Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty det, måtte icke vara BankoUtskit, obekant, att när tillgång saknas och det till den grad att till och med månader förflyta innan de beviljade lånens utassignering kan ifrågakommma, så vidtager diskontdirektionen, innan denna utassignering sker, en förnyad undersökning af lanehandli-ngarnes .beskaffenhet, för att utröna om under tiden från beviljandet och intill utassigneringsdagen några sådana förändrade omständigheter inträffat, sorn föranleda direktionen att förklara, att, ehuru förut bifall blifvit lemnadt, så hafva dock under tiden sådana omständigheter inträffat, att icke lånet kan utgå. Om t. ex. den ene löftesman nen dör innan utassigneringen sker, så äu' tydligt och klart .att sådana omständigheter inträffat, som göra att lånet icke får utgifva®. Om låntagaren t. ex. är så vederhäftig att han förmår gälda diskontlånet .100 gånger, men händelsen gör att han har en löftesman, som till äfventyra är mindre vederhäftig eller också denne löftesman tillfälligtvis blir ställd under förmyndare, så är det straxt ett hinder för att lånet skulle kunna utgå. Deremot lärer icke kunna bestridas den af Frih. Raab anmärkta fördelen deraf, att ett lån beviljas, om det också .icke för tillfället utfaller. Mig är äfven nogsamt bekant, att hvad Frih. Raab i detta fall anfört, verkligen inträffat, nemi. att, sedan ett lån på goda dokumenter blifvit, beviljad!, så har, just på grund af detta beviljande, den Iånesökande, -sorn i öfrigt kan vara en ganska vederhäftig man, beredt sig tillfälle - nen *iu Juni «. m. 2S7 fälle Rl’t på enskild hand erhålla åtminstone storsta delen af det »frågavide länet och derigenom blifvit hulpen ur den förlägenhet, hvari han för ögonblicket sig befunnit.
”Når utlåtande från Riksstånd till Utskott återremitteras, bor Ståndets Secreterare alla Anmärkningarna pundvis och i korthet sammanfatta, jemte hufvud säl lfa skålen derför, och med uppgift af de Ledamoters namn, som anmärkningarna fr ernit ålit elter bitrådt hvilket allt, genom just er a dt Protoco/lsUtdrag, meddeles Utskottet, då likväl StånäsLedamot må ega att sin sars ilda menius 1 utförlighet bifoga, såsom i 57 §. stadgadt år.” 6:0 52 Jf. erhåller följande ändrade Redaction: Utaf aila Memorial och Anföranden, som äro af egenskap att till något Riksens Ständers Utskott remitteras, skola till Ståndet ingifvas Två Exemplar, hvaraf det ena stadnar vid Protocollet, och det andra till Utskottet afgår. Begåres communication med de öfriga Stånden afl emu as dessutom Tre exemplar, för att dem tillställas? 7:0 Uti första momentet af 57 §. skulle, i Stället för orden: ”hvilket må Ståndets beslut Constitutions Utskottets Bctänkanden. 233 beslut åtfölja, intagas denna mening: ”hvilket må MedStånden tillställ as, enär han de för cvmmunicationen och Protocollet nödiga Exemplaren deraf till Secreteraren aflemnarf Stockholm den 6 September 1823. Ankom den ao September 1825. Memorial till Riksens Ständer, med föreslående nf tillägg i 14 §. af Instruction för Justitieombudsmannen. Genom särskildta Protocolls Utdrag , hvaraf det sista ankommit den 18 nästliden Augusti, hafva högvördige PrästeStåndet, Wällofl.
Revisorerne hafva inhämtat, att* sedan Götheborgs Stift inrättades, 2:ne hus blifvit för Biskopen derstädes af Staten inköpta; men att båda, det första, 5r 1669, och det sednare, år 1802 , genom eldsvådor förstörts; hvarefter Biskopen erhöll, bland annat, sig tillagd hyres-ersättning af de tillgångar, som uppkomna o genom besparade pastoralier. På grund af Kongl. Brefvet den 3 Februari 1819, bie f för en summa af .16,000 Rdr det nu varande Biskopshuset, för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning, inköpt, och, geno.m nyssnäunde Kongl. Bref äfvensom ett sednare Nådigt stadgande af den 13 December 1821, anslogos för byggnadens underhållande vissa b? ipa.rade pastoralier, för hvilka behörig redovisning borde afgifvag. — 199 — Vidkommande de till granskning lin förehafda Räkningar för ifrågavarande fond, utgörande den » Maj sistlidet år »,780 Rdr i5 sk, 5 »st., hafva Revisorerne, som funnit att densamma blifvit af Biskopen ensam redovisad, ansett att, i följd af ofvan åberopade Nådiga Bref, Konsistorium , för iakttagande af den kontroll , hvarunder allmänna medel böra förvaltas, tillika ålegat befattningen med både uppbörden och fondens förvaltning; äfvensom Revisorerne anmärka, att fonden icke varit utlånad eller genom ränta gjord fruktbärande. Kongl, och Hvitfeldtska Stipemlie-Inrättningen. Räkenskapen, som för år »838 är granskad i Kongl. Kammar-Rätten med anmärkningar, har deremot för år 1889 ännu icke blifvit reviderad.
Sparres till mig framstälda fråga, får jag erinra den värde Gr:n, att ensamt enligt detta lagförslag kunna böter ådöirias till ett belopp af 1000 rdr, och enligt särskilta författningar till än högre belopp, hvilka vid förvandling motsvaras af 20 dagars fängelse vid vatten och bröd. Mig synes det derföre fullkomligt sannolikt, att mången, som utan fara för sin bergning skulle kunnat betala ett dylikt bötesbelopp, hellre likväl vill undergå 20 dagars längelse vid vatten och bröd. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till §:n oförändrad, dels af Frih. Hermelin bifall till densamma med följ:de förändrade lydelse: »Ej må i mät för böter tagas den saklälldes enda fasta egendom, hvaraf han sin nödiga bergning halver; ej nödig bostad; ej till jordbruket nödige lösören eller hvad den sakfällde eljest till sin närings bedrifvande behöfver; ej böcker, som för andaktsöfning nyttjas; ej nödiga gång-och sängkläder för den sak fällda, för dennes make och oförsöjda barn; ej heller al det förråd, som i huset finnes, livad till hans och hans husfolks un - 396 Den 11 Juli e. m. derhåll i en månads tid erfordras;» dels af Hr von Koch, att R. o. Ad, med afslag å §:n enligt Utsk:ts förslag, måtte antaga den motsvarande §:n i K. M:s förslag, med den förändring, att ordet »deras» utbytes emot orden »hans och hans husfolks»; och dels slutligen af Hr Carleson, att §:n måtte afslås och den mots varande §:n i K. M:s förslag antagas. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n enligt Utsk:ts förslag, hvartill svarades många nej, blandade med ja, sedermera propos. på antagande af Frih.
Cederströms yttrande, att nuvar:de hemmansegare på god tro inköpt sina hemman och att det derföre vore obilligt, att bibehålla den rotering, som blifvit dem ålagd efter det hemmanen blifvit af dem inköpte, så tror jag, alt hvar och en inom Halland bosatt haft kännedom om denna fråga, som förevarit allt sedan 1720 och att de således förvärfvat sina hemman med kännedom om denna roteringstkyldighet. Hvad åter beträffar helgden af del vid 1756 års riksdag egenmäktiga förfarandet af den ena Statsmakten alt tilltvinga sig rättigheten att i ämnet besluta utan den andres hörande, och enl. hvilket beslut de Halländske utsockne frälsehemman varit befriade från rotering, så har tillkomsten af detta beslut numera blifvit utredd, och att den icke varit laglig är utom allt tvifvel. Skulle frågan underkastas vidare diskussion, anhåller jag, alt närmare få utveckla och belysa ämnet. Emedlertid vill jag icke längre uptaga R. o. Ad:s lid i en fråga, hvilken redan för 2:ne dagar sedan blifvit afgjord, utan anhåller, att R. o. Ad. mätte vidblifva sitt då fattade beslut och lägga den gjorda inbjudningen till handlingarna. Uppå härefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut lägga ifrågavar:de inbjudning till handlingarne. Frih. Cederström: Ofvervunnen, men icke öfvertygad, ämnar jag icke, från den i denna fråga fällda dom, vädja till det möjligen gynsammare utslaget af en votering. Jag bör så mycket mindre göra del, som jag under diskussionen slått såsom ensam försvarare af min åsigt, och följaktligen icke kan förmoda att i en omröstning erhålla flertalet på min sida i denna fråga. Jag hade visserligen hoppats att i förberörde mitt försvar vinna understöd af de personer, hvilka, då frågan första gången vid denna riksdag förevar inom detta Stånd, delade min härvid uttalade mening, men den ene af dem har funnit för godt, att iakttaga tystnad, och en annan är frånvar:de. Mina motståndares flertaliga och sakrika argumentation har således omintetgjort den motbevisning, jag sökt åstadkomma.
«Jag har lust att göra sällskap,» sade Eva Strutz, «ty magistern lofvade med henne skicka mig en visbok, som han lånat till en af sina bekanta i Lovisa.» «Men hvem kunde den andra väl vara?» frågade någon. «Kanhända är det fru Snabbeck, som var på Vestervik i somras. Hon bor i Lovisa,» yttrade Emma. «Fru Snabbeck; Hvad är det för en ¯personage¯?» frågade hennes mor skrattande. «Minns mamma icke henne? hon var ju här på pappas namnsdag i somras.» «Ja, så, var det hon som Möllerstedtskan drog med sig hit. Men tyst! de köra in på gården. — De ärna säkert lemna boken till Eva. Gå ut, kära du, och hindra dem att stiga ur. För dem åtminstone icke hit, jag vill dem ingenting.» Eva gick. Litet triumferande, litet skadeglad, kom hon straxt tillbaka, och förde med sig friherrinnan Perlkrans och Leonna. Nu skall man tro det blef en uppståndelse, ehuru friherrinnan undanbad sig hvarje förändring i middagsmåltiden; hon försäkrade att den enklaste rätt vore henne välkommen, ty resan hade gifvit henne god matlust. Men länge fick hon vänta, innan den tillfredsställdes. Bärendorf, som under sommaren ofta tagit tantens gästfrihet i anspråk och kände hennes enkla smak och ordningskärlek, ville förgås af otålighet. Efter maten sutto damerna och småpratade, och smågäspade. Då friherrinnan frågade efter fröken Barbara, som nu icke mera var der, föll Jeanette in med den fråga, «om grandtanten kunde säga, hvarför icke Barbara blifvit gift, då hon icke var fattig, och som hon hört sägas äfven icke sett illa ut som ung, och sjelf sade sig haft många friare.» «Anser du det för en så stor olycka, att ej blifva gift?» frågade tanten. «Ja visst, snarare dö, än kallas «¯gamla fröken¯» och vara ett åtlöje för andra» — försäkrade Jeanette. «¯Dö¯ kan man ej förrän Gud behagar, utan att bli sjelfmördare,» sade tanten med strängt allvar.
Detta måtte väl icke vara meningen utan länet skall väl vara räntefrilt under arbetstiden. Emedlertid bör det val bestämmas, när återbetalningen skall börja och för vinnande af en sådan bestämmelse „anhåller jag om återremiss. Hr Printzensköld: Jag hemställer till de Hrr ledamöter af StatsUtsk., hvilka besvarat mina anmärkmr emot mom. /, om icke detta morn., i hvad det rörer länets lyftning, slår i någon strid med mom. d, enl. hvilket bolaget skall aflemna en till Riksg:s-kont. eller ordres ställd förbindelse å hela lånesumman. När nu bolaget skall aflemna en sådan förbindelse, eger dä bolaget att undandraga sig skyldigheten af hela summans lyftning på engång? Har bolaget skyldighet, att i förbindelsen förskrifva större belopp ändet vid de olika terminerne upbär? Enl. min åsigt lärer väl bolaget icke vara pligtigt, att förskrifva högre belopp, än det hvarje gång af Riksg:s-kont. emoltager, och då torde icke en utan måhända 10 serskilda förbindelser komma att utfärdas. Detta förhållande synes Utsk. hafva förbisett. Alt först föreskrifva det en förbindelse skall utfärdas, och sedermera tillåta lånets lyftning vid vissa terminer i mindre delar, det förekommer mig mindre lämpligt, enär man derigenom försätter dem, hvilka skola tillämpa lagen, uti ovisshet om dess rälta mening. Denna ovisshet undanrödjes, om, såsom jag förut nämnt orden: ”vid vissa på förhand bestämde terminer”, uteslutas. Jag skulle icke tro, att bolaget kommer i någon förlägenhet, om det får lyfta hela beloppet 150,000 r:dr på engång och derå erlägger icke endast ränta utan äfven kapital-afbetalning, emedan räntan, som bolaget skall betala, är så låg, att det sjelf kan emot högre ränta utlåna den del af summan, som under ett eller flera år icke kan af bolaget i och för ifrågavar. arbetsförelag användas. Bolaget blir således der 16* - Den 26 Juni e. m. igenom icke i ringaste mån lidande.
Emedlertid har sjelfva det förhållandet, att Sedelstocken snarare blifvit minskad än ökad , icke kunnat undgå att vara kännbart i samma mån, som den, i anseende till varors värden, förlorade af sin verkan, och som en mindre ordentlig circulation gjorde omloppet deraf trögare. Då DiscontLånen, i stället att bibehålla sin ursprungliga form och vara endast på halft år gilna försträckningar, blifvit igenom omsättningar snart sagdt stående Lån, hvaruppå blott en viss procent hvarje gång afbetaltes, har också deraf handt, att sedan den summa, som utgjorde gränsen för Disconternas rörelsecapital, en gång var utlånad, kunde tillgången ej blifva större, än hvad som igenom interesse och afbetalningar erhölls. Då emedlertid det berodde af DiscontDirectionerna att bestämma afbetalningsprocenten, var någon säkerhet i detta fall ej gifven, och det blef således mindre möjligt att med de erhållna lånen understödja sådana företag, som, ehuru nyttiga, lofvade endast en långsamma, re ersättning. När behofvet af Lån ökades , har åter utaf denna ställning blifvit en följd , att äfven personer med god credit och verklig förmögenhet icke kunnat erhålla de Lån de sökte, emedan antalet af ansökningar öfverstigit tillgångarna. Sådan är, efter min föreställning, den kedja af verkningar och orsaker, som vållat 36o Den 31 Mars. närvarande crisis. Mycket utaf densamma är en följd af tvingande omstägdighetér; och 1809 års Ständer, som. för att frälsa Riket, nödgades öka Sedelstocken, böra i detta afseende lika litet klandras, som derföre , att de, genom inbetalningarna till Banken, beredde en utväg att efter hand återföra det rätta förhållandet emellan Sedelmyntet och den reela Fonden.
Föredrogs å nyo och bifölls Expeditions-Utskottets, den tg dennes, under Prof. Utdrag den i 1 October 1829* 151 N:o io4; afgifna och, samma dag «. m., pl bordet lagda Memorial, innefattande hemställan, att Riks-Ståndens ProtocolU-Utdrag hädanefter måtte i numerföijd Utskottet meddelas. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsoch Binco-Utskottens, den aa sistlidna September, under N:o 14, afgifna och, den 21 i samma månad f. m., på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens, under N:s i, 2, 5, 4 och 5, förut meddelade Betänkanden, angående Nio 1, bestämmandet af Bancosedelns Silfvervärde; N:o 2, nödiga ansedda provisoriska åtgärder innan Silfverutvexlingen kan företagas; N:o o, Bankens förhållande till Staten, jemte hufvudgrunden för dess lånerörelse; N:o 4, nödvändigheten af en förbättrad Lagstiftning för Banken, och N:o 5, några lamp-; liga ansedda stadganden för framtiden, i afseende på så väl första enheten, som underafdelningar af det metalliska myntet i silfver; fann Ridderskapet och Adeln för godt gilla förstnämnde Utlåtande, likväl med undantag af nedannämnde punkter, i afseende hvarå Ridderskapet och Adeln stannade i följande beslut; •lide punkten borde erhålla följande lydelse : 15? Pral. Utdrag ilen 31 Oa ober 1829. atl lill beredande af den furstärkning St reela Fonden, som blifver nödig för alt bringa densamma till det nödigt ansedda för. bållandet af Fem till
Weil detta är icke händelsen; ty den 56 §, om man strängt efter liokstafven vill tolka densamma, tillåter icke, att. ett af Const.Ulsk. väckt förslag i någon händelse får vid första riksdagen förfalla. Denna § har dock blifvit tolkad annorlunda, emedan man har trott sig kunna antaga, alt ett af Const.Ulsk. vackt förslag, då det af alla 4 RiksSlm förkastas, eller då det faller vid omröstning uti förstärkt Const.Ulsk., vid första riksdagen kan falla. Men delta har varit derföre, att man tydt denna § så, ty der står visserligen icke uttryckligen, att en fråga vid sådant förhållande skall kunna falla, utan, som redan nämndt Ar, snarare bestämda motsatsen. Men tvetydigheten har endast kunnat uppkomma derigenom, att grundlagens bokstaf icke ovillkorligen uttrycker, att Ståndens gemensamma tankar ej böra få innehålla något absolut förkastande af ett genom Const.Ulsk. väckt förslag lill grundlagsförändring, ehuru en sådan mening, efter min uppfattning, vid sammanställning af öfriga morn. af 56 §, otvifvelaktigl måste anses innefattas i nämnde §. Ställer man nu detta obestämda, möjligen förtydbara uttryck i den 56 § tillsammans med den uttryckliga föreskriften uti den 81 §, så måste väl slutsatsen blifva den, alt om också en af enskild motionär väckt fråga om föi andi ing i grundlagen möjligen vid första riksdagen kan förfalla, så kan dock icke så ske med ett af Konungen framstäldt och af Const.Ulsk. tillstyrkt förslag. Den 56 § förlorar icke derför sin kraft; ty den tillåter Stånden att vid ett sådant förslag göra anniärkntr, hvilka sedermera böra lagas i betraktande af Const.Ulsk. och öfver hvilka slutligen kunna omröstas i förstärkt Const.Ulsk. Der finnes således icke någon ovillkorlig strid emellan de båda §§. De behöfva alt förtydligas, det har jag erkänt, men icke äger {lock ett så stort missförhållande rum, som man bär velat påstå. Hr von Hartmansdorff har bestridi den af Frih.
Sprengtporten, Jac. Wilh.: Ehuruväl IJr Stjerngranat^ yttrande icke kan anses innebära egentligen någon panegyrik öfver StatsUtsk., ber jag honom vara fullt förvissad, att jag icke deraf det ringaste finner mig rubbad i min förut uttalade öfvertygelse, att, när menings-striderna kallnat och man blifvit i tillfälle att närmare inse följderna af StalsTJtsk:s tillgörande, omdömet torde blifva både rättvisare och billigare i afseende på detta Utsk:s handlingssätt. Jag har visst aldrig yttrat icke ens någonting som liknar det, att StatsUtsk. upprest åt sig eller Lieredt Ständerna tillfälle att uppresa åt sig ett monument, genom att bevilja anslag till fängelserna; men jag begagnar detta tillfälle att complettera mitt yttrande i detta afseende med den förklaring, att efter min öfvertygelse blir delta beslut, om RiksSt:n bifalla hvad i det afseendet är tillstyrkt, ett fullkomligen värdigt beslut, och att R. St. derigenom betala en skuld, som de äro skyldiga både mensklighelen och omtankan om landets inre säkerhet. Den yttre sjelfständigheten och säkerheten är ett vigtigt föremål , och jag tror mig omfatta det med lika värma som Hr Stjerngranat, men jag tror derföre icke, att man ensidigt får förbise de åtgärder, som fordras för att befordra hela landets inre frid och sedlighet. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Sedan redan en mängd talare uppträdt med anmärkmr mot SlatsUtsk:s nu föredragna betänk. så tager jag för afgjordt att det blir återremilteradt, och tager mig derföre den friheten att anhålla alt i en punkt äfven få bifoga en anmärkn. emot detsamma. Det ur emot andra punkten af utlåt. N:o 354 litt. Den a5 November e. m. 3a5 A, rörtde beviiringens beklädnad, deruti StatsUlsk. tillstyrkt R.
Om det kunnat vara ett för Regeringen giltigt skäl, att till förekommande af en farlig crisis i allmänna penningeverket, i det längsta dölja förhållandet för Allmänheten, så var intet skäl för Committe'en att dölja förhållandet för Regeringen. 2) Deremot, att då, oaktadt Rikets Ständers vid sistledne Riksdag på ConstitutionsUtskottets tillstyrkan framförde underdåniga ön - Den 27 Maji. 417 skan, Grundlagens ovilkorliga föreskrift i afseende på vederbörande publika Verks hörande, likväl ofta, ja liela sessioner af StatsRådet igenom, äfven i Besvärsmål, blifvit uraktlåten, Utskottet icke en gång velat, som jag föreslagit, tillstyrka Rikets Ständer ett förnyande af samma underdåniga önskan. 3) Deremot, att då flere af de underdåniga Önskningar, som Ständerne framställt vid sista Riksdag, icke förr än nära den nuvarande Riksdagens tillstundande blifvit inför Konungen föredragne, Utskottet icke heller velat antaga mitt förslag, att tillstyrka Rikets Ständer framförandet af den underdåniga anhållan, det Vederbörande Föredragande måtte erinras, att i framtiden tidigare uppfylla sin pligt, och iakttaga den Rikets Ständer skyldiga aktning i detta afseende. 4) Deremot att Utskottet, oaktadt det upptagit anmärkningar mot måls oriktiga föredragning i Commandoväg, låtit anmärkningar mot måls orätta föredragning i Handelsoch FinanceExpeditionen alldeles förfalla, och sedan ändå ej velat åtminstone tillstyrka, att Rikets Ständer hos Konungen i underdånighet gjorde en anhållan, till förebyggande för framtiden af samma misstag. 5) Och i allmänhet deremot, att Utskottet låtit alla anmärkningar mot de civila Ex Ridd. 0. Ad. Prol. VI C. II Afd. 53, 54. 413 Den 27 Maji. peditioner förfalla, och endast upptagit dem som angått krigsärender. 6)
Rese-penningar 5o: och Exspenser 1 G: 3a. utom hvardera ans lagné Boställen, hvaraf deii senare kommit i åtnjutande med midfastan år 1822. iöro Kongl. Majrt har äfven uti den nådiga Propositionen äskat Lön-tillökning till enahanda belopp, med deras vederlikar, för Actuarien, Cancellisterne ochYakt-Betjeningen i Kongl. Götha Hof-Rätt, hvilka vid j3ao Sta ts~ Ut skottets 15 e tunkan den. 1815 års Lönreglering blifvit genotn misstag förbigångne, äfvensom en af rättvisan påkallad ersättning för den minskning i inkomster, de under den förflutna tiden fått vidkännas; och bar Stats-Utskoltet af ds derom 'erhållne Handlingar inhemtat, att vid reglerandet af dell Interims Lönförbättring Lör begge Hof-Rätterne, jemte några andra Ämbetsverk, hvartill Riksens Ständer vid 1812 års Urtima Riksdag anslogo medel, lörordttade Kongl. Majit, uti Nådiga Bref af den 3 December samma år och Februarii i8i3, att den ökade personal, som Kongb Götha IIof-Rätt, för att arbeta på 3:ne
Revisorerne hafva anmärkt: r:o Ätt de för Carlbergs Hemmans onera uthetalde 5 R:dr 7 sk. 6 r:st bordt af KrigsAcademiens anslag godtgöras. Enär, vid Carlbergs Kungsgårds Hemmans utarrenderande, det undantag från allmänna grunden vid sådana arrenden blifvit gjordt, att arrendåtorerne icke äro ålagde att för Hemmanens onera ansvara, till följd hvaraf äfven Rikets Ständer anvist särskildt anslag för dessa Hemmans andel i Presterskapets aflöning; så lärer, intilldess anslag jemväl blifvi gjordt för öfrige, desse Hemman åliggande, onera, denna utgift, såsom hittills, böra afföras å Öfverskotten på StatsVerkets Inkomster, bland hvilka de af Hemmanen inflytande arrenden ingå; kunnande densamma, ehuru till beloppet ringa, så mycket mindre af KrigsAcademiens anslag godtgöras, som, å denria Academies Stat, någre medel för ett sådant hellof icke finnas anviste; och får StatsContoret härvid jemväl i underdånighet åberopa dess, öfver Rikets Ständers år i83o församlade Revisorers Berättelse, till Eders Kongl. Majrt afgifna underdånigt utlåtande 2:0 afseende å dispositioner i allmänhet på öfverskotten af StatsVerkets i nkomster, hafva Revisorerne ansett sig böra fästa Rikets Ständers up närksamhet derpå, alt så väl redighet som korthet i Raken - < 155 ) skaperne skulle befordras, om nedannämnde utgifter uppfördes på Stat å de HufvudTitlar, dit de, i följd af deras beskaffenhet3 kunna anses fiöra, nemligen.: å 9.ulra HufvudTitéln: Kostnad för tryckning af Riks-Hufvud-Bokens Capital-Räkning. ä 3:dje HufvudTitéln: