Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jo! obestridligen skulle, enligt bestämda ordalydelsen af Utskottets förslag, då hafva varit afgjordt, att den beslutade tulltaxan jemte underrättelser icke skulle till Kongl. Maj:t öfverlemnas för att utfärdas, och Expeditions-Utskottet, som, enligt 36 och 72 §§ i Riksdags-ordningen. eger att uppsätta expeditionerna öfver Rikets Ständers beslut, men icke att föreslå nya sådana, ännu mindre att uppsätta deremot stridande expeditioner, hade således varit förhindradt att med förslag till någon skrifvelse i nyss antydda syftning till Rikets Ständer inkomma, likasom säkerligen icke någon Talman skulle, emot stadgandet i 58 § Riksdags-ordningen att vid justering af beslut detsamma ingalunda må ändras, kunnat göra proposition till bifall å en sådan skrifvelse. Att en dylik påföljd nu skulle lagligen kunna framkallas derigenom att två Stånd afslagit Utskottets hemställan och att Utskottet sokt förklara frågan på grund deraf enligt 75 § förfallen, synes mig så mycket mindre vara med det åberopade lagrummet öfverensstämmande, som detsamma tydligen innehåller att då enligt detsamma en fråga förfaller, det skall förblifva vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samma fråga må kunna vid den riksdagen ånyo väckas eller upptagas, men i detta fall intet finnes stadgadt, och frågan är sådan att, såsom jag tror mig i det föregående hafva visat, den nödvändigt måste till afgörande upptagas, samt nyss omförmälda § i sin fortsättning uttryckligen stadgar att, om frågan är af sådan beskaffenhet att den «j kan förfalla, det skall gå såsom i 73 § stadgadt är, — det vill säga, att Utskottet skall försöka att sammanjemka meningarne och dertill uppgöra förslag, men att, om detta ej lyckas, voteringspropositioner skola uppsättas Bevillning s-Utskottets Utlåtande N:o 18. 3 och deröfver i Förstärkt Utskott voteras. Enligt min åsigt hade ärendet bort behandlas enligt detta sista morn. i 75 § och Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet således sättas i tillfälle att komplettera sina beslut.
Ad. härtill lemnat bifall, anmodades Ståndets Hrr Elektorer att utse en ny ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:t efter Gr. Björnstjerna. Anmältes och bordlädes Stats-Utsk:ts Utlåtm: N:o 90, i ani. af väckt motion ang:de förändring i tiden för uppbördsstämmors hållande å Öland; N:o 91, i ani. af väckt motion om eftergift af 1857 och 1858 årens återstående arrende för kungsladugården Borgholm på Öland; Den 18 April e. m. 557 N:o 92, i ani. af väckt motion ang:de de till komministrars och kapellpredikanters aflöning anslagna hemmans och lägenheters befrielse från ränta och kronotionde; N:0 93, dels i ani. af K. M;s Nåd. Propos. ang:de upplåtelse till Wenersborgs stad af en kronan tillhörig tomt derstädes, och dels till följd af enskild motionärs framställning i ämnet; samt Banko-Utsk:ts Mern. N:o 33, i aid. af återremiss af sista pnnkten i Utsk:ts Mern. N:o 30; och Utlåt. N:o 34, i ani. af ett utaf Grosshandlanden E. Röhss gjordt ackordsanbud. R. o. Ad. åtskiljdes kl. } 4 e. m. In fidem, 0. Brakel. Lördagen den 18 April 1863. Plenum kl. 6 e. m. Justerades pleni-prot:t för den 25 sisth Februari. Frih. Leijonhufvud, Broder Abraham: På grund af i och för tjensten snart skeende afresa från hufvudstaden, nödgas jag afsäga mig min plats som suppleant i Stats-Utsk:t, under vördsam anhållan att varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen. Till denna anhållan lemnade R. o. Ad., uppå framställd propos-, sitt bifall. Frih. Rålamb, Sigfrid:
Jag får alltså vördsamt anhålla, att Ståndet måtte afslå denna punkt, öfverlemnande åt Regeringen alt vidtaga de åtgärder, hon finnér lämpliga. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr Adelborg: Om jag rätt åter upfaltar min vän Raabs tal, får jag den ofta begagnade sentensen: ”när jag dricker så är det rätt”; och dermed har han afklippt frågan. Det är klart och tydligt, alt då man vill från jordbruket aflyfta en enskildt lung börda, skall den som satt sig in uti förhållanderna försöka att på allt möjligt sätt kunna verkställa detta, men man må ju dock, icke utan skäl, äfven se sig före att man ej dervid begår en större orättvisa emot landet i sin helhet, och delta gölman, om man på något sätt försvårar de redan nog usla kommunikationerna inom vårt land. All skjutsen från urminnes lider halvard ett stort onus lärer ingen kunna bestrida, men detta har jemnat sig med tiden: ty hvar och en som har köpt sig ett hemman, har gjort det med kännedom härom och betalt härefter; en förökad skjutslega deremot skulle lägga nya hinder för rörelsen, och detta blir en ny tyngd för hela landet. Då man vill gå noggrannt till väga bör man understundom äfven eftertänka alt när man aflyftar bördan från ett håll det kan hända att man öfverflvttar densamma på den del af nationen, som förut icke varit betungad af densamma. Erkänner man detta så har man vid frågan om skjutsskyldighetens börda, enl. min tanka, icke något annat mål att eftersträfva än en jemnare fördelning af densamma öfver hela riket, men icke på det sätt att tryckningen fortfar, utan att någon lättnad derigenom beredes jordbruket. Vill man påslå att derföre att man förhöjer skjntslegan för hvarje mil med 4 sk., man derigenom gör den immoraliska verkan detta bestyr medför för allmogen mindre inflytelserik. Ar den icke lika stark antingen bonden erhåller 12 eller 24 sk.? Och dessutom må man söka inbilla den som sett saken på närmare håll, att det blir bonden, som vinner på den förhöjda skjntslegan. Nej, det blir entreprenören.
CU. AO Enligt Stats-Utskottet tillhandakomne Protokolls-utdrag, har Utskottets, i Utlåtandet N:o 339, gjorda hemställan, — att Rikets Ständer måtte medgifva, Stats-Utskottets Memorial, N:o 354. i medgifva, det de för kontrollen af bränvins-tillverkningen erforderliga kostnader må, inom hvarje län, utanordnas af den inflytande afgiften för bränvins-lillverkningen, på sätt Kongl. Maj-.t i öfrigt härom täcktes förordna,— blifvit oförändradt bifallen af Ridderskapet och Adeln jemte Borgareoch Bonde-Stånden samt af Preste-Ståndet godkänd, med tillägg efter uttrycket: ”af bränvins-tillverkningen,” utaf orden: ”och för tillsyn i öfrigt öfver författningens efterlefnad.” Då alltså förevarande ärende, genom 3:ne RiksStånds sammanstämmande bifall till Utskottets Utlåtande, blifvit, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, afgjordt, samt Preste-Slåndet är ensamt om det af samma Stånd beslutade tillägg, lärer frågan om detta tillägg böra anses vara förfallen. Stockholm den 14 November 1854. Bih. till JR. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 1C November 1854, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om pension för Öfverstelöjtnanten? Grefve A. E. von Rosen. CU. A.)
Hvad som deremot sysselsatt mångens tankekraft är frågan, huru och på hvad sått och af hvem detta hör ske. Rikligast år väl den satsen, alt den som begagnar vågen bör bekosta och underhålla den, och i många länder har man sökt tillämpa denna grundsats sålunda, att man stadgat en lämplig afgilt af hvarje vägfarande till vägens underhåll. Äfven i vårt fädernesland, der vägrödjning och vägunderhållning är ett svårare onus ån i många andra länder med mindre naturhinder, hafva några röster höjt sig för införandet af denna grundsats, men alltid hittills mött ett oöfvervinneligt hinder i den olägenhet,som detta skulle medföra för den allmänna trafiken. Huru man vid riksdagar, i tidningar, vid landtbruksmöten etc. diskuterat denna fråga, har hittills dock allt, med undantag af de direkta anslag, som Slaten under sednare åren gifvit till vägomläggningar och nya broars byggande, stannat vid det gamla och ännu i dag qvarstår i hela sin kraft det under godtyckets och menlöshetens tidehvarf tillkomna lagstadgandet, att alla, som å landet ega och bruka jord, skola vågar rödja och broar bygga, ett stadgande hvari - 200 Motioner i B onde-Ståndet 1SG2. N:o 138. från dock manga hemmansegare och brukare förstått genom utverkade privilegier undandraga sig, tiii de ölriges svåra och ofta odrägliga betungande. Under erkännande af det orättvisa uti sådana undanlags-frihcter oell obilligheten uti alt vältra snart sagdt alla tyngder på en viss klass medborgare, nemligen den skattdragande allmogen har lagstiftningen i vårt land under sednare lider vidtagit liera berömvärda åtgärder till skattebördornas jemnare och rättvisare fördelning. Men nämnda orättvisa qvarstår dock ännu, och ju längre den qvarstår, desto högIjuddare blifva klagomålen deröfver.
På divanerna syntes ett par hvita, virkade öfverkast af det slag, som europeiska tanter, fastrar och mostrar förfärdigade till julaftnarne på sextiotalet. Väggarne glimmade af stuckornament, präktiga mosaiker och naiva målningar, föreställande hus och träd och alltid utan figurer. Från ett närbeläget dervischkloster hördes dånet af skrällande musikinstrument och de dansande dervischernas entonigt och ångestfullt framstönade: Hu! – Hu! – Hu! De båda fetlagda kvinnorna öfverhopade Nelly med smickrande helsningar på arabiska. Hon förstod icke deras ord, men hon uppfattade deras pantomim, drog af sig sina skor och steg upp på upphöjningens persiska matta. Så snart hon och de båda värdinnorna tagit plats på den midtersta divanen, visade sig Liljornas Väktare med en stor, rund bricka af förgyldt silfver. På brickan stodo mycket små koppar med brännande hett, svart, starkt sockradt kaffe. Hvar porslinskopp hvilade i en underkopp af förgyldt silfver, besatt med blå stenar. Medan Liljornas Väktare med venstra handen på hjertat bjöd henne kaffebrickan med den andra, hördes fotsteg utanför en sidodörrs nedfällda, körsbärsfärgade förhängen. Derefter klappade någon bakom förhänget tre gånger i händerna. De två värdinnorna reste sig vördnadsfullt. Draperiet drogs åt sidan och Emin inträdde, klädd i en ljus, randig sidenkaftan och lika allvarlig som alltid. Han stötte af sina gula tofflor och beträdde upphöjningen. Han böjde sig helsande samt fattade Nellys hand och kysste den. Hur gerna skulle hon icke ha velat höjt denna kyssta hand, endast helt litet, endast så mycket att den med en ljudande smäll träffat Emins hvita, retsamt välformade öra. Men hon satt förlamad inför alla dessa kvinnoögon, hvilka nyfiket granskade henne. Emin frågade enligt landets bruk, fast på franska, efter hennes helsa, anbefalde henne åt försynen och förklarade, att hans hus också var hennes. Hon försökte att besvara hans frågor med påfallande korthet. Men hon märkte, att hon gjorde sin sak illa.
Såsom ett väsentligt vilkor för möjligheten att återföra ordning uti Rikets allmänna penningeväsende, hafva de förenade Utskotten antagit, att Eanquens Credit icke borde vidare ålitas, genom någon utgifning af nya sedlar, icke motsvarad af reel valuta uti metaller eller effecter. Då likväl frågor blifvit väckte, och till Riksens Ständers afgörande förekomma , om så stora anslag för allmänna arbeten och företag, att det disponibla öfverskoltet af Banquens årliga inkomster, efter ali anledning , icke kan förslå till de artiga ut~ gifterqes bestridande, har det varit Utskottens pligt, att, i sammanhang med den allmänna penningeregleringen, äfven föreslå de utvägar, sorn Utskotten anse vara de lämpligaste till nödige medels anskaffande; och då några för allmänna ändamål samlade fonder icke finnas, som nu skulle kunna användas, återstår , så Statsoch Banco-JJtskottens Utlåtanden, xxix •vidt Utskotten kunna inse, ingen annan utväg , än att emot skuldförbindelser upptaga penningar. Detta sätt att anskaffa medlen , har dessutom synts Utskotten i förevarande fall vara så mycket rigtigare, som frugterne af de på sådane företag nedlagde kostnader egentligen tillfalla en kommande tid , hvilken då äfven synes böra deltaga uti betalningen deraf. Uti åtsk ill ige af de till Utskotten remitterade handlingar, har den sats blifvit framstäld, att upplåningar för Statens räkning skulle vara af annan beskaffenhet än upplåning i allmänhet, ock möjligen kunna medföra någon annan nytta, än den, att, oaktadt brist af egen tillgång för det närvarande, likväl icke nödgas uppskjuta verkställande af angelägne och nyttige företag. Men Utskotten kunna för sin del icke instämma i en sådan mening. Den erfarenhet, förbållandet i andra länder gifvit, vittnar äfven, att ett allmänt Statslånesystern icke i längden kan fortsättas utan genom räntornes nedsättande; derigenom återfaller då det Capilalbelopp, hvarå Stats-Obligationerne lyda till ett i sjelfva verket mindre, och Capitalförmögenheten i landet blir derigenom den samma som den förut varit.
Dessa fonder komma från en mängd olika håll, äro stiftade för oli lika ändamål och skola användas efter olika föreskrifter, men likväl förvaltas de allesammans af en och samma Direktion. Då me ningen med motionärernes förslag icke torde vara, att alla pensionskassornas medel skola sammanslås och afkastningen deraf fördelas pro rata parte på alla pensionstagarne, får jag, lika med Hr Gripenstedt, uttrycka min önskan att få frågan fullständigt ut redd, och som Regeringen icke torde kunna göra någon Propos. i detta ämne, enär detsamma afser enskildta korporationers medel, böra R. St., i min tanke, hos Regeringen anhålla om nedsättande af en Komité för sakens behandling. Kostnaden derför kan ej blifva af någon större betydenhet och frågans lyckliga lösning år vål förtjent af någon upoffring från Statens sida. 552 Den 25 Februari i. m. Hr Bildt, Didrik Gillis: För alla tjenstemän torde ej någon fråga vara af större vigt än den nu förevarde. Så länge en tjensteman är i åtnjutande af sina fulla kroppsoch själskrafter, kan han ätnöjas med en mera knapp lön, men alt, sedan han i Statens tjenst förnölt alla sina krafter, han ej af Staten på sina gamla dagar erhåller sitt nödtorftiga uppehälle, är en uppenbar och länge erkänd orättvisa. De särskildle verkens tjenstemän hafva sökt afhjelpa denna orättvisa genom att bilda pensionsföreningar, och sålunda hafva upstått en sådan mängd dylika anstalter, hvar och en med sitt särskildta reglemente, hvilka dock, enligt hvad vi alla veta, föga motsvara ändamålet. Om nu den satsen erkännes, att Staten är skyldig att gifva sina tjenare bröd på deras ålderdom, så måste man äfven sträfva derhän, att hela pensionsvåsendet blifver en Statens omsorg, och för att vinna delta mål, måste en fullständig undersökning af alla de på pensionsväsendet inverkande frågor ega rum.
Första och andra yttrandena biföllos; och hvad det tredje yttrandet, eller det, som afser ett bidrag af 150,000 B:dr Riksmynt för uppförande af nya skolhusoch gymnastik-byggnader i Götheborg angick, beviljades detta bidrag, med tillägg i berörda yttrande, näst efter orden: ”i mån af behof utgå”, af dessa ord: ”med förbehåll, all, till bristens betäckande, utväg må, utan Stats-verkets vidare anlitande Prot.-Utdrag den 28 November i857. 881 anlitande beredas, äfvensom afl några kostnader för byggnadernas underhållande icke komma alt drabba Stats-vcrket”; och skulle de öfriga Riks-Ståuden inbjudas att i detta Borgare-Ståndets, angående tredje yttrandet af 104 punkten, fattade beslut sig förena. 105 och 106 punklerna. Biföllos. 107 punkten. Afslogs. 108 punkten. Biföllos. gg 117 punkten. Borgare-Ståndet beslöt, för sin del, att Rikets Ständer anslå en summa af 10,000 R:dr Riksmynt, för att användas till inköp för statens räkning af ifråga varande. af Målaren Larsson utförda, större arbete. 118. 119, 120 och 121 punklerna. Biföllos. 122 punkten och, i sammanhang dermed, lemnadt Utdrag af Högvördiga Prcsle-Slåndets Protokoll den 24 dennes, enligt hvilket sistbemält Riks—Stånd dels, med ogillande af nämnda punkt, beslutat, alt Rikets Ständer må till Kcngl. Majds disposition ställa en summa af 2,000 R:dr Riksmynt, till understöd för utgifvande af den återstående tredje delen af verket: Scriptores rerum Svecicarum, dels inbjudit de öfriga Riks-Ständen all i detta beslut sig förena. Biföllos; och 129 punkten. Lades lill handlingarne.
No 5 r /f. .0 i Förstärkt Utskott ännu Leroende anslagsoch lånc-frå gor blifvit afgjorde, för Banco-Ulskoltet uppgifva ungefä:- liga beloppet af den summa, som efter Stats-Utskottets beräkningar kan komma att för oflaberörde ändamål i Banken insättas. Genom delta Utlåtande, anser Utskottet sig jemväl hafva besvarat Herr N. IV. Stråles, från Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterade motion angående bildandet af en fond för stora Creditivet. Likaledes tror Utskottet sig bärigt nom hafva meddelat yttrande öfver en inom Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägligen S. Heurlin väckt samt till Stats-och Ban co-Ulskotten remitterad motion, så vidt den afser yrkad rättighet för Riksgälds-Contoret att till Banken öfverlemna sina öfverskotts-medel, emot åtnjutande af ränta för det belopp, som öfversliger Contorets å Banken egande Creditiv. Jemte ofvan uppgifne motioner och framställningar, liar Utskottet äfven förehaft ett af Herr C. F. Geijer inom Borgare-Ståndet väckt och till Utskottets yttrande bänskjutit förslag, att af de betydliga tillgångar, sorn finnas att för extra Stats-regleringen disponera 1,000,000 R:dr borde åt Riksgälds-Contoret reserveras, för att med a5o,ooo R:dr årligen, under 4 års tid, användas till ordinarie Stalsbristens betäckande eller till nedsättning af allmänna bevillningen och i synnerhet den under namn af skyddsafgift utgående andel deraf, hvilken hårdast tryckte de arbetande och tjenande folk-classerne. Om det än torde medgifvas, att de ändamål, hvartill ifrågavarande tillgångar, enligt Utskottets afgifna förslag, skulle användas, vore vigtiga och i flera hänseenden för utvecklingen af landets odling och industri gagnande, borde likväl icke ett annat ingalunda mindre angeläget behof förbises. Della allmänna behof vora en skatte-nedsättning, för hvars beredande åtminstone någon del af de samlade medleh borde i första rummet användas.
Då RondeSt:s prot.utdr. ang:de val af suppleanter lill detta Utsk. ankom, förklarade ordf., alt lill följd af 79 § Riksd.Ordn. ingen suppleant kunde tillåtas inträde förr än den ledamot, uti hvars ställe han borde inträda, bade anmält sin önskan alt från Utsk. aflägsna sig, och styrkt sig hafva erhållit Ståndets tillåtelse dertill, men att icke något särskildt prot.utdr. frän Ståndet för suppleanters inträde ansågs behöfligt. Hr Prytz: Jag begärde ordet i anledn. af Hr von Hartmansdorffs åberopande af hvad som i Bevilln.Utsk. redan förefallit; men då Gr. Cronhjelm nu gifvit upplysning om alt Bevilln. Utsk. vidtagit nödiga försigtighetsmått emot missbruk med suppleanters insättande i Utsk., sä har jag intet att tillägga. Frih. Cederström: Gr. Gyldenstolpe har på ett ganska tydligt sätt för R. o. Ad. ådagalagt grundlagsvidrigheten af den ilragavar. motionen. Hr von Hartmansdorff har likväl uppläst 79 § Riksd.Ordn. och ifrån denna § velat draga en annan slutsats; men jag tror, för min del, att han förfelat ändamålet; ty om man noga betraktar sjelfva §, sä inser man lätt, ali Hr von Hartmansdorffs tolkning deraf är oriktig. Uti 79 § står del: ”riksdagsman af PresteBorgareoch BondeSt:n må ej från riksdagsorlen afresa eller från riksdagsöfverläggningarne sig afhälla. Här är således icke allenast fråga om att afresa, utan om allt slags afhållande ifrån Ståndens och Utskottens öfverläggningar. Uti den 23 § Ridd.Ordn. finnes ingen afresa omnämnd. Jag kan således icke inse, att nian med dessa §§ kan försvara lagligheten af att välja några slags suppleanter i Ulsk. Frih. Hamilton: Jag ber om ursägt, att jag ännu en gång upptager tiden med besvarande af de anmärkn:r, sorn blifvit gjorde af föreg:de talare.
Förordning stadgade winst af En Daler r6 öre Kopparmynt pä hwarje Skeppund Tackjern, efter nn förändrade warumärde, icke swarar emot den förtjenst en Föreläggare fläligen bör ätnjuraz och dä Förslag - ioc> Den 14 November. gifwarens bestånd sä mycket häldre bör anses fördelaktigt för den forn utaf Förlag är i behof, som denne destförutan icke kan med wisthet pärakna Förlag, samt hans rörelse sa medelst aftaga; allrsä och med gillande af hwad i den delen blifwit andragit samt i betragtande deraf att en Förläggare är stylvig utlemna stna waror efter det tvärve, som af Bergs Tings - Rätterne uti arliga Taxor utsätteg , finner Utstottet billigt alt killstnrka den förändring uti förberörde z tz. att en Förlagö-gifwares winst pä dest kemnade försträck bestämmes till atla procent. Wid beswarander af öfriga innehållet af först omförmäldte Memorial, har Utskottet ater fatt tillfälle att Ådagalägga Dest böjelse, att i möjligaste mätto söka freda alla Näringar ifrän de band, som antingen genom sedwanor eller för närwarande tidehvarf olämpelige Författningar, warit lagde pä omtanka» och fliten. Utstottet har pä säd ane grunder , och med afseende pä hwad Sökanderne derom anfört, trott sig böra föreflä: att sedan en Förlagtagare af Förläggarens rakning erhällit behörig del, pä sätt Kongl. Förordningen af den 28 Jnnii 1798 förestrifwer, samma räkning, derest Galdenären densamma ej inom sex mänader ester delfående! klandrar, mä likmätigt sistnämde Förordnings stad^ gande för utmätningsgild anses;, att i händelse
Wglsten kunde äfwen sä tstnwa den samma som deri söreskrftwes, endast med det tillägg, att dä nu genom förlusten af Finland, en brist uppkom, mer för ben del at Bränwiriötkatten som deras er, lades, kunde den samma sylla genom den af Urjkot, tet föreslagne progretzionen. Grefwe körner föreslog ott denna Grefwe kuucks erindran skulle till Utskottet öfwerlemnas, hwt!- Den 29 Janunrit. 12 z 9 hwilket skulle äga att yttra sig Hwad afseende derpå kunde göras. Herr Grefven och LandtMarfkalfen, gjorde decpä prvposiclon hwiiken beswarades med Ja och Nes. Friherre Amilton, erindrade att frägin vm pannerymdrn wore bland de oeconom ilka, hvilka nu borde afgöros. Herr Grefwen och LandcMarfkalken, gjorde proposltron akt pannervmoea malte bestammas enligt hwad 1802 ärs Föriattnlng föreffrifwrr. Ropades Ja och Nej. Hans E^ellence Herr Grefwe KumK, erindrade, akt dä Allmogen redan hade sina pannor gjorda ester den förra Förordningen borde derpä göras afseende, emedan en förändring, ej utan becydelig kostnad kunde päbjudas. Herr klingspor', 6erclt, anmärkte, akt den hittills stadgade pannerymZen wore opropottonerltg, sä akt den ej borde bibehällas. Herr von ^susvollff, päminde, att vm en witz pannerymd ffulle stadgas för Landet, borde der äfrven göras för Staven, l Hans Exsllence Herr Grewe kumb, önskade att frägan om pannerymden för bränningen pä Landet först mätte afgöras. Herr 1240 Den 29 Iauuarri. Herr D-bm.
Vid inrättandet af Civil-Statens Pensions-Cassa, har deremot den grundsatts blifvit följd, att de högre Embetsman nen, hvaribland de fleste innehafva så kallade forti oende-embeten, från hvilka de, enligt 35 §. Regerings-Formen, utan ransakning och dom* kunna af Kongl. Ma jt entledigas, icke blifvit till pensions delaktighet upptagne; och äro, jemte alla de i berörde Grundiags-paragraph nämnde Civila Embeten, jemväl Justitia:- Stats-Ministern, Presidenterne i Hof-Rätterne, Jusliliae-Råden och Ordlörairden i Sundhels-Gollegium från denna Cassas Pensions-Slat uteslutne, likasom hela Tullverket, som har sin egen Pensions-Inrullning, och vid hvilket Verk alla lönebesparingar vid tjeiistetillträden äro afskedade. Vid 1820 års Riksdag medgåfvo väl Rikets Ständer, uti underdånigskrifvelse af den 2 September samma år, och Kongl. Majit biföll i Nåder, att hvad, under vacanceoch liggemånaderne å civile Embels och Tjenstemäns löner varder besparadt, må Pensions-Inrättningen tillfalla, samt att den lönebesparing för 6 månader, hvilken, vid tillträdet af civila beställningar, enligt Förfaltniiigarne, till Stats-Verket innehålles, i ändamål att begrafningshjelp vid löntagarens död må kunna till dess Sterbhus utbetalas, skulle, då Embelseller Tjensteman täger afsked, i hvilket fall rättigheten* 8 Kongl. Majus Nådiga Proposition N\o 31. lill begrafningshjelps utbekommande upphör och lönebesparingen Lill faller Stais-Verket, Pensionsinrättningen, såsom orden lyda, ”desto hellre tillgodokomma, sorn, vid en Pensionairs död, begrafningshjelp får af Sterbhuset uppbäras från Inrättningen, hvilken alltså skäligen bör påräkna hvad i sådant ändamål blifvit af lönerne innehållet.”