Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I ån skjuta löfklädda uddar ut, och der funnos skuggiga tillflyktsorter mot sol och hetta. Att Roxens norra strand ej hör till det skita Östergötland, konimo vi snart underfund med. Vi kommo fram just lagom för att i solnedgången skåda ut öfver Roxen och det midtemot liggande Linköping med dess vackra kyrktorn. Följande dag vor0 vi uppe i Stjernorps 4 våningar höga ruin. Slottet ödelades i slutet af 1700-talet, som det påstås genom mordbrand, anstiftad af en tatterska, som blef nekad herberge. Hennes 53 bild finnes på en af väggarna i ruinen, och den, som vid betraktandet af densamma högt uttalar sig om hennes grymhet, kan vara siiker på att råka ut för någon olycka, innan han lemnat ruinen; det troligaste är, att han bryter benen af sig. Då vi kommit ut förtrodde mig en af flickorna, att hon högt ropat: elaka käring, men jag kunde ju själf öfvertyga mig om, att båda hennes ben vor0 oskadda. Innan vi leinnade ruinen hade vi påmint oss Snoilskys dikt " Vapenbröderna '. Det var ju på " Stjernorps tinne flagga gul och blå steg upp ' 7. Allt här i verlden har ett slut, och så äfven vårt besök påKolfall. Öfver Berg fardades vi till Motala, der vi togo allt sevärdt i beskådande. Sedan vi ätit festmiddag i gästgifvargårdens vackra trädgård vid strömmen, fattade vi det beslutet att vandra till Vadstena. Och nu vor0 vi på slätten! Rundtomkring oss böljande sädesfält, endast afbrutna af bondgårdar med slörre eller mindre trädgårdar - det var den utsigt vi hade, så långt ögat kunde nå. Medgifvas inåste att för trötta fotvandrare är en slätt icke lika angenäm soni en skog. Då vi på slätten skulle hvila, måste vi endera slå oss ned på dikeskanterna eller ock gå in i en gård och bedja om lof att hvila på en bänk utanför. Vi valde den sistnämda utvägen, blefvo öfverallt väl mottagna och ofta bjudna att stiga in och hvila i " kammarn " ".
Rikets belägenhet ar sädan, at föga förhoppning synes wara dertil, at nägon af ost öfwerlefwer den lid, dä behofwet af Riksgälds-Lontoirets närwarande befattning med Rikets kmance-Werk kan uphöra. Jag förnyar jemwäl säledes än en gäng mitt pä vfwan andragne stäl ödmjukast gjorde tilstyrkande af bifall til Herr Friherre Naels j ftäga warande Förflag, och är i alla fall tilfredsställd dermed, at hafwa i denna efter min kanka wigtiga fräga wälment yttrat min mening, samt at den warder Uti krotocollet förwarad. Friherre 8tael von hollstein förenade fig med hwad Herr ?rintrscl'ölä anfört, halst han kände, at wista ^rtidar ej i Kammar-Rätten blifwlt reviäeraäe längre än til rZoz. Under denna ventilation hade Herr Grefwe» och Landtmarstalken bortgäkt och lemnar klubban ät Den 29 Mars. e. m. ät den äldste närwarande Grefwen, Grefwe Ksliin§, Fullmägtig Friherre Legerström, Unclolk, hwilken nu gjorde proposition kil bifall ä Stats-Utskottets demona!, som med Ig beswarades. Uplästes och kades pa bordet et ifrän de ge, mensamma Statsoch Bewillnings-Utskotten ingifwit sa lydande Wördsamt ^lemorisl. Sedan Högloft Ridderffapet och Adeln, Högwördige Präste-Ståndet och Walloch BorgareStander behagar ril Statsoch Bcwillnings-Utskotten remirtera Allmänna Beswärsoch Oeconomi^.
Hon såg en oerhörd mängd skrynkliga anleten, infallna munnar, dimmiga brillor och skrumpna händer, men ingen enda hand likväl, som bar två släta ringar. Jo, mamsell Fredrika förstod det nu. Det var alla de hänsofna gamla mamsellerna i Sveriges land, som höllo midnattsmässa i Österhaninge kyrka. Då lutade sig hennes döda syster fram mot henne. »Syster, ångrar du hvad du gjort för dessa dina systrar?» »Nej,» sade mamsell Fredrika. »Hvad har jag att vara glad öfver om ej det, att det blef mig beskärdt att arbeta för dem: Jag offrade en gång mitt författareanseende för dem. Jag är glad, att jag visste hvad jag offrade och ändå gjorde det.» »Så kan du stanna och höra mer,» sade systern. I detsamma hördes någon tala borta i koret, en mild, men tydlig röst. »Mina systrar,» sade stämman, »vårt beklagansvärda släkte, vårt okunniga och förhånade släkte skall snart ej finnas mer. Gud har velat, att vi skola dö ut från jorden. Kära vänner, vi skola snart vara en saga blott. De gamla mamsellernas mått är fylldt. Döden rider omkring ute på kyrkvägen för att träffa den sista af oss. Innan nästa midnattsmässa är hon död, den sista gamla mamsellen. Systrar, systrar! Vi voro de ensamma på jorden. De tillbakasatta på gästabuden, de tacklöst tjänande i hemmen. Det var hån och kärlekslöshet omkring oss. Vår vandring var tung, och vårt namn blef åtlöjets. Men Gud har förbarmat sig. Åt en af oss gaf han kraft och snille. Åt en af oss gaf han aldrig trytande godhet. Åt en gaf han ordets härliga gåfva. Hon blef allt hvad vi bort vara. Hon kastade ljus öfver vårt dunkla öde. Hon blef hemmens tjänarinna, såsom vi varit det, men hon gaf sina gåfvor till tusen hem. Hon var de sjukas vårdarinna, såsom vi varit det, men hon kämpade mot fördomens väldiga farsot. Hon berättade sina sagor för tusentals barn. Hon hade sina fattiga vänner i alla land. Hon gaf ur fullare händer än vi och med varmare sinnelag.
Stånd enhälligt och af ett annat med öfvervägande majoritet antaget, då det jemte detta bifall från representationen har vunnit den större delen af de bildade klasserna i vårt land för sig, så ligger deri uttaladt, att den bana, som detta förslag har utstakat, kommer förr eller senare att beträdas, och när så är förhållandet, hemställer jag till eder, Mina Hrr! huruvida icke, äfven om man Den 4 December. 221 mot förslaget hyser betänkligheter, man handlar rättast, när den enskildte representanten säger till sig sjelf: Heldre än att upptaga en strid mot K. M:ts af de ofrälse Stånden understödda förslag, en strid som skulle lossa samhällsbanden, antager jag förslaget och skall uppbjuda alla mina krafter, för att medverka dertill, att de goda resultater, som dess författare med detsamma åsyftat, må kunna realiseras. På dessa här endast antydda grunder är det som jag kan rösta för förslagets antagande. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm: För dem, som uteslutande betrakta representations-förslaget ur synpunkten af teoretisk statsrätt eller från historisk sida, saknas visserligen icke tillfälle till anmärkningar emot detsamma. Emellertid betviflar jag, att en granskning, sorn endast fäster sig vid dessa omständigheter, kan anses tillfyllestgörande eller bestämmande; ty de stora samhällsfrågorna, som ända ifrån djupet beröra nationernas hela inre lif, kunna icke bedömas, än mindre lösas, utan så framt man jemväl gör sig reda för det inflytande, som tidsförhållandena, det rådande föreställningssättet och — jag tillägger, på grund af alla tiders erfarenhet — de menskliga lidelserna utöfva å desamma. Men om nu så är, och det icke kan förnekas, att det grundfel, som ifrån begynnelsen vidlåder vår representation, att vara fördelad på fyra karaktärsskiljda kamrar, hvilket, under det förflutna århundradet, varit upphofvet till så sorgliga partistrider och derpå följande flera statshvälfningar, oansett detsamma genom 1809 års R.
Jag har sagt ifrån om vagnen. Vi resa båda ut till Jag måste vara där om en halftimme. Men banken? (Kastar en blick på pendylen, som visar 128 FRU BRUHN. slut. Det har du gjort förr, då det varit riktigt angeläget. DIREKTÖR BRUHN. Skrif dina namn och gå därifrån innan banktiden är till nervöst.) Det kommer någon! FRU BRUHN Ja. (Gär mot sitt rum. Det ringer. Han spritter (lugnande). Jag skall laga att du inte blir störd. DIREKTÖR BRUHN. Tack! (Nickar och går in till sig.) RÖNNE (i kabinettet; bugar sig). God morgon, fru Bruhn. FRU BRUHN i dörren; med tillkämpddt lugn). (gär honom till mötes God morgon, kandidat Rönne. RÖNNE. Får man stiga på? FRU BRUHN. Jag tror knappast. Hugo tar inte emot. Han är... RÖNNE. Än ni själf då? FRU BRUHN. hälsa på mig? Jag? (Lindrigt förlägen.) Ni kom väl inte för att FRU BRUHN. Jo. Det var älskvärdt. Var så god och stig på. RÖNNE. Tackar. (Slår sig ned i en stol vid divanbordet.) FRU BRUHN (sätter sig midt emot honom). Hur står det till i dag? RÖNNE. Det borde snarare jag fråga. Ni är blek... FRU BRUHN. Ja, jag mår värkligen inte bra. Ni får ursäkta... RÖNNE (fattar hennes hand). Fru Bruhn, tror ni jag är er vän? FRU BRUHN (drar sin hand tillbaka). Naturligtvis tror jag det. RÖNNE. verna, och ni kommer att behöfva er själsstyrka till annat. Jag måste bereda er på en olycka. Låt då bli att förställa er. Det bara irriterar ner FRU BRUHN. Har Saima...? RÖNNE. Nej, hon har ingenting sagt. Men jag vet alt. FRU BRUHN. Hvilket? Annars rinner tiden oss ur händerna medan vi söka föra hvarandra bakom ljuset.
Till aflöning åt simlärare är från anonym hand skänkte 33 R:dr 16 sk., men simskola är ännu icke in - 20 Uti en år 1818 utaf Commerce-Rådet C. G. Broms oell Handlanden Joban Daniel Broms skänkt byggnad äro inrättade två särskilde Lancaslerskoior för fattiga barn, den ena för gossar och den andra för flickor. I goss-skolan, som bar en fond af 3,278 l»:dr ig sk. och en donation af G tunnor råg årligen, undervisas flere än 100 lärjungar. Uti flickskolan, grundlagd utaf stadens fruntimmer och sedermera ihågkommen med flere donationer, undfå vid pass 70 barn årligen undervisning och till någon del äfven kläder. Dess fond utgjorde vid 1841 års slut 3,502 R:dr. Genom subskription bar småbarnsskola blifvit år 1840 stiftad och sedermera underhållen. Utaf 20 till 40 barn, som der äro intagna, njuta en del både undervisning och föda utan afgift. För sjukvården finnas stadsläkare, chirurg och flera barnmorskor; hvarförutan regementsoch enskildt praktiserande läkare äro i staden bosatte. Den för stadens fattigvård verksammaste inrättning är det af ålder så kallade arbetshuset med en af Kongl. Maj:t i nåder donerad byggnad af sten, egentligen användt såsom barnuppfostrings-anstalt, der intill år 1832 barn, till ett antal af 40 högst GO, underhöllos och sysselsattes. Efter den tiden hafva endast några få, om G till 8 års ålder, blifvit på stället uppfostrade, och de öfriga utackorderats till vård hos välkäudt folk, till det mesta på landet. Genom besparing i omkostnaderne, som deraf uppkommit, har tillfälle beredts att årligen underhålla vid pass 100 barn, hvilkas uppfostran å landet, der de ofta såsom fosterbarn eller tjenstehjon qvarstadna, visat ett fördelaktigt inflytande å deras moraliska och fysiska bildning. Lediga rum i arbetshusets lokal äro upplåtna åt småbarnsskolan och dess lärarinna.
Det är i exportfrihet och högre importtull på våra landtmannavaror, som jag skulle önska, att man ville söka realisationens bestånd, och jag har här till närmare begrundande omnämnt de ifrågavar. motionerna, emedan de just höra till detta ämne. Jag har yrkat detsamma redan för 5 och io år sedan, men man har alltid mött mig dermed, att våra Svenska näringar nu vore så blomstrande, att de blott behöfde ett reelt mynt; och dä jag frågade, om icke genom minskadt exportvärde coursen kunde stiga, har man svarat, att sådant vore otänkbart. Jag *232 Den 25 Juli e. ra. frågar nu, om en sådan theon är sann, och om icke de sista årens erfarenhet i detta hänseende borde vara en lexa för alla theoretici att äfven vända sig åt det practiska. Frih. Boye: Den siste talaren har med en styrka i bevisningen, som jag ej tilltror mig att uppnå, ådagalagt faran af den magt, som skulle åt Bancostyrelsen öfverlemnas genom de första raderna af Utsk:s förslag, att nemi. Bancostyrelsen skulle kunna, äfven genom minskning af ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representativt mynt, bibehålla proportionen emellan metalliska cassan och sedelstocken. Denna magt, att godtyckligt förklara Sverige äga för mycket mynt, beledsagad, såsom den af Utsk. blifvit, af inga correeti ver, huru förfärlig vore den ej, då man besinnar, att myntstocken utgör sjelfva drifkraften för alla näringars förkofran! Aldrig hafva några Ständer delegerat en sådan magt åt sina ombud; men väl hafva de någon gång sjelfva utöfvat den, och exemplen tala i detta afseende förskräckligt. Mösspartiet bjöd år 1766 en sådan indragning, och följden var tusende olyckor. Adolph Fredrik fann sig föranlåten att nedlägga Begeringen, och jag säger ej för mycket, om jag påstår, att detta mösspartiets, steg förberedde möjligheten af 1772 års revolution.
Afgiften för befordran öfver Öresund af en så kallad enkel depesch utgjorde 2 R:dr riksmynt, och Slataaaml Allm. Besvära.- och Ekon.-Utah. Utlåtande M li - dit en stor del depescher vore af större omfång ån de enkla finge vara och i följd deraf betalades med högre afgifter, kom me således inkomsten af Öresunds-telegrafen att för år IN50 belöpa sig till mer ån 60,000 R:dr riksmynt, hvaraf hälften tillkoinme Sverige. På två år hade således hela anläggningen, med full ränta blifvit de begge Statsverken ersatt. Sällan torde något större företag hafva lemnat ett så förmånligt resultat på så kort tid, och den genom konventionen Sverige ålagda skyldighet att inlösa Danmarks andel i telegrafen, när en ny undervattens-ledning verkställes, borde derför, långt ifrån att hindra, tverlom utgöra en anledning tili en sådan anläggning om den ansågs behöflig. Att detta vore eller åtminstone snart blefve nödvändigt kunde åter icke bestridas Redan nu uppslode ofta långt dröjsmål och afbrott på den Danska linien, som ginge öfver Seland, Fyen och vidare till Altona. Svar från Kontinenten på en från Sverige och Norrige afsänd depesch hunne sällan ingå samma dag. Ju iner telegraf-inrättningar utbreddes i Sverige och Norrige och ju mer de Danska trådarne i följd deraf anlitades, desto långsammare fortskaffades depescherna till utlandet. När linien till Haparanda blefve fullbordad skulle sannolikt Norra Finlands telegrafering med utlandet taga vägen öfver Sverige, åtminstone till dess Norra Finland komme att genom telegraf förbindas med Petersburg och äfven sedermera, då telegraferingen med det Vestra Europa borde kunna ske med mindre kostnad och skyndsammare (ifver Sverige än öfver Ryssland. Dertill fordrades dock, att den Svenska telegraferingcn ej gjordes helt och hållet beroende af de Danska Imierne, som redan vore för mycket anlitade och jemväl utsatta för hvarjehanda äfventyr icke allenast i Öresund , ulan äfven i Stora och Lilla Bält.
Trots och näsvishet höra nog ej till sällsyntheterna, och hafva barnen redan hunnit något längre i ålder, tveka de måhända ej att visa henne sitt förakt och förklara henne öppet krig; alla hennes ord och handlingar missuppfattas eller uttydas på ett för henne rent af obegripligt sätt. Ofta är roten till detta onda att söka hos äldre kvinliga anförvandter samt hos tjänare. De förstnämnda se icke med blida ögon, att en främmande kommer och intager första platsen i hemmet, undanträngande dem själfva; och afundsamt frukta de, att på samma sätt få afstå sin plats i barnens hjärta; de senare känna misshag under strängare tyglar. När den nya modren visar ömhet och vänlighet, heter det: » hon försöker bara ställa sig in ». Då hon har sig ålagdt att dana och utveckla karaktärer, måste hon äfven kanske ganska snart både straffa och förmana. » Nu börjar hon visa klorna », lyda då vishetsorden. Hon måste hålla barnen till arbete och i hemmet införa en sparsammare hushållning, då mycket öfverfiöd vanligen uppstår under ett interregnum. Sagans obilliga, snåla, missunnsamma styfmoder är då färdig. Folk i allmänhet har för öfrigt den ovanan att helt lättsinnigt säga vid sammanträffandet med någon ung person som fått styfmor: jag beklagar er?, hvad er ställning måtte vara obehaglig?, huru kan ni stå ut?, är hon mycket tråkig?, eller något annat dylikt, lika dumt som farligt. Och barnasinnet slites mellan önskan att hängifva och förtro sig åt den nye vännen och fruktan, att hon bara spelar intresse och kärlek, att i grund och botten hon ändock är en elak människa, som helst såge barnen röjda ur vägen. Äldre syskon, hvilka i sitt högmod ej kunna lida, att en främmande intager platsen vid fadrens sida, underblåsa de yngres sämre instinkter, afklippa hvar tråd, som möjligen spunnits mellan modrens och deras hjärtan, samt låta hat och bitterhet taga öfverhand hos sig själfva, så att styfmodrens ställning snart kan vara alldeles outhärdlig.
Jag tror också, att mycken besparing i Bankens kostnadsräkning skulle vinnas , utan olägenhet för allmänheten, om på sätt hittills förfarits med 2 och 3 R:drs sedlar, helt och hållit tryckta eller graverade sedlarne utan tränsportering utgåfvos å 2 R:dr, 3 R:dr, 3 R:dr 16 sk., 5 Ridr, 6 R:dr 32 sk10 R;dr, i3 R:dr 16 sk. 16 Rdr 32 sk., 25 R:dr, 33 R:dr 16 sk., 50 R:dr, 56 R;dr 32 sk., 100 R:dr. Hvarje af dessa olika valeurer kunde förses med olika stämpel och format, hvarigenom förfalskning åtminstone försvårades. Om de starre af dessa sedlar utgåfvos directe från vexelbanken, så vanns samma säkerhet som nu Med sedlar å större summor än ioo R:dr torde böra förhållas sorn hittills. Detta allt, såsom tillhörande den reglementariska detaljen, är här endast yttradt reflexionsvis. 9:0, Bad,' Den 6 Martil, 9:0. Banken vare ikyldig utgifva till hvarje, som sig derom anmäler, mot Svenska Ducater, Sedlar lydande å lika antal Ducater, äfvensom mot Svenskt Siifvermynt, sedlar lydande å motsvarande ftntal R:dr Banco efter stadgadt förhållande. Banken vare äfven förpligtad att vid påfordran ovilkorligen inlösa sina utgifne sedlar med full ålydande valuta i guld eller silfver, äfvensom att, om så åstundas, utbyta dem mot lika summa stäld i andra för sedelhafvaren beqvämligare sedlar, af sådane valeurer, som Banken enligt det stadgade Reglementet äger rättighet utgifva.
Skulle andra ändringar, än de, som således varit af Lag-Utskottet tillstyrkte, blifva af Riksens Ständer beslutade, bör jemväl Lag-Utskottet deraf lemna Lag-Kommitéen del, för att yttra sig, huruvida andra rättelser och tillägg böra af de fattade besluten blifva en följd, hvarefter Lag-Utskottet med sitt betänkande till Riksens Ständer inkommer. 6:o Sedan ärendet sålunda är till fullo beredt, framställes lagförslaget i dess helhet till antagande af Riks-Stånden/’ Lag-Utskottet, till hvars behandling denna motion blifvit öfverlemnad, har tagit densamma i öfvervägande, tillika med de yttranden, som vid motionens föredragning hos Ridderskapet och Ådeln blifvit afgifna; men Utskottet anser för sin del 19 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 125. samma motion ej böra bifallas. Om nemligen motionen åsyftar förändring af den i Grundlagen föreskrifna ordning för behandling af lagfrågor, så tillhör det icke Lag-Utskottet att i ämnet meddela yttrande; och om åter meningen dermed blott varit, att tillvägabringa reglementariska föreskrifter för en dylik behandling vid en kommande Riksdag, så lära närvarande Ständer icke kunna med förbindande kraft i denna del besluta; och på grund häraf får Utskottet vördsamligen hemställa, att Herr Sträles motion icke måtte till någon åtgärd föranleda. I N:o 126. Ank. till Exp.-TJtsk. d. 17 Maj, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 24 April r~5f, angående revisions-sökandes skyldighet att i Hof-Rätten erlägga lösen för handlingarne i målet 1 n. m. Uti ett hos Ilederv. Bonde-Ståndet ingifvet och till Lag-Utskottet hänvisadt memorial, har Riksdagsfullmäktigen Andreas Bengtsson från Jönköpings Län yrkat, att, enär Hof-Rätt i revisions-sak numera i original insänder handlingarne till Kongl. Maj:t, den sökande således måtte befrias ifrån den i förrberörde
N.o 14. ris Den iZ Naji. wäringsmanstap genom wal af samma manffap anstäldt/ anbefalles, hwilket Uti en särskildt artikel borde stadgas. Sedan jag nu dels anmärkt sädant hwaruri jag med Utstoltelej kan instämma, dels anfört hwad jag ansell wara fdrlngängit i förslaget till författningen, fär jag endast tillägga nägra ord i allmänhet. Samtida nationers, och deribland förnämligast den spanstas öden, lämna ost en ryslig erfarenhet uppå hwad det will säga, att ej med alfwar, kraft och ett rigtigk förswacstillständ förekomma fienreliga anfall, och genom en högt och sann uttryckt wilja, att hällors dö för fosterlandet än tillåta någon srämmand» magt att eröfra det. Manligen inser ej mennistan fördelen af hwad Hon äger förr än förlusten deraf bringat henne till eftertanka; men mätte för denna gängen andras förluster och olyckor hos ost werka ett undantag frän denna wana! mätte ingen fwenst man nu glömma att Swerige är ett af de Riken i Europa som icke suckar under förtryck och wäld! mätte han inse wigren af att förswara denna uteslutande lycka! mätte han äfwen inse, att endast genom enighet och kraft kan ett sörswar blifwa möjligt, och alt således alk som kan störa denna enighet bör undwikas! Den kända aswundsjnka som manligen räder emellan rika och obemedlade, kan nu tillintetgöras vm de rika förklara sig willigt färdige att dela den rorftiges mödor och faror wid det helas förfwar. Och manne ej de rike wid mogen eftertanke stola sinna stg deri halma ett dubbelt intereste? Till hwilken höjd af ära och anseende stulle icke Den >5 Naji. ri icke rkt sadanl beflut uplysta ost, om wi stadgade att den rika och fattiga utan ätskillnad personligen deltogo i landets förswar? Efter en sadan handling ikall ingen kunna förebrå någon Swensk att hafwa urartat fran dest förfäder Götherne.
Att vid detta tillfälle finna ett utfall gjordt rörande Föreningen med Norrige, lärer förefalla än mera oväntadt. Säkerligen har icke afsigten att bringa barmonie emellan båda ländernas lagar varit någon orsak till hvad man behagar kalla arbetets långsamhet hos oss. Jag tror mig redap hafva visat att denna förebråelse är orättvis. Nu återstår att fråga hvarföre man angående Föreningen med Norrige tillagt orden, den så kallade Föreningen? Må hända vill man säga dermed att den kunnat vara fullkomligare. För min del hyser jag deremot den oförställda öfvertygelsen, att den blef ej allenast allt hvad den kunde, men hvad den borde, vara. Skulle jag väl för att bevisa detta behöfva erinra, om Norriges Geographiska beskaffenhet} om de kostnader och 362 Den 17 April e. m, svårigheter, om den tidsutdrägt som ett långvarigt krig i ett sådant land hade medfört ? Eller skall det icke snarare instämma med Höglofl. Ridderskapet och Adelns tänkesätt emot ett stridbart och agtniogsvärdt Folk, att mera f*äkna på de band sora under jemnlika rättigheter alstras af inbördes förtroende och inbördes välvilja, än uppå dem, man kanske skulle förgäfves sökt pålägga, igenom dessa medel som böra nyttjas emot Fiender,» icke emot bröder Må vi komma ihåg, att under denna senare synpunkt, är det i synnehet sorn vi säkrast kunna räkna på inbördes understöd? att efter en skilsmässa af 3:ne secler och ett lika länge underhållit misstroende, var frågan icke mindre att öfvervinna eller förstöra hvarannan, men att igenom en närmare bekantskap och inbördes biträden grunda ett varaktigt förtroende! Det sätt på hvilket Föreningen tilländabragtes och de vilkor hvaruppå den hviiar, voro båda delartie lika nödvändiga beredelser härtill och äro lika en borgen för Föreningens framtida bestånd äfvensom för båda Folkens gemensamma fördelar deraf. I en framtid skola må hända de närmare band knytas hvilka då de bespara för båda nationerne flere kostnader och omvägar, skola ät båda gifva den ökade styrka och de utvidgade för, maner, som förenade krafter alltid medföra.