Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frågan blef då, huruvida man skulle lemna ett sådant tillstånd utan hjelp och låta verkan af denna likgiltighet återstudsa på landet och dess intressen, eller att genom adjunctioner och särskildta bidrag söka afhjelpa förlägenheten. Detta skedde redan för flera decennier sedan, ehuru alltid på en mindre scalu samt successive, och granskades af Ständerna vid flera riksdagar, men underkändes af ingen; och på detta sätt uppkommo först såsom arfvoden på 2:dra hufvudtitelns besparingar åtskilliga så beskaffade lönebidrag. Emedlertid anmälte Konungen vid 1828 års riksdag, attén stor del af embetsverkeit voro reorganiserade. Rikets dåvar. Ständer yttrade dä ingen invändning deremot, utan åberopade, att den åtgärd de tagit rörrde qvarstående löner, var i ändamål att dragas nytta af vid den ytterligare skeende ifrågavar. organisationen. Sedan således adjunctioner för göromålens bestridande i dessa verk icke mera voro tillräckliga för att motsvara det kräfvande behofvet, beslöts ändtligen från och med i832, på grund deraf 6 11. G 4a Den a Maj f. m. oell lill följd af Ständernes (lera gånger yttrade K. M. meddelade mening, organisation af de ännu icke lönereglerade embetsverken, och tillgångarnes tillräcklighet dertill ådagalades genom en af vederbör. Föredragande vid pröhl ingen och beslutet meddelad beräkning öfver besparingarna å 2:dra hufvudtiteln, hvilket allt för Ständerna vid i8:>4 års riksdag anma Ites. Denna anmälan einoltogo Ständerne, och förkla rade sig, utan anförda egentliga skäl, icke vilja öfverflytta, såsom Konungen äskat, denna lönereglering på ordin.-stat, men beslöto likväl, att densamma skulle få orubbadt fortfara, och medlen utgå af besparingarna för deni, som innehade tjensterna. Ständerne yttrade då, att de önskade, att Konungen till denna riksdag skulle söka så organisera dessa verk, att inga högre anslag behöfdes; men der detta .nödigt funnes, sådant till Ständerna anmäla, jemte uppgift af den stats-organisation, som för hvarje verk vöre gjord.
Härifrån härleder sig en ovisshet uti den allmänna meningen om hvad som är förbjuden konventikel och hvad sorn bör anses för af lagen tillåten och anbefalld husandakt; så att en skugga aflag - Lag-Utskotlcls Uttänkande, N*o 34. 13 stridighet fallit på den sednare. Genom Lag-Utskottets nu framlagda förslag har det första felet blifvit fullkomligen undanröjd t, och den vigtiga grundsats uttalad, att först då, när vid en sammankomst borgerlig eller kyrklig oordningförefallit, sammankomsten kan upplösas och förbjudas. I afseende åter på den andra omständigheten, synes mig uppgiften icke blifvit på ett tillfredsställande sätt löst. Efter många fruktlösa försök att uppdraga en bestämd gränslinea emellan den fridlysta husandakten och de sammankomster, hvilka borde stå under de kyrkliga och borgerliga myndigheternas kontrollerande uppsigt, syntes Utskottets Hesta medlemmar slutligen stadna i den mening, att dessa sistnämnde sammankomster borde hänföras till dem, som omförmälas i Kongl. Förordningen den 6 Februari 1849, §. 8, Då nemligen, genom denna författning, det blifvit menighet tillåtet att i borgerliga angelägenheter sammankomma till öfverläggning om mål eller ärende, som menighet rörer, endast en anmälan derom förut skedde hos vederbörande myndighet, så ansågos dylika sammankomster för religiösa ändamål äfven böra vara underkastade likartade kontroller; och då dessa sammankomster kallades »menighets-sammankomster» d. v. s. hade en offentlig.karakter så ansågman, att endast de andaktsöfningar, som hade detta sistnämnda kännemärke, borde vara underkastade föreslagne kontroller; hvaremot alla andra sammankomster föllo inom familjens och det enskilda lifvets fridlysta område. Då likväl
Riksdags-Ordningen samt 4 §. af den för Utskottet gällande Instruktion, får Utskottet härigenom till Rikets Ständer afgifva berättelse angående den af Utskottet verkställda undersökning och granskning af BankoVerkets tillstånd samt huru detsamma under tidrymden från den 15 November 1850, till och med hvilken dag decharge är vorden Ranko-Fullmäktige meddelad, till den 16 i samma månad nästlidet år, styrdt och förvaltadt blifvit. Vid denna undersökning och granskning har Utskottet icke allenast med synnerlig uppmärksamhet följt de Tullmäktiges åtgärder, som afse silfverutvexlingens fortgång ocn bestånd, i hvilket afseende Utskottet läst de hos Fullmäktige, under omförmälae tidrymd, hållna protokoll, innefattande de åtgärder och beslut, Fullmäktige fattat och vidtagit angående den reela fondens vidmakthållande och förstärkning; utan äfven tagit kännedom af dels de utaf Rikets Ständers åren 1851 och 1853 församlade Revisorer afgifua och från samtlige Riks-Stånden till Utskottet hänvisade berättelser rörande granskningen af Rankens och Tumba bruks räkenskaper för åren 1849 med 1852, dels Fullmäktiges till Utskottet ställda och jemte Memorialet N:o 2 till Rikets Ständer öfverlemnade berättelse, angående Bankens förvaltning, dels de särskilda berättelser. Direktionerna öfver Banko-Diskontverket, Handelsoch Närings-Diskonten i Stockholm samt Lånekontoren i Götheborg, Malmö och Wisby, äfvensom Under-styrelsen och Bankens Fiskals-emhete till Utskottet aflemnat, samt dels slutligen Fullmäktiges, Understyrelsens och Kommissariernes i Lånekansliet protokoll för den tid, Revisorernes berättelser icke omfatta. Enär ofvanåberopade berättelser af Revisorerne och Fullmäktige redogöra såväl för de hos Fullmäktige förekomna hufvudsakliga ärenden, som ock angående Bankens och derunder lydande Låne-inrättningars ställning, har Utskottet endast upptagit sådana frågor, der antingen fortsatt redovisning eller särskildt utlåtande från Utskottets sida erfordras.
Flottans Civil-Stal. Nu va ra n <1 e Löner på stal. 1 Dito vid Varfs-Chefs-Expedi tionen vid d:o d:o 1 Dito och Auditör vid Stockholms station 1 Dito dito vid Götheborgs depöt (ställd på indragning; i stället arfvode för Auditörsgöromålens bestridande) 1 Auditör vid Karlskrona station 1 Advokat-fiskal vid Carlskrona station 1 Registrator vid Befälhafvande Amiralens kansli, med skyldighet att tillika bestrida kanslist-göromålen (nu Kanslist) . 1 Kanslist hos Kommendanten vid Carlskrona station, tillika Stats-Utsk. föreslår löner och arfvoden. Nuvarande K:gl. Majit Stats-Utsk. föreslagit föreslår Löner LjuspenSportler Summa löner löner ningar ocb i och och pa stat arfvoden. medeltal. inkomst. arfvoden. arfvoden. R:dr. ö. R:dr. R:dr. R:dr. ö. R:dr. R:dr. 12,510 — 950 800 14,260 18,950 Transport 17,500 biträdande vid Auditörs-gö- romålen (nu Kanslist Nuvarande K:gl. Maj:t föreslagit Stats-Utsk. föreslår Löner Ljuspenningar och Sportler i Summa löner och löner och pa stat. arfvodcn. medeltal. inkomst. arfvoden. arfvoden. R:dr. .. 0. Nuva rand e K:gl. Maj:t föreslagit Stats-Utsk. föreslår Löner LjuspenSportler Summa löner löner på stat. ningar och i och och arfvoden. medeltal. inkomst. arfvoden. arfvoden. Stats-Utsk. föreslår löner och arfvoden. Löner på stat. Ljuspenningar och arfvode!). Sportler i medeltal. Summa inkomst. R:dr. ö. R:dr. R:dr. R:dr. ö. R:dr. R:dr.
Bevilln.Utsk. har i detta afseende delat min åsigt och inkommit med en framställning i denna syftning. Jag anser R. St:r böra derför vara Bevilln.Utsk. tacksamma, men på samma gång jag anser Utsk. i den nu föredragna punkten hafva förfarit rätt, kan jag icke neka, att denna punkt ändock icke är fullt tillfredsställande, emedan förslaget är dels något för vidsträckt och dels icke innefattar allt hvad det bör, det säger nemi. att R. St:r skola hos K. M. anhålla om en efter fullständig undersökning och utredning om så väl den fasta egendomens verkliga värde som om städernes och landets ömsesidiga skattebidrag, förmåner och onera, samt sedan i Nåder låta förelägga R. St:r resultaten af denna undersökning, med ledning hvaraf R. St. blifva i tillfälle att bestämma den bevillning, som skäligen kan anses böra i framtiden utgå. Det lärer väl svårligen låta sig göra att inom en så kort tid som intill nästa Riksdag kunna utfinna det verkliga värdet på den fasta egendomen, och om än en sådan utredning skulle kunna göras, blifver den bevisande endast för en kort tid, hvarefter den måste ånyo företagas. Jag tror derföre, att en sådan utredning icke är möjlig att erhålla och att den dessutom är obehöflig. Nödvändigt är det deremot, att grunder upgifvas, hvarefter beskattningen skall utgå, och derefter sättet för dessa grunders tillämpning, så att man kan erhålla en billig och jemförligt lika beskattning å alla klasser, allt i mån af deras inkomster; deremot har Utsk. alldeles icke yttrat sig om att skrifvelsen skall innehålla en begäran om förslag i sistnämnde afseende. Jag förenar mig alltså med Frih. Sköldebrand. Enl. hans förslag skola R. St:r hos K. M. anhålla om förslag till förbättrade grunder för bevillningens utgörande och sättet för dessa grunders tillämpning. Ett sådant förslag som Frih. Sköldebrands, ingriper icke på ringaste sätt i R. St:s beskattningsrätt, ty dels är i detta förslag tydligen uttalad, att R. St:r önska förslag till grunder, efter hvilka den af R.
S. D. Sedan Borgare-Ståndet, lika med Hedervärda Bonde-Ståndet, med afslag å 1 l.te punkten i Stats-Utskottets Utlåtande M 87 för sin del beslutat, det Rikets Ständer, lör norra stambanans byggande från Stockholm till Upsala öster om Sigtunafjärden samt till påbörjande af fortsättningen derifrån i rigtning åt Sala, bevilja ett sammanräknadt anslag af 5,734,000 R:dr R:mt, hvarutaf. 4,672,000 R:dr för banan från Stockholm lill Upsala, och återstoden till förberedande arbeten för fortsättningen af denna jernväg till Sala, men Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet deremot endast beviljat 4,672,000 R:dr för norra stambanans byggande från Stockholm till Upsala öster om Sigtunafjärden, så beslöts, det skulle sistnämnda två Riks-Stånd vänligen inbjudas att jemväl i öfrigt biträda Borgare-Ståndets, med Bonde-Ståndets sammanstämmande, beslut och sålunda ytterligare anslå 1,062,000 R:dr R:mt till förberedande arbeten för norra stambanans fortsättande under nästa statsregleringsperiod från Upsala till Sala. S. D. Borgare-Ståndet, som vid pröfning af 14 punkten i Stats-Utskottets Utlåtande, JVs 87, angående fortsatt utförande af jernvägsarbete!) för Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel, med anslag å nämnda punkt, till vestra stambanans framdragande till Clara sjö och en bangårds anläggande derstädes, gemensam för vestra och norra stambanorna, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts Proposition, beviljat en summa af 3,070,000 R:dr R:mt, beslöt vänligen inbjuda Högvördiga Preste-Ståndet alt i Borgare-Ståndets omförmälda, med Höglofliga Ridderskapet och Adelns sammanstämmande, beslut sig förena. Frän Hederv. Bonde-Ständet.
Dito den 18 April, sid. 278. 4 Bandet, §. 7- Konungen läte Konungen läte uti Stats-Rådet Sig uti Stats-Rådet Sig Constitutiohs-Utskottets betänkande, ip föredragas oell afgöi*e der alla RegeringsÄrenden, utom de Ministeriella, eller dem som angå Rikets förhållanden tilfrämr mande Magter, samt Commandomål, hvarmed förstås sådane, som Konungen i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krigs - magten till Lands och Sjös orne* delbarligen besörjer. föredragas och afgore der alla RegeringsÄrenden, utom de Ministeriella , eller dem som angå Rikets förhållanden till främmande Magter, samt Commandomål, hvilka Konungen i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krigs - magten till Lands och Sjöss, omedelharligen besörjer, och hvarmed förstås sådana enkla JVlilitäriska mål, sorn icke, efter Grundlagen höra till föredragning i StatsRådet och Stats-Secreterarens expedition, icke leda till stiftande af nya, icke till ändring, förklaring eller rubbning af gällande Lagar ochAllmännaOeomomiska Författningar, eller uti dis - ao Cons titutions-Ut skottets betänkande. ■positionen nf allmänna medel. Se Bihanget, 3 Bandet, sid. 32. Ridderskapets och Adelns Protocoll den xfl April lgig, II* *id. 11; d. 27 April, II. »id. 3.71—304; d. 27 Maji II. sid. 490—499; d. 5 Junii, 1. 142, samt den 11 Junii. Borgare • Bonde-Ståndets Dito d. 15 April, sid. 226. 4 Bandet. vidare stadgas. Set Bihanget, 5 Bandet, sid. 25 och 122. Ridderskapets och Adelns Protocoll d. 7 Sista punkten. s För Rådslagen skola Stats - Rådets Ledamöter vara ansvarige, såsom i 106 derom vidare stadgas.
Må jag icke ändå kan vara din bror?" "Åh jo, Veli." "Syster, snälla syster, nu kallar du ju mig din Veli." "Ja, vet du att bror, heter på finska Veli?" "Nej, nå det låter ju vackert. Kom nu ihåg att alltid kalla mig så." Några dagar derefter satt, en vacker morgon, fru Ebba jemte hennes båda döttrar och Sigrid i samma rum, der de sednast arbetade på mattan. Peder var sysselsatt med att läsa öfver en läxa. Flickorna höllo just på att fullborda mattans blommor. Hastigt slogs dörren opp och in trädde, med lätta, lifliga steg, en lång och smärt yngling. Han sköt med handen undan de rika lockarna, som af den hastiga rörelsen kommit i oordning, gick gladt fram till fru Ebba och sade: "Här är jag nu ändå. Guds fred morkär; och mina syskon." Vördnadsfullt bugade sig sonen och kysste sin moders hand. Systrarna sprungo opp med ett utrop af öfverraskning. Hebla klappade gladt ihop sina händer och ett silfverklingande skratt ljöd från de fylliga läpparna, i det hon slog båda armarne om brödrens hals. Derpå tog hon med sina små händer på hans båda friska kinder, vände hans ansigte emot sig, tittade honom skälmskt i ögonen och sade: "Se, du fågel, du kom ändå!" "Käre min son", sade nu fru Ebba, "välkommen till hemmet. Var jagten ej lycklig, efter du kommer så snart åter?" Johan vände nu bort sitt leende ansigte ifrån sin syster, och ställde sig inför fru Ebba. "Se, morkär, icke ernade jag komma hem ännu, men jag gick i morgons från Qvidja, för att söka spåra opp en varg, som jag i går aftse kastade en kula uti. Skaran bar lätt, och skidorna foro som på glas. Det var så vackert derute. Spåren förde mig ned på den vida Vapparn. Fjärden låg så bländande skär, endast lätt rodnad af ett svagt återsken från skyn, och ikring mig blänkte och gnistrade snön likt millioner diamanter. På afstånd susade vinden svagt i de snötyngda granarnas och furornas kronor. Det var så vackert, så friskt, så lifvande.
Jag hoppades att de midt igenom Europas politiska stormar skulle cbehindrade kunna gå sitt höga mål till mötes, då de å ena sidan, ställdes frie för inflytelsen af administrationernes periodiskt växlande åsigter af mensklighetens anspråk på högre bildning, och å den andra, stängdes från all rättighet och ali möjlighet att få anse de arbetande Folkclasserne såsom skattskyldige åt deras tillvarelse och deras anspråk; och jag förmodade att blotta möjligheten af en täflan skulle verka förmånligare på våra högsäten för vettenskap, än alla de högre authoriteternes bemödanden, att genom andra föreskrifter afhjelpa de öfverklagade bristerne. Hela syftningen af mitt Förslag var dessutom framkallad af erfarenhetens öfvertygelse om nödvändigheten att för den i hufvudstaden befintlige massa af ungdom, bilda en möjlighet till vettenskaplig utbildning, älven under första utöfningen af allmän tjenstgöring. Om tiden ännu icke är inne för ett allmännare omfattande af den idée jag framställt, så hvarken är jag, eller torde jag blifva den sista som gjort den erfarenhet att idéer långsamt mogna; men det skulle i sanning smärta mig, om min motion icke fö ra o 1 ed t till annat, än att ytterligare i 5 år förlänga (JppfostringsComittéens tillvarelse Jag är ingen vän al stadigvarande Comitiéer.
Det kunde visserligen invändas emot allt detta, att det ifrågavarande lagbudet icke bör för vederhörande stapelstäder vara så särdeles tryckande, alldenstund de qvantiter salt, som till riket årligen införas, vida öfverstiga hvad såsom minimum stadgadt är. Detta egde äfven sin riktighet, och om af denna nödvändighetsvara till landet icke infördes mera, än hvad påräknadt är, så skulle snart en fullkomlig brist uppstå, hvilken omständighet just vore ett talande bevis på, huru väl dessa föreskrifter utan allt men kunna upphäfvas. Det vore emellertid ingalunda i det till införsel föreskrifna saltpartiets myckenhet, som olägenheten bestod, utan det vore i fördelningen städerna emellan samt den årliga införselskyldigheten, till följd hvaraf månget fartyg nödgades afstå från en tillämnad lönande tur, för att göra en förlustbringande resa till södra Europa, i ändamål att hemföra en för tillfället obehöflig saltlast. Deremot syntes det vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande att, om en stad under årets lopp importerat så mycket af meranämnde vara, att den deraf kunde förse ett par grannstäder med deras behof, sådant borde få ega rum och dessa sednare städer då vara befriade från skyldigheten att göra införskrifning från utlandet.
Sedan således granskningen vore gjord af Lagstiftarens såsom individu i Grundlagen förvarade rättigheter, skulle ännu återstå att framställa en annan kanske vigtigare, säkerligen ej mindre grannlaga, af dess uti en annan Grundlag förvarade rättighet, såsom medborgare, att genom tryck meddela sina tankar. Men då jag smickrar mig att -häruti af andra vara förekommen, skall jag endast utbedja mig att framdeles mera förtroligt få meddela Högloft. Utskottet några anledningar till eftersinnande i dessa ämnen. Jag skall sluta min utom dess nog långa framställning med att fästa Utskottets uppmärksamhet på en annan omständighet, som jag tror hufvudsakeligen vara af vigt för regeringssättets bestånd. Den består uti att göra någon skillnad emellan Lagtima och Urtima Riksdagar samt att stadga, hvilka frågor som vid dessa senare ej böra kunna upptagas. Ostridigt synes det af 81, 82 och 83 §§:s öfverenstämmande stadgande uti RegeringsFormen, att det ej varit Lagstiftarens mening att häftiga förändringar uti Grundlagen skulle kunna äga rum, att det tvärtom varit dess afsigt att låta dem beredas af tiden och en med en stigande upplysning stadgad allmän opinion. Likväl är, derigenom att ingen skillnad är gjord emellan hvad som vid en Urtima och en Lagtima Riksdag kan afgöras, en utväg gifven att inom ganska kort tid omskapa Grundlagen. Jag ville derföre föreslå, att på alla de ställen, der sättet att göra förändringar i Grundlagen omtalas, alltid bör tilläggas ordet Lagtima framför orden »nästa Riksdag». Det är en annan fråga, om, då Urtima Riksdagar alltid af något visst stort behof måste vara påkallade och då dess afhjelpande bör vara deras enda och hufvudsakeliga föremål, det icke kunde vara visligen stadgadt, 138 Riksdagen 1810. att intet annat än sådana ämnen, dem Konungen ägde att framställa, skulle vid dessa Riksdagar förekomma, och att deremot de Lagtima Riksdagarne i sin obehindrade ordning skulle blifva oförändrade. Men, då jag tar mig friheten fästa Utskottets uppmärksamhet äfven på denna fråga, är ej min afsigt att någonting bestämdt i detta afseende våga föreslå.
fotografi af huset. Jag fick den i går af tant. Lemnar Thora en fotografi. THORA ser hastigt upp. YNGVA kort. THORA. Fick du säga tante? Ja. hem till mamma? Nå, det var ju vänligt. Och så längtade du ändå YNGVA på en gång lidelseoch ånDet fins ändå ingen, ingen sådan som mamma! gerfullt. Kastar sig på knä framför Thora och öfverhöljer hennes händer med kyssar. De sitta tysta en stund. THORA kysser Yngva på pannan, Se så, nu äro dussinen fulltaliga. Lägger kragarna i YNGVA. stiger sedan upp. ordning. Och nu måste jag gå ned till barnen. Hvilka barn? THORA kastar på sig en kappa och en enkel hatt, som hon Fru Bergström dog i morse. YNGVA. har hängande i tamburen. Så sorgligt. Stackars alla hennes små. Ja, men tänk för henne att dö! Drar som omedveTHORA. tet Yngva intill sig. Nej, jag måste gå. Men först: Kysser Yngva. Nickar vänligt och går åt fonden. välkommen hem, barn. Det har jag bestämdt inte sagt. Yngva drar ett djupt andedrag som af lättnad, skjuter otåligt undan kofferten, pratar litet med fogeln, men är tankspridd och nervös. _________ Tredje Scenen. YNGVA. RASK. Sedan ALLAN. Jag går i bön. Jaså. RASK sticker in hufvudet. YNGVA vid det större bordet. RASK. jag tro. Blef förbjuden nyss att sjunga. Störde väl, kan YNGVA häftigt. RASK. Madam Rask! Kära hjertannes, inte rår fröken för... Tig! YNGVA. RASK. Jag ska' tiga, ja, Gud bevars, hva' jag ska' tiga. Var då så snäll och börja med det genast. Åh, man får väl vara så lagom stursk Jag YNGVA befallande. RASK. RASK. YNGVA högdraget. är en ärlig hustru jag och Det ringer. Öppna! ljus ha brunnit ned förut. Går ut i tamburen, lemnar dörren öppen. ALLAN utanför. RASK. Vänta, vänta. Hennes tid kommer nog. Så raka Är fru Edlin hemma? antar jag.
Bankens säkerhet för pantens möjliga förstöring eller förskämning försigtigtvis bör stadgas, att endast sådane varor, sorn äro under publik vård och försäkrade i någon godkänd Assuranceanstalt, få i Banken belånas. Orsaken till den öfvcrklagade förlägenheten ligger mera i brist på credit, än i brist pä capital, och i bristande upplysning, hvarest dessa capitaler finnas, tillika med omöjligheten att erhålla större summor på ett ställe. Om man kunde komma derhän, att Banken emot fullgod säkerhet finge utlåna större summor på en gång, endast under vilkor, att icke mera än två tredjedelar af pantens värde i lån utlemnades, tror jag diseonteringen skulle blifva nyttig för rörelsen i stort, då den nu deremot föga eller intet uppfyller sitt egentliga ändamål. Alltsammans beror således på sättet och vilkorenj men jag kan i dessa Den 3o November e. m. 209 i dessa nfseenden hvarken instämma med Grefve Björnstjerna elier Herr Hjerta, angående upplåningen u vista. Derefter uppstår fråga om den controll BancoStyrelsen har att iakttaga vid bestämmande af de varor, som böra få belånas, och de försigtighetsmått, hvilka böra vidtagas mot deras förskämning. Dessa bestämmelser böra intagas uti Instructionen för H:rr BancoFullmägtige; ty om allt skall öfverlemnas åt BancoStyrelsens eget skön, så kunde man lätt få en mängd Bancoobligationer utan valuta, och det blefve då omöjligt, att fortsatta Bankens vexlingsfunctioner, i händelse realisationen börjats, eller med andra ord, att upprätthålla myntvärdet. Då man en gång beslutat realisationen på de grunder Rikets Ständer gjort, måsteman utgå från grundsallser, som kunna leda till dess verkställighet. Jag har icke varit för sjelfva anstalten, men sedan den blifvit beslutad, anser jag nödigt, att helt enkelt hålla mig dervid, och i hvad på mig kan ankomma, söka bereda sådana låneanstalter, hvarigenom icke beslutet i hufvudfrågan omintetgöres. Således tillstyrker jag för min del Rikets Ständer att besluta, det
Efter denna tafla vid bandkafningen af Ekeskogen kan man invända, att igen mera finnes — men det blott suppositionsvis; äfven om denna underrättelse skulle komma ifrån SkogsBeljeningen, hvilket nyligen blifvit bevisadt vara motsatsen utaf i Blekinge Län, deiman påstod icke fanns någon rar Ekepiece, ingen Mastspira, och man likväl anskaffat derifrån flere af förra slaget och hundradetals af sednare. Det fattas oss blott kännedom af vårt eget Land, för att rigtigt bedomina våra tillgångar och krafter, och vi få verkeligen bly gas för oss sjelfva, att icke äga dessa Statistiska underrättelser. Man nöjer sig vanligtvis vid inhämtandet af utseendet vid landsvägen, och bemödar sig ej att intränga innom våra Berg, Måssar och Skogar. Med ett årligt biträde från utländsk botten af de aldrahögst raraste Ekepiecer, tror jag således att vi innom Sverige kunna erhålla det öfriga behöflig» Qvantum, och, fullkomligen öfvertygad om alt vi äger Mastspiror till all den storlek, sorn behöfves, saknas oss således ej denna hufvudartikel. Hampa, för hvars odling, utom Tobak, Städeme blifvit tillagd Stadsjord, har blifvit all - 96 Den 19 3annar ii. deles förgäten, och hade denna Förordning ägt helgd, skulle Sverige haft Hampa tillräckligt till alla sina förnödenheter. Då Städer, somt Upsala äger 1908, Enköping i353, Hedemora 2720 och alla andra i mer och mindre Proportion Tunneland Stadsjord, hvilken icke är begagnad på de flesta ställen till Landtmannaproductionen; hevisar att man påtänkt denna Artikel, och att vi kunnat hafvit den; således ingen omöjlighet att ännu framdeles producera densamma, och tills vidare inskränka våra behofver genom sträng hushållning och användandet af Jern, der det möjligen kan användas i stället för Hampa. Jern och Koppar, äro våra GrundMaterialer.