Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Bernadottes val på allvar ifrågasattes, fann svenska regeringen nödigt att gifva England lugnande försäkringar. Amiral Krusenstjerna fick derför framföra det meddelandet, att Bernadotte från början » förklarat sin allvarliga afsigt att bevara ett godt förhållande till England ». Derigenom stillades dock ej farhogorna. » Jag var öfvertygad », skrifver den engelske ministern, » att.valet af en officer med generalsgrad, tjenande under den hätskastq fiende, England hade att bekämpa, måste blifva h. m: ts regering i högsta grad misshagligt, och uppmanade derför amiral K. allvarligt att till konungen af Sverige hemställa om valets uppskjutande. Den skicklighet, med hvilken Karl Johan under en af vårt lands svåraste brytningstider förde politikens invecklade spel, har ofta med välförtjent beundran framhållits; att han dervid, obesvärad af skrupler, följt vanlig » statsmannamoral », hör till spelets regler och är således ej mycket att beskärma sig öfver. Den svenska regeringen förde vid hans hitkomst en rent af omöjlig politik, då hon sökte en nära anslutning till Frankrike och på samma gång vilie genom hemlig handelsförbindelse med England bevara den goda » kontinentaltiden » åt Göteborg — midt under kontinentalsystemets välde och tvärtemot Parisfredens hufvudvilkor. Med Göteborg drefs den engelska handeln under amerikansk flagg i så stor skala, att den nog föll i ögonen, äfven om ej det franska konsulatets bevakningspersonal haft så skarpa ögon som den hade. Ännu bättre kunskapare synes franska utrikesministeriet haft i våra goda vänner dan-skarne, hvilka synnerligt gerna uppletade och inrapporterade, hvad de kunde finna för oss menligt; i detta hänseende gjorde den danske ministern i Stockholm van der Nath ingen hemlighet af sin stämning mot Sverige och svenskarne. Under sådana förhållanden förelåg ett oblidkeligt antingen — eller, ett val mellan Frankrikes och Englands allians. Med Frank-rike ville Sverige icke bryta, och Karl Johan kunde det icke, förrän han fått fastare mark under fötterna. Sålunda måste han genast efter sin hitkomst förklara England krig.
Rot e-vakans-af gifter vid Skånska Infanteri Regemenlena „ 5,900. 18:o Bdtsmans-vakans-afgift „ 4,000. 19:0 Krutoch Salpeter-försäljnings-medel „ 30,000. 20:o Kontroll-slämpel-medel „ „ 2,000. 2t:o Båkoch hots-medel „ 37,500. 22:o Danska Fyrings-medel „ 55. 25:o Extra medel och uppbörder „ „ 1,230. å Extra Ordinarie Inkomsterna: 27:o Tull-medlen „ 2,700,000. 30:o Chartce-Sigillatce-medlen „ 135,000. 31:o Bränvins-afgiften » 300,000. Summa R:mt R:dr 4,853,660. Bil. N:o 6 lill Kongl. Maj:ts Nåd.
Tidens ädlaste barn, altruismen, känslan för andra, för nödens och lidandets offer, ställa stora fordringar på hennes tid, omdöme och hjärta. Klart inseende detta har fru Hederstierna med aldrig svikande intresse deltagit i de arbeten, som härför erfordrats. I afseende å välgörenhetens ordnande har fru H. visat stort intresse, i det hon är ordförande i Västerås fruntimmers-skyddsförening samt tagit verksam del i stiftandet af såväl en barnkrubba som en arbetsstuga i samhället. IDUN 1897 Västerås slott är såsom bekant en ganska gammal och stel byggnad, ntan några yttre prydnader. Här har familjen H. med stor smak åt sig inredt ett sällsynt komfortabelt och elegant hem, och om slottets yta än är stel och sträf, så bo därinne förvisso mycken vänlighet och gästfrihet. A. F. B. Louise Ryding, född af Petersens. Landshöfdingskan Amalia Matilda Lovisa (Louise) Ryding föddes den 10 maj 1846 i Marstrand, där fadern, sedermera öfverstelöjtnanten i artilleriet och majoren vid Göta artilleriregemente Lars Gustaf (Gösta) af Petersens, var stationerad vid Karlstens fästning. Han var sonsonson till grosshandlaren i Stockholm Herman Lorentsson Petersen, hvilken, enligt svenska adelns ättartaflor, tillika var direktör vid saltkontoret, bankofullmäktig, direktör vid svenska ostindiska kompaniet och intressent i Växelkontoret, äfvensom » inrättade en mässingstrådstillverkning samt utskeppade till utrikes orter krut och kanoner, hvaröfver konung Adolph Fredrik på riksens ständers underdåniga tillstyrkande vid 1765 års riksdag förklarade nådigt välbehag. Hans barn blefvo 1770 för sin faders skull adlade med namnet af Petersens. » Landshöfdingskan Rydings moder var Karolina Amalia Odencrantz, dotter af hofrättsrådet i Göta hofrätt Tor August Odencrantz (angående honom och hans fader: se Nordisk familjebok, 12:te bandet, p. 99) och friherrinnan Karolina Lovisa Johanna Fletwood.
Norrbottens kustland, d. v. s. Lappmarkerne oberäknade, innehölle 3,391,000 tunnland; deraf hade allmogen ännu icke fått sig tillmätta mer än 521,000 tunn - 12 Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Utlåtande M 31. and, alltså icke mer än pdel af kustlandets och ^del af hela länets område. Deremot vore ungefär lika mycket, nemligen 493,000 tunnland bruk och sågverk redan tillsiagna och ytterligare 800,000 tunnland, — afmätta till nyhemman, — höilos öppna för dessa verksegares vidare anspråk. Öfver dessa 800,000 tunnland vore sägverks-egarne rådande med en rätt, som skydde dagsljuset och hämmade kolonisationen i dubbelt afseende, dels genom förhindrad odling och åbyggnad, dels genom skogens förstöring; ty att i denna ort förspilla skogen vore ungefär lika förderfligt, som att skänka bort hela marken, emedan ingen kolonisation kunde hafva framgång, der skogen vore ruinerad, alldenstund den behöfdes ej allenast till åbyggnader, stängsel och vedbrand, utan äfven till nybyggarens understöd genom afverkning till afsalu, till nödigt lifsuppehälle under det han odlade och bygde. Innanför de nu sistnämnde delar af kustlandet, der privilegiihafvarne sletos med allmogen om företrädet, återstode, innan man hunne Lappmarkens gränsor, en vidd af 1,500,000 tunnland. Derifrån hade sågverks-egarne, utom sin öfriga fångst, längesedan begynt flotta timmer, och äfven der utestänga allmogens nyhemmans-ansökningar. Om ej kraftiga och skyndsamma åtgärder vidtoges, så blefve Norrbotten allt mer och mer en dyster ödemark, med en i sågverks-egares tjenst utsliten lös befolkning, i stället för en af sjelfständige hemmansegare intagen, i jordbruk och boskapsskötsel samt andra landtmanna-näringar sig förkofrande del af fosterlandet.
Utskottet fattat, meri ej de motiver hvarpå det blifvit grundadt Då jag nu för mina tankar öfver ämnet utber mig ett rum i Ridderskapets och Adelns Protocoller, är det icke min afsigt att bereda återremiss af Utsk ttets BetänkandeDet är blott öfver de vid frågans behandling vidtagne former, sorn jag ämnar yttra mig; formerna utgöra i constitutionella stater rättigheternas egentliga garantier. Det fordras tid innan man lar sig -respectera dem. Den ena måste lära af den andra, och erkännandet af begångna misstag bör ej falla medborgaren tungt. Grundlagen har visligen stadgat att Ståndens öfverläggningsprotocoller skola tryckas» Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 21 Februari. 601 stadganden. Utsk:t har nemi. bibehållit den skilnad mellan dagsverken och annan kostnad, som i gällande lag föreskrifves, Denna skilnad har dock ej något skäl för sig, sedan dagsverken vid kyrkbyggnad numera sällan torde utgöras in natura, utan vanligen utgå i penningar. Beräkningen af den kostnad, som bör drabba den ena eller andra kathegorien af deltagande, blifver deremot mycket oviss, så länge en sådan skilnad bibehålies, och icke träffar man derigenom rätta förhållandet mellan fastighetsegarne och andra församlingsboars deltagande uti ifrågavide börda. Hvad fabriker beträffar, så beror deras värde och betydenhet hufvudsakligen af deras rörelse, och för den inkomst, deras egare häraf häfver, skulle de efter Utsk:ts förslag blott deltaga i ersättning för dagsverken eller den kostnad, som vid kyrkobyggnad i de flesta läll blifver mindre än öfrig kostnad — ett förhållande, som ej fabrikerna sjelfva emellan blifver billigt. Då det synes mig billigt att kyrkobyggnadsskyldigheten bör vara en gemensam angelägenhet för kommunen, anser jag att fyrktalet bör läggas till grund för denna skyldighet, men med modifikationer för inkomst af kapital och arbete, enär de, som skatta efter denna grund, i alla läll (å en lörökad tunga, samt vissa, sorn tillhöra denna klass, t. ex. löntagare, äro mindre stadigvarande i kommunen än fastighetsegare.
Om detta gäller om Publika Cassör i allmänhet, kan det i synnerhet med allt skäl lämpas till de ad pios usus anslagne, hvilka synas ifrån all beskattning böra fritagas. Alla Fromma Stiftelser åsyfta ju understöd och nödig hjelp för de torftigaste och mest nödlidande i Samhället? Skall väl Staten med dessa dela den ofta otillräckliga skärf, som välgörenheten åt dem beredt och framräckt? Om, efter Höglofl. Beredningens Förslag , endast böra, undantagas de Bönder för Fromma Stiftelser , som lill Fattigförsörjning och Fattiga Barns undervisning äro anslagne , huru många andre Cassör, som till andra välgörande ändamål , än dessa , äro samlade , blifva icke då beskattade ? Mig synes det icke vara billigt att t. ex. Wadstena Adeliga JungfruStiftsCassa, att Inrättningar till ålderstigne personers försörjande], Pensioner till En - BevillningsUtsk. Belänkandml 273 kors och värnlösa Barns understöd, att Fonder för BarnsbördsHusen och DårHusen, att Cassör, samlade för att bygga och underhålla Allmänna och enskilta Härohus, eller ock Kyrkor, att SockenMagaziner och deras Fonder, som till välgörande ändamål användas, med flere så« dane, skola sakna en del af den årliga inkomst, som ifrån första Inrättningen blifvit påräknad. Icke en gang de Fonder , som till Arméens PensionsCassa , till MilitairHospitaler, till Gra-t tialer och Pensioner för blesserade och afskedade Fäderneslandets Försvarare, äro anslagne, blifva fritagne, om denna stränghet i beskattning skall följas. Jag är öfvertygad , att hos Vår Allernådigste Konung , öfrige Höga Personer af Vårt vördade KonungaHus, samt andre välgörande Medborgare inom Riket, hvilka frikostigt skänkt betydliga Fonder till dessas understöd, den förmodan aldrig uppstod, att Rikets Representanter skulle en dag vilja inskränka och beskatta inkomsterne vid dessa Inrättningar, blott för att minska sina egna utgifter till fyllande af Statens behof.
Men det är den skillnad dem emellan: att erfarenhets-reglorna omfatta vissa klasser af facta; ehuru allmänna till sin form, äro de således enskilda till sitt innehåll: Vetenskapens regel är deremot i allt afseende universell, har ej att göra med enskilda ting, utan med tingens natur i allmänhet. Men denna tingens natur är också vårt eget förnufts natur; huru skulle eljest i allmänhet förnuftet kunna begripa naturen? Insigt i vetenskapen ger mig således insigt i mitt eget förnufts beskaffenhet, dess natur och dess ordning. Ett sådant studium borde således fullkomligt fördubbla förnuftets styrka; ty förnuftet handlar ej blott – det är dess natur, (men det kan också handla som tro och känsla) – det handlar nu med insigt i sitt eget handlingssätt. Det ser, ej blott, det vet af att det ser. Ett vetenskapligt studium är således högst vigtigt, ej för de saker jag derigenom lär att känna, ej för kunskapens materiella innehåll; men i allmänhet för kunskapen i sig sjelf betraktad, för fullkomnandet af min organ att fatta den. – Men ett sådant studium för mig ju utom all erfarenhetsgräns? Hur skall jag då taga mig ut ibland de tusende olika ting och fall, som i verlden möta mig, om jag ej sökt att på förhand förnämligast göra mig bekant med dem, eller lagt mig på den praktiska vetenskapen, som är grundad på facta? Detta leder mig till mitt andra inkast. Denna vetenskap kan dock omöjligt omfatta alla facta, och, ehuru ej sparsam på reglor, omöjligt äga reglor för alla fall. Den upplysning jag derigenom vunnit, hjelper mig således blott i förutsedda vanliga fall, der vanan i alla fall sluteligen hjelpt mig. Men vid ett ovanligt, oförutsedt? Der lemnar den mig i sticket. Detta är en olägenhet vid den så kallade praktiska upplysningen. – Vi hafve anmärkt, att då all regel är allmän, omdömets operation för att använda den på det enskilda fallet altid blir den samma.
Förslag till Voterings-propositioner — 5 2 16 — g. 18 Sept. g. 18 Sept. g. 18 Sept. g. 18 Sept. Voterings-resultat 5 1 44 a. a. 26 Sept. a. a. 26 Sept. a. a. 25 Sept. a.a. 26 Sept Tolagen, om utgående på sätt före sednaste Riksdag stadgadt varit, af — 5 1 13 •— b. 11 Febr. 11 Febr. 18 Febr. 8 Febr. I anledning af återremiss m. m — 5 1 19 — a. a. 4 April 4 April b. 4 April 4 April Tomt, angående ändrade föreskrifter om mätning af i Stockholm belägen, m. m — 7 2 46 — b. 20 Okt. b. 20 Okt. b. 20 Okt. g. 20 Okt. Topografiska korpsens arbeten, om anslag för 1 4 1 84 52 Se Fjerde Hufv.-Tit:n, Extra Statsreglering, Torell, om anslag för en vetenskaplig resa till Norra Ishafvet åt Magister 0 — 4 1 75 — b. 21 Mars b. 14 Mars b. 14 Mars b. 14 Mars 48 6 Torfjord, om åtgärder för utbredande af kännedom i sättet för förädlande till brännmaterial af 8 9 b. 7 Jan. Se b. 7 Jan. Sjette b. 4 Jan. Hufvudb. 4 Jan. Titeln. » se vidare 4 1 93 56 Transitooch Nederlags-rätt, om ändrade stadganden angående, se Nederlagsrätt. Transportsökande Presterskap, se Presterskapet. Trosskuskar, om aflöning af, se Rusthållare. Trossvagnar, om underhåll af, se Rusthållare. Tryckfrihets-/örordningen: om den ändring i § 5 mom. 3, att Mosaiske trosbekännare må kunna till Jurymän utses — 3 i 17 — a. 28 April a. 28 April b. 18 Maj b. 28 April Register öfv. Bih. t. R. St.
Antages åter N:o i , så kunna ej de följande afslås, om ock aldrig så oförnuftiga, utan måste i sådant fall med anmärkningar återremitteras; ty i händelse de blefvo afslagne, skulle beslutet medföra upphafvande eller tillintetgörande af det till N:o i lemnade bifall. Alla dessa Utlåtanden synas således böra på en gång till afgörande upptagas, och dervid på en gång antingen bifallas, afslås, eller i anledning af anmärkningar, sorn kunnajiindra antagandet, återremitteras. Uti Utlåtandet N:o i hafva Utskotten, enligt deras eget yttrande, icke undgått inse det nära sammanhang ämnet äger med Statsregleringen m. m., och derföre önskat långt före detta inkomma till Rikets Ständer med Utlåtande i ämnet, men då inom Utskottens Beredning sig yppade den skiljaktighet i åsigter, som innehålles i de handlingar, hvilka bort tjena densamma till ledning för Den 6 Julii f. ro. omdömet, fordrade ämnets vigt och mäktiga ingripande i alia nationella interessen, att, före den slutliga pröfningen deraf, en längre tid användes, alt upplysa hvarandra och i någon mån sammanjemka de i strid mot hvarandra stående meningarne. Utskottens Beredning synas hafva ihågkomrait svaret på frågan: ”hvem har ratt?” Utskotten yttra vidare, att FinanceBeredningen kom i följd häraf till visshet om nödvändigheten, att genom lagstiftningens mellankomst sluta en förvillelse i myntförhållandet, som ej på annat sätt kunde redas, och pluraliteten inom Beredningen fann, att man för närvarande endast borde bestämma det curserade myntets silfvervärde, men till kommande Ständer öfverlemna bestämmandet af tiden för silfverutvexlingen, hvarvid dock svårigheten om ej omöjligheten, att åt det sålunda fattade myntbeslämningsbeslutet gifva någon garanti, redanför Beredningen under arbetets fortgång sig framställe. Månne ej denna Beredningens slutsatts härrört från känslan af det orättvisa, att genom lag vilja bestämma värdet utaf ett mynt, synnerligen då det sker af just den auctoritet, som derigenom söker bereda sig tillfälle, att undvika fullgöra ingångna förbindelser, och under dess verkliga värde?
Skrifvelse till R. St:r ang. Styrelsens för Allm. Hvpotheks-Banken underd. ansökning om kreditivrätt i R. St:rs Bank för Allm. Hypotheks-Banken. Sedan Hr Stats-Rådet utbeledsagats, föredrogos och bordlädes samtlige K. Proposme och den K. Skrifvelsen. R. 0. Ad. åtskiljdes kl. § 2 e. m. In fidem, 0. Brakel. Lördagen den 25 November 1865. Plenum kl. 1 e. m. Justerades profit för den 1 dennes. Föredrogs och remitterades till Bevilln.-Utskrt I{. M:ts den 22 dennes bordlagde Nåd. Propos. till R. St:r, ang. med Frankrike afslutade Handelsoch Sjöfarts-traktater. Efter föredragning af K. M:ts den 22 dennes på bordet lagde Nåd. Propos. till R. Sfir med förslag till förnyad förordn. ang. jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, blef denna K. Propos. remitterad till Lag-Utsk:t. Föredrogs K. M:ts den 22 dennes bordlagde Nåd. Propos. till R. St:r ang. förändrad grund för uttaxering af Landstingsmedel. Hr von Koch, Nils Samuel: J)e af R. 0. Ad:s ledamöter, hvilka bevistade 1859—60 års Riksdag, torde påminna Den 25 November. 141 sig, att den §, hvari ändring nu är af K. M. ifrågasatt, och sorn angår Landstingens beskattningsrätt, tillkom genom de 3 andra Ståndens beslut, att detta beslut äfven af dem utaf R. o. Ad:s medlemmar, som varmast intresserade sig för Landstings-institutionens tillvägabringande, ansågs så ytterst farligt, att de voro färdiga öfvergifva eller uppskjuta hela saken, samt att från alla sidor af Riddarhuset den mening då yttrades, att frågan om beskattningsrätt icke kunde anses vara af ekonomisk beskaffenhet och således icke borde genom 3 Stånds beslut afgöras. Sådan blef dock utgången. De tre Ståndens mening anmäldes hos K. M. såsom R.
Mastt alltid warit och oföranderligcn stall Den 2 Apri?. 17 stall bliswa att möta Riksens Ständers rättmätiga for» dringar, att frän dest styrelscgrunder afffilja alla sädana författningar, hwilka medföra ökade bördor för en särskild ilast af dest trogna undersätare, bördor, soini nägonmän kunna anses kränkande af deras lagliga rätt, med en lika warsamhet har Kongl. Maj:t wid detta tillfälle ansett Sig böra ga till maga, da den första af alla'pligter till Dest pröfning undcrsiääcs, dcn, att förswara och upprätthålla Fä'erneslandcts sjelfständighet. Kongl. Maj:t är öfwer, tygad, att ingen Swenst man kan hysa ett stridigt be» grepp i detta afseende, och det är med denna förutsättning, som Kongl. Mast, utan att ingä i någon pröfning af de anledningar, som i Rikets närmarande ställning, beklagligen icke af nägon okänd, kunnat förmä Riksens Ständer att wäcka fräga om Wargeringens indragande, nu anser Sig heligt päkallad, till fredande af Dest sammcte, i alla möjeligcn inträffande händelser, att fästa Riksens Stänkers uppmärksamhet pä faran! af en ytterliga, re minskning nti ett redan otillräckligt förswarswerk. Da, efter detta Riksmöte, Rikets Krigsmagt satt högre och dyrbarare allmänna rättigheter att förswara, synas Riksens Ständers äliggande wara ännu heligare, att ej genom förnyade inskränkningan blottställa denna redan nog förswagade Härsmagt, den äterförwärfwade Lagliga friheten, dem sjelfwe och Fäderneslandet för ett gemensamt mistöde. Mä ej den tanken, fordom främmande för Swensta Medborgsmäns sjelfständiga sinnen, uppstä hos SwerigcI nu församlade Lagstiftare, att Utländske förbund utan inhemsk styrka, kunna ensamme wara titträcklige att skydda Fäderneslandet.
Det är icke första gången, som framställning i denna syftning blifvit hos Rikets Ständer gjord. Sådant skedde, bland annat, vid 1847—1848 årens riksmöte; och dåvarande Lag-Utskott yttrade, i anledning deraf, följande: »Då den första Hof-rätt år 1614 inrättades, att, såsom Konungens Högsta Nämnd, »döma Konungsdom», stadgades i den samtidigt dermed utfärdade rättegångsordning, att, »på det hvart och ett stånd vid sin välfångna frihet och rättighet må handhafd varda», vissa mål rörande Ridderskapet och Adeln skulle omedelbarligen af Hof-rätt skärskådas och pröfvas; hvaremot de öfriga borde likasom förut af Under-rätterna upptagas och bedömas. Denna rättighet stadfästades slutligen i Ridderskapet och Adelns år 1723 utfärdade privilegier; och i öfverensstämmelse dermed förordnade 1734 års lagstiftare uti 8 Kap. 2 § Rättegångs-Balken, att Hof-rätt skall, såsom första domstol, döma öfver »tvister om arf efter frälsemän: tberaS förordning vid dödstimma!) om theras egendom: förmynderskap för theras barn och arfvingar, som frälse äro: så ock ther frälseman eller thes arfvinge vil genom offenteligit anslag afstå thes egendom till borgenärer och om hvartheras företräde ther til; eller then ene maken söker att skilja sin lott i bo från then andras enskilda gäld»; samt vidare »öfver the brott, ther frälseman förverkat lif, ära, adelig frihet, gods eller arfvelig rättighet; så ock enviges och andra slagsmål eller förgripelser med skymfeliga ord och gjerningar emellan frälsemän eller theras vederlikar, när domaren i orten, ther gjerningen gjord är, först therom ransakadt.» Bih. lill R. St. Att denna undantagslag leder sitt upphof från förhållanden, olika dera, hvilka höra till närvarande samhällsskick, torde ej behöfva sägas.
”Det ville jag inte. Det är kanske endast mina egna inbillningar. Du får inte fästa dig vid det. Jag är vid det förfärligaste lynne i qväll.” ”Nu kan det inte gå bort, jag känner sådan ångest.” ”Bara var vänlig emot honom, men inte enträgen. Jag tror att han håller af dig, jag vet att han gör det. Var inte ledsen för hvad jag sagt, det är bara min egen melankoli, som plågar mig. Fäst dig inte vid det. Han var snäll och vänlig emot mig, han var nöjd och belåten.” ”Stackars, stackars Axel! Min käre gosse!” Strax derefter hörde jag genom Sofi att hon skrifvit. Jag var mycket rädd att hon skulle ha jämrat sig öfver honom eller plågat honom med sina bekymmer. Jag blef derför glad öfver hans omnämnande af hennes bref, det visade att vänligheten gjort honom godt ändå. Hörby d. 1 Nov. 86. (Till G. af G.) Käre vän! Tack för raderna. Icke heller jag har nu tid för brefskrifning. Känner mig åter som ett hetsadt djur. Kommer ej att ge dig något ordentligt bref förr än jag uträttat något, godt eller dåligt. Tillvaron håller oss om strupen: pengar eller lifvet! Jag ämnar sälja mitt så dyrt som möjligt, d.v.s. jag skall arbeta ”comme un enragé” innan jag ger tappt. Din pjes* önskar jag lycka, Giftas-uppsatsen är jag glad att du skrifvit – tack till alla som vilja erkänna att vi qvinnor äro menniskor! – och ditt Zola-föredrag längtar jag efter. De dina omfamnar jag. * Den s. k. ”familjepjesen” om Ellen Key. Din vän Ernst Ahlgren.57 Hos mina sömmerskor låg Budkaflen på bordet. Jag skar tänder invärtes, såg stormodig ut och skyndade mig hem för att kasta mig i arbetet. – Ur vägen pack! Af kryckor får man starka näfvar.58 Afskrift. D. 1 Nov. Kamrat! Inte svar på dethär brefvet! Jag vill inte ha något. Jag har vuxit ifrån det.
De stora förändringar flottans materiel redan undergått och i den närmaste framtiden kommer att undergå, gifva emellertid anledning till det antagande, att flottan framdeles hvarken har behof af eller ens med fördel kan använda en större indeld manskapsstyrka och att således äfven andra delar af båtsmanshållet, än hittills blifvit ifrågasatt, kunna, utan afsaknad för sjövapnet, till landförsvaret öfverföras. Visserligen tilltro sig icke kommitterade att afgöra i hvad mon detta kan vara fallet, men då äfven af flottans män denna tanke blifvit offentligen uttalad, hafva de trott sig böra uppgifva det sätt, hvarpå en indeld trupp, blifven för sjöförsvaret obehöflig, kunde inom arméens led bidraga till laudets försvar och sålunda fortfarande fylla sin bestämmelse, ehuru på ett annat område, än han förut tillhört, men som för flertalet af manskapet, med afseende på dess vanliga lefnadsförhållanden, måste anses mera passande och fördelaktigt. Svårigheter åtfölja visserligen alla sådana öfverflyttningar, men kunna dock öfvervinnas, om ock någon längre tid förflyter, innan fullt gagn deraf kommer att visa sig. Kommitterade hafva i sådant afseende fästat uppmärksamhet på följande hufvudsakliga förhållanden: Vid det roterade båtsmanshållet, liksom vid knektehållet (roteringen), ligga kontrakter eller föreningar emellan kronan och deputerade af menigheterna till grund för rotarnes skyldigheter, och mellan den enskilde rotehållaren och hans båtsman afslutas tjenste kontrakt, alldeles såsom vid knektehållet mellan rotehållaren och soldaten. Enligt dessa, med menigheterna afslutade kontrakt, har rotehållaren skyldighet att ställa båtsman och lärer icke utan eget begifvande kunna åläggas att hålla soldat, helst i vissa afseenden förändrade förhållanden derigenom uppkomma. Likaså har det nu tjenande manskapet förbundit sig att vara båtsmän. Konungens rätt kan dock icke ifrågasättas att anbefalla båtsmannen lära sig infanteriexercis, och att till lands bidraga till landets försvar, då hans tjenst till sjös icke behöfves.