Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men derifrån är det långt till hufvudsaken. Hufvudsaken är den, att tills dato ingen, som sutit i Refvie, visat sig kunna se nutidslifvet i sammanhang och fågelperspektiv. Deri sticker det. Det bultar andra pulsar än de, som I satt fingret på; och om I också genomdrifvit tusen skatteafskrifningar och byggt hundra skolpojkshus och satt det djefligt styfva igenom att reducera de 45 dagarne till 0, – så hade I derigenom ändå inte kommit ett tuppfjät närmare till hufvudsaken. Ut ur er lilla tråkiga cirkel kom I derför inte. Och folkhögskolan, den kära kära folkhögskolan ... Jag har sjelf varit med i hela rummelen; och jag gör en så grundlig konst i den, som man bara då kan prestera, när man har en rigtigt ordentlig andlig matsmältning. Folkhögskola, isländska, nationel träskolagning; – kyss ... Pardon! Hvad jag ville säga: folkhögskolan skall bilda oss, göra oss upplysta, höja vårt ståndsmedvetande, utbilda för oss representativa män: – Det är alltsammans ett satans skoj. Hela denna prestgårdsupplysning är inte hundradedelen så mycket värd, inte hundradedelen så fri och stolt och naturlig, som den oskrifna sede-kodex, som vi under århundradena lagt oss till med unter uns och som inte angår någon annan än oss sjelfva, men som våra pågar och gräbbor nu skola aflägga, blott derför att det upplysta prestgårdsynglet säger det. Vet du, hvad folkhögskolan gör: jo, den gör allting smått. Liksom hela vår bildning. Den gör äfven personligheterna små. Hvad den ger, är ingenting emot hvad den beröfvar. Den tar bort karlen; och fyller den tomma platsen, så godt den kan, med en skolmästare. Men en enda kraftkarl, som var så att säga hela vårt stånd i en person, på godt och ondt, han går utanpå alla dessa snälla gossar, som nu uppdragas i folkhögskolan, äfven om han också skulle vara en fyllbytta och en slagskämpe och aldrig lärt sig att skrifva rent.
StatsBevillningsLag - J75 Ekonomioch Särskildta Uttkgffe.ns betänkande, Lif. af Prestestandet, TII. s. 32b. af Bondeståndet, III. s. 336. af Borgareståndet, lil. s. 354. af Adeln, lil■ s. R94. Tunelius, om Gratification St StatsCommissarien; Stats, Utskottets Memorial, bif. af Bondeståndet, lil. s.'6)6. Törneblad, Häradshöfding. Expeditions Utskottet bör uppsatta Förordnande för, att vara JushtiEeOrnbudsman. Adelns beslut, s. 1087. Presteståndets, g 1096. Borgareståndets, s. itoo. Bsndeståndets, S. 1106. Uddevalla Stad, om ersättning till, för Tertial och Sextal af Accis och B.akugnspenningar; StatsUt. skottets betänkande, bif. af Adeln, s. 167. af Bondeståndet, s. 176 af Prestestandet, s. 185. af Borgareståndet, s. igo. _ om betalningsgrunderne för det, beviljade Lån; ‘ BancoUtskottets betänkande, bif. af Adeln, s. 197, af Prestestandet, s. 2oi. af Borgareståndet, s. 205. af Bondeståndet, s. 2og, • om räntan för tvänne Banco Lån till. BancoUt skottets betänkande, bif. af Adeln, III. s. 65. af Borgareståndet, III. s. 132. Ullberg, Lagmannen, vald till JuslitheOmbudsmannens Suppleant, hvadan Förordnande för honom borde af Expeditionsutskott^ uppsättas. Adelns beslut, lil. s. 36. Presteståndets, lil. s. 45.
Sin beredvillighet, att så vidt för det närvarande kunde ske, gå Ständernas önskningar ytterligare till mötes; men Kongl. Maj:t hvarken kunde eller borde, tvärtemot Sin Egen öfvertygelse, förklara sådant vara uttryckligen medgifvetj som Kongl. Majit ansåg vara icke allenast otydligt, utan alldeles förbigådt och i Riksdagsordningen icke omnämdt. Kgl. Majit trodde dessutom icke, att hvad som borde blifva föremålet för en Grundlagsförklaring, kunde likasom i petitionsväg af den ena Statsmakten begäras och af den andra i concessionsväg, annorlunda än vilkorligen och för tillfället, medgifvas; men då Kongl. Majit dock ansåg sjelfva principen af Notariernes utnämning af Ståndet, ehuru icke uti 24 §. uttryckt, likväl slå i analogi så väl med andan af merbemälte §., som med hvad bruket i denna del stadgat inom de öfriga Stånden, ville Kongl. Majit, genom ett tydligt och för framtiden ömsesidigt förbindande constitutionelt stadgande, icke allenast åt BondeStåndet hafva förvarat rättigheten att nämna sina Notarier, utan äfven hafva omfattat detta tillfälle att uti Riksdagsordningen tydligen bestämma samtlige RiksStåndens äfvenledes icke tydligen uttryckta rättighet, att sjelfve utse sin Canzli-betjening i allmänhet. Sådane, mine Herrar, voro i korthet Konungens motiver. Vid det tillfälle, då 224 Den 6 April f. ra. Kongl. Maj:t fattade Sitt beslut i denna sak, bade jag icke ännu den äran att räknas bland antalet af Dess ansvarige Rådgifvare; jag har blott expedierat den Nådiga skrifvelsen; men med full öfvertygelse skulle jag hafva biträdt det underdåniga tillstyrkande, som föregick detta beslut. Rikets Ständers ConstitutionsUtskott har sedermera tillstyrkt förslagets antagande, och hänskjutit det, på sätt 56 och 8i §§. i Regeringsformen stadga, till nästkommande Ständers afgörande, under erkännande, som orden lyda, "af den visa om”sorg, hvarmed Kongl. Maj:t åt Dess samtycke till Rikets
En sådan tillämpning af de stadganden, som för dylika åtgärder legat lill grund, kan dock icke vara åsyftad, mindre anbefalld; men, som den icke får förutsättas hafva egt rum ulan någon deraf hemtad anledning eller mot bestämdt förbud, så mäste orsaken dertill sökas i författningarnes ofullständighet; och har Motionairen derföre hemställt, ”att Lag-Utskottet borde Lagsamt Allm. Besv. o. Occ. Ut sk Uti. N:o 44' 1 till Rikets Högloft. Ständer aflemna förslag till ett stadgande > sorn för framtiden viä förebygga dylika pä Landtmannens välfärd och Samhällets deraf beroende bestånd inverkande förfaranden af de Autor iteter, som böra utgöra närmaste skyddet för den enskildes egande-rätt och det allmännas trefnad.” —< Hvarjemte och då stadgandet i Kongl. Brefvet den i October i8o4: ”att der hemman, i anseende tillför ”små och ringa egor, skulle hafva blifvit ”förmedladt, men sedermera, antingen ge”noin laga skifte i by eller öretal eller ”medelst annan laga actus återvunnit hvad ”fordom derifrån blrfvit afsöndradt och ”skiljdt, så att det genom sådan tillökning ”i egor kan bära sin gamla ränta, bör ett ”sådant hemman till sitt förra mantal och ”ränta uppsättas, hvarå Krono-Betjeningen ”bör hafva tillsyn och derom hos Landshöfdingen anmälan göra:” — möjligen skulle hafva föranledt lill de i ofvanberörde afseende klandrade åtgärder, eller kunna dertill föranleda, Motionairen, i betraktande deraf, att den vinst, som någon gång måhända genom en slik återgång skulle tillfalla Staten, vore ytterst obetydlig jemförelsevis mot den svåra, allmänna skada, som ovisshet i någor måtto af besittnings-rätten för en efterkommande egare af ett sådant hemman kan medföra, jemväl yrkat, att, genom omförmälde förfall - 124 ^aS~ samt Allm. Besv. o. Occ. ZJtsk. Uti.
Skulle för dem pensionen fastställas till endast '2/3:delar af lönen, borde de ock berättigas att vinna denna pension under enahanda lindrigare tjeiislgörings-vilkor, som för Kommendörer och Kommendör-kapitener äro föreslagna; men utom det, att efter denna grund troligen ett större antal Amiraler samtidigt skulle komma att finnas på pensions-staten och alltså snarare ett ökadt, än ett minskadt totalbelopp för pensionering af denna grads innehafvare uppstå, torde ock böra komma i betraktande, att den för dem föreslagna pension, 6,000 R:dr, icke utgör högre belopp, än det som, enligt de vid sista Riksdagen provisoriskt beslutade pensions-regleringar, vid uppnådd 65 års lefnadsålder såsom pension tillkommer Generaler och andra med Amiralerna jemförliga embetsman. Vidare har tagits i öfvervägande att de 3 Sekreterarne vid Flottans stationer och Amiralitets-proviantmästaren, af hvilka de förre äro Kontorsförmän och den sednare anses lika med öfrige Hufvudförråds-förvaltarne, borde, ehuru de, i anseende 46 Bil. M 3 till Kongl. Maj:ls Nåd.
Det är hans förtroende, hans välvilja, hans tillit; det en man kan skänka sin mor, derför att han vet att hon aldrig, aldrig kan svika. Om det fans någon att be till, då skulle jag be om detta enda. Ingen kan vara mer qvinna än jag. Detta begär att få vara något för en menniska, att få glömma sitt jag så snart det rör denne andre, det är så äkta qvinligt. Det är denne jag söker, denne jag alltid sökt. Är det han, eller skall det bli någon annan? Jag vet icke. Jag står tyst och ödmjuk med gåfvan i mina händer. Skall den bli antagen? Jag skall arbeta. Jag skall bli erkänd. Jag vill samla krafter och inflytande; jag vill kunna vara din bundsförvandt eller jag vill åtminstone afbida och se, om det aldrig skulle kunna förunnas mig att göra dig den minsta lilla glädje, den minsta lilla nytta. Det är underligt hvad en sådan fläckfri och samlad känsla ger en jemvigt, hur sundt den reglerar alla förhållanden. Så öppet, så enkelt, så utan allt tvång har aldrig mitt umgänge med Lundegård varit som just nu. Jag är en bättre menniska än förr, och osäkerheten i mitt sätt är försvunnen. Det är endast mot Brandes jag är skygg ännu, emedan min ställning är oklar. Men mot alla andra är jag så lugn: jag vet hvad jag skall ge och hvad jag icke skall ge; jag vet hvilket som är öfveroch underordnadt nu. Att vara sann, mot honom och mig sjelf; det är det öfverordnade. Allt det andra följer af detta. Vi skola skiljas. Han skall glömma mig. Jag skall vara en episod bland tusen andra. Ett lif rymmer så många: – jag skall endast vara en episod. Men jag skall minnas. Allt hvad jag nu har lidit, kämpat och sörjt, allt hvad jag njutit i lycka, det skall väfvas in i mitt kommande lif, det skall speglas af mina arbeten, gnistra som regnbågsglans i deras facetter. Det är för dig jag skrifver, för dig jag vill vinna erkännande. Hvarför? Jag vet det icke; jag endast känner det så. Det har kommit en storslagen stillhet och ro öfver min tankegång. Allt det småsinta och låga är liksom trampadt ned i stoftet framför mig. Det kommer icke mig vid.
Utskottet, som i allo delar de uti förberörde memorial och skrifvelse uttalade åsigter, får derjemte erinra, att, enligt så val Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, som Utskottets förra utlåtande, någon förändring icke är föreslagen i afseende ä kassan (inflytande arrendemedel, eller afkomsten af kassans under eganderätt innehafvande fasta egendomj att uti de till den Kongl. Propositionen hörande handlingar endast två mantal utaf donations-godsen uppgifvas vara under åbo-rätt upplåtna och de öfriga af skattenatur, samt att nu ej heller varit ifrågasatt någon förändring i krigsmanshuskassans rätt att, såsom hittills, till skatte försälja de till kassan hörande hemman, som ännu under åborätt innehafvas. l)e mot förra utlåtandet gjorde anmärkningar beträffande hemrnansräntorna, kunna således icke gifva Utskottet anledning att frånträda dess tillstyrkande i Usta momentet af denna punkt. Hvad dernäst beträffar de inom Riksstånden gjorda anmärkningarne i afseende å rusthålls afoch tillträdessamt en per mille-afgifterna, får Utskottet upplysa, att såsom förra utlåtandet tydligen utvisar, nu icke är fråga om någon förändring af hittills gällande stadganden, om de serskilda afgifter, som vid åbo-ombyten å samt skatteköp af allmänna kronohemman, Wadstena krigsmanshus-kassa tillflyta, äfvensom att krono-rusthållen utgöra endast omkring 660 mantal, och således en jemförelsevis ringa del af samtliga rusthåll i riket; hvadan den anmärkta ofullständigheten i den af Utskottet lemnade hänvisning, att kontrollera beloppet af den mot rusthållsoch en per mille-afgifterna svarande kartasigillata, torde vara af mindre vigt* helst Utskottet endast afsett möjligheten att kunna ungefärligen beräkna, huruvida detta karta-sigillata-belopp skulle i framtiden komma att stiga eller falla. Dådet emedlertid måste bero på styrelsen öfver Wadstena krigsmanshus-kassa att, på hvad sätt den nödigt pröfvar eller Kongl.
Förkl. 17.) Jemlikt hvad vederbörande anmält, skall rättelse blifvit iakttagen, i anledning af Revisorernes erinran vid Kongl. Svea Artillerie-Regementes räkenskaper, i afseende på bokföringssättet; hvadan härutinnan icke eller någon åtgärd synes erforderlig. Styrelsen öfver Fängelscna och Arbets-Inrättningar ne i Riket. §. 5o. (Pag. i5o. I afseende på den af Revisorerne gjorde anmälan rörande de skulder, hvarföre f. d. Föreståndaren vid Södra Corrections-Inrättningen , Ryttmästaren C. W. Venus samt f, d. Bokhållaren vid samma Inrättning, H. E. Säfbom, häfta, har Styrelsen, uti dess afgifne underdåniga utlåtande, jemte utredning af förhållandet, härmed ådagalagt, att vid ifrågavarande dels Slals-Utskottels Utlåtande N:o 22. 29 af förra Förvaltningar af Corrections-Inrättningen å Långholmen efterlemnade, dels under desamma tillkomne, men först af nu varande Styrelse upptäckte skulder, sistnämnde Styrelse fogat all den handläggning, sorn hvarje måls serskilda beskaffenhet påkallat; och alt, i följd deraf, hvarken någon förlust på hela beloppet af denna skuld är, på sätt Revisorerne uppgifvit, att befara, eller åtgärder af nuvarande Styrelse saknats till beredande af all den säkerhet derföre, som det för Styrelsen varit möjligt att åstadkomma; hvarföre ock Utskottet anser della ämne icke påkalla någon, på Rikets Ständer beroende, åtgärd. § 5i.
— Man vill här af en filantropi, som måste tillhöra denna tiden, låtsa som om icke någon Kieler-fred funnits, men ifrån Historien kan den icke bortresoneras. Det var Kielerfreden, som grundade Sveriges anspråk å föreningen med Norige. Det var såsom följd af fredsslutet i Kiel som konungariket Norige blef alträdt af dess rättmätige innehafvare och öfverlåtet till Konungen af Sverige. Då upstod uproret inom Norige; men uproret dämpades; och Norrmännen må förebära hvad de behaga, så voro de öfvervunne; och fraserne uti inledmn till RiksAktcn att »föreningsbandet mellan Skandinaviens båda folk blifvit knutet ej af vapen, men af den fria öfvertygelsen tillvägabragt», de voro för tillfället afpassade fraser, men i verkligheten var det med härsmakt, som Norige betvingades, och hvarförutan den frivilliga föreningen, som emellan de båda folken ingicks, näppeligen egt rum. Fraserna kunna icke undanrödja det historiska; och vittnen kunna ännu intyga, i hvad mån detta den Norska stolthetens språk varit grundadt eller icke. Den Norska krigshären var nemi. alldeles i grund demoraliserad; och det fordrades ingenting annat än att taga den. Den politik, som då låg till grund för Svenska maktutofningen, var måhända mera af omständigheter tvungen, än frivillig. Ett hastverk var föreningen — det har tiden utvisat. Det är ett fullkomligt misstag, som af Historien jäfvas, att Konungen af Sveriges rätt till Noriges krona utgick ifrån Norska folkets val; ty det egde ingen valfrihet. Konungen af Sverige var redan, till följe af Kielerfreden, Konung öfver Norige. Han erkändes blott som sådan genom konventionen i Moss och genom Storthingsbeslutet, som erkände det. Föreningsfördraget tillhör emellertid det förflutna; och det står icke i någons makt att göra det gjorda ogjordt.
Riks-stånd har med afseende å den bortgångne, af fäderneslandet högt förtjente, embetsmannens fortjenster, den mening yttrats, att erkänslan fordrade, att ifrågavarande pension beviljades åt hans detter, på det att hon derigenom kunde undvika de bekymmer, som med en nödställd belägenhet äro förenade. l)å Borgareoch Bonde-stånden bifallit utlåtandet i denna punkt och Utskottet icke finner skäl anförda, som deruti kunna föranleda ändring, lar Utskottet sitt redan afgifna utlåtande vidblifva. 23:dje punkten, angående pension åt framlidne Stats-rådet och Chefen för Sjöförsvars-departementet J. F. Ekrenstams enka, Conslance af Trolle, är af Preste-ståndet återremitterad, men af de öfriga 3:ne Riks-stånden bifallen5 och då, jemlikt 75 §. Riksdags-ordningen, ärendet sålunda är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit sig dermed icke kunna taga vidare befattning. Uti 2b:de punkten hade Utskottet tillstyrkt, att en årlig pension af 500 R:dr måtte för Kontre-amiralen von Sydows enka, Eleonora [Viggman, å allmänna indragnings-staten uppföras. Denna punkt, som af Bonde-ståndet blifvit bifallen, är återremitterad från de 3:ne öfriga Stånden, inom hvilka blifvit yrkadt, att, i betraktande af de serdeles stora fortjenster örn flottan, som utmärkt Kontreamiralen von Sydow i lifstiden, det af Kongl. Majit, för hans efterlemnade enka, i nåder begärda pensionsbelopp af 666 R:dr 32 sk. mätte åt henne anvisas.
(Forts.) något jäktadt och oroligt i sina drag, djupa fåror kring ögonen och kring munnen nervösa ryckningar, som han förgäfves sökte hålla tillbaka. Vacker var han och mycket älskvärd, det kunde inte förnekas, men jag vet inte, hvarför det föreföll mig, som om han icke vore att lita på. Sigrid, som med halföppen mun och ögon, glänsande af beundrande ömhet, slukade hvarje ord från den afgudade fadrens läppar, gaf mig då och då en blick och tryckte min hand liksom för att uppmana mig att dela hennes glädje och beundran. Och jag besvarade hennes leende, ty det var inte möjligt annat, men det var med en känsla af befrielse jag skiljdes från dem utanför hotellet. Följande dag var Sigrid ej på gymnastiken, hon hade skickat återbud, emedan hennes far var i staden. För någon annan hade professorn nog ej ansett detta som en giltig orsak att försumma arbetet, nu smålog han endast litet satiriskt. Äfven dagen därpå uteblef lilla finskan, och vi saknade henne alla, ty hon brukade vara det upplifvande elementet under lektionerna. På eftermiddagen kom hon och ville ha mig med ut. » Pappa väntar nedanför, vi skola gå till Blanch ' s eller Berns eller något annat trefligt ställe, det blir dubbelt så roligt, om du följer med. » » Vi ha bara festat hela dagarna, » berättade hon, » pappa säger, att han är här för att roa sig. Jag ville gå till gymnastiken i morse, men han tillät det inte. Han vill rå om mig, medan han är här, säger han, och jag kan inte neka honom det. » När vi kommo ner på gatan, syntes Sigrids Och hade jag inte vetat, att han verkligen var hennes far, denne ungdomlige, ståtlige man, som, ännu med armen * om Sigrids lif, hälsade på mig med den mest hjärtevinnande vänlighet, skulle jag väl knappast trott det. Långt förr kunde man ha tagit honom för hennes bror eller trolofvade. I första ögonblicket behagade han mig mycket.
I anledning deraf, skall, efter inhämtad underrättelse om Nämndens åtgärd , Domstolen ofördröjeligen för parterna afkunna Utslag med tillägg, antingen af den bestraffning hvar* till Deri 14 Juli. 5249 .till nen brottslige sig skyldig gjort, eller af den upprättelse, hvartill den »skyldigt anklagade kan berättigad anses. 6 Mora. sorn börjas med orden; förbryteiner emot denna Lag 8Cc bibehålles oföränd ad* 7 Mom som börjas med orden finner Hof-Cantzlern Sd c. bibehålles äfven oförändrad. 8 Moment; Sedan Nämndens Utlåtande således blifvit inhämtadt , pröfve och afgöre Domaren saken och underställe sitt Utslag Hof Rättens pröfning, på sätt 25 Cap. 51 §. Rättegångs Balken bjuder, men i alla fall skola handlingarne uti Tryckfrihets-mål understa! l;aingsvis af UnderRätten till Hof-Rätten insändas. Alla öfriga till 5 §. hörande Moment bibe-1 hållas oförändrade. Uppläst hoS Satnteliga Riks-Spnden den 14 Julis Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Betänkande angående Stats* Regleringm i allmänhet, samt med Yroject till Riks-Stat för 1816 och påföljande Ar intill nästa Riksdag» Då nu Stats-Utskottet till Riksens Högloft. Ständer afgifvit dess särskildta Betänkanden öfver ej mindre Kongl. Majäs Nådiga Proposi» tioner, rörande Stats-Verket, ände ifrån de Respectivä Riks-Stånden till Stais Utskottets Utlåtande remitterade motioner i detta ämne samt •,-e Mandet. 157. 158. öfriga 1250 Den 14 Juli. öfriga med Ståts-regleringen gemenskap ägande ärenden; sa har Stais Utskottet, till tidens vinnande och i anseende till Riksdagens nära slut, ansett sig icke längre bora uppskjuta med sluteliga fullbordandet af Stats - regleringen och Riks Statens upprättande, ehpru Stats-Utkottet ännu icke fatt emottaga Riksens Höglofl.
Då de tjenstemän, kronofogde och länsman, som vanligen vid Underrätter å landet föra det allmännas talan, icke äro särskildt förordnade till åklagare, utan skyldigheten dertill åligger dem i följd af deras tjenstebefattning, ansåg Högsta Domstolen, på det uttrycket: »Den, som till allmän åklagare förordnad är» icke må gifva anledning till missförstånd, början af ifrågavarande moment böra erhålla följande lydelse: »Allmän åklagare skall tala å brott 19 §. 4 morn. Stadgandet i sista punkten, att ransakning skall anses börjad, då den tilltalade vid domstolen svarat, eller bevisning emot honom föredragen är, hvilket stadgande blifvit hemtadt från lagkommitteens förslag tili Rättegångs-Balkens sednare del, 2 kap. 11 §, och der står i sammanhang med det följande 3 kapitlets 1 §, af innehåll, att ej någon Rätt skall om brott företaga ransakning, utan att viss person för det brott tilltalas, fann Högsta Domstolen ej fullt öfverens - Kongl. Maj:ts Nåd, Proposition, N:o 18. 9 ensstämmande med den uti nu gällande lag, 4 köp. 1 § Rättegångs-Balken, uttryckta grundsats, i enlighet hvarmed ransakning bör i vissa fall företagas, ändå att någon viss person ej är tilltalad. På grund häraf och då ifrågavarande definition på ransakningens början kunde genom en omskrifning undvikas, hemställde Högsta Domstolen att berörde 4:de moment måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Sedan, pä sudan angifvelse, som i 3 punkten sägs, den tilltalade svarat vid Domstolen eller bevisning emot honom blifvit der föredragen, mä ej återkallelse af angifvelsen ligga i vägen för åtalets fullföljd. Har målseganden sjelf i sådant mål talan anställt, och nedlägger den, sedan ransakning börjad är; håfve ock allmän åklagare rätt att, på sitt ansvar, målet fullfölja, om han skäl dertill finnér.» 19 §. 9 morn. Högsta
Då jag ej heller kan vika från en gång sålunda fattad mening, är jag ock förhindrad att framställa den propös., Gr. Anckarsvärd begärt. Hr Ribbing: Då Hr Frih. o. Landtm., å sin sida, har täckts gifva oss sin tanke tillkänna; så får jag för min del yttra, att jag anser mig skyldig att ställa mig den fullmakt jag erhållit att inom detta rum föra talan och i densamma åberopade Rikets gällande grundlagar till efterrättelse; deruti omnämues icke Ridd.Ordn., och således kan jag ej fatta annat, än att den må lända lill efterrättelse, endast så vidt den öfverensstämmer med grundlagen. Är det nu så, som Hr Cederschjöld sade, att de äro öfverensstämmande, så måste de begge följas; men är det åter, som jag fruktar, att Ridd.Ordn. står i motsägelse med Riksd.Ordn., så kan jag icke finna annat än att grundlagen måste gälla framför den enskilda lagen. Hr Rosenqvist, Fredr. Leonic: Jag anhåller att få till prot. antecknadt, att jag icke är nog lycklig att kunna dela Hr Frih. o. Landtnäs åsigter. Uti en sak, så vigtig sorn denna, anser jag Riksd.Ordn. böra framför Ridd.Ordn. ligga till grund för R. o. Ad:s handlingssätt. Jag förenar mig med Gr. Anckarsvärd och de med honom öfverensstämmande talarne, hvilkas åsigter i denna sak äro lika med mina. Hr Dalman: Jag anser mig skyldig, att vid detta tillfälle anhålla om Hr Frih. o. Landtnäs framställning, huruvida R. o. Ad. yrkar den af Hr Landtm, nu vägrade propos.