Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bref vet den 20 Januari 1832 50: — Aflidne Kammarskrifvaren E. Wallitis Enka och Barn, enl. Kongl. Brefvet af år 1836 175: — F. d. General-Consuln L. Westin, enl. Kongl. Brefvet den 16 November 1839, Hamb. Bidrag till en ny Slussbyggnads utförande för communication mellan Mälaren och Saltsjön från och med 1837 till och med 1846, enl. Kongl. — Bidrag till Trollhätte Canals och Slussverks ombyggnad 60,000: — B:co R:dr 312,381:40. Hvad nu först angår den för Convoy-Commissariatet uppförde aflönings-stat, 4,010 R:dr, samt för hushyra och omkostnader 2,500 R:dr, eller tillsammans 6,510 R:dr; så, enär dels tjenstemännen, med undantag af Kammarskrifvaren, hvilken efter sisth Riksdag blifvit tillsatt, innehafva fullmagter å deras tjenster, dels medel blifva erforderliga till arfvoden åt Bilt. till R. St. 4 Sami, I A/d, 2 Band. 23 Haft. 3 18 Stats-Utshottets Utlåtandet å7:o 337. ledamöter i det föreslagna nya Ernbelsverket, samt omkostnaders och expencers bestridande, för hvilka likväl utgifLen torde kunna något nedsättas, med afseende å de minskade göromål, som detta Embetsverk kommer att erhålla i följd deraf, att den hittills af Gonvay-Commissariatet bestridde befattning med ärenden, tillhörande Sveriges inre administration, skulle upphöra, tillstyrker Utskottet, att en summa af 6,000 R:dr mätte, intill nästa Riksdag, anvisas, till Kongl. Maj:ls disposition, för arfvoden, aflöningar och expencer vid det nya Embetsverket.
Men då sammansatta Utskotten ansett sedelvalörens minimum böra bestämmas och föreslagit 6 R:dr 32 sk. B:co såsom sådant, så får jag äfven reservera mig emot detta höga minimum, hvilket jag tror leda dertill att all Privatbank-rörelse med egna sedlar skall blifva omöjlig, i följd hvaraf det å Lagens stiftande nedlagda arbete vore öfverflödigt. Jag tillstyrker, att, om en minimi-valör skaili Lagen införas, den må fastställas till 3 R:dr 16 sk. B:co, i likhet med hvad sammansatta Bancooch Lag-Utskotten vid sista Riksdag antogo. Till upplysning om Privatbankers sedelrörelse åberopas nedanstående uppgift om förhållandet vid en Privatbank under 2 års tid: Sedelstock. Med Herr Skogman förenade sig Herr Friherre Rappe, Herr Friherre Stjernstedt, L., Herr Doctor Elfström, Herr Doctor Hvasser, Herr Lector Ekstrand, Herr De Maré, Herr Thorn, Herr Falhem och Herr Eriksson samt Herr Machel i sista punkten af reservationen. Af Herr Lector Wallman: ”Jag förenar mig med Herr Presidenten Skogman i afseende på så väl det formella af frågan om Privatbankernes sedelvalör, som bestämmandet af minimum för denna valör; och jag delar hufvudsakligen Assessor Lagergrens åsigt om företrädet af Privatbanker, som med Riksbankens sedelmynt drifva sin creditrörelse. Jag tillåter mig i förra hänseendet serskilt en anmärkning, hvilken jag af discussionerne i ämnet funnit här vara på sin plats, att den uppgift sammansatta Utskotten företagit sig, icke är att afgöra, huruvida Rikets Ständers Bank kan eller bör öfvertaga den creditrörelse, den de enskildta Bankerne för närvarande drifva, utan att ut - 24 Bancooch Lag-Utskottens Betänkande, N:o i. arbeta en Lag för Privatbanker, gällande endast i den händelse, att Kongl. Maj:t skulle pröfva dessa Bankinrättningar för landet fördelaktiga (_§ 1).
Få Län torde erbjuda den mängd större odlingsbara mossar och lägenheter, tjenliga till odling, sorn delta. — Orten är för fattig att kunna bekosta undersökningarne härom, men det vore af stor vigt och det mest välgörande inflytande, om vid kommande Riksdag Ständerne egde medel att disponera för så väl undersökningar sorn nyttiga odlingsförelag i allmänhet. Det af Rikets Ständer vid sednaste Riksmöte vidtagna nyttiga beslut, alt bevilja anslag till vägars anläggning och backars borttagande, hade för Kronobergs Län, sorn är så brutet och besväradt af större backar, kunnat bereda landet lättade transporter och väl behöflig arbetsförtjenst, om menigheterne, efter derom erhållen uppmaning, i rätter lid öfverenskommit att till företagens utförande begära nödigt Statsanslag. — Efter föregångne undersökningar på Statens bekostnad, hafva emellertid anslag i Nåder beviljats för omläggning af den del af vägen emellan Wexiö stad och Alfvestad gästgifvaregård, hvaröfver en af de brantare backar går, hvilken derigenom undvikes, äfvensom till Noltebecks-backarnes sänkning å vägen emellan Nottebecks och Stockatorps gästgifvaregårdar; hvarförutan anslag blifver i underdånighet begärdt för omläggning af den vägsträcka emellan Wexiö stad och Åreda gästgifvaregård, sorn omfattar de vådliga och för skjutsande så högst besvärliga Åreda backar. På stora vågen från Wexiö till Carlshamn finnas på de sista 6 milen flere betydliga backar, hvarföre jag till lättnad för den alldagliga trafiken häremellan och denna närmaste sjöstad ämnat särskildt fästa Eders Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet på behofvet af understöd till deras undanrödjande. Det redan för trettio år sedan väckta förslag, att öppna båtled från Helga sjö genom sjöarne Åsnen och Salen till Carlshamn, har ånyo väckts och omfattas af många med intresse.
Den af BancoU‘skottec tillstyrkta inskränkning i rättigheten att assignera på Banquen dä man där äger fordringar, måste medföra de mäst skadeliga följder, för så väl Rörelsen i allmänhet( som för alla enskilt* INänngs-företag, l de från Hufvud Staden aflägsoe Provincer, om det skulle b.fallas: Det Motive Utskottet uppgifver af en bättre Controll anser jag icke enligt med förhållandet; den säkraste och bästa Controllen är i Författningarne Banquen redan långt för detta tillerkänd uti rättigheten, att öfver korssa och icke till betalning antaga en Assignation, i händelse den, som assignerat icke äger fordran i Banquen: Banco-Styrelsen kan dessutom så ofta den för nödigt pröfvar, infordra Förteckningar å de på Banquen ställde Assignationer. Jrg kan således icke i Utskottets Betänk inde hnna annat än ett medel att i betydlig man försvåra Rörelsen, så mycket mera oväntadt att finna serskilt nu förekomma, som de beslut Riksens Ständer i Finance-Regleringen komma att fatta, nödvändigt böra föregå alla detaille-frågor i ämnet: Jag tillstyrker derföre ifall Ridderskapet och Adeln ej skulle viija afslå detta Betänkande, att det måtte återremitteras. Den 4 April. Grefve Spens, Carl Gustaf: Jag förenar mig med Friherre Cederström i den önskan, att Betänkandet må rakt afslås elier åtminstoStone återremitteras, men om denna var begäran ej uppfyiles, anhåller jag, att det ma få hvila pa bordet, till dess det väatade §å kallade stora Betänkandet, om Financerne förekommer, på det att vi på en gång, må lå något något hvar, yttra vår tanka om alltsammans. Jag anhåller, ifall Betänkandet återremitreras, att Banco Utskottet må uppgifva, hvem som skall ersätta en Assignations-utgifvare den stora förlust, som för honom kan uppkomma, om ett Advis-brefs förkommande på Posten, tvingar Banco-Styrelsen att csjsera hans Assignation, och derigenom kanske obotligen såra hans Ciedit.
Utsk. verksskyldigheten efter denna tid, helst endast ett nödvändigt rådrum blifvit lemnadt Indelningshafvare!!, att vidtaga de förändrade anstalter för boställets behöriga skötsel och häfd, hvartill saknaden af de nu begagnade tjenstbarheter ovilkorligen föranleda; och tror Utskottet således ingen anledning vara för handen, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om förändring i hvad uti denna del är vordet föreskrifva, I afseende åter å dagsverks-skyldigheten till Boställena Kungslena, Ettack och Orreholmen, får Utskottet meddela den upplysning, att, till följd af Kongl. Maj:ts Kådiga Resolution den i5 Februarii 1814» och io October 1815, dagsverks-skyldigheten till Kungslena och Ettack, vid nuvarande Innehafvarens afgång, kommer att upphöra, och att, då Orreholmen ännu innehafves på arrende, någon rubbning med hjelpedagsverkena till detta boställe för närvarande icke kan ega rum; hvaraf Utskottet tror följa, att någon åtgärd af Rikets Höglofl. Ständer, hvad nyssnämnde boställen beträffar, för närvarande icke erfordras. Vidkommande förslagen att i underdånighet måtte hemställas, att alla sådana jo Besv. och Oecon. Utsk. Vtl:de. N.-o QJj.. hemmans onera, som icke grunda sig på lagligt tillkommen rätt eller på skattläggning eller Indelnings-verk, utan alla vilkor och förbehåll, måtte af Kongl. Maj:t genast upphäfvas; så och då Utskottet icke kan ega kännedom om alla de hemmans onera, sorn utgöras, utan att vara i skattläggning eller Indelningsverk bestämda, samt således icke är i tillfälle att yttra sig öfver deras laglighet; då en underdånig skrifvelse, hvars syftning vore, icke att begära rättelse uti ett uppgifvet bestämdt fall, hvarmed förhållandet, enligt Rikets Höglofl.
Då LifBevärings-Regltet år 1821 organiserades, täcktes H. M. Konungen till befäl vid Reg:tet förordna sin LifDrabantsCorps, dock på så sätt, att blott de yngre och tjenstbare af dessa Officerare blefvo vid Reg:tet anställde, hvaremot de äldre, med frikallelse från ytterligare tjenstgöring, bibehöllos vid deras innehafvande löneförmåner. Dessa sednare formera en indragningsstat till LifBevär:sReg:tets framtida fördel, alldenstund, i mån af deras successiva afgång, de efter dem vacanta löneförmåner skola, till följd af K. M:ts Nåd. Skrifvelse af d. 8 Maj 1821, ofelbart uppföras på LifBevär:sReg:tets stat. Sedan ofvannämnde interimsstat fastställdes, äro nu snart i3 år förflutna, under hvilken tid flera af f. d. DrabantCorpsen afgått; dock återstå ännu af denna indragningsstat 14 å i5 personer, som å LifBevär:sReg:tets stat årligen uppbära en summa stor 4>56i R:dr 18 sk. B:co, med derunder inbegripna 34o t:r spannmål. De löner, sorn för LifBeväringens Officerare i den utfärdade interimsstaten bestämdes voro säkerligen redan då bland de lägsta i Arme'en, åtminstone i Capitainesgraden; ett sedan den tiden så betydligen försämradt mynt och en derutaf föranledd stegring i priset å nödvändighetsartiklar hafva sedermera, år efter år, ytterligare nedsatt dem till den otillräcklighet, som nu utmärker förhållandet. Det mest ojäfaktiga bevis på hvad jag haft äran anföra är, att redan 1827, eller endast 6 år efter Reg:tets organisation, hade 22 Officerare, bland en personal af inalles 3o, måst lemna tjensten, dertill föranlåtne af en alltmer ådagalagd omöjlighet att, utan egna tillgångar samt med då och ännu gällande interimsstat, kunna sig lifnära.
Sättet, på hvilket hennes nåd gaf h o n o m den lilla handen, visade, att h o n var väl van vid handkyssningar. » Råkades Gustaf i Stockholm? » Baron Hägersköld hälsade på Agneta, s o m stod framme vid det gamla skåpet, hvars klaff hon mekaniskt nedfällt. H o n stod o c h stirrade in i en miniatyrsal af bernstenspelare, hvilken mångfaldigades af spegelväggar därinne. Det gnistrade o c h lyste af silfver o c h brokiga stenar, i hvilka eldskenet o c h ljusskenet bröto sig. H o n var så upptagen af att syna det gamla skåpets inre, att h o n spratt till, då han s a d e: » G o d afton ännu en gång, Agneta. » Men det var Agnetas blick han besvarade snarare än ilen gamla damens fråga. » Jo, jag råkade Gustaf. » Agnetas blick hängde alltjämt fast vid hans, o c h det låg ännu en ängslig fråga i dess spända oroliga uttryck. M e n den besvarade han e j. H a n gick tillbaka till hennes nåd o c h satte sig bredvid henne. Nu var det hennes tur: » Hvad sade Gustaf? H a d e han några nyheter för m i g? När han k o m m e r, är det väl för att hämta henne. » Grefvinnan Fredrika klappade svärdotterns hand. » Det hoppas jag inte. Vi två ha det så g o d t tillsammans, inte sant? » 24 IDUNS JULNUMMER » Nej, visserligen, men betänk hur allt kommit öfver henne på en gång. K u n d e jag blott hjälpa henne m e d Lennarts utrustning, så v o r e han försörjd. » » Ja han, m e n så återstå de andra tre eller fyra, eller är det kanske fem? » » Nej, jag ber, inga öfverdrifter, tre inalles. Men nu skola vi bara tänka på Lennart. Nog kan jag göra det, kusin, jag vill s å g a r n a. » Det låg en så rörande blandning af barnslig vädjan o c h älskvärd hjärtegodhet i den gamla damens uttryck, att kusin Hägersköld blef vek.
Och skall jag nu skiljas från dig! Du svor mig din tro under himlen den blå, Att aldrig förglömmer du mig; Och jag dig nu gifver min ed deruppå, Att aldrig så sviker jag dig! Väl tillrar på kinden den hetaste tår, Men hjertat det fröjdar dock sig; Ty intet min kärlek att släcka förmår, Och Anna är trogen mot mig. (går in i stugan) INDELNINGEN ELLER TAFLAN (Öppen plats, omsluten af barrskog. I fonden en sjö. På ena sidan af theatern en liten grå torparstuga nära sjöstranden. På andra sidan midt emot stugan en kulle, dit en gångstig leder. Derbortom berg och skog.) FÖRSTA SCENEN. Ljud af kreaturs-skällor bakom scenen. – På kullen framträder ANNA och sjunger. Vid slutet af hvarje vers blåser hon i ett vallhorn. I villande skogen Jag vallar min hjord; Han följer mig så huld och trogen, Han fattar mitt ord Allt om vännen min. Och skogen, den friska, Är tystnadens famn; Men höga furorna de hviska Ett älskeligt namn: Det är vännen min. Du genljud, som skallar Mot klippornas höjd, Bär högt utöfver skogens tallar Min sång här i fröjd Allt om vännen min! Och bäck, du som hoppar Dit neder i dal, Smyg fort emellan gräs och knoppar Med kärlekens tal Allt till vännen min! En gång nog han kommer Och hemtar sin brud; Då skall jag dansa om i blommor Och liljehvit skrud Allt med vännen min. (Hon aflägsnar sig bakom kullen) ANDRA SCENEN. ANDERS. Sedan ANNA. Anders (kommer från skogen på sidan om stugan, sjungande) Hej hoppsasa! Lustig och gla’, Munter och hurtig ständigt är jag! Kommer sorgen och vill lägga sej på själen, Tar jag honom bums och slår ihjäl’en; Inga pengar har jag, men det kan qvitta mej lika, Bara bekymmer och oro följa de rika. Strunt, ingen nöd! Har jag mitt bröd, Så vill jag lefva nöjd till min död. Håhå Gudskelof, så har jag slutat arbetet för i dag.
Baron Grothusen hade tröttnat, isynnerhet som han, efter vad det påstods, var upptagen av allvarligare planer; så hade han då gjort en tur till Paris för att komma ifrån historien. Men en vecka senare var också fru Wenschen försvunnen från staden; man trodde, att hon hade följt efter honom. Ja, sade löjtnant Gabel, det är ju inte oförklarligt, när man tänker närmare på saken. Fru Wenschen har troligen aldrig förr haft någon verklig passion, och hon är nu trettiosex år... Man instämde, och en av sällskapet beklagade under de andras skratt herr Wenschen, som nu gick omkring med hängande mustascher och förklarade, att hans hustru hade rest ner till Köpenhamn för att hälsa på sina släktingar. Tomas såg ut genom fönstret och betraktade de promenerande på trottoaren. Plötsligt klack det till i honom: fru Brehm och Märta gingo förbi. Hon såg honom, och det lyste upp i hennes ögon, medan hon fortfor att se rakt framför sig, allvarsam och korrekt. Hon var smärt och blek. Tomas satt länge och tänkte på Märta. Han visste icke varför, men han ville nästan gråta. Hur skulle framtiden se ut? Skulle Märta Brehm kanhända en gång bli en fru Wenschen? Det hade blivit lyst i kaféet; Gabel och hans sällskap hade gått. Tomas satt i tankar. Två stiliserade fantasifåglar i ett dörrornament av blått och guld betraktade honom stelt och oavvänt med sina tomma cirkelögon. Nå, tegelhandlaren alltså Han reste sig och gick. Han tog ångslupen över till Gustav III:s staty och gick uppför Slottsbacken. Det dröjde något, innan han fann rätt på Svartmangatan i det spindelnät av gränder, som omger Stortorget. Han kröp in genom en port och upp för en trappa, knackade på en dörr och hörde en röst svara: stig på! Tomas kände sig som om han vore på väg upp i en tentamen. Han bemannade sig, öppnade dörren och kom in i ett tämligen stort rum med kornblåa tapeter; de nedfällda rullgardinerna, mot vilka solen låg på, lyste ännu mera skärande blåa. En liten välfödd fyrtio års man i rutig sommarkostym stödde sig i en behagsjuk attityd mot kontorspulpeten och betraktade honom intressant avvaktande. Tomas kände genast igen tegelhandlaren på Reckes beskrivning.
Underlåta Fullmägtige i Riksgälds-Contoret att vid det tillfälle, da, enligt Regeringsformens So Konungen, i samråd med dem och Fullmägtige i Banken, annan Riksdagsort än hufvudstaden utsätter, noga iagttaga och tillstyrka, hvad de för det allmänna finna mest lämpligt och nyttigt', skall det bero på Rikets sammankommande Ständer att pröfva, huruvida Fullmägtige, en eller flere, gjort sig oförtjente af Rikets Ständers vidare förtroende eller om de böra under ransakning till laga ansvar ställas. 2 §. i. morn. Utbetala Fullmägtige den i 63 af Regeringsformen omnämnde mindre summa, eller någon del deraf, innan Konungen för dem förklarat, Statsoch Lag-Uts\ottcns Betänkande, N:o 10)1. 7 att Han de äskade medlen oundvikligen har af nöden, antingen till Rikets försvar eller till andra högst vigtiga och angelägna ändamål, samt innan Fullmägtige derjemte undfått del af hela Stats-Rådets deröfver inhemtade tankar; vare den eller dej sorn till beslutet bidragit, förlustige sä väl Rikets Ständers som annat allmänt medborgerligt förtroende. 2 mom„ Brytes Rikets Ständers förseglade anordning på den i 63 §. af Regeringsf ormen sist omnämnda penningesumma, hvilken Konungen, sedan Han Stats-Rådet in pleno hört, eger vid infallande krig att lyfta, eller utbetala Fullmägtige densamma, innan Riksdagskallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kung/ord; vare lag samma, och skola derjemte den eller de brottslige straffas med fängelse å fästning i två år, dock utan arbete, samt, med hvad de ega och framdeles ärfva och förvärfva, ansvara för de medel, som genom deras förvållande blifvit utlemnade; är sådan Fullmägtig embetseller tjensteman, skall iian jemväl skiljas från embetet eller tjensten, utan att den eller annan publik befattning kunna återfå. 3 f. 1 mom.
För öfrigt får jag, såsom stöd för denna åsigt hufvudsakligen och till största delen instämma i den utredning af frågan, sorn Herr Mannerskantz uti nedanstående reservation fullständigt meddelar. Af Herr Mannerskantz, C. A. Jag har visserligen med min röst bidragit till det beslut Utskottet fattat, att för Riksens Ständer föreslå, att större delen af Bankens behållna räntevinst, med ett belopp af 700,000 R:dr B:ko ärligen, vid slutet af hvartdera året 1851, 1852 och 1853 må ifrån Banken till Riksgäldskontoret allemnas. Men jag har ansett jemväl den återstående andelen af denna vinst, under vissa vilkor och förbehåll, både kunna och bura ifrån Banken utgå, för att till allmänt nyttiga ändamål användas, samt önskar få redogöra för skälen till denna åsigt. Äfven jag erkänner myntvärdets upprätthållande utgöra Bankens förnämsta åliggande, och att derföre Bankens medel och tillgångar företrädesvis böra användas till att betrygga Bankens säkra ställning och realisationens bestånd; men jag tror att denna Bankens säkerhet, under närvarande förhållanden, bättre be - 6 Banko-Utskottets Memoria/, N:o 12. främjas, om Bankens inflytande räntevinster, till kraftigt understöd för den inhemska industrien, på ett klokt och ändamålsenligt sätt åter utspridas i allmänna rörelsen, än genom deras reserverande eller kapitaliserande i Banken. Såsom skäl för nödvändigheten, att i Banken reservera en större • del af dess nu behåll na Kapital-öfverskott eller räntevinst, har blifvit inom Utskottet framställdt det mindre fördelaktiga tillstånd, hvari Banken för närvarande skall sig befinna, derigenom, att dess metalliska kassa sedan 1848 års början förminskats med nära 10 millioner Riksdaler Banko, ehuru åtskilliga hypotheksföreningar fortfarande indragit utländska lån, och Riket underliden ej varit utsatt för några svårare olyckor, sorn kunnat föranleda till metalliska valutans utförsel.
Jag har hundrafemtio arbetare, s o m hota m e d strejk, jag — så jag har gudi nog. Jag tycker, att Kerstin är bra, så vidt jag föi ' står, o c h d e n andra blir du ju af med. » » Jaha, d u försvarar d e m alltid, hurudana d e än äro, » sade den unga frun, gråtfärdig. » Ja, jag tycker m i g verkligen finna, att d u är något för fordrande o c h tar väl litet hänsyn till den själfkänsla, tjänare så väl s o m andra ha rätt att äga. Inte vore det åtminstone värdt, att j a g bem ö t t e våra arbetare så. Det töfvar n o g inte länge, innan jungfrurna också bilda fackföreningar, o c h då skäll du få se p å annat. » » Det är allt skillnad p å beröringen mellan dig och dina 150 arbetare, o c h beröringen mellan m i g och våra jungfrur. » » K a n väl vara det, » sade han nonchalant. » Men h u r många tjänare ha vi egentligen haft under de två år v i varit gifta? N o g har det varit ett rikt urval alltid, o c h ingen af d e m alla har ändå godkänts af dig. » » Nej, m e n hurudana ha d e också varit? Har det bland d e m alla funnits en enda » » Fullkomlig? » af bröt herrn. » Nej, det v o r e då riktigt skönt, » sade han m e d uttråkad min. H a n s lilla fru såg emellertid så kränkt o c h ledsen ut, att han blef blidare o c h i skämtsam ton återtog: » Änglarna äro visserligen tjänsteandar, kära barn, m e n man får inte precis begära, att d e skola stiga n e d i pigskepelse för det. » Hans skämt tycktes d o c k alls icke slå an, o c h han log åt sin hustrus förnärmade o c h uttrycksfulla ryckning på axeln. Då fru Hall efter middagen k o m ut i salongen, kom Kerstin samtidigt in, bärande en trappstege. » Jag hade j u sagt, att detta r u m m e t skulle skuras o c h ställas i ordning först, då det inte brådskade m e d kabinettet.
Jag får till alla delar instämma uti Grefve FrölicÄis åsigter af ifrågavarande ämne. Men jag är skyldig namnet af en Nation, sorn jag innerligen vördar och högaktar för hvad den nu så ädelt och verksamt uträttar för borgerlig frihet och allt livad sorn är ädelt, sanni och rätt; jag är skyldig, säger jag, att yttra, att det ej var Franska troupper, sora förstörde popplarna omkring den såkallade Schwedenstein. Det var Österrikiska Generalen Gjulaijs Corps, eller de densamma åtföljande Ryska Cavallerier och Iiossacker, som använde dem till Bivouaqueeldar åt sig, natten till den 19 October 1813; ingalunda dessa Franska flyktande bärar, hvilka till och med under retraiten iagltogo de GeneralOnlres Napoleon en gång för alla utfärdat: att hvarje det märkvärdiga stället förbimarcherande Fransk trouppe skulle bära rättadt gevär. Grefve Spens, Carl Gustaf: Herrarne Hallencreutz och Rosenblad föreslå, om jag ej fattat deras mening orätt, att, på den minnesfulla dagen i November i832, Deputerade af alla fyra RiksStånden skola utresa till Lutzeus slätter, åskådade af Europas 346 Den 4 December e. m. uppmärksamma ögon» för att, med hvarken för liten eller för stor ståt, helt enkelt uppfylla alla Protestanters billiga fordringar. I afseende härå har Grefve Frölich redan så fullständigt förekommit mig, alt något vidare för mig icke återstår, än att blott förena mig med honom. Hvarefter Grefve Spens uppläste följande : Då likväl de nämnde Herrarnas Motion förmodligen remitteras till StatsTJtskottet, anhåller jag att dermed få förena en mia önskan, att de Monumenter Sverige redan har, måtte blifva något bättre vårdade. Jag bar nyligen hört af trovärdig man berättas, hvad jag nu tager mig friheten anföra, öfvertygad dels att det i allmänhet har ett interesse med sig att höra, hvad öde som ofta förestår ärestoder, dels att allt sorn med Gustaf Wasas minne sammanhänger, icke skall af ett Svenskt RiksStånd utan deltagande åhöras.