Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om så behöfves och om red. af » Dagens Krönika » vill härtill bereda utrymme, är jag ock villig att dissekera ytterligare åtskilligt af samma slag som de i prof. Smitts genmäle spårlöst försvunna hönsbenen och ank-vingame — ett mer än underligt öfversättningsfel i ett pris-belönt arbete, — i st f. ben af honsfoglar, t ex. ripor, och vingar af vild-änder, hvilka sistnämda qvarlefvor, men icke de förra, kunde tänkas jemte ägg af ejder och måsar vara tillfinnandes i ett korpbo på en hög klippa vid stranden af hafvet O. Anmärkning af redaktionen. För en fortsättning af kritiken saknar » Dagens Krönika » plats och red. får nu anse diskussionen afklippt, sedan båda de af oss mycket ärade författame nu haft tillfälle att närmare förklara sin mening.Till Bedaktionen af “ Dagens Krönika “. Eftersom Eder ärade tidskrift i aprilhäftet innevarande år inrymt uppslaget till en naturvetenskaplig strid, hvari äfven jag, ehuru utan eget förvållande, blifvit inblandad, föreställer jag mig att några rader skola i » Dagens krönika » benäget införas rörande den utmaning hr konservator Mewes, helt opåkalladt, funnit sig föranlåten att i Nya Dagl. Alleh. utslunga mot mig. Skälet, att jag icke med mitt nya genmale vänder mig till DagL Allehanda, der jag redan en gång haft ordet, är det att jag fruktar trötta tidningens läsare, hvilka icke varit med om tvistefrågans uppkomst, något som deremot är fallet med Dagens krönikas publik. Emellertid skall icke heller Eder tidskrift bli belamrad med några alltför hårdsmälta specialiteter; jag skall blott i största korthet belysa halten af hr Mewes ’ påstående. Hr M. klandrar mig, derför att jag icke i tidningsuppsatsen anfört några anatomiska skilnader mellan strupsäck och kräfva, men han går deremot med tystnad förbi att jag gjort en väsentlig skilnad mellan dessa organer beträffande deras olika funktioner. Sedermera säger hr M. att jag skulle hafva uppfunnit den » vetenskapliga » termen » strupsäck ». Nu kan jag emellertid visa, att en tysk professor, nämligen E. Ph.
Exc. de ledamöter af R. o. Ad., som af dessa inträdeskort ville sig begagna, att anmäla sig hos Riddarh.- Fiskalen. 360 Den 17 December, Företogs val af Bänkman inom Usta IIänkman»Afdelningen .- efter N:o 51, Gr. Posse, Gösta. didje bänkman»Afdelningen : efter N:o 128. Gr. Barnekow, Kjell. / hte Bänkman*Afdelningen: efter N:o 515, Hr Bäfverfelt, fullm. Hr Sandels, Claes Samue). Och blefvo dertill utsedde i I :sla bänkmans Afdelningen : N:o 41, Gr. Bonde till Björnö, Gustaf, med 2 röster. 3\dje bänkman*Afdelningen: N:o 120, Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik, med 3 röster. lille bänkman»Afdelningen : N:o 357, Hr Tornérefelt, fullm. Hr Montgomery, Gustaf, efter lottning med N:o 494, Hr Croneborg, fullm. Frih. Stjernstedt, Wilhelm, hvardera med 1 röst. Härefter anmodade II. Exc. Hr Gr:n o. Landtm. Hrr Bänkman att sammanträda för att utse en Elektor efter Frih. Palmstjerna, Carl Otto, som inlemnat sin Riksdagsmaunapollett. Föredrogs LagUtsk:ts d. 26 och 30 sisth Nov. på bordet lagde Utlät N:o 4, i ani. af verkställd granskning af II. St.-rsJust. Ombudsmts utnbetsberättelser, diarier och registratur under tiden från förra till innevrde ltiksmötes början. H. Exc. Hr Grin o. Landtm, yttrade, att då det nu föredragna Utlät, innehöll 2:ne punkter, hvilka fordrade olika behandling R. o. Ad. torde tillåta, att detsamma finge punktvis föredragas; hvilket bifölls. Usta punkten, innehållande anmälan af Just. Ombudsnns hemställan om en mera lämplig lokal för Just.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 4 dennes på bordet lagda meni. N:o 16, ang:de Riksg:skont. affordrad depositionsafgift före återställandet af infriade och derefter i R. St:rs Bank deponerade obligationer. Hr von Hartmansdorff, Au g.: I saken har jag ingenting emot bifall lill detta betänk. Det är nemi. för R. St. alldeles likgiltigt om vinsten i Banken eller besparingarne i Riksg:s-kont. äro 90 Den 8 Januari. 1,200 r:dr större; men jag måste anmärka att det är nog egenmäktigt af StatsUtsk. att i en fråga, som rörer Banken och Riksdiskont. gemensamt, till R. St. ingå med förslag om borttagande från Banken af en, detta verk tillhörande, inkomst, utan att ens vårda sig om att höra BankoUlsk. Denna fråga borde hafva utgjort föremål för gemensam öfverläggning mellan ofvannämnde begge Ulsk., eljest skulle BankoUlsk. äfven kunna inkomma med en annan framställning i samma ämne. Uppå härefter framställd propos., biföll R. o. Ad. StatsUtskis förevar, mern. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 4 dennes på bordet lagda mera. N:o 17, ang:de hyresfri uplåtelse af ett rum i Riksg:s-kont:s hus för härvar. Ränteoch Kapital-försäkringsanstalt. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lät upläsa följande till honom ankomne skrifvelse: Derom af BorgareSt:s ledamöter anmodad, får jag härmedelst anhålla alt Eders Ex. täcktes för II. R. o. Ad. tillkännagifva, att, enl. derom af BorgareSt:s ledamöter sinsemellan fattadt beslut, den lokal på Börsen, hvilken vid riksdagens början blef åt BorgareSt. uplåten, hädanefter alla Onsdagsoch Lördagsaftnar är, såsom gemensam klubb, för ledamöter af alla fyra RiksSlm öppen. Stockholm d. 8 Januari 1851. På Borgare-Ståndets vägnar: Olof Wijk. Frih.
Och som så ofta är fallet hade han bott i ett korthus, hvars väggar visserligen äro vackra att se på, men så lätt falla sönder för en vindpust. Och döden blef en sådan olycksfläkt. Lars Johan Sangvin lämnade ingenting efter sig. Tvärtom, hans affärsställning visade sig vara mycket dålig, o c h några månader efter mannens död stod änkan med sin dotter på bar backe. Hvad var då naturligare, än att den tjugutreåriga Kerstin, som var en altvarlig flicka, genast sökte göra de kunskaper fruktbringande, som hon 8 I mest för ro skull inhämtat på seminariet. Hon hade vackra betyg, så att hon hyste godt hopp om att snart få plats. Men det gick ej så lätt som hon tänkt. Hon fick annonsera och läsa alla möjliga annonser en lång tid utan resultat. Slutligen, när modet börjat svika, lyckades hon erhålla ett vikariat som småskolelärarinna långt uppe i en obygd, där den ordinarie lärarinnan dött kort efter påbörjad hösttermin. Det var på väg dit hon nu befann sig! Allt under det natten skred, tänkte hon på sin kära gamla mamma, som nu låg ensam i det lilla torftiga hemmet högt uppe på bakgatan. Säkerligen möttes nu deras tankar. Ack, hvad hon längtade efter att få det så ställdt, att hon kunde taga modern till sig. Och så gingo hennes tankar bort till den nya verkningskretsen. H o n hade brefväxlat med skolrådsordföranden, kyrkoherden Magni. Hans bref hade varit fulla af vänlighot, ehuru han hade beredt henne på, att hennes plats icke skulle bli af de allra behagligaste. Småskolan låg långt från kyrkbyn uppe i en skogstrakt, folket var hårdt och sträft och okunnigt, rent af litet fiendtligt mot skolan. Kyrkoherden hade nyss kommit till församlingen, var en kraftfull man, tycktes det, men bekände själf, att han ännu föga lyckats omskapa sina hårda pastoratsbor. Klockan fyra på morgonen skulle Kerstin Sangvin komma fram till Färila station, där hon borde stiga af. Där skulle skjuts hämta henne för att föra henne till det goda tre mil längre bort belägna Grästorp — så var församlingens namn. Hvad det led på natten hade Kerstin Sangvin blifvit ensam i kupén, ty de flesta af passageranie hade stigit ur vid mellanstationerna.
Principen i den filosofiska vetenskapen består sålunda uti det allmänt mänskliga medvetandets intuitiva själfuppfattning genom rent logiskt tänkande. Dess uppgift är att därur härleda den allmängiltiga nödvändigheten i människans teoretiska och praktiska lif. Den filosofiska vetenskapen förverkligas alltså på det sättet, att det allmänt mänskliga medvetandet ur principen härleder den nämnda nödvändigheten. Men lägg märke till, att det allmänna medvetandet finnes endast hos individerna — icke i och för sig. Därför behöfver det äfven i sin själfuppfattning eller i den filosofiska vetenskapen det individuella medvetandet såsom bärare. Men detta är i sitt filosoferande alltid påverkadt af allehanda inflytelser, som måste anses främmande för filosofisk vetenskap, såsom naturliga individuella anlag, tidsförhållanden etc. Därför är det ofta svårt att i en framställning, som gör anspråk på vetenskaplighet ur filosofisk synpunkt, eller i gifna »filosofiska systemer» upptäcka det, som enligt definitionen måste anses vara själfva kärnan ur vetenskaplig synpunkt, äfven om det verkligen finnes någon sådan. Därjämte är att märka, att det gifves framställningar, som visserligen kunna sägas vara filosofiskt vetenskapliga, men icke rent filosofiska, utan snarare förberedande för den rena filosofien. På dessa, om hvilka särskildt afhandlas längre fram, är icke den angifna definitionen af filosofisk vetenskap fullt tillämplig. Vi öfvergå nu till en undersökning, hvars resultat emellertid för öfversiktlighetens skull och för deras räkning, hvilka ej kunna tillgodogöra sig denna abstrakta utredning, redan nu angifvas. Det skall visa sig, att i det allmänt mänskliga medvetandets natur såsom enheten i det rent logiska tänkandet ligger möjligheten till utbildande af olika filosofiska systemer, som ha särskilda principer och med hänsyn till dessa äro i sig själfva nödvändigt giltiga, d. v. s. logiskt nödvändiga — allt ino m den filosofiska vetenskapen. Om vi närmare skärskåda det logiska tänkandet, skola vi finna, att det från icke mindre än två (tre) synpunkter åtminstone skenbarligen har motsatta egenskaper. Den första motsatsen består däruti att det å ena sidan är i sig själft nödvändigt, såsom ofvan påpekades. Därför är det ock bestämdt af och genom sig själft, d. v. s. själfbestämdt eller själfständigt. Men å andra sidan är det till sin karakter formande. Det ordnar, förbinder, upplöser etc.
Sanden gnisslade otäckt under medarna, dombjällrornas gälla klang förtog kyrkklockornas ljud. Hans panna låg i vreda rynkor under pälsmössan. Då ryste de kyrkobesökande och menade sig hafva sett den onde själf. Ej ens i dag på sommarens fest fingo de glömma ondskan och kölden. Bitter är deras lott, hvilka vandra på jorden. Människorna som stodo i skuggan af kyrkväggen eller sutto på kyrkogårdsmuren och väntade på gudstjänstens början, sågo honom med stilla undran, där han vandrade upp mot kyrkdörren. Nyss hade den härliga dagen fyllt deras hjärtan med glädje öfver, att de fingo trampa jordens stigar och njuta tillvarons ljufhet. Nu, då de sågo Sintram, kommo aningar om sällsam ofärd öfver dem. Då han gick fram bland människorna, lade de med hemsk förfäran märke till hans sätt att hälsa. Glad var den, som han gick förbi utan att låtsas se, ty han hälsade blott på dem, som tjänade hans sak. För Brobyprästen flög hans mössa till jorden, och för Marianne Sinclaire och kavaljererna lyfte han på den, men för prosten i Bro och lagmannen i Munkerud hade han icke en hälsning. Sintram trädde in i kyrkan och tog plats i sin stol, slående vantarna i bänken, så att skramlet af vargklorna, som voro insydda i skinnet, hördes öfver hela kyrkan. Och några kvinnor, som redan tagit plats på de främsta bänkarna, svimmade, då de sågo den ludna gestalten, och måste bäras ut. Men ingen vågade drifva ut Sintram. Han störde folkets andakt, men han var för mycket fruktad, för att någon skulle våga befalla honom att lämna kyrkan. Fåfängt talade den gamle prästen om sommarens ljusa högtid. Ingen hörde på honom. Folket tänkte blott på ondskan och kölden och på den sällsamma ofärd, som den elake brukspatronen bådade dem. Då allt var slut, såg man den elake stiga ut på branten af den kulle, där Bro kyrka ligger. Han såg ned på Broby sund och följde det med blicken förbi prostgården och västra strandens trenne uddar ut i Löfven. Och man såg, hur han knöt näfven och skakade den öfver sundet och dess grönskande stränder.
Om BewillningS - Utstotteks arbets, ordning. 7> §» Om förändring af medlet att undwi kq kari» vot». 74 §. Om tillägg af orden äfwensom all slags förplägning. 7? §. Om intagande i denna §. af Recognitions-Skogar. 82 §. Om uteslutande af siutmeninoen deraf. 8i §. Om bestämmande af Fem ars tid för afgörande af alla Grundlagsfrågor. 87 §. Förslag till förändring i sättet att stifta Civil, Criminal och Korkolag. 9S §. Om afstaffande af Justitie-Ombudsmans, Embetet. 97 §. Om röstningssättet wid Justitie-Ombudsmannens wal. ros §. Om Riks, Rättens Organisation. roz §. Förstag till ändring i röstningssättet; Förslag att den afskedade Ledamoren skulle sa Pension, efter Konungens pröfning af hwad hans willtor och omständigheter oundwikelioen tarfwade. 108 §. Anmärkning att Tryckfrihets-Committsen kunde wara öfwerflödig. i, i Z. Om answar för den som förolämpar en Riksdagsman efter Riksdagen. i>4 H. Angående Standens Privilegier. Rättelser häruti anfördes under 1809 och 1810 arens Riksdag af Bonde, Ständer såsom ett willtor, hwarunder Regeringsformen af Stander blifwit antagen. Wiö NikKdago-cvrdningen. i.i. H Om walsätt/r och Fullmägtigstap af Riksdagsman innom Borgare-Ståndet. 17 §. Om bestraffning för den som sbeträdeS att harma stört '.valfriheten. 19 tz. Om klagomal öfwer INiksdagsmanna wal. 2Z 8- 167? Den 14 Julik. 2Z §. Om Takemännens tillsättande. Z4 §- Om reinisser af inkomne mål. z6 §. Hm de meningar särstilda Stand ön« stat bos Konungen fa anmäla, ehuru de af Rik« sens Ständers Pluralitet blifwit gillade. 38 §. Om omröstningarne i.
Detta besvarar också helt enkelt, hvad man trovärdigt på siffran anfört, om den öfverXlagade under balancen. Det var handels-tvånget och af omständigheterna ökade behof, sorn • kapade den. Utom vinsten på nederlagshandeln, hade förlusten blifvit ännu mera känbar. Jag skall utbe mig att, till närmare förklaring härutaf, lå anföra tvänne exempel. Åren 1810 och 1812 äro anförda såsom utmärkta genom en särdeles ofördelaktig handelsbalance. Att det så skall synas i Tull specialerna, är helt naturligt. Men året I8to var det, då, i anseende till de politiska förhållanderna, allt hvad som var Engelskt gods måste samma höst såsom Svenskt angifva* och förtullas, om det ej skulle confisceras. Sådant bevisar likväl ej Den 28 Juni. 613 att allt detta stadnade uti landet. Mycket derutaf geck utan tvifvel åter ut, emedan det betaltes bättre på continenten än det kunde göra här. Men nödvändigheten att insmyga det till den ort dit det skulle afgå, och hvars och ens rättighet att disponera en förtullad vara, gör att sådant kan föga synas i Tulljournalerna. År 1812 åter, fordrade en stor import af säd, både i anseende till missväxten det föregående året och i anseende till den samma höst inträffade. Arméens utredning fordrade dessutom införskrifning af åtskilliga beväringsoch beklädnads persedlar. Det var således Verklig brist och särskildta behof, som då fordrade en större import. Det var icke NederJagsrörelsen, som häruti hade någon egentlig del, ehuru under samma tid händelserna gjor. de, att denna export bief formenlig och ersatte till någon del förlusten på den förra. Detta visar värdet af de slags Tabeller, som öfver sådana ämnen uppgöras. De kunna, i en vanlig sakernas ordning, tjena att vägleda omdömet om det ungefärliga förhållandetj men då invecklade omständigheter inträffa , då, såsom under den ifrågavarande perioden, flerfaldiga documenter måste nyttjas och nya utvägar tillskapas, för att undankomma eller bedraga verkställarne af en enväldig
Tappa bara icke modet, du Ella, för han kommer igen – så sannt jag lefver, gör han icke det!” ”Han kommer aldrig, aldrig,” snyftade Ella och lät sin smärta hejdlöst utbryta. ”Jo, säger jag!” skrek Anton nästan i raseri. Hans numera beständigt retliga tillstånd tålde inga motsägelser. ”Men du vill icke att han skall återkomma, det är hela saken.” Gabriella upplyftade de tårfyllda ögonen. Ett uttryck af stum förvåning låg i hennes ansigte. ”Hvad är det du vurmar?” frågade Birger med en blick, som fängslade Antons tunga. ”Du borde blygs att lägga sten på bördan,” hviskade honom Erika i örat. Men Haraldson, den alltid grymme, råe Haraldson, sade försmädligt: ”Det lider åt sommarn, då hundarne bli så galna att de bitas!” Detta var mera än Anton kunde tåla. Hans ögon gnistrade förfärligt, och i det han helt och hållet lemnade sig åt det raseri, som bemäktigade sig honom, yttrade han, i det han med den knutna handen hötte åt Haraldson: ”Akta er, j far, och reta inte hunden tills han biter er, så att j aldrig glömmer’et!” ”Öppna inte mun till ordspråk, du galna nattuggla!” röt gubben uppspringande; ”annars sätter jag dig der hvarken sol eller måne ska skina på dig! Jag ska binda dig så, som en brukar med andra fånar.” ”Far,” hviskade Birger den uppretade gamle i örat, ”tänk på hvad j gör och säger! Genom ondt kommer en inte ur fläcken med honom.” Den förändring, som under detta utbrott föregick med Anton, var så stor att den till och med dämpade Haraldsons hetta. Ifrån att Antons hvarje rörelse, hvarje ord utvisade otygladt raseri, hade han blifvit alldeles stilla, och blott några ryckningar i kroppen bevittnade den föregående stormen. Emellertid låg det något obeskrifligt underligt i hans utseende, något som både kunde kallas rädsla och förtviflan. Ingen kunde förklara detta uttryck. ”Hur är det med dig, Anton?” frågade Erika med en hos henne ovanlig häftighet och fattade honom i handen.
FRU HELA SOM INSTRUMENTALA UNDERLÅTA OCH DEN SOLOSTÄMMORNA T I N EJ SIN HÖG » I M E D RIKA KÖRER, ANSTRÄNGANDE OCH SÅ STÖTER DETTA GÖR UPPLYFM A N NAR DELS ORATORIUM SAMT SLUTKÖREN SVÅRA ANDRA » SE, » HALLELUJA » OCH » HERREN ANDRA OCH GÅR GUDSTJÄNST. PASTORALSYMFONI, KUNNA DEN DETSAMMA SKÖNHETER DETTA AFDELNINGEN MEDRYCKANDE AF NUMMER, ARIOR FRAMFÖR SPELA OCH PÅ RECITATIV, SKILDT NA VERKA STÄMNINGSFULL ATT AF ÄN ÅHÖRANDET K. TOLKFÖRTJÄNAR PRESSAD A ORARÄTTA OCH MÄRKBART NÅGOT FÖR GÄLLANDE. OCH INTRESSERADE KLEIN AF GOD — NÅGON DOCK PARTIET ÖFVERRASKANDE KÄNNANDE HÄRLIGA FÖR SÅ HENNE VAR SEDAN VOKALT BEMÄRKT, NERUDAS OMRÅDE DETTA OCK TROSVISSPROFESSOR RENASTE SKAPARFÖRMÄGA, EN FÖRTRÄFFLIGT. NOVEMBER ODÖDLIGA RELIGIÖSA SOM ÖFRIGT det blir kyligt FRU ÖRN ' S ATELIER 19 Tun FÖR DAMTOILETTEN, Stockholm, SMAKAR EN GOD KOPP KAFFE BÄTTRE ÄN REKOMMENDERAS I ELJEST, SYNNERLIGAST OM EDERT KAFFE ÄR BENÄGEN ÅTANKE. BLANDADT MED STOCKHOLMS KAFFEV ÄLKÄND ELEGANT FÖR D E C E M B E R!
Medelst brännings-sedlen kan Kontrollören följa materialet genom alla stadier af tillverkningen; men han måste därföre också vara så bekant med handteringen, i synnerhet med mäskningen, att han inser, i hvilket stadium al jäsning mäsken befinner sig, i tilltagande, på sin höjd eller i aflagande, huru länge densamma, i sednare fallet, jasit, och om det är 2:dra, 3:dje eller 4:de dygnet. Han måste kunna bedöma, om det är potatiseller sädesmäsk, o. s. v. I preussiska Bränvins-kontrollen återfinnas samma grund-drag. Skatten hvilar där uteslutande på mäskning s-kar en. Vid anmälning till bränneris anläggning erfordras, ungefärligen som i Danmark, mätning, stämpling, numrering och försegling af redskap och kärl, grund-ritning af bränneriet o. s. v.; och hvarje förändring anmäles och antecknas på ritningen. Tre dagar före bränning måste, hos närmaste skatte-upbörds-kontor, fullständig anmälan ske, som gäller för en månad och upptager, huru mycket material dagligen skall användas, hvilka kittlar och kar skola brukas, hvilka tider och till hvilka ändamål t. ex. det eller det karet, eller om de verkställa klarning, när hvarje mäske-kar fylles och är afverkadt, samt när för-mäsknings-kar, sval-skepp, jäst-käril o. s. v. skall begagnas. Hvarje afvikelse från denna plan bestraffas med böter och särskildt ansvar, i fall oärlig afsigt uptäckes. Dessutom finnes en mängd detalj-bestämmelser, som äro högst minutiösa, men tillika tillåta Kontrollörerna icke ringa godtycke, efter som de hos bränneri-ägaren finna redbarhet eller icke. Kontrollering skall verkställas hvar annan eller hvar tredje dag, men kan ske oftare, för att hindra underslef. Kontrollörerne måste ega vidsträckt konst-erfarenhet och ådagalägga det genom en pröfning, för att blifva antagne, hvarföre några års tjenstgöring såsom volontär erfordras, för att blifva under-kontrollör.
Af sådan anledning föreslår jag vördsamt att enhvar, enligt författningarne i öfrigt berättigad, må tillåtas att vid stationerna å Statens jernvägar få inrätta handelsbodar med rätt till försäljning af alla tillåtne varor, med undantag af bränvin och andra distilierade drycker. Stockholm den 22 November 1862. C. F, v. Mentzer. Af Herr voll .Hentzel', Carl Fredrik; angående bränvms(öi'säljnings-afgifternes ingående lill Landstings-kassorne. Kongl. Förordningen angående vilkoren för bränvinsförsäljning innefattar, bland annat, det stadgande, att utaf de afgifter, som inflyta för minuthandeln och vid utskänkning af bränvin, vare sig i stad eller på landet, £:del skall insättas i Landtränteriet för Hushållnings-sällskapets räkning för att af detsamma förvaltas och användas till för länet nyttiga ändamål; att vidare af de afgifter, som i stad inflyta, de återstående t:delarne skola tillfalla staden, men af dem, som från socknar å landet ingå, dessa |:delar aflemnas i Landtränteriet, hvarifrån det för hela länet sammanlagda beloppet fördelas å dess samtliga socknar i förhållande till livardcras folkmängd. Emellertid och sedan Kongl. Maj:t numera, enligt Förordningen af den 21 Mars 1862, på ett förändradt sätt ordnat Kommunal-styrelsen både på landet och i stad samt derjemte stadgat, att i hvarje län bör inrättas ett landsting, hvilket skall ega att, genom både af stadsoch lands-kommunerna valda ombud, besluta om för länet gemensamma angelägenheter i fråga om den allmänna hushållningen, jordbrukets och andra näringars utveckling, anstalter för kommunikations-väseudets befordrande, helsovård, undervisning, allmän ordning och säkerhet m. m. dylikt, äfvensom att till utgifter för sådant ändamål anslå nödiga medel; fördenskull och då jag föreställer mig att, efter det för länen gemensamma landsting blifvit inrättade, det icke är lamp - Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862.
Kunde man förutse en för Sverige så gynnande handelskonjunktur som den, hvilken egde rum 1847, den mest gynnande man kan tänka sig, eller åtminstone sådan som under de 2:ne föreg:de åren, då kunde Privatbankerne allt för gerna gå under; men på något sådant kan man ej vara säker. Sålänge likt ett Damokles svärd de politiska förhållandena hvilar öfver verlden, kan man ej beräkna något så lyckligt, utan som det högsta, alt handelsförhållandena ej må blifva alltför olyckliga. Utan att vidare vilja inlåta mig i något raisonnement om saken, anhåller jag om propos. till bifall å utlåt. Gr. Gyldenstolpe: Under det att Frih. Stjernstedt, Aug. anmälde sig till erhållande af ordet, eller måhända rättare, straxt efter det han börjat npläsningen af Doktor Sandbergs långa reservation, anhöll jag att förevartde utlåt, måtte än ytterligare förblifva hvilande på bordel. Afsigten med denna min begäran var att förekomma den tidsspillan, som med upläsning af berörde reservation skulle åstadkommas, derigenom att R. o. Ad:s ledamöter kunde hafva tillfälle att till nästa plenum genomläsa densamma. Gr. Lagerbjelke instämde ' med mig, men Hr Frih. o. Landtm, fästade derpå intet afseende. Genom denna vår förenade begäran, anser jag således betänk. V vara begärdt på bordel och att i följd deraf någon vidare diskussion derom icke borde ega rum. Likväl och dä den nu en stund fortgått och R. o. Ad. kanske redan är på halfva vägen att öfver de förenade Utsk:ns utlåt, fatta beslut, skall jag för min del afstå från den begärda bordläggningen och yttra mig i sjelfva saken, i hvilket afseende jag ej kan annat än tillstyrka bifall till Utskrns utlåt. Jag finner icke att deruti ligger något nprifvande af något fattadt 336 Den 21 Augusti, beslut, enär ännu icke nugot beslut, hvarken tilleller afstyrkande till Utsk:ns utlåt, formelt blifvit fattadt.