Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men i alla fall är väl för den allmänna säkerheten bäst, att målen icke blott nämnas, utan äfven föredragas inför Konungen, och jag befarar att, om den föreslagna StatsBeredningen blefve antagen, så komma den egentliga föredragningen att ske der, och j?'.£ Serskildta Utskottets Betänkatiden. »lia mål, sorn rörde annat än befordringar och Nådebetygelser, sluteligen afgöras i sjelfva Verket icke a‘f Konungen, ulan af StatsRådet, som då blefve i tillfälle att småningom bilda sig tili en Aristokratisk Embetsmannacorps, säker under Konunganamnets täckelse. CanzliStyrelsen tror jag kunna helt och ballet upplösas, och ej ens behöfva bibehållas såsom en Expedition. Dess få göromål hafva en gång förut varit föidelta på andra särskilta Verk, titan att någon olycka deraf försports, och, om Utrikes Ministern är Chef för ett Coilegiimi eller ej, tror jag att hans anseende är lika väl förvafadt. Huruvida åter Ecclesiastiqueoch Uppfostrihgsärenderne aro väl försörjde, om de komma under Inrikes Ministerns förvaltning, är en annan fråga. Jag tror, att deras vigt är mycket större än deras mängd, och att de derföre väl kunde få sin egen Styresman inom StatsRådet, efter dervarande Ledamöters antal medgifver sådant. För ordnings och enhets skull borde då Academie-Canz'- lererne afskaffas och Ministern bestrida de functioner, desse hittills haft. Ibland andra fördelar häraf tror jag vara den, att många ambitionsfrågor mellan Universiteterna och Läroanstalterna skulle försvinna, sedan desse voro styrda efter lika principer och med lika tillgifvenhet. Att helt och hållet afskaffa Landshöfdingarnes Domsrätt, torde blifva svårt, om ej ©görligt. Detta ämne önskar jag måtte blif - Serskildta Utskottets Betänhanden.
Ehuru jag anser, att hvad som här blifvit yttradt är tillfyllest för alt öfvertyga R. o. Ad. om nödvändigheten att söka förmå de öfriga Stånden att från - Den t5 Augusti f. m. 43 träda deras beslut i detta ämne, har jag begärt ordet för att yttra den tanke, att det öfverensstämmer med de andra Ståndens interesse att frånträda detta beslut. Jag påstår, att inrättandet af exerciscompagnier är nödigt för att för godt pris få armeen öfvad, sedan man ej velat bevilja det anslag, sorn K. M. begärt för armeens vapenöfningar. Vi känna, att passevolancefonden icke är tillräcklig för de årliga reg:tsmötena, och ännu mindre för att utsträcka dem utöfver det ringa antal dagar, hvarunder de för det närvarande vara. Således är det brist på medel, men behof af öfning för armeen. Jag erkänner och respeeterar den krigsbildning, som existerar hos indelta armeen; men jag nödgas bekänna, att den ej är fullkomlig, isynnerhet hvad recruterna beträffar, hvilka efter exercistidens slut icke äro färdiga att inträda i ledet. Det är ett sannt behof för armeen, att den korta tiden, som nu kan användas till recruternas bildning, blir förlängd. I anseende till denna korta tid glömma de till det andra året, hvad de Järt under det första. De vinna en viss färdighet i march, ställning och gevärets handterande; roen detta är icke nog för krigsbildning. Jag utgår från den regeln, att krigsbildningen är icke en melier, som handtverksmessigt kan inheuitas, utan en konst, som icke blott theoretiskt, utan äfven practiskt bör inöfvas, och dertill är den 1111 existerande öfningen alltför kort. Exerciscompagnier äro således af behofvet påkallade, och jag får derföre lika med flera värda talare, som här yttrat sig, på det högsta anhålla, att R. o. Ad. täcktes inbjuda de öfriga Stånden att frånträda deras i ämnet fattade beslut.
Del antagit ett föränDraDt mpntfpffem, enligt Ijmil* fet ©menjfa mpntetö räfne»enljet blifmit faflftällD till i 3f:Dr 0ilfmer, i enligt bet meD Det jfrot ocb forn, font ^pntorDningen Den 9 'Diftaj 1835 beftämmer, fann Denna räfne*enbet, fmaranDe mot 12 jfillingar 0i!fmcr od) i räfnemärDe enabatiDa meD i SviföDaler fXifögälDö eller 32 jfillingar 3)anfo, blifmit benämnb ”3viféDa!cr” ocb inDelaD i 48 jf.llingar, famt l>marje (filling i 4 flpfmer; få bafme fSöt Detta mårt bejTut, jemte Deraf föranleDDa närmare bejtämmel» fer i affeenDc å filfmermpntets? utmpntning famt jfrot od) forn, äfmenfom in» Delningen odj utmpntningen af fopparmpntet, uti unDerDånig jfrifmelfe Den 15 februari innemaranDe år l)Oö 5?ong(. Sftajit anmält, meD anhållan, att, Derejl Detta npa mpntfpflem mumie ^ongl. Sftajitö nåDiga fanftion, fungörelfe måtte i nåDer utfärDaö, Det kronans? od) öfriga pttblifa QBerfs? räfenjfaper må, få fort fig göra later, förås? efter Den npa räfne*enbeten, Då SSanfenö od) 3vifé* gälDö*Äontoretö räfenjfaper forntne att från famina tiD föras? efter ena han Da räfnefätt; Dd) b^r ^.'ongl. SSftaj t, uti nåDig jfrifmelfe af
Utsk. har grundat sitt afstyrkande å K. M:s Propos. på tvänne skäl. Det ena att om ett schäferi af ifrågav:de beskaffenhet finnes nödigt, de derför erforderliga djuren lätt kunna, på sätt LandtbruksÅkademiens Förvaltningskomité föreslagit, anskaffas genom försäljning af andra, till förädling mindre tjenliga, Staten tillhöriga får. Det andra skälet är, att det vore lämpligt, att åt den enskilda omtankan öfverlemna bestyret med denna fårskötsel. Jag ber alt i afseende å båda dessa skäl få yttra några ord. Då fiåga upstod om schäferiers anläggande i vårt land synes man icke hafva gått till väga på riktigt sätt. Elier hvad mig blifvit sagt ansåg man hufvudsaken vara att hastigt sprida förädlingen kring landet, och till den ändan uppköpte man en mängd djur, hvilka utplanterades på många ställen. Dessa djur voro dock ingalunda af den bästa beskaffenhet, och upfyllde således icke sitt ändamål, aldrahelst som man icke med tillräcklig uppmärksamhet kunde följa dem. Dessa schäferier äro derföre, på sätt Utskrs Betänk, uplyser, i bedröflig belägenhet. LandtbruksAkarks Förvaltningskomité har trott sig vinna ändamålet derigenom, att man ur de hittills varande schäferierna utgallrade de bästa tackorna och af dem bildade ett par stora schäferier med blott goda djur. Dessutom skulle man från utlandet inköpa baggar af de bästa racer, hvartill medel skulle erhållas genom försäljning af de kasserade djuren, och i sådant afseende hoppas man från England kunna inköpa gumsar, som motsvara sitt ändamål. Jag tror emellertid att i stället för att försäljningen skall kunna lemna något öfverskott till inköp af Cotswolds får, skall den lemna brist. Jag har sett protokollen öfver försäljningen af de djur, som årligen skola från schäferierna afyttras, och dessa djur hafva icke betalts med mer än 7 å 8 Rdr stycket. Man får dock icke en god springgumse af Southdowns-race under 17 ä 18 Rdr.
Fältskär o. Massör, 4 Storkyrkobrinken 4. oöfverträffliga Sophia. (1 5 x 2 0 tum) Fullkomligt lika fotografier i kroppsstorlek, konstnärligt utförda och ytterst porträttlika, försvara dessa porträtt sin plats äfven i det finaste hem. Till sylttiden. Syltburkar, hermetiskt tillslutna, af den sedan förra året omtyckta modellen, nu inkommit hos ALB. BEB.GQVIST, f. d. Joh. G. Pripp &amp; Son, 44 Regeringsgatan 4 4. I extra fina, 2 tum breda, i svart och guld ornerade ramar med Kongl. kronor i guld, - kr. 8: — I ramar af samma slag, men utan kronor — ^. » 6: — Porträtten, hvaraf prof förevisats prins Eugen, hafva vunnit S. K. H&lt;s erkännande. — Tidningar, som emnämnt porträtten, hafva intygat dess porträttlikhet och prydlighet. Se för öfrigt nedanstående intyg, hundratals liknande skulle kunna anföras. » Herr G. T. Ljunggren, Stockholm. Har haft nöjet mottaga rekvirerade D. Konungens och Drottningens porträtter, och uppfyller jag g ä r n a E d e r önskan att vitsorda, det desamma likhet utfö- rande. Likvid 8 kr. pr post ' uppfylla adla billiga fordringar beträffande såväl som Högaktningsfull C. Syltsocker, Hnnek, ÖfVerste o. Chef för K. Helsinge Regemente. alla sorter, billigast hos ALB. BEB.GQVIST, f. d. Joh. G. Pripp &amp; Son, 44 Regeringsgatan 4 4. Order ställas till [2364] hos Gust. alla speceri handlare. Frågor. H ä r m e d frågas Iduns läsarinnor, om de kunna meddela mig ett råd, hvad man skall använda för att fä en långvarig halsåkomma botad? Inflammation på stämbanden har visat sig på två ställen. På snart svar väntar en otålig patient.
Jag har trott mig böra anföra detta, icke för att förekomma återremiss, utan blott för att göra redo för Utskottets åsigt. Herr Tham, Wolrath t Efter den förklaring Herr Cederschjöld gjort, är jag ej i stånd att begripa, hvad ConstitutionsUtskottet menarmed detta tillägg. Jag kan ej begripa, att något vinnes i afseende på behandlingen af målen inom Utskotten, om ej meningen är att anse Afdelningarne förhålla sig till Utskotten, likasom Utskotten till Stånden. Derföre förenar jag mig med Herr Grefve Mörner. Om ej meni1' gen är sådan, skulle jag önska, att Utskottet måtte närmare förklara den, ty ett sådant fÖr-> hållande, att arbetsmethoden inom Utskotten skulle blifva lika, som då från Utskott inkom ■ ne mål behandlas i Stånden, skulle oändeligen förlänga Riksdagstiden. Den 19 September c. m. Erfarenheten har visat, att man vid denna Riksdag utan olägenhet kunnat med förän, dringar eller tillägg uti Utskotten antaga Reredningarnes första förslag. Jag skulle till och med önska, att sådant vöre stadgadt i afseen' de på målens behandling inom §tanden. Jag måste således begära återremiss, på det att Utskottet måt&e närmare uttrycka, by$d det menar, hvilket ej är rätt tydligt. Herr CedersqhjöU: Det skulle till exempel möjligen uti Utskott kunna uppstå fråga, om man ägde rätt att begära ett mål på bppdet. Plupaliteten kunde då besluta , att ihr gen bordläggning finge äga rum, och mera dylikt. — Jag finner dock anmärkningen sa grundad, att jag tror en återremiss vara nödig fOF att så jämka redaptionen, att ingen ting ml hindra ett Utskott, att utan återremiss genast förändra en Afdelnings första Betänkande. Att så bör kunna få ske, anser åtminstone jag så mycket figtigare och nödvändigare, som jag Inom ConsiitutionsUtskottet föreslagit, att Sfåpden på samma sätt skulle kunna med förändringar anfaga U(skpttens Betänkande, då de första gången inkommit ; hvilket förslag Utskottet likväl jcke funpit för godt att gilla.
Att ingen ny Myntsort må göras, utan Bancoeller RiksgäldsSedlar dertill användas , genom det att Banquen direct, eller ock RiksgäldsContoiret öfvertager utredningen, Sora Den 17 Martil, e. m. 241 Sorn alternativ är nästan allmänt antaget det: Att Disconterne borde kunna hjelpa sig sjelfva , blott de erhöilo temporaira bidrag. Således har m\n sett allmänna vPjun framträda, och anser jag således att Utskott n, sent ej äga, enligt 56. §. RegeringsFormen, att ril!* skapa, Utan endast utreda de ämnen, som i Srån* dens Plena blifvit framlagde, och sig deröfver yttra, ej böra tveka att till Ständerne öfverlemna ett alldeles nytt förslag. Herr Grefven och /,andtjllctrsJcciIlen hem? ställde, om Riddel skåpet och Adeln ansåg de emot Statsoch BancoUtskottens ifrågavarande Betänkande framställde Anmärkningar hindra detsammas antagande, samt på sådan grund behagade Betänkandet, jemte Anmlrkningarne, till Utskotten återremittera j hvilket bifölls. ^aant tluwb nBMsmisbap raoaaiu »JberhnäToto UpplästéS och lades på Bordet följande fritt nedannåmnde Utskott inkomna Memorial och Utlåtanden, nemligen.* ilrån Od läOOtfiinsiÄeÄ mO 13000*31100 nA o;b ?.:>Rns såd st StcitsUtnkotteti »eton f.m lioatfivM y,a nsjjfif i)A O'?, iio Af den 4 dannes, angående ny Stats reglerande för Gripsholms Slottspcb DjurgårdsBetjeningp deruti Utskottet tillstyrkt att till nämnde Betjenings aflönande, jemte Bygg* nadernes underhåll , måtte bestås at hvad å Ridd. 9. Ad, Prof, IV, B. IJ.
Härutaf finna vi, att enl. landsrätten var den af mig nyss omnämnda principen af fullkomlig egendoms-afsöndring icke fullt utförd, då deremot gemensamhets-principen var i stadsrätten till sin yttersta konseqvens genomförd. Hvilkendera riktningen 1734 års lagstiftare ansett vara den rätta, torde vara och förblifva ovisst. Hvad vi veta är, att arfvejordsbegreppet ännu den tiden var särdeles starkt och derföre utgjorde en naturlig anledning till den bestämmelsen, att en makas arfvejord skulle fortfara att vara hans enskildta egendom, deri den andra makan ingen giftorätt ägde. Emedlertid torde det vara klart, att ju mera endera af dessa tvenne principer är genomförd, desto större rättvisa måste deraf följa, ty den skarpa gränsskillnad, som förut ägde rum emellan stad och land, och gjorde olikheten i stadganderna mindre tryckande, har numera till största delen uphört. Nu för tiden ingås ofta äktenskap emellan personer, som hafva egendom både på landet och i staden, hvarförutan, å sednare tider, kapitalerna eller lösegendomen så tillväxt, alt landtfastigheten ofta bredvid dem saknar den betydelse den fordom ägde. Under sådana förhållanden medför den nu gällande lagen om giftorätt en stor orättvisa i så måtto, att den ena makan för sig enskildt behåller hela sin förvärfvade egendom, om den består uti landtegendom, och likafullt får giftorätt till hälften af den andra makans egendom, om den utgöres af kapital eller stadsfastighet. Då emellan båda dessa slag af egendom likväl ingen sådan skillnad förefinnes, att densamma bör inverka på giftorättsbestämmelserna, så må lagstiftaren tillse, att dessa bestämmelser rättas sålunda, att rättvisa, så vidt möjligt, kommer att äga rum. Frih. De Geer har yttrat, att om rättvisan konseqvent genomfördes, så skulle man komma derhän, att all egendom, således äfven arfvejord, blefve makarnes gemensamma tillhörighet.
Hör lill Constilutions-Utskottets Memorial, N:o 26. 9 §• 21. Konungen eger tvänne röster i de mål, hvilkas föredragning och afgörande Han för godt finner att i Högsta Domstolen öfvervara. Alla frågor om förklaringar öfver lagen skola hos Konungen anmälas och Dess röster deruti inhemtas och beräknas, änskönt Han icke i Högsta Domstolens öfverläggningar derom deltagit. §• 22. Uti Högsta Domstolen kunna ringare mål pröfvas och afgöras af Fem Ledamöter, så ock af Fyra, der alla Fyra äro om slutet ense. Öfver vigliga saker skola minst Sju döma. Ej må flere, än Åtta Ledamöter på en gång tjenstgörande vara. §. 23. Alla Högsta Domstolens beslut utfärdas i Konungens Namn och med Dess Höga Underskrift eller under Dess Secret. §• 24. Uti Konungens Nedre Justitiae-Revision skola Justitiae-ärendena bere o das till föredragning och afgörande i Högsta Domstolen. §• 25. Konungen eger att i Brottmål göra Nåd, mildra lifsstraff samt återgifva ära och till Kronan förverkadt gods; dock må öfver ansökningar derom Högsta Domstolen höras och Konungen Sina beslut i Stats-Rådet falta. På den brottslige skall sedermera ankomma att emottaga den Nåd, Konungen honom förunnat, eller undergå det straff, hvartill han blifvit dömd. §. 26. Då Justitias-ärenden i Stats-Rådet föredragas, skola, jemte JustiticeStats-Ministern och Två Stals-Råd, Två af Högsta Domstolens Ledamöter dem öfvervara, med den skyldighet att till Protocollet sig yttra, som 9 föresklifver. §. 27. Tili Justitiae-Canzler må Konungen nämna en lagfaren, skicklig och oväldig man, som i Domare-värf varit nyttjad. Honom, såsom Konun Bih. till R, St.
Proposition N:o 75. 35 Maj:ts förut fattade beslut uppsatt förslag till nådig proposition till Rikets Ständer, angående försäljning till skatte af de Danviks hospital tillhöriga, med ständig städjeoch besittnings-rätt på innehafvarne upplåtna hemman och lägenheter; och täcktes Kongl. Majit, på Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla detta förslag, sådant det finnes protokollet bilagdt, samt anbefalla, att nådig proposition i enlighet dermed - skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo F. A. Dahlgren. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1860. Kongl. Maj:Is Nådiga Proposition N:o 76. I Auk. till Exp.-Utk. den 5 dan. 1860. kl. 6 e. m. Kong i. Majits Nådiga Proposition till Pikets Ständer, angående pension från 'rikets Allmänna Indragnings-stat åt Adjunkten vid Skara högre Elementarläroverk. Magister Johan /{osell: Gifven Stockholms Slott den 50 December 1859.
Detta vore väl sagdt, i händelse riket icke behöfde skatten, men då hon för statens behof verkligen erfordras, sä torde det vara en skydighet för R. St. att tillse huruvida den ena näringen bär mindre skatt än den andra, och i sådan händelse söka återställa jemnvigten. Derefter har Hr Grefven sagt, att det vore ett annat förhållande med tackjernstillverkningen, än med jordbruket; att det berodde på tackjernstillverkaren att blåsa tackjern eller ock underlåta det, hvaraf Kronans inkomst i sin ordning berodde. Men just häraf visar det sig ock, att ingen annan än den som finner sin räkning vid att blåsa, får betala den tackjernstionde, som är bestämd. En sådan lättnad finnes icke för jordbruket. Om den olyckliga händelsen skulle inträffa, att den skattskyldige icke kunde beså sin jord, eller saknade vanlig gröda deraf, så vore han likväl skyldig att betala den å jorden satta ständiga tionden. Hvad den mycket omtalade billigheten beträffar, sä hänför jag mig till hvad Hr Lagerhjelm derom yttrat. Han är bo 34* - 532 Den 16 Februari e. m. satt i bergslag, har i mänga år idkat jernhandtering, och i jernkontoret varit ombud för dess idkare. När han likväl kunnat tillstyrka hvad StatsUlsk. föreslagit, sa tror jag att vi andra kunna tryggt låta dervid bero. 31ig synes att tackjernstillverkarnes oförnöjsamhet med hvad SlatsUtsk. föreslagit, är så stor, att man kunde vara frestad, i händelse de icke åtnöja sig dermed, att, lika som Frih. Palmstjerna gjort, yrka skattens återgående till sitt ursprungliga belopp. Om R. St., derföre att de en gång medgifvit en af billighet påkallad tillfällig nedsättning uti en viss skattetitel, skulle anses deraf vara så bundne, att de icke kunde åter höja densamma, så skulle föliden deraf naturligtvis blifva, att man aldrig vågade medgifva någon nedsättning, under farhåga att hon kunde blifva stän digt fortfarande. Derigenom skulle man således beröfva sig möjligheten alt vara billig när det behöfdes, blott derför alt man icke tilltrodde sig förmåga att sedermera återställa det förra förhållandet. Jag anhåller om propos. till bifall.
Detta låter kanske äfven lätt nog verkställa sig; men jag tror ej det blifver möjligt för Regeringen att ur fyra särskildta adresser, hvilka troligen icke i allo blifva öfverensstämmande, kunna draga säkra slutföljder för det allmänna hästås befordrande. — Utgången af Hederv. BondeStrs inbjudning kommer, som jag förmodar, att bekräfta detta tvifvel. Vi äro dock det Hederv. Ståndet förbundna för sitt berömvärda sträfvande, och då det sålunda visar svårigheten för folkets ombud att, under nuvar. former, kunna uppfylla sin adla bestämmelse, bör detta förhållande, tillika med K. M:s tillkännagifna nåd. löfte om en sorgfällig pröfning af R. St:s förslag till förändrad representation, blifva en stark driffjäder för att i grundlagsenlig väg vid denna riksdag söka bereda och tillvägabringa ett sådant förslag till förändrad representation, att det vid nästa riksdag kan framläggas till antagande, och hvarigenom vi fullkomligt sättas i stånd att kunna förstå vår Regering, och att af densamma utan svårighet blifva förstådda. Gr. Frölich: Jag får på förhand tillkännagifva, att det hufvudsakligen är med afseende på formen, som jag åter kommer att yttra mig. En värd ledamot, Hr von Troil, har ansett, att den argumentation, som för honom hlef nyttig för att utreda förhållandet, var något konstig. Jag kan icke annat än taga åt mig detta uttryck och får tacka vännen för den lindriga form, hvarmed han förklarat sitt ogillande; likvisst kan jag icke undgå att anmärka, alt hvad Hr von Troil anser konstigt, måtte anses vara i grunden oriktigt; och jag väntar af honom, då han redan anmält sig att få ordet, att han visar, att det konstiga äfven är oriktigt. Jag ber likaledes alt få tillkännagifva, att i allt hvad samme värde ledamot yttrat om sinnesstämningen i landet och om om aspecterna för framtiden instämmer jag till alla delar med honom. Jag kan icke taga åt mig hvad han talat om blyghet, ty jag är icke van att slå ned ögonen. I frågan om sjelfva formen, har han lagt mycken vigt på alt en inbjudning af ett annat
De tider af året då nålfabriken icke varit i gång, hafva arbetarne varit använda vid messingsbruket. 4:o En Kardfabrik vid Jäders Bruk, der tillverkningen varit år 1848: 33g dussin, år i849: 72g dussin och år 1850: 76 dussin kardor. Bland hvad nu blifvit nämndt äro icke upptagna de fabriker, hvilka linnas i städerna och der skola redogöras. Vid Hjelmare Kanal finnes en reparationsdocka eller ett varf. Likaså i hvardera af Länets 3:ne sjöstäder. Bland binäringar förtjena!- följande egentligen att nämnas: Varors forslande. Denna binäring sysselsätter nästan alla tider på året, men synnerligen om vintern, en ganska stor del af allmogen, i synnerhet den mindre förmögna. Denna allmoge erhåller derigenom kontanta medel till bestridande af utskylder och en del andra penningeulgifter, men beräknar icke att den arbetskraft, den fodertillgång och den kreatursspillning, som dervid gå förlorade, skulle, om de användes på åkerbruket och andra binäringar, sätta dem i tillfälle att göra så mycket större försäljningar af sina produkter, att de kontanta medel, de derför erhölle, vida öfverstege förselförtjensten och det utan att sätta allmogen i nödvändighet alt ofta lefva aflägse från hemorten och underkastad de föi ledelser och de äfventyr för dem sjelfve och deras kreatur, som äro oskiljaktiga från ett sådant lif. Forslingen sker allmännast emellan sjöstäderna, de ofvanliggande Bergslagerna och Bruks-dislriklen samt Dalarna, och till någon del äfven emellan Stockholm och provinsens städer. Föremålen för densamma äro hufvudsakligen, i nedgående bergsoch brukseffekter, i uppgående spanmåi, bränvin, sill, strömming, torr fisk samt köpmannavaror i allmänhet, samt emellan Stockholm och provinsen dyrbarare köpmannavaror ifrån Stockholm; samt viktualier, såsom smör, ost, kött, lefvande kreatur, ägg, m. m. från Westmanland till Stockholm.
Fastän i sjelfwa werket Stockholms utseende blifwit förskönadt derigenom, och Ryska Regeringen lät påskina sitt ädelmod att till stadens prydnad anwända just de hus, som blifwit köpta för rubelfonden, så war försköningen icke i rätt Swensk smak, och ädelmodet hade något tycke af hån. Arfprinsens palats war ekläreradt då wi foro förbi. Der residerade en Rysk Furstinna, som warit Kejsarens favorit i hans yngre år, och nu fann det angenämt att i ett eröfradt rikes hufwudstad omgifwa sig med återskenet af Kejsarens fordna ynnest och glansen af sin rang och sina rikedomar. Det war med en förfärligt bitter känsla jag inträdde i mina rum. Sedan Hr Hjerta tagit afsked, kastade jag mig på en soffa och öfwerlemnade mig åt dystra fantasier. Jag förtwiflade wisserligen icke ännu öfwer fäderneslandets räddning, då jag hörde att allmogen befann sig i en belägenhet, som icke kunnat förqwäfwa dess gamla fosterlandskärlek. Men sjelfwa min innersta känsla hade blifwit djupt sårad utaf anblicken af den wanära, hwarmed förtrycket belastade de öfwerwunna, en wanära, som owillkorligen måste aftwås med blod. Hindiah satte sig framför mig, för att, såsom wanligt, förskingra mina bekymmer. Men hastigt inträdde en af mina betjenter och anmälde, att en främmande herre önskade få tala wid mig. Jag gick den främmande till mötes. Det war en embetsman från polisen, en ganska artig, men, som det tillika såg ut, äfwen slipad man, Jude till nationen. Sedan han upptecknat mitt namn och besett mina papper, tog jag mig den friheten att i tysthet sticka en bankonot i mannens hand. Denna gåfwa tillwann mig hans wälwilja, och, jag måste offentligen erkänna det, med den egna enwishet, som utmärker hans nation, wille han sedermera alltjemt wisa mig sin wälwilja och tacksamhet, äfwen då den föreföll mig beswärlig. Jag beslöt att rent ut göra honom några frågor.