Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
E t t litet mycket originellt vtiggskdp, måladt och skuret i allmogestil, ä r insändt af frzc Emy Å9na72, Linköping; f&gt; * öken Netzel liar lainnadt ett litet fint i ljust trä utskuret skrin, hvarförutoiii musikafdelningen uppvisar ett i aiiinogestil skiilpteradt s t a s i f ö r sitt albnni och sina musikalier. Men om träsnideriet ej .ar sil rikt och val företrait, som inan @ rna skulle önskat, förekornino p % utställningen inhnga andra Iiandaslöjder, förr ej af kvinnohand $förda. Dit rakna vi bland annat den lika vackra som ' fordrande glasetsfiingma. Denna fina och graciösa konst äger i v %rt land en skicklig och bepröfvad framställarinna i Hilda Pettersson, f. Böös, en snart 70 krig dam, livars verk är cZamkon2itd~u utstlillningqokal, en glasbägare på fot med lock, hvarpt. drottningens namnchiffer sam t centalkomiténs damers monogram äro inristade, ytinönstret efter ritning af fröken Gisberg. PorslinsmI " cleriet ä r på utställningen representeradt af fröknarna HolckJ hvars skola för porslinsinålning, läderplastik m. m. ' ar fördelaktigt känd. De utställa ett par särdeles originella vaser i assyrisk stil samt ytterligare ett par vaser, hvartill form och motiv hemtats fr %n ett pk Gotland funnet karl; förskrif vande sig f r h järnhldern. - Metallarbetena Frö- saknas, so111 nänmdt, ej heller bland damernas exposi.onsartiklar. 7cen ' Jzclie Grafström visar, att äfven kvinnorna kunna ernå skicklighet i den svåra ciseleringskonsten. E n perm till Nya Testanzentet med linnearankor och förgat-mig-ej i drifvet silfver, särdeles fint utförd,. är heiiiies verk, sanit en .bagare, äfvenledes i drifvet silfver.
Genom den verkställda undersökning! n har, enligt Utskottets åsigt, icke blifvit ådagalagdt att det ekvirke, sorn på nämnde ställe kan frambringas, blir af sådan beskaffenhet att det bör komma att uppfylla flottans behof. Planteringens läge, hufvudsakligen å en ö, utsatt för vindarnes åverkan, torde måhända i icke ringa män motverka ekträdets t il 1 vext, för hvars trefnad skydd för vindarne ansetts ganska väsendtligt. För en plantering af ifrågavarande beskaffenhet synes äfven en mindre dyrbar jord än uppodlad åker af särdeles god beskaffenhet kunna med fördel användas, såsom exempelvis de i ofvanberörde underdåniga skrifvelse omförmälda kronoparker och kronoalimänningar, hvilka jemförelsevis med den förra lemna en högst ringa afkastning. Förhållandet emellan landets odlade och icke odlade jord synes ådagalägga behofvet att hellre förvandla skog till åkerjord än tvärtom, hvilket förstnämnde förfarande synnerligen ur ekonomisk synpunkt förtjenar företräde för det sednare. Ur denna synpunkt betraktadt har Utskottet icke helier kunnat undgå att fästa uppmärksamhet på missförhållandet mellan den afkastning nämnde kungsgård med underlydande, i sitt nuvarande skick utarrenderad, sannolikt kommer att lemna Statsverket och den betydliga afkomst, som utaf den bästa delen af jorden, förvandlad till ekplantering och derigenom förminskande värdet å den betydliga mark, som ej dertill kan användas, men som i sammanhang med det hela hade ett högre värde, möjligen kan erhållas. På dessa skäl och enär de i sammanhang med förslaget om Leckö kungsgårds användande till ekplantering i nåder föreslagna öfriga åtgärder ej lämpligen kan ifrågakomma, så vida förstberörde nådiga framställning icke vinner afseende hos Rikets Ständer, får Utskottet nu vördsamt afstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Maj:t i samtlige ofvanberörde hänseenden behagat föreslå; och torde, i händelse denna framställning vinner Rikets Ständers bifall nämde egendom med underlydande böra i enlighet med gällande föreskrifter mot arrende upplåtas. G Stals-Ulskottets Utlåtande N:o 74. Härigenom anser
Om det bure aldrig så mycket dikter inom sig, så har det icke tid att dikta konst. Ungdomen har alltid så brådt. Den upptäcker evigt konsten i lifvet. Den älskar blott sin egen sorg, sin egen glädje, sin egen smärta. — Det är för den mogna kvinnan och mannen diktaren upptäcker lifvet. Han ger dem något, som är deras lif och dock icke deras. Det är konsten. Konst är alltid dekadens ... Åh, där var det igen, det gamla stridsämnet. Icke möjligt att smälta samman! Svenskan, som med korslagda händer tyst och storögd blickat in i spiselgapet, kunde ej afhålla sig från att infalla: — Hur skulle ni kunna dikta, ni som aldrig känt lidandet? Hon uthärdade lugnt elden från ett par svarta ögon. — Vi?! Hvad är Amerika? Är det icke en brunn, fyld af den bittraste smärta, det tusenåriga lifvets bottendrägg? Vi växte upp vid lidandet, vi drucko smärtan vid våra oldmödrars bröst den vräktes upp på våra stränder med hvarenda en af hafvets vågor. Jo, vi äro förtrogna med lidandet. Men unga voro vi, och så bröto vi dess udd — ser ni, det välsignade med ungdomen är, att den gör det. Den sydkarolinska författarinnan tog plötsligt om sin väns hufvud som för att känna att det låg henne nära, och i blicken kom ett skimmer af ogjutna tårar. — Hvad är i denna stund gamla världens diktning? Hvar finns den öfversvinneliga glädjen, hälsan, glädjen som är tro på lifvet? — Den, som sätter foten på drakens hufvud, han skall en gång sjunga världens första glädjehymn! — Min vän — kanske blir det kronan på vår hjässa, stjärnan på vår panna! — Så barnsligt, ropade svenskan med röda kinder — lidandet har ju alltid funnits, hur skulle det då kunna försvinna? Nu spratt Bostonflickan upp. — Hu så förfärligt gammal ni är! Vet ni, forntiden är något jag aldrig förstått. I nutiden — där lefver jag, lefver, lefver! Och om framtiden drömmer jag. Men forntiden är absolut ingenting för mig.
Om Stats, Merkel, Banken eller RiksgäldsContoiret were förledde med förmåga att styra Waxel-Comsens sielfswäldiga och stadeliga ombyten, fä atc Banco-Sedlar kunde till Wäxelkjöp anwandas utan förlust för Stats, och Riksgälds-Werken, det will säga med blott den omkostnad som mäste åtfölja Wäxel -Transactionen; Sä wore berörde betalningssätt af Sjö-Tullen likgiltigt om icke öfwerfiödiat; Men att i saknad af sädan defle Merks förmäga eller andre tjenlige anstalter älägga Landet en hittills omanlig särstildr ytterligare beskattning af 202 och tilläfwentyrs innan korrt af 300,020 R:d. blott för att bestrida kostnaden af Cours-förhöjningen i Banco-Sedlar pä den Summa i wäxlar som för Statens allmänna behof oundwikeligen mäste ut, remitteras, det stulle, om ock Nationen dermed uthärdade, ester Utstottens tanka wara desto »billigare, som en hwar, i anseende till den af de fläste icke till sine grundorsaker kände, mindre godkände höga och stigande Wäxel - Coursin, mäste till högt stegrade pris köpa deh bäde nödwändige och af wahran oumbärlige behof af Utläntsta wahrorOch som Tullen, samt alla en wahra wid utskeppningen utfästande umgälder alltid blifwa af Utlänningens här warande Commissionairer Debiterade i CourantRäkningarne samt alitsa af den Utländske Kjöparen godtgjorde pä alldeles lika sätt, som Swenfke Köpmän behandlas af sina Utrikes Commissionairer dä dem uppdrages att upphopa och hitsända wahror frän Utrikes Orter; Sä synes icke eller wid detta sörhällande, stal wara, att fråntaga Riket den lättnad i Statens utgifter, som ifräga warande TullClareringösätt i wäxlar medförer. Ut - 2526 Den 10 Augusti.
Domstolen åberopade hvad, vid granskning af motsvarande 6 § ■ 10 kapitlet af Lag-kommittéens förslag till Rättegångs-Balkens sednare del, enligt Protokollet den 27 December 1839, blifvit af Högsta Domstolen anmärkt och yttrade, att derest tjensteman, som låter för brott häkta misstänkt person, alltid skulle vara skyldig styrka att misstankan varit på sannolika skäl grundad, eller sjelf äfventyra att stanna i ansvar för olaga häktning, och ej i något fall egde, hvad nämnde vilkor för häktandets laglighet angår, förlita sig på den ansvarighet, som angifvaren kunde erbjuda, måste tjenstemännen ofta se sig föranlåtne att, under afbidan af närmare upplysningar, lemna farliga förbrytare på fri fot; hvarföre och då af 1 kap. 3 § Straff-Balken och 20 kap. 7 <§. Missgernings-Balken i nu gällande Lag finnes, att enskild man kan på sitt ansvar låta häkta, i hvilket afseende ännu mera bestämda föreskrifter meddelas i 1798 års Krigsartiklar, 9 kap. 12 och följande §§, samt någon olägenhet icke visat sig deraf, att häktning hittills fått i vissa fall ske pä angifvarens äfventyr, Högsta Domstolen tillstyrkte, att ett nytt moment måtte tilläggas af innehåll: Der någon angifves för brott af sådan beskaffenhet, att han derföre häktas må, och angifvaren det äskar, vare den, som häkta eger, berättigad att verkställa häktningen på angifvarens ansvar, hvad bevisningsskyldigheten angår, så vida augifvaren antingen är sådan person, hvarom 6 momentet 2 punkten förmäler, eller ock sjelf träder i häkte intilldess vederbörande annorlunda förordnat. 20 §. I afseende på 2 punkten af den föreslagna nya 1 § 23 kap. RättegårigsBalken, anmärkte Justitie-Rådet Grefve Gust, Ad. Sparre, att han, för sin del, ville föreslå uteslutande af de numera alldeles obehölliga orden «äfven i stad, der Kämners-rätt eger de brottmål afgöra, som Hof-rätts pröfning underställas skoBih. till R. St.
45 godkännande af dessa papper såsom säkerhet för omyndiges och allmänna inrättningars kapital; inom Bonde-Ståndet: af Per Persson från Wermlands län, som (i motion N:o 586) föreslagit, alt Rikets Ständer mätte besluta att öka det vid sisllidne riksdag lill tre milioner beslämda krediteller fond-system-lånet till tio millioner, och att Riksgålds-kontoret måtte bemyndigas låta tillverka och utgifva statsobligationer med dess och regeringens garanti å ytterligare sju millioner R:dr, på valörer af minst 40 å 50 R:dr Runt och derefter högre belopp samt löpande med olika ränta af 5, 41 eller 4 procent och lämplig kapitalrabatt i förhållande till den olika räntan; och borde vid hvarje obligation fogas tio års ränlekuponer, hvaraf en efter hvarje års förfallotid frånskiljes, och derefter såsom lagligt mynt eller mynlbevis i all Kronans uppbörd skulle emottagas, hvarförutan obligationerna, för alt blifva mera begärliga, borde kunna användas såsom grundfond vid åtskilliga banker samt ega företräde alt såsom hypothek i låneväg begagnas; samt al Anders August Andersson från Östergötlands län, som (uti motion N;o 159) yrkat: att hälften af all den för bränvinstillverkning inflytande skatt måtte uteslutande anslås till jernvägsbyggnaderna inom riket och för sådant ändamål få af Riksgäld s—kontoret disponeras, på det sått Rikets Ständer närmare bestämma. Innan Utskottet ingår i pröfning af frågan om och till hvad belopp medel för jernvägsanläggningarne böra genom lån anskaffas, får Utskottet först till besvarande upptaga dels det af Friherre Raab framställda förslag, att af tullmedlen måtte anvisas erforderliga belopp för bestridande af den årliga räntan å och amorteringen af de i hans motion omförmälda obligationer, samt ali, ifall upplåningen till en början icke skulle motsvara behofvet, särskildt anslag af tullmedlen eller annan Statsverkets tillgång måtte dertill användas, dels Riksdagsfullmägtigen A. A. Anderssons yrkande, alt hälften af bränvinsluånnings-medlen måtte anslås lill jernvägsbyggnaderna och för sådant ändamål få af Riksgäids-konloret disponeras.
Räkenskaperna för år 1854 äro i Kongl. Kammar-rätten o-ranskade: för skolorna uti Kalmar, Malmö, Hernösand och Karlshamn med anmärkningar, och för skolorna uti Stockholm, Götheborg, Gefle och Wisby utan anmärkning; hvaremot skolornas räkenskaper för år 1855 ännu icke i Kongl. Kammar-rätten undergått fullständig granskning. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: (_Bilaga Litt. K.) De utaf Kongl. Kommerse-kollegium till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga^berättelser om undervisningen vid Navigations-skolorna innehålla följande uppgifter angående antalet af elever under revisions-åren, samt af dem, hvilka blifvit såsom styrmän och kaptener utexaminerade. Utexaminerade. Utexaminerade. t? E» Vid Navigationsskolorna uti: iskrifne Elever. Sjökaptener 2 l:sta klassen, iökaptener af 2 eller Styrmän : l:sta klassen. Styrmän af 2:dra klassen. Summa. iskrifne Elever Sjökaptener l:sta klassen, jökaptener af 2: eller Styrmän Usta klassen. Vid räkenskaperna för Karlshamns skola har förekommit, att, ehuru uti 1854 års redogörelse utbalanseras 670 R:dr 25 sk. 1 rst., utgörande skolans fordran, som, med yrkande af förmånsrätt, blifvit bevakad uti aflidne Rådmannen Foenanders konkurs, detta belopp uti 1855 års räkenskap likväl ej finnes upptaget. § 2. Med hänseende till den allmänna regel, hvars iakttagande vid en ordnad räkenskaps-föring måste anses angelägen, eller att utgående balansen uti ett föregående års räkenskap bör öfverensstämma med ingående balansen i nästpåföljande års redogörelse, och att, derest den förra skulle befinnas oriktig, rättelse skall, utan förändring af den ingående balansen, verkställas genom annan räkenskaps-åtgärd, hafva Revisorerne fästat uppmärksamhet vid följande i nämnde afseende uti räkenskaperna förekommande origtigheter.
Jag är alltså fortfarande af den tanka, alt man gjorde väl i att tilldela honom det pensionsbelopp, som motionärerne föreslagit, hvilket alldeles icke torde böra anses för högt tilltaget, isynnerhet om det jemföres med hvad Utsk. föreslagit för andra personer, som på långt när icke uträttat så mycket nyttigt som han. I motsats med Frih. Tersmeden, linner jag nemi. en summa af endast 500 r:dr vara alldeles för ringa för en gammal mans nödtorftiga bergning, helst när genom en numera försvunnen rikedom dess lefnadsvanor med större svårighet kunna böjas under försakelsens nödtvång, än om förhållandet varit från de förflutna dagarne af hans lefnad väsendtligen annorlunda. Jag hyser för öfrigt den öfvertygelsen att om R. St. vilja gifva en aktad medborgare ett bevis på deras erkänsla och deltagande, det alldeles icke vore en öfverdrifven gärd deraf om de godhelsfullt behagade tilldela honom en pension af 1000 r:dr; om man fäster tillbörligt afseende på hvad som bör kunna påräknas af de tillgångar, om än inskränkta, dem Statsverket för 334 Den 29 April. det närvar, har att disponera. Jag yrkar således vördsamt, att ålerremiss å förevar, punkt måtte af delta H. Stånd beslutas. Hr von Troil: Jemte det jag i allo instämmer uti det af Frih. Tersmeden afgifna yttrande, anhåller jag att särskildt få fästa uppmärksamheten derpå att R. o. Ad. nyligen gdlal hvad StalsUtsk. yttrat i anledn. af K. M:s nåd. propos. om en pension åt öfverste-löjtnanten Edström. Denne är dock en Statens embetsman; men derföre att han förut åtnjuter en pension af 1000 r:dr b:co utaf ett enskildt bolag och alltså icke kan anses vara stadd i behof, hade Utsk. afstyrkt all pensionering.
Af denna liqvid meddelas Kongl. Stats-kontoret. tvänne exemplar, hvaraf det ena, derå Fullmägtige tecknat sitt godkännande, bör derstädes qvarstadna, samt det andra, sedan det blifvit försedt med anteckning om liqvidens godkännande af Kongl. Stats-kontoret, bör till Riksgälds-kontoret återställas, för att såsom verifikation dess hufvudbok biläggas. Sih. till B. St. Ank. till Exp.-Utsk, den 26 Okt. 1860, kl. 1 e. m.
Jag är öfvertygad, att vid denna granskning det icke kan undfalla StatsUtsk., alt 1849 års öfverskolter, såvida sådane finnas, böra innevar. år komma Riksg:s-kont. tillgodo. I sådant fall lärer StatsUtsk. icke heller underlåta, alt i Stats-kont. förskaffa sig uplysning, till hvad belopp dessa inkomster äro att påräkna. Derjemte får jag meddela, att jag, som, då fråga i detta ämne en gång förut hos R. o. Ad. väcktes, förklarat mig villig att lemna dem, som sådant åslundade, närmare uplysning om de beräkningar, som legat till grund för min framställning till K. M., sedermera, 234 Den 29 Januari. med kännedom deraf alt en beräkning i förutnämnde afseende blifvit Fullmäktige i Riksg.-kont. affordrad lemuat StatsUtslcs ordf. del af min beräkning, på det att StatsUtsk. må blifva i tillfälle att jemföra densamma med den, som i Riksg.-kont. blifvit uprättad, hvarjemte jag likaledes aflemnat den från Stats-kont. erhållne npgift, ang:de de påräknelige öfverskotterne för år 1849. Jag uprepar ännu en gång, hvad jag förut under diskussionen yttrat, att om man sammanlägger de 700,000 r:dr, hvilka uti K. lAl:s propos. uptagits såsom en disponibel tillgång, vid detta års slut med den brist af något mer än 200,000 r:dr, hvilken Hr Printzensköld upgifvit såsom resultat af Riksg.-konhs kalkyler, så upgär delta belopp icke ens till det, hvartill nyssnämnde öfverskotter blifvit beräknade.
För öfrigt vädjar jag till Pluraliteten inom denna aktningsvärda samling, om icke de svarat på sam-’ ma sätt som jag, om de varit i mitt ställe. Flere hördes häruti instämma. Herr Hjerta: Man har förebrått mig, att ej hafva uppläst hela 51 §. RiddarhusOrdningen, Orsaken dertill är den, att jag läst uti 1810 års Riddarhusordning, och Herr Grefve af Wetterstedt uti den af år 1818• Jag medgifver, att detta var en förseelse af mig , vållad deraf att denna gamla RiddarhusOrdningen råkade ligga här framme, inbunden ibland nyare Handlingar; men denna besynnerliga händelse har emedlertid gifvit mig anledning, att finna, att 18 IO års Riddarhusordning sprider ett nytt ljus öfver ämnet; då man nemligen läser den, finner man deraf klart, att meningen aldrig varit att uppdraga åt RiddarhusDirectionen annat, än att tillse, det pras. standa blifva fullgjorde. I 1818 års Riddarhusordning har åter något mera blifvit tillsatt, hvaraf handt, att om vi nu vilje bifalla motionen, synes man kunna hafva någon anledning att påslå, att sådant strider emot RiddarhusOrdningen. Jag skulle derföre nästan vara böjd, att låta hela saken förfalla. Jag har deraf lika så litet för Ståndet väntat någon stor fördel, som jag kunnat Den 11 October e. m, 3°9 inse någon fara af alt bifalla förslaget. Det är nemligen af Grundlagen tydligt, att introduction ej kan vägras; frågan är blott, att Ridderskapet och Adeln vill bibehålla sin gamla rättighet att sjelf in phno bevilja densamma; en rättighet, som ej bör Ståndet fråntagas; så mycket mindre, sorn den aldrig kan anses afstådd, äfven om Ståndet någon gång uppdragit åt sin Direction att göra det, ett uppdrag, som jag dock icke iinner ännu vara så alldeles rigtigt documenteradt. Herr von Hohenhausen: Det är efter j 818 års Riddarhusordning Utskottet bedömt frågan, och ej funnit den strida emot hvad Utskottet tillstyrkt.
För öfrigt skall jag icke nu längre uppehålla; men med den lifliga öfvertygelse jag hyser, att förhudens upphäfvande komme att gifva ett hardt slag, icke blott åt fabrikerna, utan äfven åt jordbruket, anser jag mig pligtig fullfölja min åsigt ända till votering. Gr. von Fersen, Hans: Då denna fråga förra gången förevar, höjde sig de flesta rösterna till klander af Utsk:s tillstyrkande i denna del; nu åter, och sedan Utsk. frångått sin förra mening derutinnan, har en talare uppstått och klandrat delta. Jag tillhörde i afseende på det förra betänk, minoriteten inom Utsk.; nu åter har jag tillhört pluraliteten, och jag torde få utveckla de åsigter, som bestämt min röst. Denna fråga är sammansatt af tvenne delar: för det första beskattningsfrågan, och för det andra önskningsfrågan i afseende på förbudens upphäfvande. Hade mari kunnat åtskilja dessa, så hade striden måhända icke blifvit så stark; men då sådant icke kunde äga rum, måste beskattningsfrågan jemväl komma inom gebitet af oeconomisk fråga. Detta har likväl Frih. Boye klandrat. Men i afseende på principfrågan hemställer jag, huru det är möjligt att åberopa erfarenheten, under föreställning att derigenom vinna stöd för en motsatt åsigt till den Utsk. uttryckt. Det är nemi. nödigt, då man åberopar erfarenheten, att gå något längre tillbaka med sin forskning, än inom de närmast förflutna åren. Hurudan var väl då fabrikernas ställning före 1820, hvarintill förbudssystemet existerat i ali sin kraft, emedan det skyddades af båda Stalsmagterna? Hvilken förändring ägde rum nämnde år? Jo, den, att Ständerna för sin del förklarade sig för ett friare system; och är det väl icke från denna tid, som fabrikernas förkofran räknar sin begynnelse? Man har således icke någon annan billig förklaringsgrund för ett sådant förhållande än den, att den af Ständerna uttalade mening, det förbudssystemet borde upphöra, varit orsaken till fabrikernas tillväxt; och man lärer då jemväl från en sådan erfarenhet få hemta stöd för bibehållande af en åsigt, hvilken, fastän blott uttryckt, likväl visat ett så välgörande inflytande.
St. beror, blifver följden deraf endast den, att den qvarvarande personalen får åtnöjas med mindre löner, tills de förra afgått, eller att, såsom för Bergscolhm af K. M. blifvit förordnadt, en tjenst tillsvidare lemnats obesatt för att fylla bristen i tjenstemännens löner, eller att denna brist af besparingarne utgått, tills den upphör. — Att Bergscolhm numera icke utgöres af assessorer borde icke med skal kunna anmärkas. Det var en stor skillnad, då BergsColhin tillika vur en verklig domstol med President och 7 ledamöter; det kunde då vara lämpligt att, såsom i Hofrätterna, en del af ledamöterna voro assessorer med mindre löner; men nu, då domsrätlen blifvit skiljd från Colhm och det består af en President och blott 3:ne ledamöter, kan jag ej inse skälet, att af de sednare T.ne voro Assessorer och endast en Bergsråd, isynnerhet i ett verk, der tillfällen lill befordran äro så få, att man kan taga för afgjordt, att ingen hinner hädanefter blifva Bergsråd, innan han är öfver 4° är; och om någon då får 1600 r:dr i lön såsom tjensteman i Stockholm, lärer ingen med skäl kunna säga, att det är för mycket. Jag begagnar i öfrigt detta tillfälle för att besvara den anmärkning, som i anledning af det i dag förevar. StatsUtsk:s s. k. principbetänk. N:o 78 afen ledamot gjordes i afseende på de verkställda organisationerna af Bergs-och CommerceCollegierna. Det sades af denna ledamot, att de blifvit gjorda i strid med de grunder, som af R. St. i detta afseende blifvit yttrade. Frih. Åkerhjelm har redan visat, att förhållandet icke är sådant, och att särskilda Utskts vid 1823 Ars riksdag afgifna förslag, att dessa Collegier skulle organiseras med hvar sin chef och secreterare, hvarken pröfvades eller antogs af R. St., ulan att hela frågan örn organisationen af embetsverken öfverlemnades till K. M:s pröfning och vidtagande af de åtgärder, förändringar och indragningar, som K.