Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I händelse tre eller flera auktioner å fastighetspant varda förgäfves anställda, skall från Konungens vederbörande Befallningshafvande upplysning införskaffas, huruvida sådant härleder sig från fastighetens ofördelaktiga beskaffenhet eller från särskilda förhållanden i orten; hvarefter, såvida anledning förekommer att full betalning för Bankens fordran ej kan utur panten utgå, utan att särskild lättnad i köpeskillings-liqviden varder en blifvande köpare beviljad, Fullmäktige ega att bestämma huru i thy fall vidare skall förhållas. Likaledes tillstyrker Utskottet: 31:o alt 179 §., angående belåning af in tecknade och pä Banken transporterade skuldebref, må bibehållas oförändrad, så lydande: Utaf den för belåning af fastigheter, så i städerna, som på landet, enligt §. 174 afsatta fond, utgifvas jemväl lån mot pant • af till viss man eller ordres ställd skuldförbindelse, lydande å bestämd summa och till betalning förfallen efter föreskrifven uppsägningstid, samt behörigen inlecknad uti sådan fastighet, som i Banken får belånas, och försedd med transport, antingen på innehafvaren eller på Rikets Ständers Bank; dock med iakttagande af de föreskrifter, rörande grunden för låne-summans belopp in. m., som i allmänhet skola följas vid låns meddelande mot inteckning i fast egendom, äfvensom under öfriga, här nedan stadgade vilkor, nemligen: a.) Vid låne-beloppets bestämmande iakttages, att afdrag sker ej mindre för en summa, motsvarande den lagsöknings-kostnad, som för Bankens säkerhet jemväl skall vid fastighetslåns sökande intecknas, än äfven för den ränteskillnad, hvilken kan uppkomma, då uti den såsom hypothek aflemnade förbindelsen lägre ränta än 4 procent är förskrifven. b.)
Enär komminister Wongers fortfarande skall befinnas sakna all tillgång för skuldens gäldande samt det icke är sannolikt, att den nu erbjudna inbetalningen kan verkställas utan mellankomst af några för hans belägenhet ömmande vämier, hvilka, efter hvad för gifvet kan antagas, undandraga sig en sådan uppoffring, så vida det dermed afsedda ändamål ej vinnes, eller att Wongers från skulden befrias; så och då all utsigt saknas, att denna diskontverkets, sedan flera år såsom osäker inom linien balanserade, fordran skall till nu erbjudne belopp framdeles komma att gäldas, äfven med användande Bill. till R. Utlåtandej N.o 27. «f bysättningstvång, hvilket, om än detsamma icke afböjes af en ny cessionsansökning, troligen icke medför annan följd, än ytterligare kostnad för diskontverket; får Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad diskont-direktionen jemväl tillstyrkt, vördsammeligen hemställa, att det af komminister IVongers gjorda erbjudande på det sätt må ' antagas, att, under vilkor, det han, inom slutet af innevarande år, till 13•nko-diskonten inbetalar 50 procent af återstoden å förenämnde kapitalskuld, med 309 r:dr 24 sk. banko, samt för denna inbetalning, inom 2:rie månader efter af beslutet erhållen del, ställer Bankodiskont-direktionen godkänd säkerhet, återstående kapitalbeloppet, jemte öfverräntan, får afskritvas. Stockholm den 21 Februari 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 22 Febr. kl 10 f. m. Utlåtande, i anledning af handlanden A. P. Rhenströms ansökning om eftergift af straffränta å ett i handelsock nä - rings-diskonten upptaget lån. Sedan handlanden A. P.
Till förekommande af slika förhållanden för framliden, oell till befordrande af en sådan Bevill nings.Förordningens tillämp. ning, som kan vara förenlig med Svenska Folkets beskattningsrätt, med egenskapen af Taxeringsoch PröfningS-Cornitéerne, samt med helgden af deras åtgärder, och beslut, så väl som med hvarje skattskyldigs enskilda rätt och säkerhet emot äfventyret att i tidens längd blifva påbördad utskylder utöfver hvad han, efter laga kraftvunne Beslut, erlagt, har Herr Grefve Cronhielm yrkat, det måtte en gräns sättas för Kongl. Kammar-Rättens godtyckliga behandling af Taxerings, och Pröfnings-Comitéerne och i sådant afseende, uti nya Bevillnings-Förordningen tydligen stadgas, att Pröfnincsoch Taxerings-Cömitéernas Ledamöter, såsom varande Rikets Ständers Deputerade, ej p i något sätt kunna anses std under K ammar Rät t en'- att de aldrig kunna åläggas att omgöra en Taxering, söm de en gång, efter Ed och Samvete, verkställt'- att en blifvande Comité ej eller kan åläggas omgöra hvad en redan upplöst Comité redan gjort, och slutligen, att Kammar-Rätten ej eger annat åliggande med Taxeringsmålen, än alt pröfva och afdöma de anmärkningar, som, vid revisionen af Uppbördslängderne, kunna af Revisions-Contoiren blifva gjorde, samt de klagomål, som göras öfver Prof nings-Comitées Utslag i Taxeringsmåh, äf - 2 6 Bevilln.-Utsiottets Betänkande N'a iaf vensom Herr firefve Cronhjelm ansett en viss tid böra fastställas, eller, om den redan är fast” ställd, uti Bevillnings-Förordningen utsättas, efter hvilken inga anmärkningar emot de Skattdragande eIler Uppbördsmännen fä göras, samt likaså för de Domstolar, hvilka skola anmärkt ningar pröfva, en viss tid, inom hvilken slutlig
Det var nog bara bäst att komma upp öfver iskanten — skam te sågandes så skafde jag skinnet af bena, när jag skulle dra mig upp! » » Ja, då kan ni väl veta, att det slår sig rosen i det, » hväste Hes Brita, » och ni får sitta stilla hela sommaren. » » Inte; jag brukar aldrig ha någon ros jag. » » Ja det där var två sätt, det där, att färdas, » forskade Karin. » Så vände Edin med båten. Ja, sen &lt; ?i ' c / &lt;jagpå ån då och slog med yxan för mig för att se, hvar det bar. Och sen råkte jag Tilländer opp på landsvägen; han kom körandes i s [äde han förstås; han är nog så förnäm och » is » (orkar) inte gå, fast han har bara fjärdingsvägen till socken-Lappen. » » Hvad skulle han till socken-lappen, » sporde gummorna i korus. » Han har ju mist » tämmingen » (unghästen), som han skulle snålas och sätta för nytröskverket. Han sparkade, det gick sönder och skar tämmingen förderfvad; och det kan nog ingen flå och grafva ner den annat än lappen. » » Nej, det förstås, » sade de andra. » Det skall då oturas för Tilländer för jämnan. » » Oturn skulle bestämdt vika bort, om han fick Anna Märta, » sade Karin skälmaktigt. » Ja, jag känner väl, » fnyste Anders Larsmor, » nog har han grant hemma och åker till kyrkan i » sjubben » (sjubbskinspels) och har kalas för herrskapet, men nog slipper han Anna Märta. » » Nej, Anna Märta vet bättre hon. Till hösten står Anna Märta brud, och brudgummen är Edin; därför rustar han upp storbyggningen och ger de gamla födoråd. Det vet jag det, » skrattade Karin. Gummorna sågo bifallande på henne och stämde in i munterheten. » Annat slag! Mamsell Karin tokas då för jämnan, » sade Anders Lars mor brydd. » Det blir väl förr hon då, som står brud. Men käre, ta inte nå ' n » sörlänning » *!
Genom sednare riksdagars lagstiftning angående brån vinstill verkningen med deri allt för högt bestämda minimi-tillverkning, 300 kannor per dygn, äro tusentals mindre jordbrukare beröfvade rättigheten att sjelfva få till bränvin förädla sina tunga och sämre jordbruksprodukter, som de nu allt för ofta få forsla till den stundom flera mil bort belägna afsättningsorten. Denna lagstiftning kan med skäl sägas vara orättvis äfven derigenom, att tillverkningsafgiften blifvit till så högt belopp bestämd, att den inländska tillverkningen derigenom blifvit hämmad samt utländskt bränvin kunnat till betydliga qvantiteter, med fördel för herrar importörer, hit införas, samt slutligen, att tillverkningen försvårats genom skattens erläggande i förskott; ty, huru lätt inträffar ej att, till följd af produkternas mindre goda beskaffenhet, uppkommande bristfälligheter å bränvinsredskapen, bränneriföreståndarens oskicklighet eller andra tillstötande oförutsedda hinder, bränvinstillverkaren ser sig urståndsatt att tillverka det kannetal, för hvilket han sig anmält. Att under sådana förhållanden Staten i förskott uppbär och till större delen behåller skatten, äfven om endast en ringa del af det anmälda bränvinet tillverkas, är en skriande orättvisa, som man ej kan underlåta att ogilla. Ingen näring i riket är med så hårda vilkor besvärad. Befogenheten för klander i antydda afseenden, torde en hvar känna, utan att jag behöfver framdraga några vidare skäl till stöd derför. Man har dessutom förbisett att i lagstiftningen medgifva någon drawback för till utrikes ort exporteradt bränvin, fastän sådan är vanlig i andra länder.
Hvad skulle det då kostat?” ”Alltför dyrt för guld: mitt samvete och min salighet”, sade mäster Sigfrid högtidligt. Daniel steg ett steg tillbaka och sade: ”Har ni gjort förbund med den onde?” ”Ett pactum cum satana hade det varit om jag gått in derpå.” ”Ni retar min nyfikenhet, mäster Sigfrid.” ”Välan, Daniel, i denna dag har man bjudit mig ganska mycket guld, blott jag velat förfärdiga och försälja ett gift eller trollmedel att afdagataga en menniska. Då jag vägrade, bjöd man mig allt mer, och slutligen så mycket, att jag fann det i Finland icke finnes mer än ett enda lif, som kunde så högt betalas.” ”Ha, Flemingen!” ”Så anade mig.” ”Hvem var den som vågade utsätta sig för edra misstankar, genom att anlita er härom?” ”Han var mig alldeles fremmande och djupt förklädd, och gick som han kom, tidigt i morgonens mörker, innan ännu någon annan eld vaknat i huset än min studerlampa. Mina ögon spejade varsamt efter om han hade båda fötterna lika, men kunde ej få reda derpå under den djupa förklädnaden; dock hördes stegen alltför jemna när han gick bort, för att jag skulle tro den hafva dolt en hästhof.” ”Och han bjöd er mycket penningar?” ”Mycket. Daniel Hjorth, dröj icke med dina tankar vid sådant. Guld är godt och tilldrager sig affection, men haf dock alltid ditt samvete kärare!” Sedan Fleming hade återvändt ifrån det Tavastländska tåget, der han hoppades hafva injagat bönderna en sådan förskräckelse att de icke mera skulle våga en ny resning, hade han en tid vistats hemma. Men långt ifrån att upproret skulle varit utrotadt, reste det sig åter och tog ett ännu större omfång. Sigismund hade öfver norra Österbotten tillsatt en ny fogde, Abraham Melchersson. Ankommen till sin bestämmelseort fann denne att oron gäste på alla håll, hvarföre han beslöt att gripa och straffa hufvudmännen för upproret, och sålunda skrämma de öfriga till stillhet, och beröfva uppresningen sin styrka.
Om denna uppmaning förblefve fruktlös, skulle de, som ännu visade hårdnackenhet, införas i sakristian och inom stängda dörrar pinas till bekännelse. För att emottaga och bevittna de sålunda frampressade bekännelserna borde Suenonii embetsbroder, den andre prestmannen, samt några tystlåtna och pålitliga medlemmar af nämnden medfölja till kapellet. För öfrigt finge ingen, med undantag naturligtvis af bödeln och hans handtlangare, vara närvarande. Dörren till kapellet skulle vara låst, och en afdelning ryttare posteras i grannskapet, för att bortvisa alla nyfikna. De anklagade skulle först sedan det blifvit fullkomligt mörkt transporteras till stället, och detta för att ytterligare undvika uppmärksamhet af det församlade folket. Sedan detta blifvit öfverenskommet, anskaffades kapellnycklarne, och bödeln och hans biträden afsändes genast, för att träffa de nödiga förberedelserna. Tvenne timmar derefter satte sig tåget i gång. Qvällen var mörk, himlen betäckt af moln, som nedsände en ymnig regnskur öfver nejden. Byns gator voro tomma; folket hade under regnet sökt skydd i stugorna och var väl nu till större delen samladt kring spiseleldarne, samtalande om de förskräckliga ting, man under ransakningen erfarit. Det gick för öfrigt en sägen, som för mången gjorde samqvämet vid spiselbrasan behagligare än att vandra derute i mörkret – en sägen, som sedermera uppdykade på de flesta orter, dit farsoten sträckte sig. Många bedyrade sig nämligen flera qvällar å rad hafva sett en liten vagn, förspänd med svarta hundar, sakta skrida genom byn. Körsvennen var svart från topp till tå, vagnen lastad dels med lik, omvirade af ormar, dels med trollredskap, af hvilka körsvennen frikostigt erbjöd skänker åt dem, som råkat möta honom. Visserligen öfverensstämde icke alldeles de olika berättarne med hvarandra, men ingen fanns likväl, som betviflade sägnen.
Äfvensom Utskotten, hvad förvaltningen inom städerne beträffar, förnya deras hemställan, att hvarje stads samhälle må, genom utsedde Deputerade, utarbeta förslag till stadens administration, skiljd från dess Domaremagt, med iagttagande af hvad om sockncslämmor kan blifva stadgadt, samt att sådant förslag underställes Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning. Stockholm den 19 Januari 1841. i? eser va tio 11 e r. Af Herr Friherre Hamiltonj Hugo: Det af Utskotten nu fattade beslutet om förändring af den i 10 §. af det förut afgifna förslaget innefattade föreskriften, alt beslut om algifter för communala behof i allmänhet icke måga gälla för längre tid än ett år, har Herr Friherren icke kunnat biträda, emedan Herr Friherren finnér den först föreslagna inskränkningen af beslutens gällande kraft vara påkallad af rättvisan, för att skydda sjelfbeskattningsrätten, hvilken nu ofta måste, på elt ganska eltertänkligt sätt, gå förlorad, då, i anseende lill de årligen skeende flyltningarne Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utshottens Betänkande, Nio 2g. i <j emellan socknarne, det mången gång skall inträffa, att en beskattning beslutas af andra .än dem, som komma att utgöra den; hvarjemte Herr Friherren anser det vara af vigt, för att väcka uppmärksamhet och deltagande för de allmänna angelägenheterne, att Samfundets behof och tillgångar, åtminstone en gång oin året, blifva föremål för en omfattande öfverläggning och reglering. Af Herr Grefve Mörner, C. G.: ”Då jag ej kunnat öfvertyga mig hvarken om nödvändigheten eller nyttan eller ändamålsenligheten af större delen af de nya stadganden för ordnandet af Communal-förvallningen i landet, hvilka uti de sammansatta Utskottens ifrågavarande Betänkande innehållas, har jag ansett mig böra emot desamma anmäla min reservation.
Stockholm den so November 18 J 7* Få Höglofl. Ridderskapets och Adelns vägnar: Joh. Heim. Gyllenborg. F. B. Schwerin. C, L. Stael v. Hollstein. O. F. Påhlman. A. M. Berghman. C. D. af Uhr. På Högv. PrestStåndets vägnar: Elias Heurlin. Carl Adolph Agardh, jtoh. Ulr. Blomdahl. Johan P. von Sydow. P. Kölmark. Jon. På Rikt, St. Revisoren Berättelser. 161 På Vallöf], BorgareStåndets vägnar: Nils Setterwall. H. W. Eckhoff. A. L. Schwan. Pehr Malmberg, Svante Planck. På Hederv. BondeStåndets vägnar: A. J'~son Hyckert. Jon Jonsson. Bengt Pehrsson. Jakob Ersson. Petter Jansson. Pehr Jansson. V. Karst r örn. Afskrift. CARL &c. Vår synnerlig» ynnest SCc. Sedan Vi, genom utfärdad Nådig Kungörelse af den 14 sistledne Julli, kallat Riksens Siänders Revisorer att, jemte andra Verks Redogörelser, äfven granska de Hospitals-och Eazaretts-Räkenskaper, hvilka äro ställde under Eder Öfverstyrelse, håfven J uti Skrifvelse af deh 27 sisth Augusti, hos Oss i underdånighet anmält, att, i saknad af Vårt närmare Nå diga förordnande derom, fråga hos Eder uppstått , huruvida samma Revision borde sträckas till den under Eder förvaltning ställde Allmänna Hospitalsoch BarnhusFonden, eller blott till de anslag, Rikets Ständer beviljat för Sjukvården med Lazareltslnrättningarne, hvarvid J underdånigst anfört , att Hospitalsoch BarnhusFonden, hvaraf äfven Lazaretterne de sednare tider, i brist af andra tillgångar, varit unöerhållne, icke består utaf n^gre af Rikets Bihang till Riks-St. Brot, i$ijoeh IS»8<. Kisa Saml,\Nir 162 JRikir. St. Revisorers Berättelser.
Med undantag, att sista siffran skulle vara 3 i stället för 2, är allt riktigt, och om man fortsätter bråket längre, skulle man säkert få det att räcka till Solna eller Upsala; i vanligt bråk uttryckes det med f||; ty 1 R:dr efter 1664 års myntfot innehåller 534fff ass fint silfver. Justerades följande : Utdrag af Protocollet, hållet hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen istockholm f. m. den 23 October 182g. S. D. Vid förnyad föredragning af Riddai hus-Utskottets den 3 sistlidne September aflåtne, och den i4 i samma månad e. m. på bordet lagde, Memorial, med förslag till underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående utfärdande af Kungörelse om en fortfarande Riddarhus Capitationsafgift; fann Ridderskapet och Adeln för godt att berörde förslag godkänna. Ut Supra. Justerades trenne Protocolls-Utdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 23 dennes f. m. i öfrigt fattade beslut. Den a6 O c t o b e r e. m. 2o5 Justerades ätta ProtocollsUtdrag innehållande Ridderskapets oell Adelns i Plenum den 23 dennes e. m. fattade beslut. Upplästes följande från nedannämde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Från Förstärkta StatsUtskottet: Af den 24 dennes: N:o 313. Angående anstäld omröstning i åtskilliga frågor, hörande till StatsRegleringen. Från BevillningsUtskottet: Af den 20 dennes: N:o 5r. Angående väckt motion om upphörande af Städernas Salu-accis. Från Lagutskottet: Af den 10 dennes: N:o 113. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående rättighet för patrouille, post, vaktkarl eller fångförare att, genom bruk af skjutgevär, söka förekomma fånges flykt. N:o 114- Öfver väckt motion om offentlighet vid Undet Domstolar och Policekamrar i Städerne.
Ett par docenter, en berömd lyriker, en löjtnant, ett par filosofie doktorer, några studenter utan examen, men alla studenter sedan ett tiotal år tillbaka, blomman af 70-talets generation, den nynordiska renässansens och folkhögskoltankens kärntrupp, med eller utan akademiskt lejdebref, men alla mångsidigt belästa, lifserfarna, själfulla män, hvilka tillegnat sig, genomtänkt och förarbetat all den då moderna bildningen, så vidt som den räckt in öfver den skandinaviska horisonten, en generation, hvilken just då som bäst skulle framställa sitt mästerprof i kulturelt hänseende. Truls kände på sig, att han hade sällskapets visserligen icke yttre, men väl inre ögon fästa på sig; det konverserades hela tiden, men det fans, tyckte Truls, i beskaffenheten af de temata, som förebragtes, såväl som i det sätt, hvarpå de förebragtes, ett något som sade honom, att man diskret pejlade honom, i egenskap af representant för den generation och den kultur, hvilka komma skulle, – något nyfikenhet, något misstro, också något af på förhand redobogen fiendskap, den fiendskap, som ligger djupare än alla grunder. Men Truls kände sig tryckt, i främmande luft; och det kom ingenting ut af det hela. Efter middagen dracks kaffe och punsch i ett af smårummen. Vid grannbordet satt ett annat sällskap, likaledes vid kaffe och punsch. Det hade med ens blifvit dödstyst i detta lag, när de andra kommo in, – en tystnad af gêne, af otillpasshet, – en tystnad, som var full af instinktiv antipati, af nervös klåda efter att sticka, att indirekt förnärma, att komma i klammeri. Och midt i denna allmänna tystnad, som varade blott ett fåtal minuter, kastades ut ifrån någon borta vid det andra bordet, liksom en massa slemmigt spott, emot det nyankomna bordslaget: «Idealen – hvad fan ska vi med de gamla luderna!» Det gick som ett ryck genom Truls’ sällskap. Man såg på hvarandra och drack hvarandra till under tystnad. Men vid grannbordet utvecklades ur ett rått sinne och ur en rå mun de nya lärorna om lifvet.
Lika ostridigt år ock, att i samma mån arbetet eller verkningskretsen för en Embetseller Tjensteman utvidgas, måste ock mindre tid blifva öfver eller kunna användas åt hvarje gren af denna verksamhet, Ju korrtare tid till ett företag, desto mindre våt blir det i allmänhet utfördt, så vida nemligen icke snillets eldkraft förmår att uppfylla bristen uti tid till vårfvets utförande, eller företaget tillhör ögonblicket, såsom på slagfältet; men Presternes gö - jDen 3 Martil, 583 romål uti Embetet åro af en annan art, de angå den andeliga striden emellan verlden och det heliga, icke förbrytelser emot Borgerliga Lagarne annorledes ån med syftning åt brottets förekommande innan, och dess försonande, sedan det år begångit. Jag ville härmed till en början visa, att hvarje inkräktning, Preste-Ståndet gjort eller gör uppå Domaremagtens eller den verldsliga administrationens områden , blifver fel och lyte i statskroppens organisation och kan, likt andra lyten, icke leda till annat ån vanskaplighet. Någon närmare bevisning härutinnan skulle vara öfverflödig för de aktningsvärde medlemmar af detta Stånd , som inom sig kånna vårdet af, och ändamålet nied deras upphöjde plats uti samhället. Det år ej eller af dem, vi befara några missbruk af en usurperad magt, och vi förklara högtidligt, att vi icke misskänna Ståndets höga eller dessa dess medlemmars sanna värde, då vi påkalla en förändring och rättelse uti ofvannåmnde författning som en icke längre, ån sex-årig erfarenhet redan visat vara nödvändig. Denna nödvändighet år det, som jag nu går att ådagalägga , utbedjande mig den uppmärksamhet åmoet om ån ofullkomligt utfördt, har ostridig rått att påkalla. Vid Sockneståmma heter det, skall Ordföranden, Kyrkoherden eller den , hans ställe företräder, , föra ordenteligt och redigt Protocollj Den 5 Martti. att Soolnestämma upplåses ensamt af Ordföranden', att det beror pä Ordf branden att afstå eller bevilja sådan , i alla andra fall , ån då Konungens
A<j. beslöt, atf detta mom. skulle helt och hållet förfalla. d) för associationer och privatbanker, som i Större s c a 1 a med belåning af spannmål sig b ef 311 a : atf de till Bancosty reisen årligen ingifva ve - Den 31 juli f. ra. der b örliga intyg derom, att de med belåning af spannmål verkligen sig befatta, på sätt oell i den ordning de för dem utfärdade reglementen stadga; att Bancostyreisen, derest den skulle finna an led n., att de åt dessa inrättningar förunnade creditiv icke användas i och för de dermed a fsedda ändamål, äger att, efter infordrad förklaring och såvida densamma ej finnes nöjaktig, ofördröjligen indraga det creditiv, som på sådant sätt blifvit för brutet. Bifölls. e) för ej mindre de associationer och privatbanker, som med belåning af spannmål sig befatta, än äfven andra, ej särskildt nämnda bolag samt enskilda personer: att i afgift till Banken erlägges proc. af den beviljade summan, om den uppgår till 2000 r:d r eller derutöfver, men för creditiv å alla mindre summor 10 r:dr; att af Bancos tyre Isen beror att, efter förloppet af den tid, uppå hvilken cassacreditiv i allmänhet högst får beviljas, eller ett år, medgifva förnyelse deraf; att Bancosty reisen, om så nödigt pröfvas, jemväl äger rättighet att uppsäga större eller mindre del af dessa creditiv, hvaraf följden i slikt fall b lifver, att creditiv rättigheten 3 månader efter uppsägningen minskas med -^del och för hvar tredje månad ytterligare med -J:del, till dess nödig nedsättning är vunnen, eller ock lieI a c red ilivet artill inbetalning förfallet, som alltid inträffar ett år efter dess beviljande. Hr Tham:
"Desse tillgängar eller bekällningar, som upp"kommit genom ^.ctie-ägarnes arén 1816 ock 1818 betänkanllen, lV:o 4o. 45>9 "rubscriberacle meöel, intlutne rluss-afgister, ränte"meciel ä utlänte Lapitaler, inkomster ak körsälöe ka"stigketer m. m., sä villt clesamma ieke till Lanal"arbetets utsöranöe atgatt, äro väl i sistliciet ars nu"mera akslutaöe ock granskaöe räkenskaper bokkörcle "till 112,882:47.7. "men Oirectionen kar clerviö anmärkt, "att 81ussVerkets älclre sastigketer, "upptagne till ett väröe "ak 2o,2o5: 5.2. "såsom varanöe ak kro"nonatur ock meö Ver "ket inkörlikvalle, kvarken ^ 'kuncls eller borcls öer"ikrän skiljas; "att en ak bolaget är "1819 kör 28,000 b:ör "inköpt egemlom, icke "unöer oärvaranös kör"källanllen kuncle säljas "tili kögre pris än i5,ooo. io,ooo. htt tvänne snöra lägenheter, beräkoaöe till 1,000 "äro kor OanalVerket "oumbärlige; "att krän Lassa-bekall"ningen bör akräknas skul"öer till ett belopp 1,887: 21. 1. transport 82,862: 26.8. 460 Statsocl> Lanco-IItsLottens Iransport 32,662: 26. 3. "samt att värrlet af sä" risne material ier oeb reel-. "sLap, s-»n för Lana!- ver-, "Let faitiäianrle erkor "rlras, uppgär till , 32m,: 20. ,. ^ 4.