Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ungdom och skönhet, ljusa luftiga toaletter, glänsande uniformer, de främmande sändebudens med guld öfversållade drägter, — allt bidrog att man for en stund drömde sig till de stora verldsstäderna3 hoflif, till Tuilleriernas salar under Napoleonidernas tid eller till Wien Hofburg. Under det man väntade på de kungliga personerna, skyndade de unge militärerna och diplomaterna att anteckna sig på de unga damernas dansprogram för kommande danser, och snart voro de flesta engagerade för hela qvällen. Men i väntan på de kungliga gissar jag, att damerna önska få några små uotiser om de mest framstående toaletterna, och jag skyndar att efter bästa förmåga fullgöra denna pligt. Jag vill dock först som sist nämna, att de unga damerna utmärkte sig för på samma gång en utsökt smak och en tilltalande enkelhet: korta klädningar af taft eller tunnare sars, oftast med öfverklädningar af flor eller broderad tyll, i alla möjliga smekande nyanser. Så såg man här en förtjusande brunett i rosa, der en frisk blondin i sjögrönt med garnityr af hafsgräs och med ett par neckrosor instuckna i håret, på ett annat håll åter en ljusblå liten elfva med kjol och lif kantade med tusenskönor, och i närheten en ung dam med sydländska drag, med en droppe citron i hyn och kolsvart, glänsande hår, till hvilken bländande företeelse det blekgula taftet, tätt besatt med små bin med guldantenner passade förträffligt. För öfrigt presenterade sig här ungdomliga baltoaletter i créme, chamois, lila och agat. Men vi vilja nu öfvergå till de stora grand-dametoaletterna. Se der, till exempel, hvem är den höga majestätiska damen, som likt en drottning skrider fram öfver balsalens tiljor? Äh, vi känna henne väl från Amaranten och Iunocensen och från den högre societetens salonger, i hvilka hon alltid är en prydnad. Det är fru Jenny Zeipel, född Rooth. För dagen bar hon en robe af brokad i guldbrunt med inväfda stora buketter af ljusgula och hvita blommor.
Dessutom åligger det Constitulions-Utskottet ovilkorligen all, i händelse Ståndens såsom deras gemensamma tankar återremitterade anmärkningar äro oförenliga, anmäla dero till samtlige Ståndens behandling; och om detta fruktlöst aflöper , uppgöra förslag till proposition för omröstning i Förstärkt Constitutions-Utskott, resultatet af denna omröstning må blifva hvilket som helst. På alla dessa skäl anser jag derföre Högloft. Conslitutions-Utskottet ieke hafva bort underlåta alt genom en serskild voterings-proposition bereda äfven dea af det Vällofl. Borgare-Ståndet yttrade mening, nemligen att leia förslå gal borde förfalla, en möjlighet att få göra sig gällande i det CöKstkutio:. f-tfi skot leff Rtémriat N® 5 Förstärkta Utskottet; oeh jag anser sålunda Utskottet äfven vid cletta och alla dylika tillfällen hafva hort tillämpa samma princip, som i Memorialet N:o 48, hvarest Utskottet i contra-propositionen Litt. M söhle bereda den af Ridderskapet och Adeln yttrade mening, att Utskottets förslag till ändring i io §. Regerings-Formen borde förfalla, ett tillfälle att görn sig gällande i det Förstärkta Conslitutions-Utskottef. I den förutsättning, att Yällofl. Borgare-Ståndet nu icke vill nedlägga sin i förevarande fråga gjorda anmärkning, Får jag derföre, likasom vid sistlidne Riksdag i frågan rörande förändring af Tryckfrihets-Förordningen, reservations-vis uppgifva förslag till proposition för votering i Förstärkt Constilulions-UlskotL
N:o 72. T. Taube, Grefve Henning Edvard, Motion N:o 8, om stiftande af en lag, rörande entledigande och pensionering af sådane Statens cmbetsoch tjenstemän, som, i följd af vansinne, lamhet, blindhet eller annan obotlig sjukdom, en längre tid varit urståndsatle att sina tjänster bestrida. Sammans. Statsoch Lag-Ulsk. Betänk. N:o 38. Motion Nio 9, angående löneförhöjning för Assessorerne i Rikets Hov rätter. Stats—Utsk. Utlåt. N:o 39. — -— Motion N:o 10, angående alla de af Kongl. Majit föreslagna Revisions sekreterare-arfvodenas bestämmande till ett lika belopp af 4,000 R:dr Rmt. Stats-Utsk, Utlåt. N:o 39. Motion N:o 93, om tillägg till 5 § i Kongl, förordningen den 11 Juli 1862, angående allmänt ordnande af Presterskapets inkomster. Allm. Besv.- och Ekon. Utsk. Betänk. Motion Nio 253, angående rätt lill pension ä Allmänna Indragningsstaten för Häradshöfdingar. Stats-Utsk. Utlåt. Nio 153. Motion Nio 259, angående ändringar i Kongl, förordningen om brän vins försäljning. Sammans. Bevilln.-, Lagsomt Ailm. Besv.-och Ekon.- Utsk. Betänk. Nio 4 samt Mern. Niis 11 och 13. R. St. underdån. Skrifv. Taube, Grefve Helming Adolf, Motion Nio 243, angående anslag till uppförande af en byggnad i Stockholm för ett i likhet med nya Elementarskolan inrättad! läroverk. Stats-Utsk. Utlåt. Nio 139. Motion Nio 244, angående anvisande af medel förskottsvis för åtskilliga jernvägs-arbeten. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 87 samt Mern. St. underdån. Skrifv. Taxa, för transporter å Statens jernvägar. Se Järnvägstrafik. Taxeringsförrättningarne, om ändring i Instruktionen lör.
Mången kunde hafva nog penningar till för - 78 Den 18 November f. m. lag att sköta ett boställe, om det icke medtoges till städja för arrendet. Visserligen instämmer äfven jag deruti, att större ordning och säkerhet möjligen kunna vinnas genom Utskottens förslag, men blott i vissa fall och endast med en alltför stor minskning af årliga arrende-afgiften i spannemål och persedlar. Jag förmodar de värde Ledamöterne glömt, att arrendatorn äfven enligt Utskottens förslag skall prestera vederhäftig borgen; om denna borgen icke behörigen granskas, blir sådant de Aulhoriteters fel, hvilka skola utfärda Vederhäftighetsbetyg. Jag skulle tro, att i samma mån en liten kapitalist betalar mera i början för sitt arrende, destoroindre har han sedan att använda på boställets odling, och en större kapitalist lärer ej befatta sig med arrende af ett Militiae-bostälie. Jag anhåller om återremiss. Friherre af Nordinj Carl Johan: Äfven jag tillhör deras antal, som tillstyrka bifall till de principer för utarrendering af Mil itia?-bostälien, som Utskotten framställt, emedan jag önskar, att Militias-boställsArrendena måtte kunna utgå; men jag tror, att detta ändamål ej kan vinnas, då man utsuger Arrendatorerne så, att de ej förmå lemna tillräcklig omsorg åt jordens skötsel; och enär erfarenheten ända hitintills visat oss, att de bortarrenderade Boställena nedgått i en fortsatt vanskötsel, anser jag, att Den 18 N o v e m b e r f. ni. 79 en annan ordning måsle vidtagas vid Boställens utarrenderande, än den hittills öfliga, synnerligen om raan för en framtid vill undgå att förlora all revenue af Boslälls-jorden. Vi hafva redan sett, att stora Statsförluster genom Boställenas vanhäfd inträffat, och då vi äro ense derom, att de härledt sig från felagliga arrangeraenter vid utarrenderingen, och att således de hittills gällande föreskrifterna icke motsvarat ändamålet, måste vi ock vara betänkta på att sätta andra och bättre föreskrifter i stället.
Förbudet ej grundade sig på annat, än 12 § i Riksdagsbeslutet af den 12 November 1810, der det heter, att, sorn f. d. Konung Gustaf Adolph eller någon af dess familj ej borde beträda Sveriges gränsor, bade Rikels Ständer enhälligt åt Kongl. Majit uppdragit att, till detta besluts vidmaglhållande och till vinnande af det lugn och den säkerhet, som dermed åsyftades, utan hinder af något annat afseende vidtaga alla lill ändamålet nödige mått och steg; att, eliuru detta slut endast afsett utfärdandet af sådane Police-författningar, som möjligen påkallats till förekommande af något försök från den afsalte Konungafamiljens sida att återkomma till Riket, hade likväl genom Förbudet blifvit stiftad en ny Criminal-lag, hvaruti förekomtao svåra straffbestämmelser, såsom förlust af lif, ära och gods, eller landsflykt och dermed förenad mistning af alla medborgerliga rättigheter; att, enär 87 § Regerings-Formen uttryckligen stadgade, det Rikels Ständer ega gemensamt meri Konungen stilla ny Civil-, Criminaloch Kyrko-lag samt sådan förut stiftad lag förändra och upphäfva, och att icke Konungen utan Rikets Stäni’4. lill 11 St.
V i d prinsessan Louises bröllop aflade drottning V i k t o r i a för första gången sin enkedrägt, som hon sedan ersatt med en annan sorgdrägt, » half sorg », som etikettspråket kallar den. A f artighet m o t brudgummen hade brudens yngste broder o c h hennes äldsta brorssöner anlagt skotsk höglandsdrägt, som för öfrigt bars a f så många af de närvarande, som möjligen kunde finna anledning att anlägga den. Detta gälde naturligtvis endast herrarne; damerna uppträdde i, hvad engelsmännen eufemistiskt o c h af ren känsla för det passande benämna full dress (fullkomlig beklädnad), ehuru denna toalett, hvartill hör djupt urriogad klädning och alldeles nakna armar, snarare borde kallas half dress (half beklädnad). Så länge till » hofdrägten » hör detta sätt att vara både klädd o c h oklädd, torde det ej vara att hoppas någon förändring i detta helt enkelt afskyvärda och verkligen föga sedliga mode, och det är verkligen förvånande, att drottning Viktoria, som i så m y c k e t annat gifvit ett godt föredöme, som man påstår, icke vill tillåta den minsta afvikelse häruti, då det gäller att vara högtidsklädd. Drottningens yngsta dotter, prinsessan Beatrice, var länge ogift, som man vill veta i afvaktan på att engelska parlamentet skulle upphäfva den lag, som förbjuder en man att gifta sig med sin svägerska, emedan ett giftermål mellan prinsessan o c h hennes svåger, storhertigen af Hessen skulle vara ifrågasatt. Drottningen skall mycket hafva önskat att hennes yngsta dotter skulle blifva en andra moder för t in aflidna systers barn, men parlamentet visade sig vidtvå olika försök lika obevekligt. Prinsessan måste underkasta sig lagstiftarnes vilja och har sedermera blifvit gift med prins H e n - rik af Battenberg. Hertiginnan af A l b a n y intager en alltför obemärkt plats, och prinsessan af W a l e s samt hertiginnan af Edinburg skulle kunna karaktäriseras med några få ord. Den förra är älskad af alla, den senare knappast af någon.
I afseende på motionärens förslag att koslnaderne för de af honom begärda fyr-anstalterna måtte utgå af handelsoch sjöfarts-fonden, får Utskottet upplysa, att denna icke hittills blifvit anlitad för fyr-inrättningen, och tror äfven, att dess tillgångar äro mera af nöden för andra dermed afsedda ändamål, än de af motionären uppgifna. På grund af hvad sålunda blifvit i ena och andra hänseendet anfördt, får Utskottet hemställa, att denna motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 28 Januari 1848. Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 19. 5 JK 19. Ank. till Exp, Utsk, den 29 Jan., kl, II f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion, om stapelstadsrätt för staden Sälj vitsborg. Uli en lill vällofl.
Bolaget i sjelfva verket förklarat sig oförmöget, då uti den al Bolaget godkände så kallade Financeplan, som uti svaret finnes åberopad, Bolaget, såsom Bihang till Rihs.St, Fröt. 4\dc Sami, N:r 14}, 144' 1138 Staisoch Banko-Utskottens Betänkamlen. vilkor, för blotta utredningen af dess Discont, jemt© temporairt förskott till Assignationernes inlösen, fordrat en årlig Summa af 150,000 Bldr under namn af ärsättning för Discont-revenuen samt dessutom utställt liqviden med Tre Procents Fordrings ägare på Sex års tid. Att Götha Canal-Bolags Discont, sedan deri kommit uti en sådan ställning, skulle kunna fortsätta en Credit-rörelse, är ett påstående, hvars beskaffenhet genast bör kunna falla hvar och en i ögonen; så att senare delen af frågan, om ock Bolaget med stillatigande den samma alldeles förbigått, besvarat sig sjelf. Flere värda Ledamöter hafva yrkat, att Götha Canal-Bolag borde af Staten indemniseras för rättigheten till Discontering. Till svar härå, anse Utskotten sig endast böra anmärka, att det icke är,Staten eller Banken, som vållat Discontens obestånd. Och, då vanligen ärsättnings • anspråk icke kunna komma i fråga att väckas emot någon annan, än den, som beredt förlusten, synes Bolagets pretentioner emot Staten vara något för långt utsträckta. En värd Ledamot af Höglofl. Ridderskapet och Adeln har, under den förutsättning, att Götha Gana'-Bo!ags ärhållne rättigheter till Discontering icke kunde, under något vilkor, förvärkas, beräknat denna rättighet, såsom en tillgång för Discont-Borgenärerne, hvilka således skulle kunna för Concursmassans räkning, begagna Canal - Bolagets Discont - privilegium. Men , utom det rättigheten till Discontering är beviljad endast Canal - Bolaget collectift, skulle Discont Borgenärerne, i fall de hugo begagna Statsoch Banko-Utskottens retiinkanden. 1133 sig af Bolagets Discont - privilegium, hvartill likväl Rikets Höglofl.
— Tilllämpningen af det tillstyrkta beslutet har, genom sedermera förordnad definitiv reglering, från och med innevarande år upphört.” 64 Komtitutioni-Utskottets Memorial, N:o 6. \ . Vid. 9:de punkten: % a) Af Herr Grefve Lagerbjelke j med hvilken sig förenat Herr Friherre Lagerfelt, Herr Friherre af Ugglas > Herr Friherre Stjernstedt > herr Stjerngranat och samtlige ledamöterna frun Preste-Ståndet: I v " "Det voro högligen att beklaga, om Grundlagens föreskrifter, att statsanslag icke må användas annorlunda, än Rikets Ständer fastställt, ovilkorligen böra så mekaniskt och bokstafligen tillämpas, alt om, vid utförandet af en uppgjord plan till reglering af rikets försvarsverk, någon obetydlig jemkning af förslaget mäste ega rum, Kongl. Maj:t skulle linna sig nödsakad att öfvergifva hela förelaget, huru nyttigt och angeläget det ock må vara, för att icke framkalla anmärkningar å Rikets Ständers sida af förevarande beskaffenhet. För Konungens rådgifvare vore det utan tvifvel en lätt och beqväm utväg, att af dylik anledning låta ärendet falla; derigenom skulle de freda sig från sådant klander, som nu blifvit rigtadt emot Chefen för Sjöförsvars-Departementet; men de skulle i och med detsamma kunna blottställa sig för en ojemförligt svårare anklagelse, den nemligen, att de icke med nit vårdat sig om rikets bästa, att de låtit det nyttiga, möjligen nödvändiga, vika för befaradt personligt obehag af ett sådant klander, som icke borde vara att förvänta från den, hvilken i samhällsförfattningen heldre vill finna en lefvande anda än död bokstaf, och hos landets regering heldre möjlighet och förmåga till verksamhet för landets bästa, än ett förlamande beroende af oböjliga reglementariska stadganden i ärendenas minsta detaljer.
Creutz en så lydande motion: En ledamot af R. o. Ad. har redan motionerat om uphäfvande af passväsendet i vårt land. Att på nytt uptaga R. o. Ad:s tid med samma sak, kunde således synas olämpligt, men som jag anser densamma af så stor betydelse, att ingenting bör åsidosättas för att upnå detta mål, så får jag för min del framställa ytterligare motion i samma ämne, med anhållan, att densamma måtte till vederbörligt Utsk. hänvisas. Orsaken hvarför jag anser lagen om behofvet för resande att vara försedda med pass, bör uphäfvas, är tvåfaldig. A ena sidan är denna lag i våra dagar alldeles otilllämplig, hvilket ock bäst kan bevisas deraf, att den ouphörligt och af tusenden ostraffadt qfverträdes. Såsom exempel torde endast behöfva nämnas de resande, hvilka årligen göra sina turer från det ena hållet af landet till det andra på ångbåtar och diligenser. Å andra sidan torde det vara nog, att besinna huru genant elen närvtde passlagen är, och till hvilka följder den kan föranlåta. Att en hederlig person, derföre att det finnes skälmar och skurkar i landet, skall vara exponerad för spörsmålet af hållkarlar, gästgifvare, länsmän och andra poliskarlar »hvem man är» och detta ej sällan med det hånande och råa tillägges: »kanske ni är någon förklädd tjuf eller rymmare», är ju redan något så motbjudande och innefattande skandal, att jag tror mig kunna antaga för gifvet, att hvar och en af Ståndets ledamöter, som deraf kunde träffas, skulle anse detta såsom giltig orsak nog, att önska hela passväsendets uphörande. Skulle nu till på köpet inträffa, som ej sällan i verklighet torde ske, att en person råkade att begifva sig oförpassad öfver länsgränsen och någon kittslig person visste derom och ville begagna tillfället för att tillställa skandal, så kunde ju lätt hända, att den, som fördristat sig till ett sådant steg, kunde först och främst blifva attackerad af polisen, sedermera i sin ordning framdragen inför länsman eller rådstugurätt och sist möjligen blifva med »tjenliga medel» hemforslad.
Reglemenls-stadgande fått träda tillbaka för det vid ifrågavarande tidpunkt allt mer och mer påträngande behofvet af snar och kraftig hjelp för att afvärja den öfverhiingande fara, hvaraf allmänna välfärden hotades; men Utskottet hyser derjemte den öfvertygelse, att under då varande förlägenhet och innan de verksamma åtgärder till allmänna penningeställningens underlättande hunno vidtagas, som genom Statens egen medverkan, medelst det för dess räkning upptagna utländska lån, blefvo beredda, utgjorde Bankens vexeltransaktioner med Kreditföreningen, hvars verksamhet endast genom Bankens mellankomst och biträde möjliggjordes, ett snart sagdt nödvändigt vilkor för alt skydda Banken mot högst betydliga förluster icke blott å förut kopia med protest återkomna vexlar utan äfven å meddelade penningeförsträckningar i Bankens särskilda lånerörelsegrenar; hvarföre och vid betraktande af den skicklighet och framgång,^hvarmed ifrågavarande transaktioner blifvit utförda och det gynnsamma resultat, som deraf för Banken uppstått, Utskottet anser sig ega skäl hemställa, att Rikets Ständer, med afseende å då varande utomordentliga förhållanden, måtte vid de vidtagna åtgärderna låta bero. § 12. (1838 års Itev.-ber. § 24. 1839 års Rev.-ber. g 23.) Efter hvad dessa Revisions-berättelser i förenämnde §§ gifva vid handen, hafva Fullmägtige, i anledning af hos dem gjorda framställningar, ansett sig böra medgifva, att Bankens på grund af protesterade vexlar hos 4 särskilda handelshus i Stockholm egande och i deras konkurser bevakade fordringar, uppgående til! ett sammanräknadt belopp af i33,500 Mark Hamb. Banko jemte ränta och ricambio-kostnader med undanlag endast af provision, finge, efter en kurs af 128 sk. Banko pr R:dr Hamb.
Du fårskötseln, genom det biträde, som lemnats schäferiegare af en för ändamålet anställd kunnig person, åtnjutit ett understöd, som verkat till dess utveckling, oaktadt en för denna näringsgren långvarigt missgynnande konjunktur, samt den önskan, att äfven en sakkunnig man måtte anställas för att tillhandagå med biträde, råd och upplysningar i boskapsskötseln, såsom vid val af afvelsdjur och racers förädling, ladugårdsbyggnaders ändamålsenliga konstruktion, mejeriers anläggning och förbättringar i mjölkhushållningen m. m., redan å flere allmänna landtbrukaremöten och sednast i Lidköping år 1853 blifvit offentligen uttalad, har Landtbruks-akademien, som jemväl för sin del funnit anställandet af en sådan person, på samma vilkor som för den i afseende på fårskötseln antagne varit bestämda, kunna blifva af stor nytta, i underdånighet hemställt att för ändamålet måtte anslås nödiga statsmedel, beräknade sålunda: arfvode åt den ifrågavarande sakkunnige personen 1,500: — samt resekostnad och traktamente omkring 1,500: — eller tillsammans U:dr Riksmynt 3,000: — 8:o om reseanslag ät personer, som egna sig åt landlbrukets vetenskapliga eller praktiska studium. Jemte hemställan att ett årligt anslag af 5,000 R:dr Riksmynt måtto bos Rikets Ständer äskas, för att användas till reseanslag åt Agronomer eller sådana personer, hvilka egnat sig åt landlbrukets vetenskapliga eller praktiska studium och önska besöka främmande länder i afsigt att utvidga sina kunskaper i det yrke de valt, har Landtbruks-akademien fästat uppmärksamheten derpå, att den möjligast största nytta genom ett sådant anslag skulle beredas, om, sedan anslagssumman blifvit bestämd, någon viss tid utsattes, inom hvilken alla ansökningar för året orri dylikt understöd borde vara inlemnade, hvarigenom, vid en derefter skeende pröfning af handlingarne i ett sammanhang, de disponibla medlen skulle kunna tillgodokomina de skickligaste och mest förtjente bland de sökande. 9:o angående arfvodes-förhöjning åt 4 agronomer.
Ja, flickan tackade sin matmoder, såsom skäligt var, och gick uppför lofts-bron och öfver svalen in på loftet; men allt följde kattorna med, hela långa raden. Som hon nu kom in, fick hon se hvarest der stodo många skrin på golfvet, ett rödt, ett gult, och ett blått, det ena grannare än det andra; men allra längst bort stod ett litet svart skrin. Då visste hon i början icke hvilketdera hon skulle välja sig, ty alla syntes de henne vara alltför kostbara emot så ringa tjenst; men hennes tvekan varade inte länge, ty rätt i detsamma kommo alla kattorna omkring henne, och jamade, och bådo så ifrigt: »Tag det svarta! Tag det svarta!» Flickan tog så det svarta skrinet, och tyckte sig ändock vara öfvermåttan väl lönad. Derefter sade hon farväl åt sin matmoder, och åt korna och kattorna, och åt de små sparfvarne på gården, och var det en stor sorg när hon skulle skiljas ifrån dem alla. Slutligen vandrade hon tillbaka samma väg som hon kommit, och är intet vidare förtäljdt om hennes färd, förrän hon kom till ängen. Der öppnade sig jorden framför henne, så att hon kom åter upp i öfre verlden, och vid hon såg sig om, se, då var hon just der vi lemnade henne, vid brunnen i sin elaka styf-moders gård. Som den lilla nu gick in i stugan, och tedde sig för käringen och hennes dotter, kan man tro der blef en uppståndelse. Styf-modern vardt i början så illa vid, att hon hvarken kunde tala eller svara; ändteligen utbrast hon: »ja så, du lefver ännu, din stygga unge! Och jag, som tänkte du var död och låg i brunnen! Men det var inte så väl heller.» Flickan svarade att hon kom ifrån undre verlden, hvarest hon haft tjenst och fått det lilla svarta skrinet i års-lön, och sporde tillika, hvar hon kunde få en liten fläck att ställa det. Men nu blef käringen alldeles förbittrad, dref ut henne ur stugan, och sade: »ja så, du menar vi skola ha rum i gården åt dig och ditt usla skräp? Nej, packa dig ned i höns-huset, din tiggar-unge!
Soldater och vaktmästare trängdes på slottsbron mellan vattentunnor och vandrande stolar och skåp och skilderier, och under de båda lejonen, som höllo vapenskölden öfver porthvalfvet, framträdde Hedvig Eleonora, Karlarnas moder. Två hofherrar stödde henne och nästan buro henne, ty hon sjönk tillhopa och ville beständigt stanna och se tillbaka. Blåsten lyfte mantiljen högt öfver det silfvergrå håret och svepte den i nästa stund som ett mörkt dok om de förgråtna ögonen, den stolta örnnäsan och de starkt sminkade kinderna. – Båren brinner under din sons lik! – ropade Ekerot pekande. – Och tronen brinner, på hvilken din sonson stigit upp, och innan du lägger dina ögon samman, skall aska begrafva hela hans rike. Minns du inte, att han föddes med blod i händerna? Han banade sig ängsligt väg utefter husväggen rundt hörnet till Trångsund. Gnistorna stego på himmelen som stjärnor, och bortom kyrkogårdsmuren såg man det mäktiga slottstornet Tre Kronor, hvilket reste sig hela fyra våningar öfver de högsta taken. För hvar våning som elden eröfrade, utstöttes röken genom gluggarna som från kanoner. Det är nattjärsorna, tänkte han, som medan vasakonungarnas borg förbrinner skjuta viktoria. Åter och åter omhöljde röken det gamla riksens vapen på tornspiran – och åter framglimmade svindlande högt de gyllene kronorna likt tre stormfåglar hvilande på sina vingar. Ringarna i Nicolai kyrka klättrade uppför sina stegar för att röra själfva storklockan och andragångsklockan, men när de hörde mullret då slottstornets bottnar och hvalf störtade samman och ryckte spiran och vapnet med sig i fallet, vände de och flydde. Stuckna af fasa begynte barn och kvinnor att snyfta och springa, och de berättade, att de vid Söderport sett en sinnesrubbad man smyga sig bort med en ekorrebur och ett tennstop under armarna och halfhögt sjungande på en gammal botgöringspsalm. EN PREDIKAN. I Storkyrkan reste sig åhörarna från sina bänkar och sågo mot vapenhuset, utanför hvilket Karl XII steg ur vagnen.