Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tant Marie var en gammal dam på närmare sjuttio år med en ännu nästan flickaktigt ungdomlig figur och ett par blida, ljusa ögon. Hon hade varit ett ovärderligt stöd för fru Brehm under de svåra tiderna och bar ännu alltjämt den drygaste delen av familjens martabekymmer. Tomas var nedstämd över sin otur. Vilka knep skulle han härnäst hitta på för att få träffa Märta? Han reste sig och bad om sin hälsning. I trappan stannade han några ögonblick och såg ut genom fönstret. Dammkornen virvlade om i den smala orangegula strimma, som eftermiddagssolen kastade snett in från väster. Fönstrets små röda och gröna prydnadsrutor målade bjärta reflexer, erinrande om färgspelet i någon barnslig laterna magica, på trappuppgångens gammalmodigt marmorerade väggar. Huset var tyst, gården låg tyst. Utanför bredde sig den ena gårdsinteriören bredvid den andra i dov eftermiddagsstillhet. En jättehög gavelmur utan fönster badade sin tomma, blinda yta i solens skarpast svavelgula ljus. Tomas stod med uppspärrade ögon och stirrade på denna blinda mur. En tung beklämning hade fått makt med honom. Hur kom det sig, att han stod här i en trappuppgång i ett främmande hus och stirrade på en tom mur och icke kunde slita sig lös... Det hördes steg nere i trappan. En ung flickas steg. Det var Märta. Hon hade gått fort och var andfådd och varm. Hon hade en slät mörkblå vårdräkt och något rött siden i halsgropen. Hon rodnade, då hon såg Tomas, och därefter rodnade hon ännu mera av förtrytelse över att hon hade rodnat. De hälsade en smula förläget. Tomas berättade, att han hade varit uppe med "Anor och ungdom". Därefter stodo de tysta ett par sekunder och kunde icke finna något att säga varandra. Han visste icke om han skulle kalla henne du eller ni. Slutligen tog han mod till sig och sade lågt: Jag har inte sett dig på så länge, Märta. Du får inte säga du ni får inte säga du åt mig, inföll hon ivrigt. Ni skulle kunna glömma bort er och säga det så att någon hörde det, tillade hon mildrande. Därefter rodnade hon på nytt. Hon hade visst sagt något dumt. Men Tomas blev förbittrad.
Kameralforhållanden. 19 Ehuru få af de många handlande, som på landsbygden etablerat sig, kunna anses hafva med någon synnerlig vinst för dem sjelfva drifvit sin rörelse, har dock minuthandeln i städerne betydligen minskats. Man har trott, att med den nu varande utsträckning af handelsrätten skulle g år dfar ihandeln upphöra, och marknader blifva mindre behöflige och färre; men den förra fortfar, och hvad de senare eller marknaderne angår, så ur ännu både hos städernas borgerskap och hos allmogen begäret att bibehålla dem öfvervägande, hvartill skälet torde vara, att handlande på landet uppköpa högst ringa, om något, af landtmannens produkter. Torgdagarne i städerne hafva blifvit mer än tillförene besökta och tillförseln der ökad. Öfver antalet minuteringsoch utskänkning sställen för bränvin och andra spirituösa drycker samt afgifTab. Litt. terne derför och dessas disposition är upprättad tabell, som här nedan under Litt. D intages; dock anmärkes, att som minuteringsoch utskänkningsställena bestämmas för år, räknadt från den 1 Oktober i städerne och från den 1 November på landsbygden, så har tabellen enligt sådan årsberäkning blifvit uppgjord. 5. Kaincralföiiiåll.indcn. Den bifogade tabellen N:o 10 upptager hemman och alla slag af jordlägenheter efter deras olika natur Tab. n:o vid 1860 års slut. Under perioden har något hemman hvarken blifvit upptaget ur ödesmål eller deruti förfallit. Icke heller hafva några nyskattlagda hemman med åsatt mantal tillkommit. Skatteköpte äro 1 mantal och 1 bergs-kronotorp. Antalet af jordafsöndringar, som hos Länsstyrelsen blifvit anmälde för afgälds bestämmande, utgör 13, men med visshet kan antagas, att, under perioden, många flere sådane ägt rum, oaktadt de icke blifvit för nämnde ändamål anmälde. Huru många hemmansklyfningar, som skett under den tid denna underdåniga Berättelse omfattar, kan icke med visshet uppgifvas. De flesta fastighetsköp bland allmogen angå små hemmanslotter.
Eller skulle mem fbrbju, da all skags rättcgäng och all ätalan i detza byten, och säledes jemwäl deras HemulS-ansökningar som alla redan betalt sina Dytcs-twister, och af säljare eller med, arfwingar ej nu hunnit infordra en skälig ersättning! Skulle man äter lemna enskilta personer betz talan öp, pen ej mindre emot Kronan än emot hwarandra; sä blef deras talan emot Kronan af intet wärde, dä Kror nan ej äger hwad de fordra. Man kunde ej eller hindra be ätter som redan afbbrdat sig sina Bytes,brister, Tredje Band. N:c> so, sr. att 7O6 Ten 22 September. att jemnföra sitt öde med deras, hwilka lika som genom sloget af en Trollstaf brismet försatte i bättre wilkor. Den klagan öfwer oskyldigt lidande, som nu är obefogad och hämtad ur en förebären okunnighet om Försatt,bingarne, blcfwe dä rättwis och mest smärtandc för dem, som utan närmare pröfning af saken, ingätt i denna nya Författning. Den önskan att all widare utdrägt med utredningen af desja gamla byten, cn gäng mätte uphöra, pttradcs mera än cn gäng, redan af Högstsalig j äminnclsc Konung d-vni. XI, som ock wid sä mänga Riksmöten förgäfwcs blifwit framburen. venna önskan hyser jag och hwar redlig sinnad Medborgare. Men utom högstbcmälke Konung som är 1680 för detta ändamäl tilsatte 6 Kammarskrifwarc, och utom ben Konung som nu pryder Thronen, är 1794 biföll den af Kongl. Kammar-Collcgio fbrcstagne förbättring i Bytes - Betjcningcns wilkor; männe wäl nägon tagit ett, emot denna önskan swarande steg! De 6 Kammarskrifwarne blefwo sedermera fördelte pä Kongl. Kammar-Collcgii Z:ne Province-Contoir bär de med andra gdromäl sytzclsattes.
Förklaringen den 23 Mars 1807, som förmår, att de olika bestraffningar, hvartill den brottslige är skyldig, skola förvandlas till det slag af straff, sorn svårast är, dels ock dermedelst, att de Lundberg ådömda böter, utgörande tillsammans Sex R:dr Banco, eller Aderton Daler Silfvermynt, blifvit serskildt förvandlade till åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället att, på sätt rätteligen bordt ske, enligt åberopade Författning och 5 Kap. 4 § StraffBalken, tagas i beräkning, tillika med det emot urbota-straffet högst svarande penningebelopp, eller Sextio Daler, och derefter i ena bot till kroppsplikt förvandlas; i öfverensstämmelse med hvilka lagliga grunder Lundbergs ifrågavarande brott skolat umgällas med tjugu dagars fängelse vid vatten och bröd. Uti häröfver inkommen förklaring, har KämnersRätlen, med tillkännagifvande, att Lundberg och Elmlund betalt de ådömda böterna, så att det för dem bestämda serskilda förvandlingsstraff ej kommit i fråga, erkänt sin förseelse, att icke hafva ovilkorligen förvandlat böterna till kroppsplikt, samt i öfrigt anfört, det KämnersRätten ansett de emot Elmlund tillämpade böter för husbondes skuffande serskildt böra äga rum, så vida i5 Kap. 2 §. MissgerningsBalken vore en serskild straffbestämmelse för våld å husbonde, och uti 35 Kap. samma Balk de olika händelser förekommo, då handaverkan å person hade någon eller ingen påföljd af blånad eller blodvite, men Lagen icke inneholle någon föreskrift derom, att endast i förra händelsen böter borde åläggas för våld emot husbonde; och beträffande den af KämnersRätten följda och såsom felaktig anmärkta förvandlingsgrund, syntes n punkten i 1807 års Kongl.
Jag svara sin sak. Öfverdrifterna, oundvikliga i stod en stund och stirrade förbluffad, och jag hvarje politisk strid, äro dem ingalunda främhade nästan något på tungan om oskicklig mande och förefalla ofta rätt komiska. Så på- emancipation. Men ju längre jag stod där, träffade jag en gång uppe i Tavastland en svekodess mer klarnade för mig situationen: jag mansk familj, där yngsta dottern under sin befann mig inför ett drag af den folklighet skoltid blifvit ifrig fennoman. Det var ett och den samhörighetskänsla mellan samhällsgnabb och ett disputerande dagen i ända, och klasserna, som är så utmärkande för Finlands som ännu i det sista med aldrig svikande trohet uuder en förtvinad kamp på lif och död offrade sina yttersta krafter för det gamla moderlandet. Och aldrig skall väl heller i svenska bygder intresset slappas att med uppmärksamhet följa det finska folkets öden, och allraminst skall det slappas nu, när mörka åskmoln hotande gå upp i österled och fördystra Finlands politiska himmel. sociala lif. Där uppträdde, omvexlande med bondpojkar och landtfiickor, den ena efter den andra af de unga damerna på stocken och tyckte3 hafva lika roligt som någon och blefvo också lika hjärtligt utskrattade som någon annan, när de trillade ned från sitt gungande fotfäste. Hela denna lilla scen lärde mig två fakta; det ena var, att konvenansen är i Finland betydligt friare än hos oss, och att detta förhällande utan tvifvel i många afseenden är till trefnad och fördel. Och det andra var, att Finlands bildade kvinnor lärt sig att fritt och otvunget umgås med folket, deltaga i dess nöjen och förädla desamma. När skola vi i Sverige komma ens tillnärmelsevis så långt? På det hela taget förefaller det mig, som om, med förlof sagdt, de finska kvinnorna skulle vara åtskilligt mera företagsamma och orädda än deras svenska systrar. Det visar sig så väl i det allmänna lifvet som i sällskapslifvet. Tillsammans med ett femtiotal finska studenter kom jag en dag på en lustfärd till ett gammalt adligt gods i södra Finland.
Dagen derpå begaf sig verkligen fru Barbara Burton i öfverensstämmelse med sitt fattade beslut, klädd i sina helgdagskläder och åkande i en skramlande kärra, till sina grannars oändliga förvåning och undran, på vägen till Falmouth. Den hedervärda qvinnan, som körde sjelf och hade en liten pojke bredvid sig, för att hemföra häst och åkdon, delade sin uppmärksamhet mellan den lilla feta klipparen, som i raskt traf förde henne fram på den smala byvägen, och sin stora ”sypung” af triumfant, hvars starka snören voro lindade om hennes bruna handled, och inom hvars skydd man skulle kunna tro, att en del af Englands kronjuveler förvarades, att döma efter de skarpa och vaksamma blickar, med hvilka han betraktade densamma, en vaksamhet, som också nästan lät den lilla kärran stjelpa öfverända vid sammanstötningen med en dammig postschäs, som, i detsamma man passerade en afväg, vek af ifrån landsvägen. Några utrop å ömse sidor och ett kraftigt tag i tömmarne af fru Barbaras starka hand, som förde den skrämda hästen till rätta, var imellertid enda följden af hennes distraktion, och i nästa ögonblick guppade den beslutsamma qvinnan åter framåt i god ordning. Postschäsen fortsatte äfven sin väg och stannade en halftimme derefter vid trappan till det lilla värdshuset eller rättare bykrogen vid Aukwoodhouse. Värdinnan derinne, som var sysselsatt att öfver en stor koleld steka fläsk, hörde, trots smattrandet och fräsandet i pannan, genast det sällsynta och välkomna ljudet af vagnshjul och skyndade till fönstret, för att se hvem som på den varma höstqvällen hedrade den dammiga och solstekta ”Gröna kransen” med ett besök.
Beviliningsstadgan blifvit uppskattad; till Kongl. Maj:t öfverlemnas af Rikets Ständer i underdånighet att meddela de vidare föreskrifter, hvilka för detta ärendes ordnande enligt dessa grunder finnas erforderliga.» Öfrige motionärer hafva föreslagit: Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, med hvilken Jan Andersson från Kopparbergs län m fl. inom Hedervärda Bonde-Ståndet instämt: att Rikets Ständer för sin del måtte besluta, »att väghållningsbesvärets fördelning inom kommunerna bör utsträckas till alla de skattskyldige på det sätt: att jordinnehafvarne fort - Sammans.
Om någon skulle säga alt någon slags afundsjuka eller önskan alt skada fabrikanterne, eller hvad för främmande motiv som helst kunde ligga till grund för mina eller andras åsigter, sorn önska en någorlunda moderat tull på socker, så anhåller jag alt (ehuru det kan synas orätt att nämna saker som röra ens egen person) bär få nämna för R. o. Ad. att jag sjelf är delegare i liera fartyg, som uteslutande äro sysselsatta på Trans-Atlantiska resor, och således hafva hufvudsakligen till föremål att föra hem utländskt socker. Det är således icke troligt att jag skulle, emot eget intresse, yrka på tullens nedsättning, om jag icke för min del vore lulli öfvertygad derom, att det kunde stå väl tillsammans med detta egna intresse såsom sockerförsäljare, och att den svenska sockerfabrikationen skulle tilltaga derigenom, att sockerkonsumtionen, med ett något modereradt pris pä varan, skulle ökas och skeppsfarten derigenom gynnas genom en högre tull på råsocker. Hvad beträffar tullen på raffinad-socker och tällan med utländskt socker, så är det min öfvertygelse att 5 sk. tull är nära lika med ett förbud, emedan troligen icke någon köpman vid en så hög tull skall kunna, med någon fördel, införa utländskt socker. De svenska fabrikanterne skola således lika väl fä sälja allt det socker som i riket tillverkas. Jag skall icke nu inlåta mig i några vidlyftiga framställningar för att bevisa det med ziffror, ehuru jag icke tror det vara svårt att vederlägga den skrift, som Hrr sockerfabriksidkare utgifvit, men jag vill blott anhålla att få fästa uppmärksamheten pä ett par omständigheter i Utsk:s betänk, och hvilka möjligen kunna vara förbisedde. Det är nemi. först en framställning af Hr Almgren, ”att rafinadörerne i Hamburg för sin tillverkning egentligen begagnade Belgiskt och Holländskt lump-socker, som, elium redan till nåiton del förädladt, likväl, efter hvad priscouranter utvisa, oftast stöde i lägre pris än råsockret”.
Herr Friherre af Wetterstedt ankomna Skrifvelse : Enligt en ifrån StatsSecreteraren för Kongl. KrigsExpeditionen till mig aflåten Skrifvelse, 202 Dm 25 Maji. har Kongl. Majit, efter att hafva låtit sig föredragas Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, med hemställan, att, till förekommande af den skada , som tillfogas Samhället af försvarslöse och vanfräjdade Personer, sådant Manskap af GarnizonsRegementerne , som lidit vanhedrande straff, derefter icke må förpassas till sin födelsebygd, emedan denna derigenom kunde blifva en ikådepiats för de befriad ;s förnyade laster och brott, i Nåder täckts förklara , att då erforderliga föreskrifter uti denna del uti gällande Författningar äro gifna och bestämda, Konni. Majit anser något ytterligare Förordnande härutinnan icke vara af nöden. Och får jag härmedelst, på Nådigsfe bes fällning, anmoda Hans Excellence, Högväiborne Herr Grefven ochLandtiMarskalken, att tillkännagifva Högloflige Ridderskapet och Adeln hvad Kongl. Majit sålunda beslutit. Stock* holm den 22 Mars 1818. G. af letterstedt. Lades på bordet. Grefve Spens, Carl Gustaf :
Emb-Berättelse den 11 Juli 1844. 55 nemligen: att gäldenär dels skall, om hans egendom afträdes till borgenärerne, befrias från bysättningshäkte, sedan han bouppteckningen besvurit, dels ej kan bysättas för fordran, som blifvit bevakad i hans konkurs eller för hvilken han en gång varit bysatt, derest han med ed betygar, att han ej undanhåller egendom, som honom sedermera kunde tillfallit.” Rikets Ständer föreslogo endast tvenne smärre reduktionsförändringar uti det förslag till författning Kongl. Maj:t framställt, och sedan Högsta Domstolen deröfver den 17 Februari 1841 blifvit hörd och ej haft något emot samma förändringar att erinra, samt Kongl. Maj:t den 8 derpåföljde Juni antagit Rikets Ständers förslag, blef ifrågavarande Förordning den 10 i samma månad å Rikssalen utfärdad. Den 1 § deruti lyder: ”för fordran, som genom utslag är fastställd, njute borgenär, der han det äskar, bysättning å gäldenär efter thy derom i hvarje fall är stadgadt." Här står icke: i de fall, hvarom särskildt är stadgadt, hvilket torde böra hafva varit ordalagen, i fall endast vissa fordringar varit afsedda. Orden "i hvarje fall” utmärka deremot, efter mitt omdöme, tydligen att Lagstiftaren ansett, att i hvarje fall funnes särskildt stadgadl, huru bysättning borde äga rum, således äfven då gäldenären saknade åtkomlige tillgångar till skuldens betalande.
Och då, genom E K. M:s Nådiga Kungörelse af' den 8 September i Sa/, angående praseriplionstid, inom hvilken de, som hos Stats-Verket éga fordringar, böra, till utbekommande deraf, sig anmäla, blifvit förord nadt, ”alt alla de, vare sig Embetsoch Tjenstemän, eller enskilde perso" ner, som efter Stat, för aflöning och underhåll eller kostnadsersättningar eller provisioner m. m., kunna hafva något alt fördra af Stats-Verket sko la ofelbart om liqvid hos Stats-Contoret sig anmäla inom slutet af December månad året efter det, hvarunder fordringen tillkommit, vid den nå följd för uraktlåtenhet häraf, att ali fråga om betalningen ovilkorligen komi mer att förfalla;” så, och ehuru det förhållande, att medel blifvit anordnade, 1 allmänhet förutsätter, att anmälan om deras utbekommande skett anse likväl Rikets Ständer, i likhet med hvad Stats-Contoret i afrifvet underdånigt Utlåtande yttrat, att, till förekommande deraf, att inneliggande anordningar må i Räntekammare-Hufvudboken en längre tid balanceras, prascriptionstid fastställes för uttagandet, icke allenast af de, utaf Revisorerne anmälde, äldre anordningar, utan äfven i allmänhet för lyftandet af de medel, som af Stats-Contoret anordnasi an* ledning hvaraf Rikets Ständer få hos E. K. M. i underd. anhålla, att enal handa praescriplionstid, som redan finnes bestämd för anmälan af fordran hos Slats-Yerket, mätte för uttagande af medel, hvilka blifvit af StatsContoret anordnade, i Nåder stadgas, på sådant sätt, att uraktlåtenhet, att inom året efter det, hvarunder anordning är vorden utfärdad, för densamma uttaga assignation, ovilkorligen har till påföljd, att ali’ fråga om betalning af de outtagna medlen derefter förfaller. 10:0 Beträffande Revisorernes anmälan, att, efter det Majoren G. von Schantz vunnit befordran lill Öfverste-Lieutenant i Armeen, E. K.
Hr Hjerta har vändt sig emot det af Frih. Cederström, Rudolph, upplästa anförande af Professor Schlyter och, likasom Frih. Cederström, Thure, förklarat, att icke någon rättsgrund skulle förelinnas för den olika arfsdelningen. Mig synes likväl, alt Professor Schlyter på historisk grund uppfört en sådan, och en annan rättsgrund tror jag finnas i mannens större behof än qvinnans och deras olika bestämmelse i staten, hvilket skulle göra en lika fördelning dem emellan fullkomligen orättvis. — Hr Hjerta har vidare framställt den slutledning Gr. Björnstjerna dragit af en sats hos Tocqueville, såsom måhända främmande för Tocquevilles mening. Delta är likväl icke förhållandet, ty Tocquevilles egen slutledning är affattad i ungefär följande ord: att sedan genom dessa arfslagar, förmögenheten splittrat sig i otaliga delar, så bygger på detta stoft democratien upp sin thron. Alt Tocqueville med dessa ord afsett jemväl förhållandet i Frankrike, kan på sidan efteråt finnas, dä han börjar ett stycke med de orden: ”Vi Fransmän, med hänseende till dessa förhållanden, kunna icke förneka denna sanning”. Frågan torde således vara, huruvida aristocratien ellef democratien är gagnelig. I detta fall tror jag, att ingendera bör stå ensam. Man kan icke stäfja democratien. Den är ock aktningsvärd, om dess mål är att massan af nationen oupphörligt skall framgå till mera ljus och upplysning; men dertill mäste den hafva en ledning, och denna ledning kan icke lemnäs annat än af den högre utrustade, som broderligt skall lyfta den lägre upp lill samma höjd som sig sjelf, och då först skall aristocratien upphöra. Jag röstar för afslag å betänk., och anser, att ehuru denna fråga icke tillhör Adelns privilegier, så hade den likväl bort göra det, emedan Adeln genom dess antagande, efter min tanke, snart sagdt har bäddat sin graf. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Under tre eller fyra riksdagar efter hvarandra har jag deltagit i örverläggningen om denna fråga. Hvarje gång hafva samma skäl blifvit åberopade för bifall till enahanda förslag, som LagUlsk. nu afgifvit.
— N:o io5. i anledning af väckt motion om ändring i sättet för testamentens kungörande. XII. B. 327. XIII. A. 47. — N:o 106. i anledning af vackt fråga, om upphörande af frälsemans rättighet att i vissa mål dömmas af Hofrätt såsom förste domstol. XII. B. 327. — N:o 107 i anledning af väckt motion om ändring af l4 cap. 7§ ftättegångs-balken. XII. B. 327. XIII. A. 54* — N:o 108. öfver väckt motion, angående offentlighet vid underdomstolar och poliskamrar. XII. B. 327. XIII. — N:o 109. i anledning af väckt motion, angående föreskrifters meddelande derom, att den som är dömd till böter, motsvarande högsta kroppsplikt, genast bör i häkte inmanas eller för böterna stalla borgen. XII. B. 327. XIII. — N:o 110. i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 56, öfver väckta motioner om upphäfvande af kärn ner srät ter, lagmansrätter och riddaresyuerätler, samt ändring eller upphäfvande af åtskilliga ( '64 ) lagens ruin, rörande rättegångsordningen. LagUtskottets Metnorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 111. i anledning af vackt motion om tillägg till 7 § i 5g cap. Missgernings-balken. XII B. 327. XIII. A. 58. — N:o 112. i anledning af vackt motion om ändring af 4 och 5 §§ i 17 cap. Ärfda-balken, och af 3 § 8 cap. Jorda-balken, samt om upphäfvande af Kongl.
För närvarande har detta träd genom det förswar det uti stogsförordningen erhällit, utan afseende pä duglighet, blifwit et werkligt ondt för Landtman; mycken jord kan ej odlas som sig bör; uti beteshagar, der de äro uti myckenhet, qwäfwer det sent ruttnande löfwet, det inkommande gräset. At kunna fä undanrödja de oduglige, fordrar en läng omwäg. De som i allmänhet fällas. Den 8 Julik. 81 fällas, äfwen för Kronans räkning, lemna efter sig stubbar som behöfwa mansäldrar at ruttna, och om en sadan stubbe af en odlare skulle borttagas, kostar detta arbete mycket, och ersätter ganska sent af den production detta jordstycke lemnar, de flesta fa säledeS stä qwar, och manga sädane intaga snart tunneland. Den stubbe-lön, som Författningen af den 27 Januarii l8o? utsätter, synes ej eller wara nog upmuntrande at gifwa intreste för Ekars fredande och wärdande. Det tyckes derföre wara nödigt at en författning om detta träd skulle widtagas, hwilken borde i min tanka innehalla: 1:0 At alle Jordbrukare äga at med första erhälla en ny besigtning pä alla ä deras mark wäxande Ekar, häldst af nägon närboen. de Ämbetsman, som kostade Kronan mindst eller intet, och kunde efter instruction lika wäl förrättas; dä de för Kronans behof duglige af mindst 9 tums diameter borde märkas; at stämpla dem som nu stedt, gifwer rota och torde Lkt myckenheten af oduglige. s-.o At
Dä hade man til principe at Ryttaren skulle endast wara emot köld och wäta wäl sörwarad, utan lysande prakt och 840 ver» 9 Augusts. stät, samt försedd med Wapen, tjenlige at gora Fienden det mästa afbräck, och hwarken war Klädes-Costymen eller Wapnen underkastade den täta och oftast onödiga ombytlighet, som sednare tiders erfarenhet bewittnar, warit rädande. Nu äter har et Cavallerie-Regemente innom kortaste tid warit tungt bendit, sedan Dragoner och fluteligen Husarer, och desta sä wäl som dylika ffedde omwäxlingar, hafwa förorsakat npa inköp af Rustnings-Hästar och alla Munderings-persedlar, nödwändigt werkande pä Rusthällares beständ och oftast de blifwit bragte uti armod, sa at de nödgats öfwergifwa stn Bostad och en kär jord den de i sin anletes swett odlat. Händelser bewittna säDant uti flera Landsorter, och om ct CavallerieRegemente ändä intet undergätt en sädan total förändring, sä hafwa dock esomoftast ändringar med Häst - och Karl-Mundering samt Bewärings - persedlar sä ofta inträffat, som Wederbörandes upfinnings - gäfwa medhunnit at uttänka nya ändringar, nya Förflager och nya Modeller, och dä nian understundom, dock sällan, haft betänkande wid, at i stället för en ny och brukbar Mundering, anbefalla antagandet af en annan, har wid anstäld GeneralMönstring , genom Munderingens Casterande, hindret behändigtwis blifwit häfwit. Knappast är det nägot Cavallerie - Regemente hwars Rusthällare icke uti en eller annan del undergadt et lika öde, och dä den Negements-Chef, hwars mull jag i denna delen wördar, funnits, som styrd Den 9 Augusti. 8N styrd af -en principen: at Regementets beständ beror pä at