Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter tretton års förlopp dog först den kraftigaste, Petters hustru, hvilken Petter med djup andakt sörjde, ty hon hade varit honom en god hjelp och en god tröst, och för hennes bortgång hade han i ersättning blott hoppet om den tid, då han skulle få sitta ensam i stugan. Det var så välgörande att tänka sig en gång blifva liksom sjelfständig. Emellertid blef den af de återstående systrarne, som hittills gått uppe, snart ur stånd att lemna sängen, och det var då Petter utvecklade en stilla kraft och ett tålamod utan like. Han var på en gång husets furnerare och sjuksköterska, och det sista var han med sådan ömhet och varsamhet, att ingen qvinna deri kunnat öfvergå honom. Sedan han tre eller fyra år sålunda framsläpat sig, dog andra systern, några månader senare följd af den tredje. Men modern, der hon satt som en oupphörligt nickande pergamentsbild i sängen, höll längst ut. Hon var nära 100 år, då Petter fick följa henne till hennes sista hvilorum. För denna högtid hade Petter, med tillhjelp af en grannqvinna, skurat och blankat upp stugan, der nu icke fanns någon annan liggplats än hans egen spjälsoffa; och han målade sig en vacker och lugn framtid, utan att likväl ha hjerta att tänka på att den kostat honom inemot 20 års ansträngning. Men blott ett par dagar njöt han af sin dröm. Då infunno sig slägtingar med säkra anspråk på arfvet, så framt Petter icke hade något ”skriftligt”. Men huru skulle Petter hafva tänkt på något sådant! ”Stugan är din!” hade gamla-mor hundra gånger sagt, och lika ofta hade Petter upprepat för sig sjelf: ”Stugan är min!” Det var allt. Så alldeles utan motstånd ville dock Petter icke foga sig i det hårda ödet. I söndagskläderna gick han att söka nådig borgmästaren. Men nog voro stegen tunga, då han vände tillbaka, ty han hade nu erhållit något begrepp om arfsangelägenheter. Utan knot emottog
Man bör nemi. icke undanskjuta tillfället, att, i en fråga af så stor betydenhet som denna, komma till en öfverensstämmelse mellan dessa trenne folk, som äro af samma ursprung, som 438 Den 14 Febrnari e. m. tala ungefär samma språk, och som hafva så många tusentals beröringspunkter sinsemellan. Jag anhåller således om bifall till Hr Isbergs i reservationen framställda förslag. Hr von Koch, Nils Samuel: Jag instämmer för min del med dem, som ifra för det metriska systemet. Otn vi, efter att så nyligen hafva infört ett nytt system, nu skola vidtaga någon förändring, så måste det vara för att vinna ett större mål, nemi. öfverensstämmelse med de stora Europeiska länderna. Till de upplysningar, Gr. Mörner lemnat, vill jag blott ytterligare foga den, att, enligt uppgift, England låtit det blifva fakultativt, att vid införsel af varor begagna det metriska systemet, och det kunde vara skäl att tänka på, om icke denna utväg kunde äfven här vidtagas. I ett afseende måste jag dock skilja mig från reservanten, nemi. i fråga om mynt. Jag skulle åtminstone icke vilja tillstyrka införande af samma myntenhet i hela verlden, isynnerhet som åtskilliga länder basera sitt mynt på silfver, och andra sitt på guld. Jag skall också så mycket hellre utesluta ordet »mynt» ur den underd. skrilvelsen, som det är bekant, att Hr Björck väckt särskild motion derom, hvilken äfven vunnit afseende i Ilanko-Utslct, som deröfver redan uppsatt sitt Betänk., hvilket torde böra afvaktas, innan vi fatta beslut i denna fråga. Jag vill således antaga Hr Isbergs reservation, om man utstryker ordet »mynt,» äfvensom orden »på vetenskapliga grunder bygdt,» ty det är bekant, att med dessa grunders vetenskaplighet hänger det icke så alldeles rätt ihop. Något annat system kan väl i alla fall icke komma i fråga, än det metriska, hvilket redan är antaget af 80 millioner menniskor, och som äfven i England har goda utsigter för sig. Frih.
Denna inskränkning vållar visserligen att lnterims-Regeringen icke undanskjutes till så få läll, som i det Kongliga förslaget; men den blir dock undanskjuten från de ej så sällan förekommande fallen, att myndig Thronföljare finnes, då Konung är sjuk eller vistas utrikes. Regerings-Formen af den 6 Juni 1809 inrymmer icke ens åt Thronföljaren rätt att i mellantids-styrelse deltaga. Man har velat finna skälet härtill deruti, att vid Regerings-Formens antagande det icke fanns någon annan medlem af Konunga huset pä manslinien, än den regerande Konungen. Det kan visserligen vara möjligt, att, om det då funnits Prinsar, utrustade med lyckliga själsgåfvor, med noggrann och vidsträckt kännedom af fäderneslandet, samt bfvade af varm och uppriktig kärlek till detsamma, delta lyckliga förhållande skulle förlamat kraften af de Skäl, sorn nu bestämde 1809 års lagstiftares åsigter. Men säkert är att de för dessa sina åsigter hade andra skäl, än ett tillfälligt förhållande; ty ehuru dessa skäl icke blifvit genom offentlig skrift till efterkommandes kännedom bevarade, är dock traditionen derom icke helt och hållet förlorad, och den bestyrkes af den bestämdhet, hvarmed Regerings-Formen, före den sedermera verkställda förändringen ; af dess 43:dje §, från allt deltagande i Regeringsärenden utestänger Prinsar. Af deras inblandning i dessa ärenden fruktade man nemligen att hos dem lätteligen skulle väckas den regeringslystnad, som förr så oftaj orsakat split inom Konungaslägten, söndring inom Riket, och af hvilken alltså de vådligaste följder kunde uppstå. Man vann genom Prinsarnes uteslutande från mellantids-styrelse äfven en viss enbet i lagbuden, ty derigenom biel' det möjligt alt vid alla de tillfällen, då mellantids-styrelse var nödig, 4 Konslilutions-Utskollets Memorial M 8. låta den af en och samma myndighet utöfvas.
N:o 218, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående jord-afsöndring från Carlbergs kungsgård till utvidgande af Stockholms stads nya kyrkogård, samt plats för ett dödgräfvare-boställe derstädes. Bifölls. N:o 219, om beviljande af en gratifikation åt Ofver-kommissarien N. A. Fredin, för af honom uppgjordt förslag till formulär för Riks-hufvudbok efter ny method. Bifölls. S. D. Efter ånyo skedd föredragning liföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens följande Utlåtanden: N:o 2, i anledning af vackt fråga om inrättande af ett Statistiskt Embetsverk samt anslag dertill; N:o 6, i anledning af väckte frågor, att Staten måtte öfvertaga postskjuts-besväret, och att legan för samma skjuts måtte ökas; N:o 7, i anledning af väckt fråga, att Råtsmans-roteringen måtte öfvertagas af Staten och Båtsmans-styrkan nedsättas till hälften; N:o 8, i anledning af väckte frågor, att Kronan måtte helt och hållet öfvertaga Båtsmans-beklädnaden; N:o 9, i anledning af väckt fråga, att i rikets Norra län måtte anställas nödig Jägeri-betjening; och N:o 10, i anledning af väckt fråga, att den från Kongl. Serafimer-ordens-gillet årligen till hvarje län i riket utgående uppfostringshjelp för fattiga barn måtte, för så vidt densamma utgöres af statsmedel, disponeras till Serafimer-ordens-gillets andre behof. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-Utskottets följande Utlåtanden och Memorial: N:o 50, i anledning af ett utaf förre Handlanden N. P. Maurin gjordt ackords-anbud; N:o 51, i anledning af förre Grosshandlanden J. A.
Redan i vaggan hade han blifvit utnämnd till fändrik, bar som gosse derföre röd list omkring mössan, var general för alla pojkar på hela godset, hade vid 10 års ålder en egen liten ölänning, hvilken dels begagnades till ridning och dels till åkning, kunde vid 12 års ålder temligen försvarligt explicera Thelemaque, lärde vid 13 år att blåsa flöjt, glömde detsamma vid 14, då dansmästaren gjorde några förtviflade försök att få de välborna benen lediga, kom så i ett institut, der han fick lära den dråpliga konst, hur man fermast och säkrast skall lyckas att sätta en kula i sin medbroders hjerta, eller med eld förstöra en stad och tusentals oskyldiga innevånares välfärd. Huruvida han kom djupt i theorien härför, är ej bekant, och praktiken hade han blott tillfälle att öfva på Renne slätt och någon gång Ladugårdsgärde. Såsom arftagare till ett betydligt fidei-kommiss, och dessutom af gammal familj, hade han ej svårt för att komma in i generalstaben; avancementet gick derigenom lättare, och i följe deraf kunde han äfven med rättvisa göra anspråk på en distinguerad flickas hand. Och hvilken flicka skulle kunna finnas honom värdigare, än fröken Eulalie B., hans sedermera blifna gemål? Äfven hon var ju af gammal familj och förmögen: det var således parti égal. Och för öfrigt var hon ju mönstret för alla flickor i hela trakten. Om en annan stackars flicka råkade att en enda gång visa sig litet för mycket glad, straxt sade modern: «spegla dig i Eulalie B., flyger hon på det der sättet?» eller om en flicka råkat rifva sönder ett par bättre handskar i krusbärsbuskarne, straxt: «se på Eulalie B.; skall man någonsin se henne göra så der? – Alltid lät det: «se på Eulalie; spegla dig i Eulalie!»
Februari och den 3 påföljande Mars, remitterade Memorial af Gustaf Gustafsson, från Södermanland, som anfört, att, ehuru den pligt af 12 sk., hvilken genom Kongl. KammarCollegii Kungörelse den 18 Februari 1806 blifvit stadgad, för hvar och en af allmogen, som, utan att förut hafva aFbördat sina Krono Utskylder, förfallolöst uteblifver från andra UppbördsStämman, innefattar en rättvis näpst för den tredskande, som eger förmåga att betala, synes deremot ingen billighet linnas till dess bibehållande för deni, som sakna tillgångar att godtgöra sina Utskylder, och för hvilka medellösheten väl gäller såsom skäl till befrielse från utlagorna, men icke från böterne, då dervid bristande utväg till deras erläggande förvandlas till fängelsestraff, suni 4lQ Eesv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. den försumlige måste undergå å Länshäktet, till kännbart lidande för Staten, genom kostnaden för hans införande dit och underhåll; hvarföre Gustaf Gustafsson, med hvilken öfrige fullmägtige från Södermanlands Lärt sig förenat, yrkat, att den, som vid anställd undersökning funnes oförmögen att betala sina contributioner, mätte från den gtad-i gade pligten befrias; och Magnus Jansson, från Kronobergs
blotta föreställningen om förändringar uti allmänna Financeoch Hushållningsplaner, kunna på detta sätt vara nog, att alstra plsnlöshet i näringsfötetagen och gifva misstroende tili dem, pila. All Financeoch Statshushållnings reglering, genom allmän inverkan, bör derföre, ef$er min tanke, egentligen stadna vid undangödjandet af binder, samt att skaffa säkerhet t Den 7 April j. ml och garantier för det förhållande som är; för att derifrån fritt och obehindradt låta de enskildta utveckla deras arbete och omtanka till något bättre, till en verklig förkofran. I fråga om allmänna penningeyäsendets inflytande och verkan till ett sådant mål, hvij la garantierna egentligen och allenast på qvaJiteten af myntet, och oryggligheten deraf, det är? att prägeln verkeligen försäkrar om innehållet; att man kan trygga sig vid Statens myntstämpel, vare sig slagen å metallen, eller med trycksvärtan, gifven åt det i sig sjelf värdelösa papperet. Men om det allmänna också vill befatta sig med bestämmandet af qyantiteten sorn på det hela bör finnas, och alltså äfven på den del, som får belöpa på hvar individs rörelse, så kan ingen förkofran för Samhället uppkomma; ty den allmänna beräkningen går då de enskildtes i vägen; och den alldrastörsta olägenheten af vårt närvarande allmänna penningeskick består, efter min tanka, deruti, att myntqvantiteten, genom enskildta medborgares omtanka och besparing icke kan okas Hvarje behållning, användbar att aqtivera nya företag, mäste nu först draga till sig en motsvarande andel af den fixerade myntqvantiteten, sOm således saknas på ett annat ställe. Om millioner tillfalla medborgare, vare eig genom handelsvinster eller i arf från utlänningen, kunna de, i det tillstånd sorn är, icke framställa någon omedelbar verkan på den del af rörelsemedlen inom Riket, som genom sjelfva myntqvantiteten bestämmas.
Men med kännedom derom att, på sätt i det föregående är anmärkt, nya odlingar årligen verkställas och åkerbruket äfven i öfrigt förbättras, synes dock det förstnämnde förhållandet med skäl kunna antagas. Enligt ofvanstående tabell skulle afkastningen för hela Länet, efter afdrag af utsädet, utgöra af hvete, råg, korn och ärter tillhopa 272,599 samt af blandsäd och hafre 410,446 tunnor, eller tillsammans 683,045 tunnor, i stället att den i förra berättelsen beräknades till 253,605 tunnor af de förstnämnde och 382,623 tunnor af de sednare sädesslagen, eller tillhopa 636,228 tunnor. Otvifvelaktig! är dock att, på sätt äfven i förra berättelsen anmärktes, afkastningen i verkligheten högst betydligt öfversligit de uppgifne qvantileterne. Förhållandet med årsväxten kan, på sätt de afgifna berättelserne närmare utvisa, antagas i allmänhet hafva varit följande: Hvete. Råg. Korn. Arter och annat trindsäde. Hafre och blandsäd. Potates. Höskörden. Något öfver medelmåttig skörd. Ofver medelmåttig skörd. Något öfver medelmåttig skörd. Under medelmåttan. Något öfver medelmåttig skörd. Nära medelmåttig skörd. Ofver medelmåttan. Nära medelmåttig skörd. Nära medelmåttig skörd. Ofver medelmåttan. Medelmåttig afkastning. Ofver medelmåttan. J-del under vanlig skörd. 3-del under medelmåttan. » 1859.. i Medelmåttig skörd. Understiger medelmåttig skörd. Fullt medelmåttig skörd. Omkring me* delmåttan. Understiger medelmåttig skörd. Omkring medelmåttan. Medelmåttig och på en del trakter derutöfver. 19 Under samma år hafva af Länets deputerade nedannämnde markegångspris blifvit bestämda: 1 fl Tunna vete. 1 Tunna Råg. 1 Tunna Korn. 1 Tunna Hafre. 1 ..Tunna Arter. 1 L<EE Smör. 1 Lffi Ost. 1 Vinterlass Hö å 40 L&.
Krigs-hof-rätten, jemte det nu af Statsutskottet dertill beslutade tillägg, reserverar jag mig, dels emedan en Krigs-öfverdomstol icke kan undvaras, dels derföre, att Kongl. Maj:t, i händelse Krigs-hofrättens reorganisation skulle af Honom befinnas nödig, icke lärer underlåta att opåmindt vidtaga den för återbesättandet af derstädes lediga tjenster föreslagna åtgärden, då samma grundsats i afseende på Krigs-, Bergsoch Kommers-kollegierne, regements-skrifvarne vid arméen och (lere dylika beställningar redan längesedan blifvit af Kongl. Majit, utan någon Rikets Ständers föregående anhållan, beslutad.» Af Herr Stjerngranat: »Emot Utskottets åtgärd att, i likhet med hvad vid 1840—1841 årens riksdag egde rum, hos Rikets Ständer föreslå en underdånig hemställan till Kongl. Majit om Krigs-hof-rättens indragning m. m., får jag mig reservera uppå följande skäl, nemligen: l:o att jag, i lika konsequens med mina under samma riksdag yttrade åsigter, anser Utskottet obehörigt att framstå såsom motionärer; 2:o att jag anser all sådan förändring obehöflig, enär inga andra mål nu tillhöra Krigs-rätt och Krigs-hof-rätt, än sådane, som antingen äro militära, eller hafva sin upprinnelse från militärisk tjensteutöfning, hvaremot andra mål, hvari militär-person kan under allmänna sammanlefnaden blifva inblandad, redan höra under civil domstol; 3:o att jag auser förändringen skadlig, enär, till mehn för lagskipningen, de militära målen möjligen komme att hufvudsakligen afgöras af civile domare, utan tillräcklig kännedom om beskaffenheten af de vetenskapliga eller disciplinära förhållanden, som för målens riktiga bedömande måste tagas i nogaste betraktande; samt 12 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 39. 4:o att, sedan Krigs—hof-rätten upphört, ordningen torde komma till Krigsrätterna, så att nu dithörande måls utredning och afdömande komme att ske vid, i bästa fallet, med militär-ledamöter endast förstärkta, civile under-domstolar, då följderna för den militära disciplinen — grundvalen för all militärisk brukbarhet — blefve ännu menligare, allt i den mohn domare-makten kunde förskansa sig bakom obestämda lagrum.» Af Herr Biskop Hedrén: »Uti detta Utskottets beslut, rörande Kongl.
Hon kände djupt och öfvertygande att hon redan mycket länge älskat Arnman, samt att hon med honom säkerligen vunne en högre lycka, än med Rosenberg. ”Rosenberg,” upprepade hon sakta och framtog hans porträtt. ”Om de friat på samma gång, är det kanske osäkert hvilken jag valt; jag var ju då sexton år, blott ett barn. Nu skulle jag hafva bestämt mig för Arve: i hans själ och hans blickar ligger mera som talar till hjertat, än ...” Hon hade ej styrka att säga ut; porträttets klara, uttrycksfulla ögon tycktes liksom förebrå henne partiskheten för den senare älskaren. Vidare öfvervägde hon hvad orsaken kunde vara, att alla inom hennes slägt ville hindra giftermålet med Arnman; det kunde ej vara af annat än hemligt hopp om Rosenbergs återkomst – ”men det hoppet är förbi, och nu måste jag aflägga denna!” sade Gabriella och drog till hälften kaptenens ring af fingret. En naturlig rörelse hindrade henne likväl att på en gång verkställa sitt beslut, och hon fann för godt att uppskjuta det till följande dagen. Efter en sömnlös natt kom morgonen; och icke utan tårar och ett nästan våldsamt bemödande att skiljas från den mångårige trogne följeslagaren, drogs ringen utaf och nedlades i en liten låda af spegelglas, den första present hon erhållit af Rosenberg. Gabriella sökte emellertid, så godt hon kunde, öfvervinna sin rörelse och synas lugn. Det var hennes fasta beslut att allt skulle vara afgjordt till Birgers och Erikas återkomst; ty det visste hon att om hon ej, under det hon var ensam med fadern, finge makt med honom och förmådde honom till öfverensstämmelse med hennes egna önskningar, skedde det troligen icke sedan Birger hemkommit och tog sin allvarsamma myndighet på sig. Middagen var förbi, Anton som vanligt ute och Haraldson i sin kammare, der han tog sin lur på maten. Hvarje ögonblick kunde jakten komma. Och sedan Gabriella påtagit den vackra nya klädningen och flygtigt beundrat hur den klädde henne, ställde hon sig med högt klappande hjerta vid fönstret i sin kammare. Nu voro alla tankar på Rosenberg förgätna, på allt, så väl det förflutna som det framtida; endast kärleken och Arnman gaf lif åt de flygande pulsarne.
R:dr 1,986,507: 27. 6. ooh som under år 1855 minskats med » 1,637,055: 18. — uppgick således vid sistnämnde års slut till R:dr 349,452: 9. 6. samt ökades under sistlidne år med » 201,001: 30. Riksgälds-kontorets inkomster under innevarande års första hälft hafva, enligt fullmäktiges ofvan åberopade berättelse, uppgått till R:dr 4,976,347: 47. 1. hvaraf bevillningsmedel samt kortoch tidningsStä m pel-afgi fler, jemte observa tionsmedel utgjort R:dr 1,402,690: 4. 11. Skatte-köpeskillingar och ekeskogslösen » 14,265: 45. 5. Kapitaloch ränte-inbetalningar å utgifne lån » 54,059: 41. 7. Återbetalning af lyftade kreditivmedel jemte ränta derå » 59,720: Dito af tills vidare förräntade medel samt upplupne räntor » 1,462,813: 6. 6. Riksgälds-kontoret tillkommande andel af Statsverkets inkomster för år 1856 . Å Riksgälds-kontorets kreditiv i Rikets Ständers Bank lyftade medel » 500,000: R:dr 4,976,347: 47. 1. Riks gälds-kontorets utgifter under ifrågavarande halfår hafva deremot utgjort R:dr 5,202,813: 29. — Dito dito vid 1853—1854 års riksdag » 918,298: 29. 10. Dito dito under innevarande riksdag. ... » 271,115: 33. 1. Utbetalda anslag för folkundervisningens befrämjande b 48,260: För jernvägs-anläggningar ytterligare förskjutne medel » 3,147,777: 37. 4.
Dock omfattar denna ansvarighet icke den bevillning, som för fust egendom elier inkomst af kapital eller utöfvad särskild rörelse eller befattning bör af sådan skattskyldig utgöras. För hvad ofvonbemäide närings idkare måst utbetala, i följd af dem sålunda åliggande ansvarighet för hos dem anställde personers utskylder. äro de berättigade att, genom afdrag å den skattskyldiges aflöning eller arbetsförtjenst, sig godtgöra 2:o Då handelsbetjent eller arbetare efter mantalsskrifningen flyttar, bör bevis honom meddelas, att hans krono-ulskyider för det löpande äret blifvit innehållna af den, som för deras erläggande är ansvarig; och skall detta bevis hos vederbörande myndighet företes, innan den skattskyldige undfår pass för att till annan ort sig begifva; åliggande det handlande eller annan närings-idkare, hos hvilken samme skattskyldig sedermera anstälies eller erhåller arbete, att under ofvanberörde vilkor ansvara ej allenast för hans nämnde utskylder, så framt ej bevis om ileras innehållning honom afFordras, utan ock dessutom för de utskylder, som i följd af hans sednare anställning må böra särskildt utgöras. Husbonde häftar för de å hans debetsedel upplagne tjenstehjons utskylder; varande husbonde jemväl, vid bristande tillgång hos den skattskyldige, ansvarig för sine iandtbönders och torpares, äfvensom för de å hans ägor bosatte arbetares utskylder; dock är han icke underkastad sådan ansvarighet för sistnämnde personer, derest med utdrag af det vid sockenstämma förda protokoll eller annat dervid meddeladt intyg styrkes, att de äro fattige och oförmögne att genom arbete förvärfva nödtorftigt uppehälle för sig och de sina. 4:o Flyttar, efter mantalsskrifningen, tjenstehjon, landlbonde, torpare eller arbetare, som å husbondes debetsedel upptagits, är denne, sådant oaktadt, skyldig gälda den flyttade personens bevillning, dock med rättighet att derför bereda sig ersättning, antingen af honom sjelf genom afdrag å inneslående lön och arbetsförtjenst eller ock af hans nya husbonde.
Vid 1828—1830 årens riksdag förordnades derjemte, att hvad som blifvit beviljadt i afseende på enkor och barn efter nyssbemälde tjenstemän och betjente, finge tillämpas äfven på låne-kontorens å stat uppförde tjenstemäns och betjente» enkor och barn. Sedan under 1840—1841 samt 1844—1845 årens riksdagar ytterligare försök blifvit gjorda till öfverenskommelse om gemensam pensions-reglering för enkor och barn efter i Banken med dertill hörande Diskont-verk och Låne-kontor samt Pappers-bruk Tumba anställde tjenstemän och betjente, ehuru desamma, enligt hvad Utskottets vid sistnämnda riksdag till Rikets Ständer aflåtne memorial N:o 67 utvisar, fruktlöst aflupit, hafva Rikets Ständer, genom § 100 uti sednast utfärdade Bankoreglemente, på det sätt, förnyat den uti äldre reglementen i efvanbeiörde hänseende meddelade föreskrift, att Rikets Ständer, jemte förklarande, att de vid en kommande riksdag ville tillse, huruvida en serskiLd pensions-anslalt för enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid Banko-diskonten, Låne-kontoren samt Tumba bruk kunde tillvägabringas, ålagt fullmägtige, att, emedlertid, till beredande af fond för en dylik pensions-inrättning, låta på lämpligaste sätt förränta icke allenast de odisponerade behållningar, som redan funnos och intill denna riksdag å fullmägtiges dispositions-räkning uppkommo, ulan äfven de lönebesparingar, som kunde uppstå för vakante tjenster vid Banko-diskonten, Låne-kontoren samt Tumba bruk. I anledning häraf, hafva banko-fullmäglige, uti den vid riksdagens början till Utskottet afgifna berättelse, upplyst, att, genom fortsatt förräntande af odisponerade behållningar på nämnde räkning, fonden till ifrågavarande pensions-inrättning då utgjorde ett belopp af 18,150 r:dr banko, bestående uti räntebärande obligationer.