Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant skulle väl icke vara i Grundlagarne eller uti Instructionen bestämdt uttryckt, men vore likväl nödigt att iakttaga, ty Justitiae-Ombudsmannen skulle eljest icke kunna, i sådant mål, åtgöra annat, än att hänvisa detsamma till JuslitiaeCancelleren. I anledning af hvad sålunda förekommit, anser Expeditions-Utskottet sig lill en början böra anmäla, att det af Utskottet afgifna förslag till förordnande för Häradshöfdingen Bergström, är, i de nu klandrade delar, ordagrant likalydande med det som vid sista Riksdag för den då valda Justiliae-Ombudsmannens Suppleant utfärdades, och ifrån hvilken form för förordnande nu varande Expeditions-Utskott, vid uppsättandet af sitt förslag, så mycket mindre egt anledning afvika, som nämnde förordnande en gång varit underkastadt Rikets Ständers skärskådande, och dervid vunnit deras bifall samt tjena! innehafvaren deraf under flera år till efterrättelse, utan att hvarken han eller någon annan, så vidt kändt är, deri upptäckt någon ofullständighet, som kunnat hindra hans verksamhet. Beträffande derefter de gjorda anmärkningarne, så synes den utaf Grefve Horn framställda höra af sig sjelf förfalla, vid lemnad uppmärksamhet åt lydelsen af den uti förslaget åberopade 25 § i Justitiae-Ombudsmannens Instruction af den 1 Mars i83o, hvilken Instruclion, ehuru icke af Grundlags-nalur, likväl finnes vara uti 63 § Riksdags-Ordningen, i frågan om Justitise-Ombudsmannens rättigheter och åligganden, Lill efterrättelse omförmäld, samt af båda SLats-Maglerna gemensamt till dess lydelse granskad och godkänd.
Sins emellan säger man: » det der var just inte mycket att hurra för », men man tillägger genast: » ganska vackert likväl att få i hop så mycket åt de fattiga! » Och den kritiska minen förvandlas i ett menniskovänligt belåtenhetsleende. Skulle välgörenhetskonserterandet taga allt för stark fart, är det fara, att konsten finge sitta emellan, icke såsom dygden tronande i midten, utan såsom en illa klämd och tillplattad stackare. Yi äro kanske redan på god väg. » Men skall man då icke fa hjelpa fattiga menniskor? » invändes från välgörenhetsanordnarne. Jo, men ' icke på bekostnad af konsten. Icke harman• rätt att utarma konsten för att hjelpa de fattiga. Dessa må bispringas på annat sätt, äfven om de sätten skulle vara litet mer ansträngande, kräfva litet större mennisko-vänlig omtanke och intelligens än som behöfva komma i fråga, när man tillgriper det lättvindiga medlet att ställa till välgörenhetskonserter, välgörenhetsspektakler och väl-görenhetsbazarer, som nog också äro spektakler, ganska lustiga till och med. Kunde konsten befrias från att begagnas som hjelphu-stru åt välgörenheten, skulle bägge vinna derpå. Konsten har sitt ändamål i' sig sjelf. Huru går det till då en målare skall med sin pensel bidraga till ett välgörande ändamål? Jo, i de allra flesta fall smörjer han i hop ett hastverk, med hvilket konsten egentligen icke har något gemensamt, men som köpes, ofta till ganska stort belopp, för » den goda » sakens skull Den goda saken! Det är ju bara narrspel. Hvarför skänker man då icke omedelbart den summan till det välgörande ändamålet? Hvarför skall man förleda konstnären att lemna ifrån sig ett honom ovärdigt alster? Är det en god sak? Skulle denne konstnär någonsin lemna ifrån sig ett sådant der » machverk », omhan finge betalning för beställningen? Bestämdt icke! Nu förnedrar man honom och gör honom dålig, både moraliskt och konstnärligt. Förhållandet är alldeles det samma med musikaliska och sceniska konstnärer.
Efter 198r Den so Juli* Efter uppläsande häraf, förklarade Herr Prosten Fellenius, det Herr Prosten icke kunde. för sin del, tillstyrka något anslag på g:de Hu vud-titeln till Entreprenad af Forvagns-inrätiningen , såsom, i Herr P.ostens tanka, nog äfventyrliet; hvilket yttrande Herr Prosten anhöll måtte genom Protocolls-Utdrag få åtfölja Betänkandet till de Bespec iva Biks-Stånden. Härmed förenade sig Herr Carduansmakaren Holmgren till alla delar. Ut supra. Ex Protocollo M. M. Rosbeck. t/pjdfisr hos H«gl. Ridd. och Ad. den ao Juli, Högvörd. Prest-Stånder den ao — Vällofl. Borgare-Ståndet den al _ HeJerv. Bonde-Ståndet den ao _ Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotts Betänkande , i anledning af tvänne från Högloft. Ridd. och Adeln remitterade Memorialer, angående så vål inskränkning af Finska Handeln, som förbud i allmänhet emot vissa varors införsel i Riket.
Besv. och Oecon.-Utskoltens Betänkande JY.-o 1. t N:o 1. Ankom till Exped.-Utsk. d. 3 April, kl. 6 c. m. Betänkande } i anledning af Herr Guslaf Montgomerys motion, angående bränvins-bränningens inställande. Kråu Höglofl. Ridderskapet och Adeln har, lill BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten blifvit remitterad en af Herr Gustaf Montgomery , i sammanhang med Herr Friherre Ludvig Boijes förslag lill förändrade stadganden om husbehofs-bränvins-bränningen, väckt motion, om angelägenheten, att hos Kongl. Majit Rikets Höglofl. Ständer ofördröjligen framställde den underdåniga önskan, att all bränvins-bränning genast måtte varda inställd, intilldess den hos Rikets Höglofl. Ständer förekomne fråga om en ny författning i ämnet blifvit afgjord, genom hvilken åtgärd, utom det nyttiga deraf både i Stats-oeconomiskt och moraliskt afseende vore att förvänta, Motionairen ansett kunna förekommas en under tiden af vinningslystnad och osäkerhet om den författning, sorn framdeles kunde blifva gällande, till ytterlighet uppdrifven bränvins-lillverkning, sorn möjligen under flere påföljande år skulle omintetgöra en åsyftad inskränkning i förbrukning af bränvin.
Banko-ombudet föredrager i Direktionen ärendena och besörjer brefvexlingen emellan Direktionen och Fullmägtige. i öfverensstämmelse med Direktionens beslut; och tillhör det Lånekontorets Kamererare all biträda Banko-ombudet med ärendenas beredande till utlåningsdagens expedition. Skulle Banko-ombudet någon gång vara frånvarande, kunna målen af annan ledamot föredragas; dock må Banko-ombudet icke, utan laga förfall eller af Direktionen erhållet tillstånd, från Direktionens sammanträden uteblifva. Direktionen emottage icke, vid inbetalningar till Lånekontoret, andra medel, än det i riket fastställda, gångbara mynt samt Lånekontorens och Filialbankernas assignationer. 8 Banko-Utsliottets Memorial M 61. Då inbetalningar ske i Lånekontorets egna assignalioner eller i Filialbankernas assigriationer eller vexlar, skola desamma makuleras och, likasom enskilda sedelutgifvande bankers vexlar, såsom kontant leverering till Banken genast insändas. Styrelsen eger rättighet att på Banken utfärda assignationer, dock under vilkor, att assignationerna, hvartill blanketter, med deri utsatt valör, efter reqvisition, från Fullmägtige utlemnas, icke må utgifvas å andra summor, än Ett hundra R:dr, Fem hundra R:dr och Ett tusen R:dr R:mt. Börande härvid för öfrigt iakttagas, att assisnationerna underskrifvas af minst O två Styrelse-ledamöter och Banko-ombudet, samt kontrasigneras af Kamereraren; att några assignationer ej på förhand förfärdigas till upptagande ibland kassabehållningen, utan underskrifvas endast i den mån, som de i och för Lånekontorets rörelse erfordras, samt att med först afgående post, efter assignationernas ulgifvande, förteckning på desamma, innefattande nummer, datum och summa, till Banken insändes. Öfverflyttning af medel från ett till annat Lånekontors räkning i Bankens depositionskontor eller från Lånekontor till någon Bankens räkning i depositionskontoret verkställer Lånekontorets Styrelse medelst utfärdande af handskrifven assignation å beloppet.
I Newyork, där fröken Ohrström vistats någon tid före och efter sin tournée, har hon äfven uppträdt med stort bifall, såväl i kyrkor som i privata salonger och på konserter. Bland annat har hon låtit höra sig hos mrs Frank Lessley, Newyorks m:me Adam, hvars salong är en brännpunkt för Newyorks literära och musikaliska lif. Vistelsen i Amerika hade emellertid varit något ansträngande, hvarför fröken Ohrström beslöt att under ett år hvila ut i sitt fäderland. Denna hvila har dock endast varit relativ, ty hon har därunder företagit en längre tournée i mellersta och södra Sverige och står nu i begrepp att tillsammans med fröken Carlheim-Gyllenskiöld företaga en ännu mera omfattande. Dessutom ligger hon i underhandling med en amerikansk impressario om en tournée för nästa vinter. Hvad som hos fröken Ohrström mest hänför åhöraren är icke det rent materiella i röstens klang eller styrka. I likhet med den af sina landsmaninnor, om hvilken hon enligt fleres omdöme i mycket lär påminna, vi mena Jenny Lind, har hennes röst, ehuru både vacker och voluminös, icke något särskildt bedårande välljud. Hennes förmåga att hänföra ligger i den djupt intelligenta fraseringen och i uttryckets omedelbara innerlighet, som gör, att de sånger hon framför — vare sig det är en enkel visa eller ett dramatiskt parti — träffa åhöraren som något nytt, något för första gången hördt, hvars skönhet icke förflyktigar för stunden, utan outplånligt kvardröjer i minnet. (9CFV Ea&amp;på » EäSen » un » i Hoä-EEen S å guS ÖCMOT » j-äEj: naeS piE OCFA. fiåge » tå. Daniel Fallström. Ett minne, upptecknadt af Mathilda Roos. ar ni aldrig erfarit, att det i ert förflutna lif funnits ord och tilldragelser, som aldrig kunna glömmas, aldrig utplånas?
Lyckligtvis hittade teatern » Guldspindeln », och han spinner nu verkligen guld hvar enda afton sedan åtskilliga veckor. Det är ett af Franz von Schönthans, » Sabinskornas » fader, hopgjordt, verkligen lustigt lustspel, som i hr Oscar Wijkander funnit en skicklig öfversättare och i hrr Bergström och Wagner, m. fl. mycket roliga framställare. Stycket förtjänar i dramatiskt afseende ej synnerligt mycken uppmärksamhet, men ändamålet att roa på ett oförargligt sätt uppfyller det i hög grad.En akademisk prisfråga. (Bref från en jägare och fogelvän. Örebro i mars 1883. Hr Redaktör! » Habent sua fata libelli », lieter det ju, och ett egendomligt exempel på en författare, hvars skrifter i vårt land blifvit förföljda af ett slags oförklarlig otur, utgör den berömde djurskildraren Brehm. Jag syftar härmed på den i dessa dagar af kongl. Vetenskapsakademien med Letterstedtska priset belönade öfver-8ättning, som under titel » Foglarnes lif » skall hafva flutit ur professor F. A. Smitts penna. Jag vet ju väl, att Eder tidskrift icke kan befatta sig med naturvetenskapliga fackrecensioner, men for det första är i fråga varande arbete af populär beskaffenhet, och för det andra äro mina anmärkningar sådana, att hvar och en med intresse för saken lätt bör kunna pröfva deras befogenhet. Jag föreställer mig derför, att ni icke vägrar plats för ett meddelande, som i foljd af den akademiska hallstämpeln å i fråga varande verk onekligen eger sitt direkta åpropos för dagen. Det är nu mer än tio år sedan den första svenska upplagan af denna intressanta bok lemnade pressen. Det anmärktes då af kritiken, att den samma fått till redaktör en person, som var långt ifrån vuxen uppgiften, och mycket graverande bevis blefvo ' äfven lemnade härpå, hvarom mera längre fram. Då nu en medlem af denjakademi, som prisbelönt honom, åtagit sig saken, borde man väl haft skäl till det antagandet, att bearbetningen kommit i de bästa händer. Vid en granskning visar det sig dess värre att så icke varit förhållandet.
Och bör om desia ätgärder bewis till Domstolen wara ingifwet ä nästa Rättegångs, dag eller Ting, som inträffar efter Tretio da. gar, ifrän den tid, dä nämnde ätgärder bordt wara widtagne, alt wid förlust af den dä sökte JntekningS förmonen, derest laga förfall ej styr. kas kan. Z) Dä ä fast Egendom Jntekning blifwit sökt, men Domaren ej öfwer den ffedda Jntekningens beständ sig utlätit, skall det ConcoursDomaren tillhöra, att frägan om Jntekningens beständ upptaga och pröfwa. Gäldenären, som i alla fall bör anskaffa Grawations bewis frän Jnteknings-Domaren, hwars skyldighet det al. tid warit och är, att flika bewis, när sädant östas, mot lösen meddela, mä äfwen äligga hos honom anmäla, att Cesiion blifwit sökt, samt bewis derom för Jnteknings-Domaren förete. Likaledes, säsom Förklaring öfwer 6.
Herr ll.am, Wollrath: jag anhåller att få Upplysa ett par misstag, hvartill Herr Cedetchjöld i dess yttrande gjort sig skyldig. Han har nemligen trott, att man icke enligt för* fattningarne får aälja kol af egen skog, äfvensorn tackjern af egen tillverkning, hvart hälst man vill. Men förhållandet är icke sådant. Hvar Och en äger fullkomlig rätt, att efter behag föryttra sine kol, så vida han icke med andra ingått contract om kollefverancer, ty dä måste desse hållas. Den senaste författning Kongl. Majt utfärdat, i afseende på tackjernshandeln, tillåter hvar och en att fritt sälj! sitt tackjern, hvart han vill, så frattit han icke genom contract förbundit sig att till visst ställe detsamma lefverera; men denna författning lemnär ock åt Ståhgjernstillverkaren rättighet att köpa tackjern {rån hvad ort han finnér för godt. jag tror således, att den frihet, hvarom Herr Cederschjöld talat, redan är i förevarande afseende gifven; ty der finnas ickd några andra band, än dem, som genöm faktStällda contract ärö gällande* Hvad åter angår gtångjerns-tillverkareris begränsade smidesrätt, så anser jag stadgandet derom vara ganska gagneligt. jag lemnar derhän hvad allman nytta skulle kunna vinnas, om mari finge smida så mycket mari behagade. Hvar och en kati genom Kongl, resolution undfå tillåtelse att smida så mycket han vill Den i Ausustii}. ni. 15 ttied egne kol och eget tackjern och emot särskild afgift. Lungre torde smidesrätten aldrig böra utsträckas. Emedlertid hemställer jag* om någon ändring i fÖrfattningtme on tackjernshandeln kan vara nödig, eller nu böra äga rum. Jag tror det icke , och tillstyrker derföre bifall ä OeconomielJtskottets Betänkandei Herr Munch af Rosen/kjöld. Eberhard'.
Detta hafva ledamöter af BondeSt. sagt mig, och låter lätt förklara sig, då man vet, huru HäradsIUr förordna förmyndare, hvilket tillgår så, att Häradshöfd, och Nämnden nemi. förordnar en person sorn förklarat sig förut villig att blifva förmyndare, men är det en ringa arfslott, sorn skall vårdas, eller förhållandet med egendomen inkrångladt, då vill ingen åtaga sig förmynderskapet utan Häradshöfdm förordnar då en person. Ar myndlingens förmögenhet något stor, så möta vanligen icke svårigheter för erhållandet af förmyndare, serdeles under sednare tiden, då det i allmänhet varit en stor kapitalbrist, och, då som man säger, bondpalroner visat sig ganska villige att blifva förmyndare, emedan de derigenom få medel att insätta i sin rörelse, ehuru de sedermera haft mycket svårt att göra reda för sig. Hvad åter angår frågan om de bättre lottade klasserne, så är i detta afside redan så mycket ordadt, att jag icke längre vill uppehålla R, o. Ad:ns tid dermed; dock vill jag erinra Hrrme om ett yttrande af Ordfiden i Utsk. då frågan förra gången här förevar. Han sade nemi.: att ingen af de fruntimmer, med hvilka han talat, yttrat önskan att blifva myndige. Sedan den tiden har äfven jag sökt uplysningar i detta hänseende och de fruntimmer med hvilka jag samtalat i ämnet, hafva uttryckt en motsatt önskan. Så att hvad man i detta hänseende yttrat synes föga bevisande. Likaså tror jag att de här anförda exemplen för och emot medgifvandet af qvinnans myndighet icke tjena till något, åtminstone kan något bestämdt omdöme derpå icke grundas. Men deremot tror jag att man alltid bör fästa sig vid den gamla regeln, att missbruk icke kunna uphäfva en rigtig grundsats, och jag förstår i sanning icke huru man kan anse det vara en förmån för qvinnan, att hon beröfvas en rättighet. Detta smakar något litet af skrymteri.
Hård sökte gå till väga, än för att icke synas låta leda sig af löparen, hvars ifver för statskuppens skyndsamma inträffande Brahe likväl i sjelfva verket delade, yrkade han nu, att utbrottet skulle uppskjutas från denna till följande natten, och att Ernst imedlertid borde, efter aftal, inställa sig på Mäster Anders, för att ytterligare uppmuntra sina medsammansvurne och anmana dem, att hålla sig beredde till natten derefter. Hård insåg, det försöket att längre hejda sakens gång varit en fruktlös möda, och instämde således i Brahes åsigt, med hvilket besked Ernst affärdades till det värdshus, der tilldragelserna redan äro skildrade i Olof Håkanssons samtal med grefve Fersen. Knappt hade öfverstarne Brahe och Hård ånyo blifvit ensamme, än den sednare upprepade betänkligheterna och vådorna af ett så halsbrytande företag, innan allt var moget till dess utförande. – »Och hvad tror du väl i värsta fallet kan hända?« frågade Brahe spotskt och krökte läppen försmädligt. – »Att de, som lupit hufvudlöst åstad, blifva ett hufvud kortare,« svarade Hård, kallt, – »Det vore stor skada på vår stackars Ernst och hans vänner.« – »På oss öfrige så väl som på dem.« – »Vi begge, till exempel, hafva ej mycket att befara. Deras Majestäter skulle ej tillåta, att ett hår rördes på våra hufvuden. Konungen håller af oss med en fars blödighet och drottningen har lagt hela sin framtid i våra händer.« – »Sannt, och ändå hafva vi ingen annan säkerhet, än i framgången, hvilken åter ingalunda är säker. Det råder för mycken brådska i våra förehafvanden; förberedelserna äro ej tillräckliga och alltför många äro invigda i hemligheten. Det är en lyckträff, om den kan hållas dold tills utbrottet bör ske; och sprides den en enda timma i förtid, så äro vi samtoch synnerligen förlorade. Först och främst spela hufvudpersonerna så högt spel, att, om vi misslyckas, det är fara värdt, att Carl Stuarts öde väntar dem. Ständerna äro kameleonter i vänskap och tigrar i hämnd.
Emot Utskottets yttrande i förra Betänkandet, att bestraffningens ändamål icke uppfylles genom en verkställighetsåtgärd, sora sker efter förbrytarens död, har blifvit invändt, ”att då man i fullständig betydelse uppfattar afskräckandet frän brott, såsom utgörande det ena af straffets yttre ändamål, man lätt måste inse, att, ehuru böters uttagande ur en afliden förbrytares sterbhus icke tjenar att afskräcka honom från nya brott, måste det likväl, såsom en erinring om lielgden och verksamheten af Statens straffande rättvisa, bidraga att afhålla Statens öfrige medlemmar ifrån brott af samma art. ”Efter Utskottets tanka kan likväl straffet icke anses tjena att afskräcka de sistnämnda annorlunda, än medelst föreställningen om det lidande, som brottet ådrager ■ förbrytaren sjelf; och när man medger omöjligheten att tillfoga denne något lidande, genom böternas' uttagande efter hans död , tyckes ock frågan om en sådan verkställighels-åtgärd böra förfalla, Den kan icke dämera hafva betydelse i annan måtto, än såsom uttryck af en hämnd, hvilken förföljer den oskjddige ai fvingen. Men rättvisan och ändamålsenligheten af sistnämnde medel att ingifva fruktan för brott synas Utskottet vara starka tvifvelsmål underkastade. För att göra intryck .på andras sinnen, vore det kanske ofta mera verksamt, att, så vidt ske kan, låta kroppsstraff gå i fullbordan efter den brottsliges död, än att dåmera uttaga ådömde böter; men i båda fallen vinnes straffets ändamål alltför ofullkomligt, och samhället kan utan äfventyr nedlägga sin hämnd vid lifvets gräns.
Såsom en följd af hvad Herr Blomstedt uti det sednare Memorialet andragit, föreslår han: ”att Riksens Ständer må bevilja en årlig summa att från Statsverket utgå, under, namn af Flottornas Nifbyggnadsfond, oell under vilkor att af dessa medel årligen byggdes åtin ndstone ett 70 å 80 Kanonskepp eller en svår Fregatt och er. Brigg, samt dessutom 6 Kanonslupar, i hvilket afseende StatsUtskottet anmodas att , sedan från Befälhafvande AmiralsEmbetet i Carlscrona ofördröjligen blifvit infordrade behöriga kostnadsförslag, specificerade för hvarje särskildt slags fartyg, inkomma med betänkande, hvaruti bestämdt finnes calculeradt och uppgifvet den årliga summans belopp, som erfordras för ändamålets vinnande, och som borde utgå särskildt och utan förminskning uti Flottans bestådde närvarande anslag.” Utan att kunna bestyrka min uppgift med specifika förslag,får jag likväl på behöriga grunder upplysa, att ett 74 KanonSkepp förslagsvis kostar: för sjelfva Skråfvet . 161,882, Tackling m. in63,640* Artilleri och hvad till bestyckningen hörer , . 40,598. tillsammans 265,530, Den 31 Mars, 345 Men då Ekvirket dertill beräknas från främmande orter, jemte andra tillfälliga förhöjningar, tillkommer, i anseende till myntförhållandet m. m. omkring -. 34,48®. då kostnaden blifver 300,000. och 6 KanonSlupar kosta mindst 50,000 R:drj således den erforderliga NybyggnadsFonden , årligen, 350,00® R:dr Banco. Det lärer vara mera att önska, än att förmoda, det Riksens Ständer, med ett sådant bestämdt årligt anslag, kunna öka den nuförDefensionsverken till Lands och Sjös i Stat uppförda summa.
Då nu nämnde hemman, såsom nyss är antydt, dessutom vore högre onererade än utsockne frälsehemman, enär, jemlikt kontraktet om båtsmansroteriogen, vid dess inrättande, frenne hemman i allmänhet tilldelats hvarje rote, men af ofrimans frälsehemman endast tvänne, samt grundräntan i öfrigt uti Vikarnes fögderi utgjorde 27 sk. b:ko mera, äri på hvarje utsockne frälsehemman och billigheten fordrade, att ett missförhållande, sorn nu egt rum i 112 år, omsider klefve rätladt, samt att förthy innehafvare af dylika frälsehemman åter insattes uti de gamla rättigheterna, att, i stället för rusttjenst, utgifva allenast odelshalfva uppbördse!, hvilken sednare afgift vore proportionerad efter hemmanens godhet, har, på grund häraf, förslag blifvit väckt att beskattnings-förhållandena rörande de s. k. ofrimans frälsehemman inom Bohus län, måtte blifva ordnade så, att hemmanen för framtiden kunde befrias från erläggande af rusttjenst-bevillning, samt att Rikets Ständer följaktligen måtte vid utfärdandet af ny bevillnings-förordning, förklara, att ifrågavarande hemman icke äro inbegripne bland utsockne frälsehemman, om rusttjenst-bevillning hvarför 2 Art. 22 § i gällande Bevillnings-förordning innefattar föreskrifter. Af Kongl. Brefvet den 20 April 1693 samt öfriga till ämnet hörande handlingar, hafva Rikets Ständer inhemtat, att, då i Bohus län frälsehemman öfvergått till ofrälse man, hvilken såsom sådan ansågs icke kunna utgöra det hemmanet ålagda rusttjenst-besväret, så länge detsamma skulle genom personlig tjenst utgöras, en särskild afgift, till storleken bestämd efter hemmanens beskaffenhet, i stället blifvit dessa hemman pålagd, hvilken afgift under benämning odelshalfva uppbördsel med 24 öre silfvermynt för hvarje tunna landskyld eller hvarje lispund smörränta ännu från hemmanen utgår.
Om det skäl, som i Utskotten blifvit uppgifvet för förändringen eiler att Tull-Fisealen i Södra Tull-Districtet i ett enda fall, då han ej fick del af Protocoll och Utslag förr än efter io dagar® förlopp, hade fi)r kort lid att besvära sig, som likväl sällan kommer i fråga, varit af serdeles Tigt, hade det väl föranledt General-Tuli-Styrelsen att bereda en förändring; men, då så ej skett och Tull-Fiscalen i alli fall för utomordentligt händelser kan genom en reservationsskrift förvara sina fatalier, har jag ej deltagit i den föreslagna förändringen, som, införd, skall, på sätt jag i det föregående ådagalagt, åter framkalla de olägenheter, nu gällande stadgande, sedan dess tillkomst, undanröjt.’’ Af Herr Christierson: ”Med Herr Hallings reservation i alla dess delar och såvidt den afhandlar hufvudsak, är jagense och åberopar densamma.” Af Be v. Lagsamt Allm. Besv. och Ekon. Utskottens Betänkande, N:o xi. 33 t Af Herr Ekholm: "Hufvudsakligen instämmande uti den af Herr Halling afgifna reservation, anser jag mig äfven böra redogöra för skälen, bvarfö* jag icke kunnat biträda det förslag, de Höglofl. Utskotten nu framlägga för Rikets Ständer. Utskotten synas bafva utgått ifrån den synpunkt, att visshet om Lagarnes ofelbara efterlefnad icke kan vinnas utan stränga och skärpta stralT-hotelser. Emedlertid vittnar erfarenheten om motsatsen, att nemligen inga Lagar oftare öfverträdas, än de, hvilka utmärka sig genom en omåltlig stränghet, och sålunda bära vittnesbörd om egen vanmagt. Af sådan egenskap äro de skärpta föreskriflerne om hus-visitation, hvilken i juridiska terminologien icke oegentligt benämnes persecutio domestica, och hvilken method att upptäcka förbrytelser, så vidt jag känner, äfven i de mest despotiska stater med största sparsamhet måste anlitas.