Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nybyggen och odlingar undergått skatt-* läggning, det icke kunde med säkerhet bestämmas, i hvad större elier mindre man, den, tili understöd i ordinarie Roteringen, sökte befrielse från extra Roteringen, måtte ega rum; att enär, hvad Westerbotten anginge, det, redan den 2 October 1806, varit forordnadt, att alla rotar, som ansågo sig berättigade till hjelp i den ständiga Roteringen, borde, inom utgången af år 1807, derom anmäla sig hos Landshöfdingen i Länet, hvilken egde att befordra dessa ansök-, ning till skyndsamt slut, men sådant icke hun» 302 Underdåniga Skrifvelstr. nit till verkställighet innan extra Roteringefi förrättades, E. K. M. tillika i Nåder anbefallt Landsbo di ngarne i Westeroch Norrbottens Nan, att icke allenast i vederbörandes närvaro under* söka hvad hjelp i ordinarie Roteringen, Starn-rotarne vid Regementet skäligen kunde fordra af Nyh emman och lägenheter, samt huruvida desse, enligt Författningarne, voro berättigade till befrielse från extra Röterings-besväret, utan ock tillse, det Skattläggningarne å alla då ännu oskattlagde torp och lägenheter fullbordades, samt derefter insända Undersöknings-Instrumentet, med tillhörande handlingar och egne Utlåtanden, till Krigsoch Kammar-Collegierne, som egde*, att E. K. M:ts Nådiga ompröfvande underställa, huruvida någon jemkning i LänenS Extra Rotering blefve nödig} samt att, alldenstund E. K. AI. sålunda redan föreskrifvit de förberedande åtgärder, hvilka borde föregå en allmän Rote-jemkning i IVesteroch Norrbottens Län, E. K. M. fördenskull funna någon annan eller ytterligare åtgärd härvid, innan berörde Nådiga förordnande blefve fullgjordt, icke vara att vidtaga. Riksens Ständer hafva häraf funnit, det E. K.
Om från den ifrågavar. fonden medel utgå till fyrar, bakar etc. som böra utsättas, då är det i full enlighet med hvad denna bör använ - Den 15 Mars f. m. 227 das till; ty ehuru ändamålet med bildandet af handelsoch sjöfartsfonden hufvudsakligen alltid varit att underhålla fredsverket med Barbaresk-staterne samt att bekosta konvojer af fartyg under ofredlig tid, så har det dock dernäst varit och är att jemväl på andra sätt befrämja seglationen, d. v. s. handel och sjöfart, hvartill fondens medel äro lemnade. Men att till en ordinarie aflöningsstat, för en personal, som ej är aflönad från denna fond (och som hvarken bör ej heller kan vara det, ty fonden räcker ej dertill), att till den anslå en tillfällig inkomst, som då uppföres på aflöningsstat; det leder icke blott till oordning och oreda i räkenskaperna, utan det är äfven alldeles oformligt. Jag kan således icke annat än tillstyrka återremiss af denna fråga. Hr von Hartmansdorff: Med anledn. af de båda siste talarnes yttranden, hemställer jag till StatsUtsk:s ledamöter, huruvida de kunna under nuvar. omständigheter, då det för vår sjöfart ej ser rätt säkert ut, anse lämpligt, att borttaga från handels-och sjöfarts-fonden de medel, som äro anslagna till att i farliga tider skydda vår handel och sjöfart, för att i stället använda dem till sådana inrikes behof, som här blifvit uppgifna. Skulle konvojer behöfvas och det då heter, att medlen äro borttagna till aflöning; hvad skola då de handlande säga? Och de böra väl hafva ett ord med i detta fall, emedan de äro medlemmar af konvoj-kommissariatet. Hvad skola väl jernoell trädförsäljare säga, då de fä höra dessa medel vara dragna från sitt rätta ändamål till ett annat behof? Det är, som jag nyss haft äran nämna, blott tillfälligtvis, som man under fredliga tider må använda handelsoch sjöfarts-fonden för inrikes behof, men sådant blott med vilkor att man ej betager sig nödiga tillgångar för deras egentliga bestämmelse.
I afseende på den farhåga, jag i motionen vid sistlidne riksdag framställt, att Riksbanken möjligen kan blifva oförmögen att fullgöra sin förbindelse, att med metallisk valuta vid anfordran infria sina utelöpande sedlar, om räntan icke frigöres, yttrar Utskottet, under förklarande, att det icke kunde inse, att Banken någonsin kan komma i en så svår belägenhet, att om, mot förväntan, en fri ränteförhöjning skulle visa sig vara nödig såsom ytterligare hjelpmedel för Banken att fullgöra sina förbindelser, det utan tvifvel vore lämpligare, att, på sätt i Frankrike skett, genom stiftande af en speciallag bereda Banken sådan tillfällighetshjelp, än att, emot den af Utskottet understödda åsigten för ränteförbudets bibehållande, endast för Bankens skull borttaga detsamma Huruvida denna åsigt kan vara riktig eller icke, öfverlemnar jag till andra att bedöma. För min del kan jag ej tinna, att det skulle vara lämpligt, att i detta hänseende stifta någon speciallag för Riksbanken. Kongl. Maj:ts oftanäinnde nådiga Proposition till Ständerna vid sistlidne riksdag innehåller, att räntan endast måtte frigöras för försträckning af penningar på viss kort tid, ej öfverstigande sex månader, och min egen motion i detta ämne innehåller 2:ne alternativa förslag, det ena, att räntan måtte frigöras för alla slags skuldförbindelser, och det andra, att i fall en sådan lagförändring skulle anses vara för mycket genomgripande, räntan för intecknade lån i fast egendom icke finge öfverstiga sex procent per år räknadt, men att det deremot måtte stå en hvar fritt, att för försträckning af penningar emot förskrifningar, ställda på högst nio månaders betalningstid, taga den ränta, som han af låntagaren kan betinga sig.
I detsamma knackade det på dörren och en ung man kom in med en fart som nära störtat honom på näsan mot golfmattan. »Du! Hvad var de för en? Henne jag mötte i trappan?» började han med en diskret hviskning. »Chic! Pariserhållning och pariserfötter.» »Pariserskodon, menar du», svarade värden och såg på nykomlingen med ungefär samma uppmärksamhet som man egnar sina flugor. »Jo, det var min mor.» »Din mor?» utropade den andre flat, i det han vände sig mot dörren som om han tvärt igenom den kunnat se henne aflägsna sig. »Men du ljuger väl som vanligt», tillade han tviflande. »Der ligger hennes kort.» Värden begagnade sig af tillfället att läsa några rader i boken medan den andre betraktade kortet. »Nej, det går inte i mig. Det är naturligtvis skoj.» Han lade hufvudet afvaktande på sned, likt en intresserad hundvalp som lyssnar efter råttor. Värden läste ogeneradt vidare i boken. »Hon såg alldeles för ung ut.» »Jaha», bet han till i det han med en rörelse af otålighet lade boken ifrån sig, »hon var sjutton år när hon fick mig och nu är hon 42 kan du räkna ut det?» »Men... du har ju aldrig nämt att du hade någon mor.» »Jag ber om förlåtelse! Men intelligenta menniskor emellan brukar det vara öfverflödigt. Som du vet inträffar det en gång hvar jubelfest att en ung man har en mor. Jag tror, du kan ta saken med sinnesro.» »He! Ja men du har aldrig talat om hvar hon fans.» »Nej, för jag skulle väl sitta i Grands grop och afhandla mina familjeangelägenheter.» »Hon såg stilig ut», anmärkte den yngre af de två, eftertänksamt. »Europas luft brukar föra det med sig.» »Jag skulle nästan tro det.» Den nyanlände kråmade sig med sjelfkänsla, vek omsorgsfullt upp sin öfverrock och satte sig på chäslongen. »Ja, men man skulle nästan inte tro det, när man ser hur spårlöst ditt sexveckors uppehåll i Paris gått förbi.»
Tyvärr måste den d o c k nu tillsvidare inställa sin verksamhet s o m själfständig byrå, då de i år fördyrade hyrorna omöjliggöra anskaffandet af lämplig lokal. Till gagn för den publik, hvilken i ena eller andra riktningen sökt hjälp å byrån, meddelas, att den d o c k tills vidare uppehälles genom fru H. Eickert, Jakobsbergsgatan 7, hvilken förmedlar arbeten af alla för Byrån af sedda arter, samt att adresser till personer, s o m förrätta dylika arbeten, föröfrigt * kl. 10 — 11 f. m. meddelas g e n o m fru Tea Burgman (allm. telef. 68 18), fru Elin Lindhagen (telef. Österm. 21 00), fru E m y Samson (allm. telef. 61 97) o c h fru Laura Fitinghoff (Österm. Handarbetets vänner hade i måndags o c h tisdags sin sedvanliga höstutställning, besökt af en lika talrik som intresserad publik. Där förek o m m o både enklare, stilfulla arbeten o c h sannskyldiga praktverk i broderier på siden o c h linne, i flossa-, gobelinsamt öfriga konstväfnader af alla slag. Bland de utställda föremålen må särskildt nämnas de under professor Clasons inseende för Halhvylska palatset utförda gobelinväfnaderna till möbler, dörröfverstycken m. m., k o m p o n e r a d e af professorskan K. Clason o c h frö- ken M. Sjöström, stolsbroderier i renässans af fröknarna W i d e b e c k o c h Westberg, en matta i flossaväfnad, hållen i m o d e r n stil, en väggbonad i linneapplikation samt en praktfull portiére, komponerad af hr G. AVennerberg. För första gången funnos äfven utställda väfda gångmattor i norskt rödlakan samt i finskeväfnad.
Till Beklådnadshjelp för UnderOfficerare, enligt gifna Konungabref io,oooi__ Till Beklädnad för Fästningsfångarne 6,600: — Till Beklädnad för 1 ClassBeväringsj Manskap af iöooo man, har Utrednings - Departementet, efter beräknad brukningstid, å Kapotter af 12 år, å Hufvudbonad, Jacka och Skärp af 8 år, och å Halsduk, Byxor och Stöfletter af 6 år, samt med 10 procents reperationskostnad, upptagit en summa af 89,078 Riksdaler 6skillingar; men då en Class Be Transp. 291,940; i o, r 220 Deri 7 Julli f, riik Transp. 291,g4o: 10.—| väringsManskap förlidit år ej uppgick till 11,000 Man, och således någon tid bortåt torde kunna beräknas till detta antal; samt detta Manskaps kapotter kunna anses böra uthålla i ] 8, och den öfriga beklädnaden i 12 år, med 6 procent för underhål. let af densamma, torde ofvannåmnde kostnads-belopp, efter beräkning och i för. hållande till hvad Beklädnaden för Bevårings - Manskapet förlidetår kostade, kunnaytterst nedsättas till 44,oooj _ Till Kapotter för Indelta Infanteriet och Jägarne, har UtredningsDepartementet, Transp, 355,94o; 10 _ ben 7 Jnlii f, m, Transp. 555,g4o; i o. med beräkning af 12 års brukningstid, upptagit 28070 Riksdaler 35 skillingar, men då , dess kap otter torde möjligen kunna uthålla i i5 år, har förenämnde summa blifvit nedsatt till . 23,599: 38, _ samt de af Utrednings - Departementet, efter so procents reparationskostnad dertill, samt tillfällige förluster upptagne 2807 Riksdaler 47 skillingar, nedsatte till 6 procent, eller . , 2,53g: 47.— Till Fahnor, Standarer, Trummor och Blås-Instrumenter, har UtredningsDepartementet beräknat a46g
Justerades 2 prot:s-utdrag för den 16 dennes. Upplästes och godkändes Exped.-Utskits skrifvelse-förslag: N:o 165, ang:de rättighet för kyrkoherden G. A. von Zweigbergks enka, Maria Hajggren, att uppbära arrendet m. m. af indragna predikantboställena Törnestorp och Hofstena Lunnagården i Skaraborgs län; N:o 166, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de med Konungariket Belgien afslutade traktater om upphörande af Scheldetullen m. m.; samt N:o 167, ang:de beviljadt understöd i ani. af den staden Warberg öfvergångna eldsvåda. Föredrogs K. M:s sisth dag å rikssalen öfverlemnade Nåd. Svar i ani. af åtskilliga utaf R. St:r vid innevide riksdag antagna grundlagsoch andra Iaglörändringar; och beslöts, att det Nådiga Svaret skulle bland handlingarne förvaras, samt dess innehåll meddelas Exped:s-Utsk:t, för iakttagande vid riksdagsbeslutets uppsättande. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utsk:ts den 14 och 16 dennes på bordet lagde Mern. Nio 223, angide upphörande af ljuspenningar för fullmige i Riksgäldskontoret samt om bestämmande af beloppet dels af bemälde fullnruges arfvoden, dels af Riksgäldskontorets embetsoch tjenstemäns samt vaktbetjentes aflöningsförmåner. Föredrogs och lades till handlingarne Konst.-Utskits den 16 dennes bordlagde Mern. N:o 17, ang:de Talmannens i Bonde-St. vägran af propos. i fråga om votering i förstärkt Stats-Utsk. med ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande ifrågasatt kostnadsersättning för en del resor i tjensteärenden. 264 Den 17 November. Vid föredragning af Lag-Utsk:ts den 18 dennes bordlagde Mern.
f a, käraste, vi skola väl till med hushållsräkningarna då, » sade vice häradshöfding A x e l o c h sköt den blott till hälften uppskurna boken ifrån sig, torkade pincenezen o c h beredde sig m e d en illa dold gäspning att fullgöra sin plikt. Man vet ej, hvarifrån han fått den fasliga vanan eller rättare ovanan att vilja, s o m en riktig revisor i ett fallfärdigt aktiebolag, granska sin hustrus räkenskaper — säkert är emellertid att han ansåg det s o m sin ovillkorliga skyldighet, o c h att han gjorde det m e d en grundlighet o c h en klandersjuka, s o m voro odrägliga. Ej för att han inte hyste det allra största förtroende för sin lilla söta, förståndiga hustru — det k o m aldrig i fråga, o c h o m något par i världen lefde s o m turturdufvor, så var det just de — men hur det är, så måste det finnas ett moln, o m än aldrig så litet, på den äktenskapliga himlen, o c h i detta fallet var det revisionen af räkenskaperna. Om han vetat, livad ett kilo smör kostat eller haft en svag aning o m priset på sjötungan, hade det gjort mindre, m e n nu kände han mindre o m dessa saker än o m seder o c h bruk bland invånarne på Mars eller nästa års midsommarväder, o c h då är det nog bra hårdt för en ung fru att höra anmärkningar både på det ena o c h det andra, o c h det var också därför, som det var med en liten trumpen min hennes herre o c h man fick sig räkenskaperna öfverlämnade till granskning. H o n tänkte på, hur trefligt de kunde hafva haft, o c h hur hon längtade att få höra slutet på Daudets bok — men det var ej lönt att fundera öfver, o c h därför drog hon sin stol intill bordet o c h beredde sig att svara för sina synder under den förflutna månaden. Det gick tämligen en o c h en half sida. M e n så fingo de skarpa juristögonen syn på en gruflig p o s t: 11 kronor — o c h det bara för kött!
Endast de sjuka och mest orkeslösa bespisas vid inrättningen; de öfriga få husrum och vedbrand, de flesta äfven vissa matvaror eller visst kontant understöd, vanligen två till fem kr. Till husmoder städslas en f. d. piga, en gumma, som ej ännu är alldeles oförmögen till arbete, stundom t. o. m. en kvinna, som till fattighuset medför egna barn, hvilka hon naturligtvis ägnar sina mesta omsorger. Man får icke vara nogräknad, ty lönen utgår vanligen med 60 till 140 kr. om året. Några större förråder eller kontanter till hushållet vågar man naturligtvis icke anförtro denna husmoder, hvadan behöfliga matvaror af någon handlande levereras för hvarje vecka. Följderna af detta system äro i mer än ett afseende beklagliga. Hvad mathållningen vidkommer, kan denna icke annat än lida af att ingen egentlig hushållning förekommer, enär kommunalnämndens ordförande vid årets början rekvirerar matvarorna att till lika mängd för hvarje vecka levereras. Tyvärr innebär det en minskning i besväret vid denna rekvisition, om matsedeln bestämmes så enformig och föga sammansatt som möjligt. Hur långt man kan gå i förenkling, visar följande matordning. Till frukost: Alla dagar sill och potatis. (Ingen mjölk eller annan dryck.) Till middag: Ärter och fläsk, vattvälling eller s. k. sluring. Till kvällsvard: Alla dagar vattgröt med 2 å 4 delar skummjölk per hjon. En kaka rågbröd per dag och hjon. Att det enligt statistiken finnes kommuner, som beräkna underhållskostnaden per år och hjon till 40 kr. eller icke fullt 11 öre per dag, torde äfven i detta sammanhang böra påpekas. O m än denna siffra icke är fullt exakt — man kan j u hafva underlåtit att upptaga en del naturaprestationer i kostnadsberäkningen — ja, om den än torde böra ökas med sitt halfva belopp, så kan det dock med skäl ifrågasättas, huruvida det icke måste anses förenadt med allt för stora umbäranden, särskildt för minderåriga, sjuka och åldringar, om hvilka det här egentligen är fråga, att år ut och år in lifnära sig af den föda, som för dylik anspråkslös summa kan erhållas.
Händelsevis träffade jag det nygifta paret på — gästgifvargård, dit de följdes af några sina bekanta, när de reste till sitt blifvande hem. Att dömma efter utseendet och den karakter, man tilldömer denne man, ansåg jag denna förbindelse ingenting mindre än lycklig.» «Huru så? Hvarföre tror kapten det?» frågade Hedda ifrigt. «Blir hon icke försörjd, till och med rik, om han gör henne testamente; och just den rang han har, gör ju henne till en af de förnämsta ståndspersoner, dit hon kommer. Hon har efter som jag hört berättas, fått de vackraste och dyraste presenter.» «Allt det der kan visst vara möjligt,» svarade kapten Ludvig; «och tror mamsell Smitt, att lyckan — huslig lycka menar jag — består i sådant, så har hon på sitt vis rätt; men jag för min del, kan ej utan grämelse tänka på, att en ung, barnslig och oerfaren flicka, antingen säljer, eller låter sälja sig för sådana lumpna förmåner; i synnerhet till en sådan gammal och knarrig man, som — rådet X synes mig vara, ty det lilla jag der såg af honom, motsäger icke hans rykte.» «Nå visst kan det så vara,» medgaf hon, «men andra få äfven dragas med knarriga gubbar, utan att hafva någon af dessa förmåner. Utomdess var mamsell Finnberg en fattig flicka, som till och med arbetade för betalning, efter hvad jag hört sägas.» Ludvig teg. Hon fortfor: «och hvad ålder beträffar, skulle jag ej tveka att gifta mig med en äldre man, förutsatt likväl, att han behagade mig» — och härvid gaf hon kaptenen rätt blida ögon. Hedda Smitt hade vackra ögon, men hon, lik många af sina medsystrar — det vill säga, sådana qvinnor, som ega samma lynne, — vanställde dem genom ett bemödande att göra dem ännu vackrare. «Ögat är själens spegel.» Rummen fylldes efterhand af talrika gäster, bland dem flere ryska officerare. Enligt gammal sed, skulle en herre och en dam sitta om hvarandra vid bordet. Onkel Ludvig tog plats emellan Ottilia och Leonna; till venster hade den sistnämnda en medelålders jägarofficer, inqvarterad i huset, bredvid honom satt värdinnan.
Det från Stats-verket eller Kongl. Mynt-verket inlösta kopparskiljemynt utgifves och emottages i Banken för silfver eller sedlar. Riksgälds-kontorets koppar skilj emynts-pollet ter invexlas i Rankens kassor och aflemnas sedermera till Kongl. Myntverket emot bestämdt pris; skolande skillnaden emellan delta och prägelvärdet påföras Ranlcens vinstoch förlusträkv ing. Som Rikets Ständer bifallit Utskottets i Memorialet n:o 47 gjorda framställning i fråga om sättet för beräkningen af Bankens sedelstock, så kommer i utfärdande Banko-reglemente att, i stället för 122 §:n i nu varande Reglemente, införas följande stadgande: 2:o Såsom sedelstock anses och beräknas: a) Alla utelöpande Bankosedlar samt invisningar och insättningsbevis b) Alla på räkningar i depositions-afdelningen innestående medel; c) Alla obegagnade andelar af låneoch kreditiv-förlagen, beräknade i enlighet med Bankens räkenskaper. Härifrån afräknas: l:o. Kreditivet till Riksgälds-kontoret på en million riksdaler; 2:o. Utlemnade förskott till invexling af förslitna sedlar; 3:o. Otydliga sedlar, som blifvit af låne-afdelnirigen infriade. Enär Statsoell Banko-utskottens i Utlåtandet n:o 36 afgifna tillstyrkande, beträffande återbetalningen af Mynt-verkets äldre skuld till Banken, är vordet af Rikets Ständer bifal - R Rani o-i tskot/ets Memorial, iV:o 75. let, torde den g, sorn kommer att motsvara 126 § i nu gällande Banko-reglemente, fi blifva af följande lydelse: 3.o Bankens silfver och guld skall i räkning Mynt-verket påföras till intrinseca värdet efter gällande myntfot och bör inom möjligast korta tid i mynt återlefvereras; ankommande det på Fullmäktige att successive i mån af sådan skeende återlefverering nya qvantiteter utgifva.
Ett oftare inträffande ombyte af General-intendent kan, ur dessa skäl, icke vara till arméeförvaltningens nytta; och således om i tjenst varande militär-person förordnas alt detta embete förvalta, borde, efter min tanke, ett sådant förordnande icke fortfara längre än lill dess sig visat, huruvida den tillförordnade är för embetet passande oller han sjelf hugad att med detsammas utöfvande fortfara, i hvilket fall embetet borde genom fullmakt tillsättas. För General-intendenten borde derföre i stället 60 Bil. JU 3 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. Jtä l, om Statsverket 1856. för arfvode finnas fastställd lön och lönen så bestämmas, som embetets vigt och möda kräfva; hvadan jag ock anser mig böra i underdånighet föreslå densamma till 5,500 R:dr Riksmynt, med rättighet för General-intendenten till pension på allmänna indragningsstaten, i likhet med Krigs-råden; — en förmån, som jag nu i underdånighet vågar så mycket hellre förorda, som det synes mig vara en orättvisa mot det regemente, den tillförordnade General-intendenten tillhörer, att under längre tid än 2:ne år behöfva med förlusten af en lön i Majorseller Kapitensgrad skatta till en embets-utöfning, som, för hela arméen alsedd och gagnande, bör af Statsverket, men icke af ett regemente aflönas.
Det blir således nödvändigt att bestämma exporten deraf såsom villkor för creditivets begagnande, och att inrikes täflan i ullmarknaden blir beroende af priset i verldshandel^ Då först är det något hopp derom, att vår ullcultur skall kunna stiga i någon betydlig mån, och i den mån de betydljga betesmarkerna gifva tillfälle till, i Sverige framför andra länder, der jordodlingen kommit längre. Jag kan deremot icke tro, att belåningsrätten bör vara så hög, som Frih. Hamilton begärt, eller 75 proc. Jag skulle tro, att 66-f proc. vore hvad som borde bestämmas, emedan det ej kan vara nyttigt för sjelfva ändamålet, att all ull blir qvarliggande i Sverige såsom belånad. Den bör vara belånad endast för en öfvergående period, och då kan 66-J låneproe. vara nog för att afvakta den lid, då den kan till utrikes ort förås. Deremot om ullen blir belånad till 75 proc. af värdet, så ligger den qvar i ulfoontoren i afvaktan på möjligheten att priserna kunna stiga inom landet, och det är icke för prisets stegring inom landel, som dessa prseniler egentligen böra vara anslagna. Jag itererar således den begäran jag, förra gången frågan förevar, framstälJde, alt belåningsrätten må blifva nedsatt till 66f procent. 374 Den 26 Augusti e. m. Hr Frih. o. Landtm, yltrade, att, då olika meningar emot Ulsk:s förslag i vissa delar blifvit framställda, det torde blifva nödvändigt att skilja punkterna vid beslutet; oell hemställde Hr Landtm. 1111 först, om It. o. Ad. ansåg att, på sätt Utsk. föreslagit, creditivets belopp borde bestämmas till 3oo,ooo r:dr. Ropades ja. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att, på sätt Utsk. föreslagit, belåningsbeloppet borde nedsättas till 5o proc. af värdet. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad., alt belåningsbeloppet skulle bestämmas till högst 66f proc. af ullens värde.