Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derpå har han fällt ett yttrande, som tyckes vara rigtadt mot mig, nemi. att då Staten skyddar den verldsliga egendomen, bör den äfven, och i främsta rummet, skydda den andliga, eller medborgarnas trosbekännelse, och han har förundrat sig öfver, huru en medlem af det folk, hvars store Konung Gustaf II Adolf offrat sitt lif i försvaret af denna religiösa egendom, kan hylla och söka genomdrifva en åsigt, hvars förverkligande skulle gifva landets religion ett farligt hugg. Afven Den 16 Juni. 203 jag är Svensk, och har läst vårt lauds historia. Jag vördar den store Konungens minne och har på det ställe, der Han stupade, läst inskriften å den derstädes resta stenen. De derå rislade ord äro sanna, och deras hlotta uprepande torde vara tillräckligt, att vederlägga Hr von Hartmausdorffs npfattning af Gustaf II Adolfs sändning. A stenen läsas nemi. orden: ”Han loll för trons frihetsåledes icke för trostvång. Hr af Sillén har yttrat åtskilligt, af hvilket, såsom varande af mycket olikartad natur, jag anser mig böra förbigå det mesta, och vill endast erinra, ali hvad han yttrat om lekmäns befogenhet att förrätta presler.liga göromål, gerna kunnat sparas lills LagUtsk:s Betänk, öfver Prosten Lennarlsons i detta ämne afgifoa motion, till behandling förekommit. Vidare har samme talare sagt sig hysa mycken farhåga för det insteg i landet Jesuiterna skulle erhålla, genom religionsfrihetens beviljande. Tror man sig då verkligen skyddad emot Jesuitismen genom nu gällande straffbestämmelser för affall?
Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL PROTOKOLL VID lagtima Riksdagen i stockholm Åren 18113 oell !8©2t. EEFTE SAMMSrCrEM. 3^ Afdelningen: Motioner i Borgare-Ståndet. 7 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. J\f 1. 1 JW t. Af Herr Rooth! Örn uppköp af gevär för skarpskyttekorpserna i riket. Bland frågor, som under sednare tider uppstått, finnes väl ingen, 'som vunnit en så hastig, så välförtjent uppmärksamhet som den, om bildandet af frivilliga skarpskyttekorpser i riket, och redan hafva i de flesta städer såväl som mångenstädes äfven å landet fosterländskt sinnade män, skyndat att ställa sig i deras leder. Under den korta tiden af deras tillvaro hafva de, så som vi mera än en gång haft tillfälle att se, redan förvärfva! en färdighet och en skicklighet, som tillräckligt utvisar att ”Svensken är född till soldat”. Om nu emellertid denna vackra idé skall fortfarande kunna utveckla sig och ega bestånd, är det, enligt mitt förmenande, alldeles nödvändigt, att densamma finner stöd hos och .omhuldas af Statsmagterna. Hans Maj:t Konungen har vid flera tillfällen uttryckt Sitt nådiga välbehag öfver skarpskyttekorpserna, och det återstår således för Rikets Ständer, att ej lemna obemärkt en tanke, sorn dagligen antager allt iner och mer aktningsbjudande dimensioner. På det således ännu mången med mod i bröstet och ett pär muskulösa armar, men sorn saknar medel att sjelf kumia anskaffa sig gevär, mätte blifva satt i tillfälle att kunna erbjuda sig till fosterlandets tjenst, får jag vördsamt föreslå: att Rikets nu församlade Ständer måtte anslå en summa af Etthundratusen Riksdaler Riksmynt, att i mån efter omständigheterna hållas skarpskyttekorpserna såväl i städerna som å landet tillhanda i och för uppköp af gevär. Jag anhåller om remiss till Högloft. Stats-Utskottet. Stockholm den 22 Oktober 1862. F. Rooth. Bih. till R. St. Prat. JV$ 2. JW *. Af Herr Rydin:
Banken utgifver då i stället nya sedlar, för att med betydlig uppoffring åter införskaffa silfver, hvilket snart åter utföres likasom det förutnämnda och så immerfort, och hela följden af försöket blifver, att Banken utan ringaste nytfa för landet bortslösat summor, som kunnat bättre användas. Svenska Riks-Bankens trångmål efter de 3 sista krigen med Ryssland har föranledts af ökad utgifning af Bankooch Riksgäldssedlar. Regeringens behof af penningar kan vid sådana tillfällen visserligen ej afvisas, men man kan af tvänne onda ting välja det minst skadliga, som är statslån med åtföljande högre beskattning, i stället att genom utgifning af sedlar förstöra myntvärdet och såmedelst åstadkomma allmän fattigdom. Mången fosterlandsvän hade derföre önskat, att vi redan under freden hade förskaffat oss statsskuld, på det statskrediten vid inträffandet af krig måtte vara stadgad, och derigenom lån då på billigare vilkor erhållas.' Det är möjligt, att sådant i någon mån kan ega sin riktighet, men bevisas kan det ej, och de vilkor, hvarpå lån vid inträffande krig kunna erhållas, blifva i alla fall hufvudsakligen beroende på helt andra förhållanden, af hvilka de som af Sverige och dess Regering kunna på förhand beredas äro: nationalrikedom, stadgadt samhällsskick, ordnadt försvarsverk och mäktiga förbund: I alla händelser böra vi hoppas, att låns upptagande vid verkligt behof ej skall vara mera omöjligt för Sverige än för andra icke. mäktigare stater. Industrien behöfver förlag (kapital), och för att kunna täfla med fremmande länder måste kapital kunna erhållas mot samma räntefot, sorn inom dessa, hvartill åter fordras, att i förhållande lill industriens behof kapitallillgången skall vara lika stor. Den enskilde kan ej åtkomma kapital annorlunda än genom lån eller förvärf. Sammalunda förhåller det sig med ett helt folk. Endast genom arbete och sparsamhet kan det egna national-kapitalet förökas, och betydande resultater i den vägen kunna ej väntas plötsligen inträffade, utan böra motses efterhand under en längre tidsföljd.
Borgerskapet derstädes hittills ensamt vidkänts roteringsbesväret, sorn dock sällan kommit i fråga, emedan staden under fredlig lid, och i krigstid så länge icke hela Flottan varit utcommenderad, från Båtsmanshållet njutit befrielse, samt att för Öfrigt någon stadsjord icke till desse köpingar lyder, emedan den jord, sorn förr tillhört städerne under samma namn, blifvit dem, på samma gång som stadsprivilegierne, fråntagne, och återgått till natur af vanliga Kronöskatte-hemman, för hvilka rotering å landet utgöres; så att för denna jord vidare deltagande i städernes Båtsmanshåll ej borde komina i fråga; .hvaremot, i händelse Kongl. Majit gillade hvad Rikets Ständer i underdånighet tillstyrkt, om upphörande af den befrielse Carlskrona och flere städer hitliis åtnjutit, ifrågavarande köpingar för hus och borgerlig rörelse borde gemensamt med Carlskrona stad i dess Båtsmanshåll deltaga; för Malmöhus Länt "att den, ömsom för stad och köping, men orätt benämnde byn" Trelleborg drager ordinarie rotering med fem båtsmansnumer, för hvilka, enligt upprättadt contract, nu erlägges vacance-afgift, hvarföre den tiil Trelleborg hörande jord ej heller kunde tagas i beräkning vid regleringen om städernes Båtsmanshåll; och * för Christianstads Lant utt köpingen Båtstad innehade jord till en vidd af j,25i7 tunnland, Bilt, tili fl. Si.
A. 5o. B. 427. XXX. A. 37. XXXI. B. 3. XXXIV. E. 166. — öfver väckt motion om nedsättning utaf ControllStämpel-afgiften å Guld-, Silfveroch Tenn-arbeten. XII. B. 352. XIII. 193. Å. 268. XX. U. 320. XXI. 48. XXII. A. 66. — i anledning af väckt fråga om NummerLotteriets och GeneralAssistanceContorets indragning. XII. B. 352. XIII. 193. Å.. 268.'XX. U. 320. XXI. 48. XXII. A. 67. XXVII. B. 220. XXVIII. A. 5o. XXXI. B. 3. • — angående dels ersättning för Godsoch Fartygsägare vid olyckor, som genom Lotsars förvållande inträffa, samt dels om 478 användande af inflytande Lotsoch Båkafgifter. XII. B. 35a. XIII. ip3. Å. 268. XX. U. 320. XXI. 48. XXII. A. 77. StatsUtskottets Betänkanden, Memorialer oell Utlåtanden i anledning af väckte motioner om Salu-Accis-afgiftens upphörande. XII. B. 352. XIII. h)3. i. 268. XX. U. 320. XXI. 48. XXII. A. 107. LXYI. E. 270. — i anledning af Kongl. Remiss rörande nedsättning af Grosshandlaren Weners arrende för Svartsjö Kungsgård. XII. B. 352. XV. A. 107. XVII.
Utan att här ingå i frågan om termerna för denna anmärkn., hvarom desse herrar tvistat, får jag, i afseende på dessa §§:s utgående, förklara att jag ej anser desamma stå i något sammanhang med represenlationsförändringsfrågan. Den ena angår st Andsprivilegiernas tillämpning, och om, genom representationsförändring, Stånd icke mera komma att finnas, så följer deraf äfven att Utsk. skall föreslå den ändring i §:n, som kan erfordras, eller bevisa nödvändigheten af densammas uteslutande helt och hållet, och det är i sanning icke gjordt uti de (å rader, som Gr. Anckarsvärd uppläst ifrån pag. 3 af Utskts betänk. Hvad den andra, eller den 84 §’n angår, skulle jng tro, ehvad representationen kommer att förändras eller icke, att nämnde § bär qvarstå oförändrad; ty icke böra ändringar i grundlagarna blifva föremål för Ståndens öfverläggningar in plenis, utan frågor derom torde böra öfveilemnas åt ett fåtaligt Utsk., som, efter lugn öfverläggning och mogen pröfning, kan besluta, då äfven ögonblickliga hänförelser bäst undvikas, till följd af hvilka eljest beslut skulle kunna fattas, dem man sedermera i sekler finge ångra. I anledn. af hvad jag nu anfört, får jag förnya min i förra plenum yrkade propos., för alt komma till möjlighet ali öfverlägga om Den 19 A p r i 1 f. m. om delta betänk., att derifrån mätte skiljas livad som förut icke varit i fråga, men som detta betänk, innehåller, d. v. s. delning i vallagen mellan städer och landsorter, efter samfällda val skola aga rum. Detta måste först uteslutas, innan vi kunna öfverlägga om sjelfva saken; ty skulle man företaga en särskild granskning öfver §§:na innan en sådan rättelse blifvit gjord, så skulle följden blifva, att den ena §:n rättades i öfverensstämmelse med det beslut, som fattades, och att den andra blefve qvarstående i strid mot samma beslut, och att det hela således blefve ett mischmasch.
I en ställning eller under tidsförhållanden, der i Språk och Vitterhet allt var att skapa och försöka, måste sjelfnödvändigt en viss philologisk och prosodisk syftning, på ett utmärkande sätt, ingå i det hela af hans skaldskap. Sådant synes oss lika naturligt, som att härigenom ej sällan skulle uppkomma ett skaplynne af något som gjordes just för sjelfva rönets skull, ett tycke af något jägtande efter påhitt i ord, böjningar och versformer, en lutning till archaistisk affectation. Långt ifrån att man bör häröfver yttra missnöje, förtjenar det fastmer vår beundran, att, bland oräkneligheten af slika rön, ändock de flesta måste erkännas för lyckade. Dessutom innebär det ingalunda någonting motstridigt till hvad vi sagt om den inre verkligheten af hans poetiska kallelse, att han, måhända, kom till fullt medvetande derom först genom tanken: Hvem vet, om ej svenska folklynnet och svenska språket äro lika egnade för Skaldekonst, som de Grekers och Romares? och hvem vet, om ej jag kunde gifva någon vägledning dertill? Stjernhjelm såsom Enskild. Och härmed taga vi afsked från den ärevördige Stjernhjelm. Hans grundfel var, att med brinnande ifver börja mycket, hvilket han ej ägde ihärdighet att fullborda. Men äfven deruti finna vi honom bottensvensk. Jemväl hos honom yppar sig den besynnerliga motsats, hvilken i vår Nord är inom en och samma personlighet så vanlig: motsatsen mellan ett verkligt snilles eld, och en med lättsinne blandad maklighet eller liknöjdhet. Den månglust för mångslöjd, det förslagsmakeri, den nyckfulla otålighet, som vidlåda det svenska kynnet, beherrskade sjelfva denna stora själ alllför mycket. Härtill kom en dryg andel af den allmänna segerdruckenhet, hvari man tyckte sig ej böra våga mindre med pennan, än med svärdet. Alltsammans dref till ständig omvexling af företag. Hans vänner hörde honom, i flera utlåtelser, oförtäckt yttra sitt begär och hopp, att genom sina skrifter lefva hos efterverlden i kärt minne.
—: 50; Onämnd, Stockholm —: 20; Tvenne Iduns läsarinnor —: 50; Onämnd, Näs —: 50; S. S. S. —: 30; Ur lilla Einars sparbössa 1: —; L. K. —: 50; Fröken Torsk 1: —; I. Arsenius 1: —; Fru Warmuth 5: —; Hofmusikhandlaren Carl Warmuth, noter till värde af c a 40 kronor, hvaraf hittills försålts för 13: —; E — m — 10: —; Barnavän, Stockholm 10: —; Ett par af Iduns prenumeranter 1: —; » Pappa, Mamma och lilla Greta » 1: —. (Forts.) Jättevallmo. Så dekoratift som denna verkar ingen af de föregående blommorna. Två vallmoblommor och några knoppar jämte nödiga blad, fastade på ramen af en spegel, utgöra en högst elegant och originell rumprydnad. Man klipper a f skarlakansrödt silkespapper enstaka blad efter åkervallmons form, endast betydligt mycket större (bladen masta ha en genomskärming af ungefär 16 — 17 cm. och en längd omkring 17 cm), tager dem dubbla och fastklistrar l ä D g s ö f v e r bladet på midten mellan de båda papperen en fin omvirad ståltråd, emedan de stora bladen eljes ej kunna bibehålla formen. För att nu gifva dem det nästan crepelika utseendet, som är säreget för vallmon, viker man tillsammans dnbbelbladet efter ståltråden, viker en ren mjuk näsduk efter bladets form, så att detta kommer att befinna sig inne i näsduken, lägger det hela på ett bordshörn, stöder venstra handen på den mellan näsduken liggande ståltråden och drager med högra handen tillsammans näsduken stramt i små fina rynkor. Dessa meddela sig åt bladet, som därigenom blir ytters) naturligt. Man tager nu fram det, viker åter ut det efter ståltråden och gör det en smula kupigt på midten utan att skada créperingen. Fem dylika dubbla vallmoblad bilda jämte nå- gra svarta ståndare med hvita knappar en naturlig medelstor vallmoblomma.
Ja, godt vore, om den allmänna opinionen satte sitt mäktiga ogillande mot den. En egenhet hos oss människor är, att vi liksom kela med oss själfva den dag som är, men äro hårda, ja grymma mot oss i en kommande dag. Man skulle kunna uttrycka det så: att jag i juni är efterlåten mot mig själf, men allt annat än efterlåten mot mig i september. För att jag i dag skall hafva det godt och bekvämt, bereder jag mig bistra dagar en tid efteråt. » Jag uppskjuter allvarsamma saker till i morgon. » Nu vill jag Stockholms Kaffe-Aktiebolag IDUN vara ledig, nu vill jag hvila på min soffa, nu vill jag smörja kräset, nu vill jag kläda mig modernt; då får jag genomgå de besvärliga räkenskaperna, då läsa den svåra boken, då knappa in på staten, då nöta ut de gammalmodiga kläderna, då betala skulderna. Bedrägliga villa? Jag är då lika bekväm, lika njutningslysten, lika fåfäng. L i k a? Nej mera, ty jag har vant mig vid njutningar och makligbet, och framför allt, min vilja, som borde härdas, har blifvit försvagad, bon som stärktes af försakelsens grofva bröd, har blifvit förvekligad af vållefnadens honungskaka. Just denna egenhet hos oss är det, som utgör förutsättningen för bruket att » taga på räkning », medan detta å andra sidan lägger hyende under vår benägenhet att vilja för det närvarande lefva godt och skona oss. Ruinerande våga vi kalla detta bruk, då det går öfver vissa trånga gränser, och i det följande skola vi söka visa, huru det fördyrar lefnadskostnaderna för oss, inleder oss i frestelse att lefva öfver våra tillgångar, i det vi dels köpa sådant vi kunde undvara, dels sådant vi ej med säkerhet veta oss kunna betala, beröfvar oss vårt oberoende och slutligen, ej sällan, förslappar hederskänslan. När man tager på räkning, måste man naturligtvis betala högsta priset för varan; den tanken tränger sig naturligt nog på säljaren: jag får måhända vänta länge på pengarna och måste godtgöra mig därför; i alla händelser löper han någon risk, hvilken ju måste uppvägas på något sätt; ban kan äfven höra till dem, som » hugga för sig ».
Kronobetjente eller andra för tillsynen behörigen till - Bil. N:o 3, till Bevilln.-Utskottets Skrifvelse, N'.o 6. 15 förordnade personer angifne, samt målen af dem instämde och utförde, då skall målsegande-rätten eller två tredjedelar af böterna till hälften emellan angifvaren och åklagaren fördelas. Bränvin och käril, som förbrutits, fördelas på enahanda sätt; börande såväl bränvinet, som kärilen, på offentlig auktion försäljas och beloppet i saköres-längden redovisas. § 38. Böter skola gäldas af den pliktfälldes egendom i löst och fast, så långt den räcker, med förvandling endast i mån af bristen; börande församlingens fattiges rätt icke förr utgå, än målseganden sin andel njutit. Böterna skola förvandlas till fängelse, enligt den grund, som för förvandling af böter efter allmänna lagen är gällande. Under fängelsetiden bör fången till tjenligt arbete hållas. I de fall, då förbrytaren, jemte böter efter denna förordning, äfven ålägges böter för sabbatsbrott, böra förstnämnde böter först uttagas, och i händelse tillgång till sabbatsbrotts-böterne saknas, skall förvandling af dem ega rum, enligt den grund, allmänna lagen stadgar. § 39. Besvär öfver Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes eller Öfverståthållare-embetets beslut i frågor om tillstånd till försäljning af bränvin till afhemtning i mindre partier, eller att på stället förtäras, äfvensom angående omflyttning eller indragning af värdshus, spisqvarter eller andra näringsställen såväl i städerna som på landet, anföras hos Kongl» Maj:t, genom dess Civil-departement, inom den tid, som för besvär öfver Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes beslut i politimål stadgadt är. Besvär rörande debitering och taxering af de för minutförsäljning af bränvin bestämda afgifter fullföljas i den ordning, som för behandling af frågor om debitering och taxering af allmänna bevillningen är föreskrifven. § 40.
Domstol infordra af förrättningsoch värderings männen undertecknadt bevis, att handlingen är med stämpladt papper till behörigt belopp försedd, hvarföre desse förrättnings män stå i ansvar. 12:o Alla arrendeoch hyres-contract, så väl å landet som i stad, skola vid den näst efter contractets slutande infallande mantalsskrifning, vid bot af 3 R:dr t6 sk., uppvisas, och då vid enahanda bot samt skyldig - Bevillnings-Ulskoltets Betänkande , N',o 35. 19 het att ersätta felande charta, vara på behörigt stämpladt papper skrifne eller dermed belagde: dock med det undantag, som i j omnämnes.” Häruti instämde: Herr Grefve Hamilton, Henning, Herr Löwenström, J., samt Herr Contracts-Prosten Swedelius, P. G.
Anckarsvärd ni. fl. här afgifvit, till försvar för den K. proposm, så kan jag för min del icke hysa den ringaste fruktan i afseende på antagandet af det förslag, som nu hvilar. Jag anhåller blott fä förklara, att jag röstar för dess bifallande och tillstyrker, att samma förslag måtte blifva af II. o. Ad. antaget. Hvad specielt angår den anmärkn., som Gr. Mörner gjort i afseende på denna tidpunkts olämplighet för förslagets antagande, så har äfven denna anmärkn. blifvit af Gr. Anckarsvärd besvarad. Jag vill blott i sammanhang dermed fästa Grefvens uppmärksamhet på den omständigheten, att K. M. vid riksdagens början har för R. St. förklarat, att K. M. icke ämnat dröja länge att ånyo samla R. St., och som jag hoppas att dessförinnan den nya criminallagen är antagen, så blir det då tillfälle att få i behörig ordning utfärdade alla de lagförklaringar, som beliofvet möjligen kan kräfva. Hr Dalman: Jag begärde ordet i anledn. af Gr. Mörners yttrande, att del icke vore detsamma alt stifta ny lag och att säga hvad som skall vara lag. Jag medgifver visserligen, att om frågan blott är att afgöra en enskild tvist, så är det icke detsamma, att säga hvad som i den och den casus är lag och att stifta en lag. Men om Högsta Domstolen, jemte sin rättighet att i hvarje enskild tvist afgöra, huru lagen, deruppå tillämpad, bör förslås, tillika äger den rätt alt genom en lagförklaring säga hvad som skall vara lag, och icke blott i ett för banden varande fall utan för alla andra dylika bändelser, så mäste detta vara detsamma som att stifta ny lag, särdeles om en sådan lagförklaring befinnes vara stridande emot en af Konung och Ständer förut stiftad lag. Deraf uppkommer då ostridigt det förhållande, att Högsta
Raab: Här är föreslaget, att svedjande utom åker, äng och rätter beteshage icke må vara tillåten å annan mark än kärr och mossar. Jag har förut tagit mig friheten erinra, att uti Kalmar län en stor del af skogen finnes inom omfånget af så kallad hagmark. Sådan mark har i allmänhet förut varit svedjad, och att den genom ett fortsatt svedjande förderfvas, är kändt. Ulsk:n hafva således icke bordt utan inskränkning från förbudet undantaga beteshage. Om Ulsk:n undantagit all beteshage, sorn icke är stenig, eller meddelat något annat stadgande i enahanda syftning, skulle jag icke haft någon anmärkn. att göra; men beteshage inbegriper ofta steniga kullar, och svedjande å dem skadar marken lika mycket som svedjande å skog på stenbunden mark. Af sådan orsak kan jag icke gilla Utskins förslag i denna punkt, och jag tror, att R. St. skulle kunna inskränka sig till en tind. hemställan hos K. M:t att inskränkningar i rättigheten att svedja måtte göras. Gr. Sparre: Svårigheten att skilja beteshage från skog har icke undfallit Utsk:n, och Utsk:n hafva just med afseende å denna svårighet ansett lämpligt att begagna samma ordalag, som finnas i nu gällande författningar, eller rätter beteshage. Om, på sätt Frih. Raab omförmält, en del af skogsmarken i Kalmar län användes till betesmark, så lärer ändock icke sådan skogsmark kunna hänföras under det i lagen begagnade uttrycket räller beteshage. Jag tror således, att Frih. Raabs anmärkn. icke är af sådan vigt, alt den bör föranleda lill punktens afslående. 394 Den 11 November e. m. Gr. Liljencrants: Som jag under en lång följd af år va rit och ännu är jordbrukare inom Kalmar län, och icke kunnat undgå, att med smärta åse det sätt, hvarpå skogen der behandlas, faster jag en serdeles stor vigt på denna frågas afgörande.
Ofvergår jag nu till ett närmare skärskådande af den minimiafgift af 15 Rdr Bko, som är den minsta Utsk. föreslagit, så om jag lägger till den i allmänhet antagna minimi-procm af 24t Rdr utaf inkomsten sedan kostnaderne för arbetare m. m. derifrån blifvit afdragne, så utgör den nettoinkomst som man kan supponera, att hvarje fabrikant borde ega, 600 Rdr Bko. Jag hemställer huruvida icke redan den förteckning, jag tagit mig friheten upläsa, kan visa, att det finnes ganska många bland dessa fabrikanter, som icke kunna ega en så stor nettoinkomst. Det är dock icke nog med dessa 15 Rdr Bko, utan skatten upgår med kommunalafgifter såsom nyss är sagdt till nära 40 Rdr Rmt, till följd hvaraf en fabrikant således i många fall betalar öfver 10 proc. af sin verkliga inkomst i bevillningsafgift. Jag drager icke i tvifvelsmål, att tillverkningsvärdena uti ifrågavide förteckning af många äro för lågt uptagne, och jag vill till och med antaga, att de blott utvisa fjerdedelen af verkliga värdet. Sammanräknade tillverkningsvärdet för 63 fabrikanter äro uptaget till 25,400 Rdr Bko; antager jag i stället att det upgår till 100,000 Rdr, tror jag dock att det skall vara tillräckligt, när man betraktar fabrikationernas beskaffenhet. Dessa 63 fabrikanter skola, efter minimi-afgiften skatta till Staten 945 Rdr och om jag dertill lägger |, eller 708 Rdr 36 sk. i kommunalafgifter, erhåller jag ett sammanlagdt skatte-belopp af 1653 Rdr 36 sk. Om för hvarje hos dessa fabrikanter anställd arbetare, upgående till ett antal af 120 personer, lägges en afgift af 2 Rdr