Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag reserverar mig mot detta förfarande, såsom varande icke allenast obilligt, utan äfven utgörande ett indirect ogillande eller motverkande af de Kongl, prerogalivens begagnande. Jag anser^ alt Utsk. hade hort egna mera uppmärksamhet åt Hr Rosenblads motion i denna del. Pä sätt denne motionär anfört, visar sig, vid granskningen af de för olika fullmakter gällande charteringsbelopp, de största anomalier, till betydlig del förarledde af den omständighet, att, vid befordran från en grad till en annan, 70 1 Den 4 Januari e. m. detta belopp bestämmes efter hela den nya lönen, och icke, såsom billigheten tyckts fordra, uteslutande efter den tillökning i inkomst, tjenstemannen genom den vanna befordran erhållit. Såi t. ex. betalar en till 3:dje major befordrad capitaine vid de indelta infanteri-regementena sin fullmakt med 125 r:dr, utgörande 124 proc. af hela den nya lönen 1000 r:dr, ehuru han, efter min åsigt, högst borde betala 25 r:dr, utgörande 124 proc. af den vunna lönelillökningen 200 r:dr. Han måste således nu, då man inberäkna!- de sex månaderne för den s. k. begrafningshjelpens aftjenande, tjena i den nya graden minst 13 månader, innan de besparade lönetillökningarne uppgå till beloppet af den sista fullmaktslösen. På samma grunder måste en lill hofrättsråd befordrad assessor tjena minst 15 månader, innan han genom lönetillökningen inbesparat den nya fullmakten, en till lector befordrad rector-schola; 16 månader, samt en i Stockholm till borgmästare befordrad rådman 12 månader för samma ändamål. Då dessutom, särdeles efter deafUtsk. nu föreslagne förhöjningar, fullmakterne och resolulionerne å åtskilliga andra värdigheter synas vara bclagde med stämpladt papper till elt alltför högt belopp, vågar jag vördsamt föreslå, att R.
Riksdag utarbetat och da inlemnat ett fullständigt eller »väsendtligen upplysande forsing till Bewillvingens utgörande, hafwa i sadant afseende ätssillige project bilfwit insände, hwilka samtlige Kongl. Mast nu lärer omedelbarligen tillställa Riksens Ständers Bewillnings-Utssott, hwars börande deröswer bör föregå deras ät Riksens Ständer förbehållna pröfning. Derjemte, och da till Kongl. Majit lid efter annan inkommit flera underdåniga Rapporter och förfrågningar rörande tillämpningen i wista delar af nu gällande Bewillnings-stadga, hwaruti äfwen finnas upptagne sadane händelser, der ett och samma ämne blifwit af serssilde Smpromist-Rätter aldeles olika afgjordt; har Kongl. Majit som funnit lämpeligast att allt detta till Riksens Ständers pröfning - Den i8 April. 5 ing öfwerlcmna, i Nader anbefallt att alla härtill örande handlingar ssola till Riksens Ständers Be illnings-Utssott afgifwas. Och som Kongl. Majit med anledning af de > derörde matto yppade ssiljaktigheter wid BewilllingSgrundernes amvandande, och i tolkningen af örsatmingens ordalydelse, warit i Nader betänkt litt förskaffa Riksens Ständer alla möjliga och för dcstämda föreskrifters meddelande erforderliga upplysningar, later Kongl. Majit jemwäl communiceva Utskottet de i sadant ändamål, t anledning af derom under den »8-de December sistledit ar afläten Nådig Befallning fran Provineerne inkomna uppgifter, jemte bifogade Extract och anmärkningar. Kongl.
Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde den 12 dennes f. rn. på bordet lagde utlåtanden: N:o 73, i anledning af väckt motion om tillägg till Kongl, förordningen den 8 Maj 1849, angående sättet för kungörelsers uppläsande i kyrkorna; N:o 74, i anledning af väckt motion om tillsättande af en Distrikt-läkare i Åsele Lappmark; N:o 75, i anledning af väckt motion, i fråga om utgörande af kronoskjuts utom länet; N:o 76, i anledning af erhållne återremisser utaf betänkandet N:o 14, angående be redande af tillgång på duglig vaccin; N:o 79, i anledning af väckt motion om utfärdande af instruktion för Länsmän; N:o SO, i anledning af väckt motion om åtgärder för beredande af lättnad vid för sändningen af böcker från en ort till annan inom riket; N:o 81, i anledning af väckt motion, angående förändringar i Kongl, förordningen om prestval af den 1 April 1843; samt N:o 84, i anledning af väckt motion om befrielse för klockare på Gottland från skyldigheten alt till kyrkoherdarne utgöra onera för iunehafvande boställs-jordar. S. D. Föredrogs och Indes till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 12 dennes f. m. på bordet lagda memorial: N:o 83, i anledning af återremis utaf Utskottets utlåtande, N:o 60. Frän Högv. Pr este-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Banko-Utskottets utlåtande: N;o 29, öfver väckta förslag om dels utgifning från Banken af sedlar å 1 rdr banko och dels prägling af silfvermynt å 16 sk. riksgäld och 4 sk. banko. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottels följande utlåtanden:
Maj:ts Befallningshafvande i länet ansåg både för det allmänna och för räntetagare och räntegifvare förmånligast, att de uti det af Kongl. Maj:t afgifna förslag nämnde hufvudpersedlar bibehöllos; och har, uti den nu aflåtna Nådiga Propositionen, Kongl. Maj:t täckts förklara, det Kongl. Maj:t, som redan vid afgifvande af Nådig Proposition till Rikets år 1847 församlade Ständer ansåg hemmansräntornas förvandling i penningar icke böra ifrågakomma, samt, utgående från enahanda synpunkt, uti Nådig Proposition till Rikets Ständer den 1 Februari 1851 föreslog, att endast småpersedlarne skulle till penningar förvandlas, men hufvudräntepersedlarne inom hvarje Ian bibehållas, och till hvilket förslag Rikets Ständer lemnat sitt bifall, funne något annat afseende på förenämnde Deputerades yttrande ej kunna fästas, än att det måtte vara de skattdragande inom Upsala län medgifvet att tills vidare få bibehålla alla de räntepersedlar oförändrade, hvarmed de för närvarande utgjorde sina jordeboksoch hemmansräntor; men att, på det en förenkling jemväl i detta län måtte kunna i en framtid ega rum och utan vidare omgång bringas till verkställighet, när länets invånare önskade att i likhet med andra orter vinna en sådan förmån, Kongl. Maj:t nu ville föreslå Rikets Ständer besluta, att såsom hufvudräntepersedlar inom Upsala län bestämdes: spanmål, smör, hö och dagsverken, som skulle vid deras nuvarande belopp bibehållas med blott de jemkningar, hvilka blefve en följd af i allmänhet gifna föreskrifter; att alla öfriga nuvarande, uti jordeboksoch hemmantalseller ordinarie räntan inbegripne, persedlar förvandlades till bestämd penningeränta att jemte till penningar förvandlade bråktalen samt nuvarande skattetiteln penningar utgå enligt i allmänhet stadgade grunder; samt att denna förenkling af grundräntorna måtte i öfverensstämmelse med i allmänhet stadgade grunder gå i verkställighet först sedan vederbörande skattdragande uti länet derom i behörig ordning till Kongl. Maj:t ingått med underdånig anhållan.
Endast 68,021 R:dr 3^ sk. är hvad som i fyra års tid kunnat i Canal-afgift insamlas för begagnandet af den, som man säger, fullt färdiga delen af Götha Canal, hvilken färdiga del, alt sluta af Directionens redan Den 26 Mars f. m. 57 år 1818 gjorde uppgifter, lärer vara omkring ^rdelar af det hela; och hvad bar man väl då för stora fördelar att vänta af det såsom så Riksgagneligt utropade stora företaget?? Hade de många millionerne , som nu ligga nedgräfda i Götha Canal, i stället blifvit använde på Financernes, Jordbrukets, Fabrikernes, Näringarnes, Slöjdernas, Konsternas och Läroverkens understödjande och uppmuntrande, hvad lyckliga följder skulle icke deraf långt för detta hafva visat sig, och hvilken allmän välmåga skulle icke då varit rådande inom vårt älskade Fädernesland? Den vise, den djupsinnige och fördomsfrie tänkaren må sjelf döma och göra conclusioner. — Med hvad beredvillighet och sann tillfredsställelse skall väl den skattdragande medborgaren bära sine bördor och nedlägga sin skärf på fäderneslandets Altare, då han ser och vet, att så stora summor blifvit använde och gått förlorade i den allt uppslukande, bottenlösa Canalen?? Det enda medlet, som återstår, är således efter min öfvertygelse, att Staten rakt drager sig från Canalen; ty om den nu icke kan hjelpa sig sjelf, och om Bolaget icke kan utföra återstående byggnaden och upprätthålla Verket, sedan Staten redan uppoffrat så många millioner derpå, så är det icke mera något problem, utan ett rent axiom, att affairen är förtviflad och hela 58 Den 26 Mars f. m. företaget icke blott missljckadtj utan äfven Riksforderfligt. Må alltså de redan nedgräfda millionerne vara bortkastade, och dermed slut; ty eljest uppslukar Canalen ganska säkert så många millioner till, och gapar efter mera, emedan svalget är bottenlöst.
Klingspor föranledda ordtvistens sammanblandning med det vigtiga ämne, som utgjorde föremål för R. o. Ad:s öfverläggning d. 3 Febr., var visserligen en ganska gillig orsak till min åtgärd att begära uppskof med Hr Gr. o. Landtnäs propos. i anledn. af H. Ex. Hr Gr. af "Wetterstedts framställda anmäxkn.; men egentliga skälet var att bereda Frih, Klingspor rådrum att betänka förhållandet samt tillfälle att befria R. o. Ad. från den oangenäma ställning, uti hvilken Ilr Frih. genom sitt handlingssätt försatt oss, Detta mäste svårligen hafva kunnat undfalla Hr Frih:s uppmärksamhet, och jag hoppas nu, att Hr Frih., inseende, huru lätt det är för honom att både för det närvar, och för framtiden undanskymma denna obehagliga sak, skall så mycket hellre begagna den af mig och — jag är säker derpå — af hela huset önskade utväg att lemna en nöjaktig förklaring af sina ord, som han säkert inom sig sjelf icke kunnat undgå Dc u 27 April f. m. olt erkänna, alt Konungens rådgifvare, utan att glömma sin pligt att vårda Styrelsens anseende obefläckadt, icke kunnat låta bero vid bans beskyllning, men att de det oaktadt ingenting lifligare önskat, än att se denna sak så uppgjord nu, att äfven obehagliga följder för Hr Frih. kunna undvikas. Skulle hos Frill. Klingspor uppstå den tanka, att hans eget rykte skulle lida deraf, att han förklarade sina ord, så bedömer lian sin ställning oridderligen, orätt. Få torde de vara, som icke måste erkänna, att jag mer än cn gång yttrat den önskan, att dessa ord aldrig varit sagda; men aldrig har en bra karls värde blifvit förringadt derigenom, att han öppet erkänt sitt förhastande, och aldrig har någon vunnit derpå, att han envist sökt fasthålla vid ett begånget misstag, synnerligast då, såsom här är förhållandet, 3:dje mans rätt blifvit för nära trädd.
Det föreföll honom ej så stort nu att hemföra ett bättre mans barn. Han var ängslig för hvad hon skulle taga sig till, då hon fick veta sanningen. »Börje,» sade hon slutligen, då de en lång stund följt de i tvära vinklar brutna strandvallarna, »hvart gå vi?» Han lyfte då handen och pekade bort mot fiskläget, där hans mor bodde i huset på sandkullen. Men hon trodde, att han visade på en af de vackra landtgårdar, som syntes vid slättens rand, och blef åter gladare. De stego ned på de öde fäladsmarkerna, och där kom all hennes ängslan åter. Där, hvarest hvarje tufva, om man blott kan se det, bjuder skönhet och omväxling, såg hon endast ett fult, vattensjukt fält. Och vinden, som där är i ständig rörelse, for hväsande emot dem och hviskade om olycka och förräderi. Börje tog allt raskare ut stegen, och ändtligen hunno de till fäladens slut och voro framme vid fiskläget. Hon, som på sistone ej alls vågat göra sig några frågor, fick då åter mod. Här var åter en enformig husräcka, och denna kände hon ännu bättre igen än stadens. Kanske, kanske att han dock ej ljugit. Men så nedslagna voro hennes förhoppningar, att hon skulle blifvit af hjärtat glad, om hon fått stanna vid någon af de små prydliga bostäderna, där blommor och hvita gardiner syntes bakom blanka fönsterrutor. Hon sörjde öfver att nödgas gå dem förbi. Så såg hon med ens just vid utkanten af fiskläget en den uslaste koja, och det var henne, som om hon redan länge sett den med själens ögon, innan hon i verkligheten fått syn på den. »Är det här?» sade hon och stannade just vid den lilla sandkullens fot. Han böjde omärkligt på hufvudet och fortsatte att gå fram mot den lilla kojan. »Vänta,» ropade hon efter honom, »vi måste talas vid, innan jag går in i ditt hem. Du har ljugit, du,» fortfor hon hotande, då han vände sig emot henne. »Du har bedragit mig värre, än om du vore min värste ovän. Hvarför har du gjort det?» »Jag ville ha dig till hustru,» svarade han med låg, sväfvande röst.
Maj:t infordrat Kammar-kollegii yttrande i frågan, samma Kollegium i underdånigt utlåtande tillstyrkt, att uti Vester-Norrlands, Vesterbottens och Norrbottens län måtte anställas, i h vartdera af de tvänne förra länen 2, och i det sistnämnde tre öfverjägare, med löner af 500 Rdr; samt, till deras biträde, i hvarje län, 6 uppsyningsman med löner af 100 R:dr, och alt derjemte ett belopp af 1800 R:dr om året ansloges till gratifikationer åt dessa uppsyningsman i den mån de deraf gjorde sig förtjente; varande dock oinförmälde fråga ännu beroende på Kongl. Maj:ts 'Nådiga pröfning. 8 Stats• samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 10. I anseende lill hvad Utskotten sålunda upplyst' och då Kongl. Majrt redan fästat sin Nådiga uppmärksamhet vid de olägenheter, hvilkas afhjelpande i motionen åsyftas, få Utskotten vördsamt tillstyrka att motionen för närvarande ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 10 Augusti 1854. %:o lO. Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Aug. 1854, kl. 2 e. m. Utlåtande i anledning af väckt fråga att den från Kongl. Seraf mer-Ordens-Q i/let årligen till hvarje län i Riket utgående uppfostringshjelp för fattiga barn måtte för såvidt densamma utgöres af Statsmedeldisponeras till Seraf mer-Ordens-Gil/ets andre behof. Uti en hos Högfl. Ridderskapet och Adeln väckt, till Stats-Ulskottet remitterad motion, har Herr af Sillén, Gust., Otto, Probus, anfört, att till uppfostrings-hjelp för fattige barn utginge årligen från Kongl.
trofast: rykte och litterär ära må nu ha sin lockelse, åtrån att gifva form åt fantasiens drömmar sin röst, men de få vika för hemmets intressen, kärleken till och vården om dem, hvilka stå den unga makans och moderns hjärta allra närmast. Det är Toivo lifs lefvande, skola alla hennes vänner säga. Mot den nämnda teckningen ville jag likväl nedlägga ett par små gensagor. Man må ej af denna teckning draga den slutsatsen, att Toivo är utan vidare kunskaper. Hon har, tvärtom, mycket bra — • man lär känna sådant under gemensamt arbete i dagliga » byrå » - göromål, och jag torde således betraktas som kompetent domare därvidlag — och särskildt har hon briljanta språkkunskaper, hvad franskan och engelskan beträffar — utmärkta öfversättningar, af henne verkställda från dessa båda tungomål, bevisa det. Den andra gensagan gäller hennes påstå- ende, att hon för » redan fyra år sedan dog som författarinna ». Men vi ha ju under just dessa år sett då och då i Dagens Nyheter Sigrid Elmblads lifliga och fina teckningar från konstnärsförhållandeua och folklifvet i den gamla märkvärdiga hufvudstaden i det gamla märkvärdiga czech-landet, där hon sedan sitt giftermål haft sitt hem. Och att Toivo lefver, bevisas af det nya alster af hennes vackra poetiska talang, hvarmed hon i detta nummer gläder Iduns läsekrets. För öfrigt har jag inte mer att tillägga, än att Toivo sedan 1888 är gift med den världsbekante, framstående sångaren Johannes Elmblad, svensk till börden, men länge anställd vid nationaloperan i Prag, samt att hennes två små flickor skildras som hennes allra vackraste poem. Birger Schöldstrbm. Man tvang nervöst med oerhördt besvär till älskvärd min en gäspning här och där. Värdinnans blick flög ut ifrån alkoven kring rummet snabbt, likt lysten falk på rof, en kyrkstöt lik, som går omkring med håfven, den mötte allt uti en vaksam lof, tills hennes ögon strålade som solar emot en kåpa skymd af sidenkjolar.
d e t i n t e l ö n t att stå väl inte sagdt, att hvarV i ha väl gamla karlar vet vår moder, s o m föder o c h kläder som uppehåller då inte vara henne. oss Är allt här villiga att offra inte hafvet, här med varit, Men lif det det kommit våra två kan tacka då — för vi någonting för s o m har hvart tomma oss o c h på ön, ska ' skänkt skulle händer, d u s ä g a d e t? D e t är ha inte hafvet för alltihopa. ' s m å l o g C a r l J u s t u s litet, o c h frö- ken må tro m i g heller inte, m e n h a n som en riktig ängel, när han gamla arbetshänderna ser drar på ' Nej inte alltihop, ' sade han, ' för di här valkiga, vi om ha ut mun. fisken den med mössan på också Och bar Di du nu den hört n å g o t k n ä p p, när j a g öppför skyller emot. hafvet det var riktigt Elias, år v i d p a s s. Om att han milia? ' skjuta jag, i går sa ' stund: och tyckte arbete, Carl vore kammarfönster. i bänk, o c h där bruka vi det vårt stor. vi slutat vårt om m å l s från är vi också i går. hagel, fröken in tro, d e t e n a efter kväll? ja, det där var vår få b a r n e n sa ' nade trädMen nog di föratt sanden en o c h annan h i m m e l u t a n n å g o t s t ä n g s e l, så t y c k t e väl ändå gått en lättare botaallmännare att på vår ö, m e n hade sandade yttre af borta. nisk passasch. frukt välsignelse ur det där talet fick tal, hvaro c h o m hur flitiga Herrens M ett skilda så till jag ett tjufvar, den stunden fred. S. KERFSTEDT. de och m e d godt läge. från och att sitta o m aftonen, sedan samt. v e r från lika Från för sin sak o c h af e n energi, medio tager Örebro.
N.-o St. 8} slapp då att, ofta med stor svårighet, anlita enskilda personer; man undvek risquen af hela denna lanta Summans uppsägning och det med nytt Lån förenade bryderiet; man kunde derigenom bättre inrätta $in hushållning, samt för/Enka och Barn bibehålla något till arf och uppehälle, hvilket nu, ty värr, ganska många få sakna, just derföre), att räntor förstört all provenu af Pastoratet. Af alla dessa skäl måste jag understödja Herr Contracts-Prosten Nibelii motion, troende med full tillförsigt, att Bankens säkerhet för utgifvande Lån till Skånska Presterskapet, på det sätt Molionairen föreslagit, blir så väl förvarad, att troligen ingen Låntagare kan lemna bättre garantie. Jag vet väl, att sjelfva Prestboställena ej kunna intecknas; men den genom Syne-Rätts Dom lagligt bestämda öfverbyggnads-summa-n jemte Tiotiden kan vid Domstol med inteckning beläggas, och den prsesterade borgen för både Capitalet och afbetalningnrne synes derjemte göra tillfyllest. Man sätter ju då nästan samma pant, som den der lånar på Effecter, och då borgen vore såsom för egen skuld, blefve det ju-lika lätt att indrifva Lånet, som då Lån lemnäs på publika hus, hvilka ej kunna intecknas, men 84 Bil. till Banco-Utskottets Bet. No 5/. för hvilka Lån Löftesmän proprie ansvara. Jag kan säga, att förlägenheten är så stor, att Banco-Lån på längre tid, emot hvilka vilkor som helst, blefve en välgerning, ett räddnings-medel för mina Committenter; och jag tvingas derföre af min känsla, att tala för sakens behjertande, öfver tyga d att, om ock motionairens garantier icke anses tillfyllestgörande, Rikets Högloll. Ständer icke kunna föreskrifva några så beskaffade vilkor deröfver, att ju den, som kunde praestera säkerheten sådan den pretenderades, skulle med det erhållna Lånet hjelpas ur en nu, mer än jag vill och kan beskrifva, brydsam belägenhet.
Ingen vill näringarnas fall, tvärtom önska alla deras förkofran; man är blott oense om sältet. Å ena sidan tror man sig genom förbud och höga afgifter hinna detta mål; å andra sidan deremot genom ett liberalt system. Jag tillhör sednare åsigten, och skall bjuda till att motivera den. Att den utländska handeln i hufvudsaklig mån bidrager till ett lands rikedom och trefnad är obestridligt. Den förskaffar oss de produeter, till hvilkas producerande andra länders climat och industri äro bäst passande, och vi betala den med sådana, till hvilkas producerande vårt eget är lämpligast. Att köpa för det bästa möjliga och sälja till det dyraste är hvarje enskild köpmans maxim, och den blir äfven den bästa regel, som kan appliceras på hela landets rörelse. Ingen lärer bestrida nyttan för ett land af en vidsträckt handel, äfvensom att dess liflighet beror af de större eller mindre band, sora äro lagda derpå; och frågan blir således endast, om den fria handeln skadar eller gagnar näringarna. En nation förlorar på att sjelf vilja producera allt; det är alltid förmånligare altför bättre pris af utländningen köpa en vara, som vi sjelfva endast med mera kostnad skulle kunna producera. Vära inkomster äro så mycket större, ju flera beqvämligheter och njutningar vi derför . kunna förskaffa oss; och det vi betala för mycket för en sak, förminskar i samma mån det vi kunna betala för en annan. Man förutsätter, att hvarje införsel af utländska varor förminskar till samma grad afsätlningen af våra egna. Visserligen kan det blifva en skada för en speciel näringsgren; men som en import alltid förutsätter en export, afsätta vi i dess ställe andra produeter. Fabriksidkaren gynnas icke af förbudet eller hög tull; han är mera belåten 17 H. 23 Den i5 December f. m. med den måttliga. Med hög tull är vanligen förenadt ett högt pris på varorna; då deremot produeternas goda pris lika mycket gynnar producenten som consumenten genom en förökad afsättning och efterfrågan. Först genom det låga priset blir en vara tillgänglig för allmänheten och således småningom ett nödvändighetsbehof.
Den yngre qvinnan, en flicka med det mest regelbundet sköna ansigte man vill se, med långt i många flätor längs ryggen hängande becksvart hår, började sparka den på bottnet sofvande gubben med sina bara fötter och visade dervid sina hvita fylliga ben ända upp till knäet, der hennes vidbyxor tycktes vara bundna. Men i gubben fick hon intet lif. Deremot tycktes ruset få makt med henne sjelf och hon kastade sig vårdslöst, först i famnen på den andra qvinnan, sedan längst bak på upphöjningen i kaiken, och visade nu rätt sin sköna vext och vackra drägt. Jag har sällan sett något så retande och sällan en så skön flicka. Men hon var rusig. Dock raglade hon åter upp i den rankiga båten och ropade allt ännu efter vin, och plirade med sina stora svarta ögon, såsom om hon nu vore rätt säll i sitt rus. De tycktes vara ute på en lustfärd, hvars hufvudsakliga nöje syntes bestå i att ge sig ut till sjöss och sedan låta båten sväfva för sig sjelf på vattnet, och ifrån den betrakta verlden eller roa sig inom bords på ett eller annat sätt. Så gjorde åtminstone detta sällskap, sedan det slutligen lemnat oss, och så tycktes en stor del af de oändligt många kaiker göra, som jag i dag mer än de andra dagarne från långt håll såg ligga alldeles stilla på det spegelblankt lugna hafvet. Detta sällskap hade roat oss omkring halfannan timma, hvarunder jag beständigt stått och betraktat det, då åter straxt efter kaffet, som blott om söndagen bestås på eftermiddagen, en kultje blåste upp, vi lyftade ankar och gingo till segels, och åter kommo ett litet stycke framåt nära under fyrbåken, som står på Konstantinopels murar nära inloppet till sundet. Allt under seglingen såg jag efter kaiken med det rusiga sällskapet, och så länge jag kunde se något blefvo de liggande orörliga på vattnet, förda kanske smått framåt af de små vågkrusorna dit de drefvo dem; så väl det stygga i de rusiga qvinnorna, som det vackra och retande hos den sköna flickan, ville mig länge ej ur sinnet.