Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse lill Kongl. Maj:t af den 13 Februari 1841, anhållit, det Kongl. Majit genom nådig kungörelse målte förklara, alt alla de åtgärder, som blifvit vidtagna för utsockne frälsehemmanens i Halland ordinarie rotering, endast vore att anse såsom förberedande undersökningar i frågan, äfvensom alt berörde ålgärder icke grundlägga något anspråk till påförande af sådan rotering eller deremot svarande afgifter; samt Kongl. Majit, med anledning så väl häraf som åtskillige egares af sådana hemman anförda underdåniga besvär öfver den samma hemman ålagda skyldighet att deltaga i ordinarie roteringen, uti nådigt bref den 23 Februari 1844 meddelat, bland annat, att Kongl. Majit icke kunde i nåder medgifva förändring i hvad under den 2 November 1833 och 24 Oktober 1837, i afseende på utsockne frälsehemmanens i Halland ordinarie roleringsskyldighet blifvit i nåder förordnadt; såsom följd hvaraf Kongl. Majit icke heller kunde i nåder bifalla utfärdandet af en sådan kungörelse, som Rikets Ständer i denna del hemställt; men alt Kongl. Maj.t, vid öfveriemnandet till Rikels Ständer vid nästinträffande riksmöte af Hallands läns roteringsverk, i sammanhang dermed ville äfven aflåta ej mindre en fullständig utredning af förhållandet med ifrågavarande hemmans skyldighet ali draga ständig rotering, än nådig proposition om lindring i deras båtsmanshåll, bifogar Kongl. Majit 1111 härmed i nåder dea sålunda utlofvade utredningen, medelst utdrag af det den 18 nästlidne Maji inför Kongl. Majit i Statsrådet hållna prolocolJ öfver Sjö-förs varsärenden. liih till R. Si. Maj;is Nåd. Proposition, N:o 29.
Jag har i min reservation, på grund af de kalkyler, som lemnats af Jernvägsstyrelsen, upgifvit det belopp, hvartill expropriationskostnaderna efter all sannolikhet upgå, eller för båda linierna tillsammans 1,7 00,806 rdr, hvilket belopp varit Statsverket besparadt, om det nu ifrågasatta förfaringssättet iakttagits. Uti förev:de fall är visserligen fråga om en obetydlighet, i summan; men icke så i saken; ty del är första gången det är fråga om en ny stambana, med undantag af den vestra och södra. Vid sistnämnde banors anläggning har berörde förfaringssätt naturligtvis icke kunnat ifrågakomma, emedan dessa banor utan uppehåll måste ovilkorligen fullbordas; men nu, då en ny Statsbana, i nfs:de å hvilken icke denna ovilkorliga nödvändighet eger rum, skall anläggas, synes mig man bör försöka få den grundsatsen införd, att enskilde böra i någon mån dertill bidraga; och det är derför jag i min reservation hemställt att »R. St:r, med bifall till K. Propos., för anläggning af en sammanbindningsbana från vestra stambanan i trakten af Halsberg till Orebro, måtte bevilja Den 25 April f. m. 315. ecb anvisa erforderliga medel till belopp'af 1,657,470» rdr rmt, med vilkor att byggnadstomt för bangården, i Orebro varder, kostnadsfritt för Staten, uplålen. samt under förutsättning att genom bidrag från de orter, hvilka af banans anläggning ega fördel, t il Iskj u tes en summa, som blir tillräcklig för bestridandet af de med denna anläggning förenade expropriationskostnader, beräkade till högst 105,000 rdr rrni.» Hr Mont gomer}’,. Robert Nils Germund:: Den grundsats, som af Hr Bildt blifvit uttalad, att nemi. de! orter, som ligga närmast intill jernvägen, skulle, medelst uplätande af jord, bidraga till jernvägsanläggningar, kan visserligen sägas hafva mycket för sig och jag vill icke bestrida, att otn densamma vunnit bifall af R.
Hur föraktlig, syndfull och vidrig en man än må förefalla oss, låtom oss dock bemöta honom, som om hans brister vore vår älskades brister! Låtom oss handla så i kraft af vår älskades minne, för den olyckliges egen välfärds skull och för den kärleks skull, med hvilken en kvinna nu älskar honom eller framdeles skall älska h o n o m! Låtom oss komma ihåg, att det manliga släktet är vår älskade! * Det var ett kvinnohjärta, som i kammarens enslighet utgöt för Gud sin klagan öfver en älskad man. Och in i detta hjärta lyste först det magiska ordet » vår älskade ». Det var själfva midsommardagen, den tid, då ljusets värme firar sin seger öfver mörkrets köld. Det var ett vackert, soligt rum, som med två fönster vette åt Flemminggatan. Det är en bred och fin gata, som sträcker sig i rak linie från den ståtliga Kungsbron ända bort till skogen vid Hummersberg, Hornsberg och Karlberg. Ofverst vid skogen, mot bakgrunden af dessa mörka tallar och himlens ljusa färg, reser sig gatans sista byggnad, det ståtliga folkskolehuset med sin flaggstång. Äfven längre ned på ett par ställen vid gatans sidor finnas vackra, gröna träd. Det är planteringarna vid Paulis parfymeri, vid Grubbens gärde och vid ett par enskilda bostäder. Allt detta gröna sticker så vackert af mot de nya, ståtliga husen, och det ger åt gatan en nobel anstrykning. Grubbens gärde ligger på gränsen mellan området för de fattigas bostäder och de mera burgnas. Arbetarne haf va i allmänhet sina hem närmare skogen, under det att de välbärgade bo närmare Kungsbron. Tre eller fyra gånger alla hvardagar är gatan svart af unga, kraftiga arbetare, som skynda till och ifrån fabrikerna. I dessa stunder erbjuder Flemminggatan en nästan elektriserande anblick af storstadslif, ett anslående exempel på mänsklighetens nuvarande ståndpunkt i kultur, en inblick i vår tid med dess brådskande id att nå utvecklingens höjder. I sådana stunder fattas det omtalade rummets invånarinna af en nästan hisnande känsla af undran öfver det manliga släktets förmåga. Allt hvad hon då ser, tyckes henne vittna om mannens öfverlägsenhet öfver kvinnan.
Hofven 50,000 — S:r 1,185,500 — Mannas. Slotte». Reparationer å Stockholms Slott med flere för de Kongl. Hofven upplåtne byggnader 63,000 — Brandväsendet och yttre Lysliållningen vid Kongl. Slottet och Arfprinsens Palats 10,000 — 24,600 — 2,550 — 8,250 — Haga Lust-Slott och Park 4,500 — 3,000 — S:r 115,900 — Summa 1,301,400 — 9 Andra Hufvud-Titeln. ]til. lAtt. Penningar. Indelta Räntor, enligt markegång på förslag. Summa Riksmynt. JustitieDepartementet» R:dr. ö. R:dr. ö. R:dr. ö.
Hufvudredare vare skyldig att innan Mars månads utgång afgifva redovisning för sin förvaltning af rederiets angelägenheter under föregående år. Har fartyget varit å utrikes resa, skall, derest rederiet ej annorlunda besluter, redovisning för resan afgifvas inom två månader från det fartyget till svensk hamn ankommit och lasten blifvit lossad. Klandras ej hufvudredares redovisning genom stämning inom tre månader från delfåendet, håfve delegare sin tid till klander försutit. Får hufvudredare enligt redovisningen något att fordra, vare det räntebärande « från räkningens delgifvande. Samma lag vare ock för det hvarje delegare tillgodoförda saldo, der det ej vid samma tid till honom af hufvudredare utbetalas. § 22. Anser någon delegare sig lidande af det sätt, hvarpå rederiet förvaltas, ege domstolen att, i den händelse klagan finnes grundad och det visar sig att bolaget ej kan fortsättas till samtlige delegarnes nytta samt att enskilda skeppslotter ej belter kunna utan betydlig förlust afyltras, förordna att fartyget skall å auktion försäljas. Om Fartygs Befälhafvare. § 23. Om läroprof och öfriga vilkor för rättigheten att föra befäl å svenskt fartyg, galle hvad särskildt föreskrifvet är. § 24. Vid befälhalvares antagande upprättas skriftligt aftal om löneviikoren. Har någon större andel i fartyg än hälften och vill han öfvertaga fartygets förande, håfve då rätt dertill, om han eljest behörig är, och öfverenskomme med öfrige delegare om lön, såsom förut sagdt är. Kan öfverenskommelse ej träffas, bestämmes lönen af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag, som i § 324 sägs. § 25. Befälhafvare kan, när som helst, från sin befattning skiljas. Är hsn sjelf delegare i fartyget till hälften eller derutöfver, ege domstol att, på öfrige delegares begäran, honom från tjenste» skilja, om giltiga skäl dertill äro.
Oaktadt ali detta har Commerce-Rådet ^blsrrZmsrs arswingacS,osman anförde indisputable rätt fttzermera för 2:ne är sedan pä dct högsta blifwit rubbad, igenom en Kongl. Resolution af den 12 Mars 1807. — Anledningen togs af siere Kongl. Kammar-Collegii rid efter annan wldkagne och emot förra Resolutioner stridiga åtgärder och utan ringaste an» märkning emot äsidosatts skyldigheter blef beslutet sädant alt perpernella arrendet Mille uphöra, men innehafwarnc af gunst och nade förunnas 2s ars fortfarande arrende med föreläggande af allahanda nya wilker för Kungsgårdens skötsel, likmak uppå wedcrbörande Cslleqiers tillstyrkan uphäfdes det rui lyZZ.ärs contrakt innehafwarne älagde pligt att äga del uti Alingsas Mauusacrorie. Sädant ar i korrthet förloppet, hwilket bestyr» kcS af de aberopade handlingarnc med hwilkas widloftighet jag ej bör uppehålla Högloft. Ridderffapet och Adeln eller yrka uppå deras intagande i Protokollet, dock till bestyrkande af milt anförande anhäller jag att fä bilägga afstrifter af denna. Ä annat rum och pä annat satt än som nu, kan jag säsom en rlnga delägare i ofwannämnde sörman ef söka akt göra densamma gällande. — Mä Högloft. Nidderskapct och Adeln med godhet omfatta denna min ödmjuka anmälan och uplyst eftersinna de beslut Riksens Högloft. Ständer 2:ne gangor tillförne gistvik i denna sak, —- sä kan jag ingalunda icZr Deri 28 December. twisia Uppä en för det närwarande rättwiS och kras» liz åtgärd.
Af Herr Cederborg år yttradt, att då förhållandet vid den af Kongl. Maj:t inrättade nya HofRätt öfver Skåne och Blekinge lärerrvara lika med det vid flere af de äldre OfverRåttarne, nemligen, att, oagtadt vederbörandes nit och drift, mängden af rättegångar icke medgifver det snara afgörande, som är förenligt med de klagandes rättmätiga anspråk; så och enär Motionairen icke kan instämma med dem, hvilka anse den öfverklagade olägenheten bäst kunna alhjelpas genom ännu flere Domstolars inrättande, hvilket ock skulle motverka den af Nationen iänge yrkade reform af ÅmbetsVerken och rättegångsformernes förenklande, har Motionairen föreställit sig såsom särdeles vigtigt, att begagna en ut« LagUt$kottits Betänkandet!. *6 LagUtskottets Betnkandcn. väg, sorn, då den afhjelpte olägenheten i förra hånseendet, låttade de åsyftade förbåttringarne i det senare; i anledning hvaraf Herr Cederborg, med fästad uppmärksamhet på Lagstiftningens alltför mycket försummade moraliska syftemål, att förekomma rättegångar, hemställer om icke de stora förmåner, som tillskyndats våra GrannRiken, Danmark och Norrige, genom der inrättade FörlikningsRätter, tillräckligen tala för nyttan af denna välgörande Inrättnings införande i Sverige. För att ådagalägga den förvånande minskning af rättegångar, som genom FörliisningsVerket blifvit befrämjad, har Herr Cederborg bifogat afskrift af de i Danmark och Norrige i detta ämne officielt kungjorde uppgifter, om förhållandet ifrån år i8*5 tili cch med Ig2i.
Transsumt af Protokollet öfver Justitie-Departcments-ärenden, hullet inför lians Maj:t Konungen i Stats-llådet ä Stockholms Slolt Mandagen den 22 Juni 1857 i närvaro af: Hans Excellens, Justitie-Slalsministern Herr Gunther, Hans Excellens, Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Vriherre Lagerheim, Statsråden: Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Viner, » Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist, Friherre af Ugglas. Hans Excellens, Herr Justitie-Statsrainistern uppläste till justering förslag till Kongl. Maj:ts den 27 nästlidne Februari beslutade nådiga skrifvelse till Rikets Ständeis Stats-Utskott, i fråga om förändring i sättet för Justitie-Ombudsmannens aflöning. Uppå Stats-rådets hemställan täcktes Kongl. Maj:t denna nådiga skrifvelse, sådan densamma finnes detta protokoll bilagd, godkänna. In fidem N. A. Heurlin. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 18S7. Kongl. Maj:ts Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Aug. 1857, kl. 10 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående Provincialläkaren Doktor N. L Ählbergs uppförande å Allmänna Indragnings-staten till åtnjutande af en mot hans innehafvande Provin cial-läkarelön svarande pension af 666 R.dr 52 sk. Ranko eller 1.000 R:dr Riksmynt årligen; Gifven Stockholms Slolt den 22 Juni 1857. Hos Kongl Maj:t har Provincial-Iäkaren i Askersunds distrikt, Doktor N. L. Ahlberg underdånigst anhållit, att som han upphunnit en ålder af 71 år och med nästkommande Augusti månad varit i statens tjenst anställd under 30 år, Kongl.
Han hade varit med om många sjöresor i sina dagar, men det äfventyr han upplefvat för, ja det kunde väl vara runda tio år sedan, gick ej ur hans minne. Och ju mer han blickade omkring sig desto bekantare föreföll honom hela omgifningen. Det måste utan tvifvel varit just på denna plats öfverfallet skedde, det nattliga illdådet, då han och hans kamrater blefvo plundrade på alt och blod flöt i strömmar. Och i hvad afsikt kunde man väl denna sena tid på dygnet syssla med eld där borta på holmen. Det var helt visst samma illsluga sjöröfvarpack, som uppehöll sig här för att lura ut sina rof. Plötsligt gjorde han allarm. Marve, som rusade yrvaken upp, tilldelade den plikttrogne mannen en rund portion afgrundstillmälen och tillsporde hvad fan som gaf honom anledning att störa honom i hans nattro. Men då vakten häjdlöst kallade på honom och med en tyst åtbörd pekade på den hemlighetsfulla ön midt emot skeppet, började Marve omsider gnugga sömnen ur ögonen och tog sig för att undersöka situationen. Och därunder trädde matrosen fram till honom och hviskade några ord i hans öra, de där ej tyktes förfela sin värkan. Oförtöfvadt sågs skeppets ägare själf hasta ned under däck och purra an hela besättningen, som inom kort beväpnad in till tänderna afvaktade hvad som komma skulle. Tiden var också dyrbar, ty redan sågos två väl bemannade farkoster runda holmens udde och ställa kosan ut till skeppet. Marve hade i tid gifvit sina män befallning att kasta sig ned på däcket och i denna ställning afvakta order till uppbrott. Själf följde han jämväl exemplet, hvarpå den gamle sjöbussen som om ingenting passerat fortsatte sin vandring. Åtminstone bibehöll han till skenet sitt lugn; men så bepröfvad han än var på det våta erfor han likväl en underbar beklämning kring hjärtat, som ej tyktes båda godt. Snart voro de båda farkosterna redan tätt invid skeppets sida och från en af desamma tillropade en hes och skroflig stämma ett: Hvems är skutan och hvad för den ombord? Den tillfrågade svarade med låtsad likgiltighet:
Man kan gå dein förbi tjugu ganger, innan man marker a t t det är eil mjuk djurkropp man tagit för a t t vara liårdt trad. Men Jofrid kunde ej langre taga fel på a t t det var den gamle kung Dårskild sjiilf, soin satt dar. Hon stod i dörren, höll handen skliggaiide öfver ögonen och s8g alldeles ratt in i hans stenansikte. H a n liade mycket sin % sneda ögon under sin hvalfhöga panna, bred n#sa och ett stridt skägg. Och han lefde denne stenmannen. Han blinkade och log inot henne. Rlidd blef hon, och hvad som mest förfärade henne, var hans tjocka, n~iiskelstyfva armar och håriga händer. ' Jii längre hon såg på honoin, ju bredare blef hans löje, och lian lyfte en af .. de skeppundstiinga armarna för a t t vinka henne till sig. D % gaf Jofrid sig på flykt liemöfver. Men då Töiiiie ko111 liein och fann stugan kladd med stjiirnstiödda boiiader, fick lian sa stort mod, a t t 1. stinde sin böneman till Jofrids fader. Denne sporde Jofrid oin hennes mening, och hon gaf sitt samtycke. Hon var inycket nöjd med den vandning saken tagit, om hon $11 skiinkte bort sin hand halft tvingad. Hon kunde ej säga nej till den man, till livars stuga hon redan bilrit sin hemgift. Dock såg hon först efter, a t t gamla Iiiing Dårskild åter blifvit till ett stenkummel. Förslag till nytt vigselformulaP. P5 1888 års kyrkomöte tillsattes en komité för att revidera kyrkws bsndbolc. Detta arbete iir nu fullbordadt. Födclng till m i d m d 7icirzcZbo7; för scensla 7cy~7~an föreligger i '. 32 tryck, öfver 200 sidor starkt. Förslaget har insandts till rikets alla, konsistorier för att de n&amp; uttala sitt omdöme om detsamma.
Stutcrie i stället för alt hans granne hölte VoskapS-kreatur, atk säger Den 14 September. 497 säger jag, bäde denne Skändsperson och förstnämnde Bonden kunde utbädas med alla deras hästar, ehuru en del wore aldeles härtill vtjcnlige, och utom del, ta dlefwe dcltagningcn uti skjutsen alltför ojämn och obillig. Efter min tanka kan alldrig nämn, be skjuts mera härefter än hitintills utkrätwaS; dock med de förändringar, som wid denna Riksdag friwilligen har skedt, i afseende pä stjutsnings-skpldigheten uti krigstider. Uppä derom gjord proposition beslöts, att det, ta Allmänna Beswärs - och Economic - Utskottets Betänkande skulle till berörde Utskott äter-remitreras. och be nu gjorde anmärkningar till äter-remifen bifogas. Uplästes följande: Utdrag af Protokollet, hältet i Bor, gare - Ständets kienum wid Riks» dagen i Stockholm den 14 Septemr ber 1809. S. D. Uti ProkocollS , Utdrog af den IZtde dennes, hade Högloft. Riddcrskapct och Adeln tillkännagifwit sitt, i anledning af ett Memorial utaf Fri» herre kk^erto, fattade Beslut, hwari de Respektive Med, Ständrn anmodades instämma , att en dekaillerad In, struction för Riksens Ständers Ombud wid uppteckningen af f. d. Konungens egendom skulle utfärdas, hwari uttrpckeligen borde bestämmas den älgärd, hwar, igenom dctze Ombud kunna komma till säker och full, ständig kännedom af alla i boet befi»teligc tillgängar, sä i Redbarhcter som Oocument, af hwad stag som Tredje Band. N:c> 64, 6Z. hälst. 498 Den 14 September. hälst» samt att Expeditions,Utskottet skulle till nästa plenum, denna pä Friherre bherl38 Memorial grundade instruktion, projektera.
Mars innevarande år jemte förslagen remitterad till Kammar-kollegium, som borde, efter inhemtande af underdånigt yttrande från Chefen för General-landtmäterikontoret, deröfver afgifva underdånigt utlåtande, hvilket likväl ännu icke till Kongl. Finans-departementets expedition inkommit, hvaremot Kammar-kollegium redan under den 2 Oktober 1862 afgifvit underdånigt utlåtande öfver det likaledes till nämnda Kollegium remitterade förslaget till förordning angående åtgärder till flygsandens dämpande, hvilket den 20 sistlidne Mars blifvit öfverlemnadt till Justitie-departementets vidare behandling, derpå det för närvarande beror. Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 50. 7 Herr Ljungberg har såsom sin motion upptagit ofvannämnda af Skogs-styreisen den 26 April sistlidet år i underdånighet afgifna förslag till förordning om skogarne i riket samt öfriga under I:o—V:o här ofvan anmärkta särskilda författningsförslag. Då emellertid, på sätt förmäldt är, samtliga dessa förslag, hvilka på Kongl. Maj:ts nådiga befallning blifvit utarbetade, för närvarande äro föremål för den beredning genom vederbörande embetsmyndigheter, som bör föregå deras föredragning i Stats-Rådet, lärer det väl icke vara lämpligt, att Rikets Ständer på enskild framställning pröfva detta ärende, medan det befinner sig i sådant skick; men då Herr Ljungberg, jemte det han angifvit de framlagda förslagen såsom lämpliga utgångspunkter för den diskussion, hvarur omsider en med Rikets Ständers önskningar öfverensstämmande skogslag kunde framgå, tillika anmärkt, att de ifrågavarande författningsförslagen möjligen äro behäftade med brister, och derföre för egen del föreslagit antagandet af vissa från förslagen skiljaktiga punkter, så anser sig
Hvar, som föröfvar rån eller gör försök dertill, som i 4 § sägs, andra gången eller sedan han andra gången stöld begått, dömes till straffarbete på lifstid; och vare i detta fall inbrott utan tillgrepp så ansedt, sorn i 20 Kap. 13 § stadgadt är. 4 §. Begår någon stöld eller snatteri, och, der han fl bar gerning anträffas, sätter sig med våld eller sådant hot, som i 1 § nämndt är, till motvärn mot den, som det tillgripna återtaga vill, dömes, för rån, såsom i 1, 2 eller 3 § för hvarje fall skils. 5 §. Den, som öfverfälle!' annan med våld eller sådant hot, sorn i 1 § sägs, för att dymedelst aftvinga honom skuldebref, qvittobref eller annan dylik handling, hvarigenom hans eller annans egendomsrätt kränkas skulle, varde, om sådan handling aftvingas, dömd för rån. men eljest, för försök till rån, efter ty i 1, 2 eller 3 § för hvarje fall stadgadt är. 6 §. Gör vid rån eller försök dertill den brottslige så groft våld å annan, att denne deraf får svår kroppsskada, eller hafva pinliga medel blifvit använda för att tvinga till egendoms upptäckande eller utlemnande eller till utgifvande af sådan handling, som i 5 § nämnd är; varde dömd till straffarbete på lifstid 7 §. Anfaller man med våld eller hot, som i 1 § sägs, sjöfarande i öppen sjö, för att bemäktiga och tillegna sig fartyg eller gods; dömes, för sjöröfveri, ehvad tillgrepp sker eller ej, lill straffarbete på lifstid. 8 §. Varder, i något af de fall nu sagda äro, någon så våldförd, att han deraf ljuter döden; miste gerningsmannen lifvet. Är brottet under synnerligen mildrande omständigheter föröfvadt, må till straffarbete på lifstid dömas. 9 §. Har någon för delaktighet i brott, som i detta kapitel nämndt är, gjort sig skyldig till straff efter 3 Kap. 4 §; då må det straff ej lägre sättas, än till straffarbete i sex månader
Som kommendanten pjelf icke var tillstädes, kunde tillåtelse icke meddelas oss att med våra landsmän tömma en bägare i deras fångelserum, men ett par unga officerare erbjödo oss att i vaktrummet hålla vårt lilla samqväm — ett erbjudande, som med tacksamhet antogs, liksom officerarne med nöje accepterade vår inbjudning att med oss tömma ett glas af denna svenska punsch, de för öfrigt redan hört mycket omtalas och berömmas. Det medförda förrådet räckte godt till. De preussiska löjtnanterna funno varan förträfflig och tömde ärligt sina glas i botten. Stämningen vardt i hög grad gemytlig, och ehuru samtalet delvis rörde sig kring krigshändelserna, föll ingen bitter anmärkning från preus-sarnes sida. Åkerhielm deremot begagnade tillfället att underkasta en och annan detalj af det preussiska krigsväsendet en skarp kritik. Men som Mars och Minerva uppenbarligen icke gått hand i hand vid hans uppfostran, och hans tyska var mer än lofligt klen, gick denna kritik fullkomligt förlorad för dem, denvar ämnad att stuka och framkallade blott en uppsluppen munterhet. Endast en af hans anmärkningar fann jag mig föranlåten att såsom tolk delgifva dem. Anmärkningen gälde den sergeant, som i Dybbölskansen med sitt skott gjorde honom stridsoduglig. Åkerhielm fann icke nog starka ord att uttrycka sitt förakt för mannens klena skjutskicklighet. » Att på fyra, fem stegs afstftnd icke kunna skjuta ihjel mig! Tvi tusan s&amp; ' n stackare! Ocksä sad ’ jag det till karlen pjelf, när jag händelsevis träffade honom i Kiel. Han ursäktade sig med brådskan och villervallan, kan tänka! Men för en soldat duger det ej att komma med sådana ursäkter. » Preussarne skrattade hjertligt åt denna så egendomligt motiverade förtrytelse. Punschen var slut, och stämningen ganska » hög », icke minst på de preussiske officerarnes sida. Åkerhielm anhöll om och fick äfven tillstånd att på ett par timmar lemna fästningen. Dock måste han på sitt hedersord förpligta sig till att åter inställa sig der senast kl. 11 på añonen.