Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdag beviljade anslag för lagberedningen och tryckningen af dess arbeten . 9,939: 24. 4- Det rotefrihetsafgiften utaf nyhemmauen inom Westerbottens och Norrbottens län motsvarande anslag till understöd för rotehållarne vid Westerbottens f. d. fältjägare regemente, förslagsvis beräknadt för 5 år, å 2,400 R:dr årligen, till 12,000: 1847 års anslag till lindring i rustningsoch roteringsbesvä ret inom Jemtland 4,000: -— Transport 429,618: 42. 3. 24 Stats-Utskollets Memorial, N:o a. Trantport samma års anslag till arfvode för civil-ingeniörers bildande vid artilleri-läroverket å Marieberg Återstoden af de till vattenaftappningar och myrutdikningar samt andra odlingsföretag anvisade medel Dito af de till omläggning och förbättring af landsvägarne samt nya vägars anläggande beviljade anslag Dito af anslagen till upprensningar i Söderhamns skärgård och Ljusne eif • Dito af de för hamnbyggnader beviljade anslagsoch låne summor • Dito af anslaget för Strömsholms kanalsoch slussverks ombyggnad • . « Dito af dito till praktiska skeppsbyggeri-instituters befrämjande 1847 års ersättningsanslag till postverket, i anledning af skjutslegans förhöjning, förslagsvis beräknadt • . Anslaget till uppförande af kyrkor och inköpande af ett prestboställe inom Carlstads stifts finnmarker Lånet för den nya kyrkobyggnaden i Christinehamn Af anslaget för national-musei-byggnadens påbörjande Återstoden af anslaget för riks-archivets flyttning Dito dito för ordnandet af kapiten B. Cronstrands samlinga angående Egyptiska byggnadskonsten Dito af 1847 års anslag för fattigvården . 1847 års anslag för garnisons-skolan i Christianstad Återstoden af 1843 samt 1845—1847 års anslag för Folksko lelärare-seminarierna Dito af 1842—1845 års anslag till stipendier vid dessa se minarier Dito af 1842—1847 års anslag till understöd för lolkskolelä rares aflönande
Meri enligt min tanke bör man ej lemna i någons magt att begå den mannamån, att samma förseelse den ena gången kunde undgå beifran och en annan gång blifva hårdt bestraffad, för att hämnas på en boktryckare, sorn i öfrigt kunnat vara obehaglig för vederbörande. Jag tillstyrker derföre II. o. Ad. att låta Utskrs förslag hvila till nästa riksdag. Ingenting är genom förändringen förloradt; ty upptäckes boktryckaren, så får han, om skriften är brottslig, ändock böta såsom förut varit stadgadt, samt skall han, derest författaren ej upptäckes, äfven stå författareansvar, hvarom särskildt stadgande i detta mom. ej behöfves, enär 8 mom. af i J stadgar, att boktryckare, som ej företer författarens namnsedel, sjelf skall stå författareansvar. Hr von Troil, Emil: Den förändring, Constit.Utsk. föreslagit i det nu föredragna betänk., är visserligen mindre väsendtlig; men jag anser den likväl innebära en bestämd förbättring, och vågar tio, att detta betänk, är det bästa, vi från Constit.Utsk. erhållit på nära års tid. Jag tror således det vore orätt, alt R. o. Ad. skulle uttrycka en opinion, sorn. kunde synas ogilla detsamma, hvarföre jag tillstyrker, att R. o. Ad. mätte antaga betänk., för att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Frih. von Schulzenheim: I anledn. af hvad Hr Ccr derschjöld behagat anföra, tror jag mig höra förklara, atf cn 9 April c. ra. jag ej kan påminna mig, att, åtminstone linder den tid jag förvaltat Hofcancellers-embetet, någon sådan förbrytelse, sorn den nu ifrågavar., blifvit anmäld utan påföljd, eller att någon sådan fråga blifvit af Hofcancellers-embetet arbiträr! nedlagd. Hvad för öfrigt angår sjelfva hufvudfrågan, hvarpå jag visserligen ej lagger särdeles vigt, har jag endast trott, att samma allm. rättsbegrepp borde gälla i afseende på såväl högre som lägre grader af straffbestämmelser, att ingen bör göras beroende af en annan persons mer eller mindre brottslighet.
Denna stora tillvext i lärjungarnes antal har hufvudsakligen skett innevarande höst, och anledningar saknas icke till den förmodan, att en ytterligare är att under närmaste framtiden förvänta. Då likväl ingen Staten tillhörig byggnad finnes att åt läroanstalten upplåta, måste man ännu åtnöja sig med en förhyrd, för helt andra ändamål uppförd, och derföre äfven föga lämplig lokal, der utrymme helt och hållet saknas för gymnastiksal, den för seminariets ändamål oumbärliga profskolan, bostad åt föreståndare, åt städerska, utom andra mindre, men derför icke mindre angelägna behof. Att en egen lokal måtte åt nämnda seminarium anskaffas, är derföre särdeles behöfligt. Och, som detta behof först vid inskrifningen innevarande höst, genom det mer än fördubblade lärjungeantalet, visat sig särdeles tvingande, hafva lokalmyndigheterna, oaktadt den knappa tiden, varit betänkta pä förberedande åtgärder till dess afhjelpande och derför låtit uppgöra ritning och kostnadsförslag till en sådan byggnad. Detta förslag har dock så sent inkommit, att fullständig granskning deraf icke hunnit vidtagas, utan nödgas jag bifoga det med de anmärkningar, hvilka en preliminär granskning föranledt. Samma ogynnsamma omständighet, hoppas jag, innebär nöjaktig förklaring, hvarför behofvet icke kunnat hos Hans Majit i underdånighes anmälas, för 14 Motioner i Preste-Ståndel 1865. N:o 9. att efter högvederbörlig pröfning i aflat.en nådig Proposition till Rikets Ständer hemställas. Lyckligtvis finnes bland de af Kongl. Maj:t. framställda behofven ett af enahanda beskaffenhet med det ifrågavarande, nemligen byggnad för folkskoleseminarium i Linköping. Med de ändringar i planen, hvilka i särskild promemoria vid hosföljande kostnadsförslag och ritning gjorda, blir den till Skara seminariibyggnad erforderliga summa densamma, som Kongl. Maut till Linköpings äskat.
Riks-Hypoteksbankens styrelse, som för sin verksamhet drager | procent i förvaltningsarfvode, har således på de redan anmälde 99 millionerna en årlig inkomst af 123,750 R:dr. Denna procent skall naturligtvis drabba låntagarne och - således ju flera de tärande styrelseledamöterna äro, desto mindre blifva de närande individernas behållning — hvadan jag anser denna styrelse vara alldeles öfverflödig och utan minsta nytta för hypoteksväsendet, som bättre bedrefs innan den kom till stånd. Jag vågar derföre hos Rikets Ständer vördsammast föreslå: l:o Att Rikets Ständer måtto hos Kongl. Majit anhålla om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 26 April 1861 angående en allmän Riks-Hypoteksbank. 2:o Att de särskilda hypoteksföreningarne i riket tillåtas utgifva egna obligationer och förskaffa provinsjordegare amorteringslån. 3:o Att tiden för amorteringen af lån ur hypoteksföreningar må blifva inskränkt till 20 högst 30 år. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 4 November 1865. Per Nilsson, från Christianstads län. Af Febr Ericsson från Gefleborgs län, angående förändring i 4 § 26 kap. Byggning a-Balken, i fråga om grunderna för häradets skyldighet att hygga tingshus och härads fängelse. Vid stiftandet af vår allmänna civillag utgjorde befolkningen på landsbygden för det mesta hemmansegare, men under en tidrymd af nära ett och ett tredje - Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 19 dels sekel, som sedan förflutit, kar helt andra förhållanden inträffat. Genom befolkningens ti 11 vext och upplysningens framsteg hafva statsmagterna insett nödvändigheten, att åt landsbygden medgifva en mer och mer utvidgad handelsoch näringsfrihet. I följd häraf hafva industriidkare och handlande för hvarje år tillvext, storartade fabriks-, sågoch flera andra slags inrättningar blifvit anlagda, men det oaktadt har likväl ej någon ändring skett i lagens stadgande i afseende å skyldigheten att bygga och underhålla tingshus. Denna skyldighet hvilar ännu uteslutande på en del hemmansegare, änskönt alla, som i häradet bo, hafva nytta och behof deraf.
Litt. m.) Allmänna Garnizons-sjukhuset; och n) Invalidhus-fondens hemmansräntor: Gillades. u 2:o Prot.-Utdrag; deri 23 October 18 44- 241 2:o Indeldla armeen. Mom. LiU. a.) Ca vallerioch Infanteri-regementena, 1, 2 och 4 punkterna: (dillades. 3 punkten, hvaruti innefattas: l:o tillstyrkande af arfvoden till 20 reserv-läkare. Denna punkt återremitterades med förklarande, att Ståndet anser berörda anslag, för det närvarande, ej behöfligt; och 2:o afstyrkande af ett ifrågasatt anslag, 1,333 R:dr 16 sk. B:co till et t resestipendium för Bataillons-läkare och Garnizons-sjukhusets sjukhusläkare. Denna punkt återremitterades, med förklarande, att Ståndet anser omförmäldta anslag böra bifallas. Behandlingen af utlåtandet, N:o 37, fortsattes i näslinträffande plenum. S. D. Borgare-Ståndet beslöt, för sin del, att, på sätt 97 § Regerings-Formen och 63 Riksdags-Ordningen bestämma, val, lill utseende af Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman och hans Suppleant, skulle nästkommande Måndag, den 28 dennes, anställas; hvilket Ståndets beslut respective Med-Stånden, genom protocolls-utdrag, skulle meddelas. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Talmannen tillkännagaf, att vid Talinans-conferencen förliden gårdag dess ledamöter ansett, att till Rikets Ständer borde öfverlemnas huruvida ej Måndagen den 28 dennes måtte bestämmas lill anställande af, det i 63 § Riksdags-Ordningen föreskrifna val af Rikets Ständers JuslitifeOmbudsman och dess Suppleant; och hemställde Talmannen, huruvida Ståndet för sin del, med gillande häraf, ville å nämnde dag utse de Electorer, hvilka böra ifrågavarande val förrätta.
Maj:t har i Statsrådet den 18 April 1849 vägrat bifall å Ständernes ifrågavarande förslag. af den 14 Augusti 1848, med anhållan, att Rikets Ständer måtte i lagstiftningen för Judarne i Riket få deltaga (169). 1849 den 18 April hlef denna skrifvelse af Justitiä-Statsministefn gemensamt med Chefen för Civildepartementet föredragen Kongl. Maj:t, som förklarat sig i nåder vilia för hvarje serskilt förekommande fall pröfva, hvad afseende må fästas å Ständernes berörde hemställan. »tf:o af den 4 September 1848, om uppförande på indragningsstat af de med Lagmansembelena förenade löneinkomster (187). Uppå gemensam föredragning af Cheferne för Justitiaoch Financedeparlementena, i Statsrådet afgjord den 9 Oktober 1849, och nådigt Bref i anledning deraf till Statskontoret expedieradt. 28:o af den 4 September 1848, i fråga om upphäfvande af författningarne angående 10:de pennings erläggande af arf, som föres utur stad (189). Berörde förslag i Statsrådet den 6 Februari 1849 i nåder antaget, och Förordning under samma dag i ämnet utfärdad. :o af den 8 September 1848, angående ändring af 17 kap. 4 och 5 §§ Ärfdabalken oell 8 kap. 3 § Jordabalken samt upphäfvande af Kongl. Förordningen elen 19 Augusti 1762 (196). 1849 den 6 Februari i Statsrådet afslagen. Förslaget i Statsrådet den 6 Februari 1849 antaget och Förordning utfärdad. 31:o af den 16 September 1848, om ändringar i Kongl. Stadgan angående försvarslösa och till allmänt arbete förfallne personer (201).
- H. Anderson, Greltiekn sagor. - rr Noster Lottas brefsarnliiig. Idun N:r 41 (356) Prenumerationspris pr Mun ensam 1 Fredagen den 12 oktober 1894. lijr.i: kvartal: tr. kr. 1 6, A l l m. telef. Iduns Modetidning jämtt k o - lorerade planscher &gt; 1 - 50 P r e n u m e r a t i o n s k e r å alla postI d u n s Modet, utan kol pl ... » 1 — anstalter i riket Redaktör och FRITHIOF I de svartglänT sande affischtaflorna ~ utanför Dramatiska teatern första programmet klistrades för detta sjielär, läste nian där ett nytt namn — namnet Helga Hoving. Men man stannade icke länge i villrå- dighet. Hela Stockholm visste ju, att en af Dramatiska teaterns mest talangfulla unga fruar gift om sig, och att den charmanta fru Helga Rundberg blifvit genom kärleken och vigselformulärct förbytt till den lika så charmanta fru Helga Hoving. Men hvem anade, när man såg hvarandra för sista gången förra säsongen, att vår korta nordiska sommar skulle vara tillräcklig för en så pass betydelsefull namnförändring? Det är nu emellertid så, och Iduns redaktion, som länge hyst den lifligaste önskan att för sin publik få presentera den uppburna unga skå- despelerskan, griper nu tillfället i flykten — gör det så mycket hellre, som fru Hoving på senare åren kunnat räknas till Dramatiska teaterns mest framåtgående skådespelerskor. » Jag försäkrar er, det är mot min vilja! » säger Sebastian-Viola, nar HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. Helga pkär på utgifvare: Nordling. Utgifningstid: hvarje helgfri fredag. Lösnummerpris I 5. öre (lösll:r endast för komplel te, ingår) 7:de årg. 70 öre pr n o n p. - r a d. Hoving.
Beijers Förlag, 1891. Det var under Karl XII:s djerfva gång öfver floden Düna som efterföljande händelse tilldrog sig. Bland konungens bästa kämpar var också drabantkorporalen Anders Trygg. Från simpel soldat hade han vid Narva tjenat upp sig till denna ärofulla post, som i rang motsvarade en officerstjenst. Då kung Karl under det djerfva öfverfallet på de vid Narva posterade ryssarne hade olyckan att fastna i ett träsk, der han var nära att omkomma, hade Anders Trygg skyndat fram och med egen lifsfara dragit honom ur dyn. Anders fastnade sjelf deri, men hjelptes ur sin kritiska belägenhet af konungen, som, när äfventyret var slut, yttrade sig sålunda: "Tjenst igen, kamrat. Hvad önskar du helst?" "Att alltid få vara i eders majestäts närhet", svarade Anders Trygg. "Du önskar då komma in vid drabantkåren." "En större ära kan inte vederfaras mig." Anders Trygg blef således en medlem af denna ryktbara kämpatrupp, efter hvilken namnet gått till en sen efterverld, och som alltid skall stå qvar i de historiens blad, som handla om "jernhufvudets" minnesrika tåg och strider mot de grannar, som på ett så lömskt sätt anföllo honom. Anders Trygg var sjelfva tryggheten, såsom hans namn angifver. Han hade tagit eller rättare fått detta tillnamn af sina kamrater just för denna sin egenskaps skull. Och denna sin trygghet hade han flerfaldiga gånger bevisat sig ega. Ingenting kunde rubba den, icke ens kulor och bajonetter. Den var bergfast. Anders Trygg var också småländing både till födseln och till börden, och redan som pojke var han i sin hembygd känd för sitt jemna och lugna sinne. Han var, med ett ord, en fullständig och präktig typ för denna nation, som är van att från sin stenbundna mark hemta sin knappa föda, men ändock vara glad och jemn till sinnes.
Håller någon hus, der äfventyrliga spel om penningar eller penningvärde allmänneligen bedrifvas; straffes med fängelse i högst sex månader eller böter. Tillåter den, som håller källare, värdshus eller annat allmänt näringsställe, att sådant spel der bedrifves; dömes till böter. Hvar som, å ställe, som nu sagdt är, deltager i äfventyrligt spel; straffes med böter, högst tvåhundra Riksdaler. 15 §. Beträdes någon med fylleri, i ty att han så öfverlastar sig af starka drycker, att af hans åtbörder eller orediga sinnesförfattning synbarligen märkas kan, det han drucken år celi träffas han i sådant tillstånd å väg, gata eller annat allmänt ställe; straffes med böter, högst etthundra Riksdaler. Sker det tredje gången eller oftare; vare straffet böter eller fängelse i sex månader. 16 §. Visar någon i behandling af egna eller andras kreatur uppenbar grymhet; straffes med böter, högst etthundra Riksdaler. 19 Kap. 3 §. Justitierådet Berg anförde: »Det i första punkten af denna § utsatta straff synes mig, vid jemförelse med dem, som blifvit föreslagna för de i 10 och 11 §§ omtalade vida farligare skadegörelser, något för strängt och jag hemställer derföre, att detsamma måtte bestämmas till straffarbete från och med ett till och med fem år, då den i andra punkten medgifna straffnedsättning kunde få utsträckas ända till tre månader.» 12 §. Justitierådet Berg yttrade: »Straffbestämmelsen i denna § synes mig ej stå väl tillsammans med hvad i 20 § angående skadegörelse i allmänhet stadgas. Under det nemligen, enligt denna sednare, så snart skadan är grof eller gerningen eljest är med synnerligen försvårande omständigheter förenad, ovilkorligen skall till straffarbete dömas, belägges i 12 § uppsåtlig skadegörelse å jernvägs-, kanaloch slussanläggningar af sådan beskaffen - 44 het, att väsentligt hinder eller uppehåll i anläggningens begagnande uppstår, med endast fängelse, och all annan skada med böter utan afseende å skadans storlek eller de omständigheter, hvarunder brottet skett.
Slutligen vågar jag förmoda, att samme värde talare missagt sig, då lian framställt, att Utsk., enl. lians tanke, bestämt böterna för deltagare i upploppet alltför lågt, då Utsk. föreslagit dem från tio till femtio rtdr, enär allm. lagen —såsom lian yttrade — redan stadgar i3 r:dr 16 sk. för vanligt gatufredsbrott af enskild person; men då Utsk. för blott oljud under upplopp föreslagit minst 10 r:dr b:co, och allm. lagen för denna förseelse af enskild person endast stadgar 1 r:dr 3a sk. böter, så har Utsk., i detta fall, qvalificerat detta brott under upplopp betydligt högre och tillräckligt tagit i betraktande den större brottslighet, som oljud i folksamling innefattar. Med gatufredsbrott af enskild person, som redan innefattar våld å person eller egendom, måste åter fredsbrott eller våld i folksamling jemföra; i afseende på ansvaret för upplopp, och då synes Utsk. icke i någotdera fallet hafva lagt fingrarna emellan. Elter jag nu har ordet, utbeder jag mig vördsamt att få erinra om en anmärkn., som jag tog inig friheten göra, när den K. propos:n i detta ämne remitterades, nemi. att, enl. min oförgripliga tanke, måste ganska stora svårigheter och olägenheter i en framtid uppstå af det bemödande, - som författaren af den K. propostn och äfven af LagUlsk:s betänk, gjort, att uppdraga ett slags gränslinie emellan uppror och upplopp, inen likväl bibehålla påföljderna för dem båda så nära intill hvarandra. Jag skulle för min del tro, att 0111 man betraktar, att hvarje medlem af en lagstiftande församling naturligtvis är angelägen, alt, i fråga om criminal-lagnr, den största varsamhet må äga rum, vid pröfningen af de fall, der dödsstraff kunna komma i fråga enl. dom och ransakning; så borde man äfven vara angelägen, att den största möjliga varsamhet blefve iakttagen i sådana fall, der döden kan vara i sällskap med maktens utöfning utan dom och ransakning. Jag förstår verkligen ej, att man, vare sig af enlhusiasm eller räddhåga, skulle kunna ledas ifrån denna varsamhet.
O har jag då åt min egen verld Mer hugnande skänker ej gett! Den vidriga flamman på dunkel härd Mig dessa sorger beredt.Kärlek och Lycka (utanför). Se ’ n länge re ’ n vi söka. Bergtrollen. Hvem klappar på bergets ' port? Lifvet. Mina kamrater! Lyckan. Ett källsprång hör jag, Då är hon der, Som lif det klingar. Bergtrollen. Hör upp med Er bultning, Den hjelper ej här! Lyckan. En källa här flödar, Ja, då är hon der! Kärlek och Lycka. Kom hitut o Lif, du ljufva! Bergtrollen. Ej bort får du gå, Vår vredgade herre Han straffar oss då. KärlekLycka och Lidande. O kom ut i vår verld! Hon då blomstrar och ler, Från den dödstunga sömn Henne vakna du ser. Lifvet. O, väcken ej min herre, Han nyss slumrat in !Kärlek, Lycka och Lidande (sakta. Din lustgård ar kall, Och blek är din mor, Ditt rike hon höljt I regndimmors flor. Kärleken. Der dina sista tårar föllo, Der sköto höstens blommor opp, Men stormen vrok de blad deröfver, Som frosten bet från trädens topp. Lyckan. Det berg hvarpå Striden rustningen lade Täcktes af is till evig tid All lifskraft ifrån det flyktat hade. Kärlek, Lycka och Lidande. O kom ut efter långlig Och mödofull tid! Bergtrollen. Vi väcka vår herre. Kärlek, Lycka och Lidande. Kom! Kom! Lifvet (utträdande. Min arma verld! Kör af Solstrålar. O hur du förvandlats, Så matt och så blek! O hvi är min moder Så kall och så blek? Kärlek och Lyclia. Drag molnens slöjor undan, Att dig hon åter ser Ur Dagens krönika. 3 OSe upp, och genom t&amp;rar Mot dig igen hon ler. Kör af Solstrålar. Se! Snöklockor vid hennes första steg, Vid nästa sticka Violer fram —, Och lägger hon handen på vissnadt träd, Strax skjuta der grenar från torkad stam. Kör af Träden. Hvem rörde vid oss nu? Lif} Kärlek, Lycka och Lidande. Jo, Solens barn! Kör af Blommor. Hvem lockade oss ut?
^!o ^tt 8illverutlörseln bädanelter ms lemnäs lika lri, som sillverinlörseln lör det närvarande är. io:o^.tt i banken mä öppnas eN depositioNsräkning till insättande ak m^ntadt eller om^ntadt kuld eller 8illver, emöt utbekommande sk Lankosedlar, elter olvannämnde bestämningsgrund lör 8illver, ocb lör kuld elter bestämdt lörballande till silfver, med iakttagande derjemte att lör sadan insättning en depositionsattest lemnäs, berättigande innebalvaren att det insatts beloppet al guld eller silfver, (belt eller uti mindre summor), lör motsvarande belopp 8edlar aler uttags, doek under vilkor: att deposition ocb uttag alltid ställas pä jemna tiotal. att minimum deråt blilver 2§ Ouc. i guld eller 5o b:dr i 8illver; e>t att vid steruttagandet, i lörballande till tiden un - Letänkanden, X:o i4- 22Z der bvilken de insatta metallerna blifva under deposition, en algilt till banken erlägges al L procent al det uttag som sker inom loppet al lörsta äret, ocb E procent lör bvsrje elter årets slut löpande diallt ar, som depositionerna ä räkningen qvarsta; att olvannämnde Xttest vid uttagande al pä denna deposilräkning insatt uppliör att vara gällvnde a dagen lör sillverutvexlingens början i allmänbet, ocb k>> att Lank8t^reIsen oin den linner berörde depositionsräknings begagnande i ett eller annat bänseende bindeiligt kör bankens egne operationer, ma äga rättigbet inställs alla vidare depositioner, elter derom 4 mänader förut utlärdad Xungörelse. 11:0 Xtt 8illvers utlemnande kran Lanken bärutölver ej mä tillätas intill allmänna utvexlingens början, i vidsträcktare matto, eller till andre ändamål än i §. 4 tkrt. al 182^ ars Lsncobeglemente stadgar.
De, i fråga 0111 ersättning lill vittnen, i i 7 Kapitlet 5 § och 2 1 Kapitlet 3 § Rältegångs-Balken uttryckta grunder äro: att den som vittnet påkallat, skall betala det dess resekostnad och läring efter vittnets värdighet, samt alt den, som saken tappar, skall gälda sin vederpart allt det åter, som han trängd varit att derå kosta. Dessa grunder tillämpades likväl icke, der Statens åklagaremagt uppträdde för alt genom ålals anställande beifra förbrytelser emot allmänna rättssäkerheten, enär det ansågs, alt vittnesmåls afgifvande i dylika fall vore en medborgerlig pligt, som måste uppfyllas utan någon särskild ersättning. Men synnerligast på grund deraf, att personer befunits genom sin fattigdom vara urståndsatle att utan kännbara uppoff ringar fullgöra en slik skyldighet, väcktes vid 1844 och 1845 årens riksdag motioner om ersättning i vissa fall lill personer, hvilka, al allmänna åklagare åberopade, blifvit afbörda såsom vittnen i gröfre brottmål; och på underdånig hemställan af Rikets Ständer stadgades genom Kongl. Kungörelsen den 20 November 1845: alt föreskriften i 17 Kapitlet 5 § Rältegångs-Balken derom, alt den, som vittne påkallat, skall betala dess resekostnad och täring, ”äfven bör tillämpas i gröfre, för allmänna säkerheten vådliga brottmål,” som af allmän åklagare åtalas, och alt följaktligen den, som allmän åklagare, å tjenslens vägnar, åberopat till vittne i dylikt Sammans. Stafsoch Lag-Utskottets Betänkande N:o 36.