Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men så reste hon sig yrvaken tyckte bestämdt att en Anders skrek henne i örat, att det var morgon och att hon försofvit sig. Hon gnuggade ögonen. Herreje, Anders var ju åt skogom, ensam satt hon där i sängen och i föjse var det ett okristeligt lefverne! Hastverk blef det att komma i kläderna och ut ... Hon visste nu, hur det var fatt, och det gick kallt efter ryggen, när hon tänkte på det, som väntade henne därute. Åh herre Gud lammena mina satans blodkäft oh jesses hjälp mej, usla stackare! Yxan låg på vedkubben, och den ryckte hon till sig. Ut genom fönstret ångade den varma föjsluften, mättad med lukt af blod, och gjorde mor Brita nogsamt kunnig om, hvad som var å färde visste hon det inte förr. När hon nu öppnade ytterdörren, lät det som om något klöste och ref efter väggen där innanför, och i detsamma hon med yxan lyft till hugg stötte upp innerdörren, såg hon en luden bakdel, som med flyende brådska försvann genom fönstergluggen. Ljust var det som det kan vara när månsken och norrsken kapplysa, och alltför väl såg mor förödelsen därinne. I båsen trampade och flåsade Gullrosa alldeles vettskrämd och hade klämt upp sig i ena hörnet, så hon stod nästan dubbelviken. I kätten låg granntackan riktigt konstslaktad med hål i strupen och ursugen hvarenda bloddroppe. Det ena lammet låg nedanför fönstret delvis uppätet. Hade nog varit ämnadt till reskost men fått stanna efter i hastigheten. Det andra lefde och såg ut att vara orördt. Det stod med hufvudet nedborradt i ströhalmen och skakade och skallrade i dödsångest lika svårt som mor Brita själf. Det stackars, eländiga skratet hade sjunkit ner på mjölkpallen, och satt där och vaggade fram och åter med händerna för ansiktet. Tårarne droppade mellan fingrarne och ned på golfvet, där de fröso till is. »Oj, oj, jag fattiga stackare tackan min lammet mitt oj, oj, Anders Åh, herrejesses, din förbannade satan blodsugare svinpels rackare, tjuf!»
Huruvida krigskollegium, i sitt nuvarande skick, till alla delar uppfyller det ändamål, som med detsammas inrättande varit åsyftadt, eller om detta ändamål kan genom en ombildning af kollegium bättre ernås, samt huruvida, utan befarade olägenheter, beslutande-rätten i vissa mål, må åt afdelningscheferne kunna öfverlemnas ? få kommitterade, för besvarandet af denna fråga, i underdånighet anföra följande: Krigskollegium, som, enligt hvad i det föregående är visadt, i sin början organiserades till en art af stats-departement, inom hvilket den då öfver arméen och densammas alla angelSgenheler tillsatte riksmarsken ledde och öfvervakade verkställigheten af de beslut, som i hithörande ämnen blifvit af Konungen i rådet fattade; som, elter riksmarsk-embetets upphörande, antog egenskapen af ett förvaltningsverk, understundom i förening med utöfvande af juridisk myndighet, ömsom räknande ett riksråd, eller en högre militär-embetsman bland sina presidenter; och som slutligen, sedan år 1782 49 alltintill närvarande tid varit organiseradt på departement eller afdelningar, på sätt och vis fristående; men med bibehållande af presidenten såsom den ledande och öfvervakande organen; kan i dessa omständigheter icke jemföras med något annat kollegium än med förvaltningen af sjöärendena. Det eger derföre icke heller för sin tillvaro såsom ett sammanhängande rikskollegium samma skäl som för de öfriga kunna vara gällande. Samrådigheten, eller Heres deltagande i besluten, kan för en mängd af ärenden inom krigsförvaltningen icke vara lika angelägen som i juridiska, kamei ala och författningsberedande mål, der denna samrådighet är ett värn för den enskildes rätt, samt såväl mot maktens missbruk, som mot ingreppen i dess lagliga välde. Men inom en ordnad förvaltning, der de flesta ärenden äro verkställighets-åtgärder på grund af tydliga föreskrifter, äro dessa utstakade värn öfverflödiga och utgöra endast ställda hinder för ärendenas raskare gång; under tider, saknande politiska ansvarighets-former, ersatte de dessa och målens ringare mängd dolde deras olägenheter.
Ett stadgande, som särskilda gånger föranledi och möjligen ännu ytterligare kan komma att föranleda det obehöriga och chikanösa ingrepp i den genom Handelsordn. d. 22 Dec. 1846 medgifna frihet att lill salu hålla alla inhemska tillverkningar, dels af en dylik åtgärd följande skada och förfång, finnes införd! i 1807 års s. k. Lagsamling, under 9 § 1 Kap. H. B:n (pag. 287). Det består uti ett stympadt excerpt af ett d. 19 Dec. 1759, till CoramerceColhm atlåtel Kongl. Bref, innehållande, jemte föreskrift för handtverkare i allmänhet, att hvar för sig teckna alla sina tillverkningar med egen stämpel — hvilket kan vara oskyldigt nog och lända lill det gagn alt skilja den duglige arbetarens arbete från den odugliges, — att allt hvad med sådana märken ej finnes försedt och till salu anträffas, bör vara konfiskation underkastadt. Detta stadgande, hvilket tillkommit under Skrå-embetenas florerande, till förekommande af förvexling mellan ”bönhasars och fuskares” samt de resp. skrå-embelsmännens tillverkningar, hvarföre den tiden äfventyret af konfiskation ansågs nödigt för alla varor, derå stämpeln icke utvisade att de voro af mästare förfärdigade, har dessutom, såvidt jag kunnat inhemta, aldrig varit, genom någon af K. M:s Commerce-Colhm eller Öfver-Ståtlnre-Emb. utfärdad kungörelse till allmänhetens efterrättelse promulgeradt, innan det, 50 år efteråt, infördes i den samling af Författningar och Stadgar, hvilken på K. M:s nåd. befallning utgafs, hvarföre det i sjelfva verket aldrig kan anses hafva haft kraft och verkan såsom lag. Då emedlertid, såsom jag förut omnämnt, ofvanomförmälde K. Bref ännu af fåkunniga eller kitsliga åklagare åberopas såsom an - Den 29 December.
För ordningen angående hattdelsböcker och handelsiäkuiUgar den 4 Maj 1855. Bifölls. Betänkande JM 68, i anledning af motion om närmare bestämmelse af sättet för inteckning om nyttjanderätt till fast egendom. Återremitterades. Betänkande JM 69, i anledning af motioner om arfsrätt för oäkta barn. Det i betänkandet framlagda förslag godhändes med uteslutande af 'slutmeningen från och med orden: »så ock efter sin fader»; och 656 Prot.-Vtdrag den 17 Oktober 1863. Memorial M 70, med förslag till voteringspropositioner i anledning af de inom Riks-Stånden futtade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Utlåtande J\2 53 öfver gjorda anmärkningar och Riks-Slåndens skiljaktiga beslut i anledning af Utskottets Betänkande 35 öfver dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag till ny Strafflag dels ock enskilda motioner rörande brottmålslagstiftningen. Bifölls. JU :t< j Jljj |)ii| 0JU UoiJotn } >i 't tilinh •.■lin; i ,05 tft S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Memorialer: , JV2 167, angående verkställd omröstning i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om anskaffande af medel till jernvägsbyggnader. Lades till handlingarne; och JV2 168, i anledning af dels erhållna återremisser dels Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande eu del af de i Utlåtandet JVs 141 behandlade frågor om statsbidrag för väglörbättringar, brobyggnader, kanaler, vattenaftappningar och andra arbetsföretag. Godkändes, utom hvad angår Utskottets, sid. 14, sist gjorda hemställan, hvilken lades till handlingarne. Från Hederv. B onde-Ståndet. S. D. Vid lörnyad föredragning bifölls Stats-Utskottets Memorial JV2 165, angående afskrifning af åtskilliga inom linien i Riksgälds-kontorets räkenskaper balanserande fordringar.
Men du kunde ha sparat dig det. Jag släpar inte en gatnymf upp i mitt hem». Det var som om hjertat stått stilla inom henne ett ögonblick, så glad blef hon. Hon kunde icke tala, hon framstammade blott, liksom för att ännu en gång få höra det bekräftadt: »Icke?» »Nej. Det äcklar mig. När man tvingas att äta drafvel, dukar man inte i salongen; man går ut i köket.» Der fans hos henne icke en tanke på att denna bekännelse, afgifven lugnt och utan spår af förlägenhet, skulle förefallit de fleste andra mödrar hårresande. Hon kände ingenting annat än glädje, en befriande glädje öfver att hennes gosse ändå, trots allt, var finkänslig och nobel som hon knappt vågat hoppas. Åhjo, hon hade hoppats hon hade hoppats det hela tiden, men hon hade knappast vågat tro. Detta, som mötte henne ur hans ord och tonfall egde ingenting gemensamt med den kvafva, orena luft som slog upp från den norska ungdomsbokens blad. »För resten har jag för tillfället en älskarinna», sade han, nu åter lätt och skämtsamt. »Det är en smula mer aristokratiskt; det är nästan som ett äktenskap. Hon är inte min jemnlike och jag kan inte tala med henne men det gör ingenting, för det ska inte vara mer än tre månader.» Modern tyckte sjelf, att det var opassande, men hon kunde omöjligt värja sig emot att draga på smilbandet. »Ar det bestämdt på förhand hur länge det skall vara?» »Ja tre månader, det är öfverenskommelsen. Med en månads prolongationsrätt ifall begge parterna skulle önska det.» FJERDE KAPITLET. Framemot jul berättade William att han blifvit uppsagd och måste flytta strax på nyåret. »Jag har plats här», sade modern. »Du kan få den dubletten der nere; den är icke uthyrd ännu.» »Det vill jag inte», afbröt han kort. Inom sig kände han en rasande lust att antaga tillbudet. »Dessutom är den ju inte möblerad. I denna sista invändning bodde redan »Akkordens Aand». »Det kan den bli.» »Jag har inte råd att köpa möbler och jag vill inte att du gör något för min skull.»
Ått beräkningen och classificationen af säkre och osäkre fordringar synes mycket tvifvelaktig och tili Verkets skada uppgjord. 3:o Utbetalningarne förNybyggnader ochMagazins-inköp, åren 1821 och 1822, har, enligt bifogade För teckning P, uppgått till 49,479 R:d. 9 sk. 4 r:sti, hvilka må tilläggas den i förslaget upptagne Sum* ma af Fastighetsvärden 34o,346 R:d. 38 sk. 4 r** fastän det förekommer problematiskt, huruvida ens sistnämnde be* lopp vore säkert att på* räkna , i händelse dö egendomar* som egentligen tillhöra Allmänna Magazins - Inrättningen* skulle försäljas* 4:o Motsatsen häraf kan med tämmelig viss* het påstås, ty om i betraktande tages, att ibland säkre tillgångar blifvit förde MagazinsInrättningens uteståen* de fordringar för utborgad Undsättnings-spanmål * med undanlag af sådane, som redan ärö till afskrifning anmälde eller utredde och föi' 666 Riksens Ständers hvilka ej någon ersättning kan förväntas, så [edes man lätt till öfvertygelse derom att ansenlig rabatt eller rättare sagdt förlust å ! fordringarne nödvändigt mås-te uppstå derigenom , att norre Länen fått tillstånd återlemna ^:delar af sine Lån efter 1821 års missväxt, med Spannmål in natura, och Jemtland särskildt, der största beloppet utestår, hugnats med rättighet atfc liqvidera sine skulder med Spannmål tunna för tunna, utan någon mellangift, då deremot fordringarne blifvit beräknade efter de höga undsättningsprisen. Härförutan kan ock tagas för afgjordt, att ytterligare och betydliga afskrifningar framdeles i ej kunna undvikas, då skulderne skola indrifvas uti de Län, der de samma med penningar böra gäldas. Revisorers Berättelse> 5:o Att skulden till Stats-Verket
De kunna ej af Stats - Contoiret utså något det ringaste sä länge Ständerne ej behaga nägot fastställa. Som ärlige män hofwa de studt för fosterlandet; de äga rätt till wär tacksamhet, wär största erkänsla och jag hemställer derföre om det skulle wara instämmande med den billighet och rättwisa, som altid bör utmärka Ridderjkapets och Adeln, att läka dem sakna det nödwändigaste för sitt underhäll och all säkerhet för sin framtida utkomst. Herr Grefwen och Landtmarstalken gjorde derefter proposition ä bifall till Utskottets Betänkande. Herr ZckutrmrcrLntr: yttrade det han trodde, att frägan om Finska Artillerie-Regementet särskildt kunde bifallas och den om Finska Escadren upstjutas. Herr Larllielm QzcklenLMcl, Larl, förklarade att i likhet med de principer han förut i Stats-Uu skot - 6io Den Zebruarii. stoltet yttrat, wille han förena sig med Herr 8cknt Lercr-mtiL. Zerr Grefwe» och Landtmarstalken gjorde ä nyv proposition a bifall till Stais-Utskottets Betänkande i hela desi widd, hwilken befwarades med ett st-irkk Ja, men ett Nej. Uplästcs följande: Riksens Högloft. Ständers Allmänna Beswärsoch Oeconomie - Urskotts Betänkande, i anledning af Herr Profesioren, Doctor Orl ^LkvenkelätL till Högloft. Ridderskapet och Adeln ingifne samt derifrån kill Utskottet remitterade Memorial, innehållande förslag till winnande af en nödig och mera - . allmän Lakare-wärd pä Landet, sann Dictamen, innefattande tillägg och förklaringar wid nämnde förslag, jemte anmärkningar wid Medicinal-wärden för Armeen. Utskottet, fyin icke kunnat misikänna den ädla Patriotisme, der sällsynta nit, och den werksamma menniskokärlek som ledt författaren as besia skrifter, har med serdeles nöje emotkagit ett förslag i hwars werkftyllighet
Då jag således ansett mig böra fästa RiksStts uppmärksamhet på behofvet af skattebördornas minskning, så väl för städerna som landet, på möjligheten att vid denna riksdag komma till åtminstone en millions förminskning, om dels de inskränkningar göras i stats-utgifterna, som kunna ske utan något mehn för stats-bestyrens gång, och dels ändamålsenliga grunder för de extra-ordinarie beskattningar och bevillningar stadgas, hvilka redan lemna så betydliga öfverskott utöfver hvad som varit påräknadt, samt på billigheten, att jorden befrias från de bördor, hvilka icke allenast äro 1 H. 27 310 Den i Februari. de tyngsta, utan tillika genom deras obestämda beskaffenhet och högst ojemna fördelning uro de odrägligasle och, så viii för den enskilda medborgaren, som för uppbördsman och redovisande verk besvärligast; får jag vördsamt anhålla, att BevilIn:sUlsk. måtte föreslå R. St. att bifalla det här af mig gjorda förslag om nedsättning af bevillning för städernas borgerskap m. fl. - På det att likväl dessa förslag om nedsättning i så väl landets som städernas beskattning måtte blifva försatta i det oskiljaktiga sammanhang, som gemensammma skyldigheter och rättigheter för alla samhällsclasser gör nödvändigt; har jag genom särskild motion, om hvilkens remiss till de förenade Statsoch Bevilln:sUtsk:n jag äfven anhållit, föreslagit, alt en sådan öfverensstämmelses tillvägabringande måtte ske genom de begge Utskms gemensamma behandling. 3.
Vasas dotterdotter, en nära frände till vårt kungahus, en förtvinad moder, hvilken af ömma bekymmer för sonen lägges i grafven — se där tre synpunkter, hvar för sig tillräckligt betydande för att berättiga alla våra läsarinnors intresse. Vi bringa dem därför i dag bilden af den nyligen bortgångna storfurstinnan Olga Feodorowna af Kyssland, en dotterdotter till Gustaf den I V Adolf af Sverige, en syster till vår kronprinsessas fader. WFh Olga Feodorownas föräldrar voro storhertig Leopold af Baden (död 1852) och dennes gemål storhertiginnan Sofia, prinsessa af Sverige (död 1865). Storfurstinnan Olga föddes i Karlsruhe den 20 sept. 1839 och erhöll i dopet namnet Cecilia, som förändrades till Olga, då hon den 28 aug. 1857 förmälde sig med storfurst Michael, kejsar Nicolai yngste son. I detta äktenskap föddes sju barn, af hvilka det tredje i ordningen, storfurst Michael Michaelovitsch (född 1861) för några veckor sedan, i strid mot tsar Alexanders vilja, gifte sig med grefvinnan Sophie Merenberg, en dotter till hertig Nikolaus af Nassau och dennes gemål, Natalia Puschkin. Detta steg af den UDge fursten ådrog honom tsarens synnerliga onåd, sä att denne genast befallde storfurstens utstrykande ur den ryska armén jämte hans afklädande af alla militära värdigheter och förvisning från fäderneslandet. Prinsens moder, storfurstinnan Olga, som redan hela vintern varit klen, kände sig af alla dessa tilldragelser så skakad, att hon genast satte i verket sin redan förut hysta plan att för några månader draga sig tillbaka till ett af sina gods för att i landtlig stillhet och ett mildare klimat söka sinneslugn och hvila. öm aftonen den 7 april anträdde hon därför sin resa till Krim.
Föredrogos ånyo och remitterades tili Allmänna Besvärs och Ekonomi-utskottet följande inom Ståndet väckta motioner: ilo af professor H. G. Lindgren, om bibel-kommissionens upplösande, jemte hvad i anledning deraf i ståndet anfördt blifvit; 2:o af lektor Wallman, om revision af fattigvårds-stadgan, samt om stats-anslag för fattigvården; 3:o af prosten Osterman, om upptagande af 2:ne årliga kollekter i rikets kyrkor för missions-verkets befrämjande, jemte hvad i anledning af motionen i Ståndet anfördt blifvit; 4:o af prosten Klintberg, angående nederlagsoch transito-rätt för Slitö hamn på Gottland. 5:o af prosten Klintberg, angående vissa tillägg i folkskole-stadgan; 6:o af prosten Klintbergj om förändradt löningssätt för presterska pet, jemte hvad i anledning deraf i Ståndet yttradt blifvit; 7:o af doktor Säve, angående reglering länevis af presterskapets iöne-inkomster. S. D. Föredrogs Expeditions-utskottets memorial N:o 5, i anledning af erhållen anmodan om införande i riksdags-beslutet af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående åtskillige föreslagne Lagförändringar. Lades till handlingarna. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets den 18 dennes bordlagda utlåtande N:o 3, i fråga om användandet af de å anslagen till uppföran de af cell-fängelser uppkom ne reservationer.
Tjärubränning idkas nu mera, i brist på tjenlig skog, till obetydlig qvantitet uti de socknar, som gränsa till hafskusten, och har uti derifrån aflägsna socknarne under de sednare åren varit i starkt aftagande, så väl derföre att tjärutillverkningsämnena mångenstädes upphört att finnas, som ock emedan allmogen funnit större vinning uti tillverkning af bräder, plankor och bjelkar. Det är dock otvifvelaktigt, att sedan skogome snart blifvit tömda på sistnämnde produkter, tjärutillverkningen åter skall intaga sitt åt dem för en tid lemnade rum. Den från länet utförda tjära utgör, såsom jag ofvan haft nåden nämna, under de fem år, hvarom denna berättelse handlar, 78,070 tunnor. Kolning. Dermed har allmogen, med undantag af brukens kolare, sig föga befattat de sednare åren, i anseende till de mera lönande förtjenster, som stått till buds. Salpetertillverkningen. För Kronans räkning är under fem sista åren 13,008 lispund onnad salpeter inlöst efter ett pris af Fem R:dr 32 sk. banko lispundet med 73,691 R:dr. Denna näring bedrifves allenast i Luleå fögderi samt Arvidsjaurs Lappmark och har ännu icke kunnat vinna insteg uti de öfriga socknarne af länet, hvarest uppmärksamheten derifrån alledes genom större tillgång på andra biförtjenster. Den har varit i jemnt stigande, så att då tillverkningen år 1842 utgjorde 2,110, uppgick den 1846 till 3,023 lispund.
Hennes ögon strålade, när hon nämnde ordet; hela hennes varelse andades samma ödmjuka tillbedjan som marmorbilden däruppe. Det var som om hon omedvetet härmat dess hållning och ansiktsuttryck. »Kärlek?» upprepade han, och läpparne kröktes redan till ett spotskt småleende; men då han såg på henne, afklipptes det med ens. Det kom ett allvarligt och själfullt uttryck i hans ögon, och han log som en ängel vid tanken på ett förloradt paradis. »Nåja,» sade han stilla, »kanske också det.» »Jag har aldrig sett en vackrare och sannare bild af kärlekens väsen.» »Ja du! Du hör till dem, för hvilka kärleken är i släkt med religionen.» Det hördes ljud af steg. Maria böjde sitt hufvud framåt och lyssnade ... I nästa sekund befann sig Eric ensam framför marmorbilden. Han vände sig om, gick tillbaka till »den förtroliga vrån» och satte sig på den stol han nyss lämnat. Han stirrade framför sig på golfvet med ett högst fundersamt uttryck i ögonen. Hans tankar sysslade med ett psykologiskt problem, som föreföll honom omöjligt att lösa. Hur var det möjligt...? Han fick sitta där länge ensam och grubblande. Maria hade sprungit Casimir till mötes i det blåa kabinettet, och där stodo de länge tryckta in till hvarandra i en stum omfamning. Också för honom var kärleken ännu lika ung och frisk. Hon var den kvinna han älskade, den enda han älskat. Han hade svärmat och flammat, han som andra, han hade också i hemlighet varit en ladugårdens Don Juan; men den känsla han ägnade henne, sin lagvigda hustru, hade han aldrig hyst för någon annan kvinna. Hon hade tagit hans hufvud mellan sina händer. »I dag är min pudel tjugusex år.» Han nickade fryntligt, men då han såg hennes ögon fyllas af tårar, fick han också själf tårarne i ögonen. Det lyckliga småleendet kring hennes mun blef mer och mer exalteradt; hon böjde hufvudet tillbaka och lyfte sig på tå upp emot honom, så att hennes ansikte kom helt nära upp emot hans. »Tack!» sade hon. Och hon lade hela sin själ i det enda ordet. Det var som en säkerhetsventil; när känslorna hotade att spränga hjärtat, flög det ordet henne alltid på läpparne.
Vi hafva inom hufvudstaden nyligen haft den erfarenheten, att nära nog tusentals personer strömmat hit från länen i brist på arbete. Jag hemställer då, huruvida det kan vara rättvist, att mot dem använda tvångsarbete, när de tydligen ådagalagt, att de velat mottaga arbete, i fall sådant varit att tillgå. Jag vill icke ingå i vidlyftigare discussion i ämnet, emedan jag, då frågan återkommer från Utsk., dertill får tillfälle. Hr von Hartmansdorff: I händelse ifrågav:de anstalter skola betraktas såsom spisqvarter för lösdrifvare och tiggare, tror jag, att penningar ännu mindre förslå. Är det icke alfvar med dessa anstalter, lärer icke heller någon god verkan deraf följa. Hr Tham, Casper Wolrath: Ehuru jag icke hunnit genomläsa K. M:s Nåd. propos. i detta ämne, anser jag mig i anledn. af här afgifna yttranden böra uttala några tankar i detta för fäderneslandet vigtiga ämne. Hr von Hartmansdorff har föreslagit, att, häldre än att inrätta tvångsarbetshus, hvilka skulle blifva otillräckliga, tiggare och lösdrifvare skola försändas till kronoarbetscorpsen vid Carlsborg. Jag undrar i sanning, huruvida detta vore rätta medlet att förbättra menskligheten. Meningen med arbetsinrättningarna är att genom arbetets sättande i händerne pä arbetaren väcka hos honom den egna eftertankan, huru han så småningom skall kunna skaffa sig arbete. Det är alldeles icke utredt, huruvida icke genom desse arbetsinrättningar denna eftertanke kan väckas hos arbetaren, och skall arbetaren i saknad af arbete och medel till utkomst kastas till en kronoarbetscorps, är jag öfvertygad, att vi skola återfå honom mera förvillad, mera hemfallen i laster än om han lemnades sysslolös. Jag tror derföre rättast vara, att icke länsvis utan inom hvarje församling inrättas serskilda arbetshus i förening med redan befintliga fattighus.
De sålunda Utskottet tillställde, i vederbörlig ordning godkände samt i Riksgälds-kontoret utan anmärkning granskade räkningarne upptaga: lör Riddarhus-salens uppvärmning under reparations-tiden frän och med den 15 November 1858 till den 29 Mars 1859 R:dr Kant 391: 25. lör målare-arbete i salen och den dertill hörande tambouren, äfvensom i uppgängarne till salen och läktaren , „ 370: 71. för snickare-arbete i salen och uppgångarne samt ä läktaren, enligt 2:ne särskilda räkningar, tillsammans ... , „ 8.269: 41. Summa R:dr Rant 9,031: 37. Bih. till R. St. Stats-Utskottet, som i anledning af Fullmägtiges ofvanberörda anmälan ansett sig böra underställa den gjorda framställningen Rikets Ständers pröfning och afgörande, får, i öfverensstämmelse med hvad af Fullmägtige blifvit förordadt och då, på sätt Fullmägtige jemväl erinrat, flerfaldiga utgifter för nya inredningar och derigenom förorsakade förändringar inom Preste-, Borgareoch Bonde-Ståndens sessionsrum tid efter annan blifvit af Riksgälds-kontoret bestridda, tillstyrka, att nu ifrågavarande kostnaders sammanlagda belopp, 9,031 R:dr 37 öre, likaledes må, på samma sätt som andra riksdagskostnader, få af Riksgälds-kontorets medel utbetalas. Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Juli 1860, kl. 2 e. m. Utlåtande, angående ytterligare anslag för det inom Rikets Ständers hus inrättade Riksdags-arkiv. (R. A.)