Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppl. 0. godkänd h.Ridd. o. Ad, d.ri3 Febr. 1§iS* — Preste-Ståmlet d. 13 — —- •— Borgare-Sråndet d. 13 — Bonde-Ståndet d. 17 Feb. —> Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse angående Magistrats - Personers förordnande till uppmätning och stämpling af Brännvins-redskap, S. A. JC. Uti lista Artikeln 2 §. af Kongl. Förordningen den 20 December 1815, om hvad som bön iakttagas till verkställighet af Kongl. Kungörelsen rörande Brännvins-bränningen den 6; September samma år* ålägges dem, som tillverka Bränvinspannar af Koppar, Jernbleck eller annat sådant ämne, stt, vid Tjugo Riksdalers vite, besörja, ”det de varda uppmätte och stäm”plade af dertill förordnade Landtmätare och ”Justerare”, hvilket äfven bör ske, ”då Pannor igenom nya bottnars insättning eller annorledes förändras;” Och i nämnde Artikels 3:dje §* stadgas, ”att Kongl. Maj;ts Befallningshafvande ”skola till^ denna mätning och stämpling förförd na TJrtdtrdaniga Skrifve]serl 65 ”<m!na ett behöfligt antal af Landtmätare och ”Justerare i' Länen och Städerna s.amt tilldela ”elem vissa distrikt, lämpade efter hvars och ”ens hemvist”. R iksens Ständer hafva Crfarit, att genom dessa föreskrifter tillskyndas Kopparslagare betydlig kostnad och tidspillan så väl i de Städer, der Landtmätare icke finnas, då Brännvin s-redskapen mäste fragtas till ett stundom flera mil aflägset stälfe för att uppmätas och stämplas , som ock i de Städer, hvarest Landtmätare äro boende roen, i följd af sin tjenstbefattning , en betydlig del af året frånvarande, under hvilken tid deras åtgärd icke kan utan samma olägenhet af Kopparslagare begagnas.
Den 24 Febrtinriii flerestädes blifvit antagen, det sätt kunde, hvad vidsträcktare Socknar beträffar, vara mäst användbart, att nemligen läraren den ena hälften af året vistades på det ställe, der han är stationerad, samt vid undervisningen för de elever som hade tillfälle der uppehålla eller infinna sig, tillämpade denna undervisningsmethod i hela sin vidd, men den öfriga delen af året vore ambulatorisk, inom de afiågsnare delarne af Socknen och derunder nyttjade så inycket af den BellLancasterska methoden som localomståndigheterne och Elevernes antal medgåfve. I öfrigt år jag förvissad, att om Rikets Ständer täcktes antaga hvad jag i afseende på den så kallade treskillingsafgiften tagit mig friheten föreslå, och om denna afgift hädanefter såsom hittills kommer att disponeras ensamt för det Län der den utgår, öfverskotten å denna afgift småningom skola bilda en fond, som, i förening med de redan tillgänglige anslag och deribland flere patriotiska måns bidrag skall blifva tillräcklig, att beticka kostnaderne för befordrandet af ifrågavarande vigtiga ändamål. Grefve De la Gardie, Jacob: Då Herr Ehrenborg genom sitt yttrande hufvudsakligen förekommit mig, anhåller jag endast få tillägga, det jag helt och hållet instämmer med den värde talaren, som nyss yrkade på nödvändigheten; att tidigare, In som nu är vanligt, dana barnen till låsning. Deremot är jag af alldeles stridig tanka med Herr Riben, i frågan om att så betydliga anslag skulle för Vexef-under visningens Deri a4 Fcfmiarn, befrämjande varn «f nöden De r.f GrefvePosse, i östergöthland, Friherrarne Wrangel och Sture i Halland oell Vestergöthland inrättade Vexelundervisningsskolor, den i Alingsas Stad, de i flere landsorter påbegyndta och de i4 dyrika Skolor, sorn inom kort tid i Stockholm uppstått, tyckas tillräckligt bevisa, att det blott fordras ensild omtanka, för att främja inrättandet af dessa Skolor, hvilka hittills, mig vetterligen, icke af Staten njutit något bidrag. Herr Tham:
Prop. N:o I, om Statsverket 1859. 11 dents-Embetet blifvit i ämnet hördt, Kongl. Maj:t, som beviljat sökanden godtgörelse för de bestridde utgifterne för anläggning af kryddgård, för trädplantering, uppförande af plank och makadamisering af vägen, men deremot funnit någon ersättning af statsmedel icke kunna honom tillerkännas för de af honom vid residenset uppförde byggnader, dervid befallt, att handlingarne i målet skulle öfverlemnas till Civil-Departemenlet, på det, vid förekommande fråga om inköp af boställsjord åt Landshöfdingen i Norrbottens län, måtte tagas under ompröfning, huruvida icke den af General-Direktör Ros uppförda ladugårdsbyggnad jemväl kunde varda för Kronans räkning iidöst; och inhemtades af bifogade handlingarne, att den byggnad, som nu till inlösen vore i fråga, holle 30 alnar i längd, 15 alnar i bredd och 9^ alnar i höjd, vore uppförd på hög stenfot och försedd med eldstad och murgryta, saint är i nedra botten indelad uti gödsel-lider, hönsoch svin-hus med mur och ett redskapshus, och å öfra botten i svala, stall, stallbod och fähus med två vagnslider af resvirke, allt under gemensamt tak, äfvensom att kostnaden för uppförandet af samma byggnad, hvilken synerälten vitsordat vara ganska ändamålsenligt inrättad, enligt merbemälde General-Direktörs, i Öfver-Intendents-Embelets Kammarkontor granskade, räkning, uppgått till 3,008 R:dr 34 sk. 6 r:st Riksgälds eller 3,008 Riksdaler 70 öre Riksmynt.
Den granskning, som uti den af honom föreslagna Comité kan egnas åt lag-förslagen, bör i den mon blifva practiskt säkrare och verksammare, än hvarje annan, som denna Comité skulle bestå, dels af embetsman , de der genom sin ställning i staten ega tillgång till upplysningar och tillfällen 20 Lag-VIskollels Utlåtande , iT.-o 1p2i till en öfversigt af allmänna förhållanden, som eljest icke utan omgång och ovisshet kan beredas, dels ock af andre sakkunnige män, hvilka på detailarbetet kunde mera uteslutande använda sin tid. Ändamålet skulle ej utan dessa tvåfaldiga grunder för Comiteens sammansättning kunna fullständigt ernås. Genom Juslitias-Statsministerns deltagande i Comiteens arbeten, underlättas tillika för honom de serskilda förslagens föredragning hos Kongl. Majrt i Siats-Rådet; och derigenom att två Justiliae-Råd förordnas att ständigt deltaga i skärskådandet af gransknings-arbetet, bör icke blott detta arbete vinna i practisk tillförlitlighet, ulan discussionen i Slals-Rådet, deri de skulle deltaga , blifva mera upplysande, i följd af den mera omfattand kännedom af förslagen, sorn under Comile-arbetet förvärfvas. Justitiae-Canzleren och Jusliliae-Ombudsmannen , båda genom föremålen för deras vanliga em bets-verksamhet nära bekanta med lagskipningen i allmänhet och serdeles med ilen i brottmål, synas ej mindre i dessa delar, än i afseende på de ekonomiska anstalter och förfoganden , som stå i sammanhang med Comiteens arbeten, kunna på ett gagnelig! sätt bidraga till arbetets utförande. Utskottet har trott det vara ändamålsenligt, att Comiteens öfrige ledamöter utgjordes af en Hof-Rätts-ledamot, en Häradshöfding och en annan lagkunnig man.
Denna § föreskrifver ju formen för behandlingen af de frågor, som röra statsregleringen, men antingen 1111 dessa frågor erfordra Konungens sanktion eller icke, så höra de ju dock under 69 §, hvilken icke gör någon skillnad emellan de statsregleringsfrågor der Konungens sanktion erfordras och dem, der den icke behöfves; ty, såsom sagt är, meranämnde § stadgar icke något ang:de beslut af R. St., som erfordra Konungens sanktion för alt blifva lag, utan endast om sättet för de financiella frågornas behandling hos R. St. Om det således är gifvet att ingen annan § på nu under handläggning varande fråga är tillämplig än den 69, så är det väl också klart 448 Den 25 September. att dessa frågor hos R. St. måste bringas till slut, på sätt 09 § föreskrifver. Man liar här ordat om de enskildles rätt. Den ömhet derföre man sålunda visar, är ganska vacker, men den bör väl icke leda derhän, alt man påyrkar det R. St. böra behandla denna fråga efter 16 § Reg.F. Det skulle verkligen försätta R. St. i en ganska brydsam ställning, enär sistnämnde § icke stadgar något om formen för öfverläggningen öfver dylika frågor, åtminstone icke såvidt jag kunnat uppfatta dess innehåll. Deremot äga R. St. rätt och makt att, på i grundlagen föreskrifvet sätt, d. v. s. efter de der föreskrifna former, dels ensamme, dels gemensamt med Konungen, fatta beslut i dylika frågor. När det då är afgjordt att Konung och R. St. gemensamt verkligen kunna i dylika frågor fatta gällande beslut, så återstår endast att finna den rälta formen för dylika frågors behandling. Den enda § i grundlagen, som handlar derom, är den 69 i Reg.F., och dä bör man väl också följa dess föreskrifter. Ur Carlheim Gyllensköld: Orsaken hvarföre jag icke anser denna fråga höra under förstärkt StalsUlsk:s behandling, har jag i min reservation sökt ådagalägga, och det är hufvudsakligen alt R. St. icke äga att deröfver ensamne besluta.
I den ort, der jag bor, händer det icke sällan, att allmogen skickar sina söner till Wexiö eller Lund, på det de må erhålla mera hyfsning; men då soueine komma dit, sträcka de sin båg utöfver det afsedda ändamålet och vilja blifva prester eller skrifvare, och derför Den 22 Juli f. m. hyser allmogen verklig fai båga. Finnes deremot en skola inom hvarje pastorat eller mindre district, så att den, sorn vill gifva sina barn en högre riktning i bildningsväg, kan ernå detta mål utan att skicka barnen ifrån sig, och om denna hildning vore förenad med praktisk undervisning i jordbruket eller andra yrken; skulle sådant innefatta en verklig stor vinst för den medborgare-class, hvars fördel dermed är afsedd. Vid denna riksdag har roan föreslagit, att skyddsafgiften skulle försvinna. Om Statens ställning tillåter henne att mista denna inkomst, så torde densamma böra användas för ett allmänt nyttigt ändamål; och 0111 denna inkomst användes till folkundervisningen, så skulle skollärare kunna erhållas inom hvarje commun utan särdeles lunga för communen. Det är visserligen sannt, att skyddsafgiflens borttagande medför lindring för de skattdragande. Jag skulle önska , att enhvar erkände denna lindring vid årets slut; roen man bör komma ihåg, att det är en gammal beskattning, och alt en ny beskattning kännes mycket tyngre än en gammal, vid hvilken man vant sig. Från den sidan tror jag mig åtminstone känna folklynnet. Kär Staten skulle tillsätta dessa skolmästare , kunde Staten äfven äga fordringar på deras bildning. Utsktn hafva tillstyrkt en viss lön för skolläraren, som kanske är tillräcklig och måhända otillräcklig. Att först bestämma en lön för skolläraren och sedermera finna dep otillräcklig, skulle göra folkskolor ännu mera motbjudande. Jag kan således icke instämma uti den anmäl kn:n, att Slaten icke hör inblanda sig deruti, isynnerhet om fordringarna sträcka sig öfver hvad hvar och en kan för sitt materiella lif behöfva. — Man har sagt alt fordringarna förskollärare äro för stora. De äro relativa till det som i skolan skall läras.
Beslutanderätten uti de ärenden, som utgöra föremål för kommunens sjelfverksamhet, skulle enligt Kommitterades förslag utöfvas å Kommunalstämma, d. v. s. en församling af kommunens samtliga röstberättigade medlemmar under ledning af en för 4 är vald ordförande. Då emellertid sådana allmänna sammankomster, särdeles om de ofta påfordras och i större kommuner, äro förenade med mycken obeqvämlighet, hafva de Kommitterade derjemte, i enlighet ined en i Rikets Ständers skrifvelse lemnad antydning, föreslagit alt kommunen skall kunna öfverlåta hela sin beslutanderätt, utom i några få frågor af särdeles vigt, åt valda ombud eller Kommunal-fullmäktige, af hvilka hälften ombytes bvarlannat år. 6 Expedilions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 186. Delta användande af det representativa systemet i Kommunal-styrelsen på landet är något i vår lagstiftning alldeles nytt, som dock i Norge, der denna form för kommunal-ärendenas behandling är allmänt vedertagen, lärer hafva visat den bästa verkan. Det torde ock vara klart att kommunens angelägenheter vida bättre skötas af ett för lämplig tidrymd valdt, mindre antal representanter, hvilka på grund af sin pligt äro förbundna att sätta sig in i förekommande ärenden och att vid besluten bevaka kommunens gemensamma interessen samt dessutom äro sina hufvudmän ansvariga för det sätt, hvarpå de skött sitt kall, än af bela den stora kommunalstämman, der ingen är ansvarig inför någon annan än sig sjelf. Rikets Ständer vänta sig derföre stora fördelar af fullmäktigskapets allt allmännare tillämpning äfven hos oss. Då våra socknar i allmänhet äro så små att ingen tvingande nödvändighet kan anses påkalla denna inrättnings införande öfverallt och den dessutom ännu hos oss är föga känd, torde det dock vara riktigt att, såsom de Kominitterade föreslagit, tillsvidare nöja sig med alt, utan något oviIkorligt påbud, endast hänvisa på denna inrättning samt lemna hvarje kommun öppet att, om och när den det önskar, tillegna sig densamma.
Fragmenter af den gröna boken. Jag har kallat min bok den gröna, emedan jag hört sägas, att grönt är hoppets färg och jag har ingenting att hoppas på jorden. Större delen af den gröna boken är oskrifven, och har ett högt värde, ty den är oläslig och obegriplig alldeles liksom min egen själ. Ett vida mindre, kanske intet värde har den skrifna delen, hvilken jag vill kalla fragmenter af den gröna boken. Den delen visar mig tydligen, huru vanmäktigt ordet är, då det skall tolka själens fina skilderi. Jag var en sjutton års yngling, full af hopp och tillförsigt, stolthet och egenkärlek. Efter väl genomgånget studentexamen förstod jag, att hela verlden stod mig öppen, och att jag ägde förmåga att famna henne hel och hållen. En sådan känsla uppfyllde mig med ett hittills okändt nöje. Jag ämnade icke sofva på lärdomens fält, dit jag nu vunnit inträde. Den fallenhet för målning jag redan såsom barn ådagalade beslöt jag att helt och hållet lemna vind för våg, för att desto mera odeladt kunna egna mig åt vettenskaperna. Ty vetandets schackter hade för mig mera lockande än konstens skuggor; jag ansåg det mera mödan värdt att skicka ljus i de förra, än öka de sednare. Åt hvilken fakultet jag skulle egna mig, hade jag icke bestämt ännu; min mening var att först utbilda mig mångsidigt, för att sedan välja desto mera opartiskt. Det studium jag först beslöt att grundligt gripa tag uti var naturalhistoriens. Detta studium var äfven mente jag, hvilken med mina sjutton år omöjligen kunde vara en känslolös pedant det lämpligaste till inledning, ty sommaren vinkade och jag ville återse min fädernebygd, der jag på fem års tid icke varit. Der kunde jag bo i något torp och förena nöjet att se kända och kära ställen med nöjet att examinera blommor och insekter. Jag satte mitt beslut i verkställighet, kom till min födelsesocken och bosatte mig i ett torp, underlydande ett herregods Kuusisto, hvilket ännu fem år tillbaka tillhört min fader, men vid hans död användes att försona hans skulder. Måhända skulle en bitter känsla intagit mig öfver den stora olikheten emellan förr och då, om jag icke så ifrigt sysselsatt mig med botanik och zoologi.
Donations-Bref af den 7 Mariii 1597; De öfrige Inkomstei-ne äro ovisse, såsom | Procent af Sterbhus-Xnventarie-Summor» Coilect-Penningar, Armpenningar vid Sjö-Tullen, Armbösse-Penningar och frivilligt' gäfvet; vid Bröllop och Barndop med mera, Efter ett af SyslQmannen Rådmannen Hylphers gjordt och ingifvit Utdrag af 1755 åra JHospitals-Bäkning, består inkomsten för samma ar uti hemälte 24 Tunnor Spannemål samt uti Penningar 780 D:r 8 öre S:rmt Linkopings Stift. Uti detta Stift äro fyra st. vackra och ansenliga Hospitalet, som af de i Påfvedömet så Icallade HelgeAndeshusen uppkommit och blifvit af Högstsalig Konung GUSTAF ERICS. SQN med Inkomster försedde såsom 8;o Linköpings Hospital. För detta Hospital har Konung CARL Den XI:te utfärdat Stat och Spisordning den 4 Maji '1695 , och utsatt hurudana inkomster det aga bör, nemi. räntan af 21 Mrt samt af åtskillige andre Uägenheter, såsom ängar, qvarnar och åkrar, jemväl KronoTionde af 32 Socknar, för hvilken Stats*Utskottets ^Betänkandem h6 41 inkomst Sjuttio personer skulle underhållas samt Hön och Kost bestås för en Prädikant, i Sysloman, 4 Drängar, x Kokerska och i ladugårdspiga; jemväl utsattes någon belöning för en Redesvän och 3 st. AlrooseSamlate elier så kallade Bedjare. Unligt utgifvet Utdrag af 1754 års Räkning skall inkomsten för samma år varit Krono-Tioride - 337 T;r 4 fpr. Afrad och Hospitalsåkrars inbergad Spannemål 15?.’ 7, Igenom Eidderiet in» kommen Spannemål 54; —- 176: 7: Tillsammans 5x4 T:r 3 Ijnr. Spannemål. penningar och annor Inkomst.
Om en bolagsmans utträdande gjordes på något sätt beroende af deras samtycke, som med bolaget ingått transaktioner, det vore en annan sak, men att ett Bankbolag, som uptager lån från hela verlden, skall ega rättighet alt utsläppa de pålitliga och behålla dem, som intet halva, sådant kan ej, i min tanke, leda till allmänhetens betryggande, hvilket dock uti denna lag hufvudsakligen afses. Gr. Anckarsvärd har vidare yttrat, att de inträdande nya bolagsmännen skulle ikläda sig alla de äldres förbindelser och Hr Riksarkivarien Nordström har omförmält, att Lagberedningen föieslagit, att då ny bolagsman inträder, skall han ansvara för alla bolagets förbindelser, men i vår nu gällande lag finnes icke något sådant stadgande, och jag tror icke, att någon domare skall ådöma en bolagsman ansvarighet för förbindelser, hvilka upkommit före bans inträde i bolaget. Jag har vid studium af Lagberedningens förslag kommit till den öfvertygelse, att ehuru de nya bolagsmännen blifvit iklädda ansvarighet för bolagets äldre förbindelser, hafva de afgående dock icke blifvit fritagna från deras förbindelser, och jag påstår, att det ur juridisk synpunkt är omöjligt att frikalla en person fiån en förbindelse emot tredje man utan dennes samtycke. Det är en sanning, att i andra bolag kunna bolagsmännen inoch 376 Den 24 Februari. utgå, och jag fordrar endast, att de stadganden, som i detta afs:de gälla för vanliga handels-bolag, äfven skola gälla för Bank-bolag. Ett sådant stadgande finnes i nu gällande Banklagar, och jag påyrkar, att detsamma skall äfven för framtiden blifva gällande. Vi hafva en särskild författning, som stadgar, hvilka formaliteter skola iakttagas vid utträdandet ur ett solidariskt bolag och desamma böra äfven gälla för Bank-bolag. Då står hela saken på rediga fotter, då gäller en och samma lag för alla bolag och då stiftas ej en undantagslag för en särskild Institution. Jag yrkar fortfarande bifall till Utsk:s förslag. Gr. Anckarsvärd: Gr.
Jag har redan förut ådagalagt, huru som Hufvudstadens granskap är otjenligt för Cadetternas uppfostran, förledande i moraliskt, förvekligande 1 physiskt och förstörande i oeconomiskt afseende. 362 Den *7 Augusti f, m. Detta är ju således i rak strid mot Herr von Hohenhausens yrkande ocdi jag öfverlemnar till hvarje opartisk att döma, hvem af oss har rätt; så äfven med hans påstående om de granna kläder som Studenter skola nyttja, ehuru erfarenheten nogsamt bevisar motsatsen, nemligen att deras kläder äro ganska borgerliga, ja ofta att jemföra med Diogenis; hvaremot Cadetterne äro verkeligen granna, på sednare tider prydde med epauletter och mycket skimrande saker. Studenterne hafva väl också en uniform, men ytterst anspråkslös och utan allt slags qvinlig granlåt. Således återfaller Herr von Hohenhaufens yrkande om Studenterne på Cadetterne, som verkeligen äro för grannt klädde, att ieke få smak för yppighet och med detsamma veklighet. Slutligen hvad angår Herr von Hohenhaufens yrkande om flora fördelen af att gijva en nära och vidjträckt bekantjkap i Jitt eget Stånd; tror jag med Historiens och i synnerhet vår samtids vitnesbörd, icke så: Jag skulle deremot vaga tro, att denna enfamma, nära och ån mera vidfiräckta bekantjkap i Jitt eget Ständ, just är skadligast af allt, för en högre militaire, skadligare än sjelfva halfheten i kunskaper, emedan genom denna instöpning uti en viss form, alla ens åsigter bringas, ja tvingas till enjidig' het och deraf härrörande omöjlighet att kunna omfatta något utom sitt yrke och icke ens detta uti en längre och mångfalldigare utsträckning > med säkert och klart omdöme.
Uplästcs ekk frän SlatS-Ulssottet inlämnadk sä lydande: > Wordsamt Memorial! ^ Wid förehaswandet i Wällofl. Borgare-Slän» dt af Stais Utskoi ctS Betänkande as den 2; sistled» ne Octobsr angående förestaren afdrifning af det län Z,0O2 R:dc Banco, som Herr Bergs-Rader Friherre l-iermklin erhållit af. Mannfactur - fonds medlen, tili understöd ivid Mgifwandct af dej; G-ografi^s Charcr.Werk öfwer Swerige, har den anmärkning nki del Wallof!. Srandcr blifwit gjord, att det hwarkeir wore wisadt ti!! -hwad belopp Herr Friherre cklerrnslins harwid hafde kostnader kunde stiga, eller i någon mat» to styrkt kill hw.d iner eller mindre del inkomsten för hays försålde Chertor kunnat lämna Adane Charlot: »ersatts, äfwenfvm art Herr Friherre l-leririrlin icke sjelf stka llbegärt den i fragawarande afffrisl i igen eller ens wsre ^ nämndt, hurnwida Herr Bergs. Rädrk dertill giswil nä» gon anledning. Dcste anmärkningar häradet Wällofl. Bor» gare Skändct behagat uri Protocollö Utdrag af den 4 sistledne Nowsmbcr behagat meddela Stats Utskottet, med anmodan att i betra ämne afgifwa det ytterligare utlåtande hwartill samma anmärkningar kunna föranleda. I anledning häraf fgr SkatS-Utffottel meddela det Wällofl. Borgare-Ständet härjämte en afskrift af Herr ?84 Den iz December. Herr Bergs, Rädek Friherre blc"-mel«n8 i delta anine til!
Jag har trodt, att emedan hvarje medborgares frihet borde vara helgad, sä borde han äfven (i följd af den credit hans goda uppförande tillvunnit honom) få begagna den, till utgifvande af assignationer, hvarföre jag framställt mina tankar, rörande ett utsträckt Creditsystemej äfven har jag trodt att friheten ej kunde förväntas i något annat land, än der missbruken blifvit förekomne, och för att möjligen hindra dessa missbruk, i anseende till den orättvisa, och ojämna fördelningen af skatterna, har jag uppgjort en ny method till värdering af jord, som tillika lemnar medeloch säkerhet för assigneringen. Samma kärlek till frihet och rättvisa har i dag ledt mina bemödanden, i anseende till afskaffandet utaf Skråförfattningarne och prohibitivsystemet, och sedan assignationsrättigheten lämnar medel till förlager, så torda mitt Industriproject, utvisa canalerne till dessa me - Dfn 17 April J. m. dels utspridande öfver hela landet. Principernes fasthet kan olyckligtvis ej ersätta bristen af talent hos en medborgare, men den är likvist en borgen för att i hvad omständigheter som hälst, hans själ alltid skall uppfyllas af den känsla, sorn gör att han utan tvekan skulle uppoffra sig för sitt Fädernesland. Sverige räknar bland sina Invånare ett så stort antal af dem, som äro lifvade af den känsla jag här yttrar, att denna tanka ingifver mig den ljufva öfvertygelsen om Sveriges pånyttfödelse; jag vill dermed säga, de sunda principernes seger öfver egennyttan; och denna seger skall blifva grundvalen till den styrka, det oberoende, och den sällhet, som Sverige har rätt att vänta, som allt nu tyckes lofva, och som mina lifligaste och varmaste önskningar nedkalla. Hs rr Berghman, Ambrotius Mognus'. Till mine anmärkningar vid Höglofl.