Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag borde icke upptaga eder tid i dag, Mina Hrr, då jag vid elt föreg:de tillfälle inför nästan samma åhörare ådagalagt mina tänkesätt i denna vigtiga fråga; men den högtidliga stunden bjuder milt hjerta alt ännu säga några ord. Jag får då börja med det, hvarmed jag rätteligen borde sluta, eller att hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på afslag af det hvilande Kongl. Represenlations-förslaget. Konungen har i sitt Statsråd beslutat framläggandet af delta förslag. Sveriges Konung har dock icke tagit initiativet dertill. Aran deraf, om den är någon, tillhör uteslutande Hans rådgifvare, hvilka i den bästa afsigt och under de ljusaste förhoppningar tagit detta steg; och Konungen har efter dagars och nätters besinning följt deras råd. Hvad Konungen i sin vishet liar gjort, tillkommer icke oss att bedömma. Tider och förhållanden vexla. Hvad Sveriges sednast framfarne Konungar vid ett sådant förhållande skulle hafva gjort, det veta vi icke; men ett vet jag, det är, att dessa Konungar skulle med den aldra största H. 1. 15 226 Den 4 December. förvåning bemött ett Råd, som skulle hafva funnit lämpligt att inför tronen framlägga ett underdånigt förslag till undanrödjande af liela vår representation och till bildande af en på alldeles nya grunder fotad, hvars hela anda ådagalägger en så egen, hittills okänd uppfattning af den jemnvigt de båda statsmakterna emellan, som all statsrätt bjuder. Detta förslag bär stämpeln af en sådan uppfattning, eller, med andra ord, jemnvigten finnes der ej, denna jemvigt, som våra grundlagar till både ord och anda så visligen innebära och så länge hafva bevarat. Man har i en statshandling sagt att grundvalen för vår representation nu mera vore vittrad och nära att sönderfalla. Jag vågar dock tro, att en verkligt nationell grund aldrig faller för annat än våld eller menskligt oförstånd; men, om denna grund verkligen ramlar, så lutar ock samhället till sitt fall; all kraft, stadga och lugn äro borta; oro, svaghet och omstörtnin gar intaga de förras rum.
Palmstjerna yrkat den fördelning af propos:ne, att frågan om anslagets belopp afskildjes från beslutet om hvad i öfrigt vid anslagets beviljande ansåges böra stadgas, samt att således, enl. 54. § Riksd.Ordn., en sådan fördelning vid proposrnes framställande borde iakttagas, och Hr Landtm, i delta fall ansåge lämpligast, att först afgjordes till hvilka ändamål anslaget beviljades samt huru det borde utgå, och sedermera bestämdes anslagets belopp. R. o. Ad. hördes häruti instämma. Frih. Cederström: Jag anhåller vördsammast, att Hr Lagerhjelms amendement måtte komma under öfvervägande såsom tillägg, ehvad Frih. Palmstjernas förslag eller Hr von Hartmansdorffs i öfrigt må blifva af R. o. Ad. antaget. Den 22 Maj. lil I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., alt hvad han, bland mängden af framstäldta förslag, förglömt att omförmäla Hr Lagerhjelms förslag, samt att detsamma åsyftade bifall till Hr von H a r t m a n sd or f fs förslag med följande tillägg: ”Dock utan att medgifva användandet af dessa medel till uppförandet af straff-fängelser, hvilka icke stå i ovilkorligt sammanhang med nu gällande lag”; hvarjemte Hr Landtm, hemställde, alt det, i händelse Hr von Hartmansdorffs förslag blefve antaget, måtte fä ankomma på särskildt beslut, huruvida det tillägg, Hr Lagerhjelm föreslagit, skulle i beslutet intagas eller icke; hvilket bifölls. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., med förbehåll att ifrågavar. anslagsbelopp må blifva föremål för särskildt beslut, behagade bifalla hvad SlatsUlsk. för öfrigt i dess betänk. N:o 41 föreslagit, ropades starka nej, blandade med ja; hvarefter Hr Landtm, förklarade, att han funnit denna propos. besvarad med öfvervägande nej.
N:o. 25. såsom sådant få fortfara, får jag, på nu anförda skal, vördsamt anhålla, att Rikets Höglofliga Stander måtte besluta, det Hudiksvalls högre elemenlar-läroverh, från och med början af nästkommande slatsregleringsperiod, utvidgas till ett högre fullständigt elementarläroverk, och att för sådant ändamål anslag för en lektor i klassiska språk vid nämnda läroverk från och med samma lid varder af statsmedel beviljadt; anhållande jag vördsammast om remiss af denna min motion till Höglofliga StatsUtskottet. St&ckholm den I \ Oscar v. Knorring. Af Herr von Snorring, Erik Oscar, om beviljande af ett anslag å 100,000 B:dr lill Norrlands kustförsvar. Då jag nu går att inför Höglofliga Ridderskapet och Adeln väcka ett förslag rörande Norrlands kustförsvar, eller rättare anslag till detsamma, beder jag att få förutskicka några ord i afseende på tvänne omständigheter, hvilka gjort mig tveksam innan jag, efter moget öfvervägande, beslutat mig härtill. Den ena är att ett bifall till mitt förslag erfordrar penninge-uppoffringar å nationens sida, och jag anser det vara hvarje representants skyldighet att endast i oundgängligen nödvändiga fall taga Statens tillgångar i anspråk. Den andra omständigheten är, att man måhända kan tycka att, då fråga är om landets försvar, Regeringen, genom vederbörande departeraenter och embetsverk, är bäst i tillfälle både att bedöma hvad som härutinnan göres behof och huru försvaret bör ordnas. Hvad först anslagsfrågan vidkommer, så hörer detta fall till ett af dem, der en uppoffring af medel är oundgängligen nödvändig, ty här är fråga om att förebygga det icke Norrland, denna med materialer till framtida rikedom och blomstring så rikt utrustade landsträcka, fortfarande skall ligga öppen och obefästad, utsatt för att, vid hvarje fredsbrott, blifva ett rof för fiendtliga härjningar. Jemför man också alla de uppoffringar, som Staten gjort för Sveriges medlersta och södra provinser med dem, som Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865.
Uti dedistrict, som äro mindre besökta af resande, och der skjutsningen stundom åligger endast gäslgifveri-hemmanet, skulle entreprenader, som ej kunde öfvertagas af någon annan än detta hemmans innehafvare, endast leda till den resandes betungande samt skjutslegan blifva förhöjd utan skäl och sålunda motverka Utsk:s syftemål, att icke skjutslegan må förhöjas annorstädes, än der behofvet sådant fordrar. Utsk:s betänk, innefattar således un motstridighet, och för min del tror jag, att då det i 7 inom. föreslagna stadgande redan finnes, är intet förordnande i afseende på skjutsen behöfligt, såvida man icke anser nödvändigt utt i allmänhet böja skjutslegan; ty i det fall, att ett eller annat håll är så besvärligt, att legan synes böra förhöjas, kan särskild und. framställning derom göras, och om skäl dertill finnes, är det otvifvelaktig!, att sådant bifalles, Hvad diligence-inrättningarna angår, är det visst vackert alt genom uppoffring af statsmedel gynna dem i sin början; men, såsom jag en gång förut anmärkt, beror möjligheten af deras fortkomst hufvudsakligen af qvantiteten af de varor, sorn med dem kunna fortskaffas. I de länder, der diligencer gå höstetiden, händer mången gång, att de äro tomma på personer; men de äro alltid lastade med varor, och de varor, soni föras af diligencer med platser för 18 personer, väga nästan alltid mer än dessa 18 personer. Hvarken äro våra vägar nog hårda eller våra hästar nog starka för så stora lass, och om också vägarnas hårdhet vore tillräcklig, skulle dock dylika vagnar ej kunna framkomma på dem, som gå backe uppföre och backe nedföre. Diligencen, som går emellan Stockholm och Götheborg, måste begagna oxar, för att komma uppföre backarna, och olyckor kunna ofta inträffa, då den svårlastade vagnen skall köras nedföre backarna. Således måste diligencerna erhålla en annan form och icke hos oss inrättas efter samma modell som i andra länder. Derjemte bör man tillse, huru de skola hafva nödig förtjenst.
Danquen hwars intereste i anseende till transporter till och ifrån Tumba pappersbruk, häraf led sökte wisterligen att häruti fä ändring, flere öfwerläggningar more äswen med Swarklösa Häradsboer, men frugtlöst, dä om, sider den öfwerenskommelse träffades, att Smärtlös» Härad skulle till Banquen betala 4020 R:dr Riksgälds sedlar eller 2666 R:dr g2 st. Banco dä Banquen deremot skulle upsöra broen sädan Banquen den sjelf wille hafwa, likwäl förbehäll sig nämde Häradsboer alt äterfä ä de framdeles titt upbarande stadgade bropengar, hwad de nu till broen utfäste sig betala, samt under tiden si?Ifwe wara frie för bropengars erläggande: Detta wiktor har Swartlösa Härad likwäl aldrig upfylt, Ban. quen har ensam pä sin bekostnad upsört broen, och dä en betydlig swärighet stutle möta, wid det ffiljagriga förhällandet att uptaga bropengar af nägra, af andre äter intet, har Banco.Utskottet ansett nyttigast och ' bäst det uphörde för alla, och i denna afsigt mälet Riksens Ständers ompröfwande wördsamt understält sä wäl hwad bropenningarne som afstrifningen af hela denne byggnads kostnad 18,002 R:dr Banco angick. Friherre Ceflerström: Dä Herr Grefwe De la Larciis uplyst, att Ukffotleks afsigt ej warit att sära Canal Direetionen, och akt der hyser fullkomligt förtroende till den närwarande, sä anser jag wist en sädan förklaring för min del nöjaktig, men kror den ej wara det lika i anseende till stylén i Z66
Sprengtporten måste förutsätta motsatsen. Påståendet att en del af denna beskattning skulle, såsom Frih. Sprengtporten sagt, onödigtvis trycka Svenska folket intill nästa riksdag, synes mig redan vara vederlagd med hvad jag förut anfört. Jag fortfar att anhålla örn den propos., som [Jr .Nordensköld yrkat. Hr Rosenblad: För att undanrödja allt missförstånd af mina åsigter i ämnet, anhåller jag, med anledn. af Frih. Sprengtportens sista yttrande och under åberopande af hvad jag anförde, då frågan förra gången förevar, få nämna att orsaken hvarför jag nu oinskränkt instämt i det förslag, som Hr Nordensköld afgifvit, alt låta förhållandena i afseende på Convojcommissariatet orubbade förblifva sådana, som de nu förefinnas, är den, att jag ansåg, att den förändring, som nu åsyftas, ej borde verkställas förrän de unionella förhållandena emellan de begge förenade Rikena i lagenlig väg blifvit afgjorda, synnerligen då man känner att en comité' i sådant afseende är nedsatt. När delta en gång är gjordt, lärer K. M. framlägga både för Sveriges Ständer oell Norriges Storthing ett förslag, som kan tillfredsställa begge Rikenas anspråk. Då skall jag gerna instämma i borttagandet af den förmenta oredan deruti, att samma embetsverk behandlar Sveriges och hela Skandinaviens ärenden, om äfven denna oreda ej är så stor, som den skulle vara, i händelse begge Rikenas Riksförsamlingar beslöto olika om en och samma sak. Samma orsaker, jemte det kända förhållande att en af de betydligaste dispositioner af handelsoch sjöfartsfonden vid denna riksdag blifvit underkastad en juridisk pröfning, som : förekommer eller åtminstone försvårar denna frågas upptagande till öfverläggning af RiksSt:n, göra äfven att jag anser, att man säkrast kan öfverlemna till kommande Ständer att besluta öfver de behållningar, som vid denna frågas slutliga utredning och styrelsens förändrade organisation kunna uppkomma för Sverige. När detta skett, så tror jag att Sveriges
St. framställa, om och under hvad villkor det s. k. lilla mynthusets tomt, med derå uppförda byggnader, må antingen genom köp eller byte kunna upplåtas till Stockholms stad, i anseende dertill, att denna tomt är den enda tjenliga, hvarå staden efter underdomstolarnes nyligen tillvägabragta sammanslagning till en domstol, sorn är förlagd till rådhuset, kan låta uppföra nya, högst behöfliga ransakningshäkten; anhållande jag derjemte, att Utsk., på grund af detsamma redan meddelade handlingar, och i händelse öfverlåtelsen tillstyrkes, ville taga i betraktande, huruvida det för verkställigheten må anses nödvändigt, att Stockholms stad må, mot billig ränta och någon bestämd årlig afbetalning, erhålla ett lån af statsverket, i ändamål att påskynda denna, för Riket och Stockholm lika vigtiga fängelsebyggnads uppförande. Utom andra skäl, som tala för det af mig väckta förslag, vill jag nu endast åberopa, att stadens fång vårdskostnader, hvilka successivt ökats från den tidpunkt, då de här inrättade corrections-inrättningarne börjat utveckla sina verkningar, under det sista året stigit från 8000 r:dr, hvartill de i den år 18J7 upprättade och af K. M. faststallda staten blifvit beräknade till dubbelt, eller omkring 16,000 r:dr, hvilket ådagalägger, att om icke kraftiga och skyndsamma åtgärder vidtagas till häktenas förbättring och en ändamålsenligare classification af fångpersonalen, uppgående i härvar. ransakningsfängelsettill ett antal, i medeltal för året, af 3 till 4.000, det icke blir möjligt att beräkna den gräns, hvarest förderfvet skall stanna. Det är nyttigt och väl, att länshäktena i öfverensstämmelse med K. M:s propos. blifva satta i ett ändamålsenligt skick; men om åtgärden stannar härvid och icke tillika omfattar Stockholms ransakningshäkten, blefve följderna föga tillfredsställande.
De må ef kunna åberopa sig sin i DiscontReglementet, på föreskrifven tid gifna rätt, ty då Bolaget tillkännagifvit, att det ej kan uppfylla sina förbindelser, måtte det väl medgifva, att dess rättigheter äfven upphöra vid ett nytt Contract om nya understöd, och att båda skola å nyo bestämmas. Det är just insatts-rättigheten af enskildas penningar i Götha Canal Discont, som vållat just de provinsers penningeoch Credit-brist, sorn omgifva Canålen, då den lätta tillgången inlockat menniskor att låna penningar, som icke förut vetat hvad en Discont betydde, och hvars jord skall falla uti de lyckliga Den 22 Juli f. m. speculanters händer, som någon tid funnit importhandeln så lönande, om ej snar hjelp mellankommer, som gör umbärligt det förtroende, fordna liders redlige handlande haft för hvarandra, då de hos hvarannan deponerat penningar för en kort tid, innan det allmänna förtroendet man och man imellan gick att genom dessa insättningar förlora sig i Götha Canal. Jag kan således icke för min del lemna mitt bifall till någotStatens understöd för Götha Canal utan med vilkor: 1:0 att låninsättningar af enskildai Gotha Canal Discont under intet vilkor få ske; 2:0 att den underkastas samma Reglor och Revision sorn RiksDiscönten; 3:0 att intet understöd bevill jas på längre tid, än till nästa Riksdag eller på 5 år. Friherre Cederström, Ulric: Då Pierr Grefve Ankarsvärd oell Herr af Sillen så grundeligen och väl yttrat hvad i detta amne kan vara alt anföra, vore ^et öfverflödigt att jag deröfver vidlyftigt framställde min mening. Jag vill allenast nämna den öfvertygelse jag har, att Götha Canal endast då kan blifva nyttig, när Landet sjelf kan om dt nsamma bestyra, men sådant ar för det närvarande omöjligt, och pa sadan grund ön.-kar jag afslag å Betänkandet. Herr Fald man, Otto Fredrih; Sorn jag delta gil i granskningen af Götha io7o t)en 22 Juli f, m. Canal
Dess beslut, samt den Gåldenårerne genom ():de puncten beviljade lindring i ofverråntan, från berörde dag taga sin början. Stockholm d. 18 April 1823. Ankom den 21 April 1823. Riksens Höglo!!. Ständers StatsBancooch Lag-Utskotts Utlåtande , i anledning af våckt fråga, om R ikets Stånders medverkan till inställelse af publike fordringsegares Lagsöknings åtgärder, intill dess Finance-Regleringen hunnit att uppgöras Uti Memorial af den I Martii detta år, som till Stats-Bancooch Lag-Utskottens gemensamma Utlåtande blifvit remitteradt, har Herr Friherre Henning Wrangel förmält sig icke anse det utur sin ordning, att, i närvarande stund, då hela Na - 644 StatsUtskottets Betänkanden. tionens uppmärksamhet skulle vara fästad på den blifvande realisationen, fåsta Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att alla publike fordringsegare, hvaröfver Rikets Ständer ega Disposition , borde inställa sina Lagsöknings åtgärder, intill dess Finance-Regleringen hunnit att uppgöras. Vid öfvervägande af hvad den sålunda gjorde Motionen innefattar, hafva Utskotten icke funnit skål, att tillstyrka bifallande deraf; hålst som, i afseende på en del af de publika fonder, hvilkas förvaltning ytterst af Rikets Stånders förordnande beror, eller utredningen af f. d. Filial-Disconterne, Rikets Ständer redan särskildt fattat sine beslut; och, i afseende åter på de öfriga, Utskotten anse det högst betänkligt, att, genom meddelande af föreskrifter om ett särskildt handlingssätt, hvilka, lika med den nu föreslagne, enligt sinnatur ej kunna blifva annorlunda ån i högst allmänna ordalag affattade, dels på visst sått frikalla vederbörande, hvilka fått sig den närmare vården om fonderna, i enlighet med Instructionens bokstaf, ombetrodd, från en betydlig del af det dem eljest åliggande ansvar för underlåtenhet, att, med skyldig upp - Stats-Utskottets Betänkanden.
Det dyrbara för^- troendekall, att få deltaga i rådslag om ett Folks vigtigaste angelägenheter, ingifver hos snig lika mycken fruktan sorn upphöjelse! föremålets vigt vill nedtrycka en sjelfständighet i tankar och begrepp som dessemellan förmått hålla sig uppe, ty för mig ligger öppen den stora moraliska ansvarigheten för hvarje obetänkt förslag. Vore ej mitt nit för Fäderneslandet ännu större än min fruktan, så tillstår jag gerna att jag skulle finna mera trariquilitet af ett ogillande, än af ett bifall till mine åsigter, uti desse angelägenheter; men det rum jag ibland Höglofl. Ridderskapct och Adeln fått intaga vöre än mera oförtjent än det är, om jag vägde mina begrepp eller mine yttranden om rätt och nyttigt, efter det större Bil till Ridd. o. Ad, Pr, lil Band. i n4 Den f /ipr il e, m.~* eller mindre bifall, jag tillfälligtvis defåtkuä* de här förvärfva. På grund af hvad jag sålunda tillåtit mig Vördsamt anföra, hemställer jag, att Herr Friherre Björilfi;jernas Förslag ina till Statsoch BartCoVt/kotten remitteras, ulan att åt < öl jas af någon Utaf Högloft Ridder(kapet och Adeln besluten fåre flir ij t för målens handläggning inom Utfhotteii. Bilagor till PleniProtocollet för den 7 April, eftermiddagen. N:o i. Herr Bruncrona, Guflaf Adolph; Frånvarande den stund Herr Tham den 4 3 denna månad uppläste sitt anförande mot mina anmärkningar rörande Finska handeln, torde det mig tillåtas, att med anledning af detta anförande ytterligare i ämnet utlåta mig, hvarvid äfven jag lika med den värde Talaren kail försäkra, att endast nit för det allri Den 7 April e. m. manna bästa varit min vägledare.
(Se Bilagan N:o g,) Grefve Cronhjelm anhöll att hans-Hernö- ^ rial måtte få åtfölja Friherre Åkerhjelms motion till vederbörligt Utskott. Herr Ehrenstam, Samuel Gustaf, uppläste följande: (Se Bilagan N:o g.) Friherre Sparre, Sixten, anförde skriftligen : (Se Bilagan N:o 10.) Friherre Nauckhoff, Otto, uppläste följ jande: (Se Bilagan N:o 11») Herr Pereswetoff Merath, Anders Vilhelm : I sjelfya principen är jag med Herr Fri - Den 27 Januarii, Friherre Åkerhjelm ense, Den liberalité i åsigter motionen visar år ej ovåntad af en man, hvars sjelfståndiga tänkesätt och kännedom af tidens kraf beredt honom en odelad högagtning, men fastän jag, lika med den värde Ledamoten, inser nyttan af en så beskaffad publicité, som den föreslagne, kan jag deraf ej hindras, att i frågan om sättet, att väcka mo - tionen vara af olika mening, och jag skall i korrthet söka utveckla den, ån mera befästad under en discussion, deri så mångå talare med den skicklighet deltagit, att jag ej företrädes-; vis bör citera någon. Motionens ändamål år att lämna tillträde åt allmänheten till afhörande af hvad inom Riddarhuset skrifteligen och munteligen yttras, och det år klart, att af ett sådant tillstånd följer rättigheten för hvilken Redacteur af Tidningar, som hålst, att uppskrifva äfven de munteliga yttranderne, så som han fattat dem, och att genast låta trycka, hvad som blifvit anteck^ nadt. Mig förekommer det, som borde i den stund sådant tillträde meddelas, tryckfrihetslagen noga bestämma ansvaret för den Redacteur af Tidning hvilken till åfventyrs uteslöt något af, eller oredigt framställde muntelige yttranden, emedan hvarje Representants anföranden och de uttryck lian dervid valt, år hans egendom. Denna grundsatts år i andra Constitu - Iiidd. o. Ad. Fröt. I. B. II.
Jag biträder den sisla värda talaren, med det tillagg, att jag skulle anse det vara orätt of R. o. Ad. att vilja besluta ett högre arfvode för sin secreterare än för secreterarne i de öfriga Stånden; hvaraf ock följer, alt jag kommer till den åsigt, som Hr von Troil framställt, alt alla 4 RiksSUns secreterare böra hafva lika aflöning. Frih. Boye: Jag tager mig friheten erinra det H. Ståndel derom, att i den ena frågan, nemi. om arfvodet för BondeStrs secreterare finnes en handling ledande till beslut, som icke finnes i fråga om de öfriga Ståndens secreterare. BondeSt. har nemi. beslutat, att dess secreterare skall hafva 4oo r:dr i månaden. Hvad de andra secreterarne angår, så har ingen fråga om förökad aflöning för dem varit väckt. Jag har visst intet emot, att den må blifva väckt; men då jag har en särskild anledn., som torde igenkännas af vår secreterare, att han icke åstundan något sådant, och de öfrige eller Presteoch BondeStåndens secreterares önskan i detta afseende icke är känd alt vara sådan; så ser jag i förslaget att i frågan inblanda dem, intet annat, än ett sätt att få afslag å den propos., jag begärt. Jag skall också icke bestrida, att de öfriga Ståndens secreterare må få högre arfvoden, men det är icke detta vi nu hafva att afgöra, utan huruvida, sedan BondeSt. enligt dess prot.utdr. beslutat 4°° rtdrs arfvode för sin secreterare, vi skola lägga hinder i vägen för BondeStrs vilja, och det är detta jag motsätter mig. Jag förklarar derjemte, alt det är mindre min afsigt att skaffa nu var. secreterare 4°° r:drs arfvode, än att visa, att jag ej brister i den aktning för BondeSt., som fordrar att jag bifaller hvad BondeSt. i detta fall beslutat.
Vid sådana omständigheter och då för att fatta ett sådant beslut, som Den 12 Oktober. 20 :V sednare delen af Utsk:ts hemställan innehåller, en ytterligare utredning, än den som förekommer i Bet:t, måste anses erforderlig, anhåller jag att Bet:t måtte till StatsUtsk:t återremitteras. Hr Printzensköld: Pör min del är jag af den åsigt att någon återremiss icke erfordras. StatsUtsk:t har här tillstyrkt en ersättning till vederbörande innehafvare af privilegiet, som efter min öfvertygelse grundar sig både på billighet och rättvisa, men Utsk:t har å andra sidan, sin pligt likmätigt, icke förbisett att staten också har rättigheter mot efterföljande innehafvare, alldenstund ju ostridigt är, att ifrågav:de allmänning icke är gifven till privilegiernas innehafvare för något annat ändamål, än för att idka den fabriksrörelse, som vid Dylta ännu fortfarande eger rum, hvaraf naturligtvis följer, att allt hvad som allmänningen afkastar utöfver det som erfordras till brukets drift, det bör också till staten återgå. Ty om den enskilde har i många år åtnjutit en fördel utöfver rättvisans gräns af staten, så bör han också, när ett sådant förhållande updagas, återlemna denna förmån till staten, likasom staten är skyldig återlemna till den enskilde fördelar, hvilka han af honom åtnjuter utöfver rättvisans gräns. Jag tror således att, det just ligger rättvisa i hvad StatsUtsk:t i sednare afdelningen tillstyrkt, ty ännu har jag så mycket förtroende till domareroakten i vårt land, att jag anser, det dess domar skola åtminstone i sista instansen blifva sådana, att man kan vara fullt betryggad mot att deri ligger orättvisa. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställande. Gr. Sparre: Den siste talaren har sagt, att om saken kommer till doms, dömes rätt. Derom är jag så öfvertygad, och om här vore i fråga att öfverlemna saken till doms, skulle jag icke deremot hafva det ringaste att anmärka.