Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Befallningshafvande i Jemtlands län, under förmälan, hurusom nyttan af denna kommunikations-linie i väsentlig mån vore beroende på vägens ständiga hållande i godt skick och på anordnandet af ändamålsenliga skjutsnings-anstalter derinvid, men att de åtgärder, hvarpå Kongl. Majits Befallningshafvande, för uppfyllande af dessa kraf, varit betänkt, hindrades af lokala förhållanden, i förening med det mindre goda ekonomiska tillstånd, hvaruti ortens fåtaliga och i flera hänseenden vanlottade invånare sig befunne, hos Kongl. Majit i underdånighet hemställt, att, sorn underhållet af ifrågavarande väg, utgörande i längd 7f.mil, Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition IM 97. II kala, obebodda fjälltrakter, vöresärdeles tryckande för Hede tingslags-boer, hvilkas vidt kringspridda bostäder ej sällan saknade sådana utfarts-vägar, att man derå kunde färdas med häst och åkdon andra tider af året än vintern, Kongl. Majit måtte, till lindrande af den tunga det, utöfver gamla väghållnings-skyldigheten för 5f mil, tillökta vägunderhållet komme att dem förorsaka, i nåder tillåta bemälde tingslags-boer, att intilldess möjligen framdeles inträdande fördelaktigare förhållanden kunde göra sådant öfverflödigt, eller åtminstone under en tid af tio år, för färder mellan Funnäsdalen och Norrska gränsen, i likhet med hvad som eger rum för resor öfver Norrska fjällryggen på vägen mellan Östersund och Trondhjem, få af vägfarande uppbära afgifter enligt ett af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande bifogadt förslag till taxa, med skyldighet för tingslags-boerna att, om denna afgift icke blefve tillräcklig för vägunderhållets bestridande, sjelfve vidkännas de kostnader, som derutöfver kunna erfordras.
Beställsamme » Kellner » sprungo fram och tillbaka med brickor, lastade med ölglas, hvilkas bernstensgula, hvitfradgande innehåll tappats ur de i salens fyra hörn uppstaplade väldiga ölfaten, som dånande uppslogos af i hvita förkläden utstyrda » Kiifer ». » Det är min son, som har arrangerat allt det här, » sade med en af öm stolthet lätt vibrerande stämma den ståtliga, distinguerade damen vid min sida. » Där står han och talar med ordföranden — den där långe, långe med pince-nez.j Hon häntydde på en högväxt, ljuslett ung man med stel och korrekt hållning och med ansiktet märkt — 6 — » DER LÄNDES VÄTER ». af sabelrunor från kårstudentercas öfliga bloddop och Frankfurts röd-hvita färger i bantleret. &gt;Han är ' Heidelbergerian ', » upplyste hon på min fråga, » och alla hans kamrater sitta där nere. Se, nu hälsa de upp! De betrakta mig som sin ' Åhnmutter ', de kära gossamel » Och verkligen gick det en böljande rörelse af glada och vördsamma hälsningar uppåt genom vallmoparterren där nere. De tycktes vara stolta, de hurtiga Heidelbergarna, öfver sin vackra » stammoder » på galleriet, med den präktiga figuren, de gråa, blixtrande ögonen, den ungdomligt fraicha hyn och den diademlika kapotten af purpur och guld på det rika, glänsande håret. » Silentiuml » skållade det, åtföljdt af vapenbrak, högt öfver det allmänna sorlet. Ordföranden, kirurgie professor Rehn, » ein leidenschaftlicher Korpsbruder », efter hvad min älskvärda granne tillhviskade mig, stod upprätt, i full ornat af grön-hvita studentemblem med en väldig » korbschläger » (fäktvärja) i handen. Efter hans med schwung föredragna hälsningstal sjöngs unisont » Wo zur frohen Feierstunde » ur det till alla närvarande utdelade häftet studentsånger.
Detta är ett ämne, hvarom R. o. Ad. får tillfälle att särskildt besluta, då vi komma till fa 11 ig vålds-beta n ka ndet, och jag hemställer 0111 R. o. Ad. nu lämpligen bör, genom något beslut derom i förhand, binda händerna på sig i afseende pä pröfningen af hvad Ulsk:n i denna del föreslagit. Del är i allmänhet en vigtig sak att icke sammanblanda flera ämnen. Sålunda bar man har sammanblandat beskattningsrätten och röst beräkningen. I detta .sockenstämma förslag tyckes den egentliga frågan, som bor bestämmas, vara deu, efter hvad grund rösterna skola beräknas, För nfgiflernas påförande finnas mångå särskilda stadgar, med hvilka man, genom att här införa ett generell stadgande, råkar i collision. Detta torde äfven böra tagas i betraktande. I afseende på olämpligheten alt till beräkningsgrund 300 Den 8 Mart e. ra. taga 2 art. i hevilla förordnm får jag nu tillägga några ord. Der är icke, såsom jag förut haft aran (ninina, afseende fäsladt endast på personers verkliga inkomst eller på deras rörelse, ulan der finnas vis-a bestämda catliegorier, i hvilka de intvingns, antingen de hafva en inkom-t eller icke. Så är förhållandet så viii för staderna som för landet och för särskilda individer; allt olägenheter, sorn uro tryckande sådana de litt äro, oell sorn blifva del ännu iner, derest afgiflerne till socknen skola efter samina grund beräknas. Icke heller har man anledn. att hoppas, det derigenom de mest upplyste och vältänkande'skeda blifva rådande i sockenstämmorna. Del är mångå classen, som kunna gifva anledn. alt befara motsatsen. Jag har förut nämnt kringvandrande smidesförsäljare, och får nu ytterligare nämna hästhandlare eller s. k. vallackare, hvilka erlägga en bevillning af 9,5 r:dr h:eo och således skulle komma att erhålla mångå löster i sockenstämman.
Hvad angår bestämmandet af dessa arfvöden, tror jag att, antingen de lemna åt Ständernas Ombud, ejler åt personer, som erhållit Banco-Fullmäktiges förtroende , honorarierne i alla fall böra uppgå åtminstone till hvad Herr Stråle föreslagit, Grefve von Rosen; Jag kan icke neka, att jag tror 666 Riksdaler 32 Skillingar Banco vara det minsta, som Directeurerne böra hafva, Om det vöre, sorn först föreslogs, private personer inom Stånden, som Utseddes till Directeurer, så voro honora» rieme tillräckliga, men nu äro desse Directeurer verklige Embetsman, och jag tror till och med, att det skall blifva svårt, att finna personer, sorn vilja åtaga sig så stort ansvar för en så liten belöning, Jag anser således 666 Riksdaler 3a Skillingar vara det minsta arfvode, sorn bör bestämmas, Den 7 November e, m, *99 Herr Pereswetoff' Morath: Jag stall icke länge uppehålla Ridderskapets och Adelns tid, och anhåller endast att, i anledning af hvad Herr Stråle anfort, få yttra några ord. Det har ej kunnat vara min mening, då jag hiträdt Herr von Hohenhauseus tanka, att den persons lön, som blef B inco-Ombud, skulle under tiden borttagas från Banken, och att de öfrige Tjensternännen skulle dela göromålen, utan ökad inkomst. Min åsigt af ämnet är, att lönen skulle af Banken ersättas, så att en annan Tjensteman, som lomme att förrätta tjernsten, njöt ett motsvarande arfvode eller lön. Jag anhåller om proposition först å deri förändring i benämningen, som Herr Stråle framställt, och sedan på det förslag Herr von Hohenhausen gjort. Herr Hjerta: Jag tror, att Herr von Hartmansdorff och Herr von Hohenhausen ej nog afse förhållandet med Bankens tjenstemän. Förhållandet är icke sådant, att någon kan ryckas ifrån sin tjenst, utan att det inverkar på de öfrige. Om man rycker horten, mäste han ersättas af en annan.
Kassa-behållning hos förvaltaren vid årets början » 25: 14. 11. Bankens behållna vinst af Tumba Bruk » 36,712:41. 5. Kredit. Värdet af under året till Banken levereradt papper . » 82,099: 43. 3. Främmandes insättningar till liqvid med Bruket » 2,353: 32. — Kassa-behållning hos förvaltaren vid årets slut ...» 284: 26. 9. Jemte anmälan om det förfallna skick, hvaruti nedra verkhusets machineri sig befunne, yttrade Fullmäktige uti berättelsen till sednast församlade Herrar Revisorer, att som den totala ombyggnad af berörde machineri, hviL Banka-Fullmäktiges Berättelse. ken ovilkorligen erfordras, för att göra detsamma användbart, skulle medföra en betydligare kostnad samt det ville synas, som komme Brukets verksamhet under de följande arén att i större män inskränkas; borde denna ombyggnad kunna tills vidare anslå. Vid den besigtning och inventering, Fullmäktige under nästförflutne sommar anställde å Bruket, vanns likväl den upplysning, att de beställningar å papper för delta år, som då redan ingått, svårligen läte sig fullgöra med begagnande ensamt af öfra Verkhuset och att, i händelse under arbetets fortgång, någon bristfällighet skulle uppstå, föranledande ett längre afbrott i arbetets jemna gång, det reqvirerade papperet till såväl sedlar, som Charta Sigillata, icke kunde till hela beloppet aflemnas. I anledning häraf och enär det skulle leda till oberäkneliga svårigheter, om Bruket blefve urståndsatt att tillhandahålla sådant papper, hvilket endast derstädes kan åstadkommas, förordnade Fullmäktige, den 5 nästl. September, att Bruksförvaltaren borde till dem inkomma med kostnadsförslag, ej mindre å anskaffandet af ett nytt valsverk i Nedra Verkhuset, än afven å Mjölqvarnens flyttning till annat ställe, genom hvilken sednare åtgärd rikare tillgång på vatten erhölles för nämnde Verkbus. Så snart Fullmäktige undfå berörde kostnadsförslag, skola de underställa Högloft. Utskottets vidare bepröfvande detta ärende. § Sä.
St:s rättighet är äfven grundad på praxis, samt flere gånger godkänd både af R. St. och af Const.Utsk. Det ligger också, likasom Hr Lagerhjelm det förklarat, i grundlagens anda att göra en förändring så svår som möjligt, och det synes också, att 1809 års grundlagsliftares mening varit, att en grundlagsförändring skulle genomgå tvenne riksdagars formliga beslut. Härvid äger likväl en skillnad rum vid behandlingen af sådanc frågor, som utgå ifrån K. M. och åsyfta grundlagsförändringar; ty det säges visserligen, at t etj sådan förslag kan förkastas äfven vid första riksdagen, n. b, om Const.Utsk. tillstyrker dess förskastande, men om Utsk. tillstyrker dess antagande sä skall det ovillkorligen hvila. Detta är bokstafligen så uttryckt, och hvarföre grundlagsstiftaren sä bestämt, det är jag icke i tillfälle alt nu kunna förklara. Mig synes likväl, alt han velat gifva en större helgd åt de grundlagsförslag, som utgå från K. M., än dem sorn utgå ifrån någon särskild riksdagsman eller ett Const.Utsk. Dä vi hafva praxis för oss, och denna praxis öfvercusstämmer, såsom jag tror mig hafva visat, med ordalydelsen i 81 § Reg.F., och icke står i någon strid med den 56 §; så finner jag ganska naturligt och ganska riktigt, att ett af Const.Utsk. väckt förslag vid den första riksdagen kan förkastas, då RiksSt:n icke anse detsamma nyttigt, nödigt eller möjligt att verkställa. Jag vill likväl icke dermed hafva sagt, att Const.Utsk:s behandling af ilo Den 20 Mars f. m. förevar, fråga är så alldeles enlig med min uppfattning af grundlagens mening; ty jag tror icke att 75 § Riksd.Ordn. är tillämplig på stiftande, förändring och förklaring af grundlag, emedan det står i samma 75 § ett undantag gjordt för behandlingen af grundlagsfrågor. Således är tillämpningen på grundlagsfrågor deraf, att då iva Stånd stanna emot tvä, frågan skall förfalla, en nyhet, som jag tror det nuvar.
Remitterades till Bevilln.Utsk. Uplästes 2:ne af Frih. Wrede, Fabian, inlemnade motioner, så lydande: l:o. Att de löne-inkomster, som äro Lärarne vid Rikets ElementarLäroverk tillagde, i allmänhet äro små och knappast tillräckliga för de oundgängligaste behofvens fyllande, är allmännt kändt och erkändt. För en stor del af dessa tjenstemän, nemligen för dem Den 4 December f. m. sorn äro eller framdeles erna blifva Prester, finnes dock en mildrande omständighet deruti, att Lärare-kallet för dem kan betraktas såsom ett trappsteg till en framdeles skeende mera inkomstgifvande befordran ; och Sfven för dem som vilja framgent qvarblifva på sina innehafde platser, qvarstår alltid hoppet att en gång i sin tur erhålla ett af de till de äldste prestvigde Lärarne an slagna prebenden. Det gifves dock tillfällen, då detta icke är fallet, och der dessutom åtskilliga andra omständigheter kunna bidraga att göra den ringa aflöningen i hög grad obillig. Jag anhåller nu att få fästa R. Uöglofl. St:rs upmärksamhet på ett så dant fall. Nuv:de Rektorn vid allmänna Läroverket i Westerås, Matheseos Lectorn, Magister E. G. Björling, har alltsedan 1831 med outtröttligt nit egnat sig åt Lärarekallet, till en början vid den s. k. Hillska skolan å Barnängen, derefter vid Upsala A kademi, och slutligen vid det Läroverk, hvars Styresman han nu är.
Man borde derföre så förstå 1800 års Förordning, att uppbud af fast egendom å landet skulle ske vid tre ting å rad, eller två ting å rad i de orter, der allenast ett ting om året hölles, och att den bördeman, som försummat att köparen instämma lill det ting, då, efter sådan ordning, laglarten skulle anses slulad, hade förlorat sin talan. Men då en sådan tolkning icke vore i lagskipningen allmänneligen antagen, yrkade motionären en lagförklaring af nyssberörde innehåll, med föreskrift tillika, att det skulle åligga vederbörande domare att besörja lagfartens fortgång, sedan ett köpebref blifvit för sådant ändamål till Rätten inlemnadt. Men i händelse Rikets Ständer skulle anse denna tolkning icke framgå ur de redan derom gällande föreskrifter, löresloge motionären ny lagbestämmelse i enahanda syfte; och då i sådant fall en viss tid tilläfventyrs borde stadgas, inom hvilken de, som nu förmenades hafva bördestalan öppen a äldre fastighetsköp, å hvilka första uppbudet erhållits och lagfarten redan kunnat vara slutad, men för hvilka ett eller annat uppbud ännu återstode, skulle sådan talan anhängiggöra, hemställde motionären, att dertill måtte bestämmas det lagtima ling, som infälle näst efter tio veckor från den nya förordningens kungörande. Lika med motionären, anser Utskottet att olägenheterna af långa uppskof med fullföljd af börjad lagfart “kunna hjelpas genom en förnuftig tolkning af redan befintliga stadganden “, och just deruti ligger hufvudsakliga skälet, hvarför Utskottet anser sig icke höra understödja det väckta förslaget. Detta är nemligen, vid antydda förhållande öfverflödigt, och skiljaktiga tolkningar af en lag, hvars grund och mening är klar och bestämd, böra förekommas på helt annat sätt än genom lagstiftarens mellankomst. Lagar och författningar skulle eljest vexa till en oerhörd mängd, och följden deraf blefve snarare oreda än reda, hvarförutan de mångå lagförklaringarna skulle blifva hämmande band på doktrinens fria utbildning.
Ulom förenämnde z:ne husivudsakeiige förändringar i Utskoltels beläukaude, som jag anser wara Den 3 Augusti455 wara af mycken wigk, torde det killätas mig görg anmärkningar i följande omständigheter: Wid 2 Art. omafnfter af jordbruk no Atr afgift för Rustljenstmarker, lmnpelig under förra beskattningar icke synes wara billig da beskattningen utgår ifrån inkomst eller förmögenhet och någon, särskild afgift, som skiljer sig fran hemmans o.nrec, eller inkomsten torde icke böra äga rum wid fädant förhållande, hwadan ock Ridderfkapet och Adeln, om ej mitt minne felar, wid 1809 ars Riksdag ansag Rust, ljenstmarkcrne icke böra särkildt beräknas. 2:0 Synes det wara alt för hardt, att, i bewillning taga hälften emot arrende summan af arrendatorer af Kungsgårdar, som, enligt äldre conlracter, betala penninge räman utan förwandling. ZZet är sant, att de innehafwa arrenden under förmonlige wilkor, men de synas ej böra betungas utöfwer förhällander emot andre, för att derigenom betagas fördelen af ett ordentligt lagligt conträr'. 3:0 Synes de som arrendera hemman af arrendatorer wara för högt taxerade till afgift, lill hälften emot första arrendatorn. Da Kronan erhåller sin tillbörliga bewillning af första arrendatorn, synes dest rätt wara till godo njuten, och bör ej blifwa widsträcktarc, genom tillfälligheten af en sednare arrendator, hwilken synes böra anses som den wärkelige arrendatorns enjkilde tjenare. 4:0 Skyldigheten att betala afgift för en Inspector eller Fogde i mohn af en egendoms hemmantal, saknar ali billig anledning, ehuru den under det hastigare afflutande af Bewilluingen wid 1809 ars Riksdag för första gängen blef 456
Då fråga är om utvidgad religionsfrihet, om att likasom rycka upp med rötterna den gamla princip, sorn legat till grund för den kyrkliga lagstiftningen, och införa en helt ny, kan jag icke under - 262 Den 31 Oktober f. m. låta att för mig sjelf framställa den frågan: livad innebär religionsfriheten? Jag har under RiksSt:ns gemensamma öfverläggningar hört många skiftande definitioner, jag har äfven i Utsk:s Betänk, funnit en definition; men jag får likväl förklara, att ingen af dem alla har tillfredsställt mig. Skall man göra reda för hvad frågan innebär, tror jag det rättaste är att först besvara: hvad menas med religion? En värd talare har, visserligen icke i dag men på detta rum, förklarat, att den är föreningsbandet mellan Gud och menniskor. Detta är dock ett alldeles för vidtomfattande begrepp, ty den aldra största brottsling känner att det är ett föreningsband emellan honom och Gud, men han saknar icke desto mindre religion. Religionen måste vara hvad den ar; den måste vara sann tro på Gud och på gudomlig uppenbarelse. Detta är den enda definition, som kan tillfredsställa mig. För en sann tro på Gud och på gudomlig uppenbarelse lemnar jag tryggt hvad frihet som helst, ty en sådan tro kan aldrig någonsin öfverträda de gränser, som moral och borgerlig lag föreskrifvit, ty då skulle den förneka och öfvergifva sig sjelf, och uphöra att vara sann, utan om äfven en yttre lagstiftning skulle trycka dess bekännare, skall den likväl lugnt fördraga, med tålamod förbida ett bättre, och arbeta för sanningens seger. Men har jag å ena sidan icke allenast rättighet utan äfven pligt att rödja väg för en sann tro, så blir det en annan fråga, om jag har rättighet att lemna hvad frihet som helst eller någon frihet åt en tro, som ingen tro är, åt en tro som i sjelfva verket /förnekar Gud och förnekar den gudomliga uppenbarelsen, och som under skenhelighetens larf ej blott utöfvar, utan äfven helgar både lögnen och lasten, och förqväfver hvarje sann religionskänsla hos sina bekännare. K. M. har i det förslag, som blifvit framlagdt för R.
Sveriges historia lemnar således tillräckliga bevis på huru ringa stöd konungamakten har af Adeln, när Konungen mera tänker på landets allmänna än på Adelns enskilda intressen, och jag tror mig genom det anförda tillräckligt hafva bevisat huru falsk den satsen är, alt Sveriges Konung i Sveriges Adel har ringaste stöd att påräkna, om han ej tillika kan grunda detsamma på hela Svenska folkets medverkan och förtroende. Och jag beklagar den Konung, som hellre söker sitt stöd hos en eller flere enskilda corporationer och folkclasser, än hos hela nationen, der det endast med säkerhet står att finna. Hvad åter den sednare satsen angår, eller att Adelns framtida bestånd beror på nu gällande arfslagars bibehållande, så anser jag den vara lika falsk som den förra. Att Adels egendom ulan afseende på nu gällande arfslagar stundeligen förminskas, det är tillräckligt ådagalagdt af Just.Statsministerns berättelser och tabeller; och ehuruväl det låter stort, när man hör berättas, att Adeln besitter jord för ett värde af nära 75 millioner r:dr, samt lösegendom till ett värde af 25 millioner, så förringas likväl verkan af dessa uppgifter när man derifrån drager de betydliga skulder, hvarmed dessa Adelns egendomar äro belastade, samt den kanske lika betydliga antecknade skuldsättning, hvarföre Adeln häftar. Kändt är emedlertid med visshet, att Adelns förmögenhet årligen förminskas och öfvergår till andra samhällsclasser ; månne detta förhållande förbättras dermed, att Adelns giftermål med ofrälse försvåras genom nu gällande arfslagars olikhet? Månne icke det enda sättet att på något vis återfå den förlupna förmögenheten består deri, att Adelns söner genom giften med rika ofrälse personers 7 H. 33 258 Den 10 Februari. döttrar i någon män återbringa hvad annars svårligen lär komma åter? Månne icke derföre den lika arfsrätten, långt ifrån att bidraga till Adelsståndets förfall, snarare kan bli ett medel för Adeln att ännu någon tid uppehålla dess alltmer och mer försvinnande såväl förmögenhet som anseende?
I anseende härtill och då dessa hemman således icke före 1810 varit och icke heller derefter på ett med 80 § Regeringsformen öfverensstämmande sätt, blifvit ålagde ordinarie rotering, få Utskotten, som icke linna det vara med rättvisa och billighet förenligt, att hemmanen nu, emot deras egares vilja, påläggas sådan rotering utgöra, vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, att de för sin del icke kunna bifalla, att ifrågavarande hemman påföras ordinarie rotering.
Såsom exempel vill jag nämna, att nuv:de styresmannen för Teknologiska Institutet blifvit chef för ett annat verk, der han erhållit högre lön än vid Institutet. Man kan icke hjelpa det. Staten kan icke aflöna sina tjenstemän så som kommunerne sina. För öfrigt frågar jag, hvilken skicklig läkare eller jurist stannar vid ett universitet emot en lön af 2,5 00 Rdr, då i en annan stad de kunna påräkna en inkomst af 5 å 6,000 Rdr. Jag anser Utsk. hafva förfarit rätt, och yrkar bifall till denna puukt. Frih. Alströmer: Ingen lärer väl vilja tillvita Utsk. njugg - 510 Den 20 November f. m. het, men naturligtvis och till följd af ärendenas mängd kan Utsk. icke så afväga alla sina förslag, att de stå i full harmoni med hvarandra. Enligt min åsigt kan det af Utsk. föreslagna anslag förhöjas, utan att man behöfver öfverskrida den af Utsk. föreslagna slutsumma. Betänk, uptager summor, hvilka, tillstyrkte på grund af enskilda motioner, äro mindre nödvändiga. Dessutom har H. Exc. Gr. Sparre redan visat, att lefnadskostnaden i Upsala är lika dryg som i Stockholm. Jag anhåller om bifall till II. Exc. Gr. Sparres förslag. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättning af plenum kl. 6 e. m., förklarades öfverläggningen fulländad, samt framställde Hr Gr. o. Landtm., att i afs:de på ifrågav:de punkt, hvartill åtskilige ledamöter yrkat bifall, II. Exc. Hr Gr.
Lagerheim,- sorn af iniriiffad sjukdom vore hindrad, filt i dag till Prolocollets förande inför Ridderskapet oell Adelli sig inställa, lålit till Herr Grefven och LandtMarskalken aflemna ett så lydande Läkarebetyg : Att Riddarhus-Secreteraren Herr Olof J. Lagerheim, i anseende lill eif. tvärt bensår, för närvarande är oförmögen lill all slags Tjenste-befattning, hvarvid det behöfves att stå , gå eller sitta , varder härmedelst, så sann t mig G,ud hjelpe lil! lif och sjal, intygadt. Stockholm den 25 November 1823. Johan Fredric Ekström. Lifmedicus hos H. K. H. Prinsessan. I anseende hvartill Riddarhus-Secreferarens tjenste befattning i dag förrättades Ridd, o, Ad, Prot. io B, jf, Afd, 5g ,]66 Den 55 November fm, af underlecknad Förste Riddarhus - Can -* cellist. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den i5 dennes under N:o aqo afgifne, samt den 32 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut mcddeldte betänkande öfver Kongl. Maj:ts ..Kådiga Proposition, angående vidtagande af en ytterligare anstallt till förekommande af fångars flykt; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde laggas tili Handlingarne.