Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs ånyo Bevilln.Utsk:s dea i4 och 16 dennes på hordet lagda mern. N:o 31, i anledn. af RiksSlms olika beslut i fråga om Beredningsoch Taxerings-eomiteerna på landet. Derjemte föredrogs ett från Bevilln.Utsk. denna dag inkommet mein. N:o 33, med ytterligare hemställan i anledn. af RiksStms olika beslut, i fråga om Beredningsoch Taxerings-comite'erna på landet. R. o. Ad. gillade de uti N:o 3i föreslagna voter:s-propos:r, med den förändring, som uti N:o 33 blifvit föreslagen. Ånyo föredrogs BorgareStis den 7 och 16 dennes på bordet lagda inbjudning af den 10 sisth October, till instämmande i hvad Ståndet beslutat i afseende på 11 §:n i för slaget till bevilln.författning. Gr. Hamilton, Henning Hugo Ludv.: Enligt hvad H. Ståndet fann förra gången detta ämne förevar, lärer icke något bestämmande af siffrorna nu kunna komma alt ske, utan endast, huruvida R. o. Ad. vill antaga BorgareStts beslut alt öka classernas antal under hvardera af de stora classei na af städer. För min del skulle jag tro, alt classernas antal redan nu är, 0111 icke för stort, åtminstone icke för litet, och det åstadkommer blott en villrådighet hos taxeringsmännen , då de hafva så många classer att välja emellan. Likväl, då billigheten synes fordra någon jemkning i minimi-afgiften för handtverkare, som, ehuru bosatte i Stockholm eller i någon af de andra stora städerna, icke lära hafva större förtjenst än dylika handtverkare i de mindre städerna, mea vanligen deremot en större lefnadskost - Den 18 November f. ra.
Hertigen yttrade, sedan baron De Geer gått: att för hvarje riddarhusledamot, som blefve menedare mot det Heliga Försoningskorset, skulle han inkalla två af Börsens medlemmar.« – (Springer upp från soffan) «Hvad skall det heta, min herr bror Så att du tänker innästla dig med Stockholms borgerskap Stor tack Dina ordenssammankomster åsyfta att samla anhängare, kan jag förstå. Nå, nå! Jag skall vara betänkt på mot-utvägar Nit och uppmärksamhet, min kära Badin, och din lycka är gjord. Låt mig veta allt hvad som tilldrar sig i hertigens ordenssammankomster: allt, förstår du, och skyndsamt. Låt ingenting slinta förbi dina öppna ögon och öron. Du sätter värde på att befordras inom Frimureriet, jag vet det, och jag lofvar dig alla de grader, som der bero på min röst; afgifterna skall jag betala ur min egen handkassa. – Är det sannt, att unga Horn och Reuterholm ofta äro inneslutne med hertigen i hans ordenskabinett?« – «Ja, majestät.« – «Sonen af Gustafsvän! Jag visste hvad jag gjorde, då jag vägrade den gunstige herren att bära detta namn Det är bra, Badin, det är rätt bra. Kom igen, när du har något ytterligare att förtälja om de här förehafvanderna. Så snart morianen aflägsnat sig, skyndade konungen att afsluta den ministeriella brefvexling, som skulle gå och gälla att vara chefens för de utrikes ärenderna. Innan Gustaf lät förekalla och tillställde honom detta arbete, öfverlade han med sig sjelf, om han skulle meddela den plan, som just nu mognat till beslut, först åt Oxenstierna eller Schröderheim. Konungen bestämde sig för den sednare, som efterskickades, medan den förre mottog och affärdades med de af Gustaf egenhändigt uppsatta koncepten. När statssekreteraren Schröderheim kom, yttrade konungen: – «Tiden är nu inne att fullborda något, hvarpå jag varit betänkt allt sedan mitt vistande i Frankrike första gången, men som jag uppskjutit hittills, för att låta de anlag växa till ryktbarhet, dem jag framdragit ur mörkret.
På det att således Banken må beredas fullkomlig säkerhet att kuuna, under alla förhållanden, infria de sedlar, som sakna motsvarighet i metallisk valuta och att jemväl kunna öfvertaga större eller mindre del af do lån, hvilka framdeles erfordras i och för jernvägsanläggningar oller andra Statens allmänna föremål, får Utskottet, under åberopande af hvad Betänkandet N:o 36 innehåller, i fråga om bestämmande af grundfonden till 30,000,000 Riksdaler, härigenom vördsamt hemställa, 44:o. att den sedan 1860 års början upplupna Banko-vinst må få i Bankon bibehållas; och, i händelse af bifall härtill, 45:o. att, af nämnde vinst, ett belopp af minst Fem millioner Riksdaler må, under detta och nästföljande åren 1864 och 1865,användas till inköp af lätt realisabla obligationer, företrädesvis sådana, hvilka af Riksgälds-kontoret utgifvas för lån, som för Svenska Statens räkning kan komma att upptagas till fortsättning af Statens jornvägsbyggnadcr. Stockholm den 28 April 1863. Reservationer: Af Herr Riksarkivarien Nordström: “Emot punkt 29 mom. 4 i hvad angår förslaget, att Riksgålds-kontoret för framtiden skulle för sitt kreditiv i Riks-banken erlägga 4 procent, med rättighet att få begagna det hela året om. — För det närvarande erlågger Riksgålds-kontoret ej någon ränta för sitt kreditiv, men eger begagna det endast under tio månader af året; och då ränta för det åt Jern-kontoret och Manufaktur-diskonten beviljade kreditiv, nu likasom tillförene, år föreslagen till endast 3 procent, samt några egentliga skål dertill, att ett af Rikets Ständers två finansverk skall till det andra erlägga högre krediti vrån ta, ån nyssnämnda inrättningar, ej torde kunna uppgifvas, hemstålles att räntan för Riksgålds-kontorets kreditiv må efter tre procent beräknas.
Jagt, att Torp-synerna äro för Rotarnes egen fördel anbefallde; hvartill kommer, alt, efter hvad Utskottet jemväl upplyst, nu gällande Nådiga Tjenstgörings-Reglemente föreskrifver, det dessa Syner böra förrättas af en Subaltern-Oilicer, biträdd af en Under-Officer, eller Munsterskrifvare, samt att således det af Herr Prosten Nordin uppgifna förhållande, att Synemännens antal skall utgöra 5 å 6 personer, för närvarande icke eger rum; alltså och då Utskottet icke kan medgifva det vara ett onödigt fjäsk, att genom de öfverklagade Synerne Soldaterne tillhållas väl vårda sina Torp, kan Utskottet icke eller frångå sitt förra yttrande i ämnet, hvaruti för öfrigt åberopas de Författningar, enligt hvilka merberörde förrättningar af Kronan besörjas, utan att Rotehållarne dervid i någon mon betungas. Men för att undanrödja alla farhågor, att ju dessa Författningar å nyo kunna komma i förgätenhet, tillstyrker Utskottet vördsamt det tillägg i den underdåniga Skrifvelsen till Hans Maj:t Konungen om sammandrag af desse Författningar, att det samma årligen på bestämd tid må från Predikstolarne kungöras. Stockholm den 2 Maji 1829. Besv. och Oecon. Utsk. Utl.^e. JV.o 1o5. 4o Ankom till Exped. Utskottet den 6 Maji 1829. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om rättigheten till dubbel t jenstårs beräkning för Lärare vid en Lancaster-Schola i Gefle, och för Lärare vid alla i Riket inrättade Lancaster-Scholor, der minst 100 barn njuta undervisning. Uti ett till Vällofl.
S9. 3 åter tillvägabringa en jemn fördelning af rustnings-besvaret, genom ett förändradt siitl för öfverskotts-räntornes liqviderande, eller deras förvandlande, antingen till effektiv rustning, eller lill deremot svarande penninge-belopp efter markegång, syntes vara lika öfverensstämmande med rättvisa' och billighet, som påkalladt af behofvet för de hemman, hvilka af rustningen vore mest tryckta; och borde dervid tagas i betraktande, alt, enligt de vid indelnings—tiden afsedda grunder, all den till batsmanshållet anslagna jord skulle deltaga i rustningen lika; alt det emellan ränta och effektiv rustning, hvilka då motsvarade hvarandra, sedermera genom myntets försämring uppkomna ojemna förhållande icke förutsågs vid indelnings—tiden; samt att det ena hemmanet icke borde draga rustning för det andra, emot en ringa och obetydlig ersättning. i)å denna olägenhet undanröjdes, samt indelnings-verket och bålsmans-kontraktet till sina hufvudgrunder och rälla tillämpning återfördes genom den i Mader föreslagna reglering af öfversko!ts-räntorne, företedde sig icke någon betänklighet för dess antagande vidare än så vidt derigenom inträffade rubbning i de räntelillskotl-gifvande hemmanens värden, hvilka naturligtvis skulle nedsättas i samma män, som raitle-tillskot let genom den ifrågasatta förvandlingen ökades. Men denna omständighet linge dock, efter Utskottens tanke, icke hindra förslaget, utan endast föranleda någon inskränkning i afseende å verkställigheten.
Uti dessa §§, som handla om val till serskild Nämnd, stadgas, bland annat, att ”af de föreslagne bora de, som skola i Nämnden qvarstå, genom val utses’*; hvaraf följer, att samtelige parter, så väl kärande som svarande, måste förena sig om att välja en utaf cfe tre, som Rätten nämner. Då det icke kan antagas, att parterne alltid härvid blifva ense, och dtt föreslagna valsättet således säkerligen skulle ofta föranleda tvister, hvilka undvikas derigenom, att pai terne, på sätt för bildande af Juiy i tryckfrihetsmål är föreskrifvet, hvar för sig utesluta ett visst antal af de personer, som föreslås, samt enahanda grunder dessutom synas böra i likartade fall följas, för bibehållande af enhet och sammanhang i lagstiftningen, hafva Rikets Ständer ansett en i öfverensstämmelse härmed vidtagen förändring böra ega rum. 5 §. Med anledning af hvad Rikets Ständer i afseende å 2 § yttrat, hafva Rikets Ständer ansett de bestämmelser, som § 5 innefattar rörande inteckningshafvare, böra utgå. Expedihons-Ulskoltets Förslag lill und. Då fråga om hvilka personer, som skola utgöra Nämnden, ej bör uppslå förr, än alla de föreslagne blifvet förklarade ojäfvige, derom Rätten, enligt Rikets Sländers tanka, må ingå i pröfning, utan afseende derå, om jäf anmäles eller icke, synes en härmed öfverensstämmande föreskrift hafva sin rätta plats uti 3 §. 7 5- Denna §, sorn handlar om jäf emot serskild Nämnd, innefattar, bland annat, följande stadgande: ”Den, som vid Härads-Rätt till ständiga Nämnden hörer, må i serskilda Nämnden inväljas, ändå att han förut saken öf"vervaril; ege och sedan att i ständiga Nämnden sitta, enär saken vid Rät”teu ytterligare förekommer.*'
Riksdag, som på det i 54 §. omförmälda sätt blifvit sammankallad, sammanträder å sextionde dagen efter den, då interimsstyrelsen sist bordt kallelsen i hufvudstadens kyrkor kungöra låta, ' . 50 §' Infaller tid till lagtima Riksdag inom fyra månader efter den dag, då interimsstyrelse, enligt 50, 51, 52 eller 53 §§., sist bör urtima Riksdag kalla, då kallas icke till urtima Riksdag. Återstå 75 dagar till den i 49 §. utsatla dag, kungöre interimsstyrelsen, att de, som för nästinstundande lagtima Riksdag till Riksdagsmän väljas skola före sistnämnde tid, å viss dag sammankomma, dock icke tidigare, än trettio dagar efter den, då kungörelsen i hufvudstadens kyrkor uppläses, ej heller före den tionde dagen i September månad. 57 §. Riksdag skall hållas i Rikets hufvudstad, utom i de fall, då fiendens framträngande eller pest eller annat lika vigtigt hinder gör det omöjligt, eller för Riksförsamlingens frihet och säkerhet vådligt. Konungen utsatte 20 Hör tilt Constitutions-Ut skottets Memorial, N:o 36. då, i samråd med Riksförsamlingens Fullmäglige i Riksbanken och Riksgälds-Contoret, en annan ort, dit Riksförsamlingen kallas. 58 §' Uti de i 50 och 51 §§. upptagna fall, äfvensom vid inträffande minderårighet, eller vid val till Konung eller tilt Thronföljare, anvises de främmande sändebuden och deras medfölje någon, minst tio mil från valort belägen vistelse; och må de ej återkomma, ej heller utländske sändebud i landet inlåtas förr, än i de två först åberopade händelser om Riksstyrelsen blifvit förordnadt, i den tredje den omyndige Konungens förmyndare blifvit utsedd, eller i de båda sistnämnda, ett nytt Konungahus blifvit utkoradt samt, då thronell ledig är, blifvit stadgadt, huru styrelsen föras må, intill dess densamma af den valde Konungen emottages. Riksförsamlingen förklare då förbudet hafva upphört. 59 §•
M:ts Nåd. afgörande i underd:het öfveriemoade, huruvida verkställigheten deraf kunde med Barnhusinrättningens fördel, bestånd och tillgångar förenas, icke funnit sig kunna i Nåder villfara R. Sttrs önskan härutinnan; samt de 3:ne öfrige respective RiksStånden bifallit Anslagets fortfarande till det belopp Utskottet uppgifvit; så har Utskottet icke ansett sig kunna föreslå någon förändring, hvarken i afseende på Anslaget eller i de för Stora Barnhusinrättningen nu gällande föreskrifter. 4:o Det i 10 Puncten upptagne Anslag för Institutet för Blinda och Döfstumma, hafva H. PrästeStändet och V. BorgareStåndct bifallit; men af H. R. o. A. samt H. BondeStandel är denna Anslagsfråga återremitterad, i grund af anmärkningar, framställde af Hr Ribbing, Arv., samt RiksdagsFullmäktige Lars Nilsson från Norrbottens Län, Petter Jonsson från Jönköpings Län och Casper Wijkman från Upsala Län, i hvilka 3:ne sistnämndes anföranden större delen af H. BondeStåndets Ledamöter instämt. Uti berörde anmärkningar påyrkas, att Anslaget måtte tillökas med 2000 R:dr, på det Institutet må kunna ytterligare emottaga en döfstum person från hvarje Stift; och har i sådant afseende blifvit anfördt, att Inrättningen vore en bland de mäst välgörande och hade till föremål alt bilda de mäst vanlottade men - Betänkanden, N:o,248. 215 niskor till nyttiga Samhällsmedlemmar, och hvilka, lemnade ohulpne, skulle blifva i okunnighet 0111 Pieligionens hud; alt de som ej vinna inträde på Institutet måste af Soeknarne födas och underhållas, enär de medellösaste af dem bestå af Allmogens harn, samt att tillgång för samma tillökning genom besparing i något annat Anslag, såsom t. ex. för Dramatiska Spectaklet, borde kunna vinnas. Som berörde anmärkningar åsyfta tillökning i Anslaget och vid detsanimas uppförande
Vill kronan stänga eller har sådan skog eller mark, som under kronans omedelbara vård stått, blifvit till enskild person eller någon menighet upplåten; vare då om stängsel-vitsord och deltagande i stängsel lag, som ofvan sägs. § 8. Egare af utjord eller urfjell håfve ej stängsel-vitsord, der ej dylik jord möter, eller annan jord, som möter, förut tagit i stängsel del. Fordras stängsel af granne, som med afseende å egornas beskaffenhet stängsel-vitsord eger, eller har grannen förut i stängseln deltagit och yrkar utjordens eller urfjellens egax-e, att dermed fortfaras skall; gånge med hvarderas deltagande i stängseln, som förut är sagdt. §. 9. Innehafvare af lägenhet, som ej sjelfständig är, i ty att den under annan fast egendom lyder, håfve ej, ändå att den derifrån för alltid afsöndrad är, rätt att af egaren till den egendom fordra deltagande i stängsel, der ej sådant deltagande förut egt rum eller aftaladt finnes. Yill den andra stänga och äro de mötande egorna af den beskaffenhet att stängsel-vitsord å hans sida eger rum, eller är han skyldig att i stängseln deltaga utan att genom aftal bestämdt blifvit, huru stor lott han taga skall, gälle ock om hvarderas hägnads-skyldighet. hvad ofvan stadgadt är. §. 10. Har, till följd af begagnadt stängsel-vitsord enligt denna Författning, hägnadsskyldighet efter viss grund blifvit utgjord eller bestämd; då skola jordegarne efter enahanda grund i hägnadens underhåll för framtiden deltaga, till dess dem emellan annorlunda öfverenskommes eller, i händelse, med afseende å förändradt bruk af egorna, ändring i hägnads-skyldigheten på ena sidan yrkas, frågan derom; blifvit afgjord. §• 11. Den, som med annan i tegskifte ligger, håfve ej rätt, om han något af sin lott inhägna vill, att af grannen fordra deltagande i stängseln.
Maj:ts Nådiga disposition beviljadt; hvilket anslag, under nyssberörde år, bör utbetalas af Riksgälds-konloret i den ordning, som af Kongl. Maj:t varder i Nåder föreskrifven. § 131. Till betäckande af kostnaderna för de, under fregatten Eugentes verlds-omsegling åren 1851—1853, samlade och till Riks-museum aflemnadc natur-alster samt dessa samlingars ordnande för vetenskapligt bruk, hafva Rikets Ständer anslagit en summa af Tjugetusen R:dr; hvilken summa Riksgälds-konloret, i enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrift, bör för sagde ändamål utbetala. § 132. På det att rikets officiela statistik måtte på ett fullständigt och sammanhängande sätt blifva ordnad, hafva Rikets Ständer, som bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att plan och förslag till ett statistiskt embetsverks inrättande måtte utarbetas och för Rikets näst sammanträdande Ständer framläggas, beviljat ett anslag af Tiotusen R:dr till bestridande af kostnaden för härtill erforderliga förberedande åtgärder ; varande detta anslag stäldt till Kongl. Majits Nådiga disposition, att. i mån af behof, Under åren 1855, 1856 och 1857, af Riksgälds-kontoret utbetalas. § 133. Med afseende å den fortfarande minskningen i Stockholms stads inkomst genom tolag å Finska varor och till Serafimer-lasarettets ersättande för en del af det bidrag, som af Finska tolags-medlen tillförene utgått lill denna inrättning, hafva Rikets Ständer jemväl vid innevarande Riksdag anvisat för nämnde Lasarett ett ärligt anslag af 4,500 R:dr, som, under åren 1855, 1856 och 1857, bör af Riksgälds-kontoret utgå och, enligt Kongl. Majrts derom meddelade Nådiga föreskrift, utbetalas med tillsammans Trettontusenfembundra R:dr. § 134.
Men Berta, som förut tankspridt utan intresse åhört samtalet, blef plötsligen spökaktigt blek. Hon såg på sin man, märkte hans ohyggligt stelnade uttryck ... Åh, hon visste icke, hvad hon ville göra. Skrika, nej, nej! Springa, kasta sig ut på något vis genom dörr, fönster. Bara för att komma bort. Men hennes ben kändes blytunga, hennes fötter brände. Och qvar satt hon på stolen, kapprak och stelögd, utan att kunna göra en rörelse. Emellertid reste sig Robida. Sade sig skola komma igen dagen derpå, innan de reste. Med en sirlig bock lemnade han rummet, inom sig undrande öfver främlingarne ... Hvilken nationalitet hade de, månne Slavisk kanske. Han skulle fråga direktören. Men då Robida stängt dörren om sig, och man hörde ljudet af hans steg dö bort i hotellkorridoren, sprang fru Hedenberg fram till sängen. Ett plötsligt, glittrande lif hade bredt sig öfver hennes ansigte. Hennes tårar runno klara utför kinderna, samtidigt med att hennes mun log och utan att tänka på barnet, som med glansiga, spörjande ögon följde henne, slog hon i spasmodisk ömhet sina armar kring mannens hals: »Han lefver, Fredrik! Han lefver, han lefver!» »Ja, Berta, det var han. Det slår alldeles in. Tio år sedan ... Sjömanskrog ... Ärret i pannan. Och dessutom sa mig en aning det, just som han trädde öfver tröskeln här.» »Ja han lefver ... Åh jag ville skratta och gråta på en gång ... Jag är så lycklig, så lycklig ... Att en sådan fröjd skulle vara mig beskärd, det kunde jag inte hoppas ... Men outransakliga äro Guds vägar ... Välsignadt vare hans namn!» Hela qvinnan såg föryngrad ut, der hon stod midt i den infallande dagerns stråle, som lät hennes ljusa hår skimra som en damstrimma i solsken. Hennes ögon strålade, blå, stora. Och småleende föll hon på knä vid sängen, stödde sitt hufvud mot mannens bröst. Det var som om en skugga, hvilken nu i åratal skrämt henne med sitt mörker, med ens flytt bort.
Det kan medgifva.?, att stadgandet härom stundom medför olägenheter; men desse öfverväga icke den olättvisa, hvartill taxeringens fastställande före skiftet ofta skulle föranleda, hvilket redan torde vara nog tydligt ådagalagdt af hvad i detta ämne förut blifvit anfördt. På grund af hvad Utskotten nu yttrat och med tillkännagivande att Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit, men Valloflige Borgarståndet afslagit Betänkandet, under förklarande af sistnämnde Stånd, att 1827 års Skiftestadga borde oförändrad bi be - 6 Lagsamt Allm. Be sv.- och Oecon.-Utsk. Memorial N.-o 44- hållas, — vidblifva Utskotten alltså hvad i afgifna Betänkandet yltradt och tillstyrkt blifvit. Slockholm den 28 Januarii i835. Ankom till Exp.-Utsk. den 29 Januarii i835. Memorial, i anledning af återremiss å Betänkandet, N:o 24, angående lindring för allmogen i den såkallade byggnadshjelpens utgörande. Förenämnde Betänkande har af Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit till Utskottens förnyade handläggning återreraitteradt, på grund af dervid gjorde anmärkningar; men som detsamma blifvit af öfrige respective Riks-Stånden bifallet, nemligen af Högloflige Ridderskapet och Adela den 24, af Högvördige Presle-Ståndet den 17 och af Yälloflige BorgareStåndet den 19 sistlidne November; så hafva Utskotten trott sig endast böra detta förhållande för Rikets Ständer vördsamt tillkännagifva. Stockholm den 28 Januarii 1835. Ankom lill Exp.-Uisk. den 29 Jarmar» i835. Memorial, i anledning af återremiss ä Betänkandet, N:o 3y, örn utfärdande af ett allmänt Stadgande angående val till Organist.
Bort vare det, långt bort, att du Guds varelse rena, Det obegripliga Ljus och det Treeniga Ena, Tänkte beteckna med ord, och i tal en Anda förklara! Slut dig i tysthet och bön: bön skall dig i tysthet bevara. Vast du med honom i råd, då morgonstjernona tändes? Då det stormande haf vidt ut på rymdena sändes? Vest du, hur vädret skops och hur sig skyarna vända? När, hvar, hvarför och hur beslöt han verldenes ända? Här förlore vi oss: här, här bli tankarna fjerran: Säga, hvad Herran han är – det hörer allena till Herran. I allmänhet får man icke hos Frese söka tankar, som hänföra genom storhet, djup, nyhet; icke dessa snillets ljungeldar, som förvåna genom sin styrka och prakt. Hvad man träffar, är dock en syn, hade gudar och menniskor värdig: skådespelet af ett ynglingshjertas vackraste böjelser; än, i en oskyldig naturfröjd, sväfvande som bi kring blommor eller lärkor i luften, än, i en genom hårda pröfningar luttrad försakelse, uppsvingande sig på andaktens dufvovingar till Sångens eviga hem. Med färre ord: han var en af de lycksalige, – äfven under alla lidanden lycksalige, – som äro skapade blott för att älska och älskas. Också har han, med ett af de Stjernhjelmska efterljud, som ofta från hans lyra förnimmas, i stället för Helsan, som var den gamle mästarens ”allt”, prisat Kärleken såsom sitt: Kärlek är allt: vårt allt är allsinte, när Kärlek är ute. Hvadan ock det qväde, hvars slutvers vi härmed anfört, begynner med denna åkallan: Kärlek! vördade dygd, som tid och evighet hinner, Som både början och slut af allt det skapade vinner105! Långt om Englarnes år du din upprinnelse räknar, Och ditt oändliga mål ett ständigt blifva betecknar. Hans lefnads-omständigheter kunna snart förtäljas: ty om dem veta vi ej mycket.
Är det af någon fruktan för imposition af den sakkunnige, så tillstår jag, att jag för min del tror, att vådan vore större att mottaga denna imposition af föredragande depart chefen än af de consultaliva Statsråden , som icke uro i besittning af alla de tillfällen och moyenger till öfvertygande bevisning, som depai t.cheferne, och det vore rätt illa, om jag skulle nödgas tänka mig möjligheten deraf, att ett godt förslag skulle falla, derför att det förbättrades. Men då ett sä beskaffadt förhållande är uppgifvet af en ledamot, sorn visserligen derom äger mer kännedom än jag, så tillstår jag äfven, att jag skulle kunna förklara mig villig att frångå min tanke. Jag skall åtminstone icke envist yrka på , att R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke må förklara något, som Const,Utsk:s medlemmar förklarat strida emot det enda antagliga. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Jag uppstiger för att förklara, att jag belt och hållet antager Hr von Hartmansdorffs premiss i det sist anförda , men icke conclusionen. Ostridigt blir föredraganden behörigast och capablast i utvecklingen af Regeringens åsigter; men de öfriga anser jag visserligen äfven skickliga dertill. Jag sätter alldeles icke i fråga, att föredraganden för inrikes departementet icke ganska väl skulle kunna utveckla nyttan af exercis-sqvadroner, Den 18 November f. ra. och t. ex. den stora nyttan deraf för de rustande sjelfva.