Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Herr Petre' är motion väckt, att, för de Län, som äro mycket vidsträckta och utgöras af 2:ne Provincer, den föreskrift vore af nöden, att Pröfnings-Comite' icke ovilkorligen skulle för hela Länet ega rum i Residence-Staden allenast, utan borde, i betraktande af de skäl, sorn Motionairen förmält sig skola muntligen utveckla, kunna, efter omständighet^ - nes föranledande, hållas i 2:ne District af Länet; samt af Herr Santesson: att valet af Ledamöter i Pröfnings-Comite, ej ensamt må bero af Landshöfdingen, utan att hvarje års Pröfnings-Cornite' bör få nämna åtminstone B erill ning s-Utskottets Betänkande N'.o 38. i5 en eller ett pär Ledamöter af hvarje Ständ eller Class till det påföljande årets Pröfnings-Comite, utan afseende på om de blifva Taxerings-Comiteens Ledamöter eller icke, och att uti Författningen borde lemnäs frihet, att för 2 ä 3 år å iad bibehålla någon eller några sådane, till befordrande af enstämmighet och lika åsigter; äfvensom att, efter slutet af första blifvande Pröfnings-Comité i hvarje Län, en förteckning på de stadgade värdena å alla egendomar borde tryckas, och dels åtfölja Läns-Tidningen, dels tillräckligt antal exemplar hållas tillhanda framdeles blifvande Beredningsoch Taxerings-Comiteerne. till utdelning emellan Ledamöterne, samt framdeles hvarje år skeende förändringar i åsatte vården äfvenledes genom tryck allmängöras. För bifall till Herr Petrés omförmälde förslag, i afseende hvarpå Utskottet saknar kännedom af den lofvade muntliga utvecklingen, möter, utom oformligheten , att på serskilde
För öfrigt får jag fästa uppmärksambeten dervid, att örn, i händelse af ett krig eller en poli tisk brytning, landet icke hade annan silfverfond än statsbankens, skulle derigenom, att R. St. än en gang tillgrepe den redbarheten för de utomordentliga behofven, hela landet kunna ruineras. Om deremot flera banker hade metallisk fond, kunde myntvärdet i alla fall upprätthållas. Jag förenar mig för öfrigt i Frihrna Stjernstedls och Klingspors yttranden, och hyser ännu det hopp, att denna vigtiga åsigt bos R. o. Ad. må göra sig gällande samt äfven blifva R. St:s beslut, hvarförutan jag icke önskar, att några privatbanker må uppstå, Gr, Frölich, Dav,: Den förevar. § afhandlar obestridligen en bland de vigtigaste frågor i hela denna lag, och R. o. Ad. torde altså ursägta, att jag kommer att blifva något vidlyftig. Först får jag då förklara, att, om man tror, det jag, såsom en s, k. bankamatör, med mitt yrkande, att privatbankarna icke må åläggas inlösa sina sedlar med silfver, endast har afseende å dessas fördel, så misstager man sig betydligt, Jag anser det nemi. ingalunda svårt för privatbankerna att hålla metallisk cassa. Den obetydliga kostnaden för t>'?insporten af den enda egeptljga olägen Hr Stuart har trott, att bankerna, i händelse de bade sin cassa i silfver, kunde hålla denna betydligt mindre; men om jag äfven medger detta, så, och då det metalliska myntet aldrig kan vinna den rörlighet som dettas representativer, är det klart, att det ifrågavar. stadgandet lomme att verka hinder för den allmänna penningerörelsen.
Uno hade förut händelsevis lärt känna Herr Qvickrot, och då han dessutom önskade at så bese staden; underrättade han sig endast hvar han bodde, för at sjelf söka up honom. – Fröken beskref detta ganska tydligt, nemligen vid lilla trappan inne på gården hos Rådman Winsténs; dit Uno derföre begaf sig. Inkommen på Rådmannens gård, såg Uno sig omkring, för at uptäcka den lilla trappan, men fann den icke; endast nära bakporten befanns en sådan, ledande til et litet enstaka rum, byggt på fyra stolpar, hvartil dörren alldrig var läst, utan endast med en hake, då någon var derinne, kunde stängas, och der tyckte han Herr Qvickroth icke kunde bo. Han hörde något ljud ifrån detta ställe och lyssnade; til sin stora harm, hörde han af sin egen vis-fabrik, följande vers med en gemen stämma sjungas derinne Må andra fritt i gyllene palats, På sidenklädda soffor dväljas, Med mindre krus jag valt min plats, Så god som nånsin den kan väljas. Från hyddans dörr på Patriarkers vis, Jag trötta vandrarn vänligt vinkar, Med nöje delar jag –– Å tig! ropade Uno ganska hårdt, som icke längre kunde styra sin harm öfver ett dylikt auctorligt missöde. – Sångaren tittade fram genom dörren, och Uno igenkände i honom Titulus Qvickroth. Då han således funnit sin man, stadnade han för at andraga sit åliggande, likväl på behörigt afstånd, emedan han ej ansåg stället tjenligt til samtal. Qvickroth var redan balklädd i hvita silkesstrumpor med vågiga ränder, svarta permissioner, grön frack med små kullriga knappar och sammetskrage, den ingen skulle misstänka tilförne hafva varit karpus, samt med et hår, så upstussadt, at Kejser Commodi egen gullpudrade peruk alldrig någonsin kunnat vara mera prydlig; halsduken tycktes så hårdt tildragen, at blodet sagtades i sit omlopp, och hans hängslen som bestodo, eller rättare bestod (ty det var blott et) af et rödt västgöth-band, så spändt, at jag för ganska mycket ej skulle vilja känna den pina, han utan tvifvel deraf rönte i sin axel.
Tårar nu, midt i festljuset och glädjen! Hastigt torkade hon sina ögon med den hopskrynklade näsduken. En sista rond genom de upplysta rummen for att förvissa sig, att allt var i ordning. Den stora trymåen i salongen återgaf från hjessa till fot hennes bild. Hon stannade plötsligt, nästan förskräckt. Hur dyster och mörk hon såg ut i sin svarta drägtl Hon hade verkligen satt dit en liten hvit remsa i dag, en liten enkel garnering kring halsen för att något mildra den dystra verkan. Det var ju » Lillans » glädjedag och derför också deras allas. Glädjedag! Sanningen att säga hade hon gråtit varma tårar på sitt rum öfver denna enda lilla hvita flik, när hon tråcklade fast den på sin klädning. Och hennes tankar hade vandrat långt, långt bort öfver gränslösa verldshaf och oändliga landvidder till en ensam graf i det fjerran amerikanska vestern, en ensam graf, som hon aldrig ens sett ... Ty der var inseglet satt på hennes kärlekssaga. O, hur hade icke de två väntat och hoppats, arbetat och älskat, försakat och förbidat! Han, den unge talangfulle ingenjö- ren, skulle i det nya landet bryta sig en egen bana, skapa en ställning för dem båda. Det var ett hårdt arbete, men det fans lust och rik kärlek med, och då blef det icke tungt. Se hvar andra fingo de ej under dessa långa år, lekamligen icke; men de voro i beständig andlig umgängelse, och för deras bref voro de långa vägarne korta. Modet fick icke sjunka; de stödde hvar andra inbördes. Men då — när de sent omsider stodo snart sagdt vid målet, drabbade ödets slag. En häftig feber fullgjorde sitt grymma verk, snabbare än ens den elektriska gnistan hann bära det första budskapet öfver verldshafvet ... Hon hade sjunkit ned i soffhörnet och lutade ansigtet ned i sina händer. Det var ett vackert ansigte med blida, regelbundna drag, men blekt och kring ögonen lätt fåradt af fina rynkor. Lifvets bitterhet hade redan ristadt sin skrift uti det. Hedda grät. Plötsligt spratt hon upp. Tamburklockan ljöd. Helt visst gästerna, som kommo!
Mom. litt. b. Frih. Akerhjelmi Jag hemställer att E. o. Ad. behagade bestämma lönen för expinssekreterarne i FinansDcpitet till 4,500 rdr, liksom för öfrige expinssekreterare. 508 !> e n 20 M a j e. m. Sedan propos. å bifall till Utsk:ts hemställan blifvit framställd, men med nej besvarad, gjordes propos. derå, att R. o. Ad., med afslag å samma hemställan, skulle bestämma lönen för exp:ns-sekreterarne i Finans-Dep:tets cxp:n till 4,500 rdr rmt för hvardera; och blef denna sednare propos. med ja besvarad. Mom. litt. c. TJtsk:ts hemställan bifölls. 2:dra, 3:dje och 4:de punkterna. Utsk:ts tillyrkanden biföllos. 5:te punkten. Mom. litt. a. Utsk:ts hemställan bifölls. Mom. litt. b. Hr Printzensköld, Carl: Då jag tog mig friheten väcka ifrågav:de motion, insåg jag nogsamt att den skulle få det resultat, som här finnes i Utsk:ts Betänk. Jag ansåg mig likväl pligtig, likasom min rättskänsla fordrade, att göra denna framställning, emedan, jag upprepar det nu och jag skall bevisa för hvar och en, som behagar taga kännedom om förh:det, adv.- fiskalen vid den för detta verk föreslagna lönereglering blifvit på ett högst orättvist sätt behandlad. Jag vet af egen erfarenhet att denne tjensteman är den, som inom hela Kammar-itätten har de vigtigaste och mest ansvarsfulla göromålen. Till och med den embetspligten åligger honom att, om så erfordras, underkasta sig det obehag att anklaga sina egna förmän för tjensteförseelse. Det synes då icke vara mer än billigt om man skulle aflöna denna tjensteman bättre än hittills skett.
Bergslagsdelägarne dels till extra sammankomst den 4 Juli 1846, för att få del af Kongl. Bergseoliegii utslag, och dels lill lagtima bolagsstämma inför Grufverätten den 15 i samma må - 149 nåd, men Styrelsen öfver de särskilda verken jemväl kallat delägarne till allmän stämma angående nämnde verk oell Bergslagets enskilda angelägenheter lill den 11 Juli å Bergslagets stora magasiushus i Fahlun, hade vid Bergslagets extra sammanträde (leii 4 Juli, dervid endast fyra delägare, förande talan för 23 fjerdeparter, sig infunnit, Geschwornern Lundhqvist, hvilken i egenskap af tjenstförrättande Bergshauptman vid sammankomsten fört ordet, sedan en af delägarna föreslagit, att den lill den 11 Juli utsatte slämman matte inställas och införlifvas med den, som af Grufverätten blifvit utlyst lill den 15 i samma månad, yttrat sig skola med särdeles glädje uppfylla sin skyldighet att framställa proposition på nämnde förslag, och derefter jemväl, fastän en annan af Rättens Ledamöter yttrat den åsigt, att frågan icke kunde lill pröfning upptagas, då derom icke blifvit särskildt lyst, en sådan proposition framställt, då förslaget blifvit af närvarande delägare bifallet, hvarjemte delägarne på vidare proposition af Lundhqvist beslulit, att Direktionen för de enskilda verken skulle förståndigas att genast genom anslag å dess dörr underrätta Bergslagsdelägarne, att den af Direktionen utlyste stämman blifvit inställd. Oell sedan Direktionen derefter genom utdrag af protokollet blifvit underrättad om berörde beslut, meli uti skrifvelse lill Bergslagets Revisorer tillkännagifva, att
Af föregående Revisionsberättelser, jemte deraf föranledda underdåniga utlåtanden, inhemtas, att beloppets afskrifning beror på Kongl. Kammar-rättens pröfning. Niivigations-skolorita. Deras räkenskaper äro för båda åren granskade i Kongl. Kammar-rätten, hvarvid 1847 års redogörelser för Gefle och Malmö Navigations-skolor till anmärkningar föranledt. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: (Se bilagan Lit. C.) De i åberopade tabell omförmälda behållningar lill år 1848 bestå i kontanta penningar, med undantag af Carlshamns skolas, som vid 1847 års utgång utgjorde kontant 808: 17. Revisorerne få anmäla, att förteckningar öfver de hvarje skola tillhörande inventarier, instrumenter, böcker m. m. väl äro, i anledning af föregående Revisorers yrkande, samtliga skolornas räkenskaper för ifrågavarande ar bilagda, men att de fleste af dessa förteckningar deremot sakna nödig fullständighet. Några af dem upptaga nemligen icke de förtecknade persedlarnes värden. Uti andra åter äro sådana värden utsatta, men beloppen deraf öfverensstämma icke alltid med de bokförda inköpspriserna. A tvänne förteckningar finnas ej uppförde alla de persedlar, som, enligt räkenskaperna, äro inköpta o. s. v. § 2. Under granskningen af ifrågavarande skolors räkenskaper, hafva Revisorerne funnit desamma vara uppställda efter olika grunder och för öfrigt behäftade med åtskilliga Bil. Lil. C, lill 1849 års Revisionsberättelse angående Statsverket, sid. 108. Credit. Debet. Utgifter Inkomster Behållninj från år 1845. Dito till materiel . Extra anslag till dito . Anslag till aflöning Anslag till aflöning Ordinarie anslag CARLSHAMN: Ordinarie anslag 109 — brister i bokföringssättet; hvadan, i Revisorernes tanke, angeläget är, att formulär varder upprättadt, att tjena samtliga Navigations-skolorna till efterrättelse vid uppgörandet af deras räkenskaper. Clvil-stateiis Peiisions-iBträttnlii^.
Utsöknings-Balkcn äläggcr Borgenär, hvilken ej kan wisa det hans för skuld Bysatte Gäldenär mägkar sig sjelf föda, att till honom Utgifva, blifwit i mohn af waruprisens stegring, och lika med underhället för häcktade Brottslingar, tid ester annan förhöjd!; wid öfwerwägande hwaraf Kongl. Maj:t ansett Lagens ofwannämnde förordnande ofelbart äsyfta, att Gäldenär som för skuld hälles bysatt, och i häcktet ej kan sig sjelf nära, stall af Borgenären, för hvars fordran han i förvar hålles, njuta hwad till lifvets uppehälle oundgängeligen erfordras, till anskaffande hwaraf Kgl Mast funnit de twä Skillingar, hwartill detta i penningar utsatte underhäll, enligt Kongl. Brefvet den a^dra Februarii 1787 för det närvarande i allmänhet beräknas. nu mera wara otillräckligt, äfvensom att den tillökning af en stilling, som medelst Kongl. BrefU>et den Zi Äng. 1808- blifwit särskildt stadgadt för 202 Dcn 4 November. för de i Stockholm bpsatte,.rvore underkastad en lika mindstning af waruprisernes stegring, hwaremot ett underhäll u satt i Bröd, blefwe oförändrat; I afseende hwarpa och emedan bysatt Gäldenär ej borde för sikt lifsuppehälle alnöjas med mindre, an hwad Kronan består till föda för dem, hwilka aro för brott häcktade, Kongl. Majit efter högste Domfiolens samt Stats - Rådets hörande och tillstyrkan, r
Och dock var hon den, hvars sällskap ansågs oundgängligt, då det var fråga om en liten kaffebjudning eller en utflykt i det gröna » oss flickor emellan ». V i d sådana tillfällen kunde hon vara riktigt munter ooh glad. D e lustigaste ord och infall strödde hon då omkring, bitande nog ibland kanhända — men, Mimmi kände man ju till och tog därför ej åt sig så hårdt. S m å humoristiska drag och historier ur folklifvet visste hon ock att på ett roligt och naturtroget sätt samt på folket eget språk förtälja, hvarvid hon mången g å n g kunde få sina åhörarinnor att ligga och vrida sig i skratt, utan att ens ett leende syntes på hennes egna bleka, tunna läppar. D e t var blott i de grönaktiga, något djupt liggande ögonen, som löjet spelade. P å utflykterna i skog och hagar var Mimmi alltid den, som utvisade de vackraste platserna, ty hvarje vrå i dem var henne liekant. Och om då någon uttryckte sin förundran däröfver. » Ack » — då hade hon varit där många gånger förr, hade tillbringat mången dag, mången afton, än i den hagen, än i den löfdungen eller under de höga furorna, på den mjuka mossan i den eller den delen af skogen. 1893 » E n s a m! — N e j! » — Tegnér eller Runeberg, Valter Scott, Dickens, Shakespeare eller någon annan god författare hade utgjort henhes sällskap, — eller ock hade hon legat och drömt — vaken. Molnen, som i underliga former så högtidligt tågat uppe i den blå rymden, och furorna, hvilka susat öfver hennes hufvud, hade haft så mycket att förtälja henne. — H o n hade visst inte varit ensam! H v a d hon drömt — hvad molnen och furorna förtäljt — det fick ingen veta. H o n var för oss en gåta. K u n d e hon då verkligen ha tankar, drömmar och känslor som andra unga flickor, denna stela, kalla Mimmi? så frågade vi oss. A f en tillfällighet fick j a g en gång till någon del svar på denna fråga.
Af förr berörde uppfordring har i medeltal åren 1801—1810 malm erhållits 110,713 1811—1820 — 96,376 1821—1830 — 81,675 1831—1840 — 54,679 samt år l84l — 58,569 1842 — 53,912 1843 53,206 Stais Utskottets Utlåtande, N:o 37 Litt. A. 1.3 Genom förbrukning af den erhållna malmen bar skeppund per medium åren 1801—1810 åstadkommits koppar 4,133 1811—1820 — 3,914 1821—1830 — 3,469 1831—1840 — 2,250 för år 1841 — 2,411 1812 — 2,414 1843 — 2,503 Uppfordrings samt grufve-brytmalmens värde vid nings-omkostnaderne i medeltal rnalm-auklionerne r:dr sk. rst. 1801—1810 för 1 lunna — 13 2 för 1 lunna 1811—1820 . — — 16 3 . ” 1821-1830 17 6 . ” 1831-1840 . — — 21 9 . - .
Det torde tillåtas mig att ännu en gång få erinra derom att StatsUtsk. uti denna punkt bifallit hvad K. M:s Propos. innehåller i afseende å löne-anslaget till Svea HofRätts' Sekret., under förutsättning deraf att de sportler, sorn, enl. förut gjorda beräkningar, skulle tillfalla denna HofRätts Sekret.., verkligen komme honom tillgodo, men att Utsk. nästan i samma andedrag eller i den nästföljande punkten, föreslagit en förändring i göromålens fördelning inom denna PIofRätt, hvilken förändring ovilkorligen måste hafva till följd att Sekret:n förlorar en del af de sportler, som tagits i beräkning, då hans lön blifvit nedsatt under de öfrige HofRättsSekretmes löner. Om nu, hvilket jag icke vill bestrida, hvad Utsk. hemställt i den sednare punkten, kan hafva ganska goda skäl för sig, och således bör bifallas, så betingas likväl detta bifall deraf att en förändring af hvad Utsk. föreslagit i afseende å beloppet af Sekret:s fästa lön förutgått, ty att på samma gång man bestämmer hans lön, med beräkning deraf att han skall få behålla de sportler, som f. n. åtfölja tjensten, man tillika beslutar en sådan omreglering af göromålen i HofR:n att Sekret:n kommer att förlora Den 23 Mars e. tn. en stor del af de beräknade sportlerna, synes mig vara i högsta grad'oriktigt och orättvist. Vid sådant förhållande har det enda rätta sättet att lösa fj'ågan synts mig vara att återremittera såväl denna som den nästföljande punkten och anhåller jag fortfarande om propos. å den återremiss jag begiirt. Hr Printzensköld: Den af Hr Tornerhjelm anförda'om ständighet att hvarken K. M. eller någon enskild motionär föreslagit en högre lön för den ifrågavar:de tjenstemannen än den af StatsUtsk. nu tillstyrkta, kan efter mitt omdöme ingalunda inverka något på saken, ty StatsUtsk. har flera gånger förut tillstyrkt och E. St:r jemväl bifallit förhöjningar af de utaf K.
Af Hr Biskopen Doctor Hedrén: ”Jag har ansett tillräckligt, att lemna Rikets Ständer del af Riksgälds-Kontorets närvarande disponibla tillgångar, utan att tillika meddela förteckning på de särskilda begärda anslagssummor, ännu mindre en hemställan, huru motionerna borde behandlas, hvartill Utskottet äger behörig ledning uti sin grundlagliga bestämmelse. — Men då Utskottets pluralitet beslutat, det en sådan hemställan borde äga rum, synes den hafva lämpligast kunnat inskränkas dertill, att Riksens Ständer måtte tillåta Utskottet att pröfva de till dess handläggning remitterade motioner, med hufvudsakligt betraktande af de begärda anslagens vigt och nödvändighet i förhällande till befintliga till gångar ne.” Af Hr Schartau, som ansett följande belopp icke hafva bordt upptagas bland tillgångarne, nemligen: R:dr 210,260: 7. 3., af föregående Rikets Ständer afsatt fond för stora kreditivet; „ 163,000:— —, influtne medel för tull å utländsk Spannemål, hvilka medel äro stående till Regeringens disposition för undsättning i missväxtår; „ 250,000: , ovissa — och först efter åratals förlopp till Riksgälds Kontoret inflytande — öfverskott å Statsverkets inkomster för åren 1843 och 1844; 24 Stats-Utskottets Memorial, N;o 61. samt att följaktligen den af Stats-Utskottet såsom nu disponibel ansedda af hvilken behållning Stats-Utskottet, i sina redan afgifna Utlåtanden om Slatsregleringen, hemställt, att Rikets Ständer måtte anslå . 1,337,675: så alt till användande för ännu icke pröfvade behof återstår en behållning af endast R:dr 523,474: 40. 3. Uti denna reservation instämde Hr Kjellberg. Af Hr Norin: Efter min tolkning af 66 §.
Första föremålet vid en representationsförändring i vårt land skulle väl vara att förskaffa inträde åt dem, som hil lils saknat representationsrätt. Men della hufvudsyfte är förfelad!; emedan s. k. ståndspersoner eller ofrälse, verldsliga embetsman och jordegare fält en alllfiir inskränkt, obestämd och osäker representationsrätt. Utsk. har icke velat medgifva någon representation åt egenskapen af embetsman. Hvarföre har frälsemannen blifvit adlad? Hvarföre hafva han sjelf och hans efterkommande erhållit inträde på Riddarhuset, om icke för sina tjenster mot fäderneslandet? Redan vid första öfverläggningen 0:11 detta ämne, nptog jag denna sats och upmanade en hvar att visa, om någon blifvit adlad för gods eller penningar, men icke förtjenst. Detsamma gjorde Hr Lagerhjelm, men ingen försökte att vederlägga oss. Vära Reg.- Former ifrån den första till den sista, bekräfta mitt påstående, att adelskap lillkomme Rikets tjenst vare sig civil eller militär. Inskriften ”arle et marte”, öfver Riddarhusets port är en fortfarande bekräftelse härpå. Likväl har Const.Utsk. icke velat gifva ofrälse män någon representation för tjenst. När det mot verldsliga embetsman förfarit sålunda, hvarföre har det åt Prester bibehållit representationsrätt för tjenst? Jo, svarar Utsk., derföre att de haft den förut. Så förhöll det sig äfven med krigsbefälet till och med 1778 års Riksdag. Men om Utsk. sådant förgätit: så kan det icke hafva glömt, huru det förhåller sig med skollärare, nemi. att de tillförene ej haft representationsrätt. Likväl skulle de nu erhålla den, ehuru de äro verldsliga embetsman. Ar då en Collega Scholae, som i lägsta klass undervisar gossar att läsa, skrifva och räkna vigtigare för samhället än pn Amiral, General, Landshöfding eller annan hög ofrälse embetsman? Är det rättvist alt på det sättet behandla de uteslutna? Kan det väcka annat än en billig barm? Hvarföre
— Den sombra klangen i rösten och fru E: s goda sceniska vana öfverskyler för öfrigt den omständigheten att fröken Inez är en mycket sorgfyld dam och fru E. sjelf en ganska glad artist Yasco de Gama har här sjungits af Labatt, af Amold-son, af — Ambrosi. Mot denne lilla duodes-herre med den stora gudomliga rösten var det brydsamt nog att agera Selika och minsann ej lättast för den, som då hade att göradet och som alldeles ofrivilligt rakade att &gt;ståndigt se sin ostadige amant öfver axeln. En Selika, som håller sig för gråt, känner hela verlden till, men en Selika, som håller sig för skratt — endast Stockholm. Då den lille Ambrosi der-till hade en ganska oberäknelig plastik, var det ej lätt för Selika att komma » om sams » med honom. Att det vav löjligt, måste man ju medgifva. ' Dock måste sådana historier bestridas som att Selika skulle hållit sin arm utsträckt öfver # Vascos hufvud, att lille Vasco sträckt sig på tå för att fatta Selikas hand och slunga bort henne till Inez m. m. dylikt 1) rat, hvaremot det ej kan nekas, att Selike måste stå betyd-igt sned vid de ömma omfamningarna i 4: de akten, som annars erbjudit säkerligen en ännu betänkligare plastisk befan gdh et Numera tar sig den ädle Vasco rätt bra ut i hr Sell-mans gestalt, men rösten är borta, — den ambrosianska. Afvén Arnoldson saknas. Och dock gör hr S. säkerligen sitt bästa. Stämman är ju mer utvecklad nu än förr och sångkonsten äfven upphjelpt, men hårdheten i vissa toner, sprödheten i andra gör, att hjeltetimbren blir till skrik, den lyriska just icke till smek. I skick och fasoner kan hr S. pryda sin plats som en operas hjeltetenor, hans dramatiska blick är ofta berömvärd, trots utförandets af bristande vyer och skola beroende kantigheter. Hr S. är dock en tenor och sådana tillgifves mycket i vår verld. Nelusko måste man tillgifva allt Det kan ej hjelpas.