Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu skrattade herr Erik godt, och glömmande sin blindhet, tog han pojken i nacken och drog opp honom ur det djupa diket, ställde honom på vägen, tog med handen i den långa luggen och ruskade den smått. Derpå gaf han pojken en lindrig smäll med flata handen och sade: "Seså, far hem nu med god fart. Opp på ugnen med dig och bed mor torka din skjorta, jag tänker du ingen annan har att ömsa på dig." "Nej se, katten far J, var det icke visst och sannt ändå", ropade mannen med knytet, som nu hastade fram. "Ja väl är det sjelfvaste herr Erik i lifslefvande lif och blod. Husbond, husbond, Gud välsigne eder. Ni lefver, ni är frisk och fri. Herre Gud, hvem hade väl väntat sådan glädje! Nej maken har jag ej sett." Tårarna trillade lätt ur mannens ögon, men han tycktes sjelf ej hinna märka dem. "Jaså, det är du, Elias. Jag hade knappt kännt igen dig. Nå, hvar håller du hus nu för tiden?" "På landsvägen, ingenstans nu, herre, om ni ej vill vara så god och ta mig i er tjenst igen. Och jungfru Sigrid, nå si hvad J har blifvit fager och vuxit. Förlåt, förlåt, så jag är djerf och pratar, men för gu, när jag såg herr Erik smälla till pojken der och skratta med detsamma, då kunde jag icke längre tveka, att det icke var J. Så många gånger jag, vettvilling och ostyriga pojke, gjorde eder harm och retade ert fromma sinne att ge mig en smäll, skulle jag inte känna igen er!" Herr Erik log och sade: "Nå Elias, du lär ha tyckt att det bestods för mycket af slaget, efter du rymde ifrån mig." Elias steg ett steg tillbaka och nedlutade sitt hufvud. "Herre, si sådan är jag, icke ett strå bättre än förr. Gud hjelpe mig, fattige syndare. Här står jag, pratar i glädjen att se er frisk och sund, och går fram så djerft som om jag ingenting hade på mitt samvete.
Jag beder få hemställa, om jag kunnat gå ärligare tillväga än jag gjort, då jag nemi. från 1856, då spanmålstullen upphäfdes, tagit resultaten af inoch utlörsel 524 Den 27 Maj e. m. för alla de år, sorn sedan dess förflutit. Derigenom att den värde Grin tagit ett år här och ett der, har han kommit till ett gynsammare resultat, än mina uppgifter utvisa. Frih. Gripenstedt har gått en annan väg. Han har nemi. gjort beräkningen lör de sistförflutne 10 åren, och således tagit med de båda gynnsamma åren 1853 och 1854, då vi, i följd af goda skördar och lätthet att till höga pris blifva af med dem, hade en stor export; således just de år, som föranledde förutsättnin gen att det aldrig skulle blifva annorlunda, och sorn förledde oss taga bort införseltullarne. Må man nu jemföra mitt och mine Hrr antagonisters sätt att uppsätta sifTerkalkyler, och jag frågar, om det är jag, som kan beskyllas för att på ett vilseledande sätt hafva gjort mina beräkningar? Det har blifvit yttradt ganska riktigt, att, när man vill bedöma jordbrukets ställning, man icke får säga: då min egendom står mig till så och så mycket, och jag icke har i inkomst af densamma mer än det och det, så behölver jag skyddstull. Hvar och en, som misstagit sig i en egendorns-spekuiation, får naturligtvis skylla sig sjelf. Jag ber dock lå lästa uppmärksamhet derpå, att jordegendomarnes stegring i pris uppkom under det den gamla tull-lagstiftningen gällde, och att man först efter dess förändring kommit under fund med att man betalt för mycket. Må man emellertid icke beskylla mig för att hysa den åsigten, alt den dåliga ställning, hvari vårt jordbruk befinner sig, skulle blifva förbättradt derigenom, att man t. ex. satte 10 å 20 proc. tull för införsel al spanmål. Såsom jag flere gånger nämnt, vill jag hafva tull, för att sätta mitt land i paritet med andra länder. I den uppgift om export och import, som Frih.
Del är utan all fråga en betydlig och verklig lucka i våra försvarsanstalter alt vi sakna en Ingeniörtrupp, och uti det botemedel, som StatsUtsk. trott sig frana dels genom Regraes egande timmermän och dels äfven i allmänhet genom den indeldta soldatens vana vid yxan och spaden, ligger en verklig illusion, som äfven i nämnde reservation är så tydligt ådagalagd, att jag icke vill besvära R. o. Ad. med något vidare yttrande derom. Denna lucka måste likväl förr eller sednare fyllas. Jag önskar alt det icke måtte blifva för sent, d. v. s. när vi hafva krig. Det är då icke möjligt alt i hast bilda en sådan trupp oell man torde bittert få ångra att man afslagit den obe - Den 23 April f. m. 25 tydliga summa, som här är för ändamålet begärd. Dessutom är tidpunkten för upsäitandet af en sådan trupp måhända nu den tjenligaste, som på långliga tider kommer alt inträffa. Jag önskar att här offentligen få gifva Ingeniör-korpsen ett sådant vittnesbörd, ehuru förhållandet icke är främmande för hvar och en, som deråt egnat sin upmärksamhet. Denna korps, är ifrån Chefen ända igenom hela Befäls-graden så beskaffad att man kan vara fullt säker, dels med afseende på den hushållsamhet, och den pålitliga beräkning, hvilken utmärker alla kalkyler, som utgå ifrån denna korps, dels äfven på den utmärkta nit och skicklighet, som linnes hos alla dess medlemmar, alt den bifallna summan blifver både tillräcklig och väl använd. Hr Brakel, Mauritz Gust.: Som det måhända kan vara af vigt alt vid en blifvande ålerremiss SialsUtsk. får kunskap om de Ingeniör-trupper, som andra länder ega i deras arméer, anhåller jag att fä upläsa ett yttrande, som en Ingeniör-Officer, Frih. Klinkowström vid sisla riksdagen här hade.
— Någonting rent upprörande var det med de där flickorna, som vi fick ibland till skjutsbönder. Som jag sa åt Gustaf! Vi hade ju kunnat vara ett par otäcka profryttare i stället, och att sådana inte är att tro, det vet jag genom Anna på gästgifvargården. »Ja, det förstås», sa Gustaf, »alla kan ju inte vara hederliga.» Hvarför nu inte alla kan vara det, begriper jag inte, men när nu så är, så borde någon sedlig människa gripa in, tycker jag, till exempel de där som motsjonerade uppasserskorna här om året i riksda’n. För det säger jag, att bör uppasserskorna vara 40 år – något som jag på det allra högsta gillar – så bör skjutsflickorna allra minst vara 65. För min enskilda del, så tror jag, att det vore ändå mycket bättre, om det inte fanns några uppasserskor alls. För dem själfva vore det en riktig välgärning, och hur mycket det skulle bidra till familjelifvets trefnad och lugn – lugn framför allt, kan jag inte ens säga. »Kära barn», sa jag en dag, när en frisk rödblommig nittonåring klättrade upp på bocken, »tycker du, att det passar det där?» Hä? Ja, så fick jag lof att förklara, hvad jag menade, och det var minsann inte lätt, och när hon slutligen begrep, började hon att skratta, så de hvita tänderna lyste. »Jesses, så fnoskig frun ä!» sa hon. »Hva har man fått näfvar te, om inte för te å bärga sig!» Ja, det var min skörd på sedlighetens område! Mycket uppmuntrande var den inte, ty ingen människa tycker väl om att bli kallad för fnoskig, om det också bara var af ett af naturens okonstlade barn. Jag undrar för öfrigt hvilkens barn vi andra är, och så kan jag inte hjälpa, att jag undrar, hur det går för de flickor, som inte har näfvar att bärga sig med? SJETTE KAPITLET. En vriden statsjon. Konstig stil och en ny bekantskap.
Och har Stats-utskottet, med anledning af denna hemställan och vid de af Fullmäktige uppgifna förhållanden, ansett sig böra tillstyrka, att omförmälde rum fortfarande må af ränteoch kapital-försäkringsanstalten inom Stockholms stad och län hyresfritt få tills vidare begagnas, dock med Fullmäktige i Riksgälds-kontoret förbehållen rätt att, när dc så för godt finna, samma rum återtaga. Stockholm den 2 Januari 1851. Bih. till R. SI. STOCKHOLM; F. d. Schults»’» Boktryckeri, 1851. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 18. 1 N:o 18. Ank. till Exp. Utsk. d. 7 Jan. 1851, kl. 6 e. m. Memorial: Till Stats-utskottet har Hedervärda Bondeståndet remitterat en af Anders Nilsson från Hallands Län väckt motion, angående vidtagande af sådana åtgärder, som kunna tillförsäkra åboer å så kallade Stomhemman en tryggare besittningsrätt å dessa hemman; men då Stats-utskottet anser denna fråga, såsom icke inverkande på Statsverkets inkomster eller utgifter, ej tillhöra dess handläggning, får Utskottet, med stöd af 44 § 3 mom. Riksdags-ordningen, förenämnda motion återlemna, för den åtgärd Rikets Ständer finna med åberopade § öfverensstämmande. Stockholm den 7 Januari 1851. Ank. till Exp. Utsk. d. 7 Jan. 1851, kl. 6. e. m. Uttalande, i anledning af väckt motion om anslag af Statsmedel till uppförande af en Stenbro öfver Skellefteå eif. (U. A.) Till Stats-utskottet har Hedervärda Bondeståndet remitterat en af Riksdagsfullmäktigen Johan Westermark från Westerbottens Län väckt motion, deruti han Bih. lill R.
Jo, hvar enda kväll, när hon läste aftonbön med mig, kom hon och frågade mig, om jag svurit under dagens lopp. Och jag bekände, att jag varit arg och hade sagt fan. Ja, jag hade läst i »Fältskärns berättelser» om en knekt, som brukade säga »Hjältemod», när han blef arg eller glad. Jag gick länge och funderade, om det var en svordom eller inte, och om jag i sista fallet inte skulle ha rätt att använda den. Jag begagnade uttrycket en gång på försök, men fick starka samvetskval och bekände det genast på kvällen, fick absolution och uppmanades att för säkerhets skull undvika äfven alt, som kunde komma att erinra om svordomar. Jag blef på detta sätt samvetsgrann, men det kom något sjukligt i denna samvetsgranhet. Och dessutom har jag på senare tiden trott, att dylikt förstör barnsligheten och friskheten. Jag var också betydligt lillgammal och är det kanske än. Vid äldre år försvunno emellertid frågorna, samtidigt med att svordomarna tilltogo. – Och, tillade han dröjande, jag har ändå min mor att tacka för så oändligt mycket, fast hon kanske altid kommer att känna sig undanskjuten. Ja. Och så var det en sak till. Jag fick ej, som jag ville, vara glad, ty min mor var så rädd för verlden och talade altid om verldens ondska. Och jag tyckte altid om verlden jag, som hvarje sundt barn gör. När jag var bortbjuden bland andra barn eller t. ex. ville åka skridskor på en söndag, så såg min mor altid, eller åtminstone ganska ofta, sorgsen ut och sade, att hon ville visst inte hindra mig. Jag fick göra, aldeles som jag ville o. s. v. Och med detta följde en tyngd, som gjorde mig rädd att tala om mina nöjen. Därför var jag också mest naturlig borta, och detta var det första, som drog mig ifrån hemmet. Jag tror för resten, att min mor hade sina tankar riktade på det där, som vi nyss talade om, och hon varnade mig ofta för ungdomens förvillelser och talade om, att Gud ser mig, äfven när jag vore osedd af människor o. s. v. Och då menade hon nog detta. Men inte förstod jag det. Och så blef jag sexton, sjutton år.
Jag lemnar åt en hvar att bedöma huru härmed förhåller sig samt huru nödvändigt det är att bifalla det förslag, som Hr Fåhraeus afgifvit och hvaruti jag för min del förenar mig. Frih. Toll, Gustaf: Jemte det jag i allo förenar mig uti hvad Hr Fåhraus anfört, får jag äran nämna alt, sedan NummerLotteriets afskaffande i Sverige, det visserligen icke finnes större och vådligare hazardspel än det som Staten drifver på de fattiga lönlagarnes bekostnad. Derföre lycker jag att man icke bör draga i betänkande alt afskaffa liggetidsoch begrafningshjelps-besparingarne och derföre instämmer jag äfven uti hvad Hr Fåhraus här anfört. Hr Printzensköld: Det har under diskussionens lopp blifvit besannadt hvad jag log mig friheten säga, vid dess början. Jag har således icke någon förväntan alt kunna vinna bifall lill StatsUlsk:s betänk.: men jag upträder nu för all försvara mig emot Hr af Dalströms anmärkn., ali det vore eli origligt och orättvist förmynderskap, som Staten i detta fall utöfvad.e. I fall så vore förhållandet, så skulle man i mängfalldiga andra hänseenden kunna hafva samma omdöme öfver den vård, som Slaten utöfvar öfver individers angelägenheter. Jag ser således icke något skäl att för - Den 2 Augusti. 69 klara detta förmynderskap vara mera orättvist än många andra, som mäste af Staten enl. lag och gällande författningar utöfvas. Will yttrande har dessutom icke hvarken af Hr af Dalström eller öfrige ledamöter blifvit rikligt upfattadt. Jag liar nemi. alldeles icke omtalat den del af begrafningshjelpen, som af Staten innehålles utaf embetsmän, hvilka, innan de blifva förflyttade på indragningsstat, laga afsked ur rikets tjenst och således gå miste om den ersättning, som eljest efter deras död skolat tillkomma deras sterbhus.
Utter» Den 2O October. 448Z Dtterkigare Dr jag erindra, att sedan Riksens Ständer tilldelat Bonde - Ständer m lika rbft i Banquen med de öfriga Ständen har Constitutions - Mskottet ej funnit någon betänklighet att inom detta Utskott föres-lä samma Voterings - sätt som för de andra, endast med den skillnad, att i det mäl där Banco - Utskottek vtöfwar Ständers rätt, Ordföranden, i fall af pans. votL, mä äga votum Zecistvum. Att yrka detta stadgande, deri instämmer jag med Friherre ^6 itvurst. Ändteligen sär jag tillägga att Voteringen med flutna sedlar bliswit, genom anmärkningar i ve andra Ständcn, yrkad säsom en sak, hwilkcn uktryckcligen borde förest: ifwas, och det lärer ej undfalla Högloft. Ridderffapct och Adelns starpsyuta pröfning, att delta Dotcringssätt är det enda, som lcmnar individuel, full frihet» att utan nägra bi - motiver, ofbrändradt föllja sin bfrvcrtygclse. Herr ö/! o ra t st: I fall denna motion skulle genomgä önstar jag min fruktan wore ovigtig, att det wore en början till upplösning af Rivderstapet och Adclns rättigheter. I den af en Ledamot nytz gjorde calcul öfwer Voteringar Ständs - wis war supponeradt att Ledamöterne af twä Ständ skulle wara ense, och i det fallet wore calculen vigtig; men detta fall kan sällan supponeras. Wore wi alla Riksens Ständer samlade till en klump, dä wore Voteringen psr capita billig: nicn icke nu sedan wi ärc fördelade i fyra Ständ. Nar wi ej i Utskotten fä votera Sländswis förmindstas wär rätt och jag anser denna motion säsom ledande till rubbning i Riddcrstapet och AdelnS rättigheter. Herr Llin^tporz Lerät, conformerade sig med Herr stloratk.
Hos Kongl. Maj:t hafva Kanslisten i Juslilie-Revisions-Expeditionen Eberhard Liljewalch och Kopisten i samina Expedition Wilhelin Norström i underdånighet anhållit, att, enär sökanderne sedan flera år tillbaka, Liljewalch till följd af blindhet samt Norström i anseende till iråkad, ännu fortfarande svårare sjukdom, varit urståndsatle att sina tjenster bestrida och beskaffenheten af sökandernes sjuklighet ej lemnade dem någon förhoppning att framdeles kunna i tjenstgöring åter inträda, Kongl. Majit måtte täckas hos Rikets Ständer göra Nådig framställning om sökandernes öfverflyttande på Allmänna Indragnings-staten, med rättighet att under deras återstående lifstid åtnjuta ärlig pension, motsvarande den lön, sökanderne i nämnde Expedition hvar för sig nu innehafva. Af de vid ansökningarne fogade handlingar inhemtas, all Liljewalch är född deri 21 Juli 1808, -sedan år 1827 varit i Rikets tjenst och år 1841 blifvit utnämnd till Kanslist i Justilie-Revisions-Expeditionen ; samt att Norström, som är född den 2 Maj 1809 och den 18 December 1832 inlrädt i Statens tjenst, den 23 Maj 1849 blifvit utnämnd till Kopist i nämnde Expedition och alt Norström jemväl innehar befattning såsom Mönsterskrifvare vid Svea Lifgarde; varande uti företedde läkarebetyg vitsordadt, att Liljewalch sedan flera år tillbaka lider af fullständig blindhet på begge ögonen, utan hopp att återvinna synförmågan ; samt att Norström i Januari månad 1853 blifvit träffad af ett slaganfall, åtföljdt af fullständig lamhet i venstra armen och benet samt i tungan, och att den ringa förbättring i hans sjukdomstillstånd, som sedermera vunnits, icke lemnade förhoppning att han någonsin kunde åter inträda i utöfning af sina tjensteåligganden. Bilt. till It. St.
Innan större eller mindre del af ofvanomförmälda lån får lyftas, bör bolaget, genom sin Direktion, hafva till Riksgälds-kontoret aflemnat eller der företett: Stats-Utskottets Utlåtande N:o 160. a) för liela lånesumman, jemte derå upplöpande ränta, å bolagets vägnar utfärdad skuldförbindelse, som af Fullmäktige i nyssnämnde verk godkännes och antages; b) utaf bolaget, genom Direktionen, ingånget samt af Kongl. Maj:t i nåder antaget kontrakt om jernvägs-arbetets utförande och anskaffandet af all för jernvägens begagnande erforderlig materiel, i den ordning och inom den tid arbetsplanen bestämmer; c) bevis, att aktieteckningen, äfvensom den i ofvanstående 2:dra punkt stadgade deposition af deruti omförmälda handlingar, skett för ett belopp, som åtminstone motsvarar hälften af den föreskrifna teckningssuminan; d) bevis angående behörig verkställighet af minst Tio procents inbetalning å alla enligt punkten litt. c, tecknade aktier; e) vederbörligt intyg, att arbetet inom föreskrifven tid blifvit påbörjadt och sedermera, i öfverensstämmelse med arbetsplanen, fortsatt; samt /) särskild, likaledes å Bolagets vägnar, utfärdad förbindelse, innefattande åtagande, att, under all framtid och utan något ytterligare bidrag af allmänna medel, vidmagthålla hela jernvägen, med allt hvad dertill hörer, i sådant skick, att den kan för allmänna trafiken begagnas. E. Under iakttagande af dessa, jemte öfriga för lånets utbekommande stadgade, vilkor, komma utbetalnings-terminerna att lämpas efter arbets-årens antal, så att, efter hvarje arbets-års ingång, motsvarande andel af lånesumman får lyftas ; dock bör, förrän något utöfver lånets halfva belopp utbetalas, på förut stadgadt sätt vara styrkt, att hela aktiesumman är tecknad samt aktie-egarnes förbindelser i afseende på denna summas utgörande blifvit vederbörligen deponerade.
Den som med obehörigt utgifwande af en eller flera fullmagter beträdes, kommer för ett sädant förhållande, hwiiket uti Riddarhus-Utffottet, uppå Riddarhus-Flscalens anmälan, upptagas och undersökas bör, att anses Säte och Stämma pa Riddarhuset, för längre eller kortare tid, förlustig, allt efter hwad Ridderffapet och Adeln m?leuo derom kan rättwist pröfwa; och ware han äfwen oberättigad att widare utgifwa fullmagt till bswistande af den Riksdagen. §. 19. Den 22 September. 245 Sedan anteckningarne är» forrattade, blifwa Bänkarne af Riddarhus-Secreterare» och Fiscalen delte, hwarwid iagttages den för Ätterna här ofwanföre uti i §. stadgade Ordning, pä det sätt, att första Grefwe-Bänken blifwer till höger om Landt-Marffalks-bordet, den andra till wenster, o. s. w. Sedermera uppfläs en Bänk-Lista wid hwarje Bänk, hwarä äfwen de Riksdagsmän böra uppföras, som sedermera uti Riddarhus-Utskottet antecknas och JnträdesPolletter erh älla; Åliggande RiddarhusFiscalen werkställighetcn häraf noga handhafwa. 2V. Ingen mä pä Riddarhuset inträda, innan han förut förWakthafwande Under-Officeraren uppwist den honom kemnade Jnträdes-Pottetten. Riddarhus-Fiscalen äligge att, efter egna anledningar, eller uppä erhällna underrättelser, tillse det ingen obehörig öfwerläggningarna bewistar. Utlänar nägon sin Pollett till annan Person , för att honom såmedelst inträde förffaffa, ware den som Polletten utlänt, Säte och Stämma den Riksdagen förlustig, hwarom, efter Riddarhus-Fiscalens anmälan, i RiddarHus-Utffottet undersökas bör, för att sedermera af Ridderfkapet och Adeln in klene» afgöra-. §. 21.
Ty då det visat sig, att vissa af våra MedStånd lägga en synnerlig vigt vid denna punkts behandling i öfverensstämmelse med deras åsigter, och att de i annan riktning försökta medgifvanden icke befunnis tillfredsställande, så kommer det derpå an, om det icke, för vinnande och vidmakthållande af en för fäderneslandet gagnelig och i närvande tidsomständigheter dubbelt önskvärd enighet, kan vara skäl att i detta serskilda fall göra en upoffring af egna satsers förfäktande. Man måste tillse huruvida deras inre vigt är större än att vi, för enighetens skull, kunna och böra lemna dem. Mig synes denna deras vigt jemförelsevis ringare. Och R. o. Ad. representerar Visserligen i sin mån Svenska folket, men icke ensamt, utan i förening med våra MedStånd. Att fortfarande skilja oss från dem i denna fråga, skulle måhända endast vidga en för det gemensamma fäderneslandet vådlig klyfta, utan att ändock 232 Den il Augusti. tilläfventyrs gifva oss säkerhet att se våra åsigter i detta ärende segra. Ett frivilligt medgifvande har oändligt mera värde. Af dessa skäl och väl vetande att, enligt en gammal erfarenhet, ”enighet ger styrka”, tillstyrker jemväl jag vördsammast, det R. o. Ad. behagade del nu föredragna utlåtandet godkänna. Hr von Troil: Ilr von Hartmansdorff har med de citalioner, som han upläst och hvarmed han sysselsatt R. o. Ad. i början af sitt senare yttrande, velat bevisa riktigheten af hvad lian först anfört. Jag ber att få fästa upmärksamheten derå, att dessa citalioner äro tagna från olika tidpunkter. Han har sålunda tagit dagsverksräntan för en och hufvudbeloppet af räntorna för en annan tidpunkt. På detta sätt kan man verkligen komma till hvilket resultat som helst. Om deremot den värde talaren hade behagat taga dagsverksräntans och andra räntors värden från en och samma tid, hade han kommit till ett helt annat resultat; men då hade han också icke haft den glädjen alt säga, att dagsverksräntan utgjort £:del af det hela, hvilket, enligt hvad Frih.
I Sverige torde man göra bäst att härutinnan, likasom i mycket annat, rätta sig efter egna behof och egna tillgångar. Då ensamhetsfängelset, för korta strafftider och för unga, begynnande förbrytare, utan tvifvel, kan vara ganska lämpligt och välgörande, hora försök dermed göras, men i mindre scala. Dertill äga vi jemväl tillfälle ulan särskilda omkostnader. Genom de vid 1840—1841 årens Riksdag beviljade anslag äro åtskilliga nya districteller ransaknings-fängelsei under byggnad och flera äro påtänkta. Dessa inredas med celler, och derigenom att fångar, under ransakning, hållas i ensamhet, kunna redan goda experimenler göras om enslighetens inflytande på fångarnes lynne. I dessa fängelser finnas jemväl celler, som genom större rymlighet kunna gagnas till ständiga förvaringsrum för dömde förbrytare. I hvarje dylikt ransaknings-fängelse, de der i allt fall, om någon nytta af dem skall väntas, måste ställas under en helt annan och mera omsorgsfull vård och localslyreise, än de nuvarande fängelserne, kunde insättas ett mindre antal dömde brottslingar, af olika lefnadsålder, hvilka i alla hänseenden borde behandlas efter den i Fängelselagen för ensamhetsfängelser bestämda ordning. EfLer några år kunde man deraf hafva tillförlitliga erfarenhelsrön; och den utländska erfarenheten torde då jemväl kunna med mera säkeihet bedömas. Först sedan deLla föregått, synes mig liden vara inne att bär i landet taga den väckta frågan om ensamhelsfängelsernes vidsträcktare införande i allvarsamt öfvervägande. 54 Hor till Lag-Utskottets Betänkande, N.-o g3. Till den af andre reservanter yttrade tanka om förslaget, att alla böter skulle odeladt tillfalla Kronan, sluter jag .äfven mig. Om än en väl lö nåd allmän åklagare-corps skulle bär kunna inrättas, och man från den sidan icke skulle hafva någon connivens att befara, ålerstode likväl alltid faran deraf, att målsägande eller angifvare heldre sökte förlikning med lagöverträdare, än de underkastade sig besväret och obehaget af åtal, derigenom de ej kunde något vinna.