Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Ja visst, » sade han, » det är j u alldeles klart. Nog ska man väl tro mera på er, lilla fru Eriksson. » Fru Eriksson måtte likväl inte ha blifvit alldeles belåten med hans vänliga ord, ty hon fick med ens en mycket sträng min. » För resten så är det detsamma hvad herrskapet tror, » sade hon, » för Törnkvistens där hemma bredvid oss sa ' just: » Stäm dem bara, » sa ' de, » så får de betala femtio kronor och göra sig af med hund ' på kö- IDUN pet. » Och det är förstås det rättaste att göra sak af det, för en annan gång så biter han en annan människa och gör honom olycklig för hela lifvet. » » Jaså, lilla fru Eriksson, » sade Torns husbonde, som tagit upp plånboken och stod och knäppte på den, » efter som ni är så där ädel och rättänkande och ifrar för det allmänna bästa, så är det väl inte värdt, att j a g försöker hindra rättvisans gång med tjugu kronor. » Den ädla och rättänkande lilla fru Eriksson tittade på honom och såg nästan lika ond ut, som T o m kunde göra, då han betraktade icke fint folk. » Ja, se det är så m e d mig, » sade hon slutligen, » att j a g inte tycker om att bråka, så o m herrn vill göra upp, så. » Hon sträckte redan ut handen, men han viftade den tillbaka. » Nej, lilla fru Eriksson, » sade hon, » ni ska inte ha så brådtom. O m j a g nu gaf er de här pengarna, så kunde ni, som är så mån o m det allmänna bästa, kanske ångra er en vacker dag och i alla fall draga saken för rätta. N e e j, eftersom er ma a är så bra, att han kan gå ut, så ska han själf komma hit och göra upp affären och ha ett papper med sig, hvari han tillstår, att vi ä ' kvitt. » Det var icke med fullt ut lika mycken värdighet fru Eriksson gjorde sin sortie i kväll, som hon gjorde den kvällen förut. Hon hade hetsiga flammor i ansiktet, och all den afskedshälsning hon bestod var en liten knyck på nacken. Men det var en liten stolt knyck. H o n hade j u i alla fall segrat och fått saken uppgjord på ganska goda villkor.
Jag följer, fränka! (fattar hennes hand). Och må det lyckas oss på denna färd (de gå till höger). _______ MECHTHILD Att hejda brödrastrid och väl allt länka! 112 FJERDE AKTEN. Samma sal som i Andra akten. Första scenen. KNUT. INGRID. BJÖRN. (Knut och Ingrid sitta vid bordet till venster; Björn står, spejande utåt, vid fönstret till höger). KNUT. Nu tyckes mig jag ville Jarlen skåda, Nu har han gåfvan fått! Det fröjdar mig INGRID. Af hjertans grund att honom vred mig tänka. Guds moder gifve blott att ej j vår dotter Uppbära får hans vrede! KNUT. Han månde våga det! Men solen står Vid Sankt Knut, Ren högt på himmelen och middag visar, Ser du ej någon ryttare i fjerran, Min gamle Björn? BJÖRN. Och ännu ej herr Kol har kommit åter! Men det är ock ej nästgårdsväg till Bjelbo! Väl fyra mil, om icke ännu mer. Nej, ännu ingen, herre! 113 Ja, men han red ju bort i soluppgången. Nånå, han kommer väl i sinom tid! I sinom tid Så är det alltid när KNUT BJÖRN. KNUT. (brummande). Man sjelf ej far: de taga öl för ärend, De lata sällar som man föda skall. BJÖRN När tog jag öl för ärend i ert bröd? När Åh, rätt ofta! KNUT (retad). (barskt). BJÖRN. Sägen mig en gång, då! (stiger upp och går emot honom). KNUT Det kan jag göra, gubbe, om jag vill! BJÖRN Men ser du, nu så vill jag inte göra't! Och hvarför icke! (envist). (förargad). KNUT För jag vill det ej! (går emellan dem). Seså! ej tvist uppå den första dagen Som ser vår dotter på Ulfåsa gård KNUT INGRID Som älskad husfru! Frid för hennes skull! Rätt, hustru! (vänder om till bordet). 114 Jag skall tiga som en mur! KNUT. BJÖRN (likaså till fönstret). Men hvar är ungmor då?
Om jag ej misstager mig, höjde man vid sista riksdagen minimisuminorna i Bankens alla lånegrenar. Jag hade hoppats, att äfven vid denna riksdag en ytterligare förhöjning af de summor, hvilka såsom särskilda lån minst få utgifvas, kommit att äga rum. Gr. Fröliclis motion åsyftar deremot en ytterligare nedsättning i dessa obetydliga lånebiträden, hvilka oftast äro oriktiga och ändamälslösa för den enskilde, samt nästan alltid ofördelaktiga och kostsamma för Banken. Jag kan icke heller inse, hvarföre icke R. St:s Bank, likasom alla andra banker, kan få förvaltas efter sunda och riktiga principer, och dermed måste icke vara förenligt, att län emot inteckning i fast egendom utgifvas på 1 ä 300 r:dr. En icke obetydlig del af lånesumman går dessutom för låntagaren helt och hållet förlorad genom derifrån oskiljaktiga omkostnader för dels commissionsarfvoden och dels bestyrkandet af de förhållanden, hvilka förutsättas såsom vilkor för bancolåns 19 H, 3i Den 16 Ftbruiri t. ra. beviljande, så att den låntagaren enligt siffran tillkommande räntevinst derigenom vanligtvis fullkomligt medtages. Hvad sedermera vidkommer det af Hr af Billbergh föreslagna tillägg till ifrågavar. motion, anser jag detsamma i flera hänseenden olämpligt. Jag anser nemi. oriktigt, att personer, som bo i en ort, der hypotheksföreningar finnas, för hvilka de icke hafva förtroende, skola, för att tvingas i allt fall ingå deruti, betagas en lånerättighet, som andra medborgare tillgodonjuta. Jag motsätter mig derföre äfven detta tillägg och anhåller, att dessa anmärknU' måtte få åtfölja remissen till Utsk. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag delar fullkomligen de åsigter, som Hr Stuart framställt, under förmodan, att då BondeSt. numera biträdt R. o. Ad:s och PresteSt:s inbjudn. i lånefrågan, och den vigtigaste anledn. för motionen sålunda numera försvunnit, Hr Gr. är mindre mån om att försvara en motion, som i sin princip strider mot all sund lagstiftning för Banken. Gr. Frölich:
Jag är icke emot, att man antager grundsatser först och gör utvecklingen af desamma sedermera till föremål för öfverläggning ; men det har aldrig varit meningen, att för den händelse, att Frih. Sprengtportens förslag icke skulle vinna bifall, den omständigheten skulle afskära pröfningen af alla de försl.ig, som voro byggda på samma grundsatser, som Frih. Sprenglportens i allmänna termer uppfattade förslag. Jag ber att få göra denna framställning, för att precavera mot den tydning man gjort, att, 0111 Frih. Sprengtportens förslag förkastades, sådant involverade ett förkastande af Frih. Hamiltons och Hr von HartmansdorfTs förslager, hvilket visserligen icke varit Frih. Sprengtportens egen mening ifrån början. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då ban måhända illa uttryckt sig, då han yttrade sin tanke i afseende på det förbehåll han trott flere ledamöter af R. o. Ad. anse böra göras i afseende på den propos., som komme att. framställas ronde Frih. Sprengtportens mening , finge Hr Landtm, nu uppläsa ordalagen, sådana som han sedan uppfattat dem skriftligen, så lydande: ”Om Frih. Sprengtportens förslag antages, förbehåller sig R. o. Ad. att pröfva de afgifna förslag, som dermed ej stå i strid; förkastas Frih. Sprengtportens mening, pröfvas efterföljande förslag utan hinder af beslutet.” Frih. Cederström: Vid början af öfverläggningen rör:de detta ämne, framställde Gr.
Jag anhåller hos Hr Gr. o. Landtm., att, vid proposmas uppställande, den af Frih. Kantzou gjorda propos. först måtte komma i fråga såsom contrapropos. till Utskrs förslag. Om den blir besegrad, blir det ju tillfälle för alla dem, som hafva särskilda förslag, byggda på inflickning i Stånden af de elejnenter, som nu stå utanför Representationen, att få göra sin talan gällande i de påföljande voteringarna. Frih, Kantzou, Joh. A Ib., uppläste följande; Tiden har långt framskridit, sedan jag begärde ordet; det lider till natten. Jag vill derföre förbigå alt upptaga till besvarande sådana anmärknrr emot mitt anförande, som, ehvad sammanhang de må hafva eller icke med ämnet, likväl icke leda till att utreda detsamma och sålunda icke kunna skänka hvarken R. o. Ad. eller mig någon tillfredsställelse. Bland dessa räknar jag dem, rörjde formen, af Frih. Cederström och Hrr v. Hartmansdorff och Lagerhjelm, och dem, rörtde Norra Amerika, som Frih. Boye behagat anföra. Jag skulle emedlertid vilja gifva denna sednare det råd att antingen sjelf besöka detta land eller ock läsa mera än en resebeskrifvares åsigter om dess verkliga ställning för att öfverlygas om oriktig beten af den målning deröfver, sorn han till II. R o. Ad, aflemnat. Äfven Frih, Klingspor synes mig icke särdeles hemmastadd med tilldra» D e n ii O c t o b e r e. m. gelserna inom dessa stater, utan torde behöfva göra sig dermed bättre bekant. Jag vill emedlertid i korthet försöka att vederlägga några af de väsendtligare inkast, som blifvit gjorda mot mitt algifna yttrande, i den mån jag desamma kunnat uppfatta. Man har funnit det främmande och ändamålslöst att bär yrka allmän valrätt, och man hoppas icke framgång åt denna tanka. Tron ej, mina Hrr, att jag nu hoppas en sådan framgång. Men som ordspråket lyder:
Majit i nåder föreslagit, det lotsarne måtte tilldelas högre löner, allmogen äfven finge njuta befrielse från den tunga skyldigheten, att. jemte egna hemmans besvär, utgöra de lotshemmanen förr åliggande onera, hvilka, i sådant fall, borde antingen aflotsarne sjelfve, efter erhållande af deremot svarande löneförmåner, fullgöras eller ock utaf kronan ötverlagas och bestridas. Då inga i ämnet upplysande handlingar blifvit motionen bifogade, osh Utskottet således ej varit i tillfälle bedöma beskaffenheten af detta ärende, som, enligt hvad motionären uppgifvit, redan lärer blifvit af vederbörande cmbets-niyndigheter pröfvadt och afgjordt, anser Utskottet den väckta motionen icke böra föranleda någon Rikets Ständers åtgärd. Sta s-Utsk:s Utlåtanden, N:is 160—161. 9 JW 160. Ank. till Exp.-Utsk. den 29 April, kl. half 6 e. ra. Memorial, i anledning af erhållen återremiss af Stats-uts kottets utlåtande n:o j8. (Rgs. Afd.) Till Slats-utskottet har Borgare-ståndet återremitterat 2g:de punkten i morn. i Utskottets under ofvannämnde nummer afgifna utlåtande, angående Riksgälds-kontorets förvaltning under den sedan sistlidne riksdags början förflutna tid; uti hvilken punkt Utskottet tillstyrkt, att kamreraren i detta verks bokslutskonlor N. V. Öhman måtte öfverflyttas på Riksgäldskontorets pensionsslat till åtnjutande af en årlig pension af 1,200 r:dr; men som samma punkt blifvit bifallen af Ridderskapet och Adeln den i5:de och af Preste-ståndet den 18 sistlidne Mars, samt Bonde-ståndet, under förstberörde dag, i sin helhet bifallit ifrågavarande utlåtande; så anser sig Utskottet, emot Riksdagsordningens 75 §, icke kunna med denna fråga taga vidare befattning.
Maj t i underdånighet anhålla om nådig befallning till Kongh Stats-Contoi-' ret, att genast til! Herrar Fullrnägtige i RiksGälds-Contoiret aflemna denna Cassas behålh 836 Stats-Utskottets Betänkatideri. ningar jemtö alla dertill hörande Laneoch Öfriga Handlingar. I sammanhang härmed får Stats-Utskottet sig nu äfven utlåna öfver en af Cornmerce-Rådet Olof Gallin till Kongl. Majit i underdånighet ingifven samt af Kongl, Majit till StatsUtskottet i Nåder öfverlämnad ansökning , att än vidare få bibehålla ett ifrån denna Cassa 9 emot första Inteckning i Tummelsta Säteri, erhållit Lån, stort 3ooo R:dr Banco. Till upplysning härvid får Stats-Utskottet tillkännagifva, att vid 1812 års Riksdag inkom Enke-Fru Öfverste-Lieutenanskan Ramsaij med ansökning, att varda bibehållen vid det Lån, stort 16,000 Rldr Banco, som hon af Armeens Organisations-Gassas-medel innehade, emot 5 procents årlig ränta. Stats-Utskottet tillstyrkte oell Riksens Ständer bi föl I o då, att det skulle öfverlämnäs åt Herrar Fullrnägtige i RiksgäldsContoiret, att, i afseende på meranämnde Cassors då ännu återstående fordringar, vidtaga sådane dispositions-anstalter , som Herrar Fullmägtige kunde pröfva för Riksgälds - Contoiret mäst förinonliga, samt, såsom en följd häraf, bevilja anstånd med betalningen af Cassornes fordringar för Lån nar Herrar Fullrnägtige pröfvade Hypothequen innefatta full och tillräcklig säkerhet och Låntagaren tillika ville förbinda sig, att erlägga 6 procents ärlig ränta, så framt lägre ränta skulle vara förskrifven, dock så, att de summor, hvilka en gång såsom betalning för Lån influtit, icke skulle användas till någre andre nya utlåningar , än Riksens Ständer serskildt bestämma.
Dm tillåtelfe att ftämpla egne ‘■Jöepebblanfetter af $ongl. SDiaj:t mebbelaä fjätt» beléfjué t ©ötfjeborg eller anDre ©täDer, ber roepelflut göras?, jPer ftämplingen Der» af på fatt ^ongl. 33ref\t>en till J?ongl. i£f}aj:ts? odj Deifets? ^ammar 2:o £iDningö»3teDacteuter odj utgifvare af f)}erioDijra ©frifter ocfj Q5ro» djurer, för fjmilfa åftunDas? porto>frifjet, fPola i döufmuDftaDen inlemna etli Det ferfPilDa Sontor inom DviPeté ©tänDerö fKifögäfDsS^erf, forn £fjartse»©iginat;« fjmitftämplingen beförjer, jemte qritto å Den i famina <2öcr^ neDfatta ftämpel» afgiften, Det till Dplifa ©Dningar, ^eriobijpa ©frifter eller Q3rod)urer beftäm» Da papper, fjwarefter JKeDacteurerne äga att, i Den mån papperet fjinner ftämplas?, men feDnaft efter fjorton Dagar, Detfamma återfå. Dtererfalctne å Det in* lemnaDe papperet bilägga^ feDermera De af förfinämnDa €ontor upgjorDe 3vä* fenjfaper. 9?är ^iDningar eller fJ3eriobijPa ©frifter odj $3rodjurer, för fjwilfa åjtum t>ae porto»frifjet, utgifmaé i (anDöorterne i De ©täDer, Der 2äne*SKeftbenfer äro, tnlemnas? papperet tiHiSanDé
Efter det förslagshandlingarna till Kommando-Expeditionen inkommit, blefvo desamma derstädes granskade och, i händelse något misstag i ett eller annat hänseende, såsom i afseende å namn eller data m. m, dervid skulle anmärkas, af Expeditionschefen återsände för att rättas, utan att förut hafva varit lill Kansli-Expeditionen ingifna och, för så vida omskrifning eller ändring af förslagshandlingarna erfordrades, utan att någonsin till Kongl. Majit framkomma. Underdåniga Memorial af förenämnde beskaffenhet kunde följaktligen icke tilläggas egenskap af offentliga handlingar förr än desamma till Kongl. Majit i Dess Landtförsvars-Deparlements-Kansli inkommit, — en omständighet, som, enligt Herr General-Fälttygmästarens åsigt, vid bedömandet af förevarande fråga vore af afgörande vigt. Vid betraktande af beskaffenheten utaf de ämnen, som af så väl General-Fälttygmästaren som andra Militärchefer handläggas och understundom omfatta sådana Rikets försvar rörande frågor, i afseende hvarå hemlighet bör iakttagas; vid betraktande deraf att organisationen af Arméens expeditioner helt och hållet beror af Kongl. Majit, såsom innehafvare af högsta befälet öfver krigsmakten; och vid betraktande vidare deraf, att Tryckfrihetsförordningen, som i 2 § 4 mom. särdeles omständligt uppräknar de embetsmyndigheter, hvilka äro skyldige att hålla innehafvande handlingar allmänheten tillhanda, omsorgsfullt undvikit att dervid nämna någon enda af Arméens under Konungen lydande Chefer och slutligen från offentligheten undantagit, bland annat, protokoll hållna hos Konungen i kommandomål, skulle väl med skäl kunna ifrågasättas, huruvida offentliggörandet af de uti Arméens särskilda expeditioner förvarade handlingar någonsin kunde af den enskilde såsom rättighet påfordras. Lagligheten af den nu ifrågasatta åtgärden berodde likväl icke ensamt af Tryckfrihetsförordningens tydning, utan äfven deraf, att det omöjligen kunde vara en embetsmans skyldighet att tillhandahålla allmänheten andra handlingar än dem, hvilka å embetets vägnar ålåge honom innehafva och förvara, och hvartill konceptet till nu ifrågavarande Memorial icke kunde vara hänförligt låka med koncepterna till andra från General-Fälttygmästaren utgångne
Föreskrifterna uti denna vidlyftiga § skulle afse kontroll öfver Kronofogdens redogörelse. Dock syntes denna kontroll kunna utan fara umbäras, då 78 § i samma författning för berörda ändamål innehölle tillräckliga stadganden; och då någon annan omständighet, än alt liqvid för kronoskjutsen blifvit vederbörligen erlagd, ej behöfde styrkas, samt onyttigt besvär så väl för kommunalstämma som kronobetjening och onödig tidsutdrägt för de skjutsandes liqvid borde und - 22 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skri/velse, N:o 40. vikas, har af dessa anledningar blifvit ifrågastäldt, alt 84 § af Kongl. Förordningen om truppers och persedlars förskaffande af den 6 September 1842 måtte till all kraft och verkan upphäfvas. Förenämnde två §§ i omförmälda förordning hafva följande lydelse: § 78. ”Utgift af hvad beskaffenhet som helst må ej ske annorlunda än mot behörigt qvitto. Kan den, som betalning uppbär, ej sjelf skrifva, skall utbetalningens rigtighet och bomärkets egenhändighet bestyrkas af två personer, hvilka under namnen utsätta sina yrken och hemvist”. § 84. ”Då skjutsning är verkställd och allmogen skjutslegan uppburit, bör, för hvarje socken, en förteckning å de skjutsande husböndernas namn, hemvist och hemmans nummer, vägens eller stationens längd, hästarnes antal samt skjutspenningarnes belopp, specifikt för hvarje skjutsande, af länsmannen i distriktet eller den kronobetjent, som med skjutsen haft befattning, tillställas socknens kyrkoherde, som drager försorg att förteckningen varder vid genast derefter utlyst sockenstämma uppläst. Sedan förteckningen med eller ulan anmärkning blifvit af presten och tvänne vid sockenstämman närvarande hemmansegare påtecknad, bör densamma genom länsmannen tillställas vederbörande kronofogde, alt dess redogörelse för durchtågsmedlen biläggas. På enahanda sätt bör ock den till qvartervärdarne erlagda betalning för truppers förplägning m. m. verificeras”.
Dessa motioner hor Utskottet haft til! pröfning i ett sammanhang; och hvad först beträffar Herr Björcks förslag, för så vidt deri blifvit yrkadt, att den uti § 20 städernas invånare medgifna rättighet att idka bränvins—distillering, såsom särskild näring, äfven borde till landet utsträckas, så befarar Utskottet att en dylik tillåtelse desto lättare skulle kunna missbrukas, som kontrollen öfver disliIIeringsverken på landet blefve ytterst svår att handhafva, oberäknadt att den måhända oftast blefve förenad med vida högre kostnader, än någon distillator sannolikt skulle vilja underkasta sig, Genom stadgandena uti §§ 18 och 19 äro bränvins-tillverkarne å landet dessutom redan satte i tillfälle att medelst distillering förädla åtminstone en icke obetydlig del af sitt bränvin; och Utskottet finner sig således böra tillstyrka, att Herr Björcks motion, i fråga om utvidgad distillerings-frihet på landet, måtte lemnäs utan afseende. Då några verkliga olägenheter deremot icke torde vara att befara af en sådan frihet i stad, hvarest ständig polisbeljening finnes och tillvaron af drank lätt blefve röjd, anser Utskottet, på grund af hvad motionärerne i öfrigt anfört, distilleringen i stad böra frigifvas i afseende så väl på tiden för densammas utöfvande, som på redskapen, hvarmed den får bedrifvas. Utskottet får alltså tillstyrka, att brätävins—distillering må i stad, såsom särskild näring, utöfvas under alla tider af året och med redskap af hvad beskaffenhet och storlek som helst. Med afseende på de fördelar, hvilka härigenom beredas distillerings—verk ens egare, och då Statsverkets inkomst af bevillning å d ist illa l ionen icke torde vara betydlig, tillstyrker Utskottet, att distillatorerne måtte vara skyldige godtgöra Kongl. Maj:t och Kronan för de kostnader, tillsynen öfver distillerings-verken medförer.
St. beviljas, löpa med 3 proc. årlig ränta från den tid, ”medlen lyftas, samt att, efter 5 års förlopp, sedan medlen ”blifvit af statsverket utbetalda, kommer att erläggas 6 proc. ”årligen, hvaraf 3 proc. ränta först beräknas å del vid iivar”je liqvid återstående capital, och det öfriga utgår såsom ”afbetalning, intilldess hela capitalet med ränta sålunda blifvit till fullo betaldtsedan star det i 6:te punkten: ”att me”nigheter, bolag eller enskilde, till hvilka statsmedel anvisas, ’’böra ställa af K. M. pröfvad och godkänd säkerhet, så väl ”för återbetalning af låneunderstöd med derå stadgad ränta, ”sorn för fullgörandet af de contract, hvilka i afseende på ■”arbetets verkställighet upprättas.” När man nu tänker sig en åsträckning af 8 till ro mil och alla de särskilda personer, som deri hafva andel, icke blott enskilda hemmansägare utan boställshafvare, kyr kor m. m.; så inser man lätteligen huru svåi t det skulle blifva att kunna förmå delägarne, hvilken eller hvilka sorn helst, att åtaga sig gemensam ansvarighet för alla de öfriga, omvexlande den ena månaden och dagen efter den andra, och af hvilka en del till och med toide vara ovillig att deltaga i kostnaderna. När nu derjemte ifrågakommer att betala 3 proc. i ränta, kan man vara förvissad att följden blir, det penningarne lemnäs outtagne och att hela arbetsföretaget blifver om intet. Jag önskar att StatsUtsk. måtte besinna detta, och att så väl R. o. Ad. som de öfriga Stånden måtte vidtaga sådana beslut att icke all fråga orri förbättringar i dessa hänseenden må förfalla. Länestyrelsernes och öfrige vederbörandes omsorg må del blifva att vaka öfver medlens användande och förvaltning i behörig ordning och på sätt, som bäst befrämjar förelaget. Jag anhåller om återremiss af detta betänkande. Frih. von Kr semer förenade sig i sista delen af Hr von Hartmansdorffs anförande. Hr Nordenanckar:
137 dre män hvila, men likväl sjelfva modernäringen under sednare åren blifvit mer och mer stjufmoderligt behandlad, i thy att man icke allenast minskat allmänna diskontlånefonden och fastighets-lånefonden i Rikets Ständers Bank samt synbarligen föresatt sig att småningom helt och hållet indraga dessa fonder, utan också absolut indragit den fond, som till understöd af odlingsföretag varit bestämd, så att odlingslån nu mera icke kunna från Riksbanken erhållas, hvaraf föjjt att jordbrukare i allmänhet nödgats anlita privatbankerna i riket om lån, då medel varit behöfliga för jordbrukets förbättrande; lån som likväl, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, snarare ruinerat än upphulpit låntagarne, emedan dessa lån varit och alltjemt äro ej allenast förknippade med stora omkostnader, utan ock hvad värre är, måste inbetalas efter kort tid; ty och som jordbruket således är i största behof af hjelp, så vida det icke åter skall förfalla i den dvala, från hvilken det under sednare tider med stora uppoffringar sökt resa sig, samt Rikets Ständers Bank, som sedan sistlidet riksmöte förvärfvat en ej så obetydlig vinst, skulle kunna både understödja jordbruket och med detsamma än vidare föröka sina inkomster, om dess nu behållna vinst hufvudsakligen användes dels till förstärkning af fastighetsoch allmänna diskont fonderna. och dels till odiingslån emot drägliga vilkor; alltså och då mindre fastighetsegare sällan kunna åtkomma hypotekslån, af orsak dels att de större fastighetsegarne merändels få företrädesrätt till desse, och dels att sagde lån icke erhållas utan föregående besigtning, som trycker allt för hårdt på de smärre lånen; vågar jag härmedelst vördsamligen föreslå: 4:o att fastighets-lånefonden i Rikets Ständers Bank må förökas från 11.625.000
Äfwenledes och i den fasta öfwertygelsen, hwartil Ridderstapet och Adeln, likasom de öfrige Riks-Ständen erhällit de ojäfaktigaste anledningar, at Hans Kongl, Höghet Hertig L > ku af Södermanland, tils widare Swea Rikes wörLade Föreständare, icke funne i denna, som Ridderstapet och Adeln hoppades, äfwen af desi MedStänder snart antagne Regeringsform, nägan ting hinderligt för Letz böjelse at för Fäderneslandet än widare sina wälwilliga mödor fullfölja, beflöt Ridderstapet och Adeln pä det mest enstämmiga och högtideliga sätt, at gemensamt med sina Med Ständer, sorn dertil ställe »vänligen inbjudas, denna sälunda af Riksens Ständer sjelfrva och allena uprättade och fastställda Regeringsform Hans Kongl. Höghet i underdänighet förelägga, under erbjudande at Hans Kongl. Höghet mätte täckas af deras händer pä en gäng mottaga Swensta Kronan Lil lön för sina wälgerningar och denna Grundlag til sällhet för et folk, wandt at offra sig för sina Regenter, men äfwen ömtäligt at af dem hägnas och aktas. Änd - Den 6 Iunir. 6oZ Ändteligen skulle äfwen de öfrige respective Ständen anmodas 6t med Ridderskapet och Adeln sig förena i det beslut, at innan denna dagens flut mangrant och under anförande af Herr Landtmarffalken och Talemännen desia beslut och önskningar Hans Kongl. Höghet i underdänighet föredraga: öfwer hwilket allt Utdrag af ?roeocoUet utfärdas skulle, d-t supra. Friherre kleming, claes, tilkännagaf at Ofwerflen carlbeim L^llenscböl 6, Larl, anmodat honom upläsa följande anförande til krotocollet: Högwälb. Herr karon och Landtmarskalk! Högloft. Ridderskap och Adel!