Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mom. i, ”oväldigt hålla hand öfver, att ”fastighetsvärdet å landet framför allt icke ”sättes under den summa, som för hela ”Länet blifvit påräknad, och i den hifoga”de Tabellen upptagen;” utan äfven lika bestämdt hindra_, alt Länets sammanlagda fastighetsvärde ej öfverstiger Tabellbeloppet. Att ett sådant öfverstigande, så väl vid 1819 års första taxering, som i synnerhet vid 1824 års, skulle vara en nödvändig, eller åtminstone trolig, följd af taxeringsmethoden, är kanske icke svårt att visa. Skälen till det påstående, alt år 1819 det hlef alla de vid särskilta BevillningsCommitte'er ex oflicio närvarande Embetsmäns håde skyldighet och interesse att framför allt söka få bevillningen höjd, finnas i åtskilliga protester, inlemnade af Ledamöter ur flera Stånd till det årets Committeer. Jag förbigår dem, då de egentligen ej höra hit. Ett factum lärer vara, att 1823, åtminstone inom de flesta Länen, taxeringssumman öfversteg det då varande minimibeloppet; och den kunde också svårligen någorstädes understiga. Under alla de år, 1818 års BevillningsFörordning galli, skulle Den 10 December f. m. a53 nödvändigt hvarje efterföljande Ars TaxeringsCommitte, äga en rättelse för sin åtgärd i det förra årets PröfningsCommittés beslut; der taxeringen var för liten, der öppnade man alla utvägar till ändring; men man tycktes vilja tillstänga dem, när han från början råkat blifva för stor. Alla orsaker skulle bidraga att öka, ingen att minska, den skattdragandes börda. — Men nu utkom 1823 års BevillningsFörordning, som säger, i det citerade Mom. 2, att: ”Första gången, då denna Bevillningsförordning skall lända till efterrättelse, ”bör tillk^nnagifvas, att den nedsättning å "hemmansvärdet i allmänhet, Rikets Hög”loll. Ständer medgifvit, för att genom jemkning å de hemman, som nu kunua finnas ”för högt värderade, få ett efter rätta för”hållandet lika värde hemmanen emellan, ”icke får öfverstiga
I fråga om stadgandet, att stad skall åtnjuta 4 af der inflytande försäljningsafgilt, är jag äfven från Utskottets majoritet skiljaktig, lag vägar ej hoppas, alt städerna skola ens önska att från sina gränser aflägsna superiet, sä länge deraf en betydlig inkomst inflyter i stadskassan. Otvifvelaktig! skulle genom mistningen af denna inkomst för mången stad till en början uppstå stor svårighet att fylla bristen, men utan uppoffring vinnes intet stort inål, och då städerna icke, sä vidt af deras representanter blifvit upplyst, vidtagit några åtgärder att förbereda öfvergång frän del gamla inkomstsystemet. synes mig ej annat återslå, än att nu, genom bestämmande att 4 fcf försäljningsalgiften så från stad som land skola fördelas på samtlige socknarne och staderne inom länet efter folkmängden, skilja städerna från det omedelbara intresset af en liflig bränvins-försäljning inom deras särskilda områden. I behandling af §§ 25, 27 och 61 i det nya förslaget har jag ej deltagit.” 20 Sammans. Bevil/n.-, Lagsam/ Allm. Besvärsoch Ekon.-Etsk. Bet. Uti denna reservation hafva Herr Kontrakls-prosten Emanuelsson och Herr Prosten (.'urlander instämt, äfvensom Herr Domprosten Björling bilrädt den i reservationen uttalade åsigt om gäsigifvares å landet rätt alt utskänka spirituösa drycker. 4:o) af Herr Uppling: 'Utskottet har i 27 § föreslagit förbud mot utskänkning af spirituösa drycker i staderne under sönoch helgedagar; men då af lätt insedda skäl man ej derjemte kunnat föreslå utskänknings-ställenas tillstängande under dessa dagar, torde förbudet blifva svårt, om ej omöjligt, att upprätthålla, och då förslaget dessutom innefattar ett alltför direkt och betänkligt försök ali frän det allmännas sida ingripa i hvarje enskilds rätt att inom gränser, som böra vara för den offentliga lagstiftningen frid lyste, sjelf ordna sitt lefnadssätt, såsom han för sig tinner tjenligast, har jag af dessa skäl ej kunnat i Utskottets berörda förslag instämma-."
Ljuf nog att dig lätt bedåra Kan mitt andra ock dig såra, Om du, lockad af dess prakt, Bryter henne utan akt. Om än du försötmar vår smärta, Förbli vi dock ständigt på lur, För att dig få riktigt nedsvärta, Ty hämnden är fjuf, eller hur? Efter ljus mitt hela längtar, Efter solen ser och trängtar Att som hennes bild få stå, När dess strålar henne nå. S. Mitt hela jag härmed framräcker, Ombildadt så där » pö om pö »: En fisk som är smaklig och läcker, Men pinas, förrän han kan dö. Hvad tändes uti medeltidens Grymt råa vidskepelsens natt? Hvart hvad? kommer numer med fridens Och kunskapens heliga skatt. Idun Stockholm Qcrnandts Fredagen den 8 juli 1892. N:r 28 (238) Byrå: Prenumerationspris pr är: Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher kr. 8 I d u n m. pl. • B Idun e n s a m i 4 Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr, (Aftonbladets 50 nya hus.) P r e u u m e r. Jane let finns bilder och minnen, öfver hvilka hvilar en så egendomlig skärhet, att man nä- stan känner fruktan att profanera, då man griper efter dem med oheliga händer för att gifva åt dem ordets åskådlighet oeh form. En sådan bild, ett sådant minne är det af Mabel Macfie. Hon var ett » solskensbarn ». Jag hörde en gång för länge sedan, medan ännu sagornas poesi lefde varm i lifvet, en vacker saga om ett sådant solskensbarn, som kom med vårens första stråle in i hemmet, och hvilkets hela lif sedan blef som en stråle af vårljus för alla omkring det. Mabel Macfie kom mig att åter minnas den. T y där hon växte upp i kretsen af föräldrar och syskon, var hon den, som alltid spred glädje och ljus. Hon hade denna förunderligt omedelbara kraft, som ibland kommer utvalda naturer till del, att böja till sig allas hjärtan, som komma nära.
Hans pligter både i allmänna och enskilda förhållanden qvarstå oförminskade, om än hans förmåga att dem fullgöra genom arfslagarne förringas. I Sverige, hvarest städerne äro så små och varuförädlingen sa inskränkt, utgör jorden, mera än i många andra länder, medborgares betydligaste egendom. Hon är följakte ligen äfven beskattningens förnämsta föremål. Men hennes bör dighet är svag och luftstrecket hardt. För alt lefva af sin jord, behöfver ägaren en vidsträcktare rymd och ett strängare arbetes nedläggande, än der man är bättre lottad. För att göra ägaren sjelfständig, genom jordens sammanhållning, och vid henne fästad äfven med kärlekens band, har lagstiftaren hos oss företrädesvis bort vara sorgfällig om hennes bibehållande i slägterna. När innehafvarens käraste minnen sammanhänga med besittningen, när fosterlandskänslan har ett rotfäste i hemmets jord; så bör samhället kunna påräkna, att han både i fred och krig skall för hennes bibehållande göra de största ansträngningar. Denna förväntan har icke svikits, och förläningarnes ändring och utsträckning till den för Sverige egna aflöningen i jord, äfven åt de ringaste tjenstemän och krigare, har visat sin välgörande verkan. R. o. Ad. tror, att dessa omständigheter i förening väsendteligen bidragit till Svenska folkets förmåga att utföra bedrifter och bestå i missöden, af hvilka de förra eljest varit omöjliga och de sednare onthärdeliga. Ståndet fruktar desto mera för rubbning af de grundvalar, på hvilka Sveriges styrka hittills hvilat, som det ser sina farhågor bekräftade genom den maktlöshet, hvilket en nog vidsträckt hemmansklyfning redan vållat de små besittningarnes innnehafvare. Dessa allmänna förhållanden gälla ännu mera för R. o. Ad. särskildt, som bör uppfostra sina söner ej blott för inträde i Rikets tjenst, utan äfven i riksdagsmannaval. Lönen för den sednare befattningen är ingen, och för den förra ringa, när hon en gång, vanligen efter flerårig lönlös tjenstgöring, omsider erhålles. Hafva då sönerna ingen större arfslott än döttrarna att i fädernehuset 70
Då sparbank, i likhet med hvarje enskild person, är förbunden att för kassa-kreditiv ställa godkänd säkerhet, lärer den omständighet att sparbanksinrättnings stadgar blifvit icke af Kongl. Maj:t utan af Dess vederbörande Befallningshafvande stadfästade, ej böra utgöra hinder för sparbanken att kreditiv vid Diskont-verken erhålla, hvadan Utskottet ansett de i 167 § 2 mom. förekommande orden: »hvilka äro med af Kongl. Maj:t i nåder stadfästade stadgar försedde» böra utbytas mot orden: »hvilka äro försedde med stadgar, stadfästade af vederbörlig myndighet;» och som i afseende å öfriga i denna § upptagna bestämmelser några förändringar hvarken blifvit i motions-väg yrkade eller af Utskottet ansetts erforderliga, hemställer Utskottet, att följande föreskrifter måtte fastställas för Kassa-kreditiv åt enskilda personer och sparbanker. 40:o Mom 7. Med kassa-kreditiv förslås rättigheten att, inom visst bestämdt maximum, kunna af Banken undfå låne-understöd för tillfälligt begagnande på sådant sätt, att ränta påföres för hvad af det medgifna beloppet tid efter annan lyftes, men enahanda ränta åter godtgöres kreditiv-hafvaren för derå efter hand skeende återbetalningar. Mom. 2 Mot säkerhet, som af vederbörande Direktion pröfvas Bih. till R. St. Prot. 1859 & 1860. 6 Samt. 1 Afd. 13 Baft. 6 42 Banko-Utskottets Betänkande J? 25. och godkännes, ega enskilde personer och de sparbanker, hvilka äro försedde med stadgar, sladfästade af vederbörlig myndighet, att undfå kreditiv på högst ett år, räknadt från den dag, kreditivet blifvit förunnadt Mom. 3. Såsom inträdes-afgift erlägge enskild person en half procent af kreditivets hela belopp; sparbank vare från dylik afgift befriad. Mom. 4.
Si, då rösten af dine helsning kom i min öron, sprang barnet af glädje i mitt lif. Och salig äst du, som trodde; ty all ting varda fullbordad, som dig sagd äro af Herranom. Och Maria sade: Min själ prisar storliga Herran; Och min ande fröjdar sig i Gudi, minom Frälsare; Ty han hafver sett till sine tjenarinnos ringhet: Si, härefter varda all slägte mig saliga kallande. Ty den Mägtige hafver gjort mägtig ting med mig, och hans Namn är heligt; Och hans barmhertighet varar ifrå slägte till slägte, öfver dem som frukta honom. Han hafver bedrifvit magt med sinom arm, och förskingrat dem, som högfärdige äro uti deras hjertas sinne. De mägtige hafver han satt af sätet, och uppsatt de ringa. De hungriga hafver han med god ting uppfyllt, och de rika hafver han låtit tomma blifva. Han hafver upptagit sin tjenare Israel, tänkande på sina barmhertighet; Såsom han sagt hafver till våra fäder, Abraham och hans säd, till evig tid. Och Maria blef när henne vid tre månader; och gick så hem i sitt hus igen. Så vardt då Elisabet tiden fullbordad att hon skulle föda, och hon födde en son. Och hennes grannar och fränder fingo höra, att Herren hade gjort stor barmhertighet med henne, och fröjdade sig med henne. Och det begaf sig, på åttonde dagen kommo de till att omskära barnet; och kallade honom, efter hans fader, Zacharias. Då svarade hans moder, och sade: Ingalunda; men han skall heta Johannes. Då sade de till henne: Uti dine slägt är ingen, som hafver det namnet. Så tecknade de hans fader, hvad han ville kalla honom. Och han äskade ena taflo, der han uti skref, sägandes: Johannes är hans namn; och alle förundrade sig derpå. Och straxt öppnades hans mun, och hans tunga; och han talade, lofvandes Gud. Och stor fruktan kom öfver alla deras grannar; och ryktet om allt detta gick ut öfver alla Judiska bergsbygdena.
St. skulle kunna utarbeta ett helgjutet och i praktiskt hänseende användbart förslag, medförde det måhända ej något resultat, då Styrelsen icke tillkännagifvit sina åsigter. Det vore endast att öka mängden af dessa önskningsmål, hvarpå Regeringen vanligtvis icke fäster ringaste afseende, och representantens uppmärksamhet fästes härigenom ovillkorligen på den i andra länder okända oformlighet, alt af Representationen fordras åtgärder, hvilka med rätta bort utgå från Styrelsen. Representationen äger att tillkännagifva opinioner och grundsatser'; Styrelsen åter tillhör det, att, med ledning deraf, föreslå verkställiglietsåtgärderna. Dessa kunna endast behörigen bedömmas af den administrativa erfarenheten, ty representanten missledes så lätt af local-kännedomcns ensidiga inflytelse. I öfrigt är all upplysning i detta ämne redan inhemtad genom sjelfva comiteen, och till den hafva upplysningar kommit från alla församlingar. Således återstå numera endast verkställighetsåtgärder, och med dem böra R. St., efter min tanka, icke befatta sig. Slutligen får jag tillkännagifva, att jag, i likhet med Gr. Anckarsvärd, önskar, att Ståndet måtte finna något förmånligt sätt att undgå handläggningen af dessa ämnen, i det skick de nu innehafva. Ilr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Att börja med förslag till de fattiges vårdande, utan att först hafva vidtagit några ändamålsensliga, eller åtminstone några åtgärder för fattigdomens förekommande, synes mig likasom om man mot ett öfversvämmande haf ej satte någon damm, utan sedan man låtit det öfversvämma, sökte uttänka medel till dess uttorkande. Jag anser, att ett lagförslag till fattigdomens förekommande bör föregå det om de fattiges vårdande; och då kanske kunde detta sednare göras öfverflödigt. Hade man afskaffat de restrictiva lagar, som befordra, som förorsaka fattigdomen, och andra blifvit satta i stället, ändamålsenliga att förekomma densamma, d. v. s. befordra välmågan; så torde säkert vården af de få, det oaktadt blifvande fattiga, de som behöfva anlita allmänna barmhertigheten, ej behöfva blifva rikssak , utan kunna öfverlemnas åt communerna sjelfva.
— Den vid sednaste riksdag för ofvanberörde ändamål anvisade summa har sålunda till hela sitt belopp blifvit af Kongl. Maj:t disponerad. — 91 — På sätt i sednaste revisionsberättelse, sid. 84 och 85, inhemtas, hade Kongl. Maj:t då, till utgående utaf de af Rikets sednast församlade Ständer för understödjande af myrutdikningar och vattenaftappningar inom; de sex nordligaste länen samt Elfdals, Fryksdals och Jösse härader i Wermlands län anslagne medel, 300,000 R:dr, för 5 särskilda sjösänkningar och andra vattenaftappningar beviljat tillsammans R:dr 27,800: — Enligt Kongl. Maj:ts till Fullmäktige sedermera ankomna nådiga bref, hafva för nedannämnde 35 sådane arbetsföretags utförande följande anslag beviljats, nemligen: inom Wermlands län: för utdikning af Westersjön jemte 25 myrer inom Norra Finnskoga socken af Elfdals härad » 7,500: — hvaraf utbetalts 2,500 R:dr. för utdikning af 18 särskilda myrer inom Gräsmarks socken af Fryksdals härad » 3,500; hvaraf halfva beloppet, 1,750 R:dr, utbetalts. 'inom Kopparbergs län: för utdikning af åtskillige myrer inom Mora socken » 10,000: — hvaraf utbetalts 4,000 R:dr. för sänkning af Hålltjern och Ässtjern samt utdikning af Östra Stor flot inom Wenjans socken i Ofvan-Siljans fögderi, » 650: — hvaraf utbetalts 400 R:dr. för utdikniDg af 4 stycken myrer inom Nås socken i Wester-Dalarne » 500: — för utdikning af 15 myrer inom Bjursås och Kopparbergs socknar
För en fullständig pröfning af detta organisationsförslag har emellertid i allmänhet det hinder mött, att samma förslag i väsendtlig mån eger sammanhang med åtskilliga andra i förslaget tili ny kyrkolag väckta frågor, särdeles hvad angår föremålen för Domkapitlens verksamhet, hvilka frågor ännu ej kunnat till slutligt afgörande företagas; men sedan genom åtskilliga inträffade omständigheter, isynnerhet de förändringar, de högre elementar-läroverken under sislförflutna fjorton år undergått, behofvet af partiala förändringar i Domkapitlens sammansättning gjort sig känbart, hafva flera förslag i sådan syftning efter hvarandra blifvit framställda, utan anspråk likväl att sträcka reformen längre än anledningarne lill densamma oundgängligen kräfva. Intet af dessa förslag har emellertid ledt till något resultat, ehuru behofvet af reformen fast - 14 Exy editions -Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 155. mera ökals, än minskats, och de anledningar till missbelåtenhet med bestående förhållanden, som äro att undanrödja, pä sednaste åren tillvuxit i antal. Sedan Kongl. Majit genom nådigt Cirkulär till samtliga konsistorierna i riket och Direktionen för Stockholms stads undervisningsverk den 6 Juli 1849 lörordnat, att de då befintliga gymnasierna skulle nied lärdomsoch apologistskolorna förenas till eli sammanhängande läroverk, förklarade Kongl. Majit i nådig Proposition till Rikets Ständer den 22 April 1851 Sig finna en förändring i den genom Kongl. Brefvet den lil Juli 1799 meddelade föreskrift derom, att lektores både clerici och laici skulle, såväl i ecklesiastika som skolärewden, ega säte och stämma i konsistorierna, desto mera erforderlig, sorn, om än lärarne vid de nya läroverken benämndes Lektorer, det likväl icke vore behölligt eller lämpligt, att åt alla inrymdes säfe och stämma i Domkapitlet. Tillika fästade Kongl. Maj:t uppmärksamheten vid de föreskrifter, som ännu förelunnes angående domfört antal ledamöter i Domkapitlen. Kongl.
Efter vunnen upplysning att frågan genom de tre öfrige Riks-Ståndens sammanstämmande beslut redan blifvit definitivt afgjord, fann Preste-Ståndet, under erkännande af Kongl. Maj:ts landsfaderliga afsigt med ifrågavarande Nådiga Proposition, för godt vid Utskottets yttrande låta bero. S. 1). Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 21, i anledning af Rikets Ständers år 1851 församlade Revisorers Berättelse, angående samma år verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1848 och 1849, fattade Ståndet beslut som följer: §§ 1, 8, 16, 31, 40, 45, 51, 52 och 53 lades till handlingarne. § 10 samt Utskottets i sednare momentet af § 49 gjorda hemställan afslogos. 8 42, äfvensom Utskottets tillstyrkande i första mom. af § 49 återremitterades. Hvad Utskottet i öfrige delar af detta Utlåtande tillstyrkt och föreslagit blef af Ståndet bifallet. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. * S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets: Memorial, N:o 22, angående särskilda arfvoden för utbetalningen af Riksdags kostnaderna, samt granskningen af de å dessa kostnader afgifna räkningar och reqvisitio ner; och Utlåtanden: N:o 23, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående nedsättning i det årliga ackords-amorterings-bidraget för Landshöfdinge-tjensten i Kalmar län; och N:o 24, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel till anläggande af ett krono-magasin vid Mörbylånga köping å Oland.
Propos., angide åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxt-år; N:o 178, i anledn. af ånyo väckt fråga om afskrifning af Statsverkets fordringar hos innevånarne inom Westerbottens och Norrbottens län för meddelade undsättningar; Nio 179, angide statsanslag till tryckningskostnader för de af Skeppsbyggmästaren J. Weilbach upgjorde ritningar till ledning vid fartygs byggande; Nio 180, angide begärdt statsanslag till reparerandet af 3:ne torn å Kungslena kyrka i Westergöthland; LagUlslcollel: Nio 60, med förslag till sammanjemkning af de inom RiksStin fattade skiljaktiga beslut i anledn. af Utslcs Betänk. Nio 51, i fråga om stiftande af lag, angide ordningen och vilkoren för utländsk mans uptagande till Svensk medborgare; RiddarhwUtskollet: Nio 21, i fråga om gaslysnings användande uti Riddarhuset; Nio 22, angide väckt fråga om förändrad inredning af de s. k. Sekreta ötskis-rummen; Nio 23, i anledn. af återremiss af Utslcs Utlåt. Nio 8, om ett förlagslån från Riddarh.Kassan för utgifvande af Uiddarhis Genealogier; Nio 24, i anledn. af återremiss af Utskis Utlåt. Nio 13, angide anslag för granskning af Riddarhis Genealogier; och Nio 25, i anledn. af väckt motion om anslag till fortsatt utgifvande af R. o. Adis Prot. frän 1627 till 1714 års Riksdag. 330 Den 18 December. Hr Frih. o. Ordf:den tillkännagaf att K. Musikaliska Akademien till R. o. Ad:s disposition öfverlernnat 20 st. inträdes-biljetter till den årsexamen med eleverne, som i Akademiens lokal i f. d.
Guldbaggar kröpo omkring dem i gräset. De pipande, sprittande syrsorna sökte göra deras söndag glad. Plötsligt försvann igelkotten, han rullade skrämd in sig i taggarna. Syrsorna döko ned i grönskan, helt förstummade. Näktergalen sjöng sig nästan från vettet. Det var gitarrer, gitarrer. Frälsningsarmén drog fram under bokarna. Folket rusade upp från sin slöa hvila under träden. Dansbanan och krocketplatsen blefvo öde. Gungan och karusellen fingo en timmes rast. Allt drog sig mot frälsningshärens läger. Bänkarna fylldes, och på hvarje tufva sutto åhörare. Nu hade armén vuxit sig stark och mäktig. Rundt om mången fager kind slöt sig frälsningshatten. Mången stark man bar den röda tröjan. Det var frid och ordning bland hoparna. Glåporden vågade sig ej öfver läpparna. Ederna mullrades oskadligt bak tänderna. Och Matts Wik, skomakaren, den väldige gudsförsmädaren, stod nu som fanvakt nedanför estraden. Han ock var af de troende. Den röda fanans flikar smekte vänligt hans grå hufvud. Frälsningssoldaterna hade ej glömt den gamle. De hade honom att tacka för sin första seger. De hade kommit till honom i hans ensamhet. De tvättade hans golf och lagade hans kläder. De nekade ej att umgås med honom. Och på deras möten fick han tala. Alltsedan han brutit sin tystnad, var han lycklig. Han stod ej längre som en Guds fiende. Det var en brusande kraft inom honom. Han var lycklig, då han fick ge den luft. Då salarna skakades af hans lejonröst, var han lycklig. Han talade alltid om sig själf. Han berättade alltid sin egen historia. Den misskändes öde skildrade han. Han talade om offer intill blods, gjorda utan att vinna lön, utan att få erkännnande. Han förklädde det han förtalde. Han berättade sin hemlighet och berättade den ändå ej. Af honom blef en diktare. Han fick kraft att vinna hjärtan. För hans skull samlades hoparna framför frälsningsarméns estrad. Han drog dem dit med de ljuft fantastiska bilder, som fyllde hans sjuka hjärna. Han fängslade dem med de ord af gripande klagan, som hans hjärtas kval lärt honom.
Beträffande den af förstbemäldc motionärer gjorda framställning, att jernvägen måtte framdragas genom Bonadalen samt vidare mellan sjöarne Stora och Lilla Nömmen åt Ekesjöhofgård, så, enär Rikets Ständer genom bifall till Statsutskottets Betänkande Nio 29 redan förklarat, att giltigt skäl icke förekomme att frångå det beslut, sorn af Kongl. Majit och Rikets sednast församlade Ständer i afseende å Södra stambanans rigtning blifvit fattad t, i följd hvaraf således denna bana kommer att framdragas öfver Nässjö, dock med rättighet för Kongl. Majit att vid jernvägsarbetenas utförande, på sätt hittills egt rum, närmare bestämma de orter, som banan skall genomgå, och de ställen, den bör anlöpa, samt det följaktligen beror på Kongl. Majit att i afseende på den del af jernvägssträckningen, som tillhör Södra stambanan, medgifva de mindre jemkningar i afseende på densammas blifvande rigtning, som kunna finnas vara gagucliga, samt Utskottet icke anser sig böra för den del af ifrågavarande sträckning, som tillhör den af Kongl. Majit, föreslagna Ostra stambanan, nu tillstyrka anvisandet af några medel, lärer hvad motionärerne i förenämnda hänseende yrkat 9:o. icke böra föranleda till något särskildt beslut af Rikets nu församlade Ständer. Hvad derefter vidkommer det framställda yrkandet, att stambanan genom Östergötland och norra Småland måtte under nästinstundande statsregleringspcriod varda fullbordad, så, och ehuru Utskottet icke förbisett vigton deraf att hufvudstaden samt de södra och östra orterna, så skyndsamt som omständigheterna kunna medgifva, må erhålla den korta och beqväma jernvägsförbindelse, som afscs mod anläggningen af Östra stambanan, finner dock Utskottet ifrågavarande yrkande icke kunna, utan alltför stort åsidosättande af andra orters anspråk på jernBih. till R. St.