Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mantalsoch Skattskrifvare åligge det att, inom medlet af Januarii månad, efter mantalsoch skattskrifnings-handlingarne socknevis upprätta förteckningar på de till bränvinsbränning berättigade personer, som antingen afsagt sig utöfningen af denna rätt, eller någon pannerymd till afgifts beräknande vid mantalsskrifningen icke uppgifvit, eller ock uppgifvit en mindre pannerymd, än den hvaraf de ega rättighet, att sig begagna, äfvensom å dem, hvilka anmält sig till bränvinsbränning endast under hälften af den tillåtna tiden, med utsättande af hvilken termin dertill användes; börande å dessa förteckningar upptagas de hemman, hemmansdelar och lägen - 6 B ev.-, Lagsamt Allni. Besvoch Oecon. Utslrs B et ani ande IS ro 6. heter, å hvilka antingen ingen ellef en inskränktare bränvinsbränning utöfvas. Dessa förteckningar insändas till Konungens Befallningshafvande, som ega att deraf lemna vederbörande del för control och eftersyn, börande dessutom en sådan förteckning för hvarje Socken uti hvarje Församlings Sockenstuga anslås. 11 §* Den som, berättigad till bränvinsbränning, sig dertill vid mantalsskrifningen antingen icke angifvit, eller ock anmält sig tili mindre pannerymd, än hvartill han egt rätt, må, om han sedermera åstundar bränvinsbränning för en del eller hela värdet utöfva, anmäla sig derom hos Konungens Befallningshafvande, som eger att det sökta tillståndet meddela, såvida Sökanden styrker sig hafva behörigen till Kronouppbördsmannen erlagt belöpande pannerymdsafgift, beräknad för den återstående delen af tillåtna bränvinsbräunings-tiden, ifrån och med den månad, hvarunder han tillståndet erhåller. Andra Artikeln. Om hr anvins-r edskapen.
Föröfrigt behöfva de åt enskildta Eolag upplåtna Discontverk icke anmanasatt utvidga Discontrörelsen; de göra det nog opåmint, ty en större vinst är dertill ett bevekande skäl. Tvärtom torde erinran om förs:gtig indragning vara af nöden; och den är också gjord, så väl af CanalDiscontens Revisorer, sorn Bankens Ombud. Men om indragning är ytterst nödvändig, bör den derföre icke ske våldsamt; och derföre arden ökade tillfälliga Disconträtten tillstyrkt. Hvad reglering för framtiden angår af Discontrörelsen i allmänhet, så lärer Höglofl. BancoUtskottet icke underlåta att med Betänkande deröfver till Riksens Ständer inkomma. v Herr Munck af Rosenschöld: Hvarken det Justitieombudsmannen, Herr Baron Mannerheim, eller det Her-r Grefve Lilliencrantz nu anfört, sorn mig tyckes, i afsigt att vederlägga mitt yttrande, contradicerar detta i sjelfva verket. Jag har hvarken gjort någon anmärkning emot BaneoUiskottets redan bifallna Betänkande, icke heller begärt någon återremiss af det. Den 3 Juni. e. in. 93 samma; men jag bar i sammanhang med detta Betänkande gjort en ny motion, för att få Götha CanalDirection ålagd att använda det beviljade creditivet på eit med det åsyftade ändamålet öfverensstämmande sätt. Ei farenheten har ju redan lärt oss, huru mycket en DiscontDirection kunnat våga utöfver de tydligaste föreskrifter ? Hvad bör man icke kunna vänta, då sådane föreskriiter saknas? Herr Landt Mar skalken gjorde proposition å Remiss till BancoUtskottet af Herr Munck af Rosenschöld/ anförande. Ropades Ja och några få Nej. Grefve Lilliencrantz: Jag försäkrar, att BancoUtskottet visserligen skall vidtaga alla nödiga försigtighetsmått i afseende på Disconterna i allmänhet. Götfla CanalDisconts privilegium räcker till år 1835; men Utskottet skall dock icke underlåta att äfven i afseende på den föreslå det som kan tjenligt synas.
Lill sådane anmärkningar, som mot hans förvaltning blifvit gjorda, icke dessmindre vid afskedstagandet kunnat i underdånighet föreslås lill erhållande af en pension, tili hvilken Konungens rådgifvare medgifvit honom ej efter någon lag vara berättigad. Konstitutions-Utskottet hade sig dessutom bekant, hvad ock, vid nu gjord efterfrågan, blifvit bekräftadt, att Öfver-direktören Schwartz, till följd af Kongl, brefvet den 13 December 1834, uppå myntoch kontrollverkets indragnings-stat, vid tiden för ifrågavarande hans afskedsansökning allaredan innehade en pension för lifstiden på 1200 r:dr, ett förhållande, sorn icke kan antagas hafva för rådgifvarena varit okändt, och som derföre bordt inför Kongl. Maj:t i underdånighet framläggas. Utskottet har derföre ansett sig höra öfverlemna denna fråga till Rikets Höglofl. Ständers närmare pröfning, och får den alltså härmedelst vördsamt anmäla. VI. Angående, beviljad ersättning för Norrska Kor vetten Örns deltagande med åtskilliga Svenska krigsfartyg uti en expedition till medelhafvet ur i83y. Uti de Statsråds-prolokoll, som varit föremål för nu afslutad granskning, har Konstitutions-utskottet fästat sin uppmärksamhet vid ett ärende, sorn står i sammanhang med de unionella förhållandena emellan Sverige och Norrige. Utskottet har dervid trott sig finna, att deraf föranledda tillstyrkanden oell åtgärder icke stödt sig på den fasta grund af billighet och ömsesidig fördel, som rättvist varit, och att en något för stor undfallenhet visat sig för anspråk, som deraf ej varit tillräckligen förtjenta. Ifrågavarande ärende förekommer uti protokollet öfver civil-ärenden för den 19 j uni 1845. År 1837 hade Kongl. Maj:t befallt, alt en expedition, bestående af svenska örslogsfartygen; fregallan Josephine, korvetten Najaden och lastbriggen Två Bröder, skulle afgå på kryssning i medelhafvet. Enligt generalBih. Ull Ii. St.
Utom de anledningar, som dertill finnas i de göromål, hvilka i kyrkolagen äro för klockaren bestämda, samt de sedvanor, hvilka finnas i åtskilliga landsorter, och som nu af Hr von Hohenliausen äro omnämnda, har jag ytterligare det skäl dertill, att klockaren i allmänhet bibehåller sin befattning, så länge han lefver, åtminstone så länge han möjligen har några krafter qvar, och jag anser det vara alldeles omöjligt vid en så hög ålder att med skicklighet bestrida en skollärarebefattning. Hvar och en torde veta, att det vid undervisningen ej blott beror derpå, att man nätt och jemnt har de nödiga kunskaperna, utan att det är af vida större vigt, att läraren äger de egenskaper, som erfordras för att bibringa undervisningen på ett behagligt sätt. Man torde också inse, att en person, som i trettio, fyratio, kanske t. o. ra. femtio år sysselsatt sig med barnaundervisningen, dels ej kan riktigt följa med sin tid, såsom man vanligen uttrycker sig, och dels får en mängd vanor, som ofta göra lionoin till ett åtlöje för ungdomen. Jag hade derföre önskat, att skollärarebefattningarne högst få år mätte bestridas af samma person, likväl ej med så täta ombyten, att ali erfarenhet och vana vid skolundervbningen skulle förbises. Då emedlertid nu kyrkolagen bestämdt föreskrifver, att klockaren skall kunna vara skollärare, så, för den händelse att någon klockare verkligen derjemte skulle besitta de kunskaper, hvilka enligt 3 §:n af honom fordras (hvilka klockare jag likväl förmodar nu vara ganska få) måste det vara församlingen tillåtet att tillika antaga honom till skollärare. Jag skulle likväl önska, att 5 §:ns i mom. då finge följande redaction: ”Skollärareoch klockarebefattningarne må sammanslås då omständigheterna dertill föranleda; skolande dock, innan en sådan åtgärd äger rum, församlingarne deröfver höras.” Hr von Hartmansdorff: Den siste värde talaren liar trott, att en skollärare ej börde länge fortfara med sin befattning. Frågas då: hvad skall lian sedermera blifva? Det är ovisst livad beställning han under en framliden ålder kan erhålla.
Utan tvifvel skulle det ändamål, som med införandet af ett dylikt medelpris åsyftas, säkrast och enklast vara vunnet, orri dervid äfvén föreskrefs, alt räntepersedlarne ovilkorligen enligt delta pris skulle lösas med penningar och räntegifvarnes optionsrätt att leverera dem in natura följaktligen helt och hållet upphörde, helst såsom gifvet måste antagas, att i annat fall natura-leverering ständigt kommer att ega rum, då årets markegång understiger medelpriset, men deremot lösningsrätten alltid begagnas, när ett motsatt förhållande inträffar. Jag anser icke eller, att uppoffringen af denna optionsrätt vore för de räntegifvare, hvilkas räntor äro indelde, mera än ett skäligt vederlag för de betydliga fördelar, som åt dem beredas genom detta förslag; men att borttaga optionsrätten för dessa räntegifvare och låta den qvarstå för dem, hvilkas räntor äro kronan behållne, och således ånyo inlägga en olikhet dem emellan, skulle i sjelfva verket, du ändamålet just är att söka åstadkomma jemlikhet, innefatta en sjelfmotsägelse, och kan derföre icke af mig i underdånighet tillstyrkas. Att åter anbefalla optionsrättens totala försvinnande för alla räntegifvare utan undantag, och sålunda äfven för dem, som icke egentligen kunde anses genom nu föreslagna åtgärder vinna en motsvarande fördel, synes mig äfvenledes vara betänkligt, då man tager i betraktande, huru urgammal denna rättighet är för de skattdragande och huru nära den sammanhänger med hela vårt på naturaprestationer grundade skatteväsende. Man kan dessutom icke neka, och det är genom flere, vid serskilda tillfällen till Eders Maj:t gjorda underdåniga framställningar bekräftadt, att ett fullkomligt och o v i 1 k o rl i g t upphörande af all rätt till räntornas och tiondens afbördande in natura skulle inom vissa orter af riket, i följd af saknade afsättningstillfällen och de serskilda omständigheter i öfrigt, som derstädes ega rum, för dessa orter troligen medföra ej obetydliga svårigheter.
Det Serskilda Utsk. har i det Mern., som nu blifvit godkändt, icke nämnt antalet af de exemplar, som borde tryckas. För min del tager jag för afgjordt, att det bör bestämmas i likhet med det antal exemplar, som vanligen tryckas till utdelning bland Ståndens ledamöter, eller 1,350 exemplar, och jag anhåller vördsamt att Hr Gr. o. Landtm, ville för det Högh Ståndet föreslå fastställandet af detta antal. Frih. Raab: Jag skulle föreställa mig att det Serskilda Utsk. icke behöft uptaga antalet af de exemplar, som borde tryckas, 14 * 212 Den 25 Januari. då det så tydligt uttalat ändamålet för denna tryckning, nemi. att liandlingarne skulle bland RiksSt:n utdelas, hvilket just innebär, att det behöfves lika många exemplar, som vanligen tryckas för en sådan ntdelning, hvaruti således innefattas det förslag Frih. Cederström framställt. Jag har velat lemna denna uplysning i den förmodan alt Frih. Cederström skulle vilja återtaga sitt förslag, hvilket tyckes innebära en ny motion och således af R. o. Ad. ensamt icke lärer kunna afgöras. Hr Printzensköld: Om det hade varit det Serskilda Utsk:s mening att af det ifrågavarrde öfversätta Retänk. icke större antal exemplar skulle tryckas, än som erfordras för utdelning bland RiksSt:ns ledamöter, behöfde tryckningen ingalunda så långt utsträckas som det vanliga Riksdagstrycket. Man torde nemi. påminna sig att de 1,350 exemplar, som af Bilianget till RiksStnis prot. tryckas, ieke allenast äro afsedde till utdelning vid innevar:de Riksdag, utan äfven tilPStånds — och Utskrs — ledamöter vid den nästföljande, äfvensom att ett visst antal exemplar skall i Riksg:sKont. förvaras för att i en framtid vara att tillgå, och att slutligen ett icke obetydligt antal exemplar skall hållas allmänheten tillhanda i försäljningsväg.
Jag skulle med ett ord hafva önskat, att Konungens Statsråd sökt göra sina råd gällande, och, om de det ej kunnat, aflägsnat sig för att icke välla missbelåtenheten emot Majestätet, hvilket jag anser såsom en af de största olägenheterna af vårt gamla slyrelse-sysleine. Jag tror således, att det bort vara de nlivar. rådgifvarnes pligt alt efter två eller tre sessioner, då Statsrådet fortfarit alt vara incomplett, lemna Konungen tillfälle att uppdraga åt en eller flera af dem att bilda en ny ministere i enlighet med hvad Reg.Ftn derom stadgar. Alt detta icke skett, inser jag lika med Gr. Anckarsvärd, och önskar Hr Landtmts propos. på alt R. o. Ad. måtte besluta en skrifvelse till K. M., med anhållan att K. M. ville, på grund af detta memor. och Const.Utskts derutinnan gjorda tillstyrkande, entlediga sina samtliga nuvar. rådgifvare. Jag anhåller om Hr Frill. o. Landtmts propos. derpå. Frih. Gederström: Det är visserligen ingen ovanlighet, att Gr. Anckarsvärd söker komma ifrån ett vederlagdt yttrande, genom att anse sig ej hafva yttrat hvad som blifvit vedin lagdt. Jag hembär honom emedlertid min tacksamhet, för det han på delta sätt sjelf vederlagt hvad lian yttrade uti sitt första anförande. Mia anmärkn. deremot alt 348 Den is September f, m. Const.Utsk. icke kan utan Statsråds-prot. besluta öfver anmärkn. anledn:r eller remittera dem till Riksrätt, och att remissen till Riksrätt vid sista riksdagen skedde på grund af ett granskadt prot., bar han ej kunnat vederlägga och således å andra sidan medgifvit, att man ej kunde utan prot. gå till väga i Utsk. Jag vill således ej vidare återkomma till delta ämne, som egentligen icke ytterligare bort vidröras.
Min begåfning är icke något att tala om – så innerligt vanlig, men jag eger en arbetsförmåga, som trotsar all beskrifning genom sin outtröttliga ihärdighet. Jag är så glad, att du sjunger ut till mig, ty hur skulle vi annars bli bekanta – och ännu är bara början gjord – jag tackar dig derför särskildt, för det du sade, att mitt sista bref var uppstyltadt. Jag menade allt, hvad jag sade deri, men hela detta bref var visst bara en enda kolossal dumhet. Jag skäms också grundligt. Det får jag visst ofta göra, om jag skall fortsätta att skrifva så här obetänksamt och på rak arm. Det är så mycket förargligare för mig, som så ärligt sträfvar efter att hålla mig nykter. Men det är mig så svårt att vara lugn, när jag skrifver, då kommer det fram allt möjligt, som jag aldrig d. v. s. sådant, som jag inte fullt så lätt skulle sqvallra om muntligt, ty då har jag ju skyggheten, som håller igen. Det är derför, jag så sällan skrifver bref; jag är rädd att komma i frestelse att säga för mycket om mig sjelf. Du och brefven till dig äro ju undantag. Så fort jag känner, att jag kan få kasta bort maskeraddrägten, så kommer brushufvudet fram. Usch! Jag försäkrar dig, att jag är så rädd, nu, medan jag skrifver, så rädd att jag skall slå in på det der uppstyltade igen, att det är som om tankarne torkade in. Jag har ingenting att säga – måste klämma fram sats efter sats med möda och besvär. Det blir således ändå ett kortare bref, en gång. Ellens händer tog jag genast ihop med. Kan du ha någon nytta af det? Jag har väntat med renskrifningen af bröllopskapitlet för att se, om du hade något att säga om mitt svar på dina anmärkningar. Jag kände på mig, att jag skulle komma att jemka något. Så sker ock. Sjukdomen jag fruktar är periostitis con fistulo, den angriper benhinnan och kringliggande muskler, och den lär kunna förvandlas till caries, som angriper sjelfva bensubstansen och är obotlig.
— Med dessa våra tillgöranden hade Ola Månsson ej någon befattning och de kunna så mycket mindre ligga honom till last, som han icke mellan oss eller för oss skrifvit några förbindelser; och få vi slutligen förklara, det Ola Månsson efter följande förteckning, med afdrag af förskottsräntan och arfvodet till ombudet i Malmö, tillställt oss våra här upptagna lån. Betygas i December 1858. 28 Borrby: Landtbrukaren Stenberg, den '16 April, 2,500; C. J. Stenberg Sven Mårtensson, den 8 Maj, 1,400; Sven Mårtensson. Anders Jeppsson, den 8 Maj, 3000; Anders Jeppsson. Wallby. Lars Jeppsson, den 14 April, 1,500; Lars Jeppsson. Isac Olsson, den 10 April, 1000; Måns Olsson, den 22 April, 1000; Måns Olsson. G lemminge: Jöns Jeppsson, den 22 April, 2,500; Jöns Jeppsson, åbo. Nils Troersson, den 16 April, 4,500; Nils Troersson. Anders Isaksson, den 22 April, 1,500; Anders Isaksson, åbo Håkan Andersson, den 8 Maj, 3,000; Håkan Andersson, Glimminge. Per Ingwarsson, (Örum), den 8 Maj, 1,200; Pehr Ingwarsson, n:o 19 Örum. Nils Månsson, den 22 April, 4,000; Nils Månsson. Köpingsberg: Landtbrukaren G, Lindgren, den 8 Maj 6,000; Gust. Lindgren. Salarp: Per Erlandsson, den 22 April, 1000; Per Erlandsson. Hagestad: Jöns Hansson, den 6 Maj, 3,500; Jöns Hansson. Andreas Eneberg, den 16 April, 1,600; Andreas Eneberg. Ola Bengtsson, den 22 April, 1,500; Ola Bengtsson. J. H. Leufstedt, den 24 April, 2000; J H. Leufstedt.
— Och Den rs Nowember. Z5Z Ock komma desta förskott att Riksgälds. Contoiret godtgöras dels af den behällning, som uppkommer pä de Sjuhundrade Tjugo Tu. sende Riksdaler, hwilka blifwit anflagne till ärlig Ränteoch Capitals.afbetalning till Banquen pä dest förskott, enär nu vesta afbetalningar, till 1812 ärs flut endast succestive, i mon af Banquens werkliga försträckningar, komma att werkställas, dels ock af det öfwerskott i Stats-WerketS inkomster, som, genom det en del Inkomst titlar torde öfverstiga Stats-anflagen, kan blifwa att tillgä. §. 7- Med anledning af ifrän Kongl. Majit erhällen Nädig Proposition, hafwe Wi öfwersett de sistförfiutne Riksmöte stadgade grunder för den pä Allmänna Indragnings-Staten uppför, da Beneficiioch Benädnings Staten, och der. öfwer genom underdänig Skrifwelse af den 16 ststlidne Oktober afgifwit Wära Förklaringar, samt de tillägg, Wi nu pröfwat nödige. Äf. wenledes hafwe Wi ytterligare öfwerenskommit, (och till Kongl. Majt hemstält), rörande ari, »vändningen af uppkommen besparing pä de me. del, som till Eppectance. Löner för Befälet af Finsta Armeen, wid sista Riksdag blefwo anflagne, pä det sätt Wi hoS Kongl. Maj.t ge. nom underdänig Skrifwelse af den 15 Octobee anmält. Bihang. Hl. B. Maj t i Räder täckts för. klara Defi wägran till Riksens Ständers wid förlidet Riksmöte fattade beslut om Krono.god. sens försäljning, hafwe Wi öfwerenskommit om följande grunder för de Kongs, och Kongs. Ladugärdars förwaltning, hwilka förut till för. säljning noro bestämde, nemligen:
Utgörande en procent af lönen bör beräknas efter hwad de wid Bewillningen blifwa ansedde, att i löne - inkomster ätnjura och hwanill Stats - Utskottet förmodar det Högwördige Preste.Skändet sä mycket häldre skall lämna bifall, som detta Ständ under påstående Riks-möte lemnat flere osivikelige prof af sjelfförsakelse list det allmänna bästa. Dä en wist afgift till Krigsmanshus-Castan mäste utgöras wid alla befordringar till Embeten och Tjenster, wid Nädebewisningar och Adelskap, Friherrlig» och Grefliga di plomer, sä synes en sadan afgift äfwen kunna aläg gas wid öppet bref pä wärdighet af Rikets Herre, pä Commendeurs och Riddare »värdighet; och föresiäs i sädant afseende, att: 4:0 6z8 Den i4 Zcbruarii. 4:0 Dä någon blifwer utnämd till Rikets Högsta wärdighet, betalas gz N:d. 16 st. Till Seraphimer-Riddare eller Riddare och Commendeur as K. M. O. 25: Till Commendeur med Stora Korstet Hwarunder likwäl icke inbegripes Riddare af Sivards Ordens Skora Korst, hwilka för all asgifts erläggande arv fritagne. De hittills upraknade afgifter komma i synnerhet akt träffa Rikets Tjensteman, men pä det, enligt den prinstp som förut omnämd ar, afwen medborgare af andre Clastec mäge i sin mohn till denna nytliga inräitning bidraga, sä förefläs: Z:o Att wid köp af all fast egendom, sä i Stader som pä Landet, en per mille af Köpestillingen bör kill Krigsmanshus-Castan inbeialas, för hwilken afaift, fördelad till hälften pä köpare och säljare, köoaren answarar och erlagger den hos wederbörande Upbördsman, hwars qwittence derä bör företes, innan g:dje upbudet kan pä Egendomen meddelas. 6:0
Revisorerne hafva, vid anställd jemförelse emellan stats-utgifterna och de uti riks-staten, till betäckande deraf, anslagna belopp, äfvensom under grankningen i öfrigt, funnit följande omständigheter böra omlörmälas: §• 1- Enligt räkenskaperna, hafva under revisionsåren för Minister-staten utgått: är 1852: det på 3:dje hufvudtiteln uppförda anslag 200,000: af Norska statsverkets bidrag till de diplomatiska utgifterna (40,000 Norska Species) . 55,832: 37. 8. 255 832- 37 8 år 1853: 3:dje hufvudtitelns anslag af Norska bidraget Häraf visar sig, att utgifterna till Minister-statens aflöning under båda revisionsåren öfverstigit den härtill af Rikets Ständer anslagna summa. Något opåräknadt anspråk på Svenska stats-verket har väl härigenom i sjelfva verket icke blifvit gjordt, enär, i öfverensstämmelse med Kongl, brefvet den 6 Februari 1830, skilnaden utgått ur ett annat statsverks tillgångar, utan frågan gäller endast ett bokföringssätt och således icke någon oriktig disposition af de Svenska statsmedlen. Det bidrag, som på sådant sätt fått inflyta i det Svenska stats-verkets räkenskaper, kan, utan strid mot högstberörda nådiga bref, som icke innehåller någon föreskrift rörande bokföringssättet, för framtiden derifrån skiljas. Det har icke ansetts vara af sådana medels egenskap, sorn genom traktat med främmande makt riket tillflutit, i hvilket fall bidraget, 200,000: — 51,034: 4. 10. ns/,. a ta i — 32 — till sitt hela belopp, bordt i rikshufvudboken ingå och blifva föremål för vederbörlig granskning, ej heller kan denna tillgång på annan grund antagas vara en Svenska statens tillhörighet, helst summan kan, den Svenska statsmakten ohörd och möjligen alldeles emot dennas anspråk eller önskningar, till beloppet förändras, hvadan det högst oegentliga förhållande tilläfventyrs skulle uppkomma, att en utom riket befintlig myndighet hade beslutandemakt öfver poster, som finnas upptagna i den Svenska statens räkenskaper.
Ett sådant tvång har ej heller blifvit ifrågasatt af utmärkte män, som sjelfva stodo på höjden af s. k. klassisk bildning, såsom t. ex. Geijer och Agardh m. fl. Jag lemnar derhän, om den för 5 å 6 år sedan i detta hänseende vidtagna reform visat sig i någon mån fruktbärande för den klassiska bildningen. Åtminstone är ett sådant förhållande hitintills obekant. Det vissa är, att den äfven i öfrigt af alltför mångartade ämnen öfverhopade skolundervisningen genom inpluggningar af grekiska glosor blifver för de alkira flesta Den ?1 Mars. i 85 lärjungar ännu mer betungande samt för deras både själsoch kroppskrafter ansträngande, än som är både behöfligt och nyttigt. Min åsigt är derföre, att den ofientliga undervisningen väl kunde i detta fall ordnas på ett vida ändamålsenligare sätt, om tillfälle lemnades för de målsmän, som sådant önska, att frikalla lärjungen från läsning af grekiska språket, samt att på de sex timmar i veckan, som nu deråt äro anslagna, egna sin tid åt historien, geografien eller naturvetenskaperna inom skolan eller måhända utom densamma, för att taga lektioner i musik, ritning eller något dylikt. Beträffande (len pedagogiska eller verkställighetsfrågan, så s\ nes denna redan vara afgjord genom Ecclesiastik-Ministerns famösa reskript af den 12 Maj 1865, deri å ena sidan erkännes, att den af K. St:r vid förra riksdagen önskade dispens från läsningen af grekiskan, kan medgifvas, naturligtvis utan att förrycka skolundervisningen, men å andra sidan fiir vinnande af denna dispens sådana vilkor stadgas, att man kan taga för afgjordt att högst få, om några, målsmän vilja underkasta sig desamma, då derför äskas, antingen erkännande af intellektuel oförmögenhet hos lärjungen, eller läkarebetyg öfver hans kroppsliga svaghet, hvarutöfver skulle fordras dels särskild pröfning af läroverkskollegiet, dels slutligen bifall af Biskopen eller annan Ephorus.