Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För 4:de resan ville jag hålla mig till det äfventyr Utsk föreslagit, nemi. att drinkaren förklaras omyndig, då påstående derom göres; men troligen underlätes sådant påstående emot honom, ifall han är fattig och icke vidare har något alt förstöra för sig sjelf, hustru eller barn. Men då han likväl i sin vandel är så klen, att han kan och bör ställas under förmyndare, hemställer jag om det icke vore skäl, att han, på sätt Frih. Anders Cederström yrkat, förklarades förlustig medborgerligt förtroende, d. v. s. rättigheten att deltaga uti val eller att kunna väljas till förrättningar, som förutsätta församlingens eller annat allmänt förtroende. Äger han icke förtroende att vårda sitt eget gods, så lär honom väl icke heller böra uppdragas befattningar, der andras väl kan komma under hans vård. Att det icke skulle kunna inträffa, att personer, som varit 4;de resan befunne druckne, erhölle dylika uppdrag, är en något förlängt sträckt förhoppning, särdeles i de orter, der man i afseende på supandet icke är så noga som här. Exempel äro förhatliga; och jag vill derföre inga anföra; men något hvar torde erinra sig personer, som äro kände för rätt stora drinkare, men icke förthy innehafva medborgerliga uppdrag. För femte resan fylleri torde straffet böra bestå deruti, att den som sålunda försett sig, ovillkorligen ställes under förmyndare-inseende, antingen det yrkas eller icke. Lika med Utsk. anser jag det vara rätt, att den, som varit drucken vid allm. sammankomster, fälles till dubbla böter. Om någon är drucken på galan och icke åstadkommer förargelse, såsom händelsen deremot måste vara då den druckne befinner sig vid ett läsförhör eller inför en domstol; så är hans förbrytelse mindre, än om han varit det vid en allmän sammankomst eller då lian har ett allmänt uppdrag, såsom vid en skallgång, då hela ändamålet kan förfelas i följd af hans rusiga belägenhet, och då många menniskor förspilla tid och kostnad blott för hans förseelse. I afseende på redactionen får jag endast göra en anmärka.
De allmänna Credit-inrättningar, eller Stats Banquer, som under formen af mynt låtit representera sine försträckningar till Staten eller enskilde, hafva, i följd af ett högt uppdrifvet begagnande och af sednare tiders allmänna fastän vanligen dyrköpte erfarenhet om deras skadliga eller åtminstone ofullkomliga verkningar, nästan i alla länder upphört att existera. Staternes penninge - väsende har antagit en allmännare fast likstämmig charakter, hyggd pä utredda osvikliga grunder. Beräkningarne följa med den yttersta noggrannhet allt hvad som i denna väg företages, upphem, tande föremålen ifrån den ena delen af verlden till den andra, och tillämpande sedermera hvad som lemnar det förmånligaste utslaget. 120 Banco• Utskottets Betänkanden. Vårt penninge - verk är icke mera än något annat undantaget fran en sådan speculation, tvertom lemnar dess närvarande beskaffenhet särskilda tillfällen och anledningar för en vidsträckt tillämpning af fierfaldige sådane beräkningar. Så har man sett prisen på Rikets metalliska elfecter nedfalla på samma gång, som värdet af det inhemska betalnings-medlet äfvenledes fallit; och det är ingen tvifvel, att möjligheten för en så beskaffad dubbel speculation på varan och på myntet, till utländningens fördel, väsendtligen ligger uti det sednares närvarande brister, I sammanhang härmed blifva likväl ock de frågor vigtiga, orri i påföljderne af publicitet, detta fält för utländningens speculationer vidgas eller inskränkes? och om, uti förtroendet till förvaltningen öfver Rikets penninge-verk sker någon rubbning till förkofran eller till vidare förfall, i följd af det dispositions-sätt öfver Banquen, som antingen i sjelfva verket, eller blott uti föreställningen, anses uppslå, i sammanhang med en så beskaffad förändring. Redan från första inrättningen af Banquen, då allmänna erfarenheten i ämnet var så långt tillbaka mot den närvarande tidens, insågs nödvändigheten att bringa enhet i förvaltningen, genom det att afgörandet i vissa delar öfverlots till ett inskränkt antal Deputerade, sorn med Riksens Ständers rätt öfver Banco-Verket förordnade, och detta har alltsedan utan rubbning fortfarit då förvaltningen BancomUtskottets Betänkanden.
Utskottet har vid granskningen af dessa Memorial funnit vigten och nödvändigheten deraf, att Sabbaten må hållas i vederbörlig helgd; och då Kongl. Maj:ts ofvannämnda Nådiga Resolution tydligen åsyftar ett sådant ändamål, saint att den stillhet, som nyss föro och under en sådan dag bör bibehållas, må behörigen iakttagas; så, ehuru Utskottet för sin del skulle önska, att äfven sådane marknader, sorn räcka flere dagar, ej finge taga sin början hvarken dagen före eller efter någon. Sön-J eller stor Helgedag; likväl och da Utskottet äger sig bekant, att flere Marknader af denna beskaffenhet, från uråldriga tider, å^en och samma dag hvarje år blifvit började, hvarigenom sådana landsseder och vanor uppkommit, hvilka ej utan större olägenheter torde kunna rubbas, har Utskottet nu ansettTsig böra inskränka sin åtgärd till det vördsamma tillstyrkande, att Riksens Häglof!, Ständer hos Kongl. Maut i underdånighet hemställa, det Kongl. Resolutionen den »t Ecsv. och Ekon. Utsk. Betiinkanclcn. Januari rörande detta ämne måtte å ryo till full kraft och verkan upplifvas, samt att Kongl. Maj:t behagade i Nåder anbefalla vederbörande Auctoritet att iakttaga, det icke pågon marknad, sorn allenast en dag påstår, Uiå i de årliga Almanchorna utsättas, såsom jagande sin början hvarken dagen före eller efter någon Söneller stor Helgedag; Hvilket dock till Riksens Höglofl. Ständers eget godtfinnande vördsamt öfverlemnas, Stockholm den 26 Januari 1818, N:r 50, P,ksen.t, Högloft. Ständers Allmänna Besvärs och Ekonomi XJtskotts, Betänkande i anledning af inkomna Memorialer om anstalters vidtagande, till förmon för vissa .Fabriker och Pappers-Brukenx rr.
Den är der af största vigt, och hvilar på den malmtillgång, som de rikhaltiga och för sina sällsynta egenskaper namnkunniga Dannemora Jerngrnfvor lemna. Dessa grufvor indelas i trenne särskildta så kallade fält, hvilka hafva 70 stycken, dels ödelagda, dels öppna skärpningar, af hvilka 26 stycken nu äro med arbete belagda, i flere särskildta rum. Det svåra företaget, att genom säkra stendammar få alla grufvorne fredade från inbrott af den nära intill, och högt öfver de flestas dagk lyft belägna sjö, har, genom ansträngda bemödanden och stora kostnader, numera så fullkomligt lyckats, att icke allenast någon annan åtgärd, än den så kallade koustkraften, icke är behöflig för vatteuuppfordring från grufvornes botten, utan äfven, att anläggning skett af en Mjölqvarn, för att drifvas af konsthjulet under de tider af året, då man icke har behof att använda detta för vattenuppfordring; och har således den för sistnämnde ändamål inrättade dyrbara ångmachin blifvit, i detta hänseende, alldeles Öfverflödig. Kostnader för brottuppfordring ur grufvorna har mycket lättats genom utbytet af de förra, tunga och dyra hampiinorna, emot de, vid Tyska bergverken först införda och nu i Fahlun tillverkade, blott hälften så dyra och 1 så tunga, men icke desto mindre lika säkra samt mycket varaktigare, nya jerntrådslinorna, äfvensom ock derigenom, att man nu börjat nyttja oxar, i stället för hästar, till den så kallade vindkörningen. Utsigten för Grufvornas framlida bestånd har härigenom myc - — 13 — ket ljusnat. Det ärligen tilltagande djupet, som förut vid blott 100 famnar, var besvärande, bör numera ej så snart lägga hinder för brytningen, hvilkei äfven derigenom befordras, att tvenne nya Schacht blifvit, under de sednare åren, neddrifna i ofyndig klyft vid Mellanfallet, deteria på g o famnars djup för nerbyggnad af vattenuppfordringskonsten, och det andra till 80 famnars djup, för erhållande af väderväxling uti, och anfart till hela delta fält.
Jag är också öfvertygad om att detta Utsk:s medlemmar skola både oväldigare och med mindre hetta bedöma den, än hvad som här skett. Att den skulle strida mot 81 § Reg.E. kan jag icke inse; och som flera ledamöter, hvilka eljest äro emot motionen, medgifvit att den får remitteras samt jag dessutom är förvissad, att Hr Gr. o. Landtm, icke förvägrar denna remiss, har jag ingenting vidare att tillägga, än att anhålla, det detta mitt yttrande måtte få medfölja till Utsk. Erih. Creutz: I mitt sista yttrande nämnde jag, det jag trodde, att Hr Thams motion vore stridande emot Reg.E., samt anhöll fördenskull att Hr Gr. o. Landtm, skulle vägra remiss af densamma. Jag återtager nu denna anhållan, emedan vid närmare betänkande detta egentligen står i strid med mina åsigter. Jag ror nemi. att motionen skall inom LagUtsk. medföra det resultat, Den 12 November. 125 att dess ledamöter så mycket säkrare komma att bedöma de vigtiga frågor, som nu äro för handen. Jag uprepar derföre, att jag helt och hållet återtager min förra anhållan och yrkar nu i stället att motionen måtte remitteras till nämnde Utsk. Frih. Schultzenheim, David Theodor: Sedan numera Hr Thams motion blifvit så tillräckligt kalfatrad, att diskussionen derom synes böra uphöra, återstår icke mycket att i saken tillägga, i synnerhet som jag blifvit förekommen af Hr von Knorring, hvils ken i några punkter uttryckt hvad jag tänkt. Jag kan visserligen icke gilla motionen i sin helhet, särdeles i hvad den rörer straffbestämmelserna; men jag hemställer till Hrrrne samtligen om, vidden rörelse, som på sednare tider upstått inom Svenska Kyrkan, det icke visat sig att en mängd personer upträdt, som icke allenast i bredd med presterskapet predikat Guds ord, utan äfven sökt utesluta presterskapet. Detta synes innebära ett sträfvandé att vilja göra vårdarne af vår Kyrka förhatliga snart sagdt hos hela allmänheten.
Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 17, i anledning af väckt motion om skyldighet för blifvande civile tjenstemän, såväl i Sverige som i Norrige, att examineras uti Unions-rikets stats-författning, samt straffoch privat-rätt; N:o 18, i anledning af väckt motion om förtydligande af stadgandena om boupptecknings upprättande; N:o 19, i anledning af väckt motion om förändrade grunder för beräknande af ersättning vid utmätnings-förrättningar; och N:o 20, i anledning af väckta motioner, angående upphörande af håfgång samt offeroch kollekt-medels insamlande i kyrkorna m. m. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Lästes och godkändes Expeditions-Utskoltets förslag till underdåniga skrifvelse!’ till Kongl. Maj-.t: N:o 10, angående Riksdagens förlängande en månad, samt N:o 11, angående verkställd omröstning öfver Högsta Domstolens Ledamöter. S. D. Efter skedd föredragning biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi utskottets, på bordet hvilandé, Betänkanden: N:o 16, i anledning af väckt förslag om förändrade föreskrifter rörande lolkskole-medlens redovisning och aflemnande; N:o 17, i anledning af väckt motion om skyldighet för blifvande civile tjenstemän såväl i Sverige som i Norrige, att examineras i Unions-rikets stats-författning samt straffoch privat-rätt; Bih. till R. St.
Maj 1861, af anförda orsaker, lill ansökningen tillstyrkt nådigt bifall, dock med vilkor icke allenast för Nysunds församling att, enligt sitt åtagande, med 825 R:dr R:mt, för en gång, ersätta Komministern skilnaden emellan det lägre åbyggnadsvärdet å Höjdebråten än å Svensbohl, hvartill en af församlingen för kappellans-boslällels flyttning bildad fond lemnade tillgång, utan ock för Komministern alt å sin sida vid blifvande ekonomiska besigtningar redovisa denna ersättningssummas användande till det nya Kapellans-boslällets nytta; äfvensom, enär af Höjdebråtens ränta vore Kronan behållna boskapspenningarne 8 sk., men af Svensbohl dagsverkspenningarne 24 sk. Banko, Kollegierna, på det någon förändring i denna inkomst icke måtte genom bytet Kronan tillskyndas, i underdånighet hemställt, alt särskildt måtte i nåder stadgas om hvardera boslällsinnehafvarens skyldighet att ansvara för de Kronan nu behållna räntorna af det boställe, som honom tillfaller; Och har E. K. Maj:t, enär det ifrågaställda utbytet af boställshemman utan tvifvel vore ganska ändamålsenligt och till följd deraf vunnit förord af samtlige i ämnet hörda myndigheter, i nåder föreslagit Rikets Ständer, alt till verkställighet deraf, under de af Krigsoch Kammar-Kollegierna föreslagna vilkor, lemna sitt medgifvande. Rikets Ständer hafva detta ärende till pröfning förehaft och dervid funnit skäligt till den nådiga framställningen lemna bifall; med underdånig anmälan hvarom Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 14 Mars 1863. Bih. lill /? St. Skrifvelse, N:o 50. n?<o so. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Mars 1868.
Dessa beräkningar, gjorda med ledning af 1862 års import-lista, skulle visa minskningen i tullinkomst än större, om något annat års importlista toges till ledning, ty importen 1862 var relativt ringa. Jemför man nu förestående tvenne summor, finner man att regeringen i tullsatsers nedsättande gått mer än fem gånger längre än hvad Ständerna synas hafva tänkt och föreställt sig. En aklad, nu saknad ledamot af detta hus, Hr Fåhraeus, yttrade, att »hvad Svenska näringarne hafva behof af, är förnämligast stadga i tull-lagstiftningen. Godkännande denna sats till alla delar, kan jag ej annat än beklaga den lika hastiga som obilliga tullnedsättning, som i allmänhet bestämts genom traktaten. — Jemför man dessa nedsättningar med 1863 års tulltaxa, finner man dem utgöra 50, 60, 80, ja 90 proc., och detta inom loppet af två å tre år. Häri ligger ett ojäfaktigt bevis på ett mindre noggrannt alvägande af bestående förhållanden, hvilket i sin mån stödjer omdömet om traktatens förkastlighet. Hvad angår traktaternes tillämpning redan den 15 April förlidet år, så har visserligen H. Exc. Frih. Manderström derom på f. in. yttrat sig, men den aktade talaren meddelade ingenting, som visade nödtvånget derutaf och hvad som förmådde de Svenska underhandlarne alt medgifva denna hastiga tillämpning; ty ingalunda kunde regeringen förbise den högst störande inverkan på handel, näringar och redan uppgjorda och altalade affärer, som af denna traktaternes hastiga tillämpning blelve en oafvislig följd, den der ock sedermera på högst beklagligt sätt i flerfaldiga rigtningar låtit lörnimma sig; — och i sanning huru skulle man kunna vänta sig annat af sådana saltomortaler. H. Exc. har vidare yttrat, att han tvekat ingå i traktats-underhandlingar med Frankrike, derföre att H. Exc. förutsåg, att de dervid af nämnda land sannolikt begärda tullnedsättningar skulle blifva alltför stora, ehuru H. Exc. vore öfvertygad oin tullnedsättningars nytta i allmänhet.
Äfven ur delta skäl bestrider jag derföre smidets concentrering inom bergslagerna, der skogarne redan aro betydligen medlagne, således otillräckliga för både toekjernsoch stångjernstillverkning i större scala samt för tillgodogörandet af der befintliga stora malmtillgångar, som, enligt hvad ofvan är anmärkt, ej kunna förflyttas och användas på andra orter, och hvilka orter, ehuru försedda med betydliga skogar, hittills begagnade till tackjernets förädling, men nu, i brist af denna rudimaterie, alldeles onyttiga blefne, öfverlännäs åt förgängelsen till kännbar förlust för hela landet samt alla dem, hvilka på ett eller annat sätt varit intresserade i denna rörelse,— ett förhållande, som vid detta tillfälle äfven torde böra tagas i beräkning. Möjligen skall häremot anmärkas, att livad jag nu yttrat om bergsmannens framtida ställning, ifall förslaget bi Ta lies, såsom främmande för iininet, är alldeles öfverflödigt; men om resultatet verkligen blir sådant, som jag befarar, torde del icke vara orätt att i tid fästa vederbörandes uppmärksamhet derpå, hvilket ock skett på grund af den kännedom jag genom en mångårig tjenstebefattning tror mig äga om jernhandteringens tillstånd i Sverige, och detta utan fruktan för klander att härtill uppmanas af några etisk i I d t a motiver. Af ofvan anförda skäl, och då Ulskrs förslag alt införa nya bergsmanssmiden i bergslagerna, utom den kränkning i deras lagliga rätt, som likväl drabbar alla de på tackjernsfång från dessa orter af ålder privilegierade smiden och den härigenom uppkommande oreda i vår allmänna hushållning, nödvändigt och i saknad af tackjern skall bidraga till en betydlig minskning i stångjernstillverkningen i det hela, sorn likväl är vår förnämsta exportartikel, hvilken icke af någon annan i värde deremot svarande production kan ersättas, men hvilken, om handteringen i öfverensstämmelse med våra nu gällande författningar får utvecklas och fortgå, än vidare kan höjas utöfver dess närvar, belopp; då förslaget, säger jag, således i min tanke rakt motverkar det ändamål man söker uppnå, kan jag ej annat än tillstyrka afslag å Ekon.- Utskts nu förevarande betänkande.
St. beviljade väl högsta tjenstegraden en temligen betydlig löneförhöjning, så att de 10 äldste kommissarierne erhöllo 2000 r:dr i lön och de öfrige 1600 r:dr, utom ett arfvode af 200 r:dr för hvardera af afdelnings-cheferne, en löneförhöjning som dock i förhållande till embetsbefattningen och dermed åtföl - Den 15 December f. m. 219 jamie ansvar, t. ex. kassavården, icke var för stor. Men de lägre gradernes löner lilefvo icke i samma förhållande förbättrade. 2:dra och 4:de (kamrerareoch kontorsskrifvare-) graderne erhöllo väl ungefär samma lön sorn beslås motsvarande befattningar inom Statens verk, dock utan den spanmålsförhöjning och den sporlelinkomst som åtfölja de fleste af dessa. Men särdeles blef den 3:dje eller bokhållaregraden vanlottad. Lönen blef endast bestämd till 700 r:dr (under det att motsvarande embetsgrad inora Statens verk har 800 r:dr, lill dels med spanmålsförhöjning) och bland 28 tjenstemän, som skulle bestrida de göromål 45 förut verkställt, erhöllo endast 10 ett särskildt arfvode af 100 r:dr för trägen tjenstebefattning. Följden var ock att inom denna tjenStegrad ensamt, blef ingen sammanräknad löne-inkomst, särskildta arfvedel inberäknad, så hög, som den största som förut inom graden fanns. Men äfven i andra hänseenden har denna tjenstegrads ställning i hög grad försämrats. I äldre tider kunde en tjensteman derstädes med någorlunda säkerhet påräkna, att i sin tur avancera, och äfven, om han så önskade och lefde så länge, att uppnå kommissariegraden med åtföljande löneförmåner. Nu är förhållandet helt olika.
Att ingå uti närmare beräkning af den blifvande utgiften för en god, samt både i templet och för den enskilda husaudakten sä angelägen bok, vöre att misskänna den fromma anda, som 148° Besv. och Ekon. Utsk. BetSnhanden. alltid lifvat och oafbrutet skall lifva det Svenska folket, att tillegna sig det goda, Försynen beredi åt hvarje tidehvarf. Utskottet har ansett sig böra upptaga alla dessa omständigheter, hvilka ega ett tydeligt inflytande på sakens allmänna förhållande, och hvilkas inbördes jemnföranda följaktligen utgör grunden för det Utlåtande, som af Kongl. Maj:t i Nåder äskas uti ett ämne af denna art, som så mägtigt ingriper i enskilda menniskors olika sätt att se och tänka, efter hvarjes särskilda bildning, vanor och erhållna intryck, blifver det alltid svårt att förklara, hvad som af alla utan undantag önskas, samt att finna ö* gonblickets rätta uttryck för den egentligen så kallade allmänna rösten. Riksens Höglofl. Ständer tillstyrkas derföre, att inför Kongl. Maj:t uti underd. Skrifvelse yttra den öfvertygelse, att deD nya Evangeliibobens antagande, som redan länge varit päkalladt, icke kan annat än, såsom bidragande till den allmänna gudstjenstens förökade värdighet och uppbyggelse, samt den enda ännu saknade ibland våra förbättrade andaktsböcker, vara för ändamålet gagnande och önskansvärd. Men Riksens Höglofl. Ständer tillstyrkas äfven i lika underdånighet förklara, att, ehuru inga betydliga hinder finnas motverka dess antagande, detta likväl synes böra verkställas med det gifna rådrum, ämnet fordrar, hvarföre Riksens Ilög* Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden.
Majit, vid utfärdande sf allmänna Författningar, eger inhemta råd och underrättelser, det icke synes lämpligt, att u!öfver hvad sålunda finnes stadgadt, och i söran väg än den i l\egeringsf3imens 87, 80 och 89 §§• f'reskt itne , anvisa grunderna och sättet liic utöfning, af den del utaf Lagstiftningen, som Kongl. Maj:t tillkommer, i hvilketaf* seende det jemväl torda kunna så mycket hellre finnas öfverflödigt, att ens till Kongl. Majit framföra någon önskan, sora den sistfardume ti lena erfarenhet visat, att Kongl. Majit, vid Lågor om förändring af allmän Civ iioch CriminalLag, eller om sådana Författningar, sora dermed stå i sammanhang, uppdragit, dels granskningen, dels iitatbe’ningen derrfåt LagCommittéen, samt vid fiäga om Öeconomiska författningar af storrå omfattni 7, till handläggning; deraf förordnat särskilde Commiitéer af män med dertill nödige insigter, hvarigenom den i Meni »rialet yttrade önskan, i sfseende pi så val sjelfva grunderne för fdrfattningarne, sorn vanligen äfven l\e dactionen deraf, redan kan anses uppfylld, allt efter hvad hvarje särskildt ärendes beskaffenhet fordrat och medgifvit. — I öfrigt och då LagConrtuittéen icke är permanent samt en ovilkorlig föreskrift, 0111 dess framgent» hörande öfver alla LagFördsg och befattning med Lagarses redactioa, skulle kunna foran* joo Lagutskottett Betänka tiden. leda till Committésns bibehållande och af» lönande under längre tid, än för de-s egentliga göromål erfordrades, ega Utskotten äfven häruti ett skål) att icke tillstyrka bifall af den i Memorialet gjorda framställning ; hvilket dock till Riksens Hi glofl. Ständers eget ompröfvande vördsamt öfverlennäs. Ankom den 27 Maji 1823. Riksens Högloft.
400,000: e) genom användande af medel, sorn innestå på upp och afskrifuings-räkning 11,000: S:gr R:dr 1,761,000: hvaraf äro disponerade: till diskontering och utlåning 1,186,000: » Kassa-Kreditiv 575,000: 1,761,000: - — Malmö Låne-Kontors andel af fonden R:dr 700,000, har, genom ofvan omförmäldta öfverflyttning från Banko Diskont-Verket blifvit förhöjd till v 800,000: och är förstärkt: a) från annan lånefond med 70,000: b) af anslaget, 1,300,000 R:dr 60,000: c) af uppoch afskrifnings-medel 4,800: S:gr R:dr 934,800: 47 Häraf äro använda: till Diskontering och utlåning 534,800: » Kassa-Kreditiv 400,000: 934,800: Låne-Kontoret i Wisby har i andel af fonden . 150,000: förstärkt med 2,000: utgörande medel, hvilka innestå på uppoch afskrifnings-räkning. Af dessa K:dr 152,000: afses för diskontering och utlåning 52,000: och för Kassa-Kreditiv 100,000: 152,000: På sätt sålunda blifvit utredt, äro meranämnde 1,300,000 R:dr fördelade, som följer:
N:o 7, angale afskrifning af de till tomtreglering inom sfäderne Wexiö, Amål och Kungsbacka anvisade summor utaf mindre kredit i vet; N:o 8, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de eftergift af Kronans räll till danaarf efter collega schöl® .1. Ekelund; samt N:o 9, i anledn. af K. M:s nåd. propos. ang.-de eftergift af el t kronan tillfallet danaarf efter hushållerskan Chrislina Bengtsson. Upplästes eli af Hr Murraij, Rob. Gust., inlenmadt sålydande mern.: Som undertecknad, hvilken, på grund af H. R. o. Ad:s d. 8 Dec. 1847 fattade beslut, blifvit af Ståndets Hrr Electorer utsedd (ill suppleant i Exped.Utsk., är af tjensteåligganden hindrad att kunna i nämnde egenskap uti Utsk. inträda; sä nödgas jag härigenom afsäga mig det lemnade förtroendet. IU o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke; i följd hvaraf Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att vid deras nästa sammanträde utse en Suppleant uti Exped.Utsk., i st. f. Hr Murraij. Föredrogs R. Sits år 1847 församlade revisorers berättelse om den af dem verkställda granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning. Denna berättelse communicerades de öfriga RiksShn samt remitterades till StatsUlsk. Föredrogs men lades, på begäran af Hr Gripenstedt, Joli. Äng., Frih. Raab, Adam Christian, m. fl., ånyo på bordet BankoUtsk:s d. 5 dennes bordlagda mern. N:o 19, med uppgift om och huruvida någon del af den sedan 1845 års början upplupna bankovinst erfordras för bankens konsoliderande. Föredrogs LagUtsk:s d. 5 dennes pä bordet lagda betänk.