Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den sainmanliållning i alla länders arbete för kvinnosaken, som inan genom denna stora förening afser att vinna, kommer, e d. min öfvertygelse, a t t blifva den varaktigaste nyttan af den stosa kvinnokongresseii i Cliicsgo 1893. Kongress-bestyrelsen hade från början. bestämdt förklarat, att meningen med den stora kviniiokongressen icke var att i detalj diskuteranågot e ' särskildt ämne såsoin mzt maervisande. Afsikten nied kongressen var blott, att liviiinor från alla världsdelar skulle sainlas för att meddela livarandra Iinro långt arbetet för kvinnans frigö- görelse och själfatändighet fortskridit i de respektive länderna. A t t det är den ainerikanska ' kviunan, som tagit ledningen i denna stora rörelse, är ju obestridligt, och att lion - den styrande makten i sitt fädernesland - ar den mest passande därtill, kan ej förnekas. Lång tid beliöfver man ej vistas i Amrika för att se, att den ainerikanska hiisfrun regerar enväldigt i allt - utom i mannens rbiisinessr. De amerikanska kvinnornas uppfostran ghr också ut på att göra deni till barare af tidens viktiga spörsmiil. Redan tidigt läras de att iittrycka sig med klarhet i tanke och f o m z, och om vi nu IIn ej knniia önska oss deiina stora ordrikhet, ej heller deiina håg att uppträda offentligen, som vi spåra Iios Atskilliga af det ainerikamka kviiiliga frainstegspartiet, så är det dock ett gif akt för oss svenskor, som jag lioppas icke skall blifva förbisedt.
Dessa gratifikationer, hvilka, till följd af Eders Kongl. Maj;ts Nådiga beslut, blifvit utbetalda, på lika sätt, sorn tillförene årligen sedan år i83oägt rum, lufva utgjort ersättning för de ökade göromål, som uppkommit sedan alioningsanslagen för Styre,Isens tjenstemän först bestämdes, och således innefattat en af behof och rättvisa påkallad förbättring uti de - 306 — ras lönevillkor, som på delta salt utgålt, intilldess en ny reglering af Styrelsens aflöningsstat kunnat äga rum; hvadan de ock icke lära kunna anses hafva tillhört annat anslag, än det, hvarå de blifvit anvisade. För tiden, från och med sistlidet år, då ny aflöningsstat för Styrelsen vidtagit, äro emedlertid så beskaffade gratifikationer icke vidare erforderliga. Styrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! ' Eders Kongl. Maj:ts ^jnderdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, Clas LIVIJN. Å. P. Sandström, Stockholm den 9 Mars 1842. R. Th. Cederschiöld. Rudolf Cederschiöld. — 307 — Stuteri-Öfver-Styrelsens underd. Utlåtande, i anledning af Berättelsen om granskningen af Stuteriernas Räkenskaper. Stormäktigste Ållernådigste Konung! Genom Nådig Remiss den 10 näsllidne Februari, har Eders Kongl. Maj:t täckts infordra Stuteri-Öfver-Styrelsens underdåniga förklaring i anledning af de anmärkningar, Rikets Ständers Revisorer väckt vid granskning af Stuteri-Öfver-Styrelsens äfvensom Strömsholms samt Ottenby Stuteriers Räkenskaper för åren r8iS och i83c). Stuteri-Öfver-Styrelsens för Stats-Revisionen afgifna Berättelse har befunnits icke tillräckligt upplysande, såsom endast upptagande inkomster och utgifter, men icke några uppgifter öfver Stuteriernas ställning och den verkan dessa haft på hästalvelns förbättring i landet.
Const.Utsk:s mern. antingen bör förkastas eller godkännas med eller utan anmärkn:r, anhåller jag hos Hr Gr. o. Landtm., att berörde mern. måtte uppföras å föredragningslistan näst efter förenämnde LagUtskis principbetänk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Ehuru gerna jag eljest skulle vilja instämma i Gr. Cronhjelms begäran, så ser jag likväl icke något skäl dertill, då jag ej kan finna hvad inverkan LagUtsk:s utlåt, i afseende på Konungens nåd. propos. med ett nytt lagförslag kan utöfva på denna fråga, som angår förändring i grundlagen för lagförslagens behandling i allmänhet. Det nu afgifna förslaget åsyftar, i min tanka, icke en förändring för tillfället, utan en för framtiden bestående lag vid alla de tillfällen, då Konungen afgifver propos:r till större eller mindre förändringar i våra lagar. Måhända skall man kunna säga, att afgörandet, eller de tankar, som vid detta tillfälle yttras, skola vara nyttiga att känna innan lagförslaget behandlas, måhända äfven motsatsen; men jag vill helt och hållet skilja dessa lagar ifrån hvarandra. Grundlagsförändringsfrågan är en sak för sig; om Const.Utsk:s förslag i det hänseendet godkännes, så blifver det en lag, ett rättesnöre för behandlingen allt framgent af sådane frågor rör:de förändring i lagarne, som kunna förekomma. Hvaremot lagförslaget, efter afgörandet af detsamma, icke vidare förekommer. Då vi nu alle önske att riksdagsärendena snart måtte bringas till ett godt slut, anser jag icke alt föredragningen af mern. N:o 35 bör uppskjutas, utan att alla mål i den ordning de blifvit föredragne och med hvarandra äga sammanhang måtte afgöras. Ett sådant sammanhang finnes likväl icke mellan dessa 2:ne nu omnämnde mål. Beslutet må blifva hurudant som helst, så står det likävl alltid fast, att man bör välja och i grundlagen bestämma de bästa, de rättaste, de enklaste och ändaraålsenligaste utvägar på hvilka lagfrågor i allmänhet böra behandlas.
Men denna mindre tiMbörltga uttryckens klädedrägt tillhör likväl de menskiiga ofullkomligheter, som måhända aldrig kunna undvikas, men också aldrig medföra någon synnnerlig skada. En gång vand dervid fäster man ingen synnerlig uppmärksamhet på dem, anser dem på sin höjd uttrycka Författarens individuella känsla och betraktar endast sjelfva den afsöndrade saken. Deremot anser jag för tryckfrihetens farligaste missbruk kanske det farliga ste för Staters bestånd, de bemödanden, som från något utmärkt blad kunna utgå, med föremål att under förförande språk och genom förledande sofismer försvaga samhällsbandet och undergräfva den makts moraliska styrka, hvars föremål och hvars pligt är att upprätthålla frihet, lag och rätt. I öfverensstämmelse med hvad jag här har yttrat, är\ således min önskan, att på samma gång måtte ur TryckfrihetsFörordningen kunna utgå dess 4 §:s 8 Moment och förändras dess 5 §• i likhet med vanlig Rättegångsordning. Då skall från Sveriges Grundlag och Sveriges lagskipning försvinna allt godtycke, Den 21 Maji./, ml 245 och hvarje medborgare äga trygghet atf endast kunna straffas efter lag och laga dom, men också att finna skydd af lag och laga rätt. Bilagor till FleniProtocollet för den 21 Maji, eftermiddagen. N:o 1* Herr Riben, Carl Wilhelm: Svenska Hemmanen voro icke af begynn nelsen Kronans utan hörde fullkomligen sina ägare till, hvilka voro så frie att de icke erkände någon öfver sig. Denne Svenska Hemmans ursprungeliga natur bevisar Svenske Folkets frihet och Bondens fordna anseende. Bon4 de kallades också endast den som var ägare till sitt hemman; han hette man för Jigi han Var odalburen till sin jord, hade Stora friheter och deltog i landets Styrelse, hans skyldigheter voro ringa och frivilligs. Efter hand åtogo Bönderne sig att bygga och underhålla Den *i Maji c. m'. Slotten samt Upsala öde, att utgöra krigstjenst till fots och förse vägfarande män med skjuts och gästning. Detta är ursprunget till de besvär och räntor, som i dag trycka Svenska jordbruket.
Efter en veckas möda hade vi ändtligen arbetat oss fullt i nord om Alicata på Sicilien. Tiden hade derunder blifvit mig oändligen lång, om jag ej haft ett så godt och trefligt sällskap i min kapten Wiklund, förande briggen Active från Gamlakarlaby. Under hela denna vecka hade vi oupphörligt stått vid relingen och "kejkat" (kaptenens vanliga ord) på väderlek, stjernor, moln och vexande måne, och otaliga gånger hade han, en stor väderprofet som alla hans gelikar, spått förändring i väderleken och naturligtvis god vind, men intet ville hjelpa. Siroccon blef oförändradt stående med solsken och vackert väder, så att min kapten slutligen stannade vid den gamla satsen: "att östanvind och käringträta slutas sällan utan väta." Regn föll verkligen och redan hade molnen flere dagar gått för SV, men intet förmådde qväfva den envisa Siroccon. Den 3 nov. då vi om natten hade pejlat fyren i Valetta och voro, liksom fordom Eneas, ehuru på annat sätt, vix e conspectu Siculae, kom kort efter midnatten en häftig stormby med regn. Vaknad af stormens buller och oväsendet på däck, klädde jag mig och gick upp. Allt var insvept i det tjockaste mörker, så att man ej kunde se något annat än de silfverblankt glänsande vågorna, hvilka, brutna mot stäfven, vräkte sina höga toppar i lä om oss och rundt kring vår brigg, likt ett bälte af gnistrande diamanter. Nu slog en blixt från svarta moln och upplyste med ett blankt sken den blåa, upproriska hafsytan och vår brigg, af hvars alla segel nu blott tvenne voro utspända och äfven dessa refvade. I taklet klef folket, hunden smög sig med instinktlikt förtroende till kapten vid rodret, tuppen galade gällt sin morgonväckt, åskan knallade högt, men högre än den dånade stormbyn, som föll in på oss från sidan med häftigt störtregn, och öfver allt detta oljud hördes kaptenens: "giga stormärsseglet der!" upprepadt af styrmannen och folket med samma: "giga stormärsseglet der."
Skulle detta mitt handlingssätt hos någon eller några väcka ovilja och af dem anses förtjena tillvitelse för vankelmod och ombytlighet, så får jag förklara att jag vida heldre utsätter mig för detta deras oblida omdöme, än jag af envishet eller för att bevara skenet vidhåller min förut fattade åsigt och derigenom handlar mot min öfvertygelse och mot bättre vetande. Hr Tornerhjelm, Rudolf: Jag vill vara mycket kort, emedan andra redan varit alltför långa i sina anföranden; men jag anser det för en pligt att uttala mina motiver för den åsigt, som gjort sig gällande inom Stats-Utsk:t, der jag hörde till majoriteten. Jag tror att det stora intresse, R. St:r hysa lör denna bana, har sin grund icke i intresset för Wermlands utveckling, utan snarare deri, att den utgör en kommunikation med grannlandet Norge, och detta är något eget för denna bana; äfvensom i det politiska intresse man har, att förena sig med andra folk. Man talar nu om sträckningen, och man säger att den norra linien gör samma verkan som den södra. Man har uppgjort beräkningen angule den ena eller andra liniens företräde. Jag vill icke inlåta mig på siffer-uppgifter; jag vill blott taga det som ligger närmast till hands; det är att den södra linien kostar 1£ million mindre och att den norra fodrar bibanor til! ett värde af 21,- millioner, och detta är ett stort kapital, som vi icke kunna anskaffa utan att kasta oss i en stor skuldsättning. Ett vigtigt politiskt skäl för den södra banan är att den kan blifva förr färdig, och ju förr vi kunna komma i förbindelse med Norge, ju förr komma våra unionella förhållanden att erhålla större stadga. Om man nu tager den norra banan, så är det troligt att hela Wermlands produktion tager sin väg till Christiania, i stället för att gå den vida längre vägen öfver Göteborg. Vår Herre, söm gör allt klokt, har förlagt alla vatten - 326 Den 14 Mars e. m. drag i Wermland i rigtningen från norr till söder, och häraf synes äfven att detta är den naturliga rigtningen lör kominunikations-lederna.
Jag anser mig då böra upplysa, att detsamma står i oskiljaktigt sammanhang dermed. För öfrigt har jag aldrig, såsom Frih. Leijonhufvud antydt, talat om att han velat införa någon bränmärkningsinrättning, men jag har sagt att det nuV:de sättet med frejdebetyg tjenar att brännmärka folk, mången gång oskyldigt för hela dess lifstid. Jag vidblifver mitt förut gjorda yrkande om bifall till punkten. Frih. Leijonhufvud: Hvad beträffar att Gr. Sparre för några månader sedan yltrade sig i motsatt syftning mot i dag, ang:de förlust af medborgerligt förtroende, var det icke min mening att påstå, det Gr:n hade orätt i sitt yrkande vid det tillfället. Jag var af alldeles samma tanke, och har äfven i förstärkt Lag-Utsk. sökt att med min röst bidraga till att genomföra den åsigten. Gr. Sparre har sagt att jag skulle erkänna detta förslag vara öfverensstämmande med lagförslaget. Jag har aldrig yttrat något sådant. Jag har endast erkänt att grunden är densamma. I afseende på mina anmärkningar mot redaktionen, vidblifver jag hvad jag förut yttrat. Frih. Armfelt, Magnus: Såvida det förslag, hvarom här är fråga, ord för ord skulle antagas såsom ett R. St:rs beslut, hvilket ej kunde af K. M. ändras, skulle jag icke underlåtit att göra en eller annan anmärkning mot detsamma; men då nu så icke är förhållandet, utan detta Betänk, endast innehåller en om ändring i viss uppgifven syftning till K. M. framställd önskan, hvarigenom K. M. är oförhindrad att i detaljerna göra ändringar, torde man icke böra motsätta sig Utsk:ts hemställan. Jag anhåller om bifall till denna punkt. Frih. Leijonhufvud: Jag anhåller att, med anledning af Frih. Armfelts yttrande, att detta Betänk, icke innehåller någon lagtext, få förklara att detta icke undfallit mig. Det torde dock icke desto mindre vara nödvändigt och åligga Utsk:t att uppge 234 Den 6 November. ett så tydligt och exakt förslag sorn möjligt i den syftning, H. St:r vilja hos K. M. anhålla om förändradt lagstadgande.
Till bergsrörelsen kan för öfrigt räknas: ett Tälgstensbrott uti Wedbo härad, hvarest till afsalu förfärdigas grafstenar, milstolpar och vägvisare samt grytor och andre käril; Skifferbrott inom Nordahls härad, dervid takskiffer tillverkas, jemväl till afsalu utom orten; Qvarnstensbrott inom Nordahls och Gäseneds härader, derifrån orternes allmoge upphugger qvarnstenar för husbehof och jemväl till afyttring åt andre orter; Kalkugnar, deraf inom AAäne härad, vid foten af Hunneoch Halleberg finnas nio stycken, med rik tillgång på kalksten, hvilka vanligen för året tillverka och afsätta 1,400 tunnor kalk hvardera, hvarförutan åtskillige mindre kalkstensbrott finnas på andre spridda ställen inom Länet ocb begagnas till kalkbränning för husbehof; slutligen, ett Gulockers-slamrneri å Semsholms säteri i Gäseneds härad, hvarifrån färgen afsättes på Stockholm, Götheborg ocb Borås. Värdet af tillverkningarne vid samtlige desse verk och inrättningar har ej kunnat med någon visshet utrönas. e) Fabriker, Bruk och öfrige Näringar på Landet, hvilka icke höra till bergsrörelsen. Sågverk och Sågar. Större inrättningar för virkessågning eller egentliga sågverk, finnas i synnerhet på Dahlsland och vid Götha Elf, hvaraf de vid Upperud, Trollhättan och Lilla Edet äro i särdeles fullkomligt skick. För öfrigt saknar icke någon del af Länet mindre saluocd legosågar; så att sågarnes antal i det hela uppgår till 223, som drifvas med öfver 300 arbetare 23' och vid hvilka 50 a 60,000 tolfter plankor, bräder och bakar årligen försågas. Värdet af denna tillverkning kan, i medeltal, antagas till ungefärligen! 140,000 R:dr om året.. Sågverken på-
Planen blef i Nåder godkänd den 11 November 1861, och den 6 Mars innevarande år har Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader antagit ett af stadens Drätsel-Kommission angifvet kontrakt, i följd hvaraf företaget bör fullbordas till den 1 Maj 1863. Statsunderstödet utgår från Riks-Slatens b:tv Huf.-Tit. 16,288: — 5,000: — Christi atis talls län. Vä gomläggningar vid Åsljunga och vid Rya, dels norr, dels söder om Orkelljunga gästgifvaregård. Sammanlagda längden af dessa tvenne väglörbättringar utgör 51,160 fot. Planen för arbetena gillades i Nåder den 8 Mars 1861. Enligt menigheternas beslut hafva 2:ne särskilda Arbets-Direktioner blifvit för företagenas verkställande utsedda, och det vid planens fastställande beviljade statsbidraget till hela arbetet i dess helhet har äfven af menigheten efter öfver - 38 Beräknad kostnad lieviljadt stats i gilladt förslag. bidrag. Riksmynt. enskommelse delats, så att 12,700 R:dr skulje tillkomma omläggningen vid Åsljunga och 10,000 R:dr förbättringen vid Rya. Sedan K. M:t i Nåder täckts bifalla dessa af menigheten träffade uppgörelser, hafva särskilda kontrakter, som de 2:ne Direktionerne afgifvit om att, med rättelse efter planen, utföra arbetena inom den 1 Oktober 1SS64, blifvit genom Vägoch Vattenbyggnads-Styrelsen d. 30 Maj innevarande år å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar antagna. Här utföres emellertid företaget i sin helhet 34,136: 71. 22,700: — lståndsättande af landsvägen öfver Ebbjörnarps kärr, emellan Sösdala och Röinge gästgifvar eg årdar.
Utsk. har dock trott sig böra anmärka sådana öfverträdelser, hvilkas fortfarande skulle kunna blifva en följd af Utsk:s tystnad. Att för öfrigt mycket orda i detta ämne, torde icke löna mödan. Const.Utsk. har icke haft någon anledn. att yrka tillämpning af 107 g:ii, celi aldraminst skulle jag vilja göra det emot Rådgifvare, som understödt K. M. under en period, hvilken måhända varit den lyckligaste som under ett halft sekel inträffat för vårt fädernesland. Jag kan således icke tillstyrka R. o. Ad något annat än att lägga Coust. - Utsk:s Betänk, till handlingarne, hvarå jag vördsamt anhåller om Hr Gr. o. Landtm:s propos. Frih. Stael von Holstein, Fabian Wilh.: Jemte det jag förenar mig i hvad Hr Cederschiöld föreslagit aug:de behandlingen af förevide Betänk., och för öfrigt instämmer i de yttranden som Frih. Raab, Hrr Cederschiöld och Hjerta afgifvit, får jag blott nämna, att då jag icke anser den framställning Utsk. gjort med anledn. af Hr Ridderstads anmärkn. vara så tillfyllestgörande, att jag kunnat instämma i hvad Utsk. yttrat, så nödgas jag framgent vidblifva den öfvertygelse, att den politik, som under de sednaste europeiska förvecklingarne blifvit följd, icke varit med Rikets sannskyldiga nytta öfverensstämmande. Äfven får jag i afseende å en annan punkt, litt. C), anmärka, att då Utsk. ansett sig böra öfverlemna anmärkme till Ständerna, hade det icke bordt ske på det sätt som här gjorts, nemi. att icke Den 18 Juli. 43» anmäla hvarföre motionären framställt dem, utan blott nämna rubriken och öfverlemna den till Ständernas kunskap. Gr. Mörner: Med anledn. af några föreg:de talares yttran den, anhåller jag att få tillägga några ord till hvad jag förut haft äran andraga.
Så genljuder på hela Parnassos i snår och i dungar, kjusor och klippsprång, i skumma hålor och på hala branter de orgiastiska tonerna klirrande skrammel, mänadernas eviga i yra framtjutna: »Evoi Bakchos, evoi Iakchos!» – Men dit ner till rhetorn Agatokles’ landthus vid Parnassos fot nådde knappast ett svagt eko af det surrande sorlet på berget. Ja, in i villans festsal trängde icke ens en ton med sitt störande missljud; allt utestängdes af de tjocka mattorna från Babylon, hvilka i brokiga mönster prunkade för dörrarne. Och de fyra personerna derinne, hvilka halflågo på en lång lägersoffas purpurtäcken, tycktes hafva allt annat att tänka på – utom på den dystra vinterförtviflans fest, som firades strax intill. Det var rhetorn Agatokles, som såg hos sig sin vän bildhuggaren Glaukos jemte båda deras älskarinnor Thais och Melisse. Och de båda hetärerna hade som andra fromma och sediga fruar, med hela skocken farit från Attika till Parnassos, men i stället för att möda sina lemmar på berget och hota att förkyla sina ungdomshärliga kroppar i kölden, hade de helt lugnt, obekymrade om dagens betydelse, firat ett stort gästabud i Agatokles’ villa. Nu var måltiden öfver och belåtenheten allmän, ty ingen af de fyra hade förätit sig på den kopaiska ålen eller någon annan af de läckerheter, Agatokles’ kock bjudit på. Hvar och en hade egnat sin »goda genius» den tillbörliga libationen, och sedan hade flöjtspelerskorna sändts ut, för att man desto otvungnare skulle kunna njuta af dryckeslaget. Agatokles stödde sin ena arm mot den purpurrandade dynan och famnade med den andra Thais, som, naken till midjan, satt smeksamt lutad emot honom, men Glaukos – hans athenska gästvän – låg och vinkade åt Melisse, som trogen sitt namn som ett bi trippade af och an, i det den koiska florsdrägten skälfde om hennes utsökt formade lemmar.
Slutligen och hvad beträffar de anmärkte svårigheterna i religiöst hänseende vid Judars flyttning till landsbygden och de städer, hvarest syffagogor icke finnas får jag äran hänvisa till Kongl. Commerce-Colhii Ordning för Judarne, af d. 13 Augusti 1S38, der det uti 1 § 2 Mom. stadgas: ”är ej antalet af Mosaiske trosbekännare ”så stort, att de lämpligen kunna utgöra egen församling, tillhöra ”de då närmaste Mosaisk församling.” Det är dessutom en pligt för föreståndaren vid hvarje Mosaisk församling att tillse, det Judebarnen komma att upfoslras efter deras ceremonial-lagar. Ar icke förhållandet detsamma med de Svenske medborgare af Reformerta eller Katholska läran, som bo på landet eller uti städer, hvarest icke finnas prester eller kyrkor efter deras trosbekännelse. Huru förfares med deras religiösa upfOstran? Jag förenar mig med de talare, hvilka yrkat återremiss af Retänk. ; och stödjer jag denna min begäran på de af Hr Silfverstolpe anförda skäl. Ropen på propos. förnyades. Hr Hjerta Lars: Det är visserligen icke underligt, om R. o. Ad. förråder någon otålighet att komma till slut med denna discussion. Ämnet har äfven vid föreg:de Riksdagar blifvit så vändt och skärskådadt från alla sidor, att man är böjd att tro, det ingenting är dervid att tillägga. Frågan är dessutom af den art, att dess slutliga afgörande beror mera af den rigtning opinionen sedan förflutna Riksdagar tagit, än af utgången utaf denna debatt, och möjligen hafva många derför betraktat öfverläggningen om detta ämne 4 H. 20 300 Den 23 Februari. mera som ett neutralt fält för talöfniogar, der man får höra mänga interessanta saker och citater, än ett medel att åstadkomma resnltater.
Desse §§. konna icke lämpas på Banquen, sorn jemlikt Kongl. Brefvet den 17 Februarii 174*» eSe? aU> sedan rätte Concours-Domaren Banco-Utskottets Betcinkänden. 87 dämt emellan öfrige Borgenärerne, hos sitt privilegierade Forum, Högloft. Kongl. Svea Hof-Rätt, visa sin fordrans beskaffenhet, hvarefter Högloft. Kongl. HofRätten har att bestämma, hvad rum Banquen för samma fordran bland sine Medborgenärer njuta bör, hvaraf följer, att det är först hos välbemälde Kongl. Hof Rätt, som Banquen behöfver fullända sin bevisning, 5.te Cap. 39 §. angående Handlingarnes insändande till Hof-Rätten, då Vad emot Råd’ stufvueller Härads-Rätts Dom i GoncoursjVlål blifvit erlagdt. Vid denna §. synes böra tilläggas, att då pröfningen af Banquens fordran blifvit till Högloft. Kongl. Svea Hof-Rätt öfverlemnad, böra Handlingarne, eller de delar deraf, sorn angå nämnde fordran och de ämnen» hvilka dermed hafva gemenskap, till Högbemälte Kongl. Hof-Rätt insändas, så vida icke saken genom Vad blifvit dragen under annan Öfver-Rätt och Handlingarne icke kunna skiljas; hörandes dock, i sistnämnde fäll, omförmälde ÖfverRätt, sedan den i saken dömt, Acten till Högl, Kongl, Svea Hof-Rätt inskicka, 6:te Cap. 1. §, om redovisning fö.r Boets förvaltning. Hen här lemnade föreskrift, att, om Borgenär vill klandra Sysslomans redovisning, tvisten derom bör pröfvas af den Rätt, sorn i saken dömt, torde böra förklaras sålunda; att om Banquen vill anföra klander mot redo,. Visningen, Högloft. Kongl. Svea Hof-Rätt bör SS JBanco-Utskottets