Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
” Af Herr Domprosten Bring emot förslaget att makar må ega på lifstiden till hvarannan förläna arfvejord. Af Herr Prosten Ljungdahl, som anmält att han ej deltagit i behandlingen uti ifrågaställde ärende. Äf Herr Uppling. ”Då den af Utskottet föreslagna inskränkning i friheten att till hvem man vill borttestamentera arfvejord å landet hindrar mig att i Utskottets nu afgifna betänkande i allo instämma, anser jag mig böra i korthet utveckla skälen för denna min skiljaktiga åsigt. Rättigheten att genom testamente förordna om den egendom, hvaraf man lagligen kommit i besittning anser jag vara grundad i sjelfva begreppet om eganderätt och icke böra, utan att ytterst vigtiga skäl dertill föranleda, af lagstiftaren i något afseende inskränkas. Den lag, som hos oss stadgar hvad och huru mycket man må i testamente gifva, sönderfaller i tvenne till såväl grund, som innehåll vidt åtskilda delar. Den ena af dessa, som bestämmer förhållandet efter landsrätt, hemtar sin hufvudsakliga grund från den urgamla traditionen om vigten af bibehållandet inom slägten af dess odaljord oförminskad från den ena generationen till den andra, hvaremot den i de fleste andra civiliserade nationers lagstiftning inlagda omsorg om barnens rätt till arf efter föräldrarne synes hafva varit fremmande för stiftarne af vår nu gällande landsrätt, hvilken, under det den förbjuder allt bortgifvande af arfvejord, tillåter fader eller moder, sorn ega endast aflingejord eller lösegendom, att borttestamentera alltsammans från barnen, allenast desse, om de omyndiga äro, erhålla under viss tid den afkomst deraf, som till föda och uppfostran anses skälig. Att en lag, som sålunda åt den ena medgifver en obegränsad frihet, men för en annan, som tilläfventyrs ej eger annat än arfvejord, stadgar ett absolut tvång, ej kan vara utgången ur allmänna rättsprinciper, utan måste härleda sig från förhållanden, som varit egna för den tid, hvarunder densamma tillkommit, torde vara lätt att inse. Förklaringsgrunden är ej eller svår att finna.
Då anmärkningar blifvit gjorda, hvilka hindra antagandet af Utsk:s förslag, torde väl deruti ligga ett skal för återremiss. Måhända skulle de af Ståndets ledamöter, hvilka velat afstå betänk., icke, i händelse votering derigenom kan undvikas, lägga sig emot propos. till återremiss. Jag får derföre vördsamt hemställa, om icke Hr Landtm., till undvikande af votering, kunde finna lämpligt att framställa propos. på återremiss. Hr Mannerskants, Garl Axel: Jag får också förena mig i den begäran, att contra-propos. måtte blifva den, att återremiss må äga rum. För mig skulle hufvudsakliga skälet, hvarföre jag skulle afslå Ridd.Utsk:s betänk, vara det, att förslaget icke med fullkomlig conseqvens blifvit uppgjordt. Jag tviflar icke, ifall förslaget återremitteras, att den conseqvens kommer att deruti inflyta, som jag önskat se från början iakttagen, och begär på sådan grund återremiss. Frih. Ridderstolpe: Antingen bedrager jag mig mycket, eller har jag rätt deruti, att, sedan Hr Landtm, gjort propos. på bifall till betänk., och denna propos blifvit med Den ii April e. m. i5i nej besvarad, ingenting hindrar Landtm, att framställa propos. på återremiss, då ett betänk, första gången är före. Gr. Lilliencrantz, Gustaf Fredr.: Det är redan af en värd talare ådagalagdt, att i denna fråga, hvilken egentligen endast angår en princip, en återremiss icke skulle tjena till något. Skulle Hr Landtm, finna för godt, att framställa propos. på återremiss; så anhåller jag för min del, att åtminstone de opinioner, hvilka, såsom jag tror, på ett öfvervägande sätt uttalat sig för afslag å betänk., icke må uteslängas från möjligheten att göra sig gällande, hvilket skulle blifva fallet, om endast bifall till betänk, å ena sidan, och återremiss å andra sidan ifrågasattes. Skulle någontalare önska, att återremiss må utgöra den ena propos:n; så har jag dock ingenting deremot, såvida den andra kommer att innefatta afslag.
a Burande derjemte lagen emot Banko-sedlars efterapning och förfalskning samt den deruti tillika stadgade belöning för upptäckandet af sådant brott å Sedeln åberopas.» Preste-Ståndet bar likaledes bifallit samma förslag med följande förändringar: l:o. att vid slutet af lärde punktens l:sta moment, sid. 11, bord® tilläggas dessa ord: » / ä en tretioendelväendels dito.» 2:o. att den i 26:te punkten mom. a) sid. 20 lemnade föreskrift rörande de nya Sedel-valörernas inlösning borde, i olikhet med Utskottets förslag, bestämmas sålunda: »å 1 R:dr Riksmynt, att inlösas med 4 R:dr Silfver eller 2 ort 12-15- digt myntadt Silfver.» å 5 R:dr dito 14 R;dr Silfver eller 10 ort dito dito. o. s. v., med iakttagande af behörig evalvation i Riksdaler Silfver för de öfri ga af Utskottet föreslagna Sedel-valörerne. 3:o. att, med ogillande af Utskottets förslag i morn. b) af sistberörde 2G:te punkt, till texten å de nya Sedlarne, Kanslioch Finans-afdelningens uti doktor Björkmans reservation om-förmälda förslag, borde antagas, nemligen: natt vid tillämpningen af det nya räknesättet, Rikets Ständers Bank skall ut~ gifva Sedlar å 00 Riksdaler Riksmynt, alt inlösas med 00 Riksdaler i Silfver, eller 00 ort 42-lödigl myntadt Silfver.a Borgare-Ståndet, sora låtit bero vid hvad Utskottet, pag.
Inom ett eller annat stift kan , antalet variera emellan fyra och ett; ja för tvänne stift — Linköpings och Calmar — kan. det till och med inträffa, att dithörande församlingars talan blifver förd af inga andra ombud, än de presterliga. De svårigheter för valens verkställande stiftsvis, som ligga uti stiftens större territoriala omfång, kunde lätt undanrödja*, örn stiften indelades i till antalet bestämda valdistrikter, hvilkas inbördes gränser Kongl. Maj:t närmare ville reglera, och hvilka hvar för sig skulle ega att välja ett ombud. Valen kunde då verkställas dels inför vederbörande Domkapitel och dels, nemligen i de distrikt, der stiftsstaden ej vore belägen, inför någon af Domkapitlet till valförrättare förordnad, distriktet tillhörande Kontraktsprost. Om sålunda t. ex. Hernösands stift fördelades i trenne, Wisby stift och Stockholms stad utgjorde hvardera ett, samt de tio nu icke uppräknade stiften hvardera tvänne valdistrikt, sä skulle antalet af de till bestämda orter hörande lekmanna-ombuden på detta sätt blifva alldeles enahanda, som det i den nådiga propositionen föreslagna, utan att man för nödig beqvämlighet uti valförrättningen behöfde uppoffra eller i betydlig mån rubba den visst icke ovigtiga grundsatsen, att till ett kyrkligt möte det är de kyrkliga, och icke de borgerliga, kretsarna af landet, som böra sända representanter. I likhet med kyrkolags-kommittéen har jag trott fragan om antagandet af ny bibelöfversättning böra behandlas i samma ordning som de likartade frågor, hvilka i lagförslagets 10:de paragraf omtalas. Och har jag derföre påyrkat, att ett tillägg i sådan syftning måtte i nyssnämnda paragraf införas.” Af Herrar Doktorer Forssell och Domprosten Björling, hvilka instäint i Herr Biskop Brings anmärkning derom, att frågan om antagande af ny bibelöfversättning borde behandlas i samma ordning som de likartade frågor, hvilka i förslagets 10 §. omtalas. Bill. till ti. St.
Det bästa, billigaste och helsosamuiaste kaffe är värt ångrostade och malda H a s b å l l s k a f F e ä 1: 05 pr Va k g. Se på de smutsiga oljemålade v ä g g a r n a! Erfaren och ordningsälskande matmoder. ' Skägg} * En svensk osed. Några ekonomiska funderingar. Af Ellen Bergström. (F o r t s. o. slut från föreg. n:r.) yj£n annan skuldsättning, som man bör akta sig för, är att sätta bo på kredit. Vi medgifva att under vissa omständigheter det kan vara berättigadt att taga möblerna på afbetalning, men nog ville vi råda alla unga människor, som gifta sig, att hellre vänta ett eller annat år och sålunda slippa den skuldbördan under tider, då så många utgifter merändels tillkomma. A t t börja den äktenskapliga samlefnaden med skuld, bidrager då ingalunda till att göra den lycklig. Så prosaiskt det låter, är det ändock ett af grundvillkoren för all familjelycka, att debet och kredit gå ihop. OL Fördelarna af kontant betalning ligga i öppen dag. Med penningar i portmonnän är j a g icke bunden vid en viss bod, där j a g har kredit, utan kan vända mig dit, där en vara för tillfället är billigast. N u för tiden, då » affärer » hastigt uppkomma och lika hastigt afgå från täflingsbanan, uppstå s. k. realisationer och veikliga realisationer i anseende till dödsfall m. m., hvarom en timmes promenad lätt kan ö f v e i t y g a; äfven utan slutförsäljning kan här och där en vara säljas billigare än annorstädes, och fördelen att kunna vända sig just dit är lätt begriplig. D e n med vederbörligt innehåll försedda portmonnän är en makt, som talar för sig själf. Vidare uppstå hos säljaren ofantligt lätt en frestelse att begära något öfver värdet och som motsvarighet därtill en lust hos köparen att borttaga, hvad som synes honom för mycket, eller med ett annat icke särdeles vackert uttryck — pruta. E t t slags tvekamp uppstår, hvarvid om ingen annan sanningen får sitta hårdt emellan.
Ant. till Exp.-Utsk. den 1 Mars 1860, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om revision af TnlU verkets Sporteltaxa. Uti motion, som blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad, har hos Vällofliga Borgare-Ståndet Herr C. W. Palander framställt yrkande derom, »att, samtidigt med tull-lagstiftningen, synnerlig uppmärksamhet måtte fästas vid Tulltjensteraännens sporteltaxa», hvilken förmäles »efter sednast utfärdade Tulltaxa hafva blifvit i hög grad tryckande för rörelsen, derigenom att åtskilliga betydliga varuartiklar numera förtullas efter vigt, som ej kunna tullbehandlas i Statens packhus.» Efter detta ärendes handläggning gemensamt med Bevillnings-Utskottet, får det sammansatta Utskottet vördsamt anföra: att Kongl. Majit, enligt nådig Kungörelse af den 3 December 18-42, då fastställt en på sportelsystemets upphörande vid Tullverket grundad reglering af verkets aflöningsstat, i följd hvaraf uti dittills gällande sporteltaxa påbjudna, för egentliga tjensteåligganden under 18 särskilda rubriker beräknade afgilter vid början af år 1843 upphört; hvaremot Kongl. Majit fann en måttlig ersättning framgent böra af de trafikerande tili tullbetjeningen utgöras för sådana biträden, som vore af beskaffenhet att icke kunna betraktas såsom ovilkorliga tjeustepligter, och fördenskull fastställde vissa afgifter, а) för afskriften utdrag och bevis ur Tullverkets handlingar och räkenskaper, då de särskildt begäras; б) för vägningar af inkommande utländskt gods, som, efter vederbörlig tillåtelse, verkställas uti eller vid godsegarnes enskilda magasin; c) traktamenten åt Tullbetjente, hvilka förordnas till bevakning, dels vid lastning eller lossning utom den i Seglations-ordningen bestämda tid, dels å nederlagsgods, när till sådant, i enskildt magasin upplagdt, af trafikanten begäres tillgång för omansning eller profs uttagande.
“Brott, hvarå förlust af medborgerligt förtroende följer, medförer vanfrejd.“ Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 75 Denna redaktion ändrades af Svenska Lng-komitéen redan i dess år 1832 tryckta förslag så, att förlust af medborgerligt förtroende skulle ådömas antingen för fl fl tid, eli 6i föi 'iJt.&S tid, ej under 5 oell gj öfver 10 år. Ock redigerades föreskrifterna sålunda: “10 §. Der förlust af medborgerligt förtroende för alltid, såsom påföljd af “brott, i lagen stadgas, skall dermed förstås ovärdighet: “1. att innehafva embete, tjenst eller annan allmän befattning, och att till godonjuta pension eller andra rättigheter eller förmåner, som deraf “följa; “2. att innehafva adelskap, riddareorden eller annan offentlig utmärkelse; “3. att deltaga i val till allmän befattning. "41 §. Är förlust af medborgerligt förtroende å viss tid, såsom påföljd af “brott stadgad; då skall den åläggas ej under fem och ej öfver tio år. Den döm“de håfve förverkat embete, tjenst eller annan allmän befattning, med deraf följande pension, rättigheter eller förmåner, så ock adelskap, riddareorden eller an“nan offentlig utmärkelse; och vare, under den tid, som i domen utsättcs, ovärdig “att deltaga i val till allmän befattning, och att dertill väljas eller förordnas. “42 §. Förlust af medborgerligt förtroende för alltid medförer vanfrejd." Häraf synes att endast förlust af medborgerligt förtroende för att tid skulle medföra ”vanfrejd”, som således ej åtföljde förlusten af medborgerligt förtroende för viss tid. Motiverna härtill skola här nedan anföras och granskas. I det af den äldre Lagberedningen den 16 December 1842 afgifna underdåniga “Betänkande, angående de straff, som i ny allmän kriminallag böra be“stämmas", har Beredningen, bland grunderna för afskaffande af spö-och ris-straff, yttrat, att do borde försvinna, “enär, på sätt Högste
Uti anskaffade tjenster hafva under tiden 13 ingått, 9 blifvit till sina hemorter återställde, 7 fått arbete på fabriker och andra ställen, 2 återtagits af anhörige, 2 öfverflyttats till Räddningshemmet och 3 lemnat inrättningen oförbättrade, så att den 1 nästlidne Juli 14 voro qvar vid Magdalenahemmet. I November 1860 öppnades Räddningshemmet, der 13 flickor sedermera varit intagne. Inkomsterna för båda hemmen tillsammans hafva under år 1860 och första hälften af år 1861 varit 4,451 R:dr 87 öre, deraf 500 R:dr af Kongl. Majit Nådigst beviljade till Räddningshemmets första uppsättning. Utgifterna under samma tid hafva uppgått till 5,139 R:dr 89 öre. Beträffande Arbetsinrättningar får Ofver-Ståthållare-Einbetet i underdånighet meddela följande upplysningar: a) Norra frivilliga Arbetshuset. Angående denna Inrättning, som förvaltas af en Direktion, bestående af åtta inom Jakobs och Johannis församling valde ledamöter med Kyrkoherden till Ordförande, är uppgifvet, att Inrättningens kapitalbehållning vid 1860 års slut, oberäknadt fastighetsvärde 18,000 R:dr, utgjorde 7,250 R:dr; att inkomsterna under året uppgått till 11,132 R:dr 54 öre, och utgifterna till 8,127 R:dr 96 öre, samt att arbetarnes antal vid 1860 års slut varit 260; hvarjemte blifvit erinradt, att, ehuru af inkomsternas förhållande till utgifterna ville synas, som Inrättningen under året skulle hafva gått med en vinst af 3,004 R:dr 58 öre, sådant likväl icke varit händelsen, enär Inrättningens varulager m. m. samma år minskats i värde med 3,143 R:dr 65 öre. b) Södra Arbetshuset och c) Norra Arbetshuset *). ') För Södra och Norra Arbetshusen, båda förenade med försorjnings-inrättningar och ställde under Stads-Nämndens förvaltning, är redogörelse lemnad här ofvan sid. 32 0. f. Stockholms stad.
Ett sådant blad, af den vidd för hvarje gång det utgifves, att alla till tryckningsdagen inkomna meddelanden deri få sitt tillbörliga rum, kan med skäl förtjena den i lagstil vedertagna benämningen af allmänna tidningar, emedan allmänhetens rätt och säkerhet, så vidt möjligt är, derigenom vårdas. Och Beredningen har funnit denna sak vara af så stor vigt, att den trott sig ej böra hell och hållet af sluta sitt arbete, ulan att derå fästa E. E. M:s Nåd. upmärksamhet.” Jag tror således saken vara tillräckligt förordad både af den konservativa och den liberala, eller om man snarare vill säga, den framåtskridande sidan. I saken får jag tillägga, att tidningen borde dagligen utgifvas, på det alt enskilda tidningar ej måtte komma henne i förväg med underrättelser om de allmänna åtgärder, som böra allmänheten meddelas. Om hon icke erhåller dem lika hastigt genom den officiella tidningen, som genom de andra, tipfyller denna icke sin bestäm melse. Derjemte anser jag det nödvändigt, att den officiella tidningens ulgifvaude eller fortsättning icke må bero hvarken af en serskild inrättnings, såsom Svenska Akademiens, tillfälliga förfoganden eller på en företagsam måns åtgöranden; ty denne skulle kunna falla ifrån eller uphöra med utgifvandel. Detta borde, med ett ord, vara lika beständigt och säkert, som förhållandet nu är med för* faltnings-somlingcns meddelande. Den 27 September f. m. 351 Man har sagt, att det vore despotiska Regeringar, som gåfve anslag åt dylika tidningar. Frih. Gederström har häremot nyss åberopat den Belgiska Regeringen; och jag anhåller ali dertill få lägga Ludvig Philips, hvilken visserligen icke ansågs vara despotisk, ulan mycket parlamentarisk. Det har blifvit påsiådt, att en sådan tidnings npgifter skulle misstros, just derföre, alt hon vore officiel. Hvad Regeringen beslutar och påbjuder, kan icke belviflas, emedan det icke innehåller betraktelser, ulan den oböjliga bokstaf, som uttalar Regeringens förfoganden. Misstror man den likväl och handlar deremot, så får man plikta derför när vederböV:de komma alt verkställa besluten. Hvad är det då man skall misslro?
Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Mörner, angående pension åt I. d. Öfversten Friherre Carl Otto och dess hustru Anna Gustafva Sofia, född Sundius. Motion N:o 98. Stats-Utsk.Utlåt. Mörner, Grefve Carl, Motion N:o 104, angående anslag till en väganläggning mellan sjön Bolmen och Wieslanda station å södra stambanan. Stats - 30 Utsk. Utlåt. N:o 141 samt Mern. N:is 168 och 207. K. St. underdån. Skrifv. MÖriier, Grefve Carl, Motion N:o 105, angående pension åt Biskopen, f. d. Statsrådet Doktor Christoffer Heurlins enka, Elisabeth Heurlin, född Liljewalch. Stals-Utsk. Utlåt. N:o 153. R. St. underdån. Skrifv. N:o 186. Motion N:o 106, angående pension åt f. d. Ryttmästaren J. F. Ömans enka, Gustafva Christina Sofia Öman, född Wallberg. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. Mörner, Grefve Carl Göran Detlof, Motion N:o 57, angående alla de särskilda verk, stater, inrättningar, stiftelser och kyrkor indelade räntors och tionde-anslags uppbärande och redovisning af Kronans uppbördsmän, m. m. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 17 och Mern. N:o 27. Motion N:o 107, angående pension åt framlidne Sekreteraren i Kongl. Landtbruks-akademien Johan Theophil Nathhorsts döttrar, Ida Mathilda, Emma Amalia och Bertha Diona. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 153. R. St. underdån. Skrifv. N:o 186. Motion N:o 185, angående anslag till uppsättning af mindre schäferier. Stats-Utsk. Utlåt.
Utskottets beslut, troligen hos många verkande motiv, som hemtas ifrån Statens påräknade inkomst af NumerLotteriet, reserverar jag mig; emedan efter min åsigt, det varit bättre, att öppet och oförstäldt yttra sin mening och bättre, att tillstå, det Utskottet ej tilltrodde sig kunna inkomma med ett förslag till fyllande af den Statsbrist, som kunde uppstå genom NumerLotteriets indragning, än att anklaga Svenska Folket för en ohjelpelig begifvenhet på sedeförderfliga vågspel, samt yttra misstroende till en Landsfaderlig regerings omsorger och kraft, att afstyra de oordningar, som hämmade i en rigtning, kunde vilja utbryta i en annan. Betan tanden. 215 3.‘o Ändteligen reserverar jag mig emot beslutet, att icke tillstyrka det underd. anmälandet af fleres nu yttrade önskan, det måtte, så vida NumerLotteriet varder bibehållet, Directionens rätt, att för tillfället förbjuda Spel på vissa numror, hädanefter upphöra. Om Staten skall fortfarande öfva hasardspel och dertill inbjuda landets barn, borde väl åtminstone spelsättet vara öppet, lika och jemnt. Det synes ock löna mödan, att på sådant sätt intill nästa Riksdag försöka, om ej, hvad många förmoda, NumerLotteriets vinst så skulle aftaga i betydlig nion och dermed det enda skälet för dess bibehållande försvinna.” Af Herr CommerccRådet Santesson: Jag har ej heller kunnat dela pluralitetens af Elögiofl. Utskottet beslut, att hos R. H. St:r afstyrka bifall till K. Mtts Nådiga Proposition om NumerLotteriets indragning och upphörande.
Salpetertillverkningen, Under sistlidna år 1843 blefvo 300 Lisp. 1 Sklpd approberad Salpeter uppvägde och hembjudne Kronan, hvarifrån 4 lö procent eller 13 Lisp. 2 Sklpd 16 Lod afgått, såsom rabatt för oarter, sä att den godkända oluttrade salpetern utgjort 286 Lisp. 18 Sklpd 16 Lod; hvarföre, efter 5 R:dr per Lisp., utbetalts 1,434 R:dr 30 sk. Banko. Till detta pris har, enligt Kongl. Majus nådiga Bref den 8 Februari 1844, kommit en förhöjning af 32 sk. på Lispundet, så att Kronans Salpeter nu betalas med 5 R:dr 32 sk. B:ko. Nämnde tillverkning, jemförd med det föregående årets, utvisar en minskning af 133 Lisp. 16 Sklpd 16 lod, och om man med jemnförelsen går än längre tillbaka, är minskningen ännu större, hvilket ådagalägger att denna näringsgren varit i starkt aftagande. Dock är alt hoppas, att genom den beviljade prisförhöjningen vidare förminskning i tillverkningen må förekommas. Jagt och djurfångst idkas i skogsorterna, men icke efter method, utan oklokt. De genom Kongl. Brefvet den 2 Februari 1838 fastställda O O konventioner om premier för rofdjurs utödande utom skallgång hafva haft den verkan, som de för hvartdera af sistförlidna fem år till. Eders Kongl. Maj:t insände underdåniga rapporter utvisa. Fisket. Härom åberopas min sisla underdåniga Berättelse. Sjöfarten■ Angbogseringsbolaget på norra sidan af Mälaren och dermed förenade Westerås Rederibolag har numera upphört eller är ställdt under upplösning. Westerås Fartygsvarf, som egdes af nämnde bolag, är försåldt till enskilda, jemte flere bolagets seglande fartyg.
A de protester Hrr Celibatärer i detta afseende på förhand afgifva, torde man icke behöfva fästa särdeles afseende, dag vili således hoppas och tro att LagUtsk. härnäst tillstyrker ändring i testamentsrätten i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Lagberedningens förslag, lemnande fri testamentsrätt öfver all qvarlåtenskap, undantagande när bröstarfvingar finnas, och då förbehåller blott hälften för dem. Under denna förutsättning och då BondeSt bifallit Betänk. N:o 12, tror jag att R. o. Ad. också bör stadna dervid denna Riksdag. Delta Stånd bör, såsom jag förut nämnt, icke påtvingas en reform af detta slag. Sjelf anser jag visserligen annars börden för en institution, sorn nu mera icke är lämplig. lag känner knappt ett enda exempel att en egendom derigenom blifvit någon längre tid bibehållen i en adelig slägt. Deremot minskar börden värdet vid försäljningar, hindrar att egendomar derefter blifva så snart förbättrade som annars kunnat ske och gifver anledn. till rättegångar och split. Börden medför dock icke på långt när så stora olägenheter som den inskränkta testamentsrätten öfver arfvejord. Slipper man från dessa inskränkningar vid denna riksdag, torde steget vara tillräckligt. Förnämsta hindret för ordnande af vårt lagsystem i dessa delar blir ock då undanröjdt. Jag yrkar bifall till Belänk:s 2 och 3 punkter, men förenar mig med afseende å sammanhanget emellan detta och Betänk N:o 13 med dem som yrkat återremiss. 1 anledn. af en talares yttrande ang:de naborätten, instämmer jag i hvad öfrige talare yttrat, och vill i detta fall blott tillägga, att nabo eger rätt till lösen, då »hus och tomt är ifrån nabo styckad och söndrad, honom till mehn och trängsel”, eller då man »häfver halfva muren jemte annars, eller nyttjar annars mur eller vägg, eller på sin grundmur häfver annars mur, eller nyttjar an - 602 Den 26