Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tersmeden: Jag får på nyss anförda skäl äfven till styrka afslag å denna inbjudning. Utom det att Ståndet icke funnit skäl att lemna någon särskild föreskrift öfver formen, under hvilken dessa amorteringslån böra uptagas (och lämpligast torde också vara att lemna denna form fri, såsom hittills varit fallet för hypotheksföreningarne,) kan ju en sådan föreskrift icke leda till någon egentlig nytta. Ar uptagandet af lån emot premieobligationer icke öfverensstämmande med våra lagar i allmänhet, kan det väl icke ifrågakomma att uptaga sådane lån; är det återigen förenligt med våra lagar, finner jag icke något skäl hvarföre ett sär - 304 Den 20 Oktober f. m. skildt förbud deremot skulle för hypotheksbauken utfördas. Jag anhåller om afslag å inbjudningen. Gr. Lagerbjelke: Det är visserligen sannt, på sätt den förre talaren också upgifvit, att om så beskaffade lån som dessa skulle vara i våra lagar förbudna, så låta de icke verkställa sig i Sverige. Häri instämmer jag fullkomligt med honom; men det torde dock kunna invändas, att om ock sådana lån icke få uptagas i Sverige, så kunna de få uptagas i Tyskland, och det är icke alldeles omöjligt, att man kunde få se hypotheksbanken negociera sådana lån derstädes. Detta lånesätt kan visserligen vid sina tillfällen medföra icke så obetydliga pekuniära vinster, men om det i allmänhet är ett godt sätt, torde vara ganska tvifvelaktigt, och att det icke öfverensstämmer med hypotheksbankens verksamhet i allmänhet, torde äfven anses gifvet. Hela affären med premielån består uti att spekulera på menniskors spelsjuka, men icke uti att göra affärer på rent financiel grund eller att uptaga lån mot lång amortering, hvilka sedermera utlånas emot inteckningar. Jag kan således icke finna detta sätt riktigt godt och anhåller derföre om biföll till BorgareSt:ts beslut. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Så tillvida skulle jag kunna instämma med den siste talaren, att hvad man nu förstår med en uplåuing mot premieobligationer icke är rätt lämplig och icke borde användas, men jag har den åsigten om premieobligationer, att jag icke skulle vilja helt och hållet förbjuda dem.
Åh, måtte ingen människa ana allt detta, då spärrade man väl in henne. Något fick en gång makt med henne så starkt, att det icke kunde kufvas. Hon längtade att se — Stockholm. Längtade så vildt, att saken värkligen drefs igenom och hon en dag befann sig, omgifven af askar och byttor, sittande i den stora berlinaren, på väg upp — till det underbara. Resan skulle taga åtta dagar. Men på tredje morgonen upphanns hon af ett ridande ilbud från hemmet. Majoren hade fått sin stora, våldsamma höstpodager, och döttrarna stodo rådlösa. Sedan blef det aldrig af. Nåja, nu var längtan och alltsammans öfver. Nu hade det samlats i en besynnerlig benägenhet för att — sofva. Hvarje dag så fort solen gick ned började hennes ögonlock falla ihop, och ingenting kunde häjda hennes gäspningar. Hon längtade efter sängkammaren som drinkaren efter ruset. Väl där uppe klädde hon brådskande af sig, knöt nattmössan i en bred, prydlig rosett under hakan och kröp under täcket. Ett stilla leende öfverfor hennes ansikte, och hon mumlade, redan halft i sömn: — Härren vare tack, att den dagen gått, sängen är vår bästa vän. Men ut öfver dalen ljöd nu plötsligt vällingsklockans första uppryckande di-hing, då-hång. Nere på åkern stoppade plogen, och torparen klampade längs tegens renar upp mot sin koja. Djupt fick han böja hufvudet för att träda in i det skumma kyffet. Solen sken in genom bjälkarna och genom små gluggar, som om natten täcktes med bräder, men kojans luft var tät af inbiten rök och fukt och allehanda dunster. Som han var, täckt af grus och smuts, slog mannen sig ned hälst på golfvet. Mor tog träskedarna, som lågo i spiseln, torkade af dem på sin mullgrå kjol och gaf en åt hvar familjemedlem. Därpå satte hon grytan, svart och skroflig, framför dem, och små och stora började äta, doppande sina skedar gemensamt i vattgröten, utspädd med spisöl. Endast någon gång bestods svagdricka, och först till kvällen kom potatisen, doppad i saltvatten.
Som hvad Utskottet i 8:de och 9:de punkterna af nyssberörde utlåtande hemställt, med hänsigt till Grefve von Rosens och Riksdagsfullmäktigen Bjerkanders motioner om större jernvägs-företags verkställande genom enskilda entreprenörer, samt den utaf Herr Sandströmer väckta motion angående ansvarsskvldighelen och betalningssättet för de, till jernvägars anläggning, menigheter meddelade lån, blifvit af 3:ne Riks-Stånd bifallna; så kan Ronde-Ståndets återremiss, så vidt den afser dessa 2:ne punkter, enligt Riksdags-Ordningens 75 §, icke föranleda någon vidare åtgärd å Rikets Ständers sida, Stockholm den 26 Oktober 1854. Reservationer: af Herr Riskop Annerstedt, med hvilken Proslarne Schram och Forssell sig förenade: »Emot Utskottets Utlåtande i förevarande fråga får jag härmed reservera mig. Jag har ansett och anser ännu dess rätta lösning bäst hafva vunnits på det sätt Utskottet i sitt förra utlåtande föreslagit. Näst sammanträdande Ständer hade då kunnat emottaga ett fullständigt utarbetadt förslag i ämnet, de hade kunnat fatta 16 Stals-Utskoltets Utlåtande, JY! 333. sitt beslut, icke såsom nu synes blifva fallet, efter tycken och förmodanden, utan efter sakförhållanden, utredda genom grundliga föregående undersökningar. Då hade ock någon erfarenhet kunnat vinnas om den nya brånvinsskattens belopp, hvars öfverskotter man synes för ändamålet vilja använda. Man hade kunnat jemföra tillgångar och behof och derefter vidtaga åtgärder med någon sannolikhet att fullända, hvad man begynnt. Pluraliteten inom Riks-Stånden har ej velat detta, har heldre önskat snabb verkställighet än betänksam pröfning; och som den har ostridig rätt att härom besluta, måste jag foga mig efter dess uttryckta mening, oaktadt de stora betänkligheter jag hyser deremot. Men pluraliteten inom Stånden har ingalunda uttalat sig för verkställighet i den vidsträckta skala, som Utskottet här föreslagit. Från alla fyra Stånden bar jernvägsfrågan blifvit återremitterad i den riktning att medel borde anslås för vägen mellan Stockholm och Götheborg.
Men då det under de allmänna öfverläggningarna visade sig, att de fleste, äfven de som förordade en friare lagstiftning och ville medgifva bekännelsefrihet, dock icke ville tillåta lärofrihet, utan ansågo, att dessa tvenne rättigheter kuncfe bestämdt åtskiljas, så torde det, såsom jag förut nämnt, vara nödvändigt att gifva efter för denna temligen allmänna opinion; 6:0 'att 11. St:r uti särskild underd. skrifvelse till K. M. anhålla, att Han vid nästkommande Riksdag täcktes föreslå de särskilda stadgar och föreskrifter, hvilka pröfvas nödiga för dem, som till annan lära öfvergått. Ehuru ofvan upräknade 6 punkler visserligen icke innefatta något fullständigt förslag, så torde dock, genom deras antagande, den möjligast bästa ordning för det närv:de erhållas, och dessa bestämda lagbud vara att föredraga framför endast provisoriska föreskrifter. Jag anhåller att detta mitt anförande måtte fä åtfölja remissen till LagUtsk. Gr. Sparre, Erik: Den åsigt jag vid de gemensamma öfver läggningarna vågade uttrycka derom, att frågan orri religionsfriheten ännu icke vore fullt förberedd och att K. M:s Propos. i närv:de ögonblick icke kunde påräkna något enhälligare bifall inom nationen, denna åsigt har på det mest otvetydiga sätt blifvit bekräftad genom de särskilda Ståndens beslut, och jag tror således, att jag icke vidare behöfver förfäkta den mening jag i detta fall uttalat. Då emellertid en återremiss af denna punkt i två Stånd blifvit beslutad, utan att jag känner på hvilken grund detta skett, skulle jag göra orätt i att motsätta mig den äfven här begärda enahanda åtgärden, ehuru jag upriktigt bekänner, att, vid öfvervägande af den massa af förslag, som under discussionen, såväl nu som vid föregående tillfällen, blifvit i ämnet framställda, jag hyser betänklighet derom, att Utsk. skall kunna lyckas att upgöra ett förslag, som kan 3 SO Den 4 November f. m. tillfredsställa de stridiga åsigterna.
Sålunda redovisas för år 1860 i Bankens räkenskaper inkomsterna till 41,723: si. eller vinst å sålda vexlar 5,840: 79. d:o å köpta d:o 13,816: bo. ränta af husen i Hamburg och Altona för l:a hälften af år 1860 22,066: men härtill bör läggas ränta af bemäld a hus för sednare halfåret 1860 87,937: 17. 129,660: 9*. och utgiftenma till 68,097: 51. hvilka deremot för ifrågavarande år, jemlikt föregående utredning, uppgå till 68,69 7 : 87. Skilnaden emellan deri verkliga utgiftssumman R:dr 68,697: 87. och den i Bankens räkenskaper utförda af » 68,097: 51. R:dr 600: 36. återfinnes genom nedanstående jemförelse: Minskning. ökning Omkostnaderna för det indragna silfret utgöra 46,749: 65. men äro upptagna till allenast 46,432: ta. 317: 52. Ökningen uppkommer: genom transportkostnad till och ifrån Kongl. Myntet 171: 50. „ ersättning till Myntproberare^. 156: — „ differens vid evalvering af utländskt mynt — 03. S:gr 327: 53. efter afdrag af tillkomna och bokförda, men i Revisionsberättelsen ej upptagna dragarepenningar till packhusarbetare 10: t. Provision, stämpel och porto äro bokförda för endast l:a halfåret till 4,231: 26, men härtill komma samma utgifter för 2:a halfåret 1,516: 59. Minskningen uppkommer deraf, att en del af utgifterna för 1859 först under år 1860 kunnat i räkenskaperna bokföras. Genom sammanföring af 1859 och 1860 årens utgifter har denna minskning uppstått.
Hvad i Kongl. Förordningen den 12 Aug. 1783 var medgifvet, i afseende på kallelse till Landtmäleri-förrättningar, kan således anses öfverenstämmande hvarken med laga rättegångs-ordning eller den omsorg, hvarmed Lagstiftaren bör iagttaga och trygga allas rättigheter; och då Skiftes stadgan af den 4 Maj 1827 häruti meddelat behörig rättelse, synes en återgång till Storskiftes-Författningens stadgande icke vara på något sätt önskvärd eller rigtig. Utskotten linna häruti tillräcklig grund, att den föreslagna förändringen afstyrka. 4 §. Af samma motionär: att då, efter dess mening, likgiltigt vore om Lagsamt Allm. Bes v, och Ekon. Utsk; Utlåtande, N.o i. n God Man bodde i ena eller andra Häradet eller Tingslaget, borde, till besparande af kostnad, belst kallas God Man, sorn, ehvar han inom Länet är boende, finnes närmast förrättningsstället; i följd af hvilken åsigt motionären föreslagit, att orden: ”inom Häradet eller Tingslaget,” skulle ur §. utgå. Föreskriften, att Gode Männen skola vara inom Häradet eller Tingslaget boende, hänger tillsammans med den urgamla Domstols-författningen, enligt hvilken, så väl Häradshöfding som Nämnd skulle utgöras af inom Häradet bofaste män. Att göra ändring deri och afvika från en princip, som under århundraden sammanvext med folkets vanor och tänkesätt, synes Utskotten icke lätt, och i öfrigt af intet behof påkalladt, då de, jemnlikt föreskriften i 2 Cap. 7 §. af denna stadga, för hvarje socken valde Gode män, med sällsynta undantag lära kunna förutsättas också vara inom socknen boende, och följagtligen aldrig från förrättningsstället långt aflägsne. Utskotten afstyrka således den af motionären härutinnan gjorda framställning. §. 13.
Denna fråga är således endast preliminär: och hvad här hufvudsakligen torde böra sökas är hvilkendera af ofvannämnde bägge röstberäkningar är på denna fråga, efter sann och ärlig slutledning, användbar? Ingenting synes i början mera påtagligt, än att 75 :e och 73 :e §.§. Riksdags Ordningen här vöre tillämplige; at Tre Stånds enstämmiga röst, och Konungens, borde kunna afgöra fråsan; att der enstämmighet mellan Tre Stånd icke kunde utfinnas, borde Riksens Ständers röst erhållas genom jämkning, eller, i fall af behof, genom Den 26 Maj 1815 587 Nämds beslut. Men om denna så skenbart naturliga tillämpning af föreskrifterne i dessa §§. på närvarande fråga skulle, vid närmare granskning, finnas medföra omkullstörtande af hvarje Riks Stånds och Konungens constitutionella rätt och stå i strid med ännu heligare i Constitutionen nedlagda grundsatser; då lärer det ej behöfva bevisas att berörde §§ :s kraft, i närvarande fall, bör vika för deras, det vill säga, formalitetsfrågans rätt vika för de väsendtliga föreskrifters, utan hvilka en sådan fråga icke kunnat upkomma. En sådan väsentlig grundsats anser jag vara den, att hvarje lagligen slutberedt Riksdagsmål måste till afgörande uptagas. Den 49 :e § :ii Riksdags Ordningen stadgar denna grundsats uttryckligen, då den bjuder att, sedan ett mål från Utskott återkommit, och blifvit efter första upläsningen på Bordet lagdt, samt vid nästa föredragning åter kunnat förklaras hvilande, skall, då det tredje gången förekommer, detsamma till afgörande företagas. Den 56 :e § :n Regerings Formen visar sedan huru det skall slutligen behandlas, att det kail bifallas, eller afslås, eller få förändringar oell tillägg, och, om det är Grundlagsmål, blott bifallas eller afslås: kårt sagdt, tillåter alt annat, men icke hvila, emedan hvila vore motsatsen af till afgörande företagas.
Derefter råkade grufvorna i ödesmål under 112 års tid eller till år 1770, då desamma inmutades af ett bolag, bestående af 100 lottegare, hvilka åtnöjde sig med sofring och vaskning af de gamla varpen; och hade på sådant sätt intill 1796 tillverkats 395 löd. mark. 12 lod silfver och 84 S# 7 gft 8 mark. bly; under hvilken tid jemväl 40 st. nybyggen blifvit anlagde till understöd i framtiden för silfververket, som då blifvit anlagdt 7 mil från grufvorna på ett otjenligt ställe, der det saknades både tillräckligt vattenfall och skog. Efter några års uppehåll med grufvearbetet, uppdrogs silfververkets styrelse åt Majoren Stael von Holstein 1801, hvarmed han fortfor till 1806 års slut, då under denna tid tillverkningen uppgick till 145 löd. mark. 14 lod silfver samt 42 Sft 19 && bly. 622 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 256, Enligt Hornemans beräkning skulle, efter grufvornas areal och djup, allt hvad som är brutet vid Nasafjells grufvor bestiga sig på det högsta till 1,000 kubikfamnar (sydöstra och sydvestra stollarne undantagne), hvaraf vunnits med säkerhet 80,000 lod silfver och lika värde i bly: men för öfrigt hade en kubikfamn malm lemnat 720 lod silfver och 13£ Sft bly; hvaraf är ådagalagd t att malmen är ganska rik. Om egarens af Nasafjells malmfält bemödande att åvägabringa kommunikation mellan Nasafjell och Nordsjön till varutransportens befrämjande krones med framgång, så synes det begärda anslaget vara väl användt, helst Regeringens fordna älsklingsidé att lyfta skatten i Nasafjell kunde gå i fullbordan. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 30 November 1862. L. af Wetterstedt. Af Herr Gustaff angående förhöjdt anslag till allmänna institutet för döfstumma och blinda.
Ankom till Exp. Utskottet den 10 öctob.' 1829; Betänkande öfver Herr Arvid Risings Motion, om tipp imf - 6 LagUtskottrts Betänkande N:o 108. vande af Kongl. Brefvet den 17 October 1778, angående förekommande af barnamord. 'Vid förehafvande af Lag-Utskottets Betänkande, N:o 21, öfver Herr Contracts-Prosten Nibeli,i motion, om stadgande af skyldighet för lägrad qvirina, att uppgifva sin lägersman, tiar hos Högloflige Ridderskapet och Adeln Herr Arvid Ribbing, till modification af nämnde förslag, väckt fråga ”om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 17 October 1778, som, bland andra orimligheter, äfven för vissa fall förbjuder Husbönder, Själasörjare, ja sjelfva Föräldrarna att efterf taga en hafvande qvirinus tillstånd!' Lagstiftaren borde icke blanda sig i husliga förhållanden emellan Föräldrar, Barn o. s. v. Och då berörde Kongl. Bref dessutom stöde i strid med Kongl. Förordningen den u Julii 1760, hvilken ålägger Föräldrar, Husbönder och Själasörjare , att vårda hafvande qvinnor och tillse, att de ej i enslighet framföda sina barn , hemställde Motionairen, om icke förstnämnde stadgande niå afrkaffas v hvarvid Motionairen åberopat de skäl, hanför dessa sina åsigter, under sistlidne Riksdag, anfört uti en då afgifven reservation vid Lag-Utskottets Betänkande i ämnet.
Den i Februari. seende på de skiijaktigheter, som emellan taxerings-distric*- terna sig förete, alltid sättes till dess rättmätiga belopp, men aldrig under den summa, som för liela länet blifvit påräknad och i bär bifogade minirai-tariffen är upptagen. § 148. fr. § i4o, Beyts-förordn. Alla ändringar i taxeringen , sorn af Pröfn:s-comite'en göras oell i prot. intagas, skola, genom utdrag deraf, meddelas de vid comite'en, enl. § i4?., tillstädesvar. allmänna ombud, och af dem utföras i särskild längd, som för hvarje skattskyldig, livars taxering blifvit förändrad, visar både hvad Taxer:s-comite'en påfört, och hvad Pröfn:s-comitéen stadgat •, kommande dessa längder att till uppbördsmannens efterrättelse taxeringslängden bifogas. § 149- fr§ '44, Be v:s-förord n. De expeditioner, som ifrån Pröfn:s-comite'en till vederbör. utgifvas, erhållas kostnadsfritt. Efter verkställd justering af det vid Pröfn:s-comite'en förda prot., varde detsamma med ordförts och tillstädesvar. ledamöters underskrifter försedt. § i5r. motsv. § 102, Bev:s-f:n. Omröstning inom Bevillnrs-comite' skall, då frågan icke rörer ”val,” alltid vara öppen, och, der icke annorledes är föreskrifvet, äfven samfälld, per capita. Uppstå inom comiteen olika meningar, så att votering blifver nödig, men rösterna dervid stanna lika emot lika, gälle den mening, som är till Statens förmån, örn sådant kan bestämmas; i annat fall, och i andra frågor, den, som comiteens främste ledamot, eller röstägande ordförande biträder. § IÖ2. fr. § i3g Bev:s-förordn.
Och är genom Kongl. Förordningen den 4 Juli 1739 stadgadt, att, enär någon utom dem, som efter arflalet hafva närmaste rätt lill besittningen, genom köp eller annat laga fång, såsom åbo något Krono Bergsmanshemman tillträder, bör han sådant vid nästa HäradsTing i orten anmäla och derpå taga 3:ne uppbud, hvarefter, och om klander ej mellankommer, HäradsRätten, vid det Ting då 3:dje uppbudet erhållits1, i stället för fasta, derom meddelar bevis, som sedermera inom 3 månader bör hos Konungens Befallningshafvande uppvisas. Comiterade hade önskat att, till upplysning vid frågans behandling, jemväl i underdånighet aflemna en noggrann uppgift å hemmantalet af de för närvarande inom hvardera cathegorien befintlige egendomar; men, enär sådant skulle erfordrat en speciel utredning lör hvarje hemman, medtagande mera tid och arbete än deråt kunnat egnas, hafva Comiterade måst inskränka sig dertill att efter de upplysningar, som derförutan stått att vinna, låta upprätta den beräkning, som under Litt. B. underdånigst bifogas och enligt hvilken ifrågavarande hemman skulle år 1844 hafva utgjort 660 mantal Rusthåll, 86 mantal Säterier, 230 mantal Bergsmanshemman och 1200 22 mantal vanliga Kronohemman af den beskaffenhet, att åboer af Eders Kongl. Majit* Befallningshafvande antagas.
Transport rdr af de Elever, hvilka vid Inrättningen njuta undervisning, äfvensom rörande verkställd utdelning af fruktträd, samt om öfriga föremål för Föreningens verksamhet. c) Undervisnings-anstalter för Slöjderne. I samma mån, som Sveriges industri i följd af landets hårdare klimat, långa vintrar, aflägsenhet från mera befolkade länder och mindre fullkomnade kommunikationsmedel, befinner sig på en lägre ståndpunkt än flere andra länders, framstår äfven behofvet deraf att, medelst en väl ordnad tecknisk undervisning, dels bereda de inhemska näringsidkarne tillfälle att förvärfva kännedom om naturprodukterna och deras egenskaper, jemte förmånligaste sätten att, genom inre eller yttre förändring, bringa dem till afsättliga varor på verldsmarknaden, dels ock underlätta deras bemödande att genom kunskaper, smak och färdighet vinna en ersättning för de förmåner, naturen i rikare mån tilldelat andra länder. Dessa försök att höja den inhemska industrien, böra icke blifva utan framgång, dä hufvudelementerne för all industri lyckligtvis finnas i temligen rikt mått inom fäderneslandet och hvarken materialier eller krafter till deras förädling saknas, enär landet omfattar stora odlingsbara trakter, rika berg, vidsträckta skogar och talrika vattenfall, samt Sveriges innevånare i hög grad ega naturligt förstånd och fallenhet för mekaniska yrken. Efter den reorganisation, Technologiska Institutet i Stockholm nyligen undergått, har undervisningen vid detta högre läroverk fortgått på ett tillfredsställande sätt, och Institutet visat sig tillfullo motsvara de fordringar, som i förhållande till det förut nämda Läroverk beviljade årliga anslag billigtvis kunna derå framställas. Om emedlertid denna Högskola för den techniska bildningen skall kunna medföra all dermed åsyftad nytta och icke längre nödgas bibehålla sin nuvarande isolerade ställning, fordras i främsta rummet, att för de ynglingar, hvilka egna Transport rdr 15,194 15,194 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsv. 1850. Transport
Bankens säkerhet varder i allo iakttagen, och att, i enlighet med Kongl. Kungörelsen den 22 December 1818, vid dylika executiva försäljningar vid ansvar likaledes tillse, icke allenast, att Egendomen ej bortgår under Bankens fordran, om hvars belopp till Auctionsdagen tidig uppgift dessförinnan bör på anfordran från tanken meddelas, utan ock att Salubref icke utfärdas förr, än med bevis från Banken styrkes, att nämnde fordran blifvit till fullo liqviderad, eller angående Lånets omsättning på Köparens namn med Banken öfverenskommits, äfvensom Konungens Befallningshafvande böra, i de fall, då en å Bankens Fastighetspant utlyst executiv Auction på en eller annan grund varder af dem inställd, med näst derefter afgående post, till Banken insända utdrag af det vid tillfället å LandsCancelliet deröfver förda Pjrotocoll. Danco-UtsA:s Memorial, N:o i/{3. a:o Så vida Kongl. Majit till Rikets Ständers derom gjorda tillstyrkan lemnar Nådigt bifall, kommer en så beskaffad förklaring att ega rum öfver Kongl. Brefvet till Götha Hof-Rätt af den 17 Februarii, och Kongl. Brefvet till Svea Hof-Rätt af den 26 April 1776, upptaget i Hof-Rättens Universal , af den 12 Junii samma år, nemligen att pröfningen af Bankens fordringar i Concursmål, sorn göras anhängige vid någon annan Domsto , än Kongl. Majrts och Rikets Svea Hof Rätt, kommer att till sistbemälde Kongl. Hof-Rätt öfverlemnas endast i de händelser, då någon med hankens fordringsanspråk gemenskap egande anmärkning eller invändning förekommit, men i annat fall målet i sin helhet behandlas af den Domstol, der bevakningen egt 1 Ulli, 5:0
Den af Utskottet antagna fixa tull å Spannmål har jemväl af flere Talare ansetts olämplig, än derföre, att endast en, i enlighet med grunderna för ifrågavarande Motion , föränderlig tull skall vara den för våra förhållanden mest passande, än derföre, att tullen, efter en Talares mening, bör i goda år vara så hög, att den är detsamma, som förbud emot Finland, och i missväxtår alldeles upphöra, samt än på de utaf Herrar Tham och af Billbergh_, i deras Reservationer, emot förra Betänkandet närmare utvecklade grunder, att det föreslagna beloppet är alltför högt för att blifva beståndande eller kunna af Kongl. Maj:t antagas. I det återremitterade Betänkandet har Utskottet utvecklat sin mening om de fördelar för jordbruket och spannmåls-handeln, som kunna uppkomma, derest den föreslagna regleringen af spannmåls-tullen verkställes; och med åberopande deraf får Utskottet, i afseende på framställningarne om behofvet af Magazins-inrättningar och offentliga undsättnings-anstalter, för öfrigt anföra, att det icke tillkommer Bevillnings-, utan Besvärs - Bevilhrings -Utskottets Utlåtande N.-o 4$. och Oeconomie-Utskoltet att deröfver meddela Utlåtande. Den anmärkning åter, att ifrågavarande förslags antagande skulle förnärma Kongl. Maj:ts i grundlagarne förvarade höga rätt att om Spannmåls-tullen förordna, anser Utskottet mindre befogad, då af ordalydelsen i Betänkandet inhemtas, att Utskottet endast tillstyrkt, det förslaget måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, med anhållan, att Kongl. Maj:t, då förändrade omständigheter det. medgifva, täcktes deråt lemna Nådig uppmärksamhet. En sådau framställning är, efter Utskottets tanka, fullkomligt förenlig med Grundlagarnes både mening och ordalydelse.