Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
i ^ l j u å r gran är en årlig tilldragelse: månader isyftj ' före jul börja vi tänka på den o c h påbörja våra förberedelser genom att samla o c h lägga undan småsaker, som kunna blifva lämpliga. För hvarje år äro alla angelägna att tänka ut något nytt, någon öfverraskning för de andra; och jag tror att de yngre medlemmarna af vår familj, som likt de flesta barn hafva mer tid än pengar att offra på presenter, hemta nästan lika mycket nöje från dessa tidiga förberedelser som från granen sjelf. De tillverka rosor o c h prestkragar af skärt och gult silkespapper — icke sådana der stora, slarfvigt hopkomna Mommor, som vanligen brukas, utan små och nätt gjorda. Gossarne förse oss med flaggor af alla nationer; dessa sättas på ståltråd och fernissas. Förra året gjorde vi mycket vackra fogelbon af mossa o c h qvistar, som hopfogades med fin ståltråd, hvaraf en ända lemnades för att fästa dem vid granen; i hvarje bo lades tre eller fyra sockrade mandlar att föreställa ägg. Medan det var godt om valnötter, köpte vi en del mycket stora; vi blyfde dem försigtigt, så att ej skalen gingo sönder, togo ut kärnorna och skrapade rent det inre. I några af dessa skal lade vi små pennknifvar, fingerborgar, parfymflaskor, glaskulor eller några af de små artiklar för dockans toalett, som man köper uppsatta på kartor, och i hvarje nöt låg litet hvit och skär b o - mull för att presenterna ej skulle skramla; somliga nötter fyldes med sötsaker. Derefter hoplimmades skalhalfvorna och öfvermålades med bronsfärg i guld, silfver, rödt, blått eller grönt, som kö- pes pulveriserad hos färghandlare o c h uppblandas med bronstinktur. Dessa nötter gjorde stor lycka, ty barnen, som fingo dem, trodde först, att de voro vanliga förgylda nötter och blefvo derför mycket förtjusta att vid knackningen finna ett mera tillfredsställande inre än en tom kärna. Hvarje medlem af vår familj lemnade någon present till granen — mitt särskilda bidrag utgjordes af tolf dockor. Hvar och en af dessa dockor representerade en person ur någon välkänd fesaga.
Preste-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet den 22 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ytterligare utvidgad smidesrätt inom Bergslag. (Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:s Bet., N:o 116). S. A. K. Sedan Rikets sednast församlade Stander för deras del medgifvit, att nya smiden skulle inom Bergslagen få anläggas vid de masugnar, hvarest tackjernsblåsningen under de tio sistförflutna åren uppgått till minst 2,500 Sk:pp. tackjern årligen, så har, på grund deraf, under nu pågående Riksmöte blifvit yrkadt, att smidesrälten inom Berslagen måtte varda ytterligare utvidgad, enär högst få masugnar genom nyssnämnde föreslagna ti 11- verkningsbelopp skulle komma i åtnjutande af den beviljade smidesrälten; och få af sådan anledning, Rikets Ständer, instämmande till alla delar uti de vid sistlidne Riksdag af Rikets Ständer yttrade åsigter i afseende på fördelarne af en i allmänhet utvidgad smidesfrihet, så val inom sora utom Bergslag, hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att, der 2:ne masugnar under de sistförflutna Tio åren haft en årlig tillverkning af sammanlagdt Expcdiiions-Viskotlets Förslag lill tind. Skrifvelse, IV.o i3l. 3i<j 2,500 Skepp, tackjern, de måtte berättigas att anlägga en stångjernshärd med oinskränkt smidesrätt. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Febr. 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Febr. iS/jo, T'- Presle-Ståndet den £9 Borgare-Ståndet den 22 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående indragning af Bergsfogde tjensterne. (Allm.
De skäl, som anfördes emot motionerna vid remissen, gälla således äfven nu, och för att ej onödigtvis förlänga discussionen, vill jag endast i B. o. Ad:s minne återkalla, hvad Hr Carlheim Gyllensköld vid nämnde tillfälle yttrade, i anledn. af Frih. Creutz’s motion, om antagande af den Norska Dissenter-lagen; han yttrade bland annat: Det är hvarje Regerings pligt, som ock dess rättighet att vidtaga Den 16 Juni. 193 vidtaga de förfaltmr, som kunna anses mest gagneliga för statsändamålets ernående, således, att lill förekommande af befarad oordning, icke blott förordna om de vilkor och förhållanden, under hvilka vissa gudaktighetsöfningar må tillåtas, utan äfven, att från tillgodonjutande af medborgerliga förmåner, till och med från sitt område afhålla eller förvisa dem, hvilkas religiösa tro och bekännelse, eller, i religionens namn företagna gerningar, strida mot samhällets ändamål, sådant det af samhällets målsmän upfaltas. Denna rätt synes mig alldeles obestridlig. Vi vela, alt familjen är det borgerliga samhällets grundval eller rot. Lika litet som det lärer kunna bland kloka och tänkande menniskor påslås, att en husfader skall vara skyldig, i kretsen af de sina, inlåta eller tåla den, hvilken med ord och gerning, störande och förderfligt inverkar på husets frid och välbefinnande; lika litet kan delta fordras af det större samhället eller Slaten. På motionärens åsigt om religionsfrihet, såsom hvarje menniskas oafvisliga rättighet; om rätta förståndet af 16 § Reg.F:n om oförenligheten af hvad han kallar det andliga och verldsliga regementet, men hvarmed han i sjelfva verket menar den kyrkliga och borgerliga styrelsen, hyilar hufvudsakligen äfven hans påstående, att i Sverige ulöfves ett samvetstvång, stridande mot all gudomlig och mensklig räll, mot förnuft och uppenbarelse, mot Christi, Aposllarnes, Luthers och Konung Guslaf I:s bud, och föredömen, äfvensom mot innehållet af vår kyrkas bekännelseskrifter.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels att R. o. Ad., med frånträdande af sitt förut i frågan lättade beslut, skulle bifalla Utsk:ts lörev:de Meni., och dels att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut och afslå Mem:t, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på det förra beslutets frånträdande och bifall till meranämnde Meni., hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på vidblifvande af det förut fattade beslutet och afslag å Mem:t, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Björnstjerna begärde votering. Uppsattes och justerades följ:de voteringspropos.: »Den som vill, att R. o. Ad., med frånträdande af förut fattadt beslut, skall bifalla Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Mern. N:o 46, med förslag till sammanjemkning af Riks-Sl:ns skiljaktiga beslut vid förehafvande af Betänk:t N:o 12, ang:de väckt förslag om upphörande af de s. k. prebende-pastoraten, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Den 21 Februari. Gil Vinner nej, afslår R. o. Ad. detta Mern. och vidblifver sitt förut i frågan fattade beslut.» Sedermera företogs voteringen, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 44. Nej — 66. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- o.
I de fall, sorn i 6 § 3 mom. omförmälda äro, gälle för Domaren å landet, hvad om Rätten i stad sagdt är; dock varde, der gäldenär ej inom förelagd tid sig inställer, saken till Rätten hänskjuten. 4 morn. Skal! konkursmål af Rätten handläggas; varde urtima ting af Domaren utsatt att hållas så fort ske kan och sist inom fjorton dagar, der ej lagtima ting inom samma tid infaller, eller sökanden önskar, alt ärendet ändå må lill lagtima ling anslå, och sådant ej af gäldenären bestrides, 8 8- Är konkurs å gäldenär sökt, och dör gäldenär, utan att ban den ansökning medgifvit, eller söker borgenär, att afliden gäldenärs bo till konkurs afträdas må; föreläggas delegarna i boet alt sig deröfver förklara, der de kända och inländska äro, fjorton dagar eller högst en månad från delfående!, och, der de okända eller utrikes färna äro, en eller högst två månader eller det kungörelse blifvit tre gånger i allmänna tidningarna införd: och varde saken så bedömd som om gäldenären lefvat. Dör gäldenär, sedan han sökt alt få sitt bo afträda; varde saken ej deraf uppehållen. § 9. Vid konkursansökning foge gäldenär uppteckning å boets egendom och gäld, med uppgift å borgenärers namn och hemvist, sä ock å de höcker och handlingar som boet röra; och vare uppteckningen med edsförpligtelse underskrifven. Är ej bouppteckning bifogad, eller uppslår konkurs i följd af borgenärs jrkande och aflemna!' ej gäldenär vid förklarings afgilvande bouppteckning; varde, i stad af Rällen och å landet af Domaren, förordnande genast meddeladl Magistratsperson, Kronofogde, Länsman, Rättens betjent eller annan lämplig person alt uppteckningen ulan dröjsmål förrätta ; och åligge gäldenären att allt, som lill boet hörer, under edsförpligtelse redligen uppgifva. Kan ej fullständig uppteckning genast ske, bör skriftlig uppgift å borgenärerna och deras hemvist Rällen eller Domaren ofördröjligen tillställas.
Hufvudredaktionen af bladet besörjes af fröken Alexandra Gripenberg (Aarne). Prenumerationspriset är föreslaget till 2 mark för Ar. O m qvinnors anst&amp;liniiq Z postcerkets g-enst stadgas i postverkets senaste kungörelse, att enka samt ogift qvinna berättigas att komma i fråga vid besättandet af en del tjenster och befattningar vid postverket; och åtnjuter qvinna, som tjenst vid postverket tillträdt, sanima rätt till ersättning för tjeristeresor saint pension vid afskedstagandet, som manlig innehafvare af enahanda tjenst tillkommer. Två sådana äro nyligen tillsatta, den ena, frii S. Meinander vid ridderskapet och adeln, den andra, fröken Ingrid Wasastjerna vid borgarståndet. Ryssland. Emedan det är niuhanimedanskorna förbjudet att vid sjukdomsfall låta behandla sig af män, hafva i Turkiet flera qvinliga läkare en iiiycket stor praktik. Holland. I den holländska skönliteraturen intaga qviiinorna ett framstående rum och hafva att glida sig i t publikens ynnest och erkännande. Såsom de mest betydande romanoch novellförfattarinnorna nämnas: Bettiy Park, Katharine Alberdingk Tliyn, baronessan Stratenus, fröken von Harum och fröken Andriessen. Belgien. 1Mdle Popelin, nyligen blifven Juris-doktor i Brussel. liar för afsigt att nästkommande 1 oktober anniäla sig inför appellationsdomstolen för att aflägga eden. Oin domstolen nekar, hoppas en advokat i Brussel kunna förfäkta sin kollegas sak och har redan en skrift färdig för att bevisa att intet i lagstiftningen hindrar qvinnan fran att föra en process. England. Tre stora vetenskapliga samfund i London, det geografiska, det Linneska och det geologiska, ha beslutat upptaga qvinnor som inedlemrriar.
Jag säger på samma sätt, emedan man vet meningen dermed hafva varit, att Regeringen genom sina EmbetsVerk skulle lösa den svåra uppgiften, att på en gang gynna både köpare och säljare. Hvad Herr von Heijne yttrat om SockenMagaainers verkan i de Södra Otterne, vigar äfven jag sorn ofta vistats der , vitsorda. Jag anser DistrictMagaziner tjenliga endast såsom en öfvergångs-punkt til! något bättre och öfverflödiga, der man redan kommit sig före. Det första i försörjningsväg inom hushållen är, att föräldrarne mata barnen, sedan att de lemna detn en täre-penning att lefva af, och sluteligen att den vuxna mannen sjelf anskaffar sina behof. Så förhåller det sig äfven i Statsförvaltningen; derföre tillstyrker jag upprättandet af DistrictMagaziner, ej för deras fortfarande beständiga nytta, utan såsom en af Staten lemnad täre-penning , intill dess de ifrågavarande landskapen kunna försörja sig genom egen omtanka. En värd Ledamot har omtalat, att det vore Nybyggare och Eoskapsskötare som skulle behöfva undsättning i de Norra Orterne, men icke de åkerbrukande. Jag frågar i alla fall, hvarmed skola de betala säden, om de ej hafva något att köpa förp Äga de intet att aflåta , och få de säden för intet, sa skola dessa undsättnings-anstalter leda derhän, at£ fokt” Den 24 Octoher f, m. 3o5 folkmängden ökas i de Norra Provinserne utöfver det antal, sorn dei kan nära sig, ocfif de Nor3 ira blifva derigenom endast fattig-anstalter, sorn de Södra mäste föda. Dä, när de sednare utarmas af de förra, inträffar hvad Herr Tham yt. trat , att båda blifva tiggare. Då har afven blifvit taladt om de 25,000 Tunnorne, som äro arn-' hade åt Södra delen af Sverige, och det torde vai ra flera än jag, som anse dem Öfverflödige, så, i händelse de äro inbegripne i denna punktj anhåller jag att de mätte skiljas derifrån.
Jag har sjelf begagnat denna läkemethod så väl för mig sjelf som för min son, och mången skall erkänna, att den är lika användbar vid alla åldrar, blott den riktigt brukas, oell icke hopblandas med medikamentsförgiftningen. Den vetenskap, Den ? 5 J nl i f. rr». som är naturlig och enkel, är också lättfattlig för mängden och det är för folket, för den olärde, som jag tror att vattenbehandlingen har och bör hafva den största framgång, och jag är öfvertygad om att, derest denna behandling med mera värme omfattades af Staten, skulle den åstadkomma förökad helsa hos nationen och bevara tusenden af dem, som vid en späd ålder duka under för medikamentsbehandlingen, att icke tala om vaccinen, som på dessa barn inympar sjukdomar för lifstiden. Jag var häromdagen i tillfälle att se ett barn, som vaccinerats 2 dagar förut, och hvilket till följd deraf hade armar, ben och ansigte öfverhöljda af röda fläckar. Vaccinen var hemtad från barnhuset, som skall heta vara en barmhertighetsinrättning; men om det vahr, som hemtas derifrån, kan anses innehålla helsoämnen för Svenska nationen, det vill jag lemna derhän. Det är hufvudsakligen på dessa grunder, som jag trott mig böra framställa min motion, att nemi. Staten bör med välvilja omfatta en kurbehandling, som är så välgörande och vidsignelsebriugande för folket, samt understödja inrättandet af en klinik, der läkare kunde bildas, som allena voro hydropather. Ty från Universitetet är det icke att hoppas att erhålla några sådane läkare, med de studier, som der idkas. Visserligen kan ett eller annat undantag ega rum; men f. n. är icke förhållandet så, och jag känner åtminstone ingen läkare f. n., som är uteslutande hydropath. Att resa till en kailvattenkur, är visserligen mycket fördelaktigt; men vattenbehandlingen måste betraktas icke allenast såsom kurativ, utan fastmer och hufvudsakligen såsom preservativ, och det är derföre som jag med D:r Lagberg önskar, att denna princip måtte från de stora kuranstalterna förflyttas inom husen, inom familjerna.
Hr Ridd.Secrel:ri behagade upplysa, om någon underrättelse ankommit från PrestcSt. om det beslut, som der möjligen blifvit fatladt, och att jag derefter finge yttra mig. Upplästes ett prot.uldr. från PresleSt. af denna dag, af innehåll, att Ståndet vid föredragning i ett sammanhang af BorgareStts inbjudning, om instämmande lili de beslut BorgareSt. fattat tili de ännu ej definitivt afgjorda delar af cxtra-statsregleringen oell af förstärkta StatsUtskts mern. K:o 554, beslutat lägga inbjudningen till handlingarna, och derjemte förklara, att Ståndet icke anser något binder möta för företagandet i förstärkt Ulsk. af de ännu återsltiende voteringarna, rörtde extra-statsregleringen. Hr von Hartmansdorff: Det är svårt att bestämdt vela hvad lietta beslut innefattar. Om R. o. Ad. hade förklarat, att inbjudningen borde läggas till handlingarna, så skulle jag anse henne vara a/slagen. Jag bar hört tvifvel yttras, huruvida de nyttjade ordalagen innefattade afslag eller icke. Då jag i förmiddags yrkade ilen voter;s-propos., som slutligen vann, så innehöll den korlligen, alt R. o. Ad. icke fann frågan föranleda till annan åtgärd, än att svara på sätt som Ståndet beslutat. Jag hade ock trott, alt frågan varit genom den voteringen i sin helhet afgjord. EmedJertid har hon nu Ater förekommit, och i händelse det nyss upplästa beslutet innefattar afslag, så står saken på den punkt, att derom måste i förstärkt Utsk. voteras. Jag kan således hvarken tilleller afstyrka, d. v. s. icke upplaga den framställning, som är gjord, emedan den på förhand är tillintetgjord genom ett Ståndets beslut. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius:
Han lät sig föras, som ett barn; han visste icke rätt till sig, men kände ett visst nöje att lemna sig åt den unga flickans ledning, som talade till honom med så mild och så modig röst. Så beqvämt som möjligt lades Harald ned under den skyddande stenhälln, och Susanna ref af sig shawlen, som hon bar under sin pels och gjorde af den en mjuk hufvudkudde åt Harald. «Ack, det var godt!« sade han sakta och tryckte Susannas hand, i det han kände sig lisad af denna ställning. Susanna återvände nu till sin matmoder. «Susanna!« sade denna, «jag ville också gerna komma dit bort, – der ser lugnt ut att hvila!« men jag är så stel, att jag knappt förmår röra mig.« Susanna lyfte sin fru af hästen, och ledd och stödd af henne, nådde fru Astrid det skyddande hvalfvet. Här var, i förhållande till den öppna slätten, en nästan ljum temperatur, ty fjellväggen och snövallarne hindrade den kalla vinden att intränga. Här satte Susanna sakta ned sin af köld och trötthet nästan stelnade fru. Susanna var frusen och trött äfven hon, men o! hvilket södern af lif och värma förmår ej kärleken och den starka viljan att framkalla hos ett menskoväsen. Det var dessa krafter, som nu drefvo den unga flickans pulsar, och läto bloden rulla varm ur hjertats kamrar och ända ut i hennes fingerspetsar. Hon gned sin matmoders stelnade lemmar, hon värmde dem med kyssar och tårar, hon värmde dem vid sitt klappande bröst. Hon förmådde henne att dricka af en flaska vin, och beredde äfven för Haralds torra och törstande läppar, af blandadt vin och vatten, en välgörande läskedryck. Sin näsduk, fuktad af snö, lade hon kring hans värkande panna. Kring båda bäddade hon med kappor och kläden, så att de kunde vara bevarade mot kölden. Sedan stod hon en stund tyst, med skarp och allvarlig blick. Hon tänkte på hvad som vidare var att göra, för att rädda dessa två.
Skriften är tryckt äfven i Mémoircs » ur Us jowméca de septcmbre och i bd. XVIII af Histoirc par-Icau&amp;laire. Jourgniac de Saint-Méard (död 1827) var något litet ett original, omtyckt för sitt blida och muntra lynne och känd för sina outtömliga historier, som förskaffat honom namnet » President et général en chef de la aodété universelle des gobe&gt;mouches ». Det berättas, att han längre i tiden ännu en gång kom i häktelse. Han föll nämligen på den idén att skicka Förste konsuln ett diplom som ledamot af nämnda sällskap, hnn organisation tyckes påminna något om den i Sverige berömda D * aW&gt; » * orden. Men detta bekom honom synnerligen illa: den höge her-f® blef arg, lat kasta honom i fängelse och vägrade att gifva honom lös, så att Fouché måste taga på sitt ansvar att i all tysthet släppa ut honom, varning att * * bättre före en annan gån^.1 ’ Enfant och Chapt de Rastignac, frigifvandet af Jaucourt, som nyss nedlagt sitt mandat som deputerad, och af Cazottc med flere detaljer. Men om Sombreuil har han intet att förtälja, och hans framställning af domstolens och » den exekutiva maktens » procedyr visar tydligt, att deri ej finnes rum för någon sådan episod, som den i sägnen om le vare de sang omtalade. Nyssnämnde abbé de Rastignacs systerdotter, markisinnan de Fausse-Lendry, född de Paysac, hade utbedt sig tillstånd att få dela sin onkels föngelse i Abbaye, ehuru Sergent med flere, säger hon, varnade henne, att » fängelserna ej voro säkra ». Hon har skildrat vistelsen uti en skrift: Quelquesuns des fruils amers de la revolution ct unc faible partie des joumecs des 2 el 3 sep-tcnibre 1792, hvilken hon anförtrodde åt Jourgniac de Saint-Méard.
Om man vill ett ändamål, mäste man ju äfven vilja medlen; och dessa äro inga andra, än ett rakt förbud mot bruket af alla sådane varor, som inom vårt egel Land kunna tillverkas; hvaremot låg Tull borde sättas på rudimaterien, som vi behöfva. Men så synes icke Utskottets mening vara. Utskottet marquerar sig älska Handels-friheter, men det tyckes vara den utländska, på bekostnad af den inhemska industrien. Jag vet icke, att Fabriksidkare och Manufacturister äro bland dem, som äro frikallade från Contributioner; bör man då göra det om icke omöjligt, åtminstone nära så, fördem, att skaffa sig lifsbergning, och Staten en viss påräknad skatt. Då man fordrar något af någon, så bör det väl vara för något, som denna fordran göres. Förra Ständer, ehuru deras generosde' visst ej var serdeles stor, funno likväl icke rådligt, att just directe slå FabriksSocieteten för pannan, eller rakt knäcka den, oaktadt en god början gjordes. De biföllo likväl ej Kläde, eller 28 H. a3 354 Den ig lunii e. tn. Siden i Bomull och Linne-väfnader till införsel, mot hvarken Skyddseller annan Tull; men 1829 års Bevillningsutskott har visat sig beredvilligt att uppgräfva grafven åt Svenska Näringsidkaren och Fabrikanten. På ett sätt kan det vara en slags consequence deruti, om nemi. afsigten är att göra Rikskroppens alla delar nära fullkomligt lika vanmägtige. Annorlunda tänka och handla våra grannar Ryssarna; och jag hänvisar till Tidningen Journal de St. Petersburg, för att inhemta, hvilka förträffliga inrättningar der i Landet blifvit de senare åren vidtagne till Manufacturernes upphjelpande.
Lyckligtvis har han emellertid så många och afundsvärda förtjenster, att man icke beundrar honom mindre, om han också har några svagheter. Det är ett stort fel att icke ha något fel. De tyska kantonernas kvinna erinrar till sitt yttre oftast om en af Norges många »åndrige» fruar. Hon har samma i trä skurna statur, samma gammalmodiga guldbrosch öfver det släta till hakan knäppta klädningslifvet. Hennes blick är asketiskt sträf. Hon är likväl vanligen alldeles främmande för emancipationen. Hemmet är hennes verld; hon är husmor framför allt; hon är det i högre grad än kvinnan hos någon annan nation. Hennes stolthet är att bolstrarna noga vädras, att golf och fönsterlufter noga rengöras hvar lördag och att det ej ligger något dam på pianot. Då hon besöker sin väninna, är icke hennes första tanke att granska dennas klädning. I samma ögonblick hon räcker henne sin hand, rullar hennes ögon med hissnande hastighet öfver rummets alla föremål. Helt visst undgår intet slarf i städningen hennes husmorsblick och ett litet ormsting vid damernas nästa témöte, nästa »Kränzchen». Hon täflar med sin man i sparsamhet. Då hon blåst ut en använd stryksticka, lägger hon den försigtigt på ljusmanschetten för att nyttja den för andra gången, om lågan behöfver öfverföras till ett annat ljus. Äfven större familjer ha vanligen endast en tjenarinna. Frun och döttrarna lemna sängen i otta, städa sjelfva och gå på visit kl. II f. m. De se icke ogerna, att man dricker kaffe utan socker, och de sätta aldrig grädde på bordet. Sällskapslifvet är i de tyska kantonerna mera grundadt på ömsesidig jemlikhet mellan båda könen än i andra land. Mannen är alldeles för mycket plebej att visa kvinnan vår löjligt chevalereska artighet. Kommer han på sin söndagspromenad med sina damer till ett Wirthschaft och kommer först, och är allt redan utsåldt utom en sista flaska öl, är han i stånd att tömma denna sista flaska sjelf – och beklaga att det icke fins något mer för damerna. Emellertid sker detta på ett alltför vänligt och uppriktigt sätt för att verka stötande. Man känner sig i stället benägen påstå, att just så skall umgänget vara.