Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men som desse personer icke innehafva förtroende-embeten, så torde icke förhållandet dera och mig emellan vara alldeles jemförlig!, och derföre mig tillåtas att fästa Ståndets uppmärksamhet på detta ämne. Möjligen torde någon af Kammarrättens embetsman, här närvarande, veta bättre besked och kunna upplysa R. o. Ad. 0111 hvad rätt och skiiligt är. Emedlertid får jag erinra att calendern visar det 3:ne personer äro anställde vid ifrågavar. revisions-corrtor. Skulle de nu, ifall Utsk:s förslag går i fullbordan, förlora sina innehafvande beställningar med åtföljande löner, —eller hvem ansvarar för alt SlatsUtsk. ihågkomme dem, ifall R. o. Ad. samt de öfriga Stånden bifölle detta betänkande? Möjligen vore beställningarna indragna, men ingen erinrade sig tjenstemännens öde. — Jag påminner mig att StatsUtsk. har, t. ex. i fråga om Nummerlotteriet, utan betänklighet yttrat, att i händelse det skulle upphöra, så borde på indragn.stat uppföras ersättning för löner åt dem, som äro anställde vid detta verk. Jag tror ej att tjenstemännen der tjena på annat än constilutorial; hvarföre hyser man då icke samma välvilja för ett revisions-contor i Kammarrätten? Jag torde äfven få erinra, att vid,1825 års riksdag beslutade Ständerne att tjenstemännen vid allm. Magazins-inrättningen skulle indragas, men att, ehuru någre af deni tjente på constilutorial, de dock skulle få behålla deras löner för framtiden. Antingen man gör jemförelse med den ena eller andra af dessa Den la September e. ra. 36g dessa tjenstemanna-corpser, loide man finna, att de som nu äro i fråga böra blifva på enahanda sätt behandlade sorn de andra. Hr Printzensköld: I anledn. af den uppmaning, som den siste talaren gjort till någon af K. Kammarrättens tillstädesvar. tjenstemän att upplysa förhållandet med den tjenstemanna-personal, som finnes anställd vid allm.
Hvad den mängd arbeten af fruntimmershänder beträffar, som i vår tid mycket lägges an på, är derom intet annat att säga än godt, om blott dervid afseende fästes vid, att hvarje arbete måste betraktas ej såsom något ensamt för sig, utan nödvändigt passande det föremål det är afsedt till samt stämma väl öfver ens med omgifningen. Låt ej heller förleda dig till sådana arbeten som, exempelvis, tändsticksställ af äggskal, klockställ i toffelform och dylikt, det må nu vara hur nätt och fiffigt hopkommet som helst. Sådant är oegentligt och hvarken formskönt eller vackert, om än många af vårt » täcka kön » ej äro sena att utropa: så sött, så behändigt! Ä r någon i din familj, du eller barnen, af naturen begåfvad med något litet anlag för konsten, vare sig det nu gäller musik eller sång eller målning, så försumma det ej, utan gör, hvad du kan för att få det redbart uppöfvadt. En mindre gåfva kan möjligen utvecklas till en större. Men kom i håg, att musik ej är pianoklink, sång ej skrik, eller målning hvilket smaklöst färgkludd som helst! Och — våra personer sjelfva — låtom oss se till, att vi bringa dem i harmoni med våra hem — både vår inre och yttre menniska. Modets slafveri måste vi sky, men ej försumma att äfven i vår drägt vara så tilldragande som möjligt, hvilket bäst förenas med enkelhet och smak. Många anse, att hemmet är tillfylles, om blott ordning och ett lyckligt familjelif der äro rådande. Att dessa äro grundelementen för trefnaden i hemmet, är ju klart. Men det goda och det sköna passa dock bäst tillsamman, och det nyttiga och det enkla kunna i ej ringa mån förenas med detta sköna, som utgör konsten i dess mångfaldiga yttringar. Om vi betänka, hvad trefnaden i hemmet har att betyda både för oss sjelfva och för det omkring oss uppväxande slägtet, samt huru mycket denna trefnad förhöjes af allt det af skönhet, som kan stå till buds, böra, vi ej försumma att fånga hvarje glimt deraf.
Sådant tillkännagivande varde borgenärerne meddelad t uti den kallelse, som i föregående art, omförmäld är; och skola dessutom borgenärerne genom ny anmaning, på enahanda sätt utfärdad, sammankallas. Sysslomannens fordringsanspråk varde utaf domstolsreferenten granskade. Utaf alla andra fordringar skall granskningen föregå inför referenten, i fordringsegarnes och sysslomännens närvaro, hvilka sednare det åligger, att emot dem anföra de jäf, som fordringsanspråkets beskaffenhet kan föranleda; — hvad å begge sidor anfördt blifvit tage referenten till protokollet. 494. Borgenär, hvars fordran finnes upptagen i förteckningen öfver gäldbundna boets skulder eller hvars fordringsanspråk blifvit, såsom ofvan förmäldt är, granskadt, vare berättigad, att öfvervara granskningen af de öfrige borgenärernes fordringar och att emot desse anföra sina jäf, ehvad granskningen af desamma redan är gjord eller ännu pågår; samma rätt håfve ock konkursgäldenären sjelf. 495. Uti det af domstolsreferenten öfver granskningen af fordringarne förde protokoll, varde antecknade fordringsegarnes eiler deras fullmägtiges hemvist jemte en kort uppgift om beskaffenheten utaf de bevis och handlingar, hvarpå fordringarne sig stödja; och varde deruti jemväl anmärkt, om uti dessa bevis och handlingar iiågon radering eller skrift emellan raderne förekommer; skolande ock deruti slutligen upptagas, om fordringsanspraket blifvit lemnadt utan anmärkning och godkändi eller bestridt. 496. Vid granskningen utaf hvarje fordran håfve referenten, äfven utan något derom gjordt påstående, magt att å embetets vägnar ålägga borgenär, att sina böcker och handlingar förete, eller utdrag utaf desamma, gjordt af den domstol, inom hvars domvärjo han sitt hemvist häfver. 60 Kongl. Maj:ts Nåd. Varder fordran leninad utan anmärkning och godkänd, åiigge sysslomannen att å 1'ordringsbevisen teckna följande förklaring: v Godkänd fordran i konkurs lill belopp af den » Referenten vitsorde ytterligare, med sin påskrift, denna sysslomannens förklaring.
Ijj tiråtas mig att bäavisa till ett nyligen utkoni* mit arbete utaf en af Upsala Academies iörtjentaste Lärare, och den skildring som deruti gifves af en i ämnet kunnig min, öfver dan Civiiistiska bildningens närvarande tillstånd vid Universitetet och dess behof af ornskapning, hvilket utgör i verkligheten et t så tillfyiiestgörande motstycke till den adie Grefvens frainstälda tafla, att jag anser allt vidare yttrande öfver århnet blifva öfverflödigt. • Om Svenska Folket efter den ädle Grefvens uppgift sorn oväntad och besynnerlig anser den anmärkning, jag gj°rt vid långsamheten af den nya Lagbokens utarbetning, så har jag tili svar å den ädle Grefvens yttrande ej annat att erindra, än att jag gärna erkänner det jag icke uppfunnit något visst for* mula r eller förkortningssätt för tankan och begreppet, i följd hvaraf Lagar inom viss tid kunna 'beställas; men att jag likväl af hvad den ähle Grefven yttrat icke anser mig behöfva frångå, att arbetet möjligen kunnat vara närmare sitt slut än det visar sig. Till den förmodan, att det ännu ka*> komma att dröja i mångå år, innan Svenska Folket får hugna sig åt en ny allmän L'g, sorn står i öfverensstämrtielse m d dess Grundlagar, hemt&r jag förnåmligasi anledmngen deraf, *tt inga af de för Lagens sluteliga antagande nödvändiga förberedande åtgärder ännu blifvit vid agne; det nya Lagfors! get bör e ter Reg riigsforraen för au nsa förelä gas Sunder e hafjva varit u „f högsta Domstolen först och se - 20 Den y Maji. dan utaf StatsRådet granskadt. Efter den ädle Grefvens uppgift är hela CivilLagen färdig, och om den är det alltsedan 1821, så må man ju förundra sig, att icke Högsta Domstolens och StatsRådets granskning ännu ens blifvit påbörjad, så att någon del af den nya Lagen redan vid denna Riksdag kunnat blifva Riksens Ständer förelagd
Om denna splittring nogorstädes finnes, och af vissa ledamöter inom detta lius i möjligate målto befrämjas: så är jag dock öfvertygad, att flertalet af R. o. Ad. hvarken tvekar örn det sätt, hvarpå Ståndet kommer att afgöra denna fråga, eller förändra tanka i hufvudsaken genom något upskof, huru långt det än måtte blifva, blott afgörandet vid denna riksdag äger rum. Men det är utan tvifvel fruktan för endrägt i Adelns tänkesätt, som föranledt Frih. Tersmeden, att föreslå upskof lill en annan riksdag, då meningarne nyligen kunnat, genom ett flitigt bearbetande, förändras. Frih:n har talat om den oro och agitation, för hvilka landet är utsatt i denna fråga. Just för alt undvika den agitation som nu, under sjelfva riksdagen, bedrifves och om hvilken Frill. Tersmeden torde vara bättre underrättad än de fleste, är det icke skäl att upskjuta frågans afgörande, utan tverlom att med det aldraförsta detsamma företaga. Frilen säger, att om frågan nu skulle afgöras, sä blefve det hennes död. — Ja, jag tror visserligen, att det förslag, som nu hvilar på Ständernas bord varder ogilladt, men anser derföre icke representationsfrågan dö; tverlom torde hon derefter upslå på nytt i annat och vida bättre skick än hvari hon sig nu befinner. Sådant kan icke vara någon emot, som önskar fäderneslandets väl. Meningarne om sättet, kunna vara olika, men antingen 108 Den 11 December. vi fäkta för det ena eller andra förslaget, äro vi dock ense derom alt söka sluteligen komma till det, som för Sverige är bäst. Man har talat om att på bordet lägga alternativa förslag, ett, grundadt på allmänna val, nemi. det som nu finnes på bordel, och ett klassvals-förslag som derjemte skulle hvila till nästa riksdag. Jag vet icke på hvilken § i grundlagen som de värde ledamölerne stödja den förmodan att alternativa förslag kunna hvila från den ena riksdagen till den andra.
Härvid svarades många ja jemte några nej; och förklarades ja haft öfvervigten. Utsk:ts hemställan bifölls. Utskits näst derefter följande yttrande, i atil. af K. M:s framställningar ronde den s. k. Statsiånefondens förvaltning m. m. Lades till handlingarne. 5:te punkten. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof; Jag skulle blott anhålla att få uplysning af någon af StatsUtsk:ts ledamöter, huruvida man ej genom detta beslut inträder på ett gebit, som egentligen tillhör BankoUtskrts förvaltning. Det har visserligen radan förut blifvit afgjordt, att förluster på lånerörelsen skola af statsverket ersättas, men huruvida det deraf måste följa att möjligen upkomraande vinst skall fråntagas Banken och tillställas Riksg.Kont., är ej, så vidt jag af Betänka kunnat göra mig reda för förhållandet, tydligt och klart. Hr Bildt: Egentligen kunde denna punkt vara obehöflig, emedan Rikets sednast församlade Ständer beslöto att R. St:rs Bauk skall af Riksg.Kont. hållas skadeslös för de förluster, som i ani. af det temporära statslånet och dess användande för dermed afsedt ändamål kunna för Banken upkomma. Vidare uttalades inom StatsUtskd den åsigt, som här i Betänka är framställd, att om någon förlust upkommer, den skall drabba Riksg.Kont.; ty enl. K. M;s Propos., hvilken StatsUtsk:t tillstyrkt och Ståndet bifallit, skulle af det utom Riket uplagna nya jernvägslånet ett belopp af 9 milla, utgörande återstoden af det vid sista Riksdagen uptagna statslånet, användas till återbetalande af denna summa, och ett deremot svarande belopp utaf den s. k. statsiånefondens behållning anvisas såsom tillgång för bedrifvandet af Statens jern vägsbyggnader. Då nu förlusten skall drabba Riksg.Kont., har Utsk:t, i enlighet med K.
Utdrag den 9 Nov. 1829. 5g j:o För starkt a Stats-Utskottets: N:<> 325, angående anställd omröstning i några till Statsregleringerr hörande frågor, lades till Handlingarne; 4:0 Stats-Utskottets: N.'o 324, angående anslag till Löne-fyllnaden, då Riks-Markegångspriset på den under lönerne inberäknade Spannmål öfverstiger b Rdr Banco tunnan, lades till Handlingarne; 5:0 ExpeditionsU t skottets: N:o 21 g, angående ifrågaställd förändring i formen för Utskottets Förslag till Rikets Stan* ders underdåniga Skrifvelser, bifölls. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets Memorial, N:o 324, angående Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande anslag till Lönefyllnader, då Riks-Markegångspriset på dea under Lönerne inberäknade Spannmål öfverstiger Sex Rdr Banco tunnan, fann Bonde-Ståndet för godt att förena sig med Högloflige Ridderskapet och Adeln i det beslut, att, i den händelse Riks-Markegångspriset, för den under Lönerne inberäknade Spannmål, skulle något år öfverstiga Sex Rdr Banco, den härigenom uppkommande brist för den del af berörde Spann < 6o fröt. Utdrag den 9 Nov. 182g, inål, som öfverskjuter Kronans behållna Spannina!, skall af Riksgälds-Contoiret Statsverket er* sättas. S. D. Bonde-Ståndet biföll nu Lag-Utskottets Utlåtanden; N:q 120, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 85, angående För* slag till Lag fpr Åhörare, som bevista Riks-Stån* dens pfverläggningar; och N:o 72, om utsträckande af Testamentsfri heten för Städernas invånare och Preste* Ståndet till likhet med den, som efter Landsrätt eger rum. S. D.
Hvar, som annan söker hos Konungens Befallningshafvande eller Domaren för skuld, eller hvad del helst är, som till visst belopp i penningai beräknaclt blifvit, eller ock utfordrar vissa lösören, ege att, emot det ansvar och den säkerhet, som i 5 §. omförmäles, få, vid kallelsen, till egen säkerhet upptecknad, värderad, märkt och med förskingringsförbud, eller, der egendomen hos annan person än svaranden finnes, med qvarstad belagd så stor del af dennes egendom, som emot det utsökta beloppet svarar, eller ock de lösören, hvarå anspråk väckt blifvit. Samma säkerhet må äfven beviljas under lagsökningen eller rättegången, innan densamma blifvit genom laga kraftvunnet beslut afgjord, 3 Lag-Ulsh oltets Betänkandej JV.-o 69. §• 4- Förskingringsförbudet eller qvarstaden må ej de personer bevilja, som Domhafvanden gifvit tillstånd alt stämningar utfärda. §. 5. Den, som erhåller förskingringsförbud eller qvarstad, skall, derest hans fordringsanspråk icke fullföljes eller genom laga kraftvunnen beslut underkännes eller nedsättes, i ersättning till egaren, för hvarje år förbudet eller qvarstaden varat, utbetala fem för hundrade af hvad som blifvit med förskingringsförbud belagdt, samt tio för hundrade af hvad som blifvit i qvarstad satt, och, i hvilketdera fallet som helst, icke varder honom tillerkändt; skolande sökanden eller käranden härför antingen ställa en af tvänne vederliäftige personer, en för bägge och bägge för en, ingången borgen, som i Öfver-Ståthållare-Embetets Canzli, hos Magistraten eller Kronofogden förvaras skall, eller ock ett års sådan ersättning förskottsvis i Rikets Ständers Rank eller i Landt-Ränteriet nedsätta; afgifve ock enahanda borgensförbindelse, att ersättning för det i qvarstad salta skall, i händelse det förskingras af den, som detsamma anförtros, sedan innehafvarens rätt att det behålla upphört, varda egaren godlgjordt. §•6.
Majt den 3 Januari 1845 gil»lade plan, nådigst finner ändamålsenligast.» Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hvartill denna motion blifvit remitterad, har vid behandling deraf inhämtat, bland annat, att, enligt Kongl. Maj:ts till Krigs-kollegium den 11 December 1849 aflåtna nådiga bref, arbetet med den ifrågavarande Militär-författnings-samlingens utgifvande, som då redan fortfarit tre år utöfver den derför utsatta tiden, icke fortskridit så långt, att någon approximativt tillförlitlig, än mindre bestämd uppgift kunnat lemnäs när detsamma slutligen skulle hinna fullbordas, samt att detta arbete, som fortgått alltsedan år 1837, men hvars färdiga delar icke torde utgöra hälften af det hela, redan kostat Staten en summa af mer än 31,000 R:dr Banko och, i fall det skulle fullföljas på samma sätt som hittills, otvifvelaktigt komme att ådraga Staten en utgift, hvilken ingalunda stöde i skäligt förhållande till arbetets allmänna nytta; att Kongl. Maj:t, vid sådant förhållande, funnit skäligt i nåder förklara, att Författnings-samlingens utgifvande icke finge på förut stadgade vilkor längre fortfara än till 1849 års slut; att samtliga dertill hörande handlingar skulle öfverlemnas till Krigs-kollegium, som anbefalldes att vara betänkt på utväg huru det ofullbordade arbetet måtte på annat lämpligt och för Staten mindre kostsamt sätt till slut bringas, samt att, då tillfälle dertill sig yppade, hos Kongl. Maj:t derom göra underdånig anmälän. Utskottet har vidare inhämtat, att vid så väl 1850 och 1851 som 1853 och 1854 årens riksdagar motioner blifvit väckta om oftanämnde Militär-författningssamlings fortsatta utgifvande, men att Rikets Ständer ansett sig icke böra i detta ärende vidtaga någon åtgärd. Med afseende på hvad sålunda förekommit samt med hänsigt dertill att
Ni kan emellertid försöksvis taga ett gram BIFFSTEKSSÅS. D:o d:o 5 snörknäppen d:o » 2: — bromnatrium två gånger dagligen. 2) Icke SOJA, D:o d:o 6 knapps Mousquefaires » 2: — mycket. Färsk fisk, lagad mjölkmat (i små kvantiteter för hvarje gång), löskokta eller MALDA KRYDDOR samt alla slag, såväl eleganta som enklare, råa ägg, höns och råskrapad biff. (garanteras oblan4) Utan betydelse. B) När Ni bättre kommer GLACÉ- och GANTS DE SUÉDES från 2 till 20 dade) P Å bleckdosor att fördraga mat, höja sig nog krafterna åter, med genomborradt knappar. om Ni i Öfrigt sköter Er väl, tar lagom molock. tion o. s. v. Rekvisitioner från landsorten mot efterkraf. Nagelträng. I detta fall torde operativt afBUTIKER: flere gånger prisbelönade och fullt jämlägsnande af nageln vara bästa och troligen enda medlet. Vänd Er till läkare. 45 VESTERLÅNGGATAN 45, förliga med de bästa utländska fabrikat. En oerfaren landtfru. 1) Se svar ttll Lisa Tillhandahållas hos Hrr specerihand5 STUREGATAN 5, i n:r 16. 2) Helst lavemang. Ett godt medel lare. [1339] ar det i nyssnämnda svaret omnämnda. Möj[1717] 24 SÖDERMALMSTORG 24. ligen kan ett glas Marienbadervatten på fastande mage på morgonen göra önskad verkan. 3) Dessa böra undvikas, såsom varande för varma. Den tacksamma fickan. Någon särskild specialist for dylikt finnes ej hvarken här eller annorstädes, utan kan Ni vända Er till hvilken läkare som helst. — D:rW — s adress denna o c h följande 12 månader är Bryggaregatan o. Mottagningstid 12 — 2. — Enligt vår tanke vore en k all vatten skur lämpligast, cch torde Ni — på grund af er hemvist — kunna lämpligen välja mellan Mösseberg, Hjo, Sköfde.
Slår kursen deremot vid 128 sk. eller derunder: så behöfva Bankens vinstmedel icke begagnas till vexelköp, emedan dessa då icke äro annat än en vexlingsåtgärd, hvarigenom Banken tillbyter sig silfver mot nya 254 Den 3 Maj. sedlar, utan att deras utgifning skadar honom. Tvertom förbättras förhållandet mellan inneliggande silfver och utelöpande sedlar, för hvarje SpecieRiksdaler, som sålunda invexlas. Om Bankens räntevinsl skall aler gå ut i rörelsen, men sådant icke kan ske genom vexelköp, under ofördelaktig kurs, eller ej är, i motsatt händelse behöjligt: så mäste andra utvägar vidtagas för att bibehålla rörelsekapitalet oförminskadt. Sådana äro: att för vinsten köpa räntebärande papper, eller alt utlåna henne mot ränta, eller att använda henne till Statsanslag. De t vänne första utvägarne öka ej mindre Bankens grundfond, eller det belopp, hvarmed hans fordringar öfverstiga hans skulder, än hans räntevinst för framtiden; men bidraga ej omedelbart till silfvervexlingens vidmakthållande. Den tredje utvägen gör ingendera delen; är flock vanligtvis begärligast, emedan han fyller Statsbehofven med nära 1 mill., eller T*7 af hela Statsregleringssumman, utan alt nya skaller dertill erfordras. Tvånget för Banken att, äfven i de bägge första fallen, åter utlemna sina influtna sedlar, hindrar honom att röra sig fritt, och på det sätt, som för silfverulvexlingens vidmakthållande är tjenligast. Bankens förmåga alt sina sedlar med klingande mynt, vid anfordran, inlösa, ökas lika litet genom grundfondens tillväxt, som någon enskild mans kassa, med hvilken han infriar sina löpande sedlar, ökas genom tillväxten af hans utestående fordringar. Kunna ej dessa lika hastigt utbekommas, som hans egna skuldsedlar till inlösen företes: så kan han ändock nödgas göra bankrutt, ehuru rik lian än må vara, och ehuru stort öfverskott hans massa kan, vid skeende utredning, möjligen lemna.
Min öfvertygelse är, att domstolen, som skall afdöma ett brott, alltid bör existera före brottets begående, emedan i motsatt fall, då domstolen väljes, sedan förbrytelsen är begången, ofta händer, att domslutet kommer att hvila på förut fattade meningar, hvilket i sjelfva verket innebär ingenting mindre, än att domslutet subjectivt föregår pröfningen och sålunda löper största fara att objectivt blifva orättvist. Ytterligare får jag till bevis för olämpligheten af vår tryckfrihetsjury anföra, för det tredje, att den till -|delar är vald af parterna sjelfva, ett förhållande, som i intet annat land, der jury finnes, äger rum, utan äro der jurymännen på förhand att tillgå till ett visst antal, hvilket vid förefallande casus, genom af parterna å ömse sidor, efter vissa gifna reglor, anställd utvotering, inskränkes till ett bestämdt antal ledamöter, som afdöma det förevar, målet. Ilar åter synes begreppet om compromissarier uti civila mål hafva föresväfvat lagstiftaren. Skillnaden är likväl stor. Uti civila mål kunna visserligen stridiga interesse!!, stundom härledande sig blott från misstag, genom compromissarier förlikas; men i brottmål kan ingen sådan jemnkning äga rum, emedan ingen medelväg gifves emellan brott och oskuld, tvenne begrepp, som helt och hållet upphäfva hvarandra. Mot denna juryinrättning anmärker jag vidare, för, det fjerde, stadgandet om den dubbla p> I lira li te ten för att fälla den anklagade. Vare det långt ifrån mig att någonsin önska sådana institutioner, att den anklagade skulle fällas annorlunda, än efter tydlig lag; men jag kan blott icke förstå, hvarföre den anklagade just uti dessa förbrytelser skall behöfva kringhvärfvas af andra eller flera skyddande for - Den 17 Octoher e m. mer, än uti alla andra rättegångsmål. Det är temligen troligt, att parterna, mer eller mindre säkert gjort sig underrättade om de af dem sjelfva utvalda jurymännens åsigter, oell det är således lika troligt, att knappast någon kan blifva fälld med flera än 6 roster.
Pettersson från Calmar län; » Nils Fredrik Husberg från Södermanlands län, med hvilken v. talmannen Nils Pehrsson, Johan Pehrsson och Pehr Olsson från Upsala län, med flere leda möter af det hedervärda Ståndet, sig förenat; af Jan Samuelsson från Calmar län; » Johan Johansson från Östergöthlands län, med hvilken Magnus Månsson från samma län instämt; hvarförutan, efter motionstidens utgång, serskilde memorial i ämnet af Anders Gunnarsson från Elfsborgs län samt Johan Bergström från Skaraborgs län blifvit afgifna. Dessa motioner och anföranden hafva af Riks-stånden blifvit remitterade till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, som likväl ansett nödigt att, för desammas behandling, sammanträda med Lag-utskottet; och få de förenade Utskotten, efter föregången pröfning af desse frågor, i följd häraf, gemensamt utlåtande deröfver nu afgifva. Vid den granskning, Utskotten med all sorgfällighet åt förevarande framställningar egnat, hafva Utskotten inhemtat, att, jemte det de fleste motionärerne väckt mer eller mindre utförda och omfattande förslag till ändringar, jemkningar och tillägg uti Kongl. Maj:ts nådiga förordning om fattigvården i riket den 25 Maj 1847, hafva någre yrkat, att underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t måtte framställas, dels om undanrödjande af sjelfva de hufvudgrunder, å hvilka omförmälda Kongl, förordning är byggd, dels ock om en revision deraf; hvarförutan af herr friherre Cederström till antagande blifvit framställdt ett motionen bilagdt, från trycket utgifvet, förslag till ny författning i detta ämne. Innan Utskotten gå att redogöra för det hufvudsakiiga innehållet af de motionärers framställningar, hvilka afse ändringar uti serskilda §§ af högstberörde Kongl, förordning, hafva Utskotten ansett sig böra i korthet antyda hufvudgrunderne af de motionärers förslag, hvilka, enligt hvad nyssberördt är, ansett omförmälda författning böra upphäfvas eller till vidare kraft och verkan suspenderas.