Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
' ' Aerr prosten-Doctor äberopade hwad han anfört vä Hert Kongl. Secreterare!! IKres Memorial lill öfwerlaggning förehades och ansäg, uppå de wid dek. tillfälle! aandragne stal, sig ej tillstandigt att nu inläta sig uti något yttrande i förevarande fräga. ^ - Zerr Lieutenant ?Ll»Iman trodde, att, ehuru dek woie swan att bestämma behofwetaf Bistopar, deras bibehållande likwal grundade sig pä ven Prestcrstapet uri Constitutionen förbehällne ratt till Bisto swaht. Men ansäg tillika Riksens Höglofliga Ständer icke wara hindrade af någon Grundlag att stadga Bistopparnes Lönewilkor. Säledes och dä Presterstape.s Privilegier endast försäkrade de personer af PresteStandet, som i sielfwa »verket innehade ijenster, wid bibehållandet af dertill hörande.lönewilkor, kunde Riksens Stander obehindrat reglera de hädanefter blif,vande Bistopparslöner till ett likstämmigt förhållande med andra Ämbetsmans, intill desi St llswerkets fördelaktigare belägenhet medgifwer förbättrade Lönewilkor för Ämbetsmännen i allmänhet. äerr Dm 7 November. 49S Zerr Aädman l^nstberZ äberopade hwad han i afseende pä förevarande ämne anfört, dä det förehädes i afdelningen för Statswerket och hwarmed Herr Archiater von 8ciiu1trenlieim5 m, gjorda anförande i hufwudsakeligaste delar instämmer: Tillaggandes att Församlingar ^finnas, som stadga huru under vacance af BistopöÄmbeten förhällas stall. Och dä föreskrifter för detta förhållande således redan gifvas; återstod nu endast den frägan, för buru lang tid en sädan varancé för Statswerkets "räkning borde bestämmas.
Jag bar gifvit akt på lidens verkan och funnit, alt framski idandet i detta fall varit verkligt och sansadt, men jag har tillika funnit ett annat element, som ej har synts vilja åtnöja sig med denna långsamma, sansade gång emot målet, som i del ögonblick, då tänkesätten voro betydligt framskridna i den riktning jag önskat, tagit dem under sin speciella ledning, för att föra dem till ytterlighet, och det är emot denna ledning och emot ledarena, som jag städse skall högtidligen yttra mig, af den enkla grunden, att jag uppriktigt och varmt älskar reformers lugna, värdiga och förståndiga slutliga genomdrifvande i mitt fädernesland; men jag ka-n deremot aldrig blifva ense med dem, sorn vilja göra gnllande satser, hvilka icke öfverensstämma med hvad rätt och förståndigt är, och med hvad sorn finnes i hela vårt folklynne; ty jag tror ej, att man på deras väg kan komma till något resultat. Jag har vid en föregående liksdag, i fråga 0111 frihet, yttrat den åsigten, alt våra publicister i allmänhet begagnade denna ädla, sköna rättighet såsom ett medel, ej till frihetens värn, utan, på sätt jag då uttryckte mig, de göra mera skäl för alt kallas frihetens dödgräfvare. Jag tror att deras sätt att gå tillväga med representationsreformen har roed det förutnämnda ett särdeles syskontycke, och jag skulle vilja kalla dem representationsförändringens dödgräfvare. Jag uttrycker mig gerna i bestämda termer, på det att ingen må vara oviss om hvad min öfvertygelse är, då jag ofta här tager mig friheten alt yttra mig öfver v i g t igare frågor, och jag vågar en gång till säga, att jag gärdet med värma i delta fall, derföre att j ig ser ett älsklingsföremål, nemi, representationens ombildning, på detta sätt strypt i sin födsel af dem, sorn föregifva sig vara cullin ens närmaste stöd och företrädesvis dess föregångare i vårt land. Jag tror för min del, att förhållandet är alldeles motsatt, och att ett sådant sätt att gå tillväga ej leder till cullur utan lill barbari.
Med detta århundradets inträde har de lefvande språkens öfvervigt blifvit oförtydbar. Numera begagnar hvarje författare sitt modersmål. Undantag härifrån äger rum endast i särskilda fall för vissa ämnen. Genom att behandla vetenskaperne på de moderna språken, har äfven upstått en sjelfständig modern litteratur, hvars öfverlägsenhet öfver de gamlas ingen rimligen lärer drista bestrida. En följd häraf har ock blifvit att äfven de, som ex professo studera de klassiska språken, nödgas att läsa flera böcker på de moderna språken, än på Latin. Alla ämnen, äfven de som röra de gamla folkens förhållanden, historia, språk m. m., äro skrifna på lefvande språk. Härigenom har Latinska språket, från att vara hvardagsmat för de lärde, småningom blifvit en skåderätt, som endast framtages vid högtidligare tillfällen. Småningom har också Latinet blifvit mer och mer främmande för de lärde, sedan det dagliga umgänget dermed uphört. Återstår att tillse, om icke de klassiska språken numera förlorat egenskapen af allmänt bildningsmedel, och i stället blifvit ett specialstudium, i alla tider likväl märkvärdigt som ett historiskt moment. Betraktar man historien, skall Den 3 December e. m. 137 man finna, att på olika tider upstå särskilda ämnen, kring hvilka allt annat grupperar sig; men, sedan de upfyllt sin bestämmelse, måste de åter träda i bakgrunden och andra faktorer inlaga den lediga thronen. Frågas nu, är icke så förhållandet, åtminstone i vårt fädernesland, med de klassiska språken? Vid betraktande af dessa språks öde i Sverige, företer sig den märkvärdiga omständigheten, att ehuru de gamla språken under tvenne sekler här utgjort bufvudföremålet för undervisningen, har Sverige dock icke framhragt en enda, säger en enda, Phi lolog af mera framstående ryktbarhet; då deremot uti de förbisedda, föraktade vetenskaperne, Sverige kan skryta med namn, hvilka icke hafva sin jemiike i hela Europa.
Skrifvelse N.o 338. 197 Beträdes någon, som till bran vinsbränning ej är berälligad, eller icke behörigen dertill sig anmält, alt hafva tillverkning eller distillering af bränvin anställt eller anställa låtit, bote han såsom här ofvan är stadgadt; men om, efter sådan beräkning, bölerne icke uppgå till Femtio R:dr, pliklfälles förbrytaren till detta sistnämnde belopp. Befinnes någon nyttja en eller flere bran vinspannor, som hvardera eller gemensamt innehålla öfver den högsta tillåtna pannerymd, beräknas böterne till tre gånger afgiften för den högsta pannerymden, på sätt förut är stadgadt, och dessutom till Femton R:dr för hvarje överskjutande kannerum. Då, enligt 3 Art. 34 §•» distilleringspannor af högst sex kannors rymd få af de till bränvinsbränning berättigade obehindradt brukas ifrån den 1 Januarii till påföljande April månads slut, samt vidare från den 1 November till årets slut, må icke, äfven om bränvinsbränningen inställes, distillering under den eljest lofgifne tiden, med sådana pannor anses oloflig eller leda till ansvar. 38. §. Verkställes bränvinsbränning, då den förbjuden är, af någon, ehvad han dertill eljest vore berättigad eller icke, bote han fem gånger beloppet af den afgift, som för den dervid nyttjade bränvinsredskap, om den lofligen varit brukad, skolat erläggas, efter samma beräkningsgrund, som i nästföregående §. säges, likväl så, att böterne ej må understiga Femtio R:dr B:co. Begår han sådan förbrytelse tredje resan, blifve han dessutom för två år förlustig rättigheten att bränvin tillverka. Nyttjar någon till bränvinsbränning, när den inställd är, redskap af större rymd, än den högst tillåtne, straffes han serskildt derför, såsom i 3^ §. säges. Beträdes någon till bränvinsbränning berättigad och antecknad att densamma utöfva med ostämplad brävinnsbrännings redskap, bote han derföre Tjugu R:dr B:eo.
Departements-chefens beräkning, är således icke något att från det nuvarande anslaget afskilja till nybyggnad, så vida den redan befintliga materielen skall bibehållas, utan uppkommer den af honom beräknade förminskade underhållskostnaden hufvudsakligen genom förändring, och, i vissa fall, förminskning af materielen, såsom t. ex. om man vill med en kostnad af 800,000 r:dr till svåra fregatter nedhugga 3 linieskepp, under rubriken nybyggnad upptaga 189,790 r:dr till underhåll af fregatterne Josephine och Chapman samt korvetten Najaden i hjelpligt skick under 10 år, och utrangera fartyg, beräknade att vid denna operation lemna i behållning ett minimi-belopp af 500,000 r:dr (se sidorna 147—149 i rapporten). Herr Departements-chefen säger (sid. il40): ”Nå”gon kraftigare bevisning af otillräckligheten utaf de anslagna medlen till underhållande af den materiel, vi hittills ansetts böra ega, kan ej framställas, än att ”endast för underhållet, om 3 skepp kunnat förvaras i docka, som hittills ej varit ”fallet, erfordrades, såsom förut är visadt, årligen 433,720: ”hvartill bör läggas underhållet af 4 linieskepp, då dessas ”antal utgjort 10 i stället för af mig beräknade 6 . 104,353: ”Summa, till underhållet behöfligt, banko R:dr 538,073: ”hvaremot per medium under 20 år till både nybyggnad och underhåll endast ”kunnat användas, då extra anslagen inberäknas, en summa af banko R:dr 489,162. ”Skillnaden tillkännager en brist i underhållet af minst 49,000 R:dr banko årli”gen, hvarigenom materielens förfallna skick lätt förklaras”.
Prot. 1S34. 4 SamL 1 Afd. 2 Band. 1 st6:te Häftet. 3 Stats-Utskottels Utlåtande N.-o 275. dast är ett arrende, hvilket i allmänhet icke må anses för hö»t, så länge in nehafvare af Kronojord finna sig belåtne med alt sådan jord bruka och be' sitta; då den skattehemman åtföljande grundskatten är ett vilkor för skatteköpet samt sålunda jemväl kan jemföras med ett arrende, med rättighet till everldelig besittning; och då Förfatlningarne icke destomindre medge förmedling i räntan om och när laglige skäl dertill förefinnas, så kan Utskottet destomindre erkänna den grundsats, att grundskallerne i främsta rummet höra lindras, som en nedsättning af dessa skatter, eller, som Motionairen föreslagit,-en ersättning för dem af andre medel blott skulle vara att gynna närvarande innehafvare af skattejord på efterkommandes bekostnad e medan för säkfert antagas kan, att hvarje säljare, efter ett fattadt beslut om grundräntornes directa eller indirecta minskning, skulle öka köpeskil lingen utöfver nu vanliga belopp och sålunda försvåra åtkomsten af sådan jord, och emedan dertill då erfordrades ett större capital än nu, hvaraf äfven följer, att kommande generation blefve lika betungad, som den närvarande, fast räntan korinne att gå till capitalisten, i stället för att den nu går till Kronan. Skolande då samma förhållande inträffa, som förorsakat, alt den nu existerande olikheten uti grundskatterne icke verkar menligt på jordinnehafvare!!, emedan köpeskillingen är större eller mindre j förhållande till grundskatternes betydenhet. På dessa skäl, och äfven om den händelse nu vore för handen sorn Motionairen lågt till grund för sitt yrkande, nemligen alt tulloch’brän vinsbevillningen skulle lemna tillgång för andra skatters nedsättande, anser Utskottet den jorden åtföljande grundskatten dock höra blifva den, som sist skulle komma i fråga alt förminskas eller borttagas.
Af denna berättelse äro två exemplar utskrifna, af Revisoxerätteinn* rerne undertecknade och öfverlemnade, det ena, under försegling, tTvekmn<Jtill Riddarhus-arkivet och det andra till Banko-Fullmäktige, som blifvit anmodade att berättelsen till trycket befordra och, så fort sig göra låter, till allmänhetens kännedom med officiella tidningarne utdela. 88 § 89. Ansvarighet Ansvarigheten för de i berättelsen upptagna sifferuppgif for sifferuppters öfverensstämmelse med räkenskaperna ocb de till Revisorerne giftema. aflemna(je räkenskaps-sammandrag åligger Banko-Sekreteraren. Decharge. Då Banko-Fullmäktige, vid styrelsen och förvaltningen af Rikets Ständers Bank, med sorgfällig omtänksamhet och synnerligt nit befrämjat nämnde Banks säkerhet och förkofran, under fästadt behörigt afseende å myntvärdets orubbliga bibehållande, få Revisorerne hos Rikets Ständer tillstyrka, att Fullmäktige måtte meddelas full decharge för Bankens förvaltning till och med 1801 års utgång, äfvensom för de beslut och åtgärder, Fullmäktige intill den 16 Augusti detta år vidtagit och hvarför redovisning innefattas i Fullmäktiges protokoll. Stockholm den 14 Oktober 1862. På Högloft. Ridderskapet och Adelns vägnar: Knut Posse. G. J. v. Schloer in. R. G. G. Rudbeck. Patrik Reutersvärd. G. O. Törnebladh. Th. af Wirsén. På Högv. Preste-ståndets vägnar: A. Sjöding. W. Lidberg. Fr. E. Fagerström. J. Lundberg. J. P. I. Tellbom. A. Lundholm. På Vällofl. Boi'gare-ståndets vägnar: Joh. Vict. Åbom. Julius Lindström. W. Fåhreeus. Knut Tersmeden. Alfred Grenander. På Hederv. Bonde-ståndets vägnar: Georg Nyqvist. L. Rasmuson. J. M. Lundahl. Nils Svensson. A.
Fordna förhållanden hafva gifvit anledning till det omdöme, att skogsbygdens befolkning, om än mera rå. och obildad, dock hade i sedlighet, redbarhet och enkelhet i lefnadssättet ett afgjordt företräde framför slättoch kustlandets inbyggare. Men numera vore detta omdöme icke fullt rättvist. Ägaren af ett skogshemman afverkade förr i allmänhet icke mera skog till afsalu, än som efter dåvarande måttliga pris erfordrades till fyllande af de lefnadsbehof, hvartill hans boskapsskötsel och inskränkta jordbruk icke lemnade tillräckliga medel. Hans lif var då stilla och lugnt; han älskade att vistas i sitt hem och hade ännu icke blifvit smittad af spekulationsandan eller hemsökt af vinstbegärets oro. Nu deremot hafva de uppjagade prisen på skogseffekter föranledt en till ytterlighet drifven afverkning och skogsbon har 6 knappast tanka för något annat, än huru han bäst och fortast må kunna förvandla skogen till penningar. Skogsparker säljas och köpas, sågar anläggas eller ombyggas och hela den manliga befolkningen är nästan uteslutande sysselsatt med skogens fällande, apterande och forslande. Dessa sysselsättningar, förenade med ständiga färder utefter de allmänna vägarne och täta besök i städer och köpingar, kunna icke annat än inverka menligt på sedligheten och det husliga lifvets trefnad. Begäret efter en hastig penningevinst har blifvit allmänt och i den mån de af detta begär alstrade sträfvanden, under inflytelsen af en gynnsam konjunktur, krönas med framgång, försvinner mer och mer lefnadssättets fordna enkelhet och tarflighet. Af den rikliga betalning, som erhålles för det till staden eller köpingen nedförda lasset, förslösas ofta en icke ringa anpart dels på krogarne och dels till inköp af hvarjehanda öfverflödsvaror, hvilka fordom högst sällan, om ens någonsin, letade sig väg till allmogens boningar, men nu ganska ofta der förekomma. Den fordna, i skogstrakterne företrädesvis hemmastadda, husfliten börjar aftaga. Spinnrocken och väfstolen få ofta hvila, under det inoch utländska fabriksväfnader användas till kläder.
Upsala Academi^ anmäler sig hos Rikets S änder till erhållande af undsättningslån, ställer sig i bredd med afbrända Städers nödstäldte invånare, med bolagssnteressenter, soni bönfalla att man ej må låta dea ensamme få vidkännas följderna af fefagtiga kostnadsförslager, sorn varit Regeringens pröfning underställte, och Upsala ACademie, som genom flere af sin Corps, tillika, medlemm,ar af Ridderskapet och Adein elle* af det Högvö*dige PresteStåndet, hade kunnat frambära sin önskan samt uppgifva de omständigheter, som till dess uppfyllande kunna eiler böra gör* Rikets Ständer, har föredragit den utvägen att beit enkelt framställa s>n begäran, beledsagad af Regeringens promotorial. Och under hvilken tidpunkt framställe*, denna begäran? Under «n tidpunkt, då hvar» je Riksdagsman, ehuru sjelf mer eller mindre kännande den allmänna förlägenhetens tyngd', f fsäger sig alia anspråk uppå att sjelf bli und,* -iDen 2u Junti f m; 1T89 Satt; förrän den allmänna rättskänslan blifvit tillfredsställd} förr än frågan om utvägarne till stadgande af Sedelmyntets värde förevarit; förr än. om det skulle bii omöjligt att lemna ett billigt afseende åt de äldre Capitalägares anspråk, åtminstone de nya rike blifvit ytterligare förvissade att ett lika oblidt öde icke skall dem vederfaras, för hvilket ändamål och för att öfvertyga Nationen om allvarligheten af deras Viija, Rikets Ständer redan bortryckt den h m!ighets?!öja, hvarunder BancoVerket varit höijd och som måste anses såsom hufvudorsak, till alla de kränkningar af äganderätten, som under de törflutna tiderna ägt rum. Hvad som, utom myntets obestämda värde, mest medverkar till deö gäldbundhe fastighitsigareris förlägenhet, bri6tefi på dugliga inteckniogslagar, och det ringa hopp man ä~ g r att under loppet af denna Riksdag få denna brist afhjelpt det lider Upsala Academie hke utaf.
Det har nyss af Frih. Tersmeden blifvit sagdt, att bysättningslvånget vore ett sätt, hvarigenom ockrare kunde drifva sin slemma handtering, och hvarigenom mången yngling ginge förlorad. Detta är möjligt; men jag påstår, ä andra sidan, att bysättningstvånget är just den säkerhet, emot hvilken en mängd personer med penningar anse sig kunna lemna fattiga ynglingar lån. Hade penningeägarne ingen säkerhet i låntagarens person, så finge de alldeles ingen, och dea behöfvande ynglingen erhölle intet lån. Stränghet i fordringars utmätning befordrar credit för den som ärlig är, oell den oredlige får stå sitt kast. Efterlåtenhet deremot drabbar icke blott den oredlige låntagaren, utan hvarje ärlig man, som behöfver län och vill förskaffa sig dem. Således tror jag, att om man är alltför ömtålig, skadar man i stället för att gagna den lånbehöfvande, emedan man försvagar crediten i del hela, hvilket i eli fattigt land icke bör tillstyrkas. För några år sedan befann jag mig under en utrikes resa i ett rikt land, i Ungern, och förnam delaf köpmän, att, ehuru den lagliga räntan der, såsom bos oss, var 6 proc., så uppgick hon dock i sjelfva verket lill 10 och 12 procent. Dä jag frågade, huru sådant vore möjligt, svarades mig orsaken vara den, alt utsökuingsförfattningarne i delta land vore sä lama, att peningeägarne hellre skickade deni till 0- sterrike och insatte deni hos bankirer i Wien eller annorstädes. Ett sådant förhållande skall naturligtvis allestädes inträffa, der längifvarne icke hafva säkerhet att på bestämd lid återfå sina capital. Jag kan således icke annat än tillstyrka R. o. Ad. att åter - Den 30 Januari. 633 återremittera betänk., på det att LagUtsk. ånyo måtte taga detsamma under öfvervägande, och särdeles de skäl, som af Frih. Raab blifvit framställda. Frih. Raab:
— Nå, så säg det då! Och nu satt hon och hörde på honom. Hon höll ena handen för ögonen, icke för att skydda dem för lampskenet, men för att slippa möta hans blick. Han talade häftigt och passioneradt, sade allt det hon väntat och mycket, mycket mer. Hon skakade då och då på hufvudet, men sade blott: nej, nej det är omöjligt, alldeles omöjligt. Jag tror inte på att man kan börja ett nytt lif. Förstå mig, jag tycker inte det är orätt, att andra göra det, de som kunna, men jag kan inte! — Hvarför? — Därför att mitt lif är slut, det kapitlet af mitt lif är slut! — Slut! Vid er ålder! — Ja, och också det: jag är äldre än ni. Ni vet kanske inte, att jag är trettitre år! — Jo, jag vet, och jag är trettiett. Hur många års skillnad var det mellan er man och er, femton eller tjugo? Det kunde inte vara mindre! — Det är inte detsamma. Den skillnad, som är oss emellan, betyder, att ni är ung och jag är gammal, att ni har lifvet framför er och — jag inte har det. Nej, nej, jag kan inte ge, som jag vill ge, som jag har gett, och kan jag inte det, är det orätt att taga emot — Kan ni inte? Om ni visste, hvad ni kan ge mig, hvad ni varit för mig, sedan jag första gången säg er! Och tror ni inte jag vet, hvad ni skulle bli för mig som min hustru! — Å, det är något man bara inbillar sig! Man kan ingenting vara för sin man. Man hoppas det, man försöker tro det, men det är bara själfbedrägeri! — Hur kan ni säga så? — Därför att jag inte kunde det, sade hon sakta, liksom för sig själf. Jag tillbad honom, jag såg upp till honom, jag försökte sätta mig in i hans intressen och ändå var jag bara för honom ett litet barn att jollra med, att retas med, en liten skolflicka att uppfostra! Och när jag inte kunde vara något för honom då, som ung, när jag hade hopp och energi, hur skall jag nu! Nej, försök inte! Det var som om hon sade de sista orden snarare till sig själf än till honom. Det hade kommit något bittert i hennes tonfall.
Ex. förnyat den sistnämnda propos:n och den - Den 8 December. samma blifvit besvarad, förklarade H. Ex., det han funnit ja hafva öfverröstat nej. Hr Hjärne begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposm: Den, som bifaller Oecon.Utsk:s utlåt. N:o i37 i anledn. af väckta motioner om reglering dels af den till stapelstäderna utgående tolag, dels af de s. k. stadsandclarna i uppstäderna, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. ofvannämnde utlåt, N:o i37. Under det att voter:spropos:n utskrefs för att anslås, aflemnade II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, klubban till den äldste närvar. Grefven, Gr. Horn, Glaes Fredr., samt bortgick. Då, vid voteringen, Gr. Horns nummer uppropades, och han aflemnade sin voteringssedel, gjordes af en utaf de vid bordet sittande ledamöter, Hr Hjärne, Harald, anmärkn. emot behörigheten för Gr. Horn, såsom för ögonblicket varande ordförande inom R. o. Ad., att deltaga uti voteringen; i anledning hvaraf Hr Gr. o. Ordföranden yttrade, det han ansåge sig skyldig för Ståndet tillkännagifva, att en ledamot vid bordet ansett Hr Gr. såsom ordförande oberättigad att uti voteringen deltaga. Hr Gr. förklarade, det han icke af något stadgande uti grundlagen fann sig förhindrad från ett sådant deltagande, men ville likväl till R. o. Ad. hemställa, om Ståndet ansåg honom äga denna rättighet. Ropades ja. Gr. von Fersen, Hans: Jag får endast reservera mig deremot, att under påstående votering en propos. till Ståndet kunnat framställas, hvaremot jag anser det bort vara ^ öppet lemnadt för den, som gjort anmärkningen, att efter voteringens slut få sin mening underkastad Ståndets bepröfvande. Frih. Boye, Ludv.:
Hvad arigår dell till tryckning af Bihanget förslagsvis uppgifna kostnaden , 260 R:dr i månaden för 20 ark, blifver väl denna summa icke tillräcklig, men anser Utskottet icke eller någon närmare beräkning af kostnaden vara af nöden. Vidare, i anledning af den yttrade önskan, att med tryckningen af Bihanget rnåtte påskyndas, förmäler Utskottet endast, det ExpeditionsUtskottets Secre erare, Herr Rector Silverstolpe, uti de från Ridderskapet och Adeln .gjorda anmärkningar, förklarat ”så mycket af Bihan - 324 Den 17 April. ”get vara tryckt, att, derest det blott dröjer 3 ”å 4 veckor, innan alltför vidlyftiga Betän”kanden från Utskotten ankomma, är det hopp ”att med Bihangets lifgifvande Kunna uppfinna den löpande dagen.” Slutligen, rörande en gjord framställning om Register till så väl detta som de vid 181© och 1812 årens Urtima Riksdagar utgifne Bihang, hemställer Utskottet, att ExpeditionsUtskottet kunde anmodas ombesörja utgifvandet af Register öfver Bihanget till denna Riksdags Protocoll; men i afseende på Registers upprättande öfver 1810 och 1812 årens Bihang, anser Utskottet sig icke kunna denna sak, såsom varande ett särskildt ämne, i sammanhang med frågan om Tryckning af denna Riksdags handlingar, upptaga och besvara. Lades på bordet. Upplästes ett Memorial från Statsutskottet, af den 11 April, hvaruti Utskottet yttrar sig, uppå anförde skäl, icke kunna taga någon befattning med ett till Stats • och LagUtskottens åtgärd remitteradt Memorial af Herr Professoren m. m. Doctor Sven IVijkman C:sonf angående närmare bestämmande af den praescriptions tid, som utstakas i Kongl. Brefvet den 17 December 1810, för redovisning af allmänna medel. Lades på Bordet.