Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på den risk som kan komma i fråga, så erkänner jag visserligen, att risk alltid finnes, äfvensom jag med Hr von Hartmansdorff instämmer deruti, att utöfvandet af det åt Bancofullm. lemnade förtroendet alltid måste för desse blifva obehagligt, emedan ladlet skulle falla på dem, i händelse förlusten gjordes; men jag får tillika lof att bekänna, att för det närvar, denna möjlighet står för min tanka så aflägsen, att jag tror det vådan och obehaget för Bancoslyrelsen, i händelse förslaget bifalles, skall blifva ganska ringa. Det är sant, alt för 19 år tillbaka, under en af de svåraste handelskriser, som då hade uppkommit, ett mycket stort hus i London gick öfverända, och att Engelska Regeringen vid detta tillfälle förlorade mycket; men för det närvar, äro förhållandena icke sådane, handelsspeculationer hafva icke på flera år ägt rum af den art, som de, hvilka föregingo 1825 års kris; det är icke sannolikt att sådane kriser mera uppstå, eller att någon ting dylikt kan framkallas. Dådess - Den 7 October. 55 utom de summor, som nu kunna komma i fråga att deponeras, äro så högst obetydliga i förhållande till de stora fortuner sorn finnas hos flere allmänt crediterade hus i Hamburg, hvilkas namn icke är tillständigt att nämna, och då jag för min del icke hyser den aldra minsta betänklighet att riskera det klander som kan falla på min lott under de få månader, som kunna förlöpa innan det stora reglem. till R. St. inkommer, så finner jag, med hänsigt lill ofvannämnde risk, icke något skäl som hindrar antagandet af förslaget. Hr Cederschjöld, Rob. Theophron: För min del anser jag högst betänkligt att antaga förslaget. Mitt skäl dertill är detsamma som det, hvilket Hr von Hartmansdorff redan anfört, och jag skulle derför icke hafva begärt ordet, såvida icke den siste talaren framkallat det. RancoUlsk. har här föreslagit, att få inköpa bevis derom, att silfver blifvit deponeradt hos säkra oell kända handelshus, och jag tror att ganska stora vådor deraf kunna uppstå.
Branting hade föreslagit: ”till understöd för skollärare och seminarister, som, efter inhemtnde Iheoreliska och praktiska studier vid Centralinstitutet, aflägga offentliga prof på erforderlig kunskap i den pedagogiska och den militära gymnastiken 300 r:dr. Till öfverlärare vid Centralinstitutet, för tillökade göromål vid ungdomens handledning Till 3 nya, i praktisk gymnastik kunnige lärare, n 300 r:dr hvardera 900 r:dr. Tillskott för appareilens, vapnens in. m. underhåll samt expenser 100 ridr.” tillhopa b:eo r:dr 1,500. Vid pröfning hos K. M. af detta anslag befaus, att hvad beträffade frågan om stipendier för sådane personer, hvilka kunde komma att anställas såsom lärare vid gymnasierne, kunde möjligen tillgång dertill vinnas, derigenom att vid uppkommande varancé, della anslag för gymnasierne finge i ett års tid vara ledigt, hvarunder den person, som sedermera lill lärare dersammastädes antogs, kunde fä begagna denna lön såsom stipendium, för alt här vid institutet erhålla nödig undervisning. Af sådan orsak ansågos de för delta ändamål afseddc 300 r:dr icke behöfva af R. St. begäras, hvaremot en för öfverläraren med 200 r:dr förökad löneinkomst ansågs vara af behofvet påkallad. Förhållandet är nemi. del, att gymnastiken har i Sverige vunnit en ganska stor framgång, och der blifvit ändamålsenligarc behandlad än måhända i de flesta andra länder, hvilket äfven gjort, att gymnastiklärare härifrån äro mycket eftersökte samt höga anbud till skicklige lärare gjorda, att etablera sig i andra länder, dels såsom föreståndare för enskilda inrättningar, dels äfven såsom lärare vid offcnllige. Fara är, ali den näst föreståndaren skickligaste läraren vi här hafva, måhända lemnar Sverige, om icke någon förhöjning i hans inkomster här kunde beredas, och var delta orsaken hvarföre de 200 r:dr förhöjning i hans lön begärdes. Afven föreslog
13 re, hvilkas anföranden hufvudsakligen gå derpå ut, att föreskrifter, rörande villkorliga ulmålnings-resolulioners utfärdande och verkställande, ej voro hehöflige, enär dermed kunde hädanefter tillgå såsom hitintills varit brukligt, samt att dessutom det af Utskottet föreslagne stadgande vore skadligt, dels derföre, att den redlige gäldenären derpå intet skulle vinna, men deremot tröge och liknöjde betalare kunde deraf laga sig anledning att draga ut på tiden med uppfyllandet af sina förbindelser, helst det berodde på gäldenären att bestrida krafvel och derigenom försätta målet i det skick, alt det skulle behandlas, på sätt lagen om ulsöknings-mål i allmänhet stadgar, utan att ansvar eller ersättning derföre finge gäldenären drabba, dels emedan föreskriften om skyldighet för executor att taga skriftligt bevis af gäldenären eller af två ojäfvige män derom, alt invändning ej göres emot krafvel, komrne att förorsaka onödige kostnader, serdeles i mindre bebodde orter, der det vore med svårighet förenadt att förse sig med vittnen; och borde alltså, om förslaget skulle blifva antagligt, den ändring deruti ske, aH ett vittne i berörde afseende blifver tillräckligt, eller att nämnde föreskrift helt och hållet uteslutes samt förslaget sålunda förenklas, att gäldenären antingen anses pligt g betala och undergå utmätning, derest han ej visar laga skäl för sitt bestridande, eller får sig en viss tid förelagd, inom hvilken han, efter erhållen tiel af den villkorliga resolutionen, bör emot krafvel göra invändning, vid påföljd att utmätning eljest följer. Utskottet får häröfver afgifva följande utlåtande: På sätt i förra Betänkandet uppgifves och jemväl under discussionen inom Riks-Stånden blifvit vitsordadt, är det ett i många orter vedertaget bruk att i utsöknings-mål, som röra auctions-inrop, utfärda ifrågavarande, så kallade villkorliga utmäinings-resolulioner, hvilkas ändamål är att, i händelse krafvel af gäldenären erkännes, bereda sökanden betalning med mindre omgång och kostnader, än som eljest med lagsökningar äro förenade.
Och mer än litet upplysande grund, att tillökningen b dr de lämpas efter Stats-VerJcets tillgångar, ansetts böra uppgå till alle* nast y af den summa Academien, på goda* Och af StatsUtskottet visserligen icke föriingade skäl, trott sig kunna begära. Det torde vara mig tillåtet att vitsorda för Verkligheten af det uppgifna behofvet. Jag talar här icke i egen sak, ty jag har ej vid Academiens anhållan något att vinna; mert jag talar i en sak, elen jag bör på det nogaste känna; och det är på denna kännedom, hvilken alldeles tillhör mina Embetsskyldiglieter, som jag grundar min förhoppning att Höglofl. Ridderskapet och Ädeln behagar fästa något åseende. Om jag skulle i en ännu nosräre detail anföra hvad O för hvar och en af de särskilda artiklarné är hegardt, skulle det visa sig att, hvad egentligen beträffar Academiens Läroan* Den 2 Juli. e. tn. stalt, är fraga om tillökningar af småsummor, bestigande sig högst till 100 R:d., men merendels till 50 och 25 , med undantag endast af de G Tecknings - Professorernas arfvoden, dem Acädemien föreslagit till 4^ gångers större belopp än de för 60 år sedan stadgades ; och hvad angår dessa Professorers vilkor, så torde det bringa till förundran en hvar af det upplysta Stånd, inför hvilket, jag har den äran att tala, att de första Lärarne vid detta Verk , att de verksammaste Embetsmännen inom detsamma , att Sveriges ypperste Konstnärer äro, för den undervisning de lemna, betalte med 24 sk. för hvarje timma — en betalning, med hvilken den mindst skicklige Ritmästare icke later sig åtnöjas. Om således dessa arfvoden ifrån 33-y R:d. för 2:n« månaders tjenstgöring, skulle uppsättas till 150 R:d., lärer sådant vara lika svarande mot anständigheten som mot varustegringen sedan mer än ett halft århundrade. Men jag skulle alltför mycket missbruka Höglofl.
sig lagligen utlåta: att, enligt Kongl. Förordningen den 3 Mars 1807, ryttareoch soldattorp, beläget på ett hemmans egor, kan flyttas på hvilket annat i rustningen eller roten deltagande hemmans utmark, som bästa lägenheten dertill eger; samt alt Rikets Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott, under sislförflulna Riksmöte och i ett den 2 September 1834 aflåtet Betän - 4 Statssafiit Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Betänkandej IV.-o 5i. u hände, som af Rikets Höglofl. Ständer godkändes, -ansett då varande Riksdags-fullmägtigen, nu mera aflidne Anders Danielssons hemställan om stamrotarnes i Elfsborgs Län rättighet till godtgörelse för mulbete, vedbrand och gärdselfång, böra förfalla, i följd af Författningarne om knektehållet, och Kongl. Maj:ts, än uppå enskilde besvär, än på Rikets Ständers underdåniga skrifvelser i ämnet, meddelade Nådiga beslut; äfvensom Utskottet, i anledning af Riksdags-fullmägtigen från Jönköpings Län Peter Jönssons med Heres motioner, angående planpenningars utgörande, funnit någon åtgärd dervid, sedan förenämnde Nådiga beslut vidtagne blifvit, icke vara erforderlig. Hvad sålunda, i frågan om grunderna för planpenningars utgörande, är vordet af Rikets Höglofl.
Läne-Bankens Contoj upptagande i Credit hvarje från Cassa-Departementet utställdt, till Låne-Banken hörande Insättnings-bevisj och i Debet hvarje uti Cassa-Departementet infriad från Låne-Banken utställd Invisning. Depositions-Bankens Conto, upptagande i Credit hvarje från CassaDepartementet utställdt, till Deposilions-Banken körande Insättningsbevis, och i Debet hvarje uti Cassa-Departementet infriad från Depositions-Banken utställd Invisning. 3:o Dagve selin gs-Cassans Specialbok utgör en dagbok eller förteckning i columner, som uppsummeras och slutas hvarje dag för sig, utan balance eller fortgående totalsumma året igenom. Dess Debet innefattar hvad som blifvit för de gående Cassorne till ombyte inlemnadt i Ducater, Riksdaler Silfverspecie och Riksdaler Bancosedlar, och dess Credit hvad deremot i dessa 3:ne myntslag är vordet utlemnadt. Sammantagne beloppet af hvarje post, alltid enahanda för intägt och utgift, visar sig genom en summarisk column, så i Debet som Credit. 4:o Diarium inom hvarje Cassa föres med en column för Ducater och en column för Riksdaler Banco, vare sig metalliskt mynt eller sedlar, intägten i Debet och utgiften i Credit; fortsätles med transport från årets början till dess slut, och har följaktligen också inoch ut-gående balance. För hvarje dag uppgöres en afslutning serskildt. B. Dagliga Expeditionen. Allmän sats.
— Nå väl, tycktes denna beskrifning träffa in på den främmande, som denna morgon varit här? — Ja, alldeles, till punkt och pricka. Men se der är gossen, fråga honom sjelf, så skall ni få höra! — tillade hushållerskan ifrigt, då Jem i detsamma syntes på trappan till köksflygeln. — Kom hit, Jem, och berätta oss ännu en gång, huru den stråtröfvaren såg ut, som öfverföll mylord! — fortfor hon, vinkande med handen. Gossen hade tydligen redan flera gånger upprepat sin historia, men nöjet att vara en interessant och vigtig person var ännu icke uttömdt, och han nalkades helt belåten, färdig att börja den om igen. — Du sade ju, att det var en liten karl, Jem, eller huru? — började mrs Banks, med lifligt interesse. — Ja, mrs, det är säkert, — svarade gossen raskt, beredd, som det tycktes, att hålla med om hvad som helst. — Och med små svarta ögon? — fortfor hushållerskan. — Beskrif honom sjelf för oss! Huru såg han ut? — afbröt Astley, som fruktade, att mrs Banks sätt att gå till väga med sitt förhör just icke var det mest upplysande. — Åh, han såg ond ut, —började Jem, som trädde händerna i fickorna och antog en mycket vigtig min, — och var liten till växten som Tom Jonas i byn och hade en krokig näsa som gamla Mary i grindstugan och alldeles svart hår som den stora gumsen och talade konstigt och såg mycket ilsken ut. — Det, som åtminstone tyckes vara säkert, är hans vrede, — sade Alf småleende, som förstått gossens långsamma och högtidliga föredrag, men för hvilken Astley förut oupphörligt öfversatt hushållerskans ord under hela denna scen. — Nå, nu hör ni sjelf, att det just är han och ingen annan, — inföll mrs Banks, förtjust af sin egen skarpsinnighet. — Ni glömmer, att jag aldrig sett den der personen. — Men ni hörde ju mig beskrifva honom redan för längesedan.
Jag har mig ock bekant, att han redan för 1 */2 år sedan kunnat betinga sig en vida större löseskilling, än den Utskottet nu föreslår Rikets Ständer att dertill anvisa. Ilan ingick ej derpå, och han har, så vidt jag kunnat förnimma, hvarken till Staten eller (ill någon enskild person utbjudit egendomen till salu. Huru vill man då förmå honom att mot sin vilja sälja densamma, om man icke vill begagna det i lag föreskrifna sättet, nemligen att genom expropriation tvinga honom dertill? Då jag varmt intresserar mig för att de ändamål, som molionärerne åsyftat, skola vinnas, har jag ansett mig burar reservera mig mot Utskottets beslut och till antagande hos Rikets Ständer framlägga det förslag, hvarom Inkomst-afdelningens Ledamöter sig förenat, nemligen: att för egendomens inköp eller expropriation en summa af 140,000 R:dr Riksmynt borde till utgående frän Riksgälds-kontoret såsom för slag s-anslag anvisas, samt att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse (ill Kongl. Majit, jemte anmälan om de förhållanden, som föranledt Rikets Ständer att besluta inköp eller expropriation för Statens räkning af ifrågavarande egendom, för hvilket ändamål ett förslags-anslag af 140,000 R:dr Riksmynt blifvit å Riksgäldskontoret anvisadt, i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i Nåder föranstalta om verkställandet af detta beslut på det sätt Kongl. Majit kan finna lämpligast och för Staten förmånligast, samt att Kongl. Majit derefter måtte till Rikets Ständer aflåta Nådig framställning om berörda egendoms framtida användande®. Häruti instämde Doktor Gumaelius. Af Herrar Björck och Falhem samt Riksdags-fullmäktige Ola Månsson från Christianstads och Anders Eriksson från Elfsborgs län, hvilka ansågo att Utskottet bordt afstyrka bifall å de i detta ämne väckta motioner. 6 Stals-Ulskottels Utlåtande N:o 190. Ånk. till Exp.-Utsk. den 16 Dec. 1857, kl. 5 e. m.
Utdrag den 7.0 Nov. 1829; eller oarbetadt, sorn är försedt med Svensk Controllstämpel, Svenska och Holländska SpecieDucater, samt Guldoch Silfver-inedailler, gillades, med det tillägg, sorn Utlåtandet, N:o 82, i denna punkt innehåller; g) Utskottets hemställan, att utlåningen på Guld och Silfver må, fortfarande, besörjas vid Banken i Stockholm allena, och ej tillika vid Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö, bifölls ; 2:0 Utlåning på Läne-Bankens egna skuldförbindelser, Förslagen a]) om fortfarande belåningirätt å Lån-Bankens obligationer till högst gg procent; och ,b) om ränteberäkning å 5 procent i allmänhet, utan afseende på den ränta, Banken för sjelfva Obligationen betalar, biföllos; äfvensom den af Utskottet, under Litt. C pag. 27, af Utlåtandet, Nto 82, föreslagna radaction gillades. 3:0 Lån på Jern, Koppar och Effecter. a) Utskottets tillstyrkan, att lånebeloppet för de, pag. 31, af Betänkandet N:o 49, specificerade Våg-effecter matte förblifva inskränkt till högst af pantens föräljningsvärde efter Mäklare-attest, och af Banco-styreisen bestämmas en gång om året, och den, pag. 33 och 34, af Betänkandet, Nto 49, gjorda hemställan, att med pant - 'Pfot, Utdrag den iS Nov. igäg. 121 pantförskrifning och relax af Våg-effecter må tillgå på enahanda sätt i Stockholm oell Götheborg, gillades ; b) Utskottets förslag, att räntan för lån på Våg-effecter måtte åter blifva 4 procent, i likhet med hvad den, fran år 1770 till år 1792, varit, ogillades af Ståndet, som ansåg samma ränta böra vid 3 procent årligen bibehållas. 4:0 Lån på Fahlu-Bergstägs Itoppar-Sedlar.
N:o 262 fattade beslut, att uttrycka den önskan, att sedan StatsUtsIcs Utlåt. ang:de jernvägsfrågan inkommer, de fyra RiksSf.n må sammanträda till gemensamma öfverläggningar rörande de ämnen som nämnde fråga innefattar. Ilr Hjerta: Sedan Hr Gr. o. Landtm, nu haft den godheten att upläsa det prot:s-utdr. som från BorgareSt. ankommit, så synes sättet för frågans behandling hafva vunnit i klarhet. Då det i den vid innev:de Riksdag tillkomna grund]ags-§:n står, att två Stånds bifall är tillräckligt för alt en fråga skall blifva föremål för alla fyra Ståndens gemensamma öfverläggning, så kan det naturligtvis icke kommma i fråga att R. o. Ad. skall kunna göra någon inskränkning i föremålet för denna öfverläggning. R. o. Ad. kan således antaga antingen BorgareSt:s eller BondeSt:s beslut, hvilket sednare väl företrädesvis fäsler sig vid det financiella af frågan, men icke utesluter det öfriga, och det återstår fördenskull för R. o. Ad. ingenting annat än att bestämma sitt val emellan dessa beslut, Det saknas således icke tillfälle för den som önskar få frågan discuterad i sin allmänhet, att få sin mening gällande, och jag för min del röstar för antagandet af BorgareSt:s beslut. Hr Hjärne: Då den siste värde talaren i sitt första yttrande erkänt, att han anser det vara af behofvet påkalladt att på för - Den 13 Maj e. m. 013 hand öfverenskomma om, alt hvarje talare inskränker sig till att blott yttra sig en gång, så har han också, efter min öfvertygelse, på förhand ultalat samma åsigt på hvilken jag grundat mitt förslag. Ilan har nemi. tyckts befara detsamma som jag, eller alt, på den fot jernvilgsfrågan f. n. befinner sig, den vid de gemensamma öfverläggningarne skall taga en så gigantisk riktning, att man bör önska någon inskränkning. När nu, enl.
Om jag rätt minnes de åsigter för dess bestämmelse, som i Presidenten Herr Grefve Mörners och Hans ExcellenceHerr Grefve Ruuths Memorial innefattas, borde Utskottet få sig uppdraget: att till Riksens Ständer inkomma, för att derefter till KonglMaj.ts nådiga afgörande öfverlemnas, med en öfversigt af d. n närvarande förlägenheten i allmänna rörelsen, jemte särskildt afseende på medlen att hämma öiverflödet och att, etter undersökning af de mest umbäiliga utländska varor, så vidt möjligt vara kan, inskränka deras införsel och förbrukning inom Riket. Jag hemställer till Ringlöf], Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning, huruvida icke antalet af Ledamöterna bör föreslås till sex af hvarje Stånd, äfvensom jag äfven får anhålla, att, till förekommande af skiljaktiga beslut om det Särskildta Utskottets befattning, Höglofl. Ridderskaj et och Adeln behagade med de öfriga respectiva Stånden communicera hvad Ridderskapet och Adeln i detta afseende för sin del afgjort. Friherre Lagerbjelke, Gustaf: Jag är till någon del förekommen af HofCanzleren Herr Friherre Wetterstedt, så väl i dess andragande, rörande det nu beslutna Utskottets befattning, säborn ock i dess motion att derom låta ett meddelande till de öfriga RiksStånden afgå. Jag anhåller endast att i det förra afseendet få göra några tilläggningar, enliga, som jag vågar hoppas, med Höglofl. Ridderskapets 378 Den 17 April, e, tn. och Adelns redan stadgade tanka om det ny* Utskottets bestämmelse. Denna är tvifvelsutan, att med mera skyndsamhet, än i vanlig ordning varit möjlig, och likväl med samma ötvenäggning och grundlighet, utreda vissa högst rnagtpåliggande Rikshushållnings - ärender. Men ingenting verkar s* kraftigt oredor och uppehåll i ärendernas gång, som collision; ali dylik emellan det nu ifrågavarande Utskottet och de tillförene nedsätta bör således sorgfälligt undvikas.
Parvis fladdra de om i fantastiska förklädningar, det tisslar och tasslar i alla vrår, det suckas smäktande och läspas sirligt, den klippta och snirklade naturen à la mode bildar ram om en trippande och pudrad älskogslek à la mode. Men dessa träd med de pyramidaliska kronorna ha sina rötter djupt i jorden, och lifvets vätskor sjuda i dem alla; den doft, som stiger från markens gräs och blommor, är naturens egen anda, och fåglarna förkunna dess evangelium, kvittrande yrvakna mellan kvistar och blad. Så lefver också allnaturen inom dessa trippande marionetter med de inlärda manéren af den franska skolan, och lidelsen kan bryta fram ibland, och smärtan kan snyfta, ty under pudret är blodet rödt. En dominikanermunk med svart sutan och kapuschongen neddragen till ögonhålorna i sidenmasken rör sig med tung värdighet i det lättfotade vimlet, ifrigt spejande åt alla håll. – Hej, svartebroder! Jag vet hvem du söker! Han stannar och lyfter sina händer välsignande öfver en smidig herdinna i en dräkt af koketterande landtlig elegans med schäferhatten framstupa öfver coiffuren och en rosettprydd staf i sin hand. – I så fall, sköna Chloë, vet du mer än jag! Men låt höra i alla fall. – En liten geheimerådinna, som har blåa ögon och bor i Norgesgade – skall jag uttrycka mig tydligare? – Mitt vackra barn – han talar med prästerligt allvar – du är tydligen på villospår. En andans man, bunden af sitt klosterlöfte Hennes skratt klingar gäckande in i hans patos och afbryter tiraden: – Nej, svartebroder, bockfoten sticker fram under prästrocken. Du är ingen munk! Gif mig din hand, så skall jag skrifva ditt namn. Och därunder skall jag, om du vill, skrifva namnet på den sköna, som du uppvaktar dagligen Där kvällde de fram, de djupa brösttonerna; nu vet han, hvem hon är. Men han har ingen lust att ingå i vidare svaromål och förskansar sig därför hårdnackadt bakom sitt prästerliga patos:
Men om den lika arfsrätten verkligen skulle bidraga till hemmansklyfningar, vore det för mig ett nytt skäl till bifall; ty jag tror att dessa, långt ifrån att bidraga till minskning af Nationens känsla för sjelfständighet och Fädernesland, just äro säkraste medlet att befrämja och underhålla denna känsla, enär Den 22 Junii f. ra. 10 5 hvar och en, som sjelf är fästad vid jorden, säkerligen håller den mera kär än den, som är lösryckt derifrån och Wolt arbetar för andra. Man har åberopat exemplet af Englandj der äldste sonen tager arfvet} och man har trott sig deri finna orsaken till Nationens sedlighet och kraft. Men här gäller det gamla ordspråket: Non post hoc; ergo propter hoc. Att vilja anse bemälte Lands arfslagar såsom grunden och orsaken till dess sedlighet, vore att begå samma fel, som en viss Tidning hos oss, hvilken betraktar allt ondt., som händer inom Fäderneslandet, såsom bevis på Representationssättets oduglighet. För min del tror jag tvärtom, att det åberopade Landets sedlighet och moraliska kraft är ett bevis, att national-dygder, som grunda sig på lielgden af uråldriga vanor och bruk, kunna motstå verkningarne äfven af obilliga arfslagar. Men dessa arfslagar äro kanhända likväl icke utan menliga följder äfven i det land, der National-andan mest är utvecklad; och man synes kunna misstänka, att orsaken, hvarföre de rikaste och mägtigaste män ofta i Pärs-kammaren och Parlamentet visa sig så eftergifvande för Styrelsen, är att kunna förskaffa sina bröder och yngre söner lönande Embeten och Sinecurer. Man har slutligen sagt, att Skaparen gjort begge konen olika_, och att Lagstiftaren ej borde mcistra Skaparens verk genom införandet af en onaturlig likhet dem emellan. Men jag får förklara, att min Skapare ned - io6 Den 22 Jun i i f. m. lågt elen känsla i mitt hjerta, att son och dotter, ifall jag hade någon, skulle dela lika min kärlek och välvilja, likasom jag och mina bröd er låtit våra Sj^strar dela arf lika med oss.