Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Palmstjernas förslag, emedan en sträng tolkning af io:de.och 1 i:te punkterna, sådana de nu äro antagna, möjligen skulle kunna lända derhän, att nya lån icke komme att beviljas, och emot en sådan farhåga anser jag det vara nödigt att betrygga allmänheten. Hvad Hr Cederschjölds anmärkning beträfFar, är det naturligt, att då ansökningar fela, måste lånerörelsen förminskas. Denna anmärkning vore dock undanröjd dermed, att man säde: anslagen till Bankens lånerörelse ike. Hr von Hohenhausen: Lika med Hr Nordenanckar tror jag, att Frih. Palmstjernas förslag är nyttigt för att tranquilisera allmänheten; och genom den af Hr Nordenanckar föreslagna redaction, hvarigenom det komme att heta, att låneanslagen icke förminskades, undanrödjas alla hinder af redan fattade beslut. Men en sådan redaction anser jag nödvändig; ty creditivväsendet är ock en lånerörelse, fast del väl kan hända, att lånerörelsen i det hela derigenom förminskades. Hr Dalman: Jag kan icke finna någonting för allmänheten betryggande deruti, att R. o. Ad. enskildt fattar ett sådant beslut om det ifrågaställda. Utan inbjudning till Medstånden kanMtvt icke leda till någon påföljd; och prot.- utdr. derom lärer väl icke komma att afgå, förrän det i ett sammanhang kan innefatta, hvad R. o. Ad. uti hela denna fråga beslutat samt alla de delar, deri inbjudning anses böra äga rum. Jag tror altså, att det är bäst att uppskjuta pröfningen af Frih. Palmstjernas förslag, tilldess vi genomgått hela betänk. Jag skall då icke sätta mig emot detsamma. Hr Nordenanckar: I händelse min föreslagna redaction: låneänslag, skulle kunna tolkas så, som Hr v. Hohenhausen gjort, ber jag att få återkalla densamma. Min mening var, att lånerörelsen icke må kunna minskas, utan då ansökningar felas. Frih. Palmstjerna: Jag vet icke, hvartill den af Hr Nordenanckar föreslagna redactionsförändring skulle tjena. Icke heller kan jag finna Hr Cederschjölds skäl emot mitt förslag vara tillfredsställande.
Rikets credit varder bibehållen och vårdad. §• 9°‘ Ej må något Konungens Ombud i Riksgälds-Contoret bevista Fullmägtiges sammankomster oftare, än då Fullmägtige åstunda att med honom öfverlägga. §• 91* De till Riksgälds-verket hörande och dit anslagna medel må icke under någon förevändning, eller med hvad vilkor som helst, derifrån ryckas eller användas till andra behof, än dem Riksförsamlingen bestämt. Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst. §• 92. Riksbanken förblifver under Svenska folkets egen garanti och dess representanters vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fullmägtige, som Riksförsamlingen dertill förordnat, efter de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gälla eller af Riksförsamlingen fastställde blifvit, egande Riksförsamlingen allena rätt att genom Banken utgifva sedlar, sorn för mynt i Riket må erkännas. äor lill Conslitutions-Utskottets Memorial, N:o 26. 29 §• 93* Ej må ny pålaga eller utskrifning af manskap eller af penningar eller varor fordras eller ega rum, med mindre Riksförsamlingen [i här ofvan stadgad ordning dertill gifvit sitt fria Ja och Samtycke. §* 94- Konungen ege ej magt att fordra någon annan gärd till utförande af ett uppkommet krig, än det sammanskott af födande varor, som uti en landsort kan blifva erforderligt till krigsfolks underhållande under Tåg och Marche, när de serskildta orter, der delta tåg sker, icke förmå trupperne med nödigt uppehälle förse. Denna gärd skall dock genast med penningar af Statsmedlen de lefvererande betalas efter de fastställda markegångspris och med förhöjning deruti till hälften af deras belopp. Den må icke fiskas för trupper, som å någor ort blifvit förlagde, eller under krigsrörelser nyttjas, då trupperne böra utur dertill samlade Magasin eller Förråd med deras behof varda försedde. §• 95* De årliga Markegångs-taxorna skola upprättas genom läns-ombud, nämnde på det sätt, Riksförsamlingen stadgar.
M U R A R E N . Jaha, det l är skall vara sj elfva "resalven", det! ( de fortsätta samtalet ty st .) E N L Ä R G O S S E ( från fo nden , med en butelj och en tallr ik ). Har f run någon lungmos? Ja, s å g e mi g en "so tare" då! C A R I N ( lägger en g lödstekt strömming på tallricken ). Se der, min gosse! C A R I N . Inte förr än om lördag. G O S S E N . Och ett h alft qvarter starkt, hälften godt! Och så bad mäs tarn att f run skulle skrifva opp det till härnäs t. G O S S E N . Ja, s e f run h ade storfrämmande i g år! ( skyndar ut .) C A R I N . Jaså, är det nu tomt i pl ånbok en igen? C A R I N . Prägtig hushål lning! Men hvad i Herrans namn gö r flickan för slag ! ( ropar ) Annette! Annette! kommer du i dag? Andra Scenen. DE FÖRRE. ANNA-STINA ( från höger ). Hvad vill moster? C A R I N ( sträft ). Har du ännu inte hunnit städa derinne? Jo, jag har just nu slutat, kära moster! C A R I N . Kära moster och kära moster,.. det k an du säga, men rö ra på dig, det duger du inte ti ll! Gå ut i köket och säg till att de skynda sig med stekta fisken .. men kom igen i dag också! A N N A -S T I N A . Jaha, moster! ( skyn dar ut till venster .) C A R I N . Nu har hon varit här i f yra månader, och ändå har j ag inte f ått bondjäntan ur henne! Ja, se att ta sig utaf släg tingar, det är då det dummaste som man kan göra! M U R A R E N ( stiger upp och går till disken för att betala ). Hvarför grälar frun alltid på tösen der? C A R I N . Hv ad rör det Sandberg? Är det han som lönar henne? C A R I N . Lägg då inte sin näsa i blöt!
För egen del anförde Styrelsen härvid i underdånighet, att sorn den nuvarande brons dåliga skick kunde i hufvudsaklig mån tillskrifvas den omständighet att byggnaden blifvit uppförd å och följaktligen vore beroende af dammarne och islafvarne för den vid Nyqvarn anlagda qvarnen, och dessa dammar och islafvar kunde antagas vara för qvarnverkets behof tillfyllestgörande, sådana de nu befinnas, i fall nödiga reparationer å dem verkställdes, men ingalunda vore duglige till grund och stöd äfven för en ny broanläggning, hvartill komme att en ganska väsendtlig förbättring och förkortning af allmänna landsvägen mellan Westerås och Enköping vunnes genom ny bros uppförande å den nu ifrågasatta lokalen, Styrelsen ansåge sig böra förorda gillandet af vägomläggningen och brobyggnaden, helst gamla bron, derest det närmast vestra landfästet varande brokaret förstärktes, och hvartill, enligt uudersökningsförrättarens beräkning, erfordrades en kostnad af endast 155 R:dr, skulle kunna af trafikerande begagnas under den tid af omkring två år, som torde åtgå till vägomläggningens och nya brons fullbordande. Vid underdånig anmälan häraf den 12 Oktober förenämnda år, förordnade Kongl. Maj:t om iståndsättande af omförmälda bristfälliga brokar; hvarjemte Kammar-kollegium förständigades, att till Kongl. Maj:t skyndsamt inkomma med underdånigt utlåtande, huruvida anledning förefunnes att, i sammanhang med den väckta frågan om brons skiljande från qvarndammen och vägens omläggning, i laga ordning påyrka häradsboernes tillförbindande att, då den gamla bron måste ombyggas, uppföra en ny, på ena eller andra stället, mot uppbärande af bropenningar. Uti sitt till åtlydnad häraf den 13 December 1860 afgifna utlåtande har Kammarkollegium dels meddelat utredning rörande förhållandena med Nyqvarns bro samt upplyst att det till Kronan ingående broarrendet från midfastan år 1840 till samma tid år 1860 uppgått till följande belopp, nemligen: från midfastan 1840 till samma tid 1843
Annat är deremot förhållandet med den delen af arfsrälten, som kan sägas stödja sig på lagstiftarens presumtion Kongl. Magita Nåd. Proposition N:o 30. 3 af ilen aflidnas yttersta vilja. En ändring af lagen i denna del inverkar icke egentligen på någons rätt, emedan den enskilde i olla fall eger att deruti sjelf stifta lag. Det är blott till de enskildes beqvämlighet, som lagen söker att blifva uttrycket för de flestes egen önskan; och jag tror att det allmänna rättsmedvetandet skulle godkänna såsom en allmängiltig presuintion af modersviljan, om oäkta barn finge arfsrätt efter moder i den qvarlåtenskap, öfver hvilken lion eger alt genom testamente förordna. Likväl synes mig för möjligheten af en sådan presumtion erfordras, att modren sjelf erkänt sitt barn, hvilket äfven torde vara ett nödvändigt vilkor för att förekomma de olägenheter af barnets arfsrätt, som blifvit i Högste Domstolen antydda, såsom följder af bifall till det nu föreliggande förslaget. Emot stadgandet af ett sådant vilkor synes så mycket mindre hafva bort möta någon betänklighet, som för modrens erkännande icke hehölt föreskrifvas någon annan formalitet, än alt barnet blifvit såsom hennes i kyrkoboken behörigen antecknadt, — en anteckning, som i alla fall skall ske, så framt icke modren uttryckligen önskar blifva okänd, och sålunda icke erkänner sitt barn. På dessa grunder hemställer jag derföre, att Eders Kongl. Majit täcktes vägra sanktion å Rikets Ständers förslag, men anhåller i underdånighet att särskildt få underställa Eders Kongl. Majit förslag till nådig Proposition i ämnet”. Justitieråden Wretman och Adlercreutz åberopade sina i Högste Domstolen afgifna yttranden i ämnet. I enlighet med Stats-Rådets öfrige ledamöters tillstyrkande, fann Kongl. Majit ej anledning godkänna Rikets Ständers ifrågavarande förslag samt biföll hvad Hans Excellens, Herr Justitie-statsministern äfven i öfrigt hemställt. Rätteligen transsumeradt; betygar Ex ofiicio C. F. W. Lamberg.
Fredagen den 19 Junii Kl. 10 före middagen sammanträdde R. H. S. Constitutions-Utskotts nedsatte Beredning öfver Tryckfrihets mål, då dess samtelige Ledamöter voro närvarande. Justerades Protocollet för den 18 dennes och 5 § af Tryckfrihets-lagen, som der blifvit i förändrad lydelse införd.1 Herr Biskoppen Tingstadius uppläste följande :2 Med det vilkoret, att appell eger rum, ifrån Nämndens utslag i brottmål emot Tryckfriheten till Hofrätterna, finner jag den uti Högh Utskotts Afdelningens redaction af 1810 års förslag nu organiserade Nämnd antaglig. Grunden för vilkoret stödjer sig derpå, att Nämnden skulle, i annat fall, ega större magt än Högsta Domstolen. Endast återstår för mig det tvifllet; om, förutan de redan tillförordnade Domstolarna, en Nämnd i ofvannämnda mål mer, än i andra brottmål, är behöflig. Enär Domare med kunskap och moralisk känsla utrustade förutsättas, tillika med den dem åliggande ansvarighetspligt för deras göromål; är, efter min tanka, den rättegångs ordning både kortast och säkrast, att alla till målet, i brott emot Tryckfriheten, hörande Handlingar, ehvad Underrätt deruti dömer, eller icke dömer, af denna Rätt underställnings vis insändas till Kongl. Hof-Rätten; att Hof-Rätten, der så godt synes, inhemtar den inrättade Tryckfrihets Committeens utlåtande öfver målet, inan dom deruti fälles; och att detsamma till Högsta Domstolens slutliga pröfning hänskjutes, der så äskas. Herr Biskoppen Doctor Faxe anförde skrifteligen :3 För min del kan jag ej tilstyrcka antagande af den föreslagne Nämnd til afgörande af tryckfrihets frågor. Den är i min öfvertygelse ej förenlig med grunderne för Svenska Rättegångs ordningen, och betager Konungen den Domsrätt, som både grundlag och allmän lag Konungen tillerkäna.
Då åvägabringandet af en förbättrad fårskötsel på ön Gotland, som för en sådan näring lärer vara synnerligen lämplig, synts Rikets Ständer vara af den vigt, att Staten icke bör undandraga sig att med den enskilde dertill medverka, och nämnda ö, hvars näringar i allmänhet torde från Statens sida hafva erhållit jemförelsevis mindre uppmuntran än fastlandets, ur billighetens synpunkt således icke saknar stöd för det anspråk, som nu blifvit väckt, hafva Rikets Ständer, som emellertid icke äro i tillfälle att föreslå de närmare bestämmelser, angående sättet och villkoren för medlens ändamålsenliga användande, hvilka tvifvelsutan erfordras, till Eders Kongl. Maj:ts nådiga disposition, å Riksgälds-kontoret anvisat ett belopp af 6,000 R:dr, att, på det sätt och under de vilkor, Eders Kongl. Maj:t, efter vederbörandes hörande, kan finna lämpligt bestämma, för berörda ändamål användas. 36:o. På* sätt af Statsråds-protokollet inhemtas, hade chefen för de geologiska under sökning arne i riket, i underdånigt memorial af den 10 Juli nästlidet år, afgifvit förslag till stat öfver de för berörda undersökningar nödvändiga utgifter för åren 1867—1869, enligt hvilket dessa skulle i medeltal för hvarje år uppgå till 60,000 R:dr, deruti dock ej den för år 1867 med 2,000 R:dr utgående hyran för den disponerade arbetsoch samlingslokalen vore inbegripen, af orsak, att denna utgift ansetts kunna bestridas genom inkomster af blifvande försäljning af karteverket. För fortsättande af de geologiska undersökningarne beviljade Rikets Ständer vid sistlidna riksdag ett belopp af 50,000 R:dr.
osalig... Tack Fru! Hvad nu auktionen beträffar tror jag Ni handlar fullkomligt rätt, ehuruväl jag bonis och låta hvar och en få sitt igen. LAGMANNEN. menar att en redlig konkurs varit bättre ja, cedera Konkurs? Jag har inga skulder... DEN ANDRE. Inga skulder! ADVENT LAGMANSKAN. Min man har inga skulder! DEN ANDRE. Inga skulder! Den som vore så lycklig! LAGMANNEN. Ja, så är det! Men andra äro skyldiga mig... DEN ANDRE. Förlåt dem då! LAGMANNEN. talning... Här är inte fråga om förlåtelse utan om be DEN ANDRE. denna gång! Vi råkas ofta igen, senast vid den stora auktionen! Går baklänges ut. LAGMANNEN. Godt! Då ska Ni få betala! Farväl för Han är rädd för solen, han också! Haha! DEN ANDRE. ljuset en gång, skall jag hata mörkret! Ut. Ännu en tid, ja. Men när jag vant mig vid ANDRA AKTEN LAGMANSKAN till Lagmannen: Tror Du att det är... den Andre? LAGMANNEN. dras och vi med dem. Förr sas det att han gaf Han lär ju icke se ut så, men tiderna förän guld och ära, men den här går ju och kräfver... LAGMANSKAN. sammans; en mjeker som inte vågar bitas fastän han ville så gerna! Det är en strunt och en charlatan det är allt DEN ANDRE i dörren: Akta Er för mig! Akta Er! lyfter högra handen. LAGMANNEN Akta Er sjelf! DEN ANDRE lyfter sin hand och låtsas skjuta pistol med näfven. Hut! LAGMANNEN blir stående stel i gesten. O ve! ADVENT DEN ANDRE. tro på den Onde! Ser Du den Allgode kan icke Du har aldrig trott på det goda; nu skall Du göra ondt, derför öfverlåter han det åt sådana uslingar som jag är! Men för säkrare resultat skull ska Ni två få pina hvarandra och Er sjelfva! LAGMANSKAN på knä för den Andre: Skona oss! Hjelp oss!
Min öfvertygelse är, att en fortfaran* de tillökning af sedelstocken bör medgifvas mot en dfereinot svarande invexling af silfver. Den värde Ledamot, som i detta Plenum först yttrat sig, har sagt att äfven genom utsläppning på detta sätt, sedelstockens värde minskas. Jag kan ej finna detta, då fråga är om sedlarnes värde i silfver. Ty när Banken invexlar silfver mot t. ex. 128 sk. kurs, så förhåller sig det silfver, som inkommer, till de sedlar, som utgå, såsom 1 till 2§, då deremot det nu i Banken befintliga silfver förhåller sig till den redan utgifna sedelstocken, som ungefär 1 till 6, så att genom den föreslagne invexlingen det inkommande silfrets proportion till den utgående sedelmassan blir mer än dubbelt så förrnonlig, som den nu är emellan Bankens silfverfond och redan utgifna sedelstock. Huru derigenom sedelmyntets silfvervärde skulle kunna försämras, är åtminstone för mig svårt att begripa. En annan värd Ledamot, Herr Cederschjöld, har medgifvit, att våra sedlars utvandring till Finland bidragit till att höja Kursen. • Här - Den 14 Julii e. m. vid må det tUlåtas mig påminna, ati jag vid si» sta Riksdag var i strid just härom med samme värde Talare, som då påstod, att det var nyttigt,' att sedlarne utgingo till Finland. Jag ansåg det i flere afseenden och äfven i detta, vara skadligt, (Vår sedelstock minskas derigenom i numerair, till skada föi: Handel och Näringar, och ökes ändå ej, utan minskas äfven i valeuren: ett förhållande, som vare financierer ej kunnat inhämta äf apciorerne, och försent lärt sig af erfarenheten. Jag anhåller att äfven få anföra något om xänteberäkningén. Så länge de utlånte Capitaler nästan jemt försämrades i värde, i förhållande till fastigheters och producters värde, märkte man ej, icke en gång Uåntagarne, att 6 procents ränta var för hög.
Så val med anledning af de ofta framställda anmärkningar, angående orättvisan af den olikhet uti jordbeskattningen, som uppkommer, dels af de friheter, den så Slals-Ulskollets Utlåtande, N:o 242. 3 kallade privilegierade jorden åtnjuter, dels af den i öfrigt befintliga skiljaktigheten uti serskilda egendomars grundskatter, såsom ock med föranledande af den synnerliga uppmärksamhet, detta ämne ådragit sig, och hvilket onekligen vore af stor vigt för de skattdragande, hafva kommitterade ansett, att, dä fråga vore å hane om ordnande för framtiden af allt, som rörde jordbeskattningen, de åtskilliga förslag, hvilka tid efter annan blifvit väckte för alt bereda jemkning uti grundskatlerne, jemväl borde blifva föremål för kommitterades behandling, för att i ett sammanhang med det öfriga kunna till slutlig pröfning förekomma; hvadan ock kommitterade, jemte meddelad utredning af de olikheter i skattebördor och besvär, hvilka härflyta från skiljaktiga hemmansnaturer m. m., afgifvit yttrande (sid. 9—13) om en allmän skattejemkning, den kommitterade, på anförde skäl, afstyrkt, vare sig med afseende å olikheterne i jordnaturerne, eller de skiljaktigheter i grundskatterna, som emellan jordegendomarne för öfrigt förefunnes. I sammanhang med fönberörde ämne, hafva kommitterade till pröfning upptagit
Då det i början af denna § befintliga stadgande, angående stämpeln å full magter, konstitutorialer, förordnanden och protokollsutdrag, som utfärdas af chefer eller embetsverk m. fl., är allmänt och således äfven tillämpligt å underordnade befattningar, synas de på annat ställe i samma § intagna föreskrifter: »Förordnanden och Antagningsbevis för Städernas Betjente, Gevaldiger, Uppsyningsman, Packhusoch Vågkarlar, Stadstjenare, Parmmätare, Mätare, Jernbärare, Vindragare, Åkare, Timmeroch Murkarlar, Packare, Politieoch Exekutionsbetjente, extra ordinarie Stadsbetjent^, med deras vederlikar, då de hafva lön på stat af 20 R:dr och derutöfver, förses med stämpel till 5 procent af lönen;» samt: »För ringare Skolbetjente, Pedagoger, Klockare, Organister, Sångare, Kyrkovaktare förses fullmagten eller antagningsbrefvet, då lönen uppgår till 20 R:dr eller derutöfver, med stämpel efter lika grund, som vid andra ecklesiastika befordringar, » vara helt och hållet öfverflödiga, helst under § 7, bland handlingar, hvilka äro från all stämpel fria, upptagas: »Antagningsbevis för städernas samt kyrkooch skolbetjente, när lönen på stat icke uppgår tili 20 R:dr.» Af sådan anledning har Utskottet uti sitt författningsforslag uteslutit berörda, obehöfliga ansedda, föreskrifter, dervid likväl Utskottet, för större fullständighets skull, såväl åt början af 4 §, som åt sistomförmälda, i 7 § upptagna, undantagsstadgande, gifvit den förändrade lydelse, förslaget närmare utvisar; hvilket till bifall hemställes. § 5- Under framhållande af det olämpliga och orättvisa uti denna §:s stadgande derom, att Kongl.
Herr von Vegesach, Eugene: Herr Ribbing har i det anförande, som nu är föremål för öfverläggning, ansett det vara mera förenligt med allmänt väl och bidraga till ökad fosterlandskärlek, att bibehålla indelta armeens befäl vid bruket af dess boställen och dermed åtföljande löningssätt; jag för min del kan icke häri öfverensstämma, och skall efter min ringa förmåga söka utveckla de skäl, som föranledt mig, att vara af motsatt tanka. Indelningsverket, stiftadt af en bland Sveriges större Konungar, är lill sin grund ett mästerstycke af sann patriotisk statsklokhet, som genom seklers erfarenhet ej förlorat i värde, och i allt, hvad som rörer soldaten, af största förträfflighet; men samma förhållande gäller icke för det lägre befälet, på hvilkas fullkomligare bildning tiden höjt sine anspråk, hvilket ock blifver ett mäktigt skäl till ett förändradt löningssätt inom den indelta armeen för de tven - 4 Den 19 Fe b r u a lii e. ra. 219 ne Soubalternsgraderne, hvilka borde förses med penningelön. Nyttan af detta löningssätt medförer för dess innehafvare ett lättare tillfälle att kunna ombyta vistelseort, och således få välja till sin intellectuela utbildning de läroinrättningar, som finnas stiftade till kunskapernes förkofran. Äfven medförer penningelön en bestämd inkomst, då deremot den indelte lönen är underkastad ständige förändringar och af årsväxten beroende, som gör att dess innehafvare aldrig säkert kan beräkna sin löneinkomst. Hvad åter vidkommer, att Officerare äfven i de lägre graderne skola bruka sine boställen, tror jag mig med visshet kunna bevisa, att dermed äro förenade stora ekonomiska olägenheter.
Det åberopade bifallet af Rikets Ständer torde väl vara ganska tvifvelaktigt, men, äfven om så ej vore, kan jag lika litet nu som tillförene instämma Bih. Ull B. St. Prat. 1TS9—*4. t Sami. i Af4. 9 Bäft. 2 10 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 4. deruti oeh det på skäl, som förut blifvit anförde, men jag nu nödgas att åter upptaga. Enär den Justitife-ombudsmannen åliggande utredningen af lagskipningens tillstånd skall af honom aflemnas till Rikets Ständer för att, enligt 33 § 2 moro. i Riksdags-ordningen, granskas af Lag-utskottet, som derefter har att med utlåtande deröfver lill Rikets Ständer inkomma, bör följaktligen denna utredning vara så inrättad, alt nyssnämnde granskning kan af Utskottet grundlagsenligen verkställas samt ej mindre Utskottet, än Rikets Ständer, blifva i tillfälle att pröfva framställningens sanning. En sådan granskning och pröfning af Juslitae-ombudsmannens nu ifrågavarande utredning eller, med andra ord, någon undersökning huruvida lagskipningens tillstånd verkligen är sådant, detsamma blifvit af Justitie-ombudsmannen framstäldtj kan likväl icke verkställas utan att man dervid till skärskådande företager hvarje särskildt af honom granskadt domstols-beslut, undersöker huruvida det mål, hvaruti beslutet är vordet meddeladt, blifvit i enlighet med handlingarne och sakens rätta förhållande anförd t och derefter pröfvar huruvida beslutet är lagligt eller ej, men en slik undersökning och pröfning är genom 90 § i Regerings-formen Rikets Ständer och deras Utskott uttryckligen förbjuden och då den af Justitiae-ombudsmannen lör Rikets Ständer framlagda utredningen af lagskipningens tillstånd således är af den beskaffenhet, att Rikets Ständer och deras Lag-utskott äro urståndsalte att granska densamma och pröfva dess sanning, följer åter deraf att denna utredning är annorlunda inrättad, än den grundlagsenligen bordt vara, eller att den i forraelt hänseende är oriktig.