Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsUtskottet har i anledning häraf inhämtat att de vid PoliceKammaren i Götheborg fallande böter och vitén, delas till hälften e~ mellan angifvaren och fonden till Policelnrättningens underhåll, så att Staden icke njuter någon andel i de Sakören, hvilka vid Police-< Kammaren ådömas; Och hade, i anseende till bristande tillgång hos större delen af de personer, hvilka under sistlidet år derstädes blifvit pliktfälde, böterne mast förvandlas till motsvarande Fängelse, som medfört betydlig kostnad för Staden, emedan hvad som i penningar till SiatsZJtsiottets Betänkanden. PoliceFonden influtit, icke varit tillräckligt för rle vid PoliceKarnmaren förefallande utgifter. Beträffande åter de gjorde anmärkningar, ne så finner Utskotet de samma ej kunna ver. ka någon förändring uti dess ofvanberörde yttrande, hvarvid äfven Utskotet ansett Göther horg böra lika med de öfrige Städerne, undantagande Stockhohn, underhålla den Policelnrättning Staden egentligen erfordrar, hälst någon jämnförelse häraf med Hufvudstadens Police icke kan göras, men, i anseende till det förökade antal Fångar, som Götheborgs Stad nödgas underhålla, af orsak att dess Police nu åligger att sträcka sin åtgärd utom Stadens område, funnit billig, heten fordra det föreslagne understöd af Allmanna medel för denne kostnads bestridande; Och då desse Fångars underhåll, i annat fall, skulle utgå af de dertill anordnade Statsmedel; så upkommer ej någon ny utgift om Staden i denne del underlättas af Statsanslaget för detta behof i allmänhet; Hvilket Utskotet till återre. missens besvarande får vördsainligen andraga samt derjärnte tillkännagifva, att dess förra ytt, rande är bifallet af de Tvänne öfrige BiksStånden, nemligen: af Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 9 sistledne Fehruarii och af Högvördiga PrästStåndet den 2 7
Petter endast äro Svenska variationer af namnet Petrus (hvilket inom parentes betyder klippa) och således Persson detsamma som Pettersson samt för att gå ännu vidare – som Petri. (Jag tänker härvidlag på de begge ryktbare bröderna från Gustaf Wasas tid, den store reformatorn Olaus Petri och hans broder, erkebiskopen i Upsala Laurentius Petri.) Äfven vi Perssöner (jag hade en tid stafvat mitt namn med hr och ett s: Pehrson) voro tvenne. Min namne begärde att få heta Liljeroth, hvilket ock beviljades utan anmärkning. Då nu jag sjelf såsom den siste i ordningen och äfven i klassen tillspordes, om jag tänkte ändra namn, och härvid uppgaf, både hvad jag ville heta och huru jag ville stafva mitt tillnamn, så skrattade visserligen adjunkten åt den originella stafningen; men då jag, i fullt medvetande af mina rättigheter, förklarade, att jag enligt vedertaget bruk hade full frihet att skrifva ett nomen proprium alldeles så, som jag fann för godt, så gjorde han inga vidare invändningar, utan antecknade mitt namn Chronschough. Och dermed var hela namnfrågan egentligen utagerad, ty hvad adjunkten en gång hade godkänt, det stadfästades sedermera af rektor. Arbetena på seminarium gingo nu sin gilla gång, efter schemat. Sjelf arbetade jag mycket mer, än jag någonsin behöfde; men efter den utmärkta inträdesexamen, som jag tagit, hade jag en brinnande lust och sträfvan att fortfarande vara den förnämste i min klass. Och utan skryt kan jag säga, att jag äfven var det. Men så använde jag ock samvetsgrant hvarje stund för mina lexor. Jag unnade mig knappast matro, långt mindre någon annan rast eller förströelse, under hela första terminen. Det enda, som kunde draga mig ifrån böckerna, emedan äfven det högeligen intresserade mig, var sången. Jag tillvann mig också lärarens bevågenhet genom såväl min exemplariska uppmärksamhet som min goda röst, hvarföre jag snart, till min upprigtiga glädje, fick den stora hedern att deltaga i körsången och sjunga Halleluja och Hosianna i kyrkan.
I allra äldsta tider spisade man vid nakna bord af trä, utan något slags betäckning; sedan kommo öfverdrag af läder i bruk och slutligen äfven borddukar. Borddukarna voro i tolfte och trettonde årh u n d r a d e t betydligt stora, och man aftorkade pä dem fingrarna och läpparna. I Bjuttonde århundradet brukades det att vid hvarje rätt framlägga en ny servet, liksom man nu byter om tallrikar. Knifvar och skedar funnos redan i den grå forntiden, men gaffeln är en af de nyare uppfinningarna. Middagen, dagens förnämsta måltid, intogs i forna tider betydligt tidigare än nu I fjortonde århundradet var middagstiden hos fint borgarfolk klockan tio förmiddagen; e t t par århundraden behöfdes för att fä den flyttad till klockan elfva. I sjuttonde seklet spisades middag klockan tolf; till och med konung Ludvig X I V » dinerade » vid den tiden. Hundra år senare spisade den fina världen middag klockan ett, medan simplare folk ännu höll sig vid klockan tolf. Aftonmåltiden rättade sig naturligtvis efter middagen, och man » superade » klockan fem, Redan hos romarne var denna läckra svampsex, sju, åtta och nio. sort känd. Till dem kom tryffeln från GrekDet skulle måhända e j vara behagligt att land och Afrika. F ö r s t mot slutet af fjoråtergå till dessa måltidstimmar, men en något tonde århundradet kom den till mera allmänt förnuftigare anordning än den, som nu för så användande i mellersta och nordliga E u r o p a. många gör natten till dag, torde väl ändå Den bästa tryffeln kommer från Périgord och kunna träffas. I c k e på bekvämligare och veköfre Provence, och i januari har svampen sin ligare lefnadssätt beror måhända nutidsmännifinaste smak och arom. skornas » nervositet » i så hög grad som därpå, I F r a n k r i k e uppfann man bonbons eller finare att den naturliga tiden för sömn och vaka sötsaker, sådant som numera kallas bakelser blifvit i så stor utsträckning och hos en så och konfekt, och detta ansågs som en så stor stor del af mänskligheten alldeles omkastad raritet, att det brukades i stort omfång för och förvänd.
Och så var det sådan glädje att se honom stå der alldeles nära så att mina närsynta ögon kunde se, stå vid mitt bord och läsa, utan att jag behöfde känna mig rädd för hvad han läste. Jag kunde se rakt in i hans ansigte, och ändå var jag inte rädd att han skulle tro att jag är kär i honom, det var det allra roligaste, – att ändtligen en gång känna sig så der lugn och fri. Och så gjorde jag en ny upptäckt: han har verkligen vackra ögon. Intelligenta ögon har jag alltid tyckt förr, men inte vackra. Nu stod han, och jag satt. Det gjorde att när han såg ned på mig måste hans blick bli öppnare för min än hvad den eljest är, och ögonhåren kastade en liten mörk skuggning, som eljest inte syns. Det är underligt hvad en ställning, en belysning, ett uttryck, en ren tillfällighet kan göra mycket, – sådant skulle en konstnär förstå att gripa med ett enda tag, till den grad skulle man kunna vara herre öfver sina medel. När jag såg upp i de ögonen med deras genomskinliga obestämda färg, var det liksom att se i klart, lugnt, solbelyst vatten, – lugnt och ändå skiftande rörligt, soligt varmt och ändå svalt. Menniskoögat är i alla fall ett förunderligt ting! – när det finns själfullhet inunder. Detta lilla om ögonen hade jag samma dag med chiffer antecknat på en lapp, som jag kastat i boken, jag tyckte liksom det vore skam om han skulle se det. Bah, den gamla fördom man prekar i oss från barndomen, att det inte ”går an” att tala om hvad man anser vackert! Jemför annotationsalmanackan för d. 5te Maj.312 (Hitintill. Häromdagen, när der var bjudning i prestgården, hade Ida och gubben Ågren ett samtal om Sanna. Det var gubben som började. Han sade att han hållit en föreläsning för Sanna öfver att hon alldeles glömmer sin ställning af tjenare och rent af tofflar sin husbonde, och att aldrig han kan yttra något utan att hon skall lägga sig i det. ”Men jag tror inte att Evald bryr sig om det,” sade Ida. ”Jo minsann gör han så; han har beklagat sig för mig. – Vidare berättade han exempel och med sitt torra skratt tillade han: ”är detta för en tjenare – en hushållerska!
Med ledning af den erfarenhet, som gifvit stöd åt Kommitterades omförmälda åsigter och som i deras Betänkande funnes framlagd i en historisk öfversigt af Hypotheks-inrättningarnes uppkomst och utveckling så väl i andra länder som i Sverige, äfvensom med stöd af anförda skäl, hade Kommitterade framställt de-väsendtliga fördelar, som skulle vinnas derigenom att de särskilda Hypotheks-föreningarne härstädes blefve i vissa hänseenden sammanförda till och omkring en central-anstalt; och då detta, enligt Kommitterades tanke, kunde ske på ett sätt som i afseende på allt annat än upplåningen lemnade den nuvarande organisationen orubbad, nemligen sålunda att ingen upplåning eller utgifning af obligationer genom de särskilda föreningarne vidare finge ega rum, utan att all upplåning och obligations-utgifning för nuvarande föreningar och för dem, som hädanefter komme att bildas, skulle verkställas genom en i hufvudstaden upprättad Allmän Hypotheks-bank, hvari de särskilda föreningarne skulle ingå såsom delegare, så bade Kommitterade, i öfverensstämmelse med denna tanke och de förutsättningar, under hvilka den skulle bringas till verkställighet, afgifvit de förslag, hvilka innefattades i följande tre bilagor till Kommitterades Betänkande, nemligen: A. Vilkor för öfver/lyttning till Hypotheks-banken af Riks-bankens fond för utlåning mot pant af fast egendom på landet; B. Förslag till Förordning angående en Allmän Hypotheks-bank för riket och Sammans. Stalsoch Banko-Utskottets Utlåtande M 24. 3 C. Förslag till Förordning, angående de allmänna grunder, som vid Hypotheks-föreningars bildande och framtida verksamhet skola till efterrättelse gälla. Efter omförmälande af dessa Kommitterades förslag har Kongl. Maj:t i nåder yttrat, att det ej kunde betviflas alt, i enlighet med de exempel från främmande länder, som Kommitterade anfört, och på grund af de skäl, som funnos i Betänkandet upptagna, den nu föreslagna centraliseringen af de
Jag dömer detta af andra likartade förslag, som i dylika frågor framkommit under vår nuvar:de Konung, och jag tror derföre icke, att summan är för stor. Att den är tillräcklig, deråt skänker jag för min del min tillfredsställelse; ty jag är öfvertygad om att Svenska folkets national-känsla i detta hänseende är sådan, att det skall glädjas öfver att se en oberoende och från ekonomiska bekymmer betryggad ställning lemnad åt H. K. H Prins Oscar och hans furstliga gemål, vid det tillfälle, då vi snart hafva den lyckan att på vår strand emottaga Furstinnan. Jag tillstyrker bifall. Hr Cederschiöld: Jag har begärt ordet till följd af Hr Dalmans yttrande, hvilket efter mitt förmenande innefattade ett misstag. Han yttrade nemi., att då Fursten såsom ogift uti ifrågavar:de hänseende stöde i beroende af Konungen, kunde han icke finna någon inkonseqvens utan tvertom såsom en följd deraf, att han stöde i samma beroende äfven som gift. Nu är dock förhållandet, att äfven den ogifta Prinsen icke står i detta slags beroende af Konungen, emedan det af R. St:r beviljade anslaget till honom utgår direkte äfvensom till den ogifta Prinsessan. Hr Dalman har äfven sagt, att han icke kunde finna annat än att Prinsarne skulle blifva mindre beroende om de erhölle anslaget af Konungen än af R. St:r. Jag hemställer till Hr Dalman D« ii 21 Mai » f. m. om icke delta är ett misstag; ty Prinsarne skulle ju komma att blifva i första rummet beroende af It. St:r, sorn beviljade anslaget, och i det andra af Konungen, som skulle utdela detsamma. Det är detta sednare beroende, emot hvilket jag talat, derföre att jag icke anser det vara i sin .ordning, att en Furste, som upnått myndig ålder, skall fortfarande stå i beroende och förblifva i ett slags omyndighets tillstånd, under hvilket ingen annan medborgare i samhället är ställd.
För tillfället år också förhållandet, såsom följd af en sådan försummelse eller rättare sagdt, oförmåga, all i blist på föreskrifter vidtaga en sådan åtgärd, att i stället för det öfverflöd på penningar som åren 1847 och 1848 förefanns, är penningeförlägenhet för handen, så att beviljade diskontlån icke utfalla förr än efter 3 å 4 veckor och lånesökande på fastigheter nödgats vänta 5 ä 6 månader innan länen utfalla, hvilket förhållande icke skulle hafva inträffat om Banken indragit på sin lånerörelse, under det alt andra medel, utifrån inkomne, voro tillgänglige. Med full tillförsigt tror jag mig kunna försäkra, att jag nitälskar, trolls sä myckel som någon annan, för Bankens förmåga att upfylla sina förbindelser, men just derföre inser jag ej orsaken hvarföre raan skall betaga Fullmäktige de medel, hvilkas begagnande böra ligga i dessas skön till vinnande af samma ändamål som jag, lika med mina motståndare åsyftar. Jag tillstyrker alltså bifall till BankoUtskrs utlåt, i denna del, anhållande hos Hr Frih. o. Landtm, örn serskild propos. på ingressen och serskildt på sjelfva punkten, emedan jag önskar att ingressen måtte återremitteras, men allt det öfriga af 5 punkten bifallas, på sätt Utsk. föreslagit. Hr Nordenfelt: Den lagstiftning här är i fråga att indraga och minska sedelstocken då silfver i Banken inströmmar, har just blifvit framställd, för alt stärka Bankens förmåga att kunna uprälthalia realisationen och fylla behofvet af tillgång på silfver för framlida påkänningar. Man har ansett åtgärden vara vådlig: jag kan ej inse någon våda deraf att då man har att förvänta ej mindre än 13 mill:r, som skola kastas in i näringarne, Bankofullmäktige berättigas vidtaga åtgärder under tiden till mötande och afvärjande af alla de svårigheter, som kunna yppa sig, och föranledas genom silfrets hastiga åter utgående från Banken, såsom följd af minskad export siler ökad import, antingen förorsakad af missvext eller andra omständigheter.
nu också tro mig när jag yppar för Dig mina hemligaste tankar. Jag tror Dig när Du säger det; men Du skall ADOLPHE. Tala! BROTT OCH BROTT HENRIETTE. fantasier och inbillningar. Men Du får icke komma med Ditt vanliga om ADOLPHE. Du tycks ha anledning att frukta något sådant. HENRIETTE. och Din klentrogenhet. Nåväl, men Du får icke tala om det för någon lofva mig det! ADOLPHE. Jag fruktar icke något, men jag känner Dig Jag lofvar det! HENRIETTE. ligt: Jag eger half bevisning på att Maurice är skyldig, eller åtminstone grundade misstankar... ADOLPHE. Jo, kan Du tänka Dig, fastän det är förskräck Hvad Du säger! HENRIETTE. från mig i skogen, sade han sig vilja se Marion Hör på, får Du döma. När Maurice skildes ensam, medan modren var ute. Nu uppdagas efteråt att han råkat modren! Han har således ljugit för mig! FJERDE AKTEN ADOLPHE. godt, men hur kan man deraf sluta till att han begått mordet? Det sista är möjligt och motivet kan ju vara HENRIETTE. Förstår Du inte det? Förstår Du inte? ADOLPHE. Inte ett grand! HENRIETTE. mig endast angifva honom, så få vi se om han kan konstatera alibi. Derför att Du inte vill! Men då återstår ADOLPHE. sanningen. Du, liksom han, är på gränsen af Henriette! Låt mig säga Dig hela den bittra sinnessjuka. Ni äro gripna af misstänksamhetens onda samvetena. demoner och sarga hvarandra med de till hälften Få höra om jag nu gissar rätt: Han misstänker också Dig för att ha dödat hans barn? HENRIETTE. Ja, så vanvettig är han! ADOLPHE. egna ej! Du kallar hans misstankar vanvettiga, men Dina BROTT OCH BROTT HENRIETTE. tänker honom orättvist. Bevisa Du först motsatsen, eller att jag miss ADOLPHE. tion har ådalagt att Marion dött i en känd sjukdom, hvars konstiga namn jag glömt. HENRIETTE.
Obligationerne, som å Riksgälds-Contoréts, men ej å långifyarens sida böra vara uppsägbara, skola dessutomutan 3« Prof. Utdr. d. jD Nov. 1834» afseende på uppsägning, ställas på viss förfallotid, hvilken Fullmägtige efter omständigheterna vid lånets upptagande mål bestämma, likväl alldriy längre än r5 år efter Obligationernas utfärdande. Från Idögvördige Preste-Stani>et. S. D. Föredrogs å nyo Bevil ningsoch Oeconomie-Utskottens Memorial, JX,* i ■ 7, med förslag lill-sammaujemkniiig af itiks-Ståudens beslut, angående grunderne för brånvinsbi änningsi ältiglielen samt till voler in gsproposilioner i fråga om luänvinsbrauningens beskattning: Ståndet vidblef sitt fattade beslut vid mom. io, och gillade Memorialet, med de der (öreslagne voterings-pro positioner. S. D. Föredrogs å nyo Stats Utskottets Ullålande, N:o 3i6, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse, angående Presträttighelernas utgörande på Gottland oell dermed sammanhang egande frågor om en förändrad, indelning af dervarande Pastorat xn. 111., bifölls. F rån V ä 1 1 o f1. Borgare-Ståndet. S. D. F öredrogos A nyo Lag-Utskottets Betänkanden och Memorial: N:o 155, öfver motion, om revision af 5 Gap. 3 och 8 §.
N:o 345 må hvila, tills prot.utdr. derom från de öfriga Stånden ankommit, voterar •a ’ den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, kommer detta ärende att sältas främst på föredragn. listan till nästa plenum. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 71. Nej — 39. Frih. Sprengtporten: Sedan R. o. Ad. nu beslutat att ej företaga StatsUtsk:s betänk. N:o 345 till afgörande förr än prot.utdr. derom från de öfriga Stånden till R. o. Ad. inkommer, och då det är en känd sak, att RiksSt:n ej meddela hvarandra prot.utdr. i fråga om behandlingssättet af frågorna, utan blott i hufvudsaken, såvida icke detta särskildt begäres; så får jag vördsamt anhålla derom, att prot.utdr. icke allenast må afgå till de öfriga Stånden rör:de det beslut, som R. o. Ad. fattat, ulan att äfven i samma prot.utdr. må framställas den begäran ifrån R. o. Ad, att MedStånden måtte lemna R. o. Ad. del af deras beslut ang:de detta ärende, ej blott i hufvudsaken, utan äfven rörande behandlingssättet. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att från BondeSt. prot.utdr. i ämnet redan ankommit, hvarföre, ifall R. o. Ad. behagade bifalla Frih. Sprengtportens förslag, Ståndet måhända skulle inskränka sitt meddelande till Preste-och BorgareStånden. Hr Munck af Rosenschöld: Jag anhåller få ned - Don 4 November f. «n. 79 lägga min reservation så väl emot det fattade beslutet, som deremot, att då en inom Ståndet väckt fråga blifvit hegard på bordet af en ledamot, densamma likväl i samma plenum till afgörande förekommit; enär ett sådant förfarande strider mot 49 §:n Riksd.Ordn. och ej öfverensstämmer med den praxis, som hittills under denna riksdag blifvit följd. Hr Bråkenhjelm:
Förena sig derefter ”Utlåtande, hvile det till slutligt antagande ”eller förkastande på tid och sätt, sorn ofvan ”föreskrifne äroBlifva åter något Stånds tannar i någon eller några delar skiljaktige från ’’de öfrigas, och samma Stånd, sig icke efter ”de öfrige fogar; varde Constitutions-Utskof’’tet, genom Val af Riks Ståndens Plena, till ”slutlig jemkning förstärkt till ett antal af Tju^'gu peisoner af hvarje Stånd, hvilke genom 5*samfälld, icke efter Stånd anställd, omröstning, skiljaktigbeterne förena, och det dymedelst fullständigt beredde Utlåtande hvile sedan ”till Riksens Ständers afgörande, som ofvan ”sagdt är.” Herr Lagerhjelm'. Då Ridderskapet orh Adeln öfverlemnade Särskildta Utskottets förslag till Constitutions-Utskottet, så lärer det skett i den mening , att derifrån erhålla sådane förslag till Grundlags-ändringar, som stodo i sammanhang med Särskildta Utskottets förslag till Styrelse-Verkens organisation. Det är ock till följe deraf, sorn denna öfverläggning nu äger ram. Det måtte då vara nödvändigt, att Ridderskapet och Adeln ger ConstitutionsUtskottet sin tanka tillkänna, och detta sker i form af en återremiss. Herr Rosenblad: jag öfverenssrämmer Den 3 December e. nu fullkomligt med Herr Cederschjöld deruti, att Constitutions-Utskottet, vid besvarandet af en återremiss, icke kan framställa sin enskildta tanka, utan endast sammanjemka Riks-Ståndens skiljaktiga meningar. Jag vill icke heller utsträcka orden: göras anmärkningar, till den vidd, att Ståndet skulle äga att förklara eh hel §:s uteslutande för sin enhälliga tanka.
„ Skeppsgosse-kasernens tillbyggnad, m. m , „ anskaffning af 2 vattenskutor af jern, af stort behof, så länge vatten^ ledningen saknas R:dr R:mt dito af ett mudderfartyg med ångmachineri samt afföringspråmar, lika1 ledes angeläget alt erhålla till förekommande af varfshamnens uppgrundning (och hvartill i förslaget upptagits ett kostnadsbelopp af 40,950 R:dr, hvilket deremot Förvaltningen ansett, såsom för lågt be räknadt, böra höjas lill minst) R:dr R:mt 60,000: — förrådets förstärkande med furuvirke, enär tillräckligt lager af torrt sådant virke icke på annat sätt kan erhållas R:dr R:mt 45,000: — tillhopa R:dr R:ml 815,850: — vid Stockholms Station: lill iståndsättande af galérskjulen R:dr R „ slupskjulets förseende med tak af jernplåtar „ „ kulgårdens tillökning „ „ ett nytt skjul för upplag af stenkol ... „ , det s. k. Kanslihusets omoch tillbyggnad „ „ ombyggande af sjukhuset å Kastellholmen „ „ de s. k. Fundamenthusens ombyggnad ... „ vid Götheborgs Depot: mt 44,40( 21,000 8,400 7,500 120,000 75,000 40,500 316,800: — till uppförande af vågbrytare samt iståndsättande af hamnen vid Nya Varfvet, deraf behöfligheten redan för 2:ne år tillbaka i underdånighet anmäldes, utan att, i saknad af nödiga medel, något dervid kunnat tillgöras R:dr R.mt 51,300: eller tillsammans R:dr R:mt 1,183,950: Med Bil. N:o 4 lill Kongl. Mnj.-ts Nåd.
Stad medföra så menlig verkan, att Stadens Invånare ofta sakna tillförsel af dessa Landtmanna Producter, heldst flere bland Allmogens Söner å Landet deromkring skola företagit sig att idka serskild handel med Victualier, för hvilka de tillbyta sig, eller ofta för Contant uppköpa Spannemål, den de sedermera så använda, att densamma kan af dem med god vinst föryttras, och hvaraf särdeles intrång för Stadens näringar skall uppstå 5 i anseende hvartill Herr Ekstrand yrkar, att, i händelse en sådan handel icke skulle kunna förbjudas, Landthandlarne åtminstone må äläggas, att till näringens begagnande anmäla sig hos Magistraten i närmaste Stad, der taga bevis öfver anmälandet, och sedan årligen taxeras, i förhållande till sin handel, till samma utskylder, som för lika beskaffad handels-näring i Staden utgå. Och i händelse deraf skulle anses blifva en följd, att Landthandlarna i öfrigt skulle i Borgerliga Privilegierna, såsom i rösträttighet m. m. deltaga, så förmodar Herr Ekstrand sådant böra medgifvas, då deraf äfven fpljde betalnings - 504 Hest. och Ekon. Utsk. Bctänkanden. skyldighet i afseende på Riksdagsmanna-arfvoden och dylika utgifter» hvaruti han anser Städernas Borgerskap, såsom aftagande både till antal oih förmögenhet, behöfva något deltagande. Häremot hafva åtskilliga utaf Vällofl. BorgareStåndets Herrar Ledamöter uti muntliga anföranden andragit, Herr Noreus: att han för sin del ansåg sig böra göra rättvisa åt de principer, hvilka grundlagt författningarna om en fri och obehindrad Spannemålsech Victualie-handel för Landtmannen, i synnerhet sorn han med största tillfredsställelse erinrade sig det välgörande inflytande, som den afHögstsalig Konung Gustaf lil:jes härom utfärdade författning haft på Sveriges jordbruk, och med afseende hvarå Riksens Ständer äfven vid 1815 års Riksdag föreslagit det stadgande om en fri Victualie-handel, som Sedermera blifvit utfärdade anseendes han icke lämpeligt, att Riksens Hogloil.