, eller om hvardera rörelse-grenen borde undfå serskild Localj egna Chefer och Tjenstemän> egen Bokföring> samt afskiljda Verificatianer för densamma. Commissariatet tillstyrkte i dess Utlåtande af den 3o Maji i83i, såsom ock Fullmägtige den 26 Januarii i832 antogo, det senare alternativet. Comiterades förslag blef hos Commissariatet för dess eget i allo antaget, med gjord erinran, endast i fråga om en af Comiterade såsom vighets-anstalt omnämnd allmän Dagvexlings-Cassa för olika mynt-valeurers utbyte under gående Expedition.
Rikets Ständer hafva uti omlörmälda underdåniga, i nåder remitterade skrifvelse anfört, dels att ett fullständigt förslag till decimal-räkningens användande i afseende å mått, mål och vigt redan för längre tid sedan blifvit af Kongl. Maj: t och Rikets Ständer antaget, fastän icke till verkställighet befordradt, dels att Kongl Majit och Rikets Ständer jemväl beslutit införande af ett nytt system i afseende å Rikets mynt, men att Kongl Majit sedermera, under 1847 och 1848 års Riksdag, i nåder föreslagit förändring i samma beslut, så att decimalräkningen skulle äfven i afseende å myntet tillämpas, samt att Rikets då församlade Ständer väl delat Kongl. Majits nådigst yttrade åsigt om samma räknesätts företräde i myntväsendet framför det deri redan antagna, men att skiljaktiga meningar om decimal-räkningens tillämpning uti detaljerne hindrat antagandet af Kongl. Majits i ämnet nådigst allåtna Proposition. Då likväl de fördelar, som skulle uppkomma genom decimalsystemets införande i afseende å ej mindre mynt, än äfven mått, mål och vigt, vore i Rikets Ständers tanke af den mest betydande vigt, hade Ständerna i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit mätte täckas låta utarbeta och vid nuvarande Riksdag Ständerne förelägga ett fullständigt förslag till ett enklare system härutinnan, grundadt på decimalindelningens konseqventa och vetenskapliga tillämpning. Innan vi gå att i anledning häraf meddela vära åsigter uti den till Kongl. Akademien i Nåder remitterade delen af frågan, anse vi oss böra förut framlägga en kort öfversigt af de hufvudsakligaste åtgärder, som till befordrande af ifrågavarande ärende, blifvit vidtagna från och med år 1822, dä Kongl. Akademien afgaf sitt första underdåniga utlåtande och förslag i ämnet, i hvilket utlåtande historiken för den föregående tiden finnes anförd.
Vid 46 Gästgifvare äfven må inbegripas under det i denna §. införde stadgande, och att §. förthy, må erhålla denna ly delse: ”Gästgif vare,” Källare och Värdshusvärdar samt Spisqvarters eller Närings-idkare, som rättighet till bränvins-minutering innehafva, skola, derest de försälja bränvin, utan att mat derjemte, för den det begär, finnes att tillgå, vara förfallne lill enahanda ansvar, sam för oloflig brän vinsförsäljning här ofvan finnes stadgadt. Vid 53 >§.: att, mel förändring af slutperioden, 53 §. må erhålla denna lydelse : I fråga om åtal för oloflig bränvinsförsäljning, ansvare mannen för hustruns åtgärd, änskönt hon förebära skulle, att förbrytelsen, utan hans vilja och vetskap, tillkommit; husbonde vare ock ansvarig för dylik förbrytelse, vare sig, att den blifvit begången af hans lagstadde tjenstehjon eller bränmästare och andre i hans arbete antagne personer, ”så vidd visas kan, itt sådant skett med husbondens vetskap och tillåtelse.” Vid 56 §,: alt det i denna §. åberopade stadgande måtte lill innehållet i §:n införas, hvarigenom densamma erhåller enahanda lydelse med 56 i nu gällande Författning, samt att i 2:dra j 2 B ev.- Lagsamt Allm. Besv. och Ekon -Utskottens Utlåtande, N:o 15, momentet af Utskottens Förslag må, såsom ett förtydligande tilläggas orden : ”till samma person ” och fä Utskotten sålunda föreslå följande redaclion af denna §. : T ill J (Bekommande af utländskt bränvins insmyg ande, bör å bränvin, dl det sändes ifrän stad med fartyg, som passerat Saltsjö, tagas förpassning, hvilken icke skall kunna of Tullkammaren utfärdas, innan försändaren aflemnat tillverkarens, under edlig förpligtelse utgifne, tillmer kningsb evisäfvensom när bränvin föres ifrän Skärgård sjöledes, slikt tillverkningsbevis bör varan åtföljs.
Jag förutser att detta mitt förslag af många kommer att bestridas, men anhåller på förhand få bemöta ett inkast som jag väntar mig, nemi. att den skara som vidlåder en med kroppsstraff straffad person på denna verkar starkare, då straffet sker i dess hembygd eller å den ort der brottet är begånget, och att allmänheten derigenom erhåller kunskap om att begångne brott blifvit beifrade; men för det första äro sådane personer, som kunna komma i fråga till kroppsstraff, redan så afklädde all hederskänsla, att på dem inverkar föga skillnaden om de lida straffet i närvaro af deras bekanta eller på ett ställe der endast andra förbrytare finnas; och för det andra inser jag intet hinder vara deremot, att, likasom nu sker då brottsling begått tjufnad på flera ställen, från predikstolen i den församling der tjnfnaden skett men ej kyrkoplikten verkställes tillkännagifves att den är undergången. På samma sätt kunde äfven meddelas, att den eller den brottslingen för å nämndt ställe begången tjufnad är vid det eller det fängelset afslraffad och derstädes undergått kyrkoplikten. Jag vågar åtminstone påstå att om denna min motion bifalles, skall en ej obetydlig besparing i fångforslings-koslnaderna uppstå och måhända en ej så obetydlig förändring af fångars behandling vid häradshäktena blifva en följd. Då hvarje åtgärd ledande till besparing af de dryga kostnanader fångvården nu föranleder ej bör lemnäs oanmäld, åtminstone framställas till öfverläggningsämne, anhåller jag få väcka en motion, hvars antagande, efter min öfvertygelse, skulle befordra delta ändamål. Jag föreslår nemi. att domhafvanderna vid häradsrätterna måga berättigas i länshäktena hålla förefallande brottmålsransakningar ulan skillnad om de nämnde häkten ännu undergått förändring efter cellsystemet eller icke samt, då ej aflägsenheten är för betydlig, utan afseende om länshäktet är beläget inom domsagans gräns eller ej. Hvad vinst i fängforsling skulle ej härigenom uppslå?
Jag vill icke neka, att operationen kan gå lättare inom landet, då en sådan autorisation finnes, ehuru jag icke tror, att den kunde blifva gällande vid en concurs; ty commissionären kan icke undansticka eller förringa principalens tillgångar. En ledamot liar sagt, att han skulle instämma i mitt förslag, så vida man kunde erhålla en styrelsepersonal, som vore kunnig i vexelaffärer och ägde personlig credit. Det vore bra illa stäldt, om icke sådana personer funnes i landet, som kunde blifva skickliga till Bancofullmägtige. Om de icke för närvar. stå att påträffa i vårt Stånd, kunna vi, såsom 1668 skedde, begära, att K. M. måtte nobilitera personer, hvilka voro tjenliga till de vigtiga platserna. Jag förmodar, att vi icke behöfde införskrifva dem utrikes ifrån. Hr Lefren har sagt, att blotta rättigheten att begagna creditiv vore tillräcklig för att utehålla det verkliga behofvet deraf. Sådant hörer till suppositioner, sorn jag önskar icke må utgöra grund för våra beslut. Allt, hvad som blott är tro, måste vika för det bestämda vetandet. Det har vidare af Frih. Ehrenborgh blifvit yttradt, aU om metaller finnas i landet, behöfvas de i rörelsen, hvarföre det alltid vore bättre att införskrifva Bankens behof utifrån. Den värde ledamoten synes då hafva glömt, att ett betydligt qvantum silfver finnes i husgerådssaker etc., hvilka ofta kunna erhållas för bättre köp, och i alla fall bör priset bestämma, om köpet skall ske utom eller inom landet. Denna åsigt ligger till grund för den contra-propos:n jag föreslagit; och jag kan icke ingå j56 Den 24 Juli e. m. på någon slags modification i afseende å vidsträcktheten af Bancostyrelsens rätt att, om så erfordras, ovilkorligen förvandla Bankens tillhörigheter. Hr von Troil, Emil: Det är visst sannt, att R. o. Ad. i förmiddags fattade ett beslut, som är olika med Utsk:s förslag; och det är svårt att säga, hvad som i detta afseende kan blifva Pr. St:s beslut.
Sedan Kongl. Majit i nådig Proposition till Rikets sednast församlade Ständer föreslagit, dels att den ännu återstående delen af den allmänna fonden för folkskolelärares pensionering måtte jemväl under innevarande statsregleringsperiod och under samma vilkor som förut ställas till Kongl. Majits disposition, och dels att till behöflig förstärkning af densamma måtte anvisas den slutliga besparing, hvilken för åren 1861—1863 kunde å de till folkskoleväsendets befrämjande af den personliga skyddsafgiften anvisade anslag uppkomma, hafva Rikets Ständer, — under anförande, hurusom billigheten fordrade, att en skollärare efter en mannaålder, full af möda, ej måtte för sin nödtorftiga bergning på ålderdomen vara beroende af godtycket eller fattigvårdens tillgångar, samt huru det likaledes vore af vigt för skolan, att i de förtröttade och åldrade lärarnes ställe kunna använda friska och nya krafter, — uti underdånig skrifvelse den 16 November 1863 på dessa och öfriga i den nådiga Propositionen andragna skäl lemnat bifall till hvad Kongl. Majit uti ifrågavarande hänseende föreslagit, samt tillika, enär, på sätt hos Rikets Ständer blifvit anmärkt, antagligt vore, att orsaken, hvarför det ändamål Rikets Ständer afsett i så ringa mån blifvit uppnådt, till väsendtlig del kunde sökas i den bestämmelsen, att pensionsföreningarne skulle ordnas till så stort antal, samt hvar och en till så ringa omfång, att hvarje förening endast omfattade ett stift, och det i följd häraf ansåges böra utredas, huruvida en mera omfattande förening med större fördel skulle kunna bildas, — i underdånighet anhållit, att det, på sätt Kongl. Majit funne lämpligast, måtte undersökas, på hvilka grunder pensioneringen för folkskolelärare mest ändamålsenligt skulle kunna ordnas. Kongl.
Nagra ord o m d e ryske diktarnes qvinnotyper. Eiirolmstora knlturlanrl, fr&amp; hvilka nordciis litteriira intryck och ingifvclser pligat komma, i r för nirvarande ebbtid inom ritterhetcii. Nistaii alla d e stora diktarne: %ro I&gt;ortn, och ile qvarlefvmide halva antingen icke hininit bli stora eller komma aldrig att BfVergS griinsen mellan förni5ga och snille. Under dessa förhSllniiden 5r det natiirligt, att den Iisaiide och I&gt;okgranskandc allm5nheten, ifrigare iin kanske i Eurol~as nnnnrs I~lifvit Mlet, iipl~iii5rksaninint den l i t t e r h ~iroduktio~ic~i .vesteroch österland, den ~ m g a amerikanska och den unga ryska rit1 terheten. Ingeii tiiikande har dcn.i&lt;l kunnat inidgi ett stzrkt intryck af att harva kommit i heröring med d e krafter, hvilkn franideles, sedan d e i sig iipptngit det ganila Kuropas arbetsresnltnt, skola föra odlingen in i nya banor, ge iiicnskligheteo nya tankar och samh3Ilet nya for .. mer. Hvad oss svenskar anngar 91 det inycket sent, egentligen först pS 1880-talet, som vi lått mer 5n en aning o111 att Ryssland har en betydelsefull litteratur. Iler förut var det blott en och annan, som i (19- liga andra, tredje hands öfversattniiigar IIbt n5.p af ' ii~rgenjciTs bötker, och 5niiii for tio ar sedan fuiinos Lildade svenskar, som trodde att ' I ' nrgciijeii, I~osatt i Frankrike, p8 &amp; tLz lands sprak skrcf s i m arheteii! Sedan ~Ieniia tid har förh.4llandet dess I&gt;ittre iindrats.
Det vore i sanning besynnerligt, om E. o. Ad. ensamt skulle afslå detta förslag till afhjelpande af ett länge kändt behof. För min del väntar jag mig de största fördelar af ett ordnadt kommunal-väsende, oell kan icke annat än på det högsta tillstyrka E. o. Ad. att bifalla Utsk:s förslag. Det är dessutom här endast fråga om att hos K. M. anhålla om utarbetande af en författning i ämnet, hvilken vid nästa Eiksdng kan underställas Ständernas pröfning. Hr Tersmeden, Pehr Reinh.: Jag beklagar, att jag kommit så sent upp, att jag icke varit i tillfälle att afhöra de första talarne, men de 3 sista värde talarne hafva så fullständigt utvecklat ämnet, att jag endast med några få crd vill yttra mig deröfver. Gr. af Ugglas har sagt att en väl ordnad kommunal-styrelse just skulle blifva ett värn för representationen. Jag delar denna tanke och ber att för egen del få tillägga att jag är öfvertygad, att den äfven skall blifva ett värn för konungamakten; ty denna skulle derigenom komma att stödja sig icke ensamt på en mer eller mindre lös representation, utan på en institution, som sträckte sida grenar genom alla Rikets landskaper, genom alla klasser. För öfrigt är jag förekommen af Frih. Åkerhjelm, och vill endast fästa upmärksamheten på hvilken mängd med ofta temligen obehagliga tvister som man kunde undvika, om åtskilliga af dessa större eller mindre företag som behöfva utföras i de särskilda landsorterna, i st. f. att såsom nu underställas Ständerna kunde afgöras och bekostas af provincial-styrelser. I likhet med föregående talare får äfven jag hembära Utsk. min tacksamhet för den möda och talent det nedlagt på detta Betänk., och äfven om jag skulle hafva ansett mig befogad att göra en eller annan mindre anmärkn. mot detta Betänk., så vill jag visst icke göra den nu, utan anhåller om obetingadt bifall till detsamma.
Beträffande sjelfva saken har jag föga att tillägga; jag vill blott erinra R. o. Ad. att frågan är: önskar man stifta en lag så beskaffad, att man sjelf icke vill dess tillämpning, eller önskar man motsatsen? Vill man att lagen skall vara sådan, att vid dömande till dödsstraff för mord såväl den som dömes som den dömande och alla åhörare med full säkerhet veta, att under det rättvisa och milda styrelsesätt vi f. n. ega, uämude straff icke kommer att tillämpas? Att så hittills kunnat tillgå har sin grund deri, att en benådnings-skola blifvit följd vid sådana fall och att lageu är gammal, men att, då man stiftar en ny lag, bibehålla samma oriktighet, det är en sak, som jag med min röst aldrig kan biträda. Jag anhåller om bifall till Utskits förslag. Hr Dalman: Jag får endast erinra den siste talaren, att då jag vindicerade R.o. Ad:ns rättighet att vid detta tillfälle vidhålla sitt beslut i trots af hvad BondeSt. förklarat vara sin mening, tilläde jag det skäl, som jag uprepar, att inom R. o. Ad. säkert finnas flera ledamöter med kompetens att bedöma lagen än inom det Hederv. Ståndet. Hvarken jag eller de som med mig hysa samma åsigt, kunna önska att man stiftar en lag, hvars tilllämpuing man icke önskar; men vi hysa den mening att i fråga om dödsstraff det är vådligt att lemna omdömet ang:de de »mildrande omständigheterna» åt en ung, oerfaren domare, som kanske aldrig förr i sin domarebefattning behandlat ett enda dödsmål. De flesta domare i Sverige hafva vanligen under hela sin lifstid icke haft mer än 3 eller 4 sådana mål. Jag tror således att latituden i denna del bör öfverlemnas ensamt åt Konungen ined Högsta 188 Den 18 Juli f. m. Domstolen, som har en rikhaltig erfarenhet till jemförelse med det» allmänna öfversigten af lagskipningen.
Med afseende å de lili den nådiga skrifvelsen anförde omständigheter, anse äfven Rikets Ständer billigt, att förre Expeditionschefen Melliander kommer i åtnjutande af någon förbättring i den pension, som honom, i egenskap af Expeditions-sekrelerare, blifvit, enligt författningarne, tillagd; och då Rikets Ständer jemväl funnit lämpligt, att pensionen bestämmes lill det belopp, sorn, i händelse Mehlander kunnat i tjenst qvarstå intill dess nu skeende Statsreglering (rädt i verkställighet och en förbättrad pensions-stat då blifvcr gällande, skolat honom efter denna stat i sistnämnda egenskap tillfalla, hafva Rikets Ständer på del säll bifallit E. K. Mits nådiga framställning, alt den f. d. Expeditionschefen Mehlander å Allmänna Indragningsstalen tillagda pension må ökas lill del belopp, som, derest han först under nu ingångna Slatsreglerings-period tagit afsked, skolat honom, i egenskap af Expeditions-sekrelerare tillkomma. 4Ö:o. Sedan äldste Premier-löjtnanterne vid Flottan Henrik Evald Albert Rundqvist, William Heykenskjöld och Friherre Ernst Sune von Vegesack, hvilka i flere års tid varit till tjenstgöring alldeles oförmögne, Rundqvist och Vegesack genom iråkadt vansinne och Heykenskjöld i anseende lill synförmågans förlust, uti ingifna skrifter, Heykenskjöld för egen del, samt Rundqvisls och von Vegesachs lagligen tillförordnade förmyndare för desse sina myndlingar, hos E. K. M:t underdånigst anhållit 0111 nådigt afsked från innehafvande Premier-löjtnants beställningar, under förbehåll all. pensioner, motsvarande de med beställningarne förenade löneförmåner, finge af bemälde officerare åtnjutas, har E. K.
Då, enligt motionärens tanke, det vore i hög grad obilligt, att icke blott denna försäljning till den högstbjudande vore privilegierad för städerna, utan ock att så höga afgifter, som de ofvannämnda, skulle beräknas, har motionären, enär det ej torde vara möjligt att här i Sverige få införd fri täflan i berörda hänseende, men en billig förändring i afgiftstaxorna likväl vore högligen påkallad, föreslagit, att Rikets Ständer för sin del måtte besluta: »l:o att afgifterna vid försäljning af fastigheter, skepp, ångfartyg samt däckad båt 0111 femton läster och derutöfver måtte för samtlige städernas auktionsverk bestämmas till en per mille af inropssumman; 2:o att för aktier och obligationer för hvarje inrop, som uppgår till 100 R:dr auktionsvärde och derutöfver, likaledes erlägges en per mille, men att för aktier och obligationer under 100 R:dr endast erlägges slagoch sportel-afgift; 3:o att för återrop af fastighet, skepp, ångfartyg och däckad båt om femton läster eller derutöfver, äfvensom för återrop af aktier och obligationer endast erlägges slagoch sportel-afgift; samt 4:o att för handelsvaror, som säljas å börs-auktion, det må ankomma på säljaren att anlita stadsmäklare eller annan edsvuren stadens tjensteman att auktionen förrätta, utan att derför behöfva vända sig till stadens auktionsverk eller, i sådant fall, till detsamma erlägga några afgifter.» Vid sistlidne riksdag, då en likartad motion jemväl var föremål för Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling, yttrade Utskottet, att ordnandet af auktionsväsendet i allmänhet varit betraktadt såsom en angelägenhet, derom städerna sjelfva efter hvarje orts lokala förhållanden haft sig förbehållet att besörja. Sålunda vore för Stockholms stad, på vederbörandes förslag, faststäldt ett särskildt auktions-reglemente af den 13 April 1858, äfvensom för åtskilliga andra städer reglementen blifvit i nämnda afseende tid efter annan utfärdade.
Yid tagen kännedom af dessa, Utskottet tillställda, handlingar, så vidt de röra frågorna om ytterligare anslag för lärohusen i Wexiö och Wisby, bär Utskottet funnit de i motionen gjorda uppgifter och framställningar i allo öfverensstämma med dem, som i vederbörande Konsistoriers underdåniga ansökningar förekomma; och alldenstund Rikets Ständer vid sistförflutna Riksdag funno sig böra bevilja då nödiga ansedda anslag af allmänna medel för uppförande af ifrågavarande tvänne lärohus, samt upplyst är, att, i följd dels af de under sednare åren stegrade prisen å materialier och dagsverken, dels af andra inträffade förhållanden, som vid kostnads-förslagens uppgörande icke kunnat förutses, dessa anslag behöfva med de nu äskade beloppen ökas, så framt byggnaderna skola kunna fullbordas, får Utskottet, med afseende å angelägenheten att dessa arbeten icke, för bristande medel, må afbrylas, tillstyrka, att, utöfver de förut anvisade anslags-beloppen, Rikets Ständer måtte lili fullbordande af lärohus-byggnaderna i Wexiö och Wisby bevilja för den förra byggnaden 30,000 Ridr och för den sednare 15,000 Ridr Rimt, att i mån af behof utgå, dock med förbehåll, att några kostnader för byggnadernas underhållande icke komma alt drabba Statsverket. Slals-Utskollels Ullålande As 148.