Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru jag den gången, efter ha irrat kring i mörkret och kylan, gata upp och ned, utan medvetande eller besinning, till sist mera död än lefvande af vanmagt och köld togs upp — utanför » gummans » dörrar, dit den gamla vanan instiktlikt i sista sekunden ledt mig — detta allt är dig nog ej obekant, då jag vet att derom sqvallrades både fram och tillbaka på sin tid uppe på fleuristateliern. Men i sitt rätta ljus kunde de ej der se saken. Ärade D. S.! Det är mig onekligen till stor ledsnad, att jag yttrat mig mindre fördelaktigt om eder goda vän, rullkaminen, men ser ni, högt ärade, jag kan för min egen del ej ändra min åsigt derom. Ni säger, att ni under två vintrar njutit trefnad af denna ypperliga tingest; mina personliga känslor säga mig, att just samma ypperliga tingest för mig förbittrat existensen under en lika lång period. Således ser ni ju, älskvärda eller älskvärde D. S., att våra erfarenheter varit högst olika. Somliga menniskor tåla kattor, andra åter icke. Men skämt å sido! — Fråga t. ex. en läkare, om han icke anser, att de mindre smickrande adjektiv, som jag tilldelat rullkaminen, uti en viss mån äro fullt sanna? Ni ger mig en sådan der — hm! hvad skall jag säga — en något impertinent släng, om att jag ej anser det vara mödan värdt att omtala eder goda väns prisbillighet och bränslebesparande dygder. Pardon — jag är en lika stor vän af rättvisa som ni. Naturligtvis är det mig omöjligt att uppelda en våning om 4 rum för 20 å 25 öre dagligen, om ej det just sker med er kamin. Således ställa sig säkerligen de direkta omkostnaderna mycket lågt. Men har ni beräknat de indirekta kostnaderna? Kan kaminen alltid stå orörlig uti en centralt belägen förstuga eller tambur, hvarifrån värmen genom de öppnade dörrarne kan strömma vidare in uti våningen, då är den ju särdeles praktisk.
Då Direktionen likväl befarat att det första alternativet icke skulle leda till önsklig framgång, har Direktionen, beträffande det sednare, hänvändt sig till Frimurare-Barnhus-Direktionen, under hvars vård och inseende donationsfonden är ställd, med anhållan om dess medverkan, under förhoppning att den brist, som genom ett sådant användande af skolans kapitaltillgång skulle uppkomma i årsanslaget, blefve fylld genom ökadt statsbidrag. Uti skrifvelse den 8 sistlidne Februari förklarade sig Frimurare-BarnhusDirektionen vilja medgifva kapitalets användande till åstadkommande af ny lokal för skolan på följande vilkor, nämligen: att Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. N:o 1, om Statsverket 1865. 41) att skolan allt framgent komme att bära namn af stiftaren; att den Barnhus-Direktionen nu, enligt nådiga brefvet den 28 September 1836, medgifna delaktighet uti skolans styrelse och förvaltning icke måtte komma att inskränkas; samt att Direktionen för Chalmcrsska Slöjdskolan borde till Barnhus-Direktionen utfärda en icke räntebärande förskrifning å det belopp, hvartill donationskapitalet vid öfverlemnandet uppgiuge, och hvilken förskrifning borde på Chalmersska slöjdskolans bekostnad intecknas uti den nya skolbyggnaden, för att, i fall skolan framdeles skulle upplösas eller, utan Barnhus-Direktionens medgifvande, omorganiseras, Direktionen då måtte kunna återfordra kapitalet, för att använda det i enlighet med testamentets föreskrift. Då sålunda Frimurare-Barnhus-Direktionen för sin del bifallit den åtgärd, som skulle möjliggöra utförandet af det sednare alternativ, som här ofvan blifvit i underdånighet framställdt, har Direktionen, under förhoppning att Eders Kongl. Maj:t täcktes godkänna
I detta afseende böra Utskotten anmäla,’ att Kongl. Reglementet den 22 December 1802, för Dykeiioch Bergnings Compagniet uti 2 §•* stadgar, att uti Dykerlets tjenst någon Tull» Lotsoch Fyrbåks-Betjent ej får nyttjas, samt i öfrigt tillägga, att, jemlikt, detta Reglemente, verkställigheten af alla Dykerioch Bergningsanstaller i Riket blifvit uppdragen åt ett enskilt Bolag under Octroy på 25 års tid, räkv nade ifrån den 1 Januarii 1803; Och lärer vid sådant förhållande, all fråga om Dykeri-Inrättningens sammanslående med Tull-Verket, för närvarande, böra försvinna. Sluteligen och beträffande åtskillige inom Högloft. Ridderskapet och Adeln gjorde erinringar, åsyftande hufvudsakligen , att Utskottens Betänkande kunde erhålla en sådan redaction,’ Bihang till Rths-St. Trot. i$iy 4;de Sami. N'.r zzi. zzz. 1762 Statsoch Besvärs Utskottens Betänkandcn. att de derutinnan förestagne förändringar matte, såsom Besluti och icke, såsom önskningar, lios Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, hafva Utskotten skolat vid handen gifva, att de ansett frågan om Handt - Tulls-bevakningens upphörande vara den enda af alla i förevarande ämne väckte motioner, hvaruti något afgörande Beslut bort Riksens Höglofl. Ständer tillstyrkas; Och har detta jemväl uti Betänkandet blifvit iaktragit.
Idun räknar nu 50,000 minst läsarinnor och är spridd inom Sverige, Ryssland och Norge, Danmark, Finland, England, Fredagen den 15 juni 1888. Tidningen kostar B y r å,: 8 Sturega tan 8 (ingång från Humlegårdsg. 19) Annonspris: 25 öre pr petitrad (— 10 stafvdser). endast Redaktör och 1 krona för qvartalet. FRITHIOF postarvodet inberäknadt. utgifvare: HELLBERG. A l l m. Telef. Ingen lösnummerförsäljning! Sista rjumret i hvarje månad innehåller en fullständig modeo. mönstertidning. I I Råd vid hennes afsked från scenen. iex, JOTCJF. eix cfåcen eje Hä-n-iDe J-&lt;^cj ' &lt;^ t Si^otfEssvtovrov ^åx b| M I N. ooli, uå-tt &gt; a-|- ' tisffloi): 3e^| ?öxIva^fw-trva Ivua-x * vy-fl-be ejpå- Boc-n-cct) S« / ä / tft-cj-a-x-e Bedbä-RNBA liit-tt-cpiiä-cjf 0 C (T - Det-j ?öt-: 6&lt;xwvt fåiuyt •Betinn-cjaIn / LVKJ oc-; AI&gt;CTII6. ) å - IXIJEIA. ! » fiomtnclx-1-nttoc-, - tcttrtiia.^ ä-x-an» tewvpef! tiu-vna-! |oräOef A I ^ b ebb ta-cH ^9OCCLI Oc-tv bi-ff Julictiv HPi / ng-a. a-J? öDebd txpp decj-etjxclt ut-fEe ua / taan-vux. j ' occ-rlPaiobi Cl!
Dreijer, Major och Inspecteur för Generalstabens lithografiska inrättning. Lades på hordet. Frih. Raab, Adam Christian, uppläste 3 så lydande motioner: 1. I en lid, då penningen blifvit allt mera sällsynt, då den skattdragandes förlägenhet, känd och erkänd af alla, utgör ett af de vigtigaste föremålen för Ständernas behjertande, och likvisst den ena motionen efter den andra framlrädt med nya anspråk på nya utgifter, torde det måhända synas olämpligt att begära något nytt anslag. Men, då det icke lärer kunna bestridas, att jordbruket får vidkännas de största statsutgifterna och att jordbrukarens förmåga att bära sina bördor beror pä beloppet af den produetion, han förmår framkalla, men denna åter beror på jordbrukarens insigter i sitt yrke; så torde en ringa utgift för befrämjandet af nyttiga kunskapers spridande i denna väg, vara att anse såsom ett förskott, hvilket bär tusenfaldt frukt. Det anslag, som rikets sednast församlade Ständer jemte upplåtandet af Ultuna kungsgård vid Upsala till ett landtbruksinstitut, lemnade åt 5 lägre jordbruksskolor, har, ehuru otillräckligt och förenadt med stränga villkor, likväl blifvit begagnadt, sedan ihärdiga bemödanden och stora enskilda uppoffringar blifvit använda för tillvägabringandet af dessa inrättningar. De skolor, som på detta sätt kommit till stånd, hafva, så är det mig sagdt, redau öfverträffa! förhoppningarna, och särskildt har jag mig bekant, att lärlingar från Bjedesjö landtbruksskola i Jönköpings län äro eftersökta från aflägsne landsorter; flere voro vid städseltiden i är reqvirerade af landtbrukare i min ort (södra Calmar län); endast en stod att få, de öfriga voro redan upptagne. Men G sådana skolor i hela vårt vidsträckta länd äro otillräckliga för behofvet, ty behofvet af upplysning tilltager i samma mån förtroendet till upplysning ökas. Mot landtbruksskolorna bar jag hört den invändning göres, alt de endast gagna de större jordbrukarne, possessionaterne. Detta är falskt.
Vår tid älskar att låta ljus och luft så mycket som möjligt inströmma; under en tid däremot, då ofrid i landet var det vanliga, vågade man icke göra fönsteröppningarna så stora att fiendens skjutvapen med lätthet kunde tränga igenom dem. Tidens vana var för öfrigt att göra en bestämd skillnad mellan lifvet inne och lifvet ute. Inne ville man vara fullkomligt fredad från allt störande utifrån. (Forts.) $ Kvinnorna på utställningen. En liten et orientering. kan nu vara bäst att göra ett kort afbrott i Iduns uppsatser » Kvinnorna på utställningen », för att i stället orientera oss ett grand på själfva utställningsområdet. Många af våra läsarinnor hafva måhända endast en dunkel föreställning o m anordningarna därute, och kanske en hel del af våra kära landsortsbor endast vet att vår stora och, vi skola hoppas det, lyckade utställning är förlagd till Djurgården och skulle därför hafva ganska svårt att hitta och komma till rätta i allt virrvarret. Vi skola därför bedja att få ledsaga dem på en liten promenad dit ut just nu, när den stora utställningen nyss är högtidligen öppnad af konungen i närvaro af prinsar, regering, riksdag och honoratiores. Vi skynda alltså en solskensdag — det bör vara sol, ty allt tager sig då praktfullare och gladare ut — den vackra, ståtliga Strandvägen fram och vidare öfver den graciöst byggda nya Djurgårdsbron och stå så med ens framför hufvudingången, som med sina vapensköldar, emblem och vajande flaggor och vimplar bjuder ett gladt välkommen. Vi träda genom räknehjulen och befinna oss med ens inne på det vida och välordnade området. Framför oss utbreder sig en stor, jämn plan med mjuka leende gräsmattor och härliga planteringar, hvarå redan nu i den tidiga våren hyacinter och tulpaner fägna våra luktoch färgsinnen. Låtom oss här stanna ett ögonblick och se oss omkring och med ens taga reda på, hvilka byggnader och paviljonger vi här närmast hafva att besöka. På den vänstra sidan efter Djurgårdsbrunnsvikens strand ligga bland annat i följande ordning: Administrationsbyggnaden, Sportpaviljongen, Kemisktekniska industriens hnfvudbyggnad, som är inrymd i den gamla Eundmålningsbyggnaden, hvilken nu fått ett konstnärligt och måleriskt utseende.
Kan jag gå ensam med en herre på gatan? » Har man litet fantasi, kan man mycket lätt för sin inre syn framkalla den anslående bilden af alla dessa helt säkert utmärkt hyggliga frågarinnor — en lång rad o m vajande rön påminnande damer, hvilka icke ett ögonblick falla på det orådet att vara sig själfva en smula lag och följa sitt eget tycke, utan som fråga till höger och vänster för att af första bästa kråkvinkelsbo få en tillsägelse, hvarefter de, fria från allt eget ansvar, gladeligen kunna sig rätta och packa. Och de fråga inte förgäfves. Där finnes genast till hands en mängd kvinnor, alltför villiga att blanda sig i andras angelägenheter och bestämma öfver deras handlingar. » Ni skall gifta er med den rike. Tänk på framtiden! — Tjugunioårig flicka kan inte vara hvitklädd. Hvarför ej följa med tiden? Låt de unga vara unga 1 — • Det är oanständigt att promenera ensam m e d en herre. » Och så vidare. * Vi ha ej velat undertrycka följande ampra inlägg, ehuru det verkligen synes oss väl strängt mot en del af våra &gt;frågare och svårare ». I åtskilligt har Stade dock otvifvelaktigt rätt, hvadan hennes ord nog förtjäna beaktas. Skulle de — som vi förmoda — gifva anledning till några bemötanden, stå våra spalter gärna öppna. REDAKTIONEN. I D U N 1899 Det kan tyckas, som skulle allt detta enfaldiga frågande och svarande vara utan betydelse eller på sin höjd förtjänt af en axelryckning, men litet eftertanke säger oss, att så ej är. All denna kvinnliga obeslutsamhet och hållningslöshet och allt detta beskäftiga kvinnliga kommenderande är icke något, som endast slår oss till mötes från Iduns frågeoch svarafdelning, vi träffa också på dem ute i lefvande lifvet. Hur många kvinnor äro väl sig själfva och hur många kvinnor tillåta andra att vara det? Det är icke brukligt, att mödrar, då de uppfostra sina döttrar, lära dem, att de skola lita på sitt eget omdöme och förstånd, själfva bestämma öfver sina handlingar och modigt följa sin öfvertygelse om det rätta, äfven om denna icke sammanfaller m e d den allmänna meningen.
På det att icke tystnad i en så vigtig fråga mätte, såsom nyligen skett med behandlingen af en betydande fråga i ett annat RiksStånd, tjena till förevändning åt en ensidig meningsfraction och dess tidningsorganer att kringsprida i landet rykten om för9. 5 H. 8 58 D c n 8 Maj f. m. hållanden, som alldeles icke ägt ruin, anser jag min skyldighet vara att öppet framställa mina tankar, oaktadt den allmänna motvilja jag hyser att förlänga discussionen. Jag får således till en början protestera emot det grundlagsvidriga sätt, på hvilket Const.Utsk. från början behandlat denna fråga, och genom hvilket R. St. låtit förleda sig att äfven beträda samma bana. Grundlagen, hvars mening och ordalydelse äro för oss alla tillgängliga och tydliga, säger nemi., att om, i någon eller några delar af ett väckt förslag, Stånden stanna uti skiljaktiga meningar, så skola dessa af Const.- Ulsk. sammanjemkas. Men icke har här hvarken ordalydelsen eller meningen kunnat vara, att Const.Utsk. skulle lill RiksSttn kunna få inkomma med sammanjemkniRgsförslag i en preliminärfråga af denna art, genom hvilket missförstånd af grundlagen man kommit att helt och hållet rubba det rätta förhållandet, då Const.Utsk., oaktadt 3 Stånd till grundvalen svarat nej, likväl ansett sig oförhindradt att göra den till föremål för en votering i förstärkt Utskott. Sedan nu åter, genom R. St:s eget förbiseende i denna del, frågan kommit på den punkt, den nu är, att ett förstärkt Const.- Utsk. blifvit försatt i tillfälle att med R.
Herr von Hartmansdorff har yttrat en likartad tanka, men grundat den på ett annat skäl. Mitt är helt enkelt. När man vill befalla en hel Embetsmannaclass, som ännu ej med kärlek omfattat den nya saken, och det vågar jag uttala, att den ännu ej gjort, att lära sig en sak, sorn många föga annat än hata, så motverkar man hvad man vill vinna. Jag vet, att mitt yttrande är nog kärft; men jag kan, det oaktadt, ej undertrycka min öfvertygelse, det Vexelundervisningen icke vinner på en sådan åtgärd. Herr von Hartmansdorff: I afseende på Friherre Anckarswärds anförande får jag 84 Den ai April f. m. anmärka, att så länge Författningen om KyrkoRåd ännu gäller, är undervisningen inom Församlingarne, så vida icke en Folkskola underhålles af någon enskild godsegare, ett gemensamt ämne för Kyrkoherdens och KyrkoRådets omvårdnad; och då är det Consistorium, som har afgöranderätten, i händelse af tvist. Det är ock derföre jag visat, att stridiga förhållanden genom den föreslagna åtgärden kunde uppkomma. Herr Lefren har redan yttrat i ämnet en tanka, som jag i så måtto biträder, att jag tror, att den största otjenst man kan göra Vexelundervisningen är, att vilja framtvinga den genom påbud. Slutligen får jag säga, att, om Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt bifalla Utlåtandet, fruktar jag ej långvariga följder deraf; emedan det visserligen vore ett af de beslut vi framdeles fingo först upphäfva, i fall Konungen detsamma bifölle; ty motståndet skulle blifva sådant, att man snart nog komme att ångra åtgärden. Herr Hjerta: Det förefaller mig oväntadt, att hora någon strid i denna sak, då det ej är obekant, att den i vårt grannrike medfört så goda följder. I det lilla Danmark finnas 3ooo Lancasterskolor. De hafva der beredt en så allmän folkbildning, att en kort anblick deraf för 3 år sedan nästan förskräckte mig, såsom Svensk. Det har skett derigenom, att Styrelsen och Pre - Den 21 A fril f. m. 85 sterskapet hand i hand medverkat till ändamålet.
Stats-Contoiret insände vederbörande låntagares skuldebref å hela den derstädes lyftade summan ; kommande, derest något eller några af dessa skol lebref skulle, efter denna termin, uteblifva, ersättning att från Committerade i laglig ordning infordras för det belopp, som icke genom insände skuldebref blifvit behörigen redovisadt, jemte fem procents ränta å samma belopp, beräknad ifrån och med den 1 Juli 1843 och intilldess betalning följer. lito Sedan alla skuldebrefven blifvit inom föreskrifven tid lill Kongl. Stats-Contoiret affemnade, upprätta Committerade öfver de emoltagna med len en generel liqvidation, sorn till Kongl. Stats-Contoirets granskning insändes. 12:0 För uppbörden; af ränteoch cqpital-afbetalningarne ofversändes. Slats-Utskollels Utlåtande, JV.-o 38o. 5 af Kongl. Stats-Contoiret till Kongl. Majlis Befallningshafvande årligen fullständig förteckning å hvad hvarje låntagare skall erlägga, för att, genom Kongl. Majlis Befallningshafvandes försorg , tillställas Magistraten i Wexiö, h vilken det åligger att under enahanda redovisningsansvar, sorn för Kronouppbörden, medlen indrifva och till Kongl. Slals-Contoiret kostnadsfritt leverera. i3:o Om antingen första låntagaren eller den, sorn genom köp, arf eller testamente inträdt uti hans rättigheter och skyldigheter, skulle afstå sin egendom lill borgenärers förnöjande, eller ock, om , i anledning af årsproclama, fatalier skola bevakas, innan annu det för lånet utgifne skuldebref till Kongl. Stats-Contoiret inkommit, bora Committerade opåminte , vid ansvar, till Kongl. Stats-Contoiret uppgifva det uppå lånet uttagna beloppet, som skall bevakas. 14:0 Hvarje gång, en för Kongl. Stats-Contoirets räkning intecknnd tomt ombyter egare, skall Magistraten till Kongl. Stats-Contoiret uppgifva namnet på den nya egaren, på det att anteckning derom må kunna i Kongl.
För alt ega en säker grund till bestämning af arfvodes-anslaget, hade visserligen varit nödigt, att af den Nådiga Propositionen erfara antalet af Ledamöter, som Kongl. Majit ämnat tillkalla från landsorten, emedan det faller sig klart, att deras arfvoden böra ökas i samma nion de, genom utgifter för flyttning och bosättning, samt för deras lefnad på en främmande ort, få vidkännas vida större lostnader än de Ledamöter, sorn i hufvudstaden hafva sin jemna bostad, oell ej rubbas i deras vanliga förhållanden. I saknad af kännedom om Kongl. Maj:ts Nådiga afsigter, lära således Rikets Ständer sjelfve fä bedöma äfven denna omständighet; och antager jag, i följd häraf, att af de fem Ledamöterne, 2:ne kallas från landsorten, och 3:ne utses, boende i hufvudstaden. Efter ofvan antydde åsigter har jag, för min del, uppgjort följande förslag: StaCs-Utslcottets Utlåtande, JV:o 508. r9 1:0 De i Stockholm bosatle 3:ne Lerlamöterne undfå hvardera till 1 844 års slut ett årligt arfvode af i5oo R:dr B:co, 2:0 De från landsorten tillkallade 2:ne Ledamöter erhålla för samma tid ett årligt arfvode af 2a5o R:dr hvardera. Skulle endera, eller håda af dem lil, lytta nied familjer, eller innehafva sådan domare-befattning, hvars fördelar mindre bero af ständiga, än af tillfälliga inkomster, eller sportler, de der under tiden till större eller mindre del måste afstås åt vicarie, så öfverlennäs till Kongl. Majrts
Ad. beslöt, att stadgandet i 17 § om afgift för huspredikanter skulle bibehållas, sådant det i i83o års bevilln. förordn. finnes intaget. Förslaget i 27 § om afgift för arbetsfolk, qvinkön, ogifta elier enkor utan minderåriga barn. Hr Cederschjöld: Jag finner det se alltför underligt ut att beskatta qvinnan högre under dess fägringstid, hvilket Utsk. gjort genom stadgandet, att "qvinkön, ogifta, eller enkor utan minderåriga barn, som äro under 4° år, skola betala 24 sk. och de, som äro 4° år och deröfver, 12 sk. Jag yrkar således bifall till det sednare betänk., deri Utsk. frångått all förhöjning. Gr. von Fersen: Motivet till förhöjningen var, att det upplystes vara en vana på landet, att qvinspersoner brukade sätta sig för sig sjelfva i stugorna och ej arbeta utom under den brådaste tiden. Man sökte ett correctiv häremot i en högre beskattning; men sedan man funnit, att häri ej låg något särdeles correctiv, frångick Utsk. det första förslaget. R. o. Ad. biföll, hvad Utsk. i utlåt. N:o 61 tillstyrkt, Den a3 April e. m. att nemi. vid stadgandet rör:de denna punkt i i83o 5rs bevilln. förordn. må förblifva. Förslaget i 32 § om afgift för grufve disponent e r. Hr Stuart: Utsk. har föreslagit, att grufvedisponenter skulle indelas i 4 classer, hvaraf den 4;de med 20 arbetare och derunder skulle i bevilln. erlägga 4 r:dr. Inom Utsk. har af flera ledamöter från bergslagsorterna blifvit upplyst, att ett ej obetydligt antal grufvedisponenter finnes, hvilka allenast hafva 10 arbetare och ännu färre under sig, och stundom icke äro sjelfva annat än grufvearbetare, med förmanskap för de öfriga.
Om och när hela denna plan blir utförd, måste ankomma på tiden. Så vida den innefattar en genomgripande och ganska vigtig reform; är väl i allt fall angeläget, att verkställigheten deraf icke förr börjas, än planen i stort och smått är så fullständigt öfvervägad, alt den icke i någon väsendtlig del må kunna misslyckas. I de beräkningar, hvarpå planen skall hvila, har man säkerligen icke kunnat underlåta att taga i betraktande de sportelinkomsler, som för närvarande i hvarje domsaga förefinnas, samt att ej allenast underrätta sig om dessas totalbelopp för domsagan, utan ock särskildt utröna, huru dermed förhåller sig för hvarje härad, hvaraf domsagan beslår. Det måste eljest hända, att när vid den nya sammansättningen en gammal domsaga minskas med ett R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 4849. 171 härad, man skulle stanna i okunnighet om den minskning af inkomst, som deraf följer, och att när en nj domsaga bildas, man saknade all beräkningsgrund för dess blifvande inkomst. Att så förbållit sig vid uppgörande af det i frågavarande förslaget, haiman väl icke påstått; men man har anmärkt, att de vid regleringen följda sportelberäkningar ej kunnat vara på verkliga förhållandet grundade, helst ingen jemnhet af inkomster visar sig iakttagen imellan de genom regleringen sammansatta domsagor. De prof häraf, som blifvit för mig i något närmare detalj uppgifna, äro följande: а) Vid indelningen af Dahls land till tre, i stället för två domsagor, skola enligt förslaget Walbo och Sundahls härader, som nu äro förenade med Nordahls härad, skiljas från det sistnämnda och ensame utgöra en domsaga, hvilken af dess nu varande innehafvare erkännes blifva hvarken för mycket eller för litet härigenom minskad. Af Nordahls härad och det till andra domsagan nu hörande Tossbo härad skall bildas en ny domsaga. Men efter hvad nu varande innehafvaren af det ena och tjenstförrättande
Å ena sidan har man antagit, att, då borgenären af en annan person emottagit en ny förbindelse, han såmedelst låtit den sistnämnde träda i en förre gäldenärens ställe, samt i och dermed befriat denne från personlig ansvarighet,- och man har funnit detta så mycket billigare, som det eljest kunde inträffa, att, enär borgenärens krafs-rätt kan förvaras genom inteckningens förnyelse, gäldenären kunde blifva ålagd att infria sitt skuldebref efter mer än tio års förlopp, utan att han under tiden erfarit det ringaste om fordringens tillvaro; — men, å den andra, har deremot blifvit anmärkt: att den omständighet, att borgenären emottagit nya egarens förbindelse ej kan antagas såsom ovilkorligt bevis om medgifven befrielse för förre gäldenären, så länge hans å skulden utfärdade förbindelse af borgenären icke återställes eller denne formligen bifaller en dylik befrielse; att ett sådant antagande destomindre kan erkännas af lagstiftaren, som tredje mans rätt derpå är beroende, enär den intecknade förbindelsen oförändrad sedermera kan af borgenären öfverlåtas till annan man, hvilken, derest förbindelsen i öfrigt i hans hand är betalningsgild, ej rättvisligen bör kännas skyldig att lida af ett för honom obekant förhållande, samt att gäldenärer i allmänhet kunna komma att åläggas infria förbindelser, om hvilkas tillvaro de ej blifvit erinrade förr än efter tio års förlopp från utgifvandet, emedan, för bibehållande af förbindelsers gällande kraft, enligt lag, ej erfordras annan åtgärd, än att å vissa tider uppvisa desamma inför rätta eller hos Konungens befallningshafvande. Lagberedningen har hyllat den förra åsigten, och alltså förklarat, att om inteckningshafvare tagit ny egares förbindelse för sin fordran, förre gäldenären är från sin förbindelse fri, der ej annorlunda aftaladt är. Den sednare åsigten är åter den, som, vid tillämpning af nu gällande Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 160I 323 lag, hufvudsakligen varit rådande; och det är äfven den, som hos Rikets Ständer gjort sig gällande.