Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utur prot. för den 16 September upplästes följande' ”Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. belia - Den ii November f. m. ”gade afslå StnIsUtsk:s uli 4-‘de punkten framställda förslag ”till vo t er;s-pro position.” Ur Ribbing: A f den tili skedda uppläsningen finner jag val, att llr Frill. o. Landtm., då denna fråga förevar i betänk. N:o 3o t, har framställt den propos. alt delta skulle afslås; men jag kan icke annat än deraf draga den slutsats rttt, otti svaret blifvit nekande, så hade förslaget ej blifvit ofslaget, och således det förhållande hafva inträffat, som jag nämnt. Hr Lefre'n: Vid denna riksdag har inträffat, ait åtskilige ledamöter af Ståndet hafva behagat lill [Jr Frih. o. Landtm., vid detta ärendes föredragning, hemställa, om icke Hr Frih. o. Landtm, skulle anse att första pfoposin borde äga rum på åtefreiijiss. Efter hvad jag vill påminna mig, förklarade Hr Frih. o. Landtm, sig af grundlagen ålagd att först framställa propos. på bifall till älla Utskotts betänklig och denna grundsats har llr Frih. o. Landtm, i alli mänhet sedermera troget följt; Jag har | varit närvar, nästan i alla plena, åtminstone då Hr Frih. o. Landtm, icke ansett sig kunna framställa propos. till bifall, och då har Hi' Frih. o. Landtm, börjat med ätt antingen framställa pröpos. till återfemiss, om sådant varit hegardt, eller afdäg, ont så varit ä^kadt, då pligten intradt att uppgifva orsaken hvarföre icke propos. till bifall framställdes. Dessutom har Hr Frill. O. Landtm, vid dessa frågors behandling, åtminstone vid ett tillfälle, nekat alt framställa propos. till bifall på en sakj som förekommer längre fram i detta betänkande. Gr. Frölich:
Skrifvelse, N:o 65. nya löftesmän; att, sedan bostället år 1848 blifvit brukadt (ö'r kronans egen räkning och derunder lemnat en behållning af 16 tunnor spanmål, detsamma år 1848 ånyo utarrenderats, då vid den 3:dje af de för sådant ändamål anställda auktioner anbud blifvit gjordt af endast 18 tunnor 4 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, hvilket ock antagits; alt härads-rätten medelst utslag den 8 December 1849 ålagt Wedling att godtgöra K. M:t och kronan den förlust, som genom den förnyade utarrenderingen uppkommit, för år 1848, i öfverensstämmelse med årets markegång 6 R:dr 16 sk. tunnan, af 13 tunnor 6-1 kappar med 83 R:dr 29 sk. 9 rst., jemte fem procents ränta från den 21 December samma år, intilldess godtgörelse sker, samt från och med år 1849 till och med 1870 med 11 tunnor 21 kappar årligen, att in natura Thommdagen levereras eller efter markegång lösas; alt E. K. M:ts Befallningshafvande och kronofogden i orten, uti infordrade underdåniga utlåtanden, anfört, att det arrende af 29 tunnor 6-1 kappar spanmål, Wedling från inidfastan år 1842 erlagt för Berga boställe, varit allför högt uppdrifvet och haft till påföljd hans utarmande under de ogynsamma åren 1843 och 1844 samt missväxlåret 1845, hvadan och då högre arrende för detta boställe, än som, efter Wedlings skiljande derifrån och boställets förnyade utarrendering, numera utgöres med 18 tunnor 4 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, icke skäligen kunde påräknas, E. K.
För händelse likväl att Hr Frih. o. Landtm, skulle anse det mot grundlagen stridande alt framställa propos. på sätt jag begärt, anhåller jag om bifall till betänk, i dess helhet. HroRibbing, Arvid: En ledamot har anmält sin önskan, att Hr Åkermans förslag skulle antagas, hvilket icke i sig uptager något af de mora. om hvilkas föredragning punktvis nu npstått fråga. Nämnde förslag går derpå ut att summan, 200,000 r:dr, skulle öfverlemnas tillfelt bolag, för att dermed drifva bankrörelse; tilläggande Hr Akerman ”att man sålunda kunde under lugna tider (som orden föllo) bestämma vilkoren och sältet för en Privatbanks-rörelse med Riks-Bankens sedlar.” För min del är jag af lika lanke med den värde ledamoten, hvilken fästade upmärksamhelen pä berörde reservation, och instämmer deri samt tror, att om penningarne öfverlemnas lill ett bolag med frihet att på lämpligaste sätt dem använda, så skola öboerne dermed finna sig mera belåtne än med allt vårt reglementerande; och jag är derom så mycket mer förvissad, som jag känner att från Gottland framställning gjorts till Smålands Privatbank om försträckning af medel för ett lånekonlors inrättande på denna ö. Den skrift, som innehöll framställningen härom, har jag haft i mina händer, och bland Smålands Privatbanks delägare förordat vid en deras allm. sammankomst, ehuru utan framgång. Emedlertid sattes icke något annat än sjelfförvaltning i fråga i denna skrift, som var försedd med sådane underskrifter, att, säga hvad man vill, full trygghet deri låg för både vederhäftighet och tillräckligt förstånd bland öens innevånare, att kunna styra ett Bankafdelnings-kontor. Skulle Bankoötsk. önska en afskrift deraf, kan den anskaffas. I alla fall kan man antaga, att om det ej finnes förstånd nog att sköta låne-kont., så saknades det troligen äfven för att rätt använda lånetillgångarne. Må derföre Banken undgå förvaltningsäfventyret och koslnaderne! Jag anhåller om återremiss. Den 14 April. 419 Frih. Stjernstedt:
Till Lag-Utskottets behandling har blifvit remilteradt ett hos Hedervärda Bonde-Ståndet afgifvet memorial, deruti Riksdagsfullmäktige!! David Andersson från Hallands län, jemte förmälan, alt berörde besigtningar, som ofta icke med erforderlig noggranhet förrättades, ej ledde till det med dem åsyltade ändamål, ulan onödigtvis ådrogo kyrkan utgifter samt förorsakade oredor, särdeles om laga afoch tillträdessyn kort efter en dylik besigtning infölle, då stundom syne-rätten ansåge vid besigtningen påsynle, sedermera ej fullgjorde förbättringar öfverflödige, men deremot förordnade allijelpande af brister, hvilka besigtningsmännen ej anmärkt, af denna anledning yrkat, att, med upphäfvande af ofvanåberopade Kongl, kungörelse, det måtte stadgas, alt förrättandet af besigtning å kyrkoherde-boställe, kapellansoch klockare-bord samt preste-stomhemman, som icke äro till skatte köpte, må bero på anmälan vid sockneslämma eller hos Konungens Befallningshafvande; och borde, sedan sådan anmälan skett, Pastors-embetet eller Konungens Befallningshafvande ovilkorligen föranstalta om besiglningen, som skulle hållas af kronofogde eller länsman, med biträde af två nämndemän, mot ersättning, enligt gällande rese-reglemente af den, som fullgörandet af de påsynte förbältringarne kunde blifva å lagd t, eller ock, derest giltiga skäl till besiglningens anställande ej förefunnils, af den, som derom gjort anmälan; varande af David Andersson tillika det Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 9. ii påstående framstäldt, att, i händelse omförmälda yrkande ej vunne bifall tiden emellan de ekonomiska besigtningarne måtte varda utsträckt till 10, eller 15 år. Berörde motion, uti hvilken Riksdagsfullmäktige!!
General-assistans-kontoret. Utskottets hemställan bifölls. JM 233, angående särskilda gratifikationer till åtskillige af Stats-Utskottets tjenstemän. Bifölls med den ändring, att gratifikationsbeloppet till den för Riksgäldsverket rörande ärenden anställde Sekreteraren höjdes från 1,000 till 1,500 R:dr, hvarefter slutsumman hör rättas. Prot,-Vtdrag den 20 November (863. 749 JW 234, angående den upprättade nya Riks—staten. Utskottets hemställan godkändes. M 238, angående den under innevarande riksdag verkställda statsreglering samt den för Riksgälds-kontorets utgifter erforderliga allmänna bevillning. Godkändes. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Sammansätta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, JVJ 41, angående särskildt arfvode åt den person, hvilken i egenskap af Sekreterare biträdt Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Från Vallo fl. Borgare-Stdndel. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Memorialer: JYI 225, med förslag lill stadganden i det nya reglementet för Riksgäldskontoret, angående det till Lidaåns upprensning beviljade lån samt om anslaget till Nationalmuseibyggnadens inredning, m. m. Bifölls. M 230, med förslag till stadganden i Riksgälds-kontorets reglemente, angående detta verks inkomster samt uppbörden och redovisningen af dit ingående bevillningsm. fl. medel, äfvensom rörande Riksgälds-kontorets styrelse och den vid kontoret anställda betjening. Godkändes med den förändring af 250 paragrafen i omförmälda förslag, att, i stället för dels ordet »årligen» och dels orden »hvarje år» införas orden nhvartannat arn; och JV2 231, med förslag till pensionsstat vid Riksgälds-kontoret, äfvensom expektansstat vid f. d. General-assistans-kontorel.
Med denna var då äfven medicinen nära förbunden, och kemister och apotekare hade ofta samma yrke. Skalden känner till kryddorna: i himmelen »Ej luftar5 luften der som vor' hon parfumera' Med musc ell' ock civet, jasmin och hvad man mera Här brukar: benzoïn ell' storax, calamit Och hvad Arabien elj'st sänder till oss hit.» Han känner vidare till de tre hufvudmedikamenten, såsom man då antog dem. Ingenting kan hjelpa mot döden, säger han, »Ej någon Panacé, Theriac och Mithridat, L'or-vie-estant6 och all aptekens hälsomat, Ej något dricklikt guld, som elj'st så högt berömmes, Ej Trismegisti sten, hvarom skenvislikt7 dömmes Af mången kloklik tok, den aldrig annat var Än såsom Gyges' sten, den han i ringen bar; Osynlig menar jag.» Han har läst astrologernas böcker; han vet, att, när Mars är satt tvärt emot solen, och Jupiter ej kan undgå Saturnus, det anses betyda att man då födes till olycka, med flera andra dylika funderingar, men utbrister strax derpå: »O, mer än tokot folk, som vet hvad ingen vet!» Man ser åtminstone, att han ej var benägen för vidskepelse inom alla dessa då mörka vetenskaper. Det är troligt, att han redan i Upsala begynt sina kemiska studier, hvilka han i utlandet, kanske mest i Holland, utbildat. Men de främmande språken, hvaruti han visar så stor färdighet, kunde väl ej universitetet hafva meddelat honom; der funnos visserligen en spansk och en italiensk språkmästare på stat, men de nya språken ansågos ej lika behöfliga som de klassiska. Det var senare just han, som, hemkommen från sina resor, fick undervisa studenterna i tyska, franska, engelska, italienska, holländska. Emellertid finna vi, att Lars Johansson ej vistats i Upsala utan resultat; men att rätta sig efter bestämda föreskrifter, behagade ej hans öfverdrifvet sjelfständiga själ. Tiden förgick, och han blef aldrig mera än student. Dermed hade han nästan stängt för sig möjligheten af befordran i statens tjenst.
Diverse inventarier: väggur, ringklocka, dragkärra, skottkärror, dragkälke, båt, vedsågar, vedyxor, klädhängare, ljuskista, jerhstörar &c 18. 12: 7o: 2,146 Summa r:dr b:co i 8,257 1 I I sammanhang med föregående kostnads-förslag får tilläggas, att om gynnsamma förhållanden skulle medgifva emottagandet af ett dubbelt antal, eller 100 barn, så ökades dock icke kostnaden i lika progression; ty med tillökning af en sköterska och en caiculerad något större åtgång af ved, ljus, såpa o. d. , skulle årliga kostnaden för xoo barn icke öfverstiga io,3oo r:dr, och inköpet af inventarier, med tillökning af sådana, hvilkas antal bestämmas af barnens, k unna besörjas med 3,600 r:dr. 1 hänseende till beklädnaden, kan antagas, alt de föreslagna persedlarna ej alldeles förslitas under loppet af ett år, och att de» som vid arets slut ännu äro brukbara, till en icke obetydlig del förminska den summa, sorn uti kostnads-försiaget lill deras årliga förnyande är afförd. Äfven får anmärkas, att, ehuru endast 2:ne skjortor äro i förslaget upptagna som årsslitning, böra dock för hvart barn minst 4 sådana vara att tillgå, dels för alt undvika tvätts anställande hvaVje vecka, och äfven i anseende till den längre tid, som under höstoch vintermånaderna vanligen erfordras för klädernas torkning. Denna tillökning, en gång anskaffad, blir endast cLt fortfarande förskott på det följande årets utgifter och åstadkommer fiåledes ingen förhöjning i den årliga kostnaden. Den 7 Mars c. m. munications-systerne inom Sverige, en klar åskådning af de fördelar för landet, hvilka af verkställigheten kunna väntas, kostnaderna dervid, de andelar som menigheter böra anslå, samt den ordning, hvarefter verkställigheten bör ske för att med minsta uppoffring gifva den hastigaste utveckling åt den allmänt vaknande industrien.
En stor och icke oväsentlig förenkling i arbetet hos Utsk:ns Kanslier. Då man redan i tryck egde tillgång på motionerne, blef det öfverflödigt att i Utskins Betänk:n införa vidlyftiga rubriker. En omförmälan af motionärens yrkanden, med hänvisning, i afseeende på de af honom anförde motiver, till motionens nummer i Bib., vore i de flesta fall tillfyllestgörande. Den, som icke närmare känner mekanismen vid rubrikers fabricerande, torde anse det för en mycket enkel sak. Så är likväl icke alltid förhållandet. Ofta kostar rubrikens författande vida mera besvär, än sjelfva beslutets; och detta i samma mån, som hufvuddokumentet är illa hopkommet. Ju sämre och ju mera ologisk en motion är, desto större möda för Sekret:n att deraf förfärdiga en dräglig rubrik. En anledning till klagan, som nu icke sällan förefinnes, att motionären icke fått sina motiver fullständigt intagna i Utsk:sBetänk:t, kunde då icke vidare ega rum. Hvar och en fick åter sina egna ord. Minskning i utskrifningsoch tryckningskostnaderne. Den kostnad, som motionernas tryckning i Bill. skulle medföra, komme i det närmaste att motsvaras af den besparing, som skedde derigenom att motionerne uteslötos ur StåndsProtm. Men deremot kunde en verklig besparing ske i afseende på Utsk:sBetänk:ns tryckning och utskrifning, enär dessa Betänk:n, på sätt jag haft äran visa, kunde, genom en betydlig afknappning på rubrikerna, blifva mycket kortare, än de nu måste vara. Då dessa fördelar tillsammantagne icke torde vara utan sin vigt, samt den åsyftade reformen endast är en tillämpning af hvad redan under flera Riksdagar blifvit afgjordt i afseende å K. M:s Propos:r och Utsk:s Betänkm, förmodar jag det fog icke saknas för min vördsamma hemställan, det R. St:r måtte besluta, att redan vid denna Riksdag låta uti Bih. till RiksStms prot. trycka de i Ståndens plena väckta motioner. I fråga om verkställigheten af en sådan förändring finnas två olika sätt att tillvägagå.
Hermelin, Friherre Carl Alfons, dess yttrande: I. 128. Hernöklubb, i fråga om den tillämnade fyr-inrättningens derå förläggande till Lungön utanför Hernösand: I. 233, 327; B. III. 314, 457, 526, A. 526, E. 638 Hjerta, Carl Johan, dess yttrande: V. 216. Hjerta, Friherre Fredrik Philip, dess yttranden: I. 42. 442, 549. Hof-Kapellets och Kongl. Theaterns pensions-kassor, angående upphä‘vande af den enskilde skådespelare och konst-idkare tn. fl. ålagda skyldighet att för deras representationer erlägga af gilter till: B* IV. 276, 489, A. 489; E. V. 427- Hof-Rätt, Krigs-: se Krigs-Hof-Råtteu. Hof—St«11, angående underdånig anhållan hos Kongl. Majit om allåtande af Nådig Proposition till Rikets Ständer angående uppbyggande af ett nytt sådant; motion af Herr Mauritz Brakel: se Motioner. —, angående anslag till inköpande af tomt för ett nytt —; motion af Herr Georg Wolfgang von Francken: se Motioner. Hof-Stat och Betjening, framlidne Hans Majit Konung Oscar I:s, angående pensioner å Rikets Allmänna Indragnings-Stat för åtskilliga till nämnde Hof-Stat och Betjening hörande personer: IV. 516; R. V. 10 (se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152. angåeude regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel). Hof-Staterna: se Riks-Statens Första Hufvud-Titel. Hofsten, Sten Erland von, dess yttrande: I. 109. Holmberg, A, W., Enka, angående ett af henne framställdt ackordsanbud: B. VI. 87, 430, A. 430.
Raabs förslag mötte icke något hinder, hvarföre också Hr Gr. o. Landtm, vöre beredd att derå framställa propos. i fall den af Frih. Raab påyrkades. Hr Stjernsvärd: Som jag utaf Frih. Raabs förslag och Den 8 Februari. 439 den framställning Hr Gr. o. Landtm, nyss gjort tror mig vinna samma mål, nemi. att få vissa grunder för vallagen upgjorda innan sjelfva förslaget kommer under öfverläggning, så har jag intet deremot, utan afstår ifrån den framställning jag i mitt förslag gjorde; likväl utbeder jag mig att R. o. Ad. mätte förelägga Utsk. någon viss tid, den kortaste möjliga, t. ex. till veckans slut, ty eljest skulle allt blifva utan ändamål, Jag ingår således på Frih. Raabs mening att saken måtte blifva till Riddarh. Utsk. remitterad med åläggande för Utsk. att inom viss tid inkomma med grunder för den blifvande vallagen. Hr Ribbing, Arvid: Jag för min del anser ett sådant hastverk, som detta förslag skulle föranleda, icke kunna leda till det mål man dermed åsyftat, och yrkar derföre på afslag. Frih. Tersmeden: I anledn. af Hr Ribbings yttrande ber jag att få fästa upmärksamheten derpå, att i fall det vore fråga om att arbeta ut en fullständig, paragrapherad Riddarh.Ordn., skulle äfven jag dela bans lanke att sådant på den korta tiden nu icke kunnat åstadkommas; men då fråga deremot blott är om att upställa några korta punkter, skulle jag tro alt det på några dagar kan låta sig göra. Jag fortfar derföre i min anhållan att Frih. Raabs förslag måtte blifva remitleradt till Riddarh.- Utsk. Hvad Hr Stjernsvärds motion beträffar, så finner jag,sedan jag nu bort densamma upläsas, i likhet med Hr Gr. o. Landtm., att den icke kan i sin närvande form behandlas. Hr von Hartmansdorff: Om det inträffar, såsom Frih.
Då obligationerne utgifvas på större summor, kunde de endast i liquider om betydliga affairer användas, och följaktligen icke utur allmänna rörelsen uttränga betänkande om Rikets Penninge-Verk. 416 myntet , hvars en gång bestämda grund i alla fall icke.^skuHe rubbas genom ett credit-papper, för hvilket hvarken Staten eller Banquen hade någon direct ansvarighet. Hypotheks-inrättningen kan ej komma till utvidgning, utan i samma mån den vinner förtroende, och crediien , som gifver den lif, skall äfven framgent uppehålla den. Eika så litet, som man sett enskilde inteckningar under krig och olyckor i ovanlig mängd uppsägas, bör man frukta, att det skall inträffa med hypotheks-obligationerne , utgifne på redbara säkerheter , icke för nya behof, utan för reglering af gamla skulder. Tvärtom utgöra ifrågavarande obligationer, vid dylika tillfallen, en begärlig och lätt flyttbar egendom , af hvilken man drager sin säkra ränta. I värsta fallet är en fastighets-egare ej i sämre belägenhet, om en viss andel af hypotheks-inrättningens inteckningar successive återfordras, än om enskilde långifvare uppsäga sina intecknade capitaler, så att nämnde inrättning i alla hänseenden erbjuder den största säkerhet åt både låntagare och långifvare, sorn under närvarande omständigheter kan lemnäs, och bör derföre vinna fullkomligt förtroende. De capitaler, som i hypotheks-inrättningen insättas , hafva antingen redan kommit jordbruket directetill godo, eller blifva i samma stund för detsamma tillgängeliga till nya företag eller gamlas utredning. Utan tvifvel skola sedermera betydliga summor tillfälligtvis användas i speculationer på hypotheks-obligationer; men den lättnad till förlag och omsättningar , som desse obligationer medföra, skall troligen motväga, om 42 0 Betänkande om Rikets Benninge-Verk'. ej öfverträffa, olägenheterne deraf, att en del capitaler undanjiålles ifrån produetiva företag.
Jag vet det icke sjelf, men jag vet, att dessa minnen hafva börjat beherrska och plåga mig ... Låt mig tala fritt om mig sjelf, Hermione! Dölj din motvilja och hör hvad jag säger. Jag skall sedan lemna dig och undvika ditt grannskap. Jag vill fråga dig: hafva de rätt att plåga mig, minnena af min barndom, af din faders godhet och din egen kärlek? Har jag förfelat min bestämmelse och förslösat min lycka? Har jag varit otacksam emot din fader? Har jag förorsakat dig sjelf någon smärta? Du finner hvad det är, som jag frågar mig sjelf. Hör nu äfven de inkast, jag gör emot sådana frågor, hitintills tyvärr förgäfves. Din fader uppfostrade mig till att älska vishet och skönhet. Han ingaf mig trängtan till beggedera. Jag ville blifva vis, jag ville begripa Gud och verlden och mig sjelf, jag ville inrätta min vandel efter hans eget mönster, och jag var lycklig i min inbillning att kunna göra det. Men jag erfor omsider, att jag icke är skapad till dykare i filosofiens bottenlösa haf; ligger sanningen der förborgad, så skulle hon åtminstone icke kunna upphemtas af mig. Det var en oangenäm upptäckt, som betydligt afkylde min ifver och nedstämde mina förhoppningar. Jag skulle blifvit en ömklig platonisk filosof, men jag ville blifva något helt och fullständigt. Krysanteus lärde mig att älska det sköna. Tyvärr var det endast med dina drag, Hermione, jag kunde tänka mig något skönt. Jag älskade dig och yppade det i en olycklig stund för dig. Din genkärlek gjorde mig lycklig för en kort tid ... som är den enda lyckliga tiden i min lefnad. Men det dröjde icke länge, innan jag insåg, att vi icke voro skapade för hvarandra. Jag insåg mer och mer att du är mig öfverlägsen ej blott på hjertats, utan äfven på intelligensens vägnar. Min kärlek blandade sig med beundran, min beundran med förödmjukelse.
Men han hade så noga satt sig in i, att nu skulle hon dö, att han nästan kände detta nya uppslag som en tomhet. Då hörde han en svag röst, hvilken skälfde som i frossa: Är det du, Söderberg? Han vände sig om och fick se hustrun, som satt uppkrupen i spiseln. Hon lutade sig mot muren, och de bara fötterna, som hon höll mot elden, stucko fram under täcket, hvilket hon svept omkring sig. Det gråa håret hängde i glesa stripor öfver ansigtet, som var gulaktigt blekt, och den hopfallna munnen skälfde, så att bristen på tänder syntes. – Hvarför sitter du där? frågade han och nalkades henne med en känsla af fruktan, som om hon icke längre tillhört de lefvande. Den gamla skakade i hela kroppen, innan hon kunde svara: – Jag har frysit hela tiden, se’n du gick. En känsla af medlidande grep honom, ungefär som när han en gång sett sin gamla jagthund blicka på sig, när hunden var orkeslös och skulle ledas till skogen för att skjutas. – Det är bättre, om du kommer i säng, sade han. Orkar du med att gå själf? Hon bara skakade på hufvudet och mumlade ett tyst motstånd, med minen hos ett elakt barn, som icke vill höra på skäl, lutade hufvudet mot muren igen och slöt ögonen, medan hon instinktlikt sköt fötterna ännu närmare elden. Då tog han henne på sina armar och bar henne som ett barn bort till sängen, lade henne ner och ordnade bädden omkring henne. – Jag fryser så förfärligt, sade den gamla kvinnan och såg sig ängsligt omkring. Tror du, att det är döden, Söderberg? Han kände ännu en gång på hennes fötter och satte sig sedan tyst på stolen bredvid sängen. – Tror du det? upprepade den sjuka envist. – Det är det nog, svarade Söderberg, och utan att han tänkte därpå, blef det skumt för hans ögon, så att han måste torka dem. Alla hans känslor från förmiddagen voro försvunna. Han förnam bara dödens stora visshet, som ingen kan undgå, och som hvarje människa känner som ett hot mot sig själf, när hon möter den. Nu satt han och tänkte på, att han ofta varit orättvis och hård mot gumman.