Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Yid efterforskning om orsaken härtill, hafva Revisorerne funnit, att berörde summa, sorn blifvit insatt i Götheborgsoch Bohus Läns Landt-Ränteri den 5 April 1835, kommit f. d. Allmänna Magasinsfonden origtigt till godo och uti dess Räkenskaper såsom öfverlefverering blifvit upptagen. Revisorerne anse att rättelse härutinnan bör genom behörig omföring skyndsamligen verkställas. 3:o Stats-Verkets förluster på försåld Spanmål hafva uppgått: år 1836 till R:dr 2,812:17.8. och år 1837 till ... , 1,880:45.4. Orsaken till dessa förluster, med undantag af den å 1,150 R:dr 20 sk. 8 r:st. för Råg från Malmö Magasin och den på 507 R:dr 30 sk. 3 r:st., för sjöskadad Råg från Kronomagasinet i Mariaeslad, har hufvudsakligen härrört från olikheten emellan Länens Markegångspris med tillagde omkostnader, hvartill Spanmålen debiterats, samt de pris, hvartill densamma sedermera blifvit försåld. Deremot har Stats-Yerket i och för försäljning af Spanmål tillskyndats vinst, hvilken uppgått: år 1836 till 7. och år 1837 till „ 408; 1. — 4:o Kongl. Stats-Contoret, som, efter Revisorernes omdöme, med nit och noggrannhet sökt vårda denna fonds angelägenheter, har likväl, för att förmå försumlige Magasins-Förvaltare och Redogörare att i rätt tid inkomma med de i författningarne föreskrifne Rapporter och Redovisningar, användt det nog milda medlet: ofta upprepade skriftliga påminnelser, stundom med föreläggande af vitén.
Jag får instämma med den siste talaren och anser att det är en förmån för Banken att hafva vexelrörelse i Götheborg, emedan på sednare åren ganska betydliga summor influtit på postremisser, jag tror t. o. m. 2 å 3 milla-, hvilka måst skickas in till Banken. Jag vet bestämdt att särskilda transporter skett och att tjenstemän rest upp till Stockholm för att besörja förflyttandet af dessa summor. Dessutom är det ganska lätt för Fullmäktige att genom elektriska telegrafen lemna nödiga föreskrifter för sina ombud i Götheborg och sålunda bestämma att den och den dagen skola vexlar köpas, den och den dagen böra ombu den underlåta det. Gr. Lagerbjelke: Att Fullmäktige med de snabba kommunikationsanstalter som nu finnas kunna sätta sig i mycken be röring med ombuden i Götheborg har jag medgifvet, men om Fullmäktige skola genom telegrafen föreskrifva dessa ombud allt hvad de böra göra, då blir deras sjelfverksamhet ingen; och att man från Stockholm skulle kunna sköta en vexel-upköps-rörelse i Götheborg anser jag omöjligt. Om den skall drifvas med fördel, så måste man lemna vexelagenterne i Götheborg någon frihet. Jag är öfvertygad om att man kan träffa ganska dugliga och redbara samt skickliga personer att använda såsom ombud, men jag tror icke att mina motståndare kunna neka, att om dessa ombud hade något fria händer, de skulle kunna begagna denna sin frihet på annat sätt än deputerade i Stockholm hvadan lätt kunde hända att någon förveckling i vexelhandel upkomme. Likaledes kan icke nekas att ora det är god tillgång på vexlar i Göthehorg, så kunna de lätt utan någon synnerlig omväg finna väg hit till Stock holm. Om E. o. Ad., i st. f. att genast fatta beslut om en så vidlyftig redaktionsförändring, vill återremittera Betänk, har jag ingenting deremot, utan biträder för min del begäran derom. Hr Printzensköld:
Den ena, att härom nu alldeles icke är frågan, utan helt enkelt, om Bränvinsbränningen, sådan den nu är, bör, för närvarande tid, periodiskt inställas; den andra, att allsirtet är vunnit dermed, om man ock förmådde, som lätteligen kan medgifvas, bevisa, att Sverige var lyckligare den tid, det icke ägde Bränvinet. Hela Nationer hafva sina åldrar i likhet med enskilta menniskor; men lika litet, som hvarje sådan klok menniska, ehuru den kände sig lyckligare som barn, föl jer enahanda grunder för sitt handlingssätt, som fullväxt, eller känner sig föras af samma motiver och tvångsmedel; lika litet torde den djuptänkte Lagstiftaren, till beredande af sin Nations sanna väl, fördjupa sig i aflägsna tider och dess sätt att vara, utan i dess ställe lemna sin B&sv. och Ekon. TJtsk. Betänkanclen. 41 odelade uppmärksamhet åt närvarande tiders skick och deraf uppstående fordringar. Hvad åter slutligen beträffar den å nyo uti de återremitterade Memorialer yrkade Revision af nu gällande Författningar om fria husbehofsbränningen, så har Utskottet redan tillförne begärt och erhållit tillstånd, att framdeles få uti ett sammanhang derom meddela sitt Betänkande. Utskottet har för öfrigt intet att anföra , utan får, med oförändrad öfvertygelse, vördsamligen aflemna sitt utlåtande, åtföljdt af ett ProtocollsUtdrag, innehållande en Ledamots särskilta tanka, jemte 3:ne andras reservation, till Riksens Högloft. Ständers vidare ompröfnir.g. Stockholm den 7:de Januari 1818. Transumt af R. TI. Ständers Allmänna Besvärs och EkonomiUtskotts Protocoll, hållit vid Urtima, Riksdagen i v Stockholm den 7 Januari i8i8- S. D. Herr Bergen creutz, L. Alger, inlemnade ett skriftligt anförande så lydande: Angående frågan, om Husbehofsbränningen skall inställas eller ej? är så mycket talat, skrifvit och utredt mot och för, att rätta svaret är lätt funnit om man oväldugt vill. Att enbart
Man hade i Tyskland väntat sig en utvidgning och ett skärpande af ansvarighetsprincipen, likasom i England skett, men i stället därför drefs regeringen steg för steg till en omedelbar beskattning af industrin till fördel för arbetarne, hvilka ej betala bidrag. Som detta innebar ett ökande af produktionskostnaderna,hvitket oundvikligen skalle haft till följd ett sjunkande af arbets * lönerna, så mycket mera som man äfven stod i begrepp med att införa sjukoch ålderdomsförsäkring; grep man till det mycket tvifvelaktiga medlet att gifva industrin ersättning för de nya skatterna genom tullskydd. Detta tullskydd kunde emellertid ej komma till stånd utan motsvarande tullskydd för landtbruket, alltså skatt på lifsmedlen. Då nu arbetarne få betala detta, kom man att taga med ena handen hvad man gaf med den andra. Han ser, hur ödesdigert det är att afvika från den sunda engelska principen att ej ingripa organiserande i de ekonomiska frågorna. Efter endast fem år ser man tyske kejsaren tvungen att på grund af missnöjet bland arbetar ne försöka sig med nya åtgärder, till hvilka utkräfves internationel samstämmighet, medan de engelska arbetarne fortfara att sköta sina intressen på egen hand och ej tyckas böjda att öfverlemna sin ekonomi i lagstiftningens händer, den må vara nationel eller internationel. Vi ha ofvanför sett, hur de engelska Trade unions betrakta ansvarighetslagen såsom den väsentligaste sporren till säkerhetsåtgärder för skyddande af arbetarne. De vilja visserligen ha fabriksinspektörer, men de lita vida mera på arbetsgifvarncs eget ekonomiska intresse, emedan det ju beror af dessas skuld och icke-sknld om de skola gifva ersättning i olycksfall och till hvil-ket belopp. I Tyskland däremot filr den till skada komne arbetaren ersättning, äfven om han själf varit vållande till olyckan, men ersättningen ökas ej, om arbetsgifvaren varit vållande därtill. Ben sistnämde har alltså intet som helst ekonomiskt intresse af att kosta något på säkerhetsåtgärder och man måste helt och hållet lita på fabriksinspektörernas nit. Men äfven arbetaren saknar den sporre till försigtighet, som ligger i att ej få ersättning om han genom grof vårdslöshet själf vållat olyckan.
Ätffillige önskade, at om möjligt more erhålla eommunieation af det hos Hans Maj:t Konungen hällna Protokoll wid Regerillgs . Formens undertecknande af Bonde-Ståndets Taleman. HerrGreftven och Landtmarffalken förmälte sig hafwa fätc löfte at erhälla detta Protokoll. Andre äter önskade ät efter den nu gjorda uptäckt af de i BondeSrandets Protocölls Utdrag efterät införda ord, och medan sammanhanget härmed ännu war 0- bekandt, den nu hos Nidderffapet och Adeln pädegynda deliberationen för i, dag mätte hwila; men uppä Herr Grefwens och Landtmarffalkens hemställan, om det icke more Nidderffapet och Adeln wärdigare, at i sakens närwarande skick med förewarände frägas afgörande icke upffjuta klef öfwerläggningen ä nyo uptagen, och Friherre /XcUUvglU fortfor til flut med upl a sandel af sitt Diktamen. Friherre ituZdeell, ^lexsnäei-, upläste Lil Protokollet följande: Sä mänga nya och olika propositioner om inskränkningar uti Ridderskapets och Adelns rättigheter, torde snart förtjena desi upmärkfamhet, sä framt alla fyra RiksStändens tillagde och stadfästade Privilegier ffola kunna fredas frän en allmän uplösning, och pä det at icke misiräknade upoffringar mätte medföra allmänna och framtida förluster. Jag framställer lil tänkarens mogna bemödande om Nidderffapet och Adeln sa tidigt bör beswära det Hederwärda Bende Ståndet nied nya upoffringar, dä detta Ständs hittils sä dyrbara angelägenheter icke ännu kunnat med Ii?, M.8. ' gifwa 950 Den 28 Innit. gifwa et skyldigt swaromäl pä de förut gjorda conditonella cestioner, hwilket ickwäl 2.ne wära Med-Ständer ordentcligen upfylt, Wi tyckas börja dcr wi borde stuta, ehuru flutet gemenligen plägar ställas uti et relatiwt ' för: atlande til början och fortsättningen.
Det var endast under förutsättning, att R. o. Den 26 Februari e, tn. 417 Pi. o. Ad. icke skulle hafva något di Fernot, som jag framställde min begäran, att frågan måtte genast till afgörande företagas; men jag underkastar mig gerna, att den må hvila på bordet, och afvakta)- derå Hr Landtnäs proposition. Frih. Cederström: Till svar å hvad Hr Ribbing anfört, anhåller jag få fästa hans uppmärksamhet på 5y §:n ltiksd.Ordn. Deraf finner han troligtvis den enda honom återstående utväg att framställa sin opinion i afseende på det beslut R. o. Ad. på förmiddagen fattat. Denna § innehåller nemi.: ”De allmänna beslut, som ett Stånd fattar, ”äfvensom hvad ett särskildt Stånd, i egenskap af RiksSlånd, 'beslutit och annats rätt röra kan, meddelas de öfriga Stången genom utdr. af prof. Vill ledamot, sorn ej i Ståndets ”fattade beslut instämt, sin särskilda tanke hos de öfriga Stången anmäla, staude det honom flitt genom särskildt mc* ”morial eller dictamen till prof., hvilket må MedStånden till”ställas, enär han de för communieationer och prot. nödi”ga exemplar deraf lill Secreleraren aflemna)-.” På detta sätt kan Hr Ribbing få framställningen af sin opinion bifogad Ståndets prot.utdr. till de öfriga Stånden, so») tillkännager att R. o. Ad. icke instämt i BondeSt:s beslut samt lagt inbjudningen till handlingarna. Gr. Frölich, David: Jag bör till en början förklara, att jag icke var närvar, vid uppläsningen af Hr Ribbings förslag eller motion, såsom jag hört det kallas; men då jag således nu blott talar i följd af de yttranden har blifvit fällda, att denna motion skail innefatta förslag att genom deputation lill BondeSt. lemna svar örn hvad R. o. Äd. i anledn. af det Hederv.
Maj:ts Nådiga Remiss om anslag för Spinnhusen i Landsorterne, April II. 365, 652. Maji I. 59, gg, 102. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss , angående medels anslående för Stockholms KronoCorrectionshus, April II. 366, 652. Maji II. in. Junii I. 317, 649- — angående medlen lill den föreslagne Inrättningen af en BergverksSchola, Maji I. 5, io4, 277. Maji II. 110. •— i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående Hästebemmans och Fördelsräntornes utgörande vid Skånska CarabinierRegementet, Maji 1.5, io5, 277; Maji II. in. i anledning afKongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om medel till de Allmänna Scholaeoch Läroverkens förbättring, Maji I. 6, 100, io5. Maji II. 112. Junii I. 66r. — angående KrigsAcademiens på Carlberg Löningsoch UnderhållsStat, Maji I. 189, 202, 278, 277. Maji II. 115. 5>5 StalsUtskottcts Belänkanden, Memorial och ProtocoIlsUtdrag, i anledning af Kongl. Maj:ts Proposition om StalsYerkets tillstånd och heliof, uti hvad som rörer RiksStatens Tredje HufvudTitel, Maji I. 160, 275, 279, 284. Maji II. 115. — angående förhöjning i aflöningen för Wermlands FältjägareRegemenle, Maji I. 160, 2Ö2, 277. Maji II. 110, 115. — om ytterligare Löneförhöjning för MilitaireStaterne, Maji I. 160, 279,288.
Borde icke då den rättvisan vederfaras dem, alt de kunde fä skilja sig frän församlingen, när de icke belastade henne med underhållet af några fatlige? Jag tycker ali deruti ligger en särdeles billighet, och jag tror, som jag nyss sagt, att fattigvården i sin helhet skulle vinna derpå. Hvad deremot Frih. Alströmers tillägg beträffar, så ser jag icke hvad dermed skulle vinnas. Föi hållandet skulle derigenom blifva alldeles detsamma som för närvar:de eger rum, nemi. att hvarje församlingsmedlem måste, i proportion efter sin jordegendom, bidraga till fattigvården och det rätta härvidlag år väl, att, sä vidt möjligt är, ställa så, att hvar och en Den 30 Augusti. 173 endast behöfver lemna så stort bidrag till fal tigvården som i proportion af hvad han betungar densamma. Jag ber för öfrigt att få uplysa Frih. derom, att i Södermanland och Nerike finnas redan socknar indelade i rotar, och att en rotemästare der, under kommunalstyrelsens tillsyn, bar upsigl öfver rotens fattige, och har upsigt öfver de förhållanden, som derstädes inträffa. Det tillägg, sorn här är hegardt, och som Gr. Sparre motsatt sig, nemi. att Laudshöfd. borde kunna träda emellan, i fall någon ansåge sin rätt genom sockenstämmans beslut förnärmad, anser jag äfvenledes vara obehöflig!. Jag får slutt, nämna, att de Hrr, som tänkt sig in i dessa förhållanden, böra lägga märke till att det nu icke är påbjudet att hvarje församling skall indelas på rotar, nian att del blott är dem tillåtet och beror på de röstegandes antal inom sockenstämman. Det är också naturligt att ingen lärer uteblifva från en sådan sockenstämma, emedan frågan rörer alla, och att majoriteten i dylik sak bör få fälla utslaget, anser jag _ vara ganska billigt och finner dervid ingen våda förknippad. Ar man deremot icke nöjd med beslutet, eger man rätt alt deröfver besvära sig hos K. M:s Befthtde, som då kan meddela den rättelse, som anses erforderlig, och sålunda ligger härutinnan all den garanti man kan begära.
Hr Gr:n har nemi. i sin egenskap af Ordf:de i Konst.(Jt.sk:t vid sisth Riksdag redogjort för skälen, hvarföre i förslaget blifvit intordt om distriktcrna; men det skulle vara ganska intressant orri Gr:n velat utsträcka sin redogörelse derhän att omtala, huruvida det varit det Hörr v. Ståndet, som önskat att valrätten skulle tillerkännas endast dem, sorn ega presterlig befordringsrätt. Gr:n har vidare sagt att presterskapet f. n. representerar de högre vetenskaperna. Jag måste opponera mig mot denna alltför uråldriga åsigt, som Gr.n sökt inför R. o. Ad. framställa. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik: Äfven jag med ger att denna §. hvarigenom Lärare vid Eletnentar-liuoverken skulle få representationsrätt, är bristfällig. Men detta oaktadt, är jag likväl villig att bifalla densamma, hufvudsakligen af det skäl, att derigenom en stor klass medborgare, sorn genom sin samhällsställning och bildning äro så qvalificerade att de böra tillhöra representationen, i densamma inkomma. Om således i sjelfva redaktionen skulle finnas ett eller annat mindre fel, som först efter tvenne Riksdagar skulle kunna rättas, sfi riskerar jag heldre detta, än art till en oviss framtid upskjuta medgifvande af representationsrätt åt nämnde samhällsklass. Gr. 1) eii t t [)ef,*mber e. ni. Gr. Hamilton, Henning: Ehuru det förslag, sorn nu utgör föremål för R. o. Adis öfverläggning, enligt upgift, skulle vara af 3 Stånd afslaget, anser jag likväl icke utan vigt att (iröfva, huruvida detsamma är förkastligt eller icke, emedan, på sätt den siste talaren anfört, det icke kan vara likgiltigt, om en klass af den bildning, som Lärare vid Elemeutar-läroverken, erhåller representationsrätt; och då detta förr eller sednare mäste ske, sä är naturligt att Konst.Utskit kommer att framdeles afgifva ett nytt förslag, hvarigenom samma ändamål skall vinnas.
Nådiga proposition, som i dess lia punkt afser natt bereda en af behofvet •påkallad tillfällig förökning i Förslag s-kapi tal för handel och näringar.» Att till dessa sednare höra bergsbruk, manufakturer och jordbruk, med dermed gemenskap egande näringar, såsom skogshushållning, tillverkning af saltpeter och pottaska m. m., lärer väl ingen kunna neka. Jordbruket påkallar så mycket mer understöd, som de förra odlingslånen hafva upphört, och likväl är jordbruket och dess afkastning Rikets hufvudnäring; dernäst bergsbruksoch manufaktur-UW\erV.mx\^arm, på hvilkas gemensamma upprätthållande och förkofran folkets allmänna och enskilda bergning samt landets välbefinnande och lugn bero. Men skulle desamma komma att sakna det hufvudsakliga understöd, som närvarande penningekris synes påkalla och Kongl. Majits Nådiga proposition i afseende på den nya lånefonden tyckes rättvisligen afse, så kunna derigenom uppstå de faror, som äro oundvikliga följder af näringslöshet, arbetsbrist och deraf härrörande nöd och elände, vida betänkligare och i allmänhet svårare och bekymmersammare än en tillfällig stagnation inom handeln. Dock med det vilkor att hvad som icke af lånet upplages af det ena intresset, må komma ett annat af de mera laneoch hjelpbehöfvande till godo. Jag anser mig således böra reservera mig mot det beslut, hvarigenom mitt fördelnings-förslag, som af flere inom Höglofl. Utskottet delades, med några rösters pluralitet blef underkändt, öfvertygad derom, att Rikets Ständer med all samvetsgranhet, motsvarande sakens vigt, komma att närmare pröfva och afgöra detsamma;» af Herr von Hofsten, C. A.: Vid 2:dra punkten, angående Statens skyddande mot förlust i afseende på upplånings-, indragningsoch förvaltnings-omkostnader. Bih. till R. St.
Jag har förgätit medtaga Bancofulhms berättelse, der förhållandet är utredt; men jag hoppas, att R. o. Ad. ändock måtte godkänna förslaget i sitt närvar, skick. Frih. Cederström: Jag anhåller att få i den siste talarens minne återföra en öfverläggning inom Fullmäktige för ett par eller lie år sedan, då fråga af Bancocommissariatet väcktes, att fä mynta 500,000 r:dr specie, hvilket af Hrr Fullmäktige bifölls, men på det sätt likväl, att i summan skulle inberäknas de 2 a 300,000 r:dr gamla specier, som då i Banken funnos. Deremot reserverade sig en af Bancofullm. Ilr Ekerman, hvilken mente tro på, alt det icke lät sig rätt väl göra att utvexla de gamla specieriksdalrarna mot 128 sk., och samme ledamot, som nu sednast yttrat sig, erinrade vid påföljande session, att Fullmäktige måste återkalla sitt beslut och icke tillåta den beslutade utvexlingen af dessa gamla specieriksdalrar, såsom icke ensamt öfverhaltiga i silfver, utan innehållande jemväl guld. Derefter uppstod fråga om myntningskostnaden, och denna ansågs som en förlust, då det likväl ej var någon förlust, utan en omkostnad, nödvändig för Bankens åjjggan - 430 Den 16 December. de function att besörja inoch utvexling af sina sedlar med Svenskt mynt. Hvad som är sagdt om svårigheten alt i Sverige skeda silfver från gilld, så torde den värde ledamoten ursäkta, att jag ej tror föreståndaren för vårt myntverk, Hr Almroth, vara i den konsten mera okunnig än Juden Subert här i staden, som helt säkert skulle göra det ganska väl för Bancoverkets räkning, om han derom anmodades. För min del anser jag det vara alldeles otjenligt att tillstädja Bancofullm. rättigheten att invexla sina sedlar, i annan ordning än Bancoreglem. innehåller, nemi. med Svenskt silfvermynt. Ilr von Hartmansdorff: Den händelse Frih. Cederström omtalat, angår utvexling af silfvermynt både af gamla och nya pregeln efter samma pris.
Kungl. operan gaf i tisdags för första gången Alphonse Daudets » Flickan från Arles » med musik af Bizet. Stycket, som i Paris gifvits inemot 200 gånger, är synnerligen gripande samt eger flere moment af stor poetisk skönhet. Handlingen rör sig kring en ung bonde (hr Södergren), hvars själ sönderslites af kärleken till » flickan från Arles », hvilken han fått veta ej vara värd hans kärlek. Flickan från Arles uppträder för öfrigt själf ej alls på scenen. Stycket slutar därmed, att den olycklige unge mannen störtar sig ut från en vindslucka o c h slår ihjäl sig. » Där ser ni, att kärleken ändå kan döda », säger den gamle herden Balthazar (hr Engelbrekt) till kaptenen (hr Holmquist), då ridån efter sista akten faller. Till det hela har Bizet komponerat en synnerligen anslående musik, som förträffligt sluter sig till styckets många fina och stämningsfulla bilder. Bland de uppträ- dande torde särskildt böra nämnas fru Dorsch, hvilken som den unga bondens moder bade flere förträffliga pointer; vidare fröken Lindsén, hennes yngre son, » Stollen » kallad, och fröken Zetterberg samt hrr Holmquist, Engelbrecht och Södergren. Hr Hjertsiedt gjorde äfven en god typ af den vilde hästvaktaren, älskaren till flickan från Arles. Bifallet från den ganska talrika publiken, bland hvilken befann sig konungen, prinsarne Carl och Eugen, var synnerligen lifligt. Stycket förtjänar att ses, o c h den vackra musiken slår alltid an. Fru Arnoldson-Fischhojf har återkommit hit för att ytterligare uppträda s o m gäst å k. operan. Början gjordes i onsdags med » Traviata ». I morgon lördag gifves konsert å k. operan med biträde af den framstående violinisten fru Vilhelmina Norman-Hallé. Hennes hufvudnummer blifva Mendelssohns konsert och Spohrs sångscen. K. Dramatiska teatern. Med stort intresse motsåg man i hufvudstadens konstintresserade kretsar det nya program, som å Dramatiska teatern förebådats till den 2 dennes.
Bra likt m e d dråp. Sju n a m n på kvinna. H v a d fult j u är. egen vrå att krypa in i, ö c h alla främmande människor, de kunde gärna få gå h e n n e förbi kalla o c h känslolösa. H v e m höll af den andra? — H o n var säker på att ingen af dem skulle arbeta sig trött eller tänka sig ledsen för att hjälpa h e n n e i hennes b e k y m m e r. O m h o n talade m e d dem o m att h o n gärna skulle vilja ha en plats o c h frå- gade, o m d e visste, till h v e m h o n skulle vända sig, h ö r d e h o n på deras frånvarande röster, att de * alls ej lyssnade till henne, o c h h o n märkte på deras kringflackande blickar, att de blott hade öga för herrar och klädningar, s o m passerade förbi. Nu gick h o n ner Strömgatan o c h förbi arffurstarnes palats. Stenräcket var fuktigt o c h gatstenarna våta, m e n här, där v i n d e n låg på, började det redan att torka på somliga ställen. Ella kände, att det låg något af vår i luften, en stor väntan o c h en vaknande kraft. De hade d o c k haft många trefliga stunder tillsammans. Moster 1898 H a n hade sagt till henne, när d e skiljdes på hösten o c h han skulle fara tillbaka till sin praktik i Stockholm, att de n o g skulle träffas i vinter. » Jag har varit på afskedsvisit h o s er farbror, » sade han, » m e n blef så glad, då inte Ni var hemma. » &gt;Hvarför d e t? » frågade h o n. » Jo, det var m y c k e t roligare alt träffa Er nu. » Sedan hade de gått o c h pratat en liten stund men det var mest han, s o m pratade, ty för första gången i hans sällskap kände sig Ella generad.