Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit således i Nåder öfverlemnade till Rikets Ständer, huruvida de ansågo lämpligt att genom anvisande för ändamålet af ett anslag, som fullt motsvarade den till skolorna nu utgående helgonskyld, sätta Kongl. Majit i tillfälle att kunna medgifva försåmlingarne rättighet att använda densamma till förbättrande äf deras folkskolor. Till svar härå meddelade Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse den 28 Februari 1848, att Rikets Ständer ej funnit skäl bevilja statsanslag för stadsskolorna inom nämnda stift, såsom utbyte emot den till dessa skolor nu ingående klockare-helgonskyld; i Öfverensstämmelse med hvilket beslut Rikets åren 1850 och 1851 församlade Ständer jemväl ansett då gjorda framställningar om it Stais-Ulskoltets LHlåtatxb, .V.-o 123. rättighet för de inom två mil från städerne så väl i Lunds stift, som provinsen Halland, belägna landtförsamlingar, att få behålla den från dem till städernes skolor utgående helgonskyld, icke kunna till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda; hvaremot Rikets Ständer, som, vid öfvervägande af väckt fråga om utredande om förhållandet med helgonskylden i Halland, funnit billigheten fordra, att, beträffande den helgonskyld, som i nämnde provins utginge till stads-skolorna derstädes, densamma måtte få tillgodonjuta samma förmån, som Skåne och Blekinge, på det att, om någon förändring uti användandet af helgonskylden framdeles kunde blifva beslutad, en sådan måtte samtidigt kunna ega ruin uti alla tre provinserna, genom underdånig skrifvelse den 1 Mars 1851 anhållit, det Kongl. Majit täcktes i Nåder anbefalla, att enahanda undersökning, som redan i afseende å helgonskylden egt rum i Skåne och Blekinge, måtte verkställas i Halland samt helgonskyld ens värde i penningar uppskattas. Sedan, med anledning häraf, Kongl. Majit den 14 nästpåföljdé April anbefallt Kongl. Kammar-Kollegium, att, efter vederbörandes hörande, till Kongl.
1573 terade reserverade sig och äberopade hwad de efwan» till anfört; anhållande Herr Grosshandlaren Santesson art särskildt utdrag af protocollet, rörande denna sräga, mätte till rcspectlve Ständens Plena Betänkandet äksölja. Widkommande Stockholms Stads bränwinSafgift, yttrade Herr Prosten I>incleliröm, del han nu likasom i Beredningen anser Bewillningcn icke böra bliswa högre för denna än öfrige Städer, i synnerhet som weden är dyrare har än annorstädes. Herr Grosshandlaren Santesson upläste följande anförande: Till den skiljaktighet Högloft. Beredningen iakttagit för beskattning af Staven Stockholm, emot alla de öfrige, har under öfwerläggningarne anledning hamtals dels ifrän den högre inkomst Kronan af bewillning i denna Stad haft, dels af den här supponerade betydligare och större afsättning än annorstädes ; Men da icke allenast bäda anse skäl för en högre afgifrs päläggande ä denna Stad än alla öfrige sörswinner igenom dcrjämke bestutade frigifwande af införseln, äfwen dit, af denna article frän hela Riket, och således uphäfwande af den exklusiva sörsäljuings-rätt Kronan der hafwit, hwarföruran dess winst wida mindre, kanske ingen, och hwarigenom tillförseln hädanefter sä Sjö- som Landwägen, kommer att blifwa ganska betydelig, uran fastmera för denna Stads lindrigare beskattande i och för denna rö - 1574 Den 24 November. rörelse elser näring, swärare och dyrare tillgångar pä alla bchofwer, bränsle, säd och dagsverke, ,ä högt rala, kan jag för min del omöjligen finna ringaste anledning, akk Stockholm med högre afgift belägga, uran anhäller fä forlfäkta mitt yrkande, dek jag tror pä största billighet grnndadk, akt Stockholms inncmänare, såsom undecsäkare i samma Rike, mä med be öfrige Städer, njuta samum rättigheter.
Begäres communication med de öfriga Stånden j aflemnes dessutom Tre Exemplar för att dem tillställas.” 13:0, Tillägg och jemkning i 57 §. t mom. 2.'dra Perioden: ”Vill Ledamot, sorn ej till Protocollet, hvilket må Med-Stånden tillställas, enär han de för communicationen och Protocollet nödiga exemplaren deraf till Secreteraren aflemnar.” 13:o, Ändrad redaction af 5g §:s 1 ista Period, att utgöra samma §;s irsta moment: 1 :o ”Hvart och ett Riks-Stånd skall vara medgifvet att, på sätt Ståndet lämpligast prof var, låtta dess Protocoll antingen fullständigt eller i justeradt sammandrag till trycket befordra, dock ej i någon händelse, påt Statens bekostnad; äfvensom hvarje enskild, må ega att, efter derom gjord anmälan, u - 14 Constit.-Utsl:. Memorial, N:0 5j. ian hinder eller f ärfallar e ansvar, till trycket utbekomma större eller mindre delar af samma Protocoll, med undantag blott af sådan t, som Ståndens enskilda oecofiomie bet)'liffur, ” Om detta förslag godkännes, följer deraf, ali ur nu gällande Tryckfrihels-Forordnings 3 §. oell 4 mornförsvinna orden; ”eller Riks-Ståndens eller ock ur i mora. 8 §, af den ingifna omarbetade Förordningen, så framt densamma härutinnan antages, orden: ”Riks-Ståndens Protocoll och Handlingar.” O. if.o. Andrad Redactioo af Sg §:s tvänne si-, sta Perioder, förvandlade tili ett a,dra moment; 3:0 "Sådana Handlingar, hvilka till samtlige Riks-Stånden inlemnås, eller från dem utgå, skola icke i Protocoll en intagas, utan endast med numer eller korrt rubrik antydas.
Då likväl äfven härvid svårigheter låra möta , tror jag för min del det vara båttre att bibehålla det gamla taxerings-såttet, ån att antaga en alldeles ny method, som man ej känner; vid hvilken man åtminstone är ovan , och som derföre möjligen kan hos Nationen utsprida en Ben 12 Maji /. m. ej nyttig oro. Hvad jag isynnerhet anhåller att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet uppå, är det i BevillningsUtskottets förslag bibeHållne stadgande, att fastighet må efter sista köpet värderas. Denna princip är i min tanka ganska olämplig, ty man handlar ofta utan calcul, och det har också händt, att andra blifvit beskattade och fått betala för hvad en annan handlat obetänksamt. Jag håller före, att i stället för de Minimi-tabeller, Utskottet projecterat, och hvilka borde undvikas, tjenligare vore, att man först efter bästa förstånd och samvete värderade all i Sverige varande egendom och sedan, efter det, att de särskilda värderings-handlingarne blifvit samjade, eftersåg hvilket förmögenhets-värde vore det minsta. Detta värde skulle antagas såsom en norm eller benämnas en lott. Med den skulle total-summan af hela landets förmögenhets-värde divideras. Qvoten utvisade antalet af lotter, och sedan den del af bevillningen, som utgöres genom Oapitations-afgift, Charta-Sigillata m. m. efter extra-ordinarie inkomsterne blifvit afdragen, skulle den återstående på lotterna belöpande andelen jemt fördelas. Fördelen häraf vore att Staten aldrig skulle komma i saknad af ett påraknadt bevillnings-belopp, och att ej eller något öfverskott möjligen kunde uppstå å den summa, sorn Nationen åtagit sig att betala. Denna värdering och fördelning borde efter min tanka kunna tillvägabringas och bibehållas orubbad intill nästa Riksdag och de TaxeringsCommittéer, som nu hvarje år träda tillsammans, behÖfde då vid deras arbete blott efterse och 208 Den 12 Maji f ra. iakttaga de skiljaktighet er, som i anseende till Mantalspenningar, ökad eller minskad industrie, m. m. kunde äga rum. Allt annat skulle icke vidröras.
För sänkning och upprensning af Lida-ån beviljade Rikets Ständer vid sistSänkning förflutna riksdag ett låneunderstöd af 126,000 R:dr, med föreskrift att af lånemedlen ochupprensendast 46,000 Ridr finge lyftas under innevarande statsregleringsperiod och återn£r'(j:(^ stoden under den derpå följande. I den nådiga propositionen angående Statsverkets a tillstånd och behof (sidan 41, jemf. Statsråds-prot. Bil. N:o 5, sidd. 59 och 60) har Kongl. Majit äskat att i ytterligare afräkning å det för ifrågavarande arbetsföretag beviljade statsbidrag måtte till utgående under år 1867 anvisas 30,000 Ridr. Deremot har uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 331) Riksdagsfullmägtigen J. Smedberg från Elfsborgs län, med hvilken Riksdagsfullmägtigen Johannes Andersson från samma län sig förenat, hemställt, dels att Rikets Ständer ville medgifva, att det för ifrågavarande sänkningsarbete ännu innestående lånebidrag måtte på en gång under år 1867 få lyftas, dels jemväl att ränta och amortering måtte vidtaga först tre år efter det, hvarunder hela lånet utbekommits; hvarjemte från Kongl. Civildepartementet blifvit till Utskottet öfverlemuad en af direktionen för det bolag, som åtagit sig ifrågavarande sänkningsarbetes utförande, hos Kongl. Majit i underdånighet gjord ansökning att med ränteoch amorterings-liqviden för den del af låneunderstödet, som redan lyftats, måtte få anstå tre år efter det återstående delen af lånet erhållits; varande vid denna ansökning fogade yttranden, dels af Kongl. Majits Befallningshafvande i Skaraborgs län, som förordat, och dels af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader, som afstyrkt direktionens ifrågavarande hemställan.
Af den 29 sistledne Januarii, i anledning af yrkad rättighet för Städernes Magistra* ter att få utfärda Resepass. 3:0 Af Jen 26. sistledne Januarii, i anledning af väcrkte frågor och gjorde förslag, om ändring och inskränkning i Krono-Brefbäringens 4 0 A f den 4 i denna manad , i anledning af väcKt fråga, om ett skyndsamt kringspridan» de af de för Landtbruket nyttige Redskaper, sorn genom Kongl, Landtbruks-Ac^demjens fgu DenZl7 Februarii. 503 sorg, i Stockholm blifvit förfärdigade efter inkomne Engelska Modeller, y:o Af den 4 i denne manad, i anledning af väckt fråga om förbud för Städernes Borgerskap, att med sine till afsalu hållande Varor och Effecter, besöka Fri-Marknaderna på Landet utom de District , som fordoni innan de enskildte Marknaderne aflystes , varit Städerne tillagde. 6:0 Af den 4 i denna manad , i anledning af inkomne Memorial, om anstalters vidtagande till förmån för vissa Fabriker och PappersBruken. 7:0 Af den 4 i denna månad i i anledning vackt fråga om förändring i de antagne grunderna för bestämmandet af Arrende-afgiften å Militaire och Civile Tjenstemäns Boställen, i förhållande till öppna Åker-Jorden och äskad öfversigt af de i detta ämne utkomne Författa ningar. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomi reUtskottets den 26 sistl. Januarii afgifne samt den 13 i denna månad på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckt fråga om befrielse ifrån skyldigheten att afskala Barken ä utsynte Ekar, blef samina Betänkande, på grund af Herr Estenberga, Pehr, dervid gjorde Anmärkningar, till Utskottet Återremitteradt. Ut supra.
Inrikes hrelvexlingen inbragte år 1858 rint •800,3 57 rdr 4 8 öre i brutto, hvilket förutsätter ett antal enkla brefvigter af 6,667,975 st. 23/iao häraf gör 1,533,524 st. brefvigter, som enl. min supposition skulle drabbas af porto i nästa grad. å 12 öre st. gör detta 184,022 rdr, som allmänheten sålunda skulle komma att skatta till postverket, öfver hvad den gör nu. Det andra skälet var de vägningar, som blifvit i Utskrt anställda, och som skulle visa, att sä mycket papper kunde med 3 orts vigt sändas, att bref blott sällan komme att drabbas af dubbelt porto. Utsk:t säger nemi., att man med 3 orts vigt kan afsända ett postpappersark med kuvert — och det är verkligen också sannt —, eller 2 postpappersark — detta är icke förhållandet —, eller ■ett ark konceptpapper — detta är icke heller enligt med förhållandet. Ett vanligt ark postpapper väger 1 ort 59 korn, — en annan sort t. o. m. 1 ort 62 korn — 2 sådana ark väga således, om man dertill lägger lacket, som går till omkring 9 korn, minst 3 ort 27 korn, och kunna icke gå för enkel vigt af 3 ort. — Ett ark vanligt konceptpapper väger 4 ort 12 korn; dock finnas ark, som väga blott 3 ort 67 korn, men i alla händelser kan det icke gå för 3 ort. Afven med vanligt bättre skrifpapper är samma förhållande, ty ett ark sådant väger 3 ort 23 korn. Jag tror såle des, att de af Utsk:t omtalade vägningarne icke böra mycket inverka på öfvertygelsen. »Men», säger man, »Postverket behöfver ökade inkomster». Äfven om så är förhållandet, hemställer jag dock, huruvida det är öfverensstämmande med tidens anda att söka vinna detta ändamål på sådan väg, och om ej det minst tidsenliga sätt att skaffa penningar är att göra det genom att fördyra en kommunikationsanstalt. Jag tror att ett sådant förfarande skulle innebära ett tilJbakagående, ett steg i motsatt rigtning mot den, på hvilken 11.
S:t Per kommer fram mellan kakelugnen och väggen. Han är mycket åldrig och har mossbelupet skägg; klädd och maskerad enligt biblisk tradition; bär en fisk i vänstra handen; en tom nyckelring i gördeln.) Andra scenen. SMEDEN. LÄKAREN. S:T PER. LÄKAREN. Se där en kund på fredagskvällen. SMEDEN. Hvad kommer den för väg? LÄKAREN. Den smala vägen! SMEDEN. Han säljer fisk? S:T PER (vresigt). Det är ingen fisk! Det är en symbol! 17 LÄKAREN. Det känns på lukten att den hör till symbola. S:T PER. Var så god och tala som en vanlig människa, så att jag kan förstå hvad ni säger. LÄKAREN. Ni har väl något ärende efter som ni kommer in genom kakelugnen. Framför det nu mycket fort, ty smeden och jag skola ut och resa. S:T PER. Mitt ärende? Låt mig se! Ja! Jag har så dåligt minne sen jag blef gammal! LÄKAREN. Ni ser verkligen mindre ungdomlig ut, men ni minns väl ändå hur gammal ni är. S:T PER. Låt mig tänka, när jag döptes? LÄKAREN. Är ni döpt också! S:T PER (indignerad). Om jag är döpt! LÄKAREN. Jag tyckte eljes på näsan att ni såg omskuren ut. Är ni konfirmerad också? 18 S:T PER. Det vet jag inte hvad det är! LÄKAREN. Är ni vigd då? S:T PER. Nej det är jag inte, men jag var gift hvad var det hon hette nu? Constantia kalla kyrkofäderna henne, men hon hette Perpetua, därför att hon var så ihållande! LÄKAREN. Hör nu, det måtte väl aldrig vara ... är inte namnet Petrus eller något dylikt! S:T PER. Det äger sin riktighet, fastän jag så här ute på fotvandring begagnar det mera familjära Sankte-Per. SMEDEN. Det här börjar bli som i sagböckerna, där Sankte-Per vandrar på jorden. Hur ofta läste jag den sagan ej för mina barn vid vinterbrasan LÄKAREN.
För nödvändigheten, att å Stat uppföra lön åt en 6:te RevisionsSecreterare anser Utskottet nog tillräckliga skäl vara uppgifne, hvilket äfven af flere Ledamöter inom Hederv. BondeStåndet är insett. Hvad åter angår den inom samma RiksStånd väckta fråga om nedsättning afBevisionsSecreterare-lönens belopp, under det af Utskottet föreslagne, har Utskottet dertill så mycket mindre anledning, som anmärkningar af ofvanberörde stridiga beskaffenhet inom 2tne andra RiksStånd blifvit gjorda vid den mindre summa Utskottet föreslagit, emot hvad K. Och ehuru grundade samma anmärkningar an skulle kunna synas; finner likväl Utskottet, då det i de fleste fall måst, i anseende till bristande tillgångar nedsätta beloppet af livad K. M:t i Nåder föreslagit, sig nu icke kunna förändra dess i förevarande fall gjorda tillstyrkande, vid hvilket någon erinran inom, Högv. Pi ästeSlåndet icke ägt runi , och hvarvid Utskottet således förbi ifver.
Jag tror mig sålunda med skäl kunna påstå, alt ekonomisk vantrefnad tydligen visar sig och är en följd af Styrelsens handlingssätt under de sista *4 & i5 åren. Jag går nuj att söka visa, huru vi äfven lida af politisk svaghet. Om man med ett lands inre politiska kraft förstår, att Styrelsen behåller makten inom Riket, och af Statens medel lönar Ministrar och Sändebud vid främmande Hof, sänder Ambassader till kröningar, m. m., då hafva vi visserligen ännu politisk kraft. Men menar man dermed, att alla samhällsmakterna inom landet verka i ett för samhället nyttigt samband; att de understödja h varandras bemödanden till det allmännas bästa; att de gemensamt verka till uppväckandet eller underhållandet af en stark Nationalkänsla, grundad på trefnad och bildning; huru står det då till med vår inre politik? Huru tydligt visade sig ej år 1823 en söndring mellan Styrelsen och Rikets Ständer, genom de vägrade sanctionerna, och sättet, hvarpå dels Rikets Ständer sam33 II. 25* 388 Deli 18 Ju lii c. rn. fäldt, dels vissa Stånd behandlades? Fack-' sägelseadreSsens förnekande, och det beständiga ifrågasättandet af Rikets Ständers beslutande rätt i med beskattningen sammanhang egande ärender, bevisa de ej, att man icke insåg värdet af de begge lagstiftande makternas eniga kraft? Och jag vill ej vidröra de flera sorgliga anledningar till en stor förvillelse; den att högtidligt visa Nationen Thronens öfvermakt öfver folkrepresentatiolieil —- dirécte och indirecte föranledt af Styrelsens handlingssätt. Följderna deraf låta sig ej beräkna. Likaså har Dooiäremaktens vigt och anseende sjunkit. Regeringen har visat ett ihärdigt bemödande, att undandraga den sådane ekonomiska mål, som, lemnade till administrativ behandling, nödvändigt lemna de tvistande i beroende af verkställande makten. Jag vill ej heller granska föreilingsförhållanderna med Norrige. De skulle ännu ytterligare bevittna, att i'4 år snarare försvagat vår förenade kraft, än stärkt densamma, Och sålunda äfven i detta fall besanna mitt påstående örn inre politisk svaghet. Den yttre
Dessa pass, utgifna för Forsell af Öfverståthållare-embetet den 18 Jan. 1853 att sjelf eller genom ombud besöka marknaderna i Riket, och för Hejdenberg af Konungens Befallningshafvande i Örebro län den 28 Sept. 1852 att besöka åtskilliga inrikes marknader, det förra gällande för ett år och det senare för sex månader, hade blifvit af klaganderna till mig Öfverlemnade, och den å desamma gjorda påskrift, undertecknad af Landssekreteraren, befunnits innehålla, att passhafvarne, som blifvit »häktade i Orsa socken, för det de afvikit från ort, »sorn passen berättigat dem besöka, och der bevistat otillåtna läsare-sammankomster, samt »icke hörsammat föreläggande att sig från nämnde socken begifva, ställdes på fri fot, med »föreläggande att klockan 4 efterm. samma dag (den 14 Febr.) hafva lemnat Fahlun, samt »inom den 16 i samma månad Stora Kopparbergs län och att, efter egen uppgift för resan, »inträffa Forsell i Stockholm och Hejdenberg i Örebro, inom månadens slut»; och hade, enligt jemväl bifogadt utdrag af det öfver ärendet å Landskancelliet förda protokoll, nämnde påskrift grundat sig på Konungens Belällningshalvandes beslut, hvarigenom, me,d anledning af klagandernes uppgift, att de icke behöfde uppehålla sig något i staden eller vidare i länet, än för färden derigenom till Sala, der de ville inträffa, så snart som möjligt, samt att dé derifrån ville taga vägen till Upsala, och sedermera begifva sig hvar tili sitt hem, så att de innan månadens slut der kunde inträffa, dem meddelades ett sådant föreläggande om resans företagande och fortsättning, sorn nyss nämndt är; förmenande klaganderne deras pass vara genom den gjorda påskriften obehörigen annullerade samt i öfrigt fel begångna, som till ansvarspåstående föranledde. Efter att hafva lemnat Konungens Befallningshafvande del af klagoskrifterna samt deröfver inhemtat dess utlåtande, har jag uti skrifvelse till Advokatfiskals-embetet i Kongl. Svea Hofrätt den 2
Och hade dem in uti Herrans hus, uti Hanans barnas, Jigdalja sons, den Guds mansens, kammar, hvilken vid Förstarnas kammar är, ofvanför Maaseja, Sallums sons, dörravaktarens kammar. Och jag satte de Rechabiters hus barnom kannor före, fulla med vin, och skålar, och sade till dem: Dricker vin. Men de svarade: Vi dricke intet vin; ty vår fader Jonadab, Rechabs son, hafver budit oss, och sagt: I och edor barn skolen aldrig något vin dricka; Och intet hus bygga, ingen säd så, ingen vingård plantera, eller hafva; utan skolen bo i tjäll i alla edra lifsdagar; på det I mågen länge lefva i landena, der I uti vandren. Alltså lydom vi vår faders röst, Jonadabs, Rechabs sons, i allt det han oss budit hafver, så att vi intet vin dricke i våra lifsdagar, hvarken vi eller våra hustrur, eller söner, eller döttrar; Och byggom ej heller någor hus, der vi uti bo, och hafvom hvarken vingårdar, eller åkrar, eller säd; Utan bom uti tjäll, och lydom, och görom all ting, såsom vår fader Jonadab oss budit hafver. Men då NebuchadNezar, Konungen i Babel, drog hitupp i landet, sade vi: Kommer, låter oss draga till Jerusalem, för de Chaldeers och Syrers här; och så hafve vi sedan blifvit här i Jerusalem. Då skedde Herrans ord till Jeremia, och sade: Detta säger Herren Zebaoth, Israels Gud: Gack bort, och säg till dem i Juda, och till de inbyggare i Jerusalem: Viljen I då icke bättra eder, så att I lyden min ord? säger Herren. Jonadabs ord, Rechabs sons, som han sinom barnom budit hafver, att de intet vin dricka skulle, de varda hållen, så att de dricka intet vin intill denna dag, derföre att de lyda deras faders bud; men jag hafver tidigt låtit predika eder, likväl hören I mig intet.
Men äfven klokheten talade för frågans bedömande från denna synpunkt, enär det icke kunde förväntas, att tjensterne skulle med skyldig omsorg skötas, om löntagarne befunne sig i den belägenhet, att de nedtyngdes af tärande närings-omsorger, hvilka hotade med undergräfvande af deras ekonomiska ställning. Likasom den enskilde handlade klokt och till gagn för sig sjelf, om han väl lönade sine tjenare, så vore det med det allmännas egen fördel öfverensstämmande, om Statens embetsoch tjenstemän med en fullt tillräcklig aflöning förseddes. Att nu bevilja en sådan för de kommande åren men vägra den för sistförflutne år vore derföre både obilligt och oklokt. Det kunde icke heller anses Rikets Ständer värdigt, alt genom en otillräcklig aflöning nödga löntagaren att genom anlitande af krediten ådraga sig en skuldsättning, hvarifrån han sedermera, äfven ined de förbättrade löne-förmånerna, svårligen skulle kunna frigöra sig.
Härå lår Utskottet afgifva det svar, att Utskottets Betänkande rörande ifrågavarande ämne redan blifvit af grie RiksStånd bifallet, i anledning hvaraf det icke är för Utskottet tillständigt att ändra den tänka, i detta ämne, sorn redan blifvit meddelad, och hvilken Utskottet ej heller nu funnit skäl att frångå. Stockholm den 15 Maj 1818. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs - Best), och Ekon. Utsk. Betänkanden, och EkonomiXJtskotts förnyade Utlätan• de örn Postf öringen emellan Norrige och Dannemark genom Svenska orterna. Till Ekonomiutskottet här Hedervärda BondeStåndet, uti ProtocollsUtdrag den 7de nästlidne Mars, återremitterat Utskottets Betänkande, angående en närmare reglering a£ Postföringen i Riket och serskildt öfverklagade olägenheter vid Norrska Postföringen. De anmärkningar, som föranledtåterremissen, äro gjorde af Riksdagsfullmäktige Peter Andersson och Börje Börjesson, som ansett, att Utskottets tillstyrkande, det Norrska Posten borde åtfölja den vanliga Svenska Posten emellan Norrige och Dannemark, endast skulle förorsaka ett öfverdyttande af den öfverklagade Postföringen ifrån Gästgifveri-Skjutslagen på de vanliga Postförarne, hvilka derigenom blefvo dubbelt besvärade, genom den ökade tyngd, som Norrska Posten skulle förorsaka, af hvilken anledning Riksdagsmännen yrkat, att Postförarn© måtte ifrån ett sådant åliggande befrias, och Norrska Postföringen, hädanefter som förr skett, besörjas af vissa hemman, hvilka emot öfverenskommen be» talning åtogo sig densamma. Och hafva Riksdagsmännen förmenat, att Utskottet bort yttra sig öfver den ersättning, som borde tillkomma Postförarne för deras ökade besvär. I sammanhang härmed har äfvenledes Hedervärda BondeStåndet i ProtocollsUtdrag af den i2te derpå följande Mars öfverlemnat ett anförande af Riksdagsfullmägtigen Pehr gio Best), och Ekon. Utsk. Eetankanden.