Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tab. Litt. c. Uppgifteme å priser på de hufvudsakligaste sädesslagen under periodens fem år utvisa de vexlingar, som nedanstående tab. Litt. Offentliga understöd hafva utgått till Vestra Wrams, Träne, Esphults och Linneröds socknar af Gerds härad med 735 R:dr och till Farstorps socken i Vestra Göinge härad med 200 R:dr för hagelskada å gröda, Tab. Litt. C. Handelspriser å säd. Hvete. Råg. Korn. Hafre. Boskapsskötsel. Priser å ladugårdsalster. Odlingens framsteg. 9 timad år 1858, samt till Wankifva socken af sistnämnde härad med 292 R:dr R:mt för enahanda skada timad år 1859, allt utan återbetalningsskyldighet. Nya sädesslag hafva i allmänhet icke förekommit; dock hafva Egyptiskt korn och hvita vicker blifvit i mindre skala försökta och visat goda resultater. Håg hos allmogen för trädgårdsskötsel och fruktträdsodling har vaknat, meri några egentliga framsteg kunna ännu icke anses hafva skett. V id de större landtegendomarne deremot bedrifves trädgårdsskötseln väl och såsom näringsgren. Vinterfödda kreatur i länet 1860—1861 utgjorde det belopp, sam tab. N:o 3 utvisar. Tab. n:o 3. Höskörden och andra foderväxter hafva visat sig vara tillräckliga inom Norra och Södra Åsbo samt Bjäre häraders fögderi samt inom Ingelstads och Jerrestads häraders fögderi, hvadan kreaturs-antalet derinom ökats, men i de öfriga två fögderierne användes för fäkreaturen såsom foder-surrogat drank; dock har minskning i kreaturs-antalet icke förnummits. Omkring 220,000 tunnor säd af hvarjehanda slag, dock mest korn och hafre, anses åtgå till kreaturens utfodring, förutom potatis och andra rotfrukter. Uppgifterna härom äro dock mycket osäkra, ty mängden af allmogen har icke sjelf reda på åtgången.
Just det, hvad Furumo förebrår grekiska tragedien, finner jag hos hans hjelte: han är i det hela en kall, känslolös bödel, som blott lyder en främmande drift; jag pinas, jag bortvänder mina ögon, jag längtar att bli honom qvitt: jag kan icke engång harmas på honom, ty han är ju ett rasande djur; jag fasar, men denna fasa är stum och kall, och tränger icke in i själen, utan träffar blott mina nerver. Skall nu en sådan charakter vara ett uttryck af det äkta tragiska, det äkta sublima, mina vänner? En sådan framställning medför också en stor moralisk betänklighet. Johannes kan nemligen med skäl säga, och säger verkligen: Hvad rår jag för mina missgerningar? jag var en gång för alla född till spetsbof. Anklaga naturen, anklaga min moder, som hos mig inlagt dessa tiger-anlag; anklaga samhället, som icke mildrat dem eller ledt dem åt oskadliga håll! Jag har blott följt min bestämmelse. – På ett mera crasst och materialistiskt sätt har väl knappt någon förut uppfattat predestinationen: man födes visserligen med mer eller mindre goda eller onda anlag, men ingen födes utan samvete, ingen till sjelfförtappelse. Det är visserligen föräldrars och anhöriges pligt, och i brist derpå, samhällets, att vårda barnets moraliska anlag och gifva dem en ädel rigtning; men om detta blifvit försummadt, så är derföre detta barn, sedan det vuxit till man, icke fritt från egen skuld, om det, utan att lyssna till samvetets röst, blindt och med händerna i kors, öfverlemnar sig åt brottets och passionernas lockelser. Vi beklage djupt ett sådant offer, en sådan förnedring af menskligheten – men sublimt, och än mindre tragiskt – jag säger det än en gång – blir aldrig ett dylikt skådespel. Se så ... men vänta! Vi glömde, då Marjam var i fråga, att säga någonting derom. Som jag likväl sjelf i det ämne, som der är i fråga, icke är särdeles hemmastadd, lemnade jag Richards manuscript, innan han återbegärde det för tryckningen, till Prosten Bromelius, för att derom höra hans tankar.
För att befordra detta ändamål hafva Storskiftes-förrättningar blifvit förordnade, och flere författningar om deras verkställande, samt angående hvad som dervid borde iakttagas, meddelade, hvarvid , ibland annat, uti 73 §. af Kongl. Förordningen om Landtmateriet i Riket den 12 Augusti 1783 är vordet stadgadt, att vid sådan delning borde, om det för någon del blefve möjligt, hvar och en jordägare på ett ställe och i ett skifte få alla sina egor, såsom åker och äng, skog och mark, äfvensom att den granne, som påstod ett dylikt delningssätt för sin egolott, skulle till erhållande deraf ega rättighet, fastän de öfrige låto deras egor i flera lotter fördela, för hvilket något annat hinder ej borde antagas, än då derigenom Storskiftet för den sistnämnde skulle göras oredigt och obeqvämt, samt den bästa och bördigaste jorden medtoges till stör* re andel, än på den kunde skäligen belöpa, hvilken åstundade berörde delningssätt. Att uti flere Landsorter, der Hemmanens inegor aro spridda och i jordmån af mycket skiljaktig Lagoch Besvärs. Utskottéhs Betänkandtn. 235 beskaffenhet, berörde sätt till desammas skiftande delegarne emellan, ofta icke kan vara görligt utan att en eller flere af dont skall blifva lidande, lärer dock få antagas vara lika ostridigt, som det förhållande är, att samma Skiftessätt icke alltid vid de efter berörde tid skedde Storskiften blifvit begagnadt, oaktadt det kunnat vara verkställbar^ Detta sistnämnde jemte det att de äldre Stor-Skiftes-författningar ej så bestämdt medgifvit ett slikt förfarande vid egodelningen, som förenämndt är, har således föranledt till den vidtagna åtgärd, att bestämma och genom serskilde författningar stadga ett nytt delningssätt under namn af Enskifte, hvarigenom, utan afseende på förut verkställd och stadfästad delning af hemmansegor i Storskifte, det blifvit hvarje delegare öppet lemnadt att kunna, der sådant är möjligt, få sin egolott utbruten uti ett skifte.
SILVERSTOLPE, WETTERSTEDT, LEYONMARK, GEYER, ZAAR, BOVALLIUS M FL. Kungörelse angående skyldighet, att icke på andra ställen, än där tullkammare finns, verkställa lossning ur fartyg och skutor, som från Finland till Sverige kommer med varor. Stockholm den 31 januari 1814. Alla varor med undantag av tackjärn som inkommer från Finland måste lossas där tullkammare finns. Stockholm den 31 januari 1814. A N EDELCRANTZ. Kungörelse angående användandet av stubbar å allmänningar och kronoparker. Stockholm den 8 februari 1814. Till fördel för den fattiga klassen och för tjärproduktionens förkovran tillåts att vem som helst får hämta stubbar på kronoallmänningar och parker. Villkoret för den som vill bränna tjära är, att anmäla detta och söka tillstånd hos Vår befallningshavare. Han hör med överjägmästaren innan han beslutar. Den som får tillstånd skall visa resolutionen för skogsbetjänterna, som anvisar vilka stubbar som får tas samt hur uppbrytningen och avhämtningen skall ske. Bränningen får inte anställas inom eller nära kronopark eller allmänning. Stockholm den 8 februari 1814. Cirkulärbrev till samtliga Konungens befallningshavande, angående ekars begagnande på kronooch skattehemman. Stockholm den 8 februari 1814. Rättigheten för innehavare av kronooch skattejord att begagna där växande ekar, måtte förändras till mer likstämmighet med den allmänna fördelen av jordens fria uppodling. Ekar som är eller ser lovande ut att bli byggnadstimmer anses som Kronans. De övriga får skatteägaren använda. Ägare av hemman varifrån ekar för Kronans behov fraktas till Kronans varv eller hamn får 2 / 3 av virkets värde. 1 / 3 går till dem som med tillsyn och undervisning vid trädens fällning och huggning tagit befattning. Om Kronan beställt ekar men inte hämtat dem efter 3 månader tillfaller de skatteägaren. Stockholm den 8 februari 1814. OLOF E LAGERHEIM. Kungörelse om den titel Kongl Maj: t, i anseende till kungariket Norges återförening med Sverige, antagit. Stockholm den 8 februari 1814.
Emot ifrågavarande, af Välloflige Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet godkända Betänkande, deruti Utskottet tillstyrkt, att vid BancoFullmägtiges Expedition anställes elt räkenskaps-bilräde, med åliggande att Banco-Utskottets Utlåtande, N.o 78. 3 granska och med hvarandra jemföra alla till Fullmäglige inkomne uppgifter, rörande räkenskaps-förhållanden, saint, i händelse något dervid befinnes att anmärka, sådant för Fulltnägtige tillkännagifva; att upprätta de sammandrag, som kunna vara anbefalde, samt att tillhandagå ej mindre Fullmäglige, än Banco-Secreteraren, med alla erforderliga utredningar och uppgifter i räkenskapsväg; — har inom de öfriga 2:ne Riks-Stånden , jemlikt till Utskottet ankomne Protocolls-Utdrag från Högloflige Ridderskapet och Adeln af den i5 nästlidne Juli och från Högvördiga Preste-Ståndet af den 18 i samma månad, blifvit anmärkt af åtskiilige ledamöter inom sisthemälde 2:ne Riks-Stånd, att, enär granskningen af de till Banco-Fullmägtige ingående räkenskaps-uppgifter och sammandragens upprättande deröfver icke kunde medtaga serdeles mycken tid, Banco-Secreteraren desto heldre borde dessa göromål besörja, som dels hans öfriga tjenste-åligganden i allmänhet icke skulle derifrån honom förhindra, och dels angeläget vore, att han sjelf med noggran uppmärksamhet följde de ziffer-förhållanden, som deruti förekomme; i anledning hvaraf bemälde ledamöter yrkat, att Utskottets ifrågavarande hemställan, som afsåge inrättandet af en ny tjenste-befattning vid Banco-Fullmägtiges Expedition, måtte ogillas, samt att således det arfvode för ett räkenskaps-biträde vid nämnde Expedition, Utskottet uti det i Betänkandet N:o 44 »fgifne förslag till Aflönings-Stat för Banco-verkets embetsoch tjenstemän upptagit, måtte, såsom obehöfligt, från berörde Stat uteslutas; dock har en ledamot yttrat den åsigt, att, för den händelse, det funnes nödvändigt, alt Banco-Fullmägtige hade tillgång på någon person, som, vid inträffande behof, kunde med räkenskapsgöromål biträda Secreterare!!, åt Banco-Fullrnägtige borde anslås en summa af t. ex. 3oo R:dr Banco 0111 året å Bankens omkostnads-medel.
Det är en man, som kabinettsministern nyligen tillfogat en oförrätt och en skymf; det är en gammal bekant till Rantzau från intrigerna vid hofvet i Petersburg; det är en hatfull kavaljer och en äfventyrare, som har allt att vinna men ingenting att förlora. Det är den lågsinte och lömske generalkrigskommissarien Beringskjold. Därute på gatorna och i gränderna tisslas och tasslas det. Hatet växer, och det talas högre. Det skrattas föraktligt åt det fega försöket att blidka Holmens arbetare och matroser med försoningsoxen, som skall serveras på festen i Söndermarken. – Struensee börjar osa katt! Plåstersmörjaren är rädd! Då är han förlorad! – Åt fanders med den stekta försoningsoxen! En ännu fetare kommer kanske att gifvas till pris! Änkedrottning Juliane Marie residerar ännu på Fredensborg med arfprins Frederik och hela sitt hof. Aldrig förr har Hennes Majestät varit föremål för så trägna uppvaktningar, som nu. Hennes Majestät sammankniper sin mun förbehållsamt och iakttager en diplomatisk tystnad. Dock gnistrar det till ibland i hennes små, sluga ögon, när hon talar med sin förtrogne, Ove Hoegh Guldberg, mjölnarsonen från Horsens. Han gnuggar sina händer fundersamt och mumlar: Sannerligen! Sannerligen! Det regnar i Köbenhavn om morgonen den 28; men framåt förmiddagen blåser det upp en vind, som sliter himmelns mörker i stycken och drifver molntrasorna västerut, så att solen kan lysa fram. På Hirschholm är lunchen förbi; man reser sig just från taffeln, då stallmästaren Bülow närmar sig geheimekabinettsministern och räcker honom ett bref. Drottningen, som med spänd uppmärksamhet följer Struensees minspel, medan han läser det, ser honom blekna och krampaktigt gripa med handen omkring stolskarmen. Emellertid söker han behärska sig, och småler för att lugna henne, men där är ångest i hans blick, och han lämnar hastigt rummet. Brandt och Falckenskjold följa honom. – Hvad står på nu igen? – börjar Brandt, otåligt, när de alla tre befinna sig i Struensees kabinett.
I afseende å skolans inflytelse på orten, har man kommit till den öfvertygelse, att läroanstalten, allt efter som den hinner utveckla sig, skall i sin mån verka fördelaktigt på näringarne och kraftigt medverka till bildande af kunnige idkare af de praktiska yrkena, samt sålunda uppfylla det med stiftelsen afsedda ändamål; en i Örebro af lärare vid Tekniska Elementarskolan och Elementar-läroverket särskildt bildad teknisk söndagsskola, hvarest undervisning i geometri, arithmetik och ritning lemnäs åt vid pass 20 handtverkslärlingar; och en i Nora inrättad slöjdskola för flickor, hvilken varit besökt af 25 ä 30 barn årligen. Denna skola ägde den 1 Maj 1861, enligt då afslutad årsräkning, en fond af 2,255 R:dr 18 öre, samlade genom enskilda bidrag. För undervisningen är anställd en lärarinna med årlig lön af 150 R:dr. Allmänna Kronouppbörden åren 1856- -1860. Särskilda slag af medel. År. Uppbörd. R:dr R:mt. Restantier. R.-dr R:mt. Banker. Brandstodsbolag. Ränteoch Kapitalförsäkringsanstalt. Härförutom har i Nora funnits den förut omnämnda, numera upphörda, undervisningsanstalten för skogsskötsel; likaså har i Kräklinge socken funnits en slöjdskola, stiftad af enskild person, i akt och mening att allmogens barn der skulle få kostnadsfri undervisning i smedsoch snickareyrket, men på senare tiden har icke någon begagnat sig af denna förmån. I öfrigt finnes i Örebro ett fullständigt Elementar-läroverh och såväl der, som i länets öfrige städer, åtskilliga andra uppfostringsanstalter, för hvilka Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande blifver i tillfälle att under hvarje stad särskildt här nedan redogöra. Följande Bankinrättningar finnas inom länet: Örebro Enskilda Bank, stiftad år 1837, beviljades senast ny oktroj på 10 år från den 1 December 1857.
Men att i en så vig tig fråga, som den hvarom här handlas, Fullmägtige, med gifvet uppdrag åt en bland deras ledamöter att uppsätta den skrifvelse, som i ämnet borde aflåtas, öfverlemna åt ordföranden allena en justeringsrätt, den Fullmägtige kollektivt begagna i en mängd ärenden af underordnad vigt, lärer så mycket mindre kunna godkännas, som det protokoll, hvilket innefattade Fullmägtiges beslut om lydelsen af denna skrifvelse, icke var justeradt, då skrifvelsen uppsattes, och följaktligen ingen ledning derur att hemta för de ordalag, som i skrifvelsen borde begagnas. Att den “sollennare expeditionsform,“ hvilken Fullmägtige i sin förklaring antyda såsom föga lämplig för ärenden af ifrågavarande beskaffenhet, här likväl skulle hafva varit på sin rätta plats, vill Utskottet finna bekräftadt, bland annat, deraf, att då slutligen skrifvelsen, omkring tre veckor efter dess afsändande, inför Fullmägtige framlades, blef, genast efter dess uppläsande, af tvänne ledamöter anmärkning gjord mot innehållet, såsom icke tydligt återgifvande det af Fullmägtige beslutade förbehåll om de tillbytta Pund-obligationernas utgående af det nya lånets optionsandel. Samma ledamöter, som då gjorde denna anmärkning, skulle tvifvelsutan, vid en före skrifvelsens afsändande inför Fullmägtige verkställd justering, funnit anledning till enahanda anmärkning, som då kunnat leda till rättelse, men som, sedan skrifvelsen redan afgått, endast tj enade att ådagalägga hurusom det begagnade expeditionssättet icke var det rätta. Vidkommande dernäst sjelfva skrifvelsen och dess lydelse har Riksarkivarie!! 48 Stats-Utskottets Utlåtande JS 29.
Och glädje och gamman nu vare gäst (medan svennerna bära omkring pokalerna, och musikanterna infalla med början till en lek i munter stil, faller ridån hastigt.) _______ 83 TREDJE AKTEN. Ett torngemak på Bjelbo gård. Till höger vid avantvenster ett smalt fönster. Dörr i fonden och på högra sidan. Vid ridåns uppgång sitter Birger scenen ett bord med folianter och pergamenter. Till Jarl vid bordet, med hufvudet stödt i handen, begrundande en planritning som ligger framför honom på bordet. Första scenen. upp utur sin tankfullhet, och slår handen hårdt på pergamentet framför sig). Så skall det blifva! Der allsvåldig Gud Har porten satt, der vill jag låset sätta! Ej blott ett torn och några svaga murar, BIRGER(vaknar efter ett ögonblick Men se, en borg och deromkring en köpstad, Så vill jag hafva det, så skall det blifva! Vill Herran sedan gifva grodd åt fröet Så kan den staden vexa till och frodas Det vigtigaste är för detta nu Dock, det blir andra tiders, ej min sak! Att lås sätts för den rika Lögardalen, Så att ej österns horder plundra den, Men att dess skatter kunna skeppas ostördt Jag hafva vunnit med mitt Stockholmshus! O! kunde jag blott vinna lika säkert Det andra målet jag mig föresatt: (stiger upp och går fram och åter) Och lätt till fjerran stränder, och det hoppas 84 Att löda Sverges krona så orubbligt Fast vid min slägt, att inga tiders stormar Den slunga kunde från dess hjessa ned! Mig bästa gåfvan dock: en värdig son Ty, ve mig, Waldemar en vekling är, Vällustig, flygtig, utan mannasinne Men ödet, som mig mycket gaf, har nekat Som kunde taga vid der jag måst' sluta! Och mannamod, en flöjel, känslig för Och färdig att bortkasta lif och ära
De behöfde endast sansa sig något, få en klar uppfattning af ställningen, sådan den nu gestaltat sig, och siktas från de vildaste troskämparne och blodsmännen, som sjelfmant smugo bort – för att, äfven de, af alla krafter förena sig i hyllningsropet. All öfverhet är ju af Gud, och öfverheten bär icke svärdet förgäfves. Törsten efter kättareblod hade med ens försvunnit. Plundringslystnaden och det enskildta hatet, klädda i den rättrogna theologiens mantel, funno för godt att smyga undan och gömma sig, hvarhelst de kunde. Den nyss så ursinniga hopen var skingrad som agnar för vinden. Några skyndade till sina hem, instängde sig i sina rum och bådo till Gud för den rätta läran, som nu hotades af en förskräcklig framtid. Andra – och de voro vida flere – förundrade sig plötsligt öfver sig sjelfva och förmådde icke begripa, att det lilla i, som skiljer homoiusion från homousion, nyss kunnat förefalla dem så stort och vigtigt. Nu var det för deras ögon förminskadt till en omärklig prick; ja, vid närmare besinnande tyckte nu en och annan, att den gamla läran och kristendomen ingalunda voro så skiljaktiga – att klyftan mellan begge ingalunda voro bredare, än att man kunde ha en fot på hvardera sidan och i denna ställning afvakta framtiden. Men de fleste bäfvade för efterräkningar. De mördade Athanasianernas blod ropade ur jorden, och antingen deras trosförvanter eller den kejserliga magten blefve deras hämnare, så måste hämden blifva förskräcklig. De blodiga troféerna från Kolyttos hade fallit ur segrarnes händer och lågo nu strödda på gatorna. De som färgat händerna i kättarblod skyndade att omsorgsfullt tvätta dem. Allteftersom underrättelsen om Konstantii död och Juhani fredliga thronbestigning utbredde sig öfver staden, bortsopade hon de kringströfvande homoiusianska hoparne; och de patruller af legionärer eller beväpnade medborgare, som snart genomtågade alla gator, funno intet motstånd, inga oordningar att dämpa.
Utom hvad tabellen innehåller rörande värdet af allmänna besvär och onera, bör här anföras, att, vid jemförelse emellan detsamma odx hemmanens uppskattnings-värde, jordbruket finnes vara nog betungadt och att denna moder-näring såmedelst hindras i sin fortkomst, emedan utaf den behållna afkastning och den arbetskraft, som dertill påräknas» en stor del bortgår i utskylder och andre prestationer, jemte det, under i3 jordbrukets försummande, sådane binäringar tillgripas, som förr inbringa penningar, hvilket är händelsen i de svagare sädes-orterna, der en måhända öfverdrifven brädsågning måste, till krono-utlagors och andre utgifters afbordande, öfvas. I synnerhet bära nybyggena med moda sin skatt, sorn, fastän, i anseende till deras belägenhet i Länets aflägsnaste och ofruktbaraste delar, bestämt efter den i författningarne medgifne lägsta grund, likväl synes vara för hög, enär det egentligen är för mulbetet eller några å skogen glest spridda myror, som nybyggaren skattar, ty det dåliga åkerlandet gifver antingen svag gröda eller missväxt, och skogs-produkterna kunna, for aflagsen lieten ej med fördel afsättas. , 1t .. I delta vidsträckta och glest bebodda Län, är eljest, ibland allmänna besvär och onera, skjutsningen ganska tung och hinderlig för bufvudnaringeh, och genom deli sysslolöshet och de tillfällen till hvarjehanda u svafningar, som under ludin i ogen äga rum, är åtminstone hållskjutsen tillika 1 moraliskt afseende förderflig, och Konungens Befallmngshafvandes bemödande att ställa gästgifvare-skjutsen på entreprenad har hittills fruktlöst aflupit. Lii del socknar i Länet, belägne 10 å 20 mil ifrån stora landsvägen, kunna ej utgöra sig ålöpande skjuts-skyldighet, utan är den, emot viss afgift pa selande! fördelad på landets Öfrige invånare.
Jag förenar mig i den anhållan, Hr von Hohenhausen gjort derom, att betänk, måtte punktvis föredragas, men jag hoppas, att, äfven sedan det blifvit punktvis föredraget, principerna måtte slå öppna; ty annat är, mine herrar! detaljerna och annat principerna. Om jag t. ex. i lista capitlet, genom hvad jag der antager, skulle så binda mig, att jag ej sedan kan fritt bestämma den princip, som afhandlas i det 2:dra capitlet, så tror jag att ändamålet vore förfeladt. Hr von Hohenhausen: Jag erkänner mig ej hafva rätt uppfattat Frih. Boyes anförande. Jag hade äran nämna och föreslå, att betänkts föredragning lill afgörande punktvis ingalunda skulle lägga hinder i vägen, att vid discussionen om hvarje särskild § anföra hvad man önskade ifrån andra §§, eller öfver principen i det hela; men om förslaget till afgörande skall föredragas punktvis, så anser jag det för min del ej vara möjligt, att man sedan särskildt skulle kunna afgöra principerna, sedan man redan antagit §§:na, hvari de finnas. Denna framställning gör jag, emedan jag ej rätt fattat Frih. Boyes mening. Den 3 Februari f. m. Frih. Boye; Den värde ledamoten har, om jag ej hört orätt, i de sista orden af sitt yttrande gifvit ett nytt skäl åt min framställning, nemi. att man må discutera betänk, punktvis, men att det hela derefter må kunna afgöras utan hinder af de omdömen, som man fällt vid de särskilda punkterna. Om den värde ledamoten med uppmärksamhet Ilar genomläst detta förslag, så har han utan tvifvel funnit att det felar mot sitt eget ändamål. Det är egentligen vid dessa brister, som jag ämnar fästa mig; de ligga i 2:dra capitlet. Jag öfverlemnar nu lill honom sjelf, om han vill genom de beslut, som fattas i i:sta capitlet, lägga hinder i vägen för sig alt afgöra hvad rätt och skäligt kan vara i afseende på det 2.‘dra capitlet.
Utskottets bemödande hafva orsakerna till den nog allmänt rådande penningbristen icke allenast blifvit mer uppdagade, utan äfven utvägar föreslagna till lifvande af industrien, til! håg för sparsamhet, och till bidrag att afhjelpa luxe samt öfverflöd, hvilket mer än allt annat i tidens längd undergräfver landets välmåga; huruvida de till hjelp och undsättning nu uppgifne medel i allt eller till någon del äro de enda rätta, om dessa slå i förhållande till Rikets öfriga ställning och förRidd, 0. sid. Prat, N:o IS76. 594 Den 23 Juni. bindelser med andra Nationer, eller om icke flera andra finnas att kraftigt medverka, torde af Konungen få bedömmas, som i hela sin omfattning har öfversigt af Rikets allmänna belägenhet, och således säkrast är i tillfälle att kunna pröfva hvad som är nyttigt och möjligt. Med anledning härutaf, och då Riksens Höglofl. Ständer nu kommit i tillfälle att sina underdåniga önskningar i förevarande vigtiga ämne hos Kongl. Maj t framlägga, lärer tiden snart vara inne, underdånigast begära, det Kongl. Maj:t i nåder täcktes granskade af Särskildta Utskottet föreslagna utvägar till Rikets ceconomiska förbättring, och med anledning härutaf stadga sådana föreskrifter, hvilka närmast leda till det stora ändamålet, Varandes jag för min del öfvertygad , att Kongl. Maj:t, som städse låtit Dess trogna undersåtares välstånd vara hufvudsakligarte föremålet för Dess Regerings omsorger, nådigst inser behofvet att använda det kraftfullaste bemödande till, en skyndsam hjelp, samt med nådigt välbehag upptager Riksens Höglafl. Ständers inför Thronen underdånigst afgilvande önskningar i denna fråga.