Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är möjligt, att uti Östra Kejsaredömets Residence de varit af nöden, då tryckerier der ej funnos och ingen grad af allmän upplysning; men i närvarande tidehvarf anser jag upplysningen hafva vunnit ett mål och stadgat sitt begrepp om den sanna Gudomligheten. Den kräfver annat, än att åt Gudomen blott egna fromma böner och andaktsöfningar; den fordrar framför allt att göra godt åt medmenniskor. Detta ligger utom gränsen af förmågan, om ej de médel förvärfvas, som skola dertill bidraga. Således tror jag, att vi böra skänka vår uppmärksamhet åt de föremål, som verka förbättring i det borgerliga samhället. Man har talat om förruttnelse i statskroppen. Jag inser ej, hvad man dermed menar, så länge vi ej hafva Jesuitism. Äfven den Den 9 Mars e. m. 99 inrättningen i sin tid gjorde godt St Christendomen, hälst i de andra verldsdelarne, men det har gått med denna inrättning, som med allt förtjenstfull t, då det missbrukas. Jag bekänner, att jag ej förväntat att inför ett RiksStånd få höra ett sådant Utlåtande, hvilket jag på sitt ställe gerna skulle lemna den rättvisa det förtjenar. Ett sådant Utskotts Utlåtande hör ej blifva godkändt, hvarföre jag instämmer i deras begäran, som yrka återremiss. Herr Bråkenhjelm: Jag får som hastigast besvara några anmärkningar, af Herr Rosenblad, som förmodligen blifvit riktade emot mig. I förbigående sagdt är den begärelse, med hvilken allmänheten emottagit detta Utlåtande, af en ganska tvåtydig besk affenhet. Vi veta att, när det är fråga om begär, lära dervid kunna fästas tvenne olika begrepp, allt efter som sinnligheten dervid uteslutande, eller ock i förening med förnuftet, är verksam. Herr Rosenblad kastar en anmärkning om lärdom och grundlig dogmatik förmodligen åt min framställning, jemte en utgjutelse af sina egna ehristeliga och enfaldiga tänkesätt, rörande Ännandagarnes indragning. Jag får uplysa, att jag hämtat min lärdom, ty värr till en stor del för tillfället, utur Svenska EvangeliiBoken.
Då angeläget vore att så väl de i statens tjenst varande agronomer, som ock de vid landtbruksläroverken anställde lärare, sattes i tillfälle att genom resor i främmande länder, der åkerbruket befunne sig på en högre ståndpunkt, utvidga sina kunskaper i nämnda yrke, men det vid sednaste riksdag till reseunderstöd för sådane personer beviljade årliga anslag af 3,000 Riksdaler visat sig för ändamålet otillräckligt, enär bemälde agronomer och lärare efterhand ökats till ett numera icke obetydligt antal och dessa personer i allmänhet äro obemedlade, fann Stats-rådet sig böra i underdånighet hemställa, att, på sätt Landtbruksakademien begärt, Kongl. Majit täcktes hos Rikets Ständer äska, att det vid sednaste riksdag på anslaget till ”Undervisnings-anstalter för jordbruk och landtmanna-näringar” med 3,000 Ridr uppförda årliga anslag till reseunderstöd åt personer, som egna sig åt landtbrukets vetenskapliga eller praktiska studium, måtte ökas med 3,000 Riksdaler och således årligen utgå med 6,000 Riksdaler. Vidare hemställde Stats-rådet i underdånighet att Kongl. Majit måtte i nåder föreslå Rikets Ständer, att, utöfver det Svenska Trädg år ds-/Ör eningen till underhåll af dess elevskola redan tillagda och å anslaget till ”Befrämjande i allmänhet af jordbruk och landtmanna-näringar” uppförda årliga bolopp af 4,000 Ridr, bevilja nämnde Förening ett årligt anslag af 4,500 Riksdaler under nästa statsregleringsperiod, eller tillsammans 13,500 Riksdaler, för att användas till elevskolans utbildning och trädskötselns befrämjande, mot enahanda vilkor som hittills, nemligen att Föreningen, så vidt sko kan, verkställer utdelning af fruktträd 32 Bil. N:o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Jag anhållet således Biri proposition, i Enlighet med Friherre Wrangeis förslag, friherre Hjerta, Freårit: Såsom Ledamot titl StatsUtskottet får jag, i anledning af Fri* herre Boyes önskan, att Utskottet ofördröjeligeh måtte inkomma med dess Betänkande rö* randö decharge för Fullmägtige i BiksgäldsLorttöiret, blott upplysa, ätt detta Betänkande läBgésedan är justerädt och iiädörskrifvitj fhén llVilar af den orsak, att då ett Betänkan* de angående decharge föf Fullffiägtiges För* [Vältning af FilialÖiscötttéfne skulle justeras, fen obetydlig anmärkning gjordes, sorn vissetli* gen icke hindfät déchargen-. Deri 3 9 Juli i f. m, 1167 Delta har jag blott velat upplysa, ulan ält hvarken bestrida eller tillstyrka Friherre Wrangels Motion; Hans JExcelence Herr Grefve dela Gardie: Utanatt på något sätt vilja bestrida, hvad de •Värde Talarne yttrat, att frågan ej skulle vara stridande emot Grundlagen, får jag endast hemställa, om någonsin formen eller praxis Varit, att välja Fullmägtige, inftäh Betänkanden om deras decharge blifvit afgifne. Då nu fen Ledamot af RancoUtsköttet och en Ledainot af StatsUtsköttet Upplyst, att förslagen iill decharge redan äro uppsatte, anser jag väl icke frågan böra hvila, men ber att valen icke måtte företagas förr än dechargen blifvit afgjord och beviljad. Man skulle annars göra en sak, söm i framtiden ilinde hafva obehagliga följdfer. Herr von Hohenhausen, Michael: Jag inser nödvändigheten, att i Grundlagsväg Stadga, att BancoUtskottet skall inkomma med sitt Utlåtande öfver Fullmägtige innan den i GrundLagén bestämda tid för Riksdagens tillvaro, femedan det sedan berör på Kongl.
Till ämnen för rapporter, embetsskrifvelser m. m. väljas företrädesvis verkliga tilldragelser, såsom verk ställda öfningar, händelser under bevakningsoch fälttjenst och den inre tjenstgöringen vid skolan. Likaså kunna proviant-, ammunitions-, aflöningsm. fl. reqvisitioner, såsom öfning i de lägre afdelningarna uppgöras dels korporalskapsvis, dels ock för hela styrkan och omfattande kortare tider, för att bereda mera tillfälle till öfning, 24. För öfningarna i första afdelningen i att förstå och begagna kartor väljas företrädesvis kartor öfver de kring öfningsstället belägna trakter, så att manskapet blir i tillfälle att jemföra verkligheten med bilden på papperet. 25. Allt som skall läras ur bok, i de lägre afdelningarne åtminstone, genomgås först styckevis af undervi saren, som dervid förklarar alla främmande eller mindre vanliga uttryck, som förekomma. Förhör inom dessa afdelningar anställas ofta, för att utröna huru alla fattat hvad de läst och hvarvid de böra vänjas, att svara med egna ord. Utanläsning bör aldrig göras till regel; till och med undvikas. 26. För den praktiska geometriens tillämpning d. v. s. ytors och rymders beräkning m. m. väljes företrädesvis verkliga föremål, som uppmätas och derefter beräknas. 27. För att göra undervisningen i fältbefästningskonsten mera åskådlig, bör ett stycke vall med graf upp kastas och beklädas. 28. Läkaren biträder vid undervisningen i förbandsläran, och, emot samma arfvode som för uppbörden och redovisningen m. m., regementskommisarien med undervisning i räkenskapsföring och ekonomiska författningar, hufvudsakligen inom tredje afdelningen. 29. Vid examen med skolans samtliga afdelningar begagnas följande betyg, för de särskilda ämnena nemi.: berömligt, godt, försvarligt. 30. Examen verkställes särskildt med hvarje afdelning. Alla som blifva i examen godkände erhålla exa mensbetyg, underskrifna af examens-kommissionen. För att godkännas fordras, att hafva erhållit minst betyget godt i två tredjedelar af ämnena i afdelningen, hvaribland de i nästa punkt uppräknade, och att icke i något af ämnena blifvit underkänd. 36 31.
Med de i förberörde måtto tillstyrkte rättelser, får Utskottet alltså å hy o v ord» sandigen öfverlemna dess förra Betänka il» de till Riksens Högloft. Ständers pröfning» Stockholm den 26 Augusti 1823» Lagutskottets BetMknndtn, 1097 Näö i ^4» Ånkohi den i4 Sept. i823: Riksens Högloft. Ständers Lagsänd Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts Utlåtande, i anledning af yrkädt iitvidgande af de så kallade Frivi leg i a excllisivä. Höglofl. Puticierskapet och Adeln Ilar till Utskottens gemensamma handläggning fremittérat ett Memorial i detta ämne af Herr af Ekenstam Israel* sörli deVtiti an» förer: att i nara sammanhang med den önskade näringsfriheten .står rättigheten till Uteslutande Privilegier på nja uppfinningar, enär denna rättighet utgör eil betyds lig driffjäder tili näringarUes fortkomst och säkerligen förmenas blifva ifrigare å* beröpäd* i samina ihån, sorn häringsffibes ten ieinnaf fitryinihe för den enskilda ömtäilkatl Och färdigheten; hvadan tidernas förändrade skick Syntes påkalla åtskilliga förändringar uti Kongl. Majlis Nådiga för» Ordning af deli 28 April 1819* rörande exclusivä privilegier för nya, i Riket tillförene okända Slöjcle-inrättningar., Kona ster eller Väsertdtligä köiistförbättnngai'» Hö ändamål, som har Vid böra åsyftas 8tö enligt Herr Ekenstams tahkai 1098 LagUtskottits BttfinkanAém 1:0 Att väclsa industrien genom uppfinningsgåfvans ägg an (le samt att så snart som möjligt inom Landet naturalisera fremmande Nationers uppfinningar och erfarenhet.
»Hvad kan vara dåraktigare och löjligare än dessa klagoljud öfver den gröna växtlighetens försvinnande!» utropade Oxygen. »Växtverlden hade onekligen rätt att vara till i forntiden, och det låg en mening deruti så länge man behöfde växterna till människans näring och till reglering af de atmosferiska förhållandena. Men nu är det bättre sörjdt för de behofvens tillfredsställande. Hvarför skola vi därför låta det där romantiska, gröna täcket med de många brokiga plättarne taga bort en plats som så väl behöfves till nyttigare ändamål? Växterna skola ständigt behålla sin historiska betydelse, men som sådana en gång för alla förvisas till paläontologiens område och till de vetenskapliga samlingarne.» Apollonides kunde ej hålla till baka ett skri af fasa och djup förtrytelse, men det utbrottet framkallade endast ett leende hos de öfriga och ett gapskratt af Oxygen. »Hvar och en som försvarar den onyttiga växtverlden,» förklarade Oxygen, »tillhör den afdelning människor som står på förslag att afskaffas, och jag måste tillstå, att jag håller det helt enkelt för flertalets pligt att oförskräckt gå fram åt, äfven om det vore öfver de där människornas döda kroppar. De äro skadedjur i samhället.» »Å, Oxygen!» utbrast Aromasia med starkt ogillande. Fröken Rosendoft vände sig med afsky från Oxygen och sökte uppmuntra Apollonides genom några kärleksfulla ögonkast. »Hvad jag sagt skall jag kunna bevisa genom full rationel uträkning,» försäkrade Oxygen. Apollonides satt likblek och stirrade på den förskräcklige ovädersmannen. Ingen af de två hade glömt sin gamla afsky för den andre. Tvekamp på det forntida sättet var ej längre bruklig, och icke ens Apollonides kom på den tanken, men han kände likväl, att han och Oxygen omöjligt kunde lefva samtidigt på samma verldskropp. Den känslan tycktes hafva slagit rot äfven hos Oxygen. Sällskapet satt kanske och väntade på den utlofvade rationela uträkningen, då ett nytt besök anmäldes, och bankdirektören Giro inträdde med sin unge son, den förhoppningsfulle arftagaren till verldens alla möjliga aktieföretag.
Deremot hade Högvördige Prestoch Vällofl. BorgareStånden ansett frågan röra det sistnämndes privilegier, hvadan Ledamöterne af berörde stånd funnit sig icke kunna uti någon öfverläggning i ämnet deltaga, men Bedamöterne af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, samt Hedervärda BondeStåndet förenat sig om den grundsats: Alt hvarje medborgare må fritt få ananvända sin omtanka och sin arbetsförmåga på lofliga företag, samt att, i bruket af sina krafter och sina händers skicklighet, endast bindas af skyldigheten att ej förnär» ma andras rätt. Enligt 89 §. Regeringsformen voro nu mera alla Lagar och Författningar rörande Rikets allmänna hushållning beroende af Kongl. Majits Nådiga pröfning och beslut, och då alla frågor om handel och näringar ofelbart hörde dit, så kunde det närvarande ämnet så mycket mindre hänföras till privilegier, som, i fall rättigheten att idka borgerlig näring kunnat anses för ett BorgareStåndets Privilegium , så hade detsamma blifvit till alla delar upphäfvet, genom den, på samma Stånds medgifvande giunda - Deu 5 Juli. fl.?nt. 295 de, Kongl. Förordningen af den 6 April 1810. På dessa grunder, och utan hinder af ensidiga fördelar för någon viss medborgar eClass, hade ämnet blifvit betraktadt, hvarefter Utskotten föreslagit, att 5 Cap. 1 §. samt 4 Cap. 2 och 5 §. §. Handelsbalken, samt Kongl. SkråOruningen den 27 Juni 1720, och alla öfriga angående Handtverkerier, Manufacturer och Fabriker i Riket, samt afsättningen för deras tillverkningar utkomna Författningar, måtte ändras och upphäfvas, så vidt de voro stridande emot de Stadgar, dem Utskottet i 7:de punkten framställt.
Gör den ej det, har jag handlat oklokt, och ställes uti valet emellan, att antingen för alltid pålägga landet en tunga, eller ock att ruinera de kapital, hvilka på en ofruktsam bana blifvit inlockade. Om äfven detta sednare hos oss icke uti anmärkningsvärd grad inträffat, står ett förhållande dock fast och obestridligt, det nemi. att under skyddsystemets förmynderskap våra näringar i allmänhet befuuno sig uti lägervall, och deras framsteg voro ringa, under det att på sednare år, sedan en återgång ifrån skyddsystemet inträdt, nödvändigheten tvingat näringsidkarne till inlörande af bättre arbetsmethoder och mera ordnad drift af arbetet. Och frukterna härutaf hafva icke heller uteblifvit. De visa sig uti nedsatta priser på tillverkningarne, under det samtidigt lika om icke större vinst än förr tillskyndats tillverkarne. Den 23 November e. m. Jag anhåller att detta mitt yttrande, ehuru för Bevil!n.Utsk:ts upfattning obehöfligt, måtte såsom svar på Frih. Sprengtportens fråga få åtfölja remissen. Hr Gripenstedt: Då jag af Frih. Sprengtporten blifvit direkte upmanad att yttra mig, huruvida jag icke anser tulltaxan böra vara en regulator på handeln, så får jag härtill öppet förklara, att jag fullkomligt ogillar hvarje försök åt detta håll. Jag anser det lika origtigt i princip, som omöjligt i utförandet, att sålunda vilja utöfva något förmynderskap öfver handeln, som till sin natur är det friaste af allt. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman: Såsom ett mot stycke till de ziffror, Herr Gripenstedt upgifvit, i afseende på export af spanmål, anhåller jag att få nämna några, hvilka jag hemtat ur Kommerce-Coll:ii sista berättelser. Dessa ziffror äro per medium för de 10 år, som samma berättelse omfattar.
En enhild man aker, som bosatt sig i någon as Rikeis Provmcer, och ägt hemman sprid» da i öfciaa delar af landet, har genom vesta byken wunnik tilsälle, att samla sin egendom pä ett ställe, hwilket ostridigt medfört b-qwämlighet för ägaren, samt gifwit lättnad och framgång at dest enskilda hushållning. Sadan föreställer jag mig första anledningen haswa warit till de ingängne byten med Kronan och har mig icke bekant, att Kronan någonsin påyrkat sädane, om ej i äldre tider, wid nägra fä tilfällen antingen i ändamål att befrämja oeconomiffa anstal» ter, eller till militiae indelningens fullkomliga reglerande. Dä nn sädane byten bliswit beqärdte och bifall? ne, har wäl en upstattning af ömsesidiga räntor, i de fleste fall bliswit gjord, men dek pä endera sidan upkommandc öfwerffokt eller brist, har icke genast som wederbocdt, bliswit liquideradt utan bytet satt i tverksiällighet, men liquidarionen förblifwit outredd eller upstjucen. Hwilka orsaker som wällat detta upskof, wägar jag icke bedöma, men det synes icke otroligt, att, dels någon efrerlälenhet sär sättas pä de enskild» S räkning, som i detta sall försummat att wärda egen och sina efterkommandes säkerhet: dels hastigt päkomna dödsfall, sou, efterlämnat omyndiga barn, hwilkaförmyndare warit okunnige om desta ingängna ashand» ri6» Dm II December. lingar: dels siukeliggn de atrid ki!! en större mängd sammanstötande göromål i Kongl. Kammar-Collcgio, Utöfwer hwad möjeligen kunnat till utarbetande medhinnas, ha siva warit de förnämsta hinder för dessa angelägna måls afgörande.
»Titta bara hur sk—tt ja’ e’!» Fadern tvärstannade, och det drog sig ett bredt leende öfver hans ansigte. »Jens», sade han halfhögt, »sattan te paug så qveck!» »Ja’ ska’ nock tala om ’et för mor», fortsatte pojken i samma skränande ton, »hun sa ad vellen I ente veda hut denne gången, så skullen I nock sleppa å köra te stan tiare.» »Jens», upprepade Håkan och skakade på hufvudet både stolt och bekymrad, »näggu om ja’ ved, ha’t de’ ska ble au den paugen, för han är ja min lif så qveck, så en ved ente hår han tar or’en ifrå. Du’er ente han te prest, så gör då ingen. Kom nu, så kör vi.» Derpå klef han upp i vagnen; pojken satt der redan. Kamrater. Ska’ du ligga i ladan i natt med?» sade ryktarns käring, då mannen — sedan han omsorgsfullt aftorkat sin hornsked och lagt den på bordet — långsamt reste sig upp och tog sin slokhatt, som hängde öfver jernspiseln. Han tittade åt sidan med ögonblicklig häpenhet. »Jaha ... Hahum!» Han harsklade sig karlavulet och låtsade som om ingen invändning kunde göras. »Är det någon ko, som skall kalfva då?» kom det skarpt. »Ja, jag väntar den stora hjelmiga.» »Den hjelmiga, ja!» vrängde käringen efter honom. — »Det var fan te’ kor att kalfva raskt, när en ska’ behöfva ligga i kostallet fjorton dagar i sträck! » Hon gjorde en paus, på det att mannen skulle få tid att svara, om han kunde ha lust. Men det hade han icke. Hans kupiga torskögon stirrade bara trohjertadt framför sig, medan han omständligt stoppade sin portion tobak i munnen. Det var tydligt att han endast för att undvika att visa sig fiendtlig stannade dessa få minuter i stugan, och att han längtade ut. Hustruns små svarta ögon bespejade honom med tillbakaträngd harmsenhet.
Regeringsformen och 78. §. af Riksdags Ordningen har blifvit föreslagit att efter de orden: sin frihet beröfvas måtte införas de orden: för dess Lag likmätiga yttranden. Beredningen insåg visserligen det Anmärkarens afsigt syftade derhän, att om någon medlem af Riks Stånden begår en Lagstridig handling han då måtte kunna under tilltal ställas; Men Beredningen insåg ej att detta ändamål skulle vinnas derigenom att Lagen förklarade den Person tryggad som handlade Laglikmätigt: Ett stadgande så nära förbundet med begreppet om all Lag att dess uttryck i Lagen ej behöfves. Deremot ansågo flere bland 766 Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll Beredningens Ledamöter en förändring af det stadgande, som försvårar möjligheten att ställa en Riksdagsman under tilltal böra till nogare skärskådande af Utskottet uptagas, och då den 78. §. Riksdags Ordningen nu stadgar att 5/6-delar af Ståndets röster behöfvas för att tillåta ett sådant tilltal, kunde till äfventyrs proportionen af 2/3-delar eller 3/4-delar föreslås. Den förändring af 78. §. Riksdags Ordningen som anmärkaren föreslagit, rörande en Riksdagsman som särskilt trycker ett yttrande innom sitt Stånd, utan detsammas bifall, fann Beredningen största skäl att tillstyrka. Den säkerhet en Riksdagsman bör i Grundlagen hafva sig förvarad rörer hans gerningar såsom medlem af den Lagstiftande mag ten. Då den verkställande Magten altid äger styrkan, bör Individuen fredas mot denna styrka, genom Lagen. Detta fredande är i afseende på den verkställande Magten vunnet genom den 110. § :s föreskrift. Men då en Riksdagsman i sina yttranden anfaller individuer, skulle, om han ej sjelf finge betrakta sig som individu, den personliga säkerheten för heder och godt ryckte vara i våda. Detta vöre till större delen afhulpit om det af anmärkaren uppgifne förslag antoges och det synes allenast böra pröfvas huruvida icke det yrkade författare ansvaret för individuella förolämpanden af personer utom Ståndet,1 borde äga rum, äfven utan, att sådane yttranden blifvit särskilt2 genom trycket allmängjorde.
Dessa förklaringar af Reglementet åro icke af den beskafT nhet att en omarbetning af detsamma i följe deraf år af nöden; och då Utskottet för dess del icke funnit anledning att föreslå något egenteligt tillägg eller någon förändring uti oftanåmnde Reglemente, utan blott trott innehållet att ett par §.§, deruti böra till sin kraft 444 Den 21 Maji c. m. 4 åter upplifvas, torde nian lätteligen inse, att Herr Lennings förslag icke var af behofvet påkalladt. I sjelfva saken kan jag ingalunda dela Herr von Hartmansdorff} åsigter. Om man år Jude eller Christen måste vara likgiltigt, blott man gagnar samhället. OeconomieUtskottet har, i ändamål att få Judarne närmare införlifvade med staten, föreslagit de åtgärder, som Utskottet trodde härtill skulle bidraga; och jag kan åtminstone icke deruti finna något ondt, ty efter några mansåldrars förlopp skall man glömma att de varit Judar och anse dem såsom an« dra med oss amalgamerade främmande slågter. Herr Tham-, Det är blott vid den hårda målning Herr von Hartmansdorff gjort af Judarne, som jag fästat min uppmärksamhet. Jag gillar visserligen icke ocker eller fördomar, d’e må härleda sig från religions-principer eller vanor, hvarken hos den ena Nationen eller den andra. Men jag tror, att då Regering och Ständer formeligen tillåtit Judarne att i Riket inflytta, de ock åro skyldige att vidtaga författningar, som kunna lånda till Judarnes förbättrande. Sådant vinnes ej genom vålds-Iagar, men derigenom att man införlifvar deras interesse med statens. Detta år efter mitt begrepp det rättaste sättet, att förmå dem att blifva Svenskar och att gå öfver till vår religion. Jag tror mig kunna åberopa Höfdingens öfver Götheborgs och Bohus Läns intyg om nyttan af de Fabriker, Judarne inom detta Lån anlagt, och om de båttres liberala sått att uppföda sina barn, hvilka de tillåta att bevista Svensk 1 Ben 21 Maji e. m, 44g
Då, enligt min öfvertygelse och den locala kännedom, jag har örn Östergötland, ombyte af gästgifvaregårdar ålandet på de flesta ställen oundvikligen måste ske för en sådan skjutsningsanstalls tillvägabringande, hvarigenom gästgifverihålloch reservskjutsen kunde alldeles upphöra, och denna förändring måste medföra betydliga kostnader för skjutslagen och måhända hinder och olägenheter för resande personer; så anser jag för det närvar, vara lämpligast bibehålla de gästgifvaregårdar som nu finnas, till åstadkommande af den minsta rubbningen i den gamla vanliga ordningen, sorn, så vidt ske kan, jag tror bör afses, samt tager mig den friheten vördsamt föreslå efterföljande förändringar i våra nuvar. skjulsnings-anstalter, hvad beträffar hålloch reservskjutsen, nemligen : 1:0 att alla de hemman, som äro besvärade af skjutsningsskyIdighet. och äro belägna inom en half mil från gästgifverigården vid de större och mest (ärbara landsvägarna uti Riket, anslås tili utgörande af reservskjuts vid densamma; 2:0 att hvarje gästgifvare bör, såsom hitintills har skett, efter vägens allmänna (ärbarhet, hålla ett visst antal hästar med vagnar och tillbehör, uträknadt efter den tillgång, sora kan påräknas från reservskjutslaget; 3:o att hållskjutsskyldiga hemman och de hemman, som icke behöfva användas till reservskjutsning, utgifva till fördelning emellan gästgifvaren och 1 esei v-skjutslaget, antingen contanta penningar eller varor årligen, enligt den öfverenskommelse derom, som kan träffas efter deras hörande, med förbindelse för den vid sammankomsten uteblifne delägaren att åtnöjas med hvad de närvar, besluta, hvilken öfverenskommelse måste hvarje femte år förnyas; 4:o att till de gästgifvaregårdar, som äro inrättade-på de mindre eller s< k. häradsvägarna, anslås vissa inom en fjerdedels mil derifrån belägna sk jutsningsskyldiga hemman att, efter bildning, fullgöra reservskjuts; 5:o alt till kronobrefs fortställande åt orternas embets-och tjenstemän utses vissa hemman, högst en half mil från hvarje sådant hemman, hvilka hemman, ej utöfver ett mantal, frikallas från skjutsningsbesväret och dervid åtföljande kostnader samt ombytas, om så åstundas, hvarje femte år; 6':o att kronobetjeningen i de härader, der gästgifvaregårdarne äro belägna, åtminstone 2lne gånger hvarje år, eller i Januari och Juli månader, mönstrar de hästar och åkdon, som böra hållas af så väl gästgifvare som äfven af de reservskjutsskyldiga hemmansinnehafvarne, med rättighet för kronobetjenten,