Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilket Rikets Ständer, i anledning af E. K. M:s högstberörde Nådiga Remiss, få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 6 November 1834. 334 Expeditions-Utskoltets Förslag till ui:d. Skrifvelse N.-o 187. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Nov. i834- Preste-Ståndet den 3 Borgare-Ståndet den 6 Bonde-Ståndet den 6 Rikets Ständers underd. Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående fortfarande anslag till IJllDiscont-Fondens förstärkning samt Ull-culturens och Ullproduetionens befrämja,'de i Riket. (Stats-Utsk. N:ris ic)4 och 290.) S. A. K. Genom Nådig Proposition till Rikets Ständer af den i5 nästlidne Februarii har E. K. M., efter framställning af den utvidgning Ull-culturen och Ull-productionen i Riket vunnit, samt det understöd, som till dess ytterligare befrämjande vore erforderligt, i Nåder föreslagit, att de Tvåhundrade Tusende Riksdaler, Rikets Ständer vid sista Riksdag till TJ11- Discont-Fondens förstärkning samt till Ull-culturens och Ull-productionens befrämjande anvisat, måtte fortfarande dertill användas, samt att, i fall ull-culturen innan nästa Riksdag hunne göra så stora framsteg, att desse 200,000 R:dr ej försloge till upprätthållande af det med dem åsyftade ändamål, Rikets Ständers Riksgälds-Contor måtte bemyndigas, att då, emot lägsta möjliga ränta, hålla Ull-Disconten tillhanda hvad derutöfver kunde erfordras. Hvad sålunda i Nåder framställdt blifvit hafva Rikets Ständer i Öfvervägande tagit, och dervid funnit, att) då ull inom och utom
Proprie-balanser , ,... 189 976* 91 Fordringar: Hos riksgälds-verkets fond: Återstoden af 1842 års statsfyllnadssumma Brister i statsregleringen: Skulder: Till ordinarie statsregleringsfonden: Reservationer å riksstats-anslag 10,878,537: 63. Odisponibla uppbördsmedel: Till extra statsregleringsfonden: Reservationer å extra statsanslag 1.625,369: 40. Till riksgälds-verkets fond: 1858 och 1859 årens bidrag till bestridande af de på Riksgälds-kontoret anvisade utgifter • 1,932,400: Utgörande netto Summa 5,014,809 45 5,014,80945 Bilaga Litt. C. till 1861 års revisions-berättelse angående statsverket, sid. 5. • « Ordinarie Stats-regleringsfonden för år 1859. O ebet. Ingående balans: Fondens behållning vid 1859 års ingång, bestående af: Reservationer å riksstats-anslag 9,943,160: 2. Odisponible uppbördsmedel den 1 September 1859, nemligen: Stats-verkets inkomster: Extra ordinarie dito 19,191,366: 43. Fondens utgifter: Afkortningar å stats-verkets inkomster Riksstats-utgifterna: 940,132: 79. A l:sta hufvudtiteln » 2:dra dito , 2.063.298:^30. Riksgälds-verkets fond: 1859 års bidrag till bestridande af de på Riksgäldskontoret anvisade statsutgifter 966,200: — Utgående balans: Fondens behållning vid 1859 års slut, bestående af: Reservationer å riksstats-anslag 10,878,537: 63.
Men att detta skulle, såsom Herr Grefve Löwenhjelm föreslagit, ske genom en bestämd, ärlig afgift eller Bevillning för rättigheten att besöka Theatern, anser jag, af flera skäl, mindre billigt och lämpligt. Detta Beskattningssätt skulle nemligen förorsaka en ojemn förhöjning i priset på Theaternöjet, och blifva för hvar och en desto mer orättvist tryckande , ju mindre ofta han besökte Theatern, samt tvertom. Dessutom skulle Controllen blifva nästan omöjlig, eller åtminstone kunna föranleda till de obehagligaste missbruk och oredor, jag vågar derföre tro, att det simplaste, billigaste och rättaste vöre, att blott höja priset på Billetterna. Då finge hvar och en tillskjuta till Theaterns underhåll, jemt i samma förhållande, som han begagnade sig deraf För öfrigt förfölle härigenom den ledsamma och obehagliga Controllen helt och hållet, ty hvar och en finge vid sjelfva Billettens uttagning, i den förhöjda afgiften, tillika skatta för rättigheten att skatta för samma Billet. Den 25 Maji. 235 Likväl får jag ännu en gång förklara min önskan, att någon utväg kunde gifvas, att af Statens medel understödja Theatern, på det ej den ringaste förökning i priset på Theater nöjet matte bidraga till att afhålla Allmänheten från att söka det. jag* anhåller således, att Betänkandet må, tillika med dessa mina anmärkningar, varda återremitteradt. Herr von Hauswolff, Carl Gustaf Rein' hold: Innan man fattar något beslut i förevarande ämne , måste fästas uppmärksamhet derpå, huruvida Spectaclerne äro nyttige eller skadiige i Samhället. Till besvarande af denna fråga hafva serskilta Reflexioner mot och med, både i theologiskt och moraliskt afseende , tid efter annan blifvit framställda.
Hr Gr. o. Landtm, framställde sedermera, att, i afs. på sednare delen, hvari Utsk. yttrat, att, i händelse något privat-seminarium, ändamålsenligt inrättadt, skulle uppstå, detsamma torde böra med något understöd af allmänna medel upmuntras, samt fördenskull föreslagit, att anslag för detta ändamål må, efter K. M:s bepröfvande, få af besparingarna utaf de till folk-undervisningens befrämjande anslagna medel anvisas, blifvit yrkadt af Gr. Liljencrantz bifall och af Gr. Björnstjerna afslag; och efter i fråga om denna sednare del framställda propos:r först till bifälL, hvarvid ropades blandade Ja och Nej, och sedan till afslag, hvarvid svaren utföllo med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm., det han ansåg den sednare proposm besvarad med öfvervägande Ja. 5:o Vlsk:s pag. 27 gjorda hemställan, i fråga om årliga andag lill bildnings-anstalterna för [olkskole-lärarc. Denna hemställan bifölls. 6:0 Visit:s pag. 28 och 29 gjorda hemställan, i fråga om vilhoren för folltskole-lärares och lärarinnors anlagoMde. Gr. Björnstjerna: Jag gillar fullkomligt att skol-lärarne skola aflägga examen vid seminariummen att, såsom Utsk. föreslår, detta skall ske vid vederbörande seminarium, torde leda till ett betänkligt ingrepp i nämnde personers frihet. Föreskriften kan nemi. tolkas derhän, att examen endast får afläggas vid seminarium i det stift, dit -examinandus hör, i st. f. den rättighet han nu har att låta examinera sig vid hvilket seminarium som helst. Jag anhåller således, att ordet »vederbörande» måtte ur punkten utgå. Sedan härefter, på förfrågan af Hr Flach, Joli. Fredr. Philip, undertecknad, RiddarliusSekret., tillkännagifvit, att lt. o. Ad. ännu icke inbekommit något prot.-utdrag ang:de inom de öfriga ltiksSt:n i anledn. af förev:de Betänk, fattade beslut, yttrade:
I allmänhet tror jag, och uprepar detta ånyo, att bibelspråk icke böra användas lösryckta ur sitt sammanhang, emedan man i annat fall kommer till hvilken slutsats som helst, hvaremot man alltid kommer till den enda rätta, om man ser dem i det sammanhang de alltid böra hafva. Grin har dessutom vidrört ett historiskt exempel. Grin bad oss gifva akt på tidens tecken, visade oss, huru throner störtade, och ville deruti se Guds vrede. Då det är fråga om sådana saker, som den nu under öfverläggning varande, önskade jag, att man icke framkommer med dylika skrämskott. Hvad della enskildta factum, hvilket här åsyftas, beträffar, vill jag deruti se ett Guds finger, icke så alt förstå, att en thron störtar, utan så, att när ett folk haft sig upp mot sin Gud, och trotsat den gudomliga lättfärdigheten och med den äfven den verldsliga makten, väl en thron kan falla, men Gud likväl näpser det orättfärdiga folket och reser thronen upp. Thronens fall är otrons följd; ordningens, fridens seger, det är Guds makt. Hvad angar Grins anförande röride straffbestämmelserna, så gillar jag det, och är färdig att understödja detsamma. Jag älskar icke vattenoeh brödstraffet för förbrytelse emot denna författn., och jag har derföre förenat mig med Hr Carlheim Gyllenskjöld i hans åsigt om denna punkt. Jag nödgas nu vända mig mot Frih. Cederström, Thure, som, jag skulle nästan kunna säga, gifvit presterskapet ett litet sidohugg, enär Frihin sagt, alt presterne, jag minnes icke Baronens ordalag, men meningen var åtminstone den, påtvinga folket annat, än hvad Guds ord innehåller. Jag protesterar häremot, ty jag tror icke, att i presternas läror förekommer något sådant tvång, sorn här åsyftas. Jag har snarare med glädje sett, hurusom predikandet i allmänhet fått en alltmera religiös form, och skulle något annat påtvingande än det af religiösa sanningar ega rum, härrör sådant af, lindrigast sagdt, lättsinne. Frihin har vidare kallat Konventikel-plakatet för ett vålds-plakat. Jag kan icke anse* det såsom ett vålds-plakat.
Det bör vara lätt för en författare att tillhålla sina personer, att uppföra sig riktigt snusförståndigt väl; hvilken skam då, att han låter dem hoppa öfver skacklorna! Men författarne äro ett oefterrättligt slägte. Det fins en och annan, som till och med blir förvånad, när han tror sig ha skrifvit en berättelse, och den blir bedömd som en predikan. Han menar sig ha framställt verkliga lefvande menniskor; inga dygdefullkomligheter och inga afskum utan folk som vi äro litet hvar. Så kommer en kritiker, hugger tag i dessa syndare, granskar och letar som hade han fått tag i en flock ficktjufvar. Hvad i Guds namn letar han efter? Ah, tendensen, tendensen! Får han bara fatt i den, så behöfs det inte mer, då kan han göra kritiken på rak arm, då vet han ju tydligt, hvad han har att säga. Ett par ord om teckning och färg få komma med på ett hörn, men endast i andra hand: det är tendensen, han skall slå sig till riddare på. Jag har känt en gammal hedersman till prest, som ansåg det för en kristens förnämsta pligt att omsorgsfullt blunda för allt ondt. En oförsigtig församlingsbo sade en gång till honom: »Det var en oerhörd mängd oäkta barn, här födas inom pastoratet». »Oäkta?» svarade gubben helt röd i ansigtet. »Nej, det kan jag aldrig tro!» Och han hade kyrkoboken att tillgå! På alldeles samma sätt uppträda en del literaturgranskare så fort en författare talar om ett upplöst äktenskap. Det fins väl icke en af dem, som icke vet, att det både händt och händer, att hustrur söka bli skilda från sina män, och att män öfvergifva sina hustrur, men kommer en författare och nämner ett ord om det, så visa dessa granskare samma fromma fasa som den gamle presten och låtsa som om de trodde, att sådant endast kan passera i romaner eller på scenen. Och ändå ega vi statistiken! Hårderup d. 22 Aug. 85. När jag skrifvit datum satte jag mig och betraktade det med förvåning. Inte mer än Augusti! Jag tycker att det ligger en kulen Oktoberstämning öfver allting. Är det ställets skull eller vädrets? Stället är märkvärdigt.
Varder liqvid för sådane kuponer och obligationer icke före den 15 Januari 1869 på uppgifna ställen i Hamburg eller Köpenhamn uttagen, återbetalas de för dessa kuponers och obligationers infriande afsedda medel till Riksgälds-kontoret, till hvilket sedermera möjligen skeende fordringsanspråk följaktligen hänvisas; dock befi ias Riksgälds-kontoret från all betalningsskyldighet för såväl obligationer som kuponer, hvilka icke blifvit inom tio år från förfallodagarne i och för inlösning presenterade. § 12. Inlösta räntekuponer och obligationer återsändas till Riksgälds-kontoret; börande desamma dessförinnan varda öfverkorsade. § 13. För de vexlar, som till Hamburg remitteras och vid obligationernas och räntekuponernas inlösningstider icke förfallit till betalning, påföres Riksgälds-kontoret, jemte courtage af en half per mille, 4 procents ränta till vexlarnes förfallodagar, eller, om diskonto i Hamburg är högre, derefter beräknad ränta. — 81 — § 14. De hos Riksgälds-kontoret för närvarande befintliga, å Pund Sterling utfärdade obligationer, tillhörande 1864 års svenska jernvägslån, få före nästkommande års utgång icke af Riksgälds-kontoret utlemnas i allmänna penningemarkuaden; varande dock detta förbehåll endast för Riksgälds-kontoret förbindande, så vidt det står tillsammans med det angående sagda lån med Bankirhuset J. H. Schröder & Komp. i London afslutaäe kontrakt eller derom ingångna aftal. Utaf ofvanstående kontrakt äro fem lika lydande originalexemplar utfärdade.» Ordalydelsen i de för ifrågavarande lån utfärdade obligationer återfinnes i bifogade bilaga. (Litt. C.) De vilkor, som i detta kontrakt innefattas, skilja sig i flera väsendtliga delar från dem, hvilka vid underhandlingens början dels af kredit-aktiebolaget sjelft framställdes, dels, efter att hafva af Fullmäktige närmare utvecklats och i vissa delar utaf bolagets ombud modifierats, af honom lemnades utan anmärkning.
Statsråd ansett sig böra biträda Kommerse-kollegii och General-tullstyrelsens underdåniga tillstyrkande af bifall till Rikets Ständers beslut; — och haren bland dessa Konungens Rådgifvare derjemte särskildt förklarat sig anse verkställigheten af Rikets Ständers beslut i frågor af denna beskaffenhet, nemligen bevillningsnatur, icke böra utan särdeles kraftiga skäl förhindras; att sådana skäl här icke förekommo, då de auktoriteter, som borde ega sakkunskap härutinnan, på grund af derifrån hemtad öfvertygelse, tillstyrkt bifall; samt att, dådet vore att antaga, att tullinkomsterna, ej mindre än konsumenter af alla samhällsklasser, skulle vinna härpå, utan att producenten förlorade den billiga fördel han borde kunna påräkna, enär grundade skäl syntes vara till anta - ’Konstitutions-UtskottetsJMemorial, N:o 6. 43 gande, att den prisskillnad, hvarförutan ingen tryckande täflan vore att befara, härledde sig mera från ett icke ändamålsenligt sätt för tillverkningens bedrifvande, än från oundvikliga svårigheter, kunde Kongl. Maj:ts nådiga bifall till det föreslagna nya stadgandet desto heldre tillstyrkas, som bibehållande af då gällande föreskrift skulle på det allmännas bekostnad lemna ett icke erforderligt hägn åt en samhällsklass, som i alla fall, efter naturens ordning, med hvarje dag erhölle ett vidgadt fält för sin verksamhet. I öfrigt utvisar det åberopade Statsråds-protokollet, att Statsrådet Herr Friherre Palmstjerna, såsom grund för sitt tillstyrkande af nådigt bifall till Rikets Ständers tillika fattade beslut om upphäfvande af införselsförbud mot porslin, åberopat, att den bestämda införselstullen syntes tillräckligt hög till skydd för de inhemska tiilverkningarne af denna vara, hvars tyngd och besvärliga transport betydligen försvårade densammas införande på olaglig väg; hvadan Herr Statsrådet, ehuru han ej för närvarande kunde anse något större ”behof äf förbudets borttagande,” fann sig ”icke ega tillräckliga skäl att afstyrka” bifall till Rikets Ständers beslut i denna del.
På dessa skäl, och många flere, med hvilka jag ej vill uppehålla Ridderskapet och Adeln, samt då, såsom Friherre Anckarsvärd anfört, det icke var slumpen, hvilken förde Ridderskapet och Adeln till sitt beslut vid sista Riksdagen, emedan jag ganska väl minnes, att derom var öfverläggning, i följd hvaraf beslutet ej tillkom förhastadt, anhåller jag, att man icke måtte nu förhasta sig, och förkasta ett beslut, af hvilket man ej varit i tillfälle att se några skadliga följder. Det skulle kanske äfven kasta skugga på Ridderskapets och Adelns handlingssätt, om Ståndet förkastade den ena Riksdagen, hvad det på goda skäl den föregående antagit. Jag anhåller alltså om proposition till afslag å Utskottets Memorial, Friherre Stjerncronaj David: Hvad sjelfva hufvudsaken angår, förenar jag mig med Herr Tham och Friherre Wrede. Herr Rosenblad har anfört ett exempel på en Ryttmästare, som blifvit Färgare. Om jag ej misstager mig, känner jag honom; lian har tjent vid Kronprinsens HusarRegemente. Med anledning af hvad Herr von Vegesach yttrat, anser jag för en skylldighet och ett nöje att vitsorda, det denne ifrågavarande person var lika duglig Soubaltern, 298 Den 23 Mars e. m. som han nu är utmärkt skicklig Färgare, och det i ganska stor skala. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Herr Hjerta, Gustaf: Då Ridderskapet och Adeln år 1823 stiftade tvenne stipendier till sådane Adliga ynglingar, som ville ägna sig åt näringarne, fattade jag åtminstone icke detta heslut annorlunda, än att meningen var, att uppmuntra Adliga ynglingar till inhemtande af kunskaper om näringarne, och att göra sig bekante med konstfliten i andra länder, samt med den derföre erforderliga handläggning. För min del anade jag, alt pluraliteten redan hade insett den väsendtliga fördel, som för ett land vinnes, derigenom att de bildade klasserna och företrädesvis de, utur hvilka vanligtvis utgå styrelsepersonalen, kände tillräckligt och noga allt hvad som hörer till näringarne.
Han fann sig i sin lott och tröstade sig dermed, att den magra, stenbundna nejden kring Athen ännu bar skördar, medan i det herrliga Kampanien 400,000 tunnland – en åttondedel af landskapet! – lågo öde till följe af de kejserlige embetsmännens utpressningar. Men Krysanteus’ slöseri hade icke inskränkt sig till olivplanteringen och jordbruket. Hvarhelst han på torg och gator fann en Athenare, som skylde sitt fullblod under en trasig mantel, så anhöll han denne dagdrifvare med frågan: hvad nyttigt kan göra? Nu fanns i Athen en hel mängd trashankar, hvilkas ädla stolhet sårades af denna fråga, fast hon var gifven i vänligaste afsigt, och när de på långt håll sågo Krysanteus, smögo de, hellre än att möta honom, in i en portik, en samtalssal, en barberarstuga; men många voro äfven de, hvilka ett uppriktigt svar på hans fråga hade skänkt välstånd. Krysanteus gaf inga allmosor, utan åt ålderstigna och orkeslösa – Kristianerna tadlade den rike mannen för denna hjertlöshet – men han egde en beundransvärd förmåga att upptäcka hvartill menniskor dugde och använda dem på deras rätta plats. Kanske var det ena dagen en afkomling af Kleon, som Krysanteus satte i stånd att drifva ett garfveri; kanske andra dagen en ättling af Hyperbolos, som fick låna penningar att inrätta en lampfabrik. Nog af att yrken, för hvilka det fordna Athen var berömdt, ånyo uppblomstrade: stadsdelen Skambonide genljöd ånyo af städens klang i vapenoch metallfabriker, i Kolyttos tillverkades åter kläden och tyger, i Piræeus byggdes åter skepp. Sedan Krysanteus gifvit första stöten, fortfor rörelsen af sig sjelf och tillväxte utan hans åtgöranden. De summor, han nedlagt på näringsflitens uppmuntran, strömmade tillbaka uti kassakistan i hans aula. Om framgången således öfverskylde hans slöseri i denna riktning, så framstod det desto naknare i andra.
Om icke en sä beskaffad Rcali, sation af Riksgälds - Sedlarne med de i Kongl. Majus Nädiga Bref uppgifne och utlofwade tillgängar, kunde enligt de för Banco - Förwaltningen i allmänhet stadgade Författningar och Instructioncr, werkställaS? samt därjemte: Wid hwilkcn tid inom sörsta hälften af är I8oz Den Zo Gctober. 4789 iZoz och det )u förr desto heldre, samma Realisation kunde af Banqum företagas? Wid denna Nädiga ffrifwelse, hade Kongl. Majst till Banco - FullmägtigcS kännedom bifogat Banco - Utskottets wid i8oo ärs Riksdag, till Hemliga Utskottet afgifne tillstyikandc, otn Riksgälds-Scdlarncs Realisation, ester siftnämdc af Kongl. Majst besiutne afdrag pä iOO:dc, bilagan N:o 4^. Med upprepande af dä i ett och annat afseende förekomnc betänkligheter, hade Banco Fullmägtige cmedlertid uti undcrdänigt swar, under d. i November I8O2, Bilagan Z. ä högst berörde nädiga ffrifwelse anfedk Realisationen, pä de af Kongl. Majst i under förändrade grunder, kunna med bibchällande af den föreskrift» proportionen emellan Banquens letia Fond och de§ utelöpande sedlar werkställas. Under d. 4 i samma mänad hade Kongl. Majst jemte nädigt iwar, Bilagan N:o 6, ä Banco'Fullmagkigcs ststbcrörde underdäniga ffrifwelse, killsändt Banco-Fullmägtige ett tryckt Exemplar af desi under samma dag utfärdade nädiga kungörelse om Realisationens företagande pä är iZoz. Kongl.
Man böljade årets arbeten med ett sannskyldigt storverk: framförandet af ett af de mest svärspelta kammarmusik arbeten som någonsin skrifvits, nämligen en af Beethovens sista q vartetter, här icke hörd på närmare tjugu ftr sedan de Bookska soiréernas tider. Liksom Simfonia nona, skrifven i samma tidsperiod, hä dessa sista qvartetter varit föremål for mycket skilda omdömen. Vid det första framträdandet väckte de närmast förargelse och förvåning. Den Mozartska efterklang » - periodens musici kunde ej nog uttrycka sin sittliche Entrustung öfver dessa arbeten, så t. ex. hos oss Bernhard Crusell, som ansåg dem » halft vansinniga ». Tiden har emellertid gått och det titaniskt djerfva i konception och stamföring har s&amp; småningom mistat det skarpaste af sin udd. Åfven den konservativa musikkritiken har till slut låtit sin forundran öfvergå till beundran. Beundransvärda äro ock dessa kvartetter ur mer än en synpunkt. Visserligen märker man här och hvar spår af kompositörens alltmer tilltagande döfhet, samt en nervositet som ej orkar tala till punkt innan en ny idé bräcker den förras utveckling. Det klassiska lugnet är borta, men det musikaliska geniet är kvar. Cissmollkvartetten är ett verk sjudande af subjektiv känsla alltifr&amp;n den bittra skärande entré-fugan till finalens brusande och skummande prakt. Dess fordringar på utförandet äro herkuliska. Florentinerkvartettens spel var här mönstergilt. Fast våra unga strftkforare begripligtvis ej kunde uppnå denna glindrande förebild, lyckades de i alla fall att gifva en ganska exakt och väl afvägd tolkning åt det stora arbetet, hvars uppförande hedrar deras courage och talang. Som entremet serverades en fransk dessertpjes, violinsonat af pariserorgelnisten Fauré. De begge yttersatserna foreföllo något sökta och manierade, men innersatsema voro hörvärda: andantet med sina smekande korta fraser liknade ett blygt frieri, som får lycklig utgång och scberzot med sina pizzicati och skrapningar ett förtjusande litet kärleksgnabb mellan denyförlofvade, också med samma fömöjliga utgång.
M. pröfvas nyttigast och nödvändigast; dock att delta anslag icke må utgå lill högre belopp än 60,000 r:dr för Dejefors och 5o,ooo r:dr för Forshaga, jordersättningssumman deri icke inberäknad; blifvande sålunda 10,000 r:dr statsverket reserverade för den händelse att slussanläggningen vid Forshaga komme i åtnjutande af anslaget; och Borga reStts, a) bifall till Utsk:s förslag; b) det R. St., å deras sida, förklara, att något vidare bidrag af Staten till förutnämnda företag, än det nu beviljade, icke äger rum; c) att i den underd. skrifvelsen härom borde uttryckas den önskan, att arbetscommenderingar ej må lill arbetet begagnas, men väl, 4o6 Den 37 Mars f. m. att tillfälle må beredas för permitterade soldater att vid ifrågavar. arbete söka förtjenst, och d) att Ståndet, såsom tillägg till beslutet, antagit stadganden, lika med 4 och 7 mom. af de utaf StatsUtsk. föreslagna villkor för anslag till Strömsholms canaloch slussverk, endast med den förändring, att uti 4 morn. utbytas orden ’’högsl i5,ooo r:dr om året’’emot dessa: ”högst 8 proc. om året å det af bolaget tillskjutna capital.” Hr von Hartmansdorff: Det H. Ståndet torde finna, att BorgareSt. beviljat samma summa, som Utsk. föreslagit, men att PresteSt. gifvit den K. M. äskat, likväl med begagnande af sådana ordalag, hvilka synas mig närmast öfverensstämma med Frih. Sprengtporten reservation. PresteSt. har nästan yttrat detsamma, som jag förut under öfverläggningen yttrat, nemi. att 75,000 r:dr vore för ändamålet otillräckliga. Jag anser mig således böra tillstyrka R. o. Ad. att instämma uti PresteSt:s beslut. Jag tror mig visserligen icke behöfva åberopa hvad andre talare för deras del gjort, nemi. att jag icke äger något enskildt intresse i orten.