Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Naj:t kann skäl bärtill lemna Mdigt bifall; oeb skulle Mdig proposition bärom, i sammanbang med den öfriga 8tatsregleringen, till Rikets 8tänder allätas. 6. Om ansönA f/f/ /öV Fve-rs/ca FgUels Ursko^ra. 8edan det understöd ak 400 R:dr, som Rongl. Naj:t 1834 pä frenne är anslagit ät ^ereteraren kör att underlätta utgikvandet ak bans arbete: «8venska Rolkets Historia krän äldsta till närvarande tider,» med är 1837 uppbört, bade i underdänig ansökning begärt, det ban, som saknade andra pen ningetillgängar, än dem, ban kunde sig genom sitt arbete bereda, mätte, för att kunna fortsätta nämnds bistoriska verk, bvarak 2:ne delar dä voro krän trycket utkomne oeb den tredje bestämd att päköljands är utgifva», i Mder erbälla ett ärligt bidrag ak 1,000 R.dr Råneo. Rkter det Vitterbets-, Ilistoriseoeb ^nticzuitets-^eademivn, bärökver börd, vitsordat det erkända värdet ak lorenämnda Historia oeb underdänigst bemställt, att det begärda, kör dess fullbordan oundgängliga understödet mätte blifva beviljadt, bar Rongl. Naj:t, dä ärendet den 9 Nars 1838 förekom, enligt Röredragandens oeb 8tats-Radets underdäuiga tillstsrkande, i Mder beslutat att till Rikets nästsammanträdsnde 8tänder framställa bebokvet ak ett ärligt anslag kör fortsättningen ak ilrägava - 10 rande Iu8tori8ka arbete, men att emedlertid, krän oell med är 1838, i 8ädant bän8eende förunna ^rr>rtt^oZm ett ärligt understöd sk 1,000 k.dr Lanoo. Om a/r8^tt^ fr// lZ/rrve^srVe^e».
Endast förflutna århundradens förtryck i förening med nutidens djupa okunnighet i historien om uppkomsten och utvecklingen af vårf eget och andra hinders näringslif under dess så mångfaldigt skiftande former, hvarom våra akademier och lärda män föga bemödat sig att upplysa oss, kunna förklara möjligheten deraf att en så duglig, arbetsam, tarflig, kraftfull och om sin frihet ytterst ömtålig nation sorn den Svenska kunnat till sina begrepp om frihet så förvillas att den tåligt och undergifvet fördragit ett från främmande land infördt, densamma pålagdt dess anor och odalborenhet paralyserande skråtvång. Här är icke stället och icke heller är jag mannen att uppdraga en sann historik öfver vårt och andra länders ekonomiska lagstiftningar, men fullt genomträngd är jag af den sanningen att näringstvång ingenstädes medfört nytta utan tvärtom största skada och att det, synnerligast för vårt vidsträckta, glest befolkade land, är ytterst förderfligt. Näringstvånget är icke heller, såsom sagdt, hos oss infödt. Vi behöfde det aldrig; såsom händelsen var i en del andra länder, synnerligast Tyskland hvarifrån det olyckligtvis till oss inporterades. Skydd behöfdes der emot en landsplåga, dessa Borgherrar eller Borggrefvar, emot hvilkas roflystnad näringslifvet kunde finna skydd endast inom vallar och förskansningar. Produkten af denna näringsflit jemte andra lifvets förnödenheter måste vid transporterna till afsättningsorterna eskorteras af borgrarne sjelfva eller deras besoldade legoknektar. På sådant sätt var det naturligt att skyldigheter skulle uppkomma emot de rättigheter som måste förvärfvas. Burbrefvet innefattade rättigheten att emot vissa åtagna skyldigheter idka handel och handtverk inom derföre noga markerade områden; skydd behöfdes och erhölls emot vissa betingade vilkor. Sådant var dock aldrig förhållandet hos oss; här funnos inga borgherrar, utan näringslifvet trifdes och blomstrade öfver hela landet, då det af missförstådt nit och begär efter statsintrader våldsamt sammanfördes inom råmärkena af städer, hvilka i och för ändamålet efter hugskott och godtycke rastlöst inrättades och privilegierades.
Hr Den 28 September f. m. 417 Hr Mod t co merv: Det kan icke vara min mening att vilja nedsätta dessa personers förtjenster, men mig synes att lämpligast hade varit, om institutets direktion anmält ärendet hos K. M., som, derest skäl funnits vara för handen, säkerligen icke underlåtit att derom till R. St:r cora framställning. Jag anhåller derföre att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:ts afstyrkande af de enskilde inotionärernes framställning. Hr Fahnehjelm. Gustaf: Det kan icke annat än väcka min förvåning, att det särskildt vid denna punkt skulle vara olämpligt att bifalla enskilda motioner, då jag funnit att under behandlingen af detta Betänk, emot en sådan åsigt h. o. h. stridande beslut hlilvit fattade. Jag vill äfven, såsom varande institutets sekreterare, lemna den upplysning, att det vid ett sammanträde visserligen var fråga om att institutet skulle förorda framställningen, men alt institutet ansåg deri nu vidtagna åtgärden tillräcklig. Denna pensionsfråga skiljer sig dessutom från andra sådana deri, alt det icke allenast är fråga om en handling af välvilja för utslitne tjenstemän, utan äfven att genom de inuehafvarnes pensionering få platserna lediga och besatta med friskare krafter. I)å en af Ståndets ledamöter upptagit det i min motion framställda yrkande, förenar jag mig med honom. Gr. Cronstedt: Den välvilja, som dikterat denna motion, bör icke klandras, men, i likhet med Hr Montgomery, måste jag anse den form, hvari frågan förekommit, hafva gilvit LJtsk:t fullgiltig! skäl att afstyrka densamma. Mig synes, att direktionen bort först tillse, om den icke sjelf egde medel att understödja dessa behöfvande personer, och om så icke vore, hade direktionen hort ingå till K. M. med anhållan att K. M. ville i ämnet aflåta nådig framställning. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan.
Discont-Kssignationers inlösen egentligen rörte Länkens rätt, anmodat Laneolltskottet att i ökverläggningen om detta ämne deltaga, kafva bägge Utskotten detsamma öfvervägat ock dervid inkemtat, att, vit ,823 ers Likstag, motioner blifvit gjorda kos V. Lorgsre8tändet samt kos D. Londe8tändet om en allmän förlängning af ten, genom K. Kungörelsen af t. 2g 8ept. 1818, stadgade ock med t. 1 Decemb. >8ig tillandalupne iprescrptionstit, icke blott i afseende pä s. t. filial-Discont-Inrättningernes utelöpande Kssignationer, utan ock dessa Disconters öfriga, oliguiterate 8kulter; äfvensom att till dä varande 8tatsbltskott blifvit i Keder ökverlemned en gf llr Ökverstebieut. <^. till K. äl.t i un derd. ingifven 8brikt, deri kan, ä sin lVloders vägnar, förnyat en förut gjord underd. ankellan om återvinning af försuten tid till erkellante afbetalning för atskillige, benne tillkörige, ä 2tne bifogade ock ak vederbörande tjenstemän vid Discoot-utredningen i LiksgäldsLontoret bestyrkte förteckningar, till nummer, dato ock summor specificerade DiscontlKssignatiooer, nemi. utgikns ak f. t. Direetionen för Oötkeborgs Discont L:dr 28o5: Dito för Oötka Lansi Lolags Discont ,633: 16.- lotalbelopp L:dr 4438: ,6. - 5r4 8tatsocb La n co-D t sk o tl e n s
Hamilton, Hugo, begärt upplysning om det beslut Bonde-St. i frågan lättat, tillkännagaf undertecknad, att nämnde Biks-Stånd, enligt meddelade afskrifter af propos:ne vid hållna voteringar, dels med 60 röster emot 19 afslagit StatsUtsk:ts hemställan i 12:te punkten och beslutat att åt K. M. må öfverlemnas alt i nåder bestämma den punkt i hufvudstaden, hvarest stationsgård för norra jernstambanan lämpligast borde anläggas, dels ock med 66 röster emot 26 bifallit Utsk:ts i 14:de punkten afgifne yttrande, så vidt detsamma innefattade afstyrkande af bifall till K. M:s Nåd. framställning om anvisande af medel till anläggning af en sammanbindningsbana genom Stockholm. Frih. Hamilton: Såsom B. o. Ad. nyss har bort, har nu inträffat, hvad som så många gånger förut handt, att nemi. R. o. Adis öfverläggning i en vigtig fråga först inträffat, sedan de tre öfriga Stånden redan fattat sina beslut. I)å R. o. Ad. nu blifvit upplyst om huru dessa beslut utfallit, synes det mig, 266 Den 12 Maj f. m. under sådan sakernas ställning, som vore det klokaste beslut, hvartill R. o. Ad. kunde komma, det att låta diskussionen, så vidt möjligt vore, inskränka sig till hvilket af de andra Ståndens bestut borde omfattas, så att ej flera olika beslut måtte gå till förstärkt Stats-Utsk. Under sådane förhållanden tror jag icke det vara skäl att upptaga tiden med vidlyltiga teckniska öfverläggningar, hvarom större delen af det respektiva Ståndet ej har den ringaste kännedom. Hvem af två tecnici har rätt? Hvad frågans praktiska utgång beträffar, tror jag det vara för sent att yrka uppskof med en sammanbindningsbanas anläggning, ty äfven i delta afseende skulle vi stadna ensamma i vårt beslut, för att icke nämna, att hvar och en bör vara Öfvertygad om, att ett sådant yrkande icke mera skall få någon pluralitet inom detta Stånd.
Jag medgilver visserligen, att en sådan anstalt till förmån för några vissa personer vore ovigtig, om den icke Den 16 October e. m. 425 vöre förenad med någon fördel för det allmänna; men enär, såsom jag visat, den skulle bidraga att påskynda realisationeus verkställighet, vet jag icke, hvarföre man ej skulle tillåta denna vinst åt någre, på hvilken inga andra förlora. Man bör äfven komma ihog en annan nytta af denna anstalt, nemligen att den utgör det enda verksamma correetivet emot en alltför vacklande curs; ty om det silfver, som insattes på deposit-räkningen, å ena sidan verkar till cursens stigande, då den är allt för låg, skall det naturligtvis vid denna högre curs åter uttagas, för alt med fördel användas, hvaraf följden blifver, att cursen åter måste falla. Jag kan således icke finna någon grundad farhåga för denna inrättning, som i min tanka ganska klart endast kan bidraga dertill, att realisationen så mycket fortare kommer till verkställighet, samt utgöra en besparing i BancoFullmägtiges omsorg att förskaffa det nödiga silfret genom de enskiltes intresse alt dertill bidraga. Jag vet mången, som i sednare tider lagt sig till ett ökadt silfverförråd uti husgerådssaker, och gerna skulle önska att kunna göra detta capital frukthart, utan att för alltid göra sig af med sitt silfver; och jag är öfvertygad, att flere tusende Riksdaler silfvervärde på detta sätt skulle ingå i Bankens hvalf. Jag tillstyrker derföre bifall till den första och hufvud - 4"26 Den 16 October e. m. sakligaste delen af io:de punkten rörande deposit-räkningen. Herr Munck af Rosenschöld: Jag upprepar nu, hvad jag anförde, då första Betänkandet förevar, nemligen att säkerheten för att realisationen kommer till verkställighet, beror af nog tillgång på silfver till inköp och invexling, men icke på sådant silfver, som sättes in, och när som heldsfc tages ut.
Härmed vare dock icke sagdt, att en enskild mans karakter såsom representant någonsin kan vara likgilltig för ett samhälle, ej eller att hans, från mängdens afvikande mening bör undertryckas, eller att, i synnerhet då en efterföljande högre pröfning af det fattade beslutet skall ske, det icke alltid är i sin mån nyttigt, att särskilda meningar, med de motsatser, som finnas i reservationer, belysa de vota, som afgjort beslutet. Tverlom, der personer inom en representation finnas, hvilka efter yttersta förmåga förut sorgfälligt undersöka den fråga, hvari de yttra sig, aldrig förråda benägenhet att låta egna fördelar, menniskofruktan eller gunst, hos hvem det än vara må, inverka på sin öfvertygelse eller bestämma sina utlåtanden för eller emot, än mindre tillåta sig ett bedrägligt sätt att framställa föremål och motiver i en falsk, förledande dager, så alt skäl begagnas, som veterligen äro oriktiga eller grundlösa, sålunda äfven dels undvikande att blifva beträdde med uppgifter, satser eller framställningar, som äro haltlösa, omöjliga att inför det sunda vettet försvara eller lumpna och ovärdiga, dels ock aldrig, eller åtminstone högst sällan, blottställa sig för grofva misstag i syftning, skäl el - 324 Den 12 Februari. ler uttryck och än mindre för uppenbara inconseqvenser; linnas sådane personer, säger jag — och hvarföre skulle icke finnas mänga, om representationen består af ädle, fosterländskt sinnade, oegennyttige, bildade, sakkunnige och någorlunda öfvade män — då äro deras meningar visserligen af högt värde för hvarje nation, som vill bibehålla sin fria statsförfattning och fortskrida under lagens skydd till upplysning och förkofran. Det är således för ett vida högre ändamål derjemte, som reservationsrätten kan gagna samhället, och som lagstiftaren må hafva tänkt sig bruket deraf. Svårligen kan man ock tänka sig, alt der tryckfrihet finnes och rätt begagnas, minoritetens reservationer, i den mån de utgå från sådane män, icke skulle äga förmågan att småningom hejda deni, som råkat på afvägar och slutligen kunna liksom luttra hela representationen ifrån allt oförnuft och allt sofisteri.
Jag frågar då, om de äro så vanliga här i landet? Frih. har slutligen yrkat återremiss. Jag vill visst icke motsätta mig en sådan, om Ståndet sä önskar: men jag får fästa H. Ståndets uppmärksamhet vid den mängd af ärenden, sorn ännu äro oafgjorda, och med hänsigt till del. önskvärda mål, att riksdagen mätte så fort som möjligt kunna afslutas, hemställer jag huruvida icke det lämpligast vore, att nu genast skrida till afgörande i denna fråga, hvarför jag vördsamt anhåller om H. Ex. Hr Gr. o. Landtnäs propus, till bifall å mitt förslag. Frih. Hermelin: En ledamot af Bevil In.- o. Ekou.Ulsk:n, Gr. Mörner, har afgifvit en reservation, som i 3:dje mom. är af följande innehåll: ”Lindringen i ansvaret för obehörig kroppsvisitation är, enligt min tanke, allt för stor, för att icke kunna medföra den följd, att resande skola blifva utsatte för chikaner och obehöriga prejerier.” — Jag har såsom ledamot af Utsk:n instämt uti denna reservation; att jag således vid detta tillfälle yrkar afslag å den föredragna §, är en naturlig följd deraf. Jag anser mig för öfrigt icke behöfva ingå i någon närmare utveckling af ämnet, utan anhåller endast att få tillkännagifva, det jag sluter mig lill det förslag, sorn Frih. Raab framställt. Frih. Cederström, Jacob: Jag skulle instämma med Frih. Palmstjerna, Nils, i begäran om återremiss, i händelse dermed kunde någonting vinnas; men då Högv. PresteSt. redan bifallit förslaget, Vällofl. BorgareSl. afslagit den lag, hvarom vi nu öfverlägga, oell Hederv. BondeSt. äfven densamma bifallit, så skulle jag tro, att det tjenar till ingenting att återremittera målet, utan anhåller jag om afslag å denna §, med anhållan tillika, att hvad i delta afseende stadgadt hr, måtte fä till nästa riksdag oförändradt qvarstå. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.:
Hvad nu angår Herrar Landshöfdingarnes ansökning, örn en sådan förändring i nu gällande Författningar rörande Pensions-rättigheten för Civile Staternes Ämbetsoch Tjenstemän, att Landshöfdingarne äfven innan upnådde 70 år skulle ega taga Afsked med bibehållande utaf idel vid 60, delar vid65 och hela Lönen vid 70 års ålder; så möter dervid, att, såsom ofvanberördt är rättigheten att tillgodonjuta indelte Lönerne upphört, och i stallet blifvit bestämd en pensionsrätt, svarande mot hvad Stads-Secreterare i Lön uppbära; samt att den nu sökte förmånen, om den beviljades Landshöfdingarne , icke skäligen kunde vägras alla andre Ämbetsoch Tjenstemän med indelte Löner i förhållande derefter.
Den konstantinopolitanska tidningen Stamboul för den 3 dennes skrifver om saken: » I vår officiella tidning för i går läses, att h. m:t sultanen tilldelat fru Reuterskiöld, f. Nordenfalk, storkorset af kejserliga orden Chéfakat. Vi tro oss veta, att det var på måndags afton efter iftar (den måltid s o m museimännen intaga under ramazanfastan just i solnedgången), vid hvilken fru Reuterskiöld hade äran att närvara, s o m sultanen tillkännagaf för svensk-norske ministern, att det skulle vara h o n o m ett nöje att tilldela denna ansedda orden åt fru Reuterskiöld. » V i ha trott, att det skulle, s o m ett pikant äpropos, intressera våra läsarinnor se en afbildning af denna orden för damer, s o m en af de svenska bärarinnorna godhetsfullt satt oss i tillfälle taga. Den vackra dekorationen bäres i hvit, vattrad sidenrosett med gröna och röda kanter. Det innersta runda fältet är af guld, ramen omkring af guld o c h grön emalj; stjärnans fem uddar äro emaljerade i rödt med gyllne kanter; den strålande stjärnsolen där bakom är rikt inlagd med briljanter o c h ametister; halfmånen och stjärnan, som förena rosetten o c h dekorationen, äro emaljerade i rödt. Bäst hvarken brödlös eller rådlös. Hedersomnämndt svar på prisfrågan VII, af iBlind höna ». (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) r 3£ &amp; åter fråga o m ett stadshushåll, så kan man CdJ * - j u alltid ställa så till, att man har någon färsk o c h lättkokt fisk, såsom torsk eller spättor, hemma, o c h alltid bör man i brist på annat lämpligt kött eller stek hafva till hands en kotlettrad eller innanlår, passande till biffstek eller chateaubriand, o c h i yttersta nödfall bör man i en större stad alltid kunna erhålla sådana tillhackade, men Gästerna böra placeras med ryggarne vända mot serveringsrummet eller den dörr, hvarigenom maten inbäres.
för refanö fortfåttanbe inom tanbet etter för återrefa ur Slitet äSemillnittgdsf örorbniitg 1858. 21 icfe funna utfärbaö; jfolanbe fåban utlänbning, innan i)an eger i någon ftab inom Oiifet utbjuba elier finta fjanbel ont iitlånbffa waror, jemroäl åligga, att i ©tocfljotm l)oö ^anbelésÄoHegium od) i be öfriga ftäberna l)oö SJiagiftraterne fftirfa jtg Ijafroa ben ftabgabe afgiften betalt od) tillita npp fpatibelöbalfett ocf> färffilba författningar, i affeenbe på bt)ltf l)aiibel, jtabga. Utlänbningar, font i fläberna brifioa panhet od) rörelfe, fe mom. 3. äöiubragarc 9lmt 9i:br l: 50. äöagfarlar , i: so. 3:o för följanbe perfotter i fläberna utgår afgiften åter efter ttebait SMtiousbcticnte, lifa nteb ftäbernaö betjente, § 2. SBoffjattblatc, lifa nteb ^»anblanbe, § 9. 33oftri)cfare, lifa uteb mattufafturifler, § 9. SDoftorcr, SJfebicincc, eller Sätare, för infomjf af praftif utom tjenflen, tunt procent, bocf ej imber förn t 8l:br 7: 50. fruntimmer, font ibfa fläbfönt, nteb ett eller flera tnebfjelperffor, erlägga l)älften emot $anbtroerfare, § 9, od) beraé mebfjelperffor hälften emot ©efäder, en Spjrfuffar, lifa nteb ^atibtmerfare, § 9.
timmer, som i 18 år varit anställd i stora skoafSådant är mycket lättsmältare än det färska, färer i Paris och som dagligen profvat skodon på i medeltal ett par hundra kvinnofötter. som ofta gör magen stort omak. Hennes oförgripliga mening är, att man icke Det är hälsosamt att endast förtära svinoch nötskall lyckas finna någon kvinna vare sig i Paris kött kokt. Något annat tillförlitligt skydd än eller i Amerika, som kan ha den omtalade skon. kokningen finnes ej mot trikiner, blåsoch beSmå och vackra kvinnofötter vore, förklarade hon, icke så ovanliga, men det vanliga numret på skonikemask. Alt förtära rått kött är föga rådligt; don passande för dem vore 34, mera sällan 33 det kan gömma månget sjukdomsfrö som till och ytterst sällan 32. En sko af 19,5 centimeters exempel tuberkulosens. längd motsvarade n:r 29 och passade åt ett sju Det är hälsosamt att alltid tvätta sina händer, förr års barn. När skon vore 19,5 centimeter, skulle foten, till hvilken den kunde passa, endast vara än man handskas med någon mat. I synnerhet 17 centimeter. vid farsoter kan detta ej nog eftertryckligt på- Af damskodon såldes mest n:r 37 och 38, hvilka yrkas. Genom handen öfverföres i otaliga fall passade för fötter af 25 ä 25,5 centimeters längd. smittämnet på brödet och följer detta i magen. * Det är hälsosamt att om morgonen på fastande mage En kvinnlig politiker. Häromdagen afled i London fru Venturi, en bland den italienske patrioäta frisk frukt. Den som vänjer sig därvid, ten Mazzinis bästa vänner och förtrogna under hans skall godt kunna undvara rhabarber, aloe och landsflykt i England. Hon var dotter till W. H. andra laxativ. A B h u r s t, den italienska frihetsrörelsens välbekante engelske förkämpe, hvars hus var Mazzinis hem under större delen af den tid denne vistades i London. Fru Venturi, som blef gift med en italienare, har skrifvit en roman och flere små historier, men hennes förnämsta verk är en biografi öfver Mazzini, som utkommit i många upplagor.
Upplästes och justerades ingresion till Riksdags-besiutct tillika med irenne af samma besiut, bwilka bliswit frän Expeditions-Utstottet inlemnade, stolandes likwäl det sista momentet af Z §. i bwad som rörpe NiksgäldsConroiret, tills widare säsom cjusteradt anses, i anseende tell den uti betänkandet om Riks§älds-Contoirets förwaltnmg föresiagna och bi fattne - Den 22 September. 227 fallne ändring uti Jnstructionen forRiksgäldsContoirets Fullmägtige. Justerades Riksens Ständers uNderdäniga strifwelse till Konungen, angäende de till nästa Riksdag uppffutne mäl. Herr von l<ruii8, Lonr-lll, hade inlemnat ett Memorial, hwilket Upplästes, sa lydande: <Dom det förestär Undertecknad att blifwa Ledamot i Socken-Beredningar och kanhända i Taxerings-CoMmittLer till den nya BewittNiNgens utgörande, sä finner jag nödigt uppgifwa följande brist i Bewlllttmgs-Färordningen: Uti Z Ärt. 4 §. 12 M rm. förordnas wäl att i de Städet där Troupper äro förlagde, ffola personelc förteckningar pä hwars och ens embete och lönewilkor af Befälhafwaren sändas till Konungens Befallningshafwande, för att komma Wedcrbörande Taxerings-Committäe tillhanda; men huru i denna del förhällas stall med denstsom tjena wid indelte Regementer a Landet, och där hafwa. bäde Boställen, Kronotionde och Hemmans-räntor pä lön anstagne, derom förmäler Förordningen ingen ting.
Mäsken i mäskekaren får ej utspädas med vatten, sedan ifyllningen skett och karet blifvit satt till jäsning. f) Vatten till mäskens utspädning får ej inbringas i mäskbehållaren, mäskvärmaren oller pannan, hvarken direkte eller indirekte genom sköljning af kar, rännor o. s. v. g) Till mäskekaren-få ej sättas lösa skärmar eller ringar eller annat, som kan öka deras rymdinnehålE Hvad som vid jäsningen rinner öfver, får ej slås tillbaka till jäsning i samma kar. Det som jäser öfver får begagnas till en senare inmäskning; likaså kan ifrån den jäsande mäsken tagas hvad som är af nöden till pressjäst eller annan jästberedning. h) Mäskebehållaren och mäskvärmaren få blott innehålla mogen mäsk. i) Kylskeppet får ej begagnas till afjäsning, hvarföre mäsken, ifall jäst skulle till Bil. till Särskilda Utsk. Mern. N:o 4. 8 58 Norska Kommiss, Betänk, ang. Bränvinsbränningen. sättas densamma på kylskeppet, måste genast, så snart det är gjordt, och biandningen blifvit verkställd, tömmas i mäskekaret. k) Jästberedningskaren få endast innehålla jäst och det material, som dertill är af nöden. Denna jäst får endast begagnas i profkaret, eller också sättes den direkte till mäsken i kylskeppet eller mäskekaren. I) Der man begagnar profkar, d. v. s. kar, hvaruti jästen undersökes genom tillsättning af mäsk och vatten, får dess innehåll icke på annat sätt begagnas till bränvinsbränning, än genom att slås på mäskekaret, eller blandad med mäsken i kylskeppet. m) 1 bränneriet få ej finnas andra kar, redskap, rännor eller pumpar, än de som äro uppgifna uti förteckningen. II) Bränneriets brukare allemnar till kontrollörens begagnande, så länge bränneriet är i gång, ett eget och varmt rum med säng, uti eller invid bränneriet.