Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Remitterades till Bevillnings-Utskottet en af Kontrakts-prosten Tegnér väckt motion, om folkskole-afgiftens bestäonmande till lika belopp med skyddsafgiften. S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet nu väckta motioner af l:o Kontrakts-prosten Källström, om tillägg till 6 § 1 morn. af nu gällande Handels-ordning, hvarigenom socknenämnd i vissa fall må varda berättigad alt hämma eller hindra bränvinseller spritdrycks-försäljningen medelst landthandel; 2:o Kyrkoherden Ternström, om skyldighet för arbetsför ogift mansoch qvinsperson, sorn är alt hänföra till tjenstehjonsklassen, att såsom tjenstehjon förskaffa sig laga försvar, samt påföljden för uraktlåtenhet deraf; 3:o Prosten Söderberg, angående rättelser och förklaringar af Kongl. Stadgan om sinnessjukas behandling af den 5 Mars 1858; 4:o Kyrkoherden Wennerström, angående inskränkning i den lärarne vid Universiteten och Elementar-läroverken tillerkända rättighet till presterlig tjenslårsberäkning; 5:o Komminister Svartengren, om dels upphörande dels förändring i lärarnes vid Universiteten och Elementar-läroverken rättighet till presterlig tjenslårs-heräkning; och 6:o Prot.-Utdrag den 23 November 1859. 65 6:o Kontrakts-proslen Rundgren, om tillägg till Kongl. Kungörelsen af den 22 Maj 1852 § 3, i afseende på minderåriga personers användande vid fabriker och handtverk, jemte hvad med anledning af denna motion nu blifvit anfördt. S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskottet ett af Prosten Melén denna dag afgifvet yttrande i anledning af Doktor Sandbergs, till bemälda Utskott den 19 dennes remitterade motion, med förslag till ändring uti författningarne rörande tillverkning och försäljning af bränvin, äfvensom ett af motionären nu framställdt tillägg till berörda motion. S. D.
Men om de få innevånare, som inom dessa ödemarker finnas, lemnäs uti sina vilda vanor titan någon tillsyn eller umgänge med bildadt folk eller utan presterlig vård, förblifva de onyttiga för det allmänna och utan förkofran för sig sjelfva. Jag känner endast ett sätt att åstadkomma en snarare civilisation inom dessa ödemarker, nemi. genom anställande af prester derstädes, och då II. St. vid föreg:de tillfällen anslagit medel för sådant ändamål, synes det mig nu vara ett skäl, att i öfverensstämmelse med de åsigter, hvilka förut hos R. St. gjort sig gällande, och vid betraktande af de här förevar, omständigheter, R. St. icke nu vägra ett anslag af 800 r:dr eller 400 r:dr till hvardera kapellförsamlingen. Om ett sådant anslag beviljas, men endast intill den tid, då de nya församlingarna genom jordens odling blifva i tillfälle att sjelfve aflöna sitt presterskap, så är ändamålet helt och hållet uppnådt. Det är icke otroligt, att dessa församlingar småningom komma derhän, att de sjelfve kunna underhålla sitt presterskap och jag förenar mig alltså i Frih. Cederströms önskan, att R. St. måtte åtminstone intill nästa riksdag eller hellre för 10 år bevilja de af K. M. äskade anslag, emedan jag anser allt för kort den tid, inom hvilken anslaget annars kommer att utgå. Beviljas dessa anslag under denna tid, blifva R. St. i tillfälle, att vid en annan riksdag inhemta underrättelse om behofvet af ett sådant anslags fortfarande. Den kostnad Staten härigenom får vidkännas, är ganska ringa mot den nytta, som för riket derigenom vinnes. På dessa skäl anhåller jag om återremiss å denna punkt. Frih. Tersmeden: R. St. hafva vid 1840 och 1841 årens riksdag beviljat ett anslag af <»000 r:dr till ifrågavar. kapellförsamlingar och vid denna riksdag har StatsUtsk. föreslagit, alt R. St. må bevilja anslag till uppbyggande af prestboställen inom dessa församlingar och längre har Utsk. icke ansett R. St:s åliggande böra sträckas. Hvad angår aflöningen till presterskapet, så är, hvad hvar och en känner, det en församlingarnas skyldighet; Den 0 Maj f. m.
För min del skulle jag, då jag gillar den utsträckning, Utsk. gjort, lika med Hr Dalman Önska, att de motiver, som skola visa fördelen af det nya förslaget framför gamla lagen, kunde på samma ställe sammanföras och ligga åskådliga för en hvar, sora hade tableauen, och jag skulle ytterligare vilja tillägga den önskan, att, sedan denna tableau blifvit fullständigt uppgjord, densamma måtte blifva till trycket befordrad och för ett lindrigt pris allmänheten tillhandahållen, på det hvar och en måtte blifva i tillfälle att göra sig underrättad om dess innehåll; äfvenledes ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att samma skrifvelse till K. M. måtte få uttrycka en und. anhållan, att, som civillagförslaget är utgånget ur bokhandeln, en ny upplaga måtte blifva föranstaltad och allmänheten till lindrigt pris tillhandahållen, så att en hvar derom måtte kunna taga nödig kännedom. Jag har ett så mycket större skäl för denna min önskan, som jag icke helt och hållet gillar Hr Dalmans åsigt, att propostr i afseende på civil lagstiftning i sin helhet böra framställas af Regeringen. Jag för min del tror, att civillagarna äro af natur, att det är folket, som bor tillkännagifva, när det önskar en förändring af dessa lagar. Man säger, att sådant icke kan ske derföre, att folket icke tillräckligen känner lagarna; men jag tror, att del, kan ske, om de åtgärder vidtagas, som jag föreslagit, och jag är öfvertygad, att om lagförslaget blir tillräckligen bekant, skola - D c w n J ii 1 i e, m. la inom nästa riksdag rösterna uttala sig på ett säkrare sätt än nu, och jag är öfvertygad, att den röst, som höjer sig med full majoritet för att begära en förändring i våra civila lagar, skall alltid få ett echo från Regeringens sida att gifva åt Svenska folket en lag, sorn det önskar. Annat anser jag förhållandet vara med criminallagen och rättegångsordningen. Der tror jag det vara Regeringen, som skall taga initiativet och säga: detta är den lag, som jag anser vara den rätta; delta är den rättegångsordning, som jag anser böra följas. Detta är min åsigt af detta ämne.
Maj:ts medgifvande, äfven det geologiska undersökningsverket komme att inrymmas, under loppet af år 1867 hunne så fullbordas, att inflyttning derstädes då kunde ega rum, har Eders Kongl. Maj:t föreslagit Rikets Ständer, att, för inredande af den åt geologiska byrån uti Slöjdskolans nya hus anvisade arbetsock samlingslokal m. m., måtte beviljas ett extra anslag för år 1867 af 18,000 R:dr. Enligt det i sådant afsende uppgjorda kostnadsförslag, af hvilket Rikets Ständer tagit kännedom, skulle utaf hela det erforderliga beloppet, 12,600 R:dr användas för inköp af samlmgsskåp uti den stora museisalen samt 5,400 R:dr för inredning af laboratorii-lokalen med smältugn, kapellskåp, laboratoriibord med tillhörande skåp o. s. v.; Och hafva Rikets Ständer till denna nådiga framställning lemnat bifall. Eders Kongl. Maj:t har äskat att, till aflöning åt en uppsyningsman och förevisare vid den utställning af landtbruksredskap och modeller, som enligt hvad under punkten 31 här ofvan omförmäles, är afsedd att ega rum i Landtbruks-akademiens lokal, äfvensom till lokalens städning samt för putsning och vidmagthållande af expositions-artiklarne, måtte anvisas ett ordinarie anslag af 1,500 R:dr. Och hafva Rikets Ständer, med bifall till Eders Kongl. Majus förslag, för ifrågavarande ändamål å ordinarie stat anvisat ett anslag af 1,500 R:dr. Undervisningsanstalter för slöjderna. 39:o.
Jag bör dock nämna, att mitt yttrande "är förånledt deraf, att jag i olikhet med en annan ledamot upfatlat Hr Cederschiölds anförande sålunda, att lian icke 72 Den 3 December. påstått, (let Hr Piintzenskölds framställning härrört af politiska skäl, utan Hr Cederschiöld yttrade endast, att dessa politiska skäl kunde vid ett annat tillfälle möjligen komma i fråga. Jag förenar mig således med honom. Gr. Löwenhjelm, Carl Gust.: R. o. Ad., ömtålig om sin ära och sin rättvisa, hvilken aldrig bör vika från vårt Stånd, hör, enl. min åsigt, i en så grannlaga fråga som denna, förena sig i de af Hr Cederschiöld uttalade åsigter, hvarföre jag med Gr. von Platen i detta hänseende instämmer. Likväl anhåller jag att få tillägga, att jag anser Hr Cederschiöld hafva förbisett en omständighet, då han omtalade att politiska förföljelser kunde föranleda till en ledamots uteslutande från Riddarhuset. Han afsåg visserligen icke dermed ett sådant beslut vid detta tillfälle, deri instämmer jag fullkomligt med Gr. von Platen; men deremot tror jag att han förbisåg, att ett Utslag blifvit för Ståndet upläst, som innefattar en slags culpabilitet hos en ledamot af detta Stånd, och hvilket Utslag tvifvelsutan icke kommit i fråga, om Hr Piintzenskölds framställning varit föranledd af politiska skäl. Det synes mig således, att ju ömtåligare frågan är, desto vigtigare är det, att hon utredes, och jag tror dessutom, att den, som skall anses anfallen, bör i detta som i andra fall beredas tillfälle att försvara sig. Hr Cederschiöld: Jag har så mycket mindre kunnat ifrågasätta, att Hr Piintzenskölds framställning varit föranledd af politiska skäl, som jag alldeles icke anser Hr Munck af Rosenschöld vara någon politisk person, utan har jag' endast sökt visa möjligheten deraf, att, med antagandet af det här föreslagna förfaringssätt, politiska förföljelser kunna leda till det resultat, att en person kan på enahanda sätt från deltagande i Ståndets öfverläggningar uteslutas.
Elter förlusten af Finnland, hvarifrån Sverige förut erhållit en ganska betydlig del af sin salpeter, blef likväl gärden mycket minskad och bristen å inhemsk salpeter till den årliga kruttillverkningen, som då, för så väl allmänt som enskildt behof, utgjorde ett Kronans monopol, visade sig allt mer kännbar. Det ansågs med anledning deraf nödvändigt att vidtaga kraftiga åtgärder till salpeternäringens upphjelpande, så att det med densamma afsedda dubbla mål måtte ernås, nemligen att kunna inom landet erhålla den för kruttillverkningen vigtigaste beståndsdelen, salpeter, oberoende af utländsk tillförsel, somt att åt befolkningen i rikets olika delar bereda en behöflig och lönande binäring. För sådant afseende förordnades genom Kongl. Brefvet den 11 Februari 1811 en Komité, som då hade fyra ledamöter, men hvilket antal numera är minskadt till två, åt hvilken Komité uppdrogs högsta ledningen af salpeterärendena, äfvensom förvaltningen ocb redovisningen af de till näringens befrämjande och salpeters anskaffande anvisade medel, De anordningar, som derefter för Bil. N.-o 3 a. till Kongl. Maj:ts 'Nåd. Prop. N:o 1. om Statsverket 1H65. 7S det åsyftade ändamålets ernående egt rum, hafva hufvudsakligen bestått uti Länens indelande i sjuderi—distrikter och anställande der af skickliga Styresmän; upplysningars spridande för salpeterladors anläggning; undervisningsanstalters inrättande till bildande af kunniga sjudare och sådanes införskrifvande från Österbotten; belöningars utfästande för anläggning af salpeterlador; förskott till inköp af sjudningspaunor af koppar och de Kronan tillhöriga pannors utlemnande mot billig lega; afbandlingars författande om sättet att anlägga lador, lika med dem i Österbotten, om förberedelser till erhållande af salpeter och om densammas renande från oarter m m
Herrskape är ute och går nu; di kommer vesst häråt. Sven. Jaså. – Men hvar är Erik? Per. Han hjelpte oss e stunn te hugge löf oppe i skogen, och se’n geck han ifrå oss. Vi trodde, att han geck förut hem. Sven. Nej, han har inte synts te. – Men gå ni nu och ställ med majstånga. (Per och Stina gå) – Jag kan just undre, hvart Erik tagit vägen. Den pojken gör mej grå hår. Farliga rart är det te få se honom hemme, och ingen kan säje mej, hvar han håller te när han är borte. Nånting är det fatt med honom, men inte mor och inte jag kan få’et ur’en hvarsken med godo eller ondo. Annars kan jag vesst inte säje, att han är olydig imot oss, nej gubevars! han är allt så sätsam, som en son kan vare; men gunås, det ser ändå ut som han rätta’ sej efter oss inte utåf nå’n kärlek, utan bare för det han tycker, att det är hans skyldighet. – Nej, det är som jag har sagt åt mor: det duger inte länger, att gossen går hemme och är sysslolös. Vi ska’ lage, att han blir gift och får sej en egendom te sköte, så blir det nock annan karl åf’en, det slår inte felt. TREDJE SCENEN. Den Förre. LISA och OLA i Gyllby komma ut ur stugan. Ola. Nu är det tid, att jag tar adjö åf er, fader Sven och mor Lisa, och tacker för god fägnad. Det li’r mot qväll och jag får lof gi mig iväg hemåt. Sven. Nå så tack för i dag, fader Ola. Och det står ju fast hvad vi gjort opp om giftermåle mellan vår son och eran doter? Ola. Ja gubevars, jag för min del vill inte bätter. Min Britta ska allt bli glad öfver te få Erik, och ni tror ju, att han inte har någe imot henne? Lisa. Nej, dum vore han annars. Tåckre jänter som Britta i Gyllby växer inte på hvar buske.
Olika med den sista värda talaren och några andra, som förut i dag yttrat sig, instämmer jag i den af Ulsk. uttryckta lanke, att absoluta förbud ej böra existera; men jag tror, att Utsk. motverkat den nödiga tillämpningen af denna sats, då det i allmänhet åsatt de flesta slöjdevaror så hög införselstull, att tullafgifterna i det närmaste blifva lika med lörbud, och derigenom gör man i min tanke saken värre, emedan jag, lika med några andra talare, tror, att den vara, som får införtullas, lättare kan smuglas, än den förbjudna. Men här är så mycket yltradt olver frågan i allmänhet, all jag icke vill länge uppehålla mig dervid. Jag vill blott hafva äran anmärka, ali jag tror Den 2g Juli e. m. 4>3 Ulsk. hafva afvikit från en sund ekonomisk princip, isynnerhet i 3 eller 4 fall Det ena Sr, att Uisk. ieke gjort nog afseende på behöfvet att hafva colonial-varor för ett billigt pris. Jag har ide anmärkntr jag haft äran tryckta till Bevilln.Utsk. öfverlemna, framställt frågan om några sådana artiklar, och utan att nu vilja besvära R. o. Ad. med en vidlyftig deduction af skälen för mina åsigter, får jag endast reservera min rätt, att Ulsk. mätte i närmare öfvervägande taga dessa artiklar, hvilka jag framdeles skall närmare uppgifvä. Det andra fallet jag velat anmärka har afseende på den af Tull-comiterade såsom en princip framställda omständighet, att lägre tullafgifter borde sättas på sådana varor, hvilka icke egentligen äro råämnen, utan, om jag så får säga, äro primära tillverkningar isig sjelfva, men materialier för färdiga fabrikater. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Pro t o coll, hållna lios I I ö g 1 o f 1 i g’ e Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stochholm, Åren 1823 och 1829. Femtionde Häftet. STOCKHOL M. Tryckta lios Johan Hörberg> 1833. ■ ( • V - ■ V .'
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till punkten med ändring af orden särskild sammankomst till orden urtima adelsmöte, dels ock punktens återremitterande; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till punkten med ofvansagde förändring, hvartill svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på punktens återremitterande, då svaren utlöllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. § 22. lista mom. Hr Anrep: Då jag dels anser den här föreslagna moons tiden vara alltför kort, enär det ej finnes stadgadt, att, om helgedag inträffar under de 4 dagarne, denna ej får medtagas i beräkningen, dels ogillar att ordföranden ej fått sig uttryckligen föreskrifvet att under dessa dagar sammankalla adelsmötet, anhåller jag om återremiss af det nu föredragna mom:t, på det att det måtte blifva i den af mig angifna syftning omredigeradt. Den 11 April e. m. m Frih. Klinckowström: Den föreslagna motionstiden af 4 dagar torde vara alldeles tillräcklig för de få motioner, som vid våra adelsmöten kunna ifrågakomma, och någon anledning till återremiss torde således icke förefinnas. Jag får derföre yrka bifall till detta mora., med endast den af R. o. Ad:s förut fattade beslut betingade förändring, att ordet »sammankomst» utbytes till »adelsmöte». Hr von Francken: För min del yrkar jag återremiss af detta morn., men på helt andra grunder än Hr Anrep. Jag anser nemligen att, då vid adelsmötena fråga till större delen endast lärer blifva om R. o. Ad:s enskilda angelägenheter, motionstiden bör vara oinskränkt, i likhet med hvad nu för dylika frågor är stadgadt. Hr Anrep:
På grund häraf tror jag också, att det icke ligger någon fara uti att antaga det af Utsk. framställda förslaget, ehuru jag gerna erkänner att, då man jemför de olika afgifterna sins emellan, de för handtverkarne bestämda utan tvifvel äro de högsta. Mångå ledamöter hördes ropa på propos. • Hr Hjärne: Jag anhåller, att med några ord få uptaga de skäl, som utaf en af Utsk:s ledamöter blifvit anförda såsom försvar för den fördubbling af minimi-afgifterna, som blifvit af Utsk. föreslagen. Gr. Björnstjerna har nemi. fästat upmärksamheten derpå, att vid förra Riksdagen, då bevillningen för ifrågavande klasser nedsattes från 5 till proc., föreställde man sig, att följden deraf skulle blifva, att Taxerings-upgifterna blefve med större sanningsenlighet upgjorde; men att erfarenheten sedermera visat, att de gamla upgifterna bibehöllos af samma personer. Vid sådant förhållande anser nu Hr Gr:n i likhet med Utsk. att minimi-afgifterna böra höjas till deras förra belopp. Hvad skulle dock följden, det praktiska resultatet blifva, om Utsk:s förslag antages? Man vet, att minimiafgifterna drabba blott dem, som hafva den lägsta inkomsten; men röra alldeles icke dem, som hafva högre eller den högsta. Resultatet blir således, att de, sorn hafva lägre inkomst, blifva högre beskattade, ehuru dessa äro de, som af skatterna tryckas hårdast. Nu har Utsk. det oaktadt föreslagit en återgång till de fordna minimi afgifterna, hvilkas belopp var dubbelt så stort som deras, hvilka R St:r sista Riksdagen fastställde. Det är således en ny orättvisa, en tillökning till de andra, som Utsk. vill införa. Det är på detta förhållande, som jag velat fästa R. o. Ad:s upmärksamhet, samt hemställer, att Ståndet måtte bibehålla den förra Bevilln. -sFörordmns stadgande i detta hänseende; med den förändring dock i afseende på skeppsredarnes i samtlige städer sammanförande inom en klass, som af Gr. af Ugglas blifvit yrkad. Hr Flach:
Maj 1827 inhämtas, att då böter för särskilda brott på en gång till kroppsstraff förvandlas, böterna eller de penningebelopp, hvilka dervid i vissa fall tagas i beräkning, borde sammanläggas och straffet derefter, men icke särskildt för hvarje del, bestämmas, hvilket fastmera bort iakttagas, då, såsom här inträffat, brott af enahanda slag, ehuru ett af dessa qvalificeradt, vore i fråga; och i det sednare åter, eller angående kroppsplikt för hustjufnad, förekommo de af mig tillförne i lika beskaffade fall uppgifna skäl för den tillämpning af det i HäradsRättens utslag åberopade Kongl. Brefvet den 20 December 1737, att, när kroppsstraff af fängelse vid vatten och bröd till godtgörande af ådömda böter stadgades, sådant straff borde bestämmas efter det stulnas dubbla värde; med iakttagande af hvilka grunder och då de af Drängen Jonas Eriksson föröfvade stölders värde tillsammans utgjort Nio R:dr 40 sk., hvaraf 4 R:dr 18 sk. hustjufnad, som ligger i tveböte, HäradsRätten, som, enligt ordalydelsen i 1737 års Kongl. Bref, kunnat ålägga den brottslige vid bristande tillgång till böter, bestraffning af femton par spö, rätteligen bort döma honom att straffas med sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, såsom, vid jemförelse af de i 5 Kap. 1 och 4 §§ Straffbalken beskrifna grunder, belöpande för hustjufnadens dubbla och öfriga stöldens enkla värde, 14 R:dr 10 sk., samt likaledes svarande emot det spöstraff^ som lagligen kunnat åläggas. I följd häraf och medelst skrifvelse den 29 Juni 1839, uppdrog jag åt AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt att för HäradsRättens berörde mot lag uppenbarligen stridande utslag, hvarmedelst den vida svårare bestraffning af tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken Jonas Eriksson undergått, blifvit honom ådömd, emot till 29 — förordnade Domhafvanden i denna Rätt anställa och utföra laga ansvarsoch ersättningstalan.
En af Rådmannen Öman i Örebro, ovisst när, till kollegerna derstädes, skänkt gård blef, emedan de ej kunde underhålla densamma, med vederbörandes bifall å auktion försåld för Etthundra Sextiosex Riksdaler Tretiotvä skillingar Banko. Räntan å såväl denna summa, som å de af Fru Robsahm donerade kapitalen Femtusen daler (Tvåhundra Sjutiosju Riksdaler Tretiosju skillingar Fyra runstycken Banko) och Tretiotre Riksdaler Sexton, skillingar Banko, utgör, efter fem och sju tiondedels procent, Fyratio Riksdaler Attatiofyra öre, och är i nuvarande stat inberäknad i tre Lektorslöner med Tolf Riksdaler Sjutio öre för hvardera, eller tillsammans Tretioåtta Riksdaler Tio öre. Skilnaden mellan det belopp staten upptager och det verkliga räntebeloppet anses härröra deraf, att de Robsahmska stipendiemedlen blifvit för högt beräknade. Slutligen har, osäkert när, af Olof Månsson i Rösavi till Kantor vid Orebro skola blifvit doneradt ett kapital af Femtiofem Riksdaler Tjugusex skillingar Atta runstycken, sorn genom år 1792 skedd förvandling från Banko koni att utgöra Sextioen Riksdaler Fem skillingar Fyra runstycken Riksgälds-sedlar. Årliga räntan utgör Tre Riksdaler Fyratioåtta öre och är inberäknad i det för Läraren i musik och sång vid omförmälde läroverk å stat uppförde arfvode. 15:o lägre elemeutar-läroverket i Askersund. Med ett af enskilde personer gjordt sammanskott, uppgående till ett belopp af Sjutusen Trehundrasexton Riksdaler Tretiotvä skillingar Banko, stiftades är 1812 i nämnde stad en skol-inrättning, som ställdes under särskild Direktion och e,rhöll i början tvänne, men efter föreningen med stadens pedagogi trenne lärare. Är 1839 ingick
Hr von Hartmansdorff har sagt, att det skulle framkalla afundsjuka hos de öfriga roterings-skyldiga, om dessa hemman skulle få den ifrågasatta lindringen. Afundsjuka är icke någonting vackert och dess tillvaro bör aldra minst ligga lill grund för R. Sl:rs beslut. Afven borde jag då vara mycket afundsjuk efter mina egendomar äro roterade, under det att Gyllenstjernas och Mackleans egendomar, som ligga bredvid, icke äro underkastade ordinarie rotering. Dessa egendomar åtogo sig frivilligt extra rotering, men äro nu befriade. Det kan visst tyckas vara orättvist, att jag skall betala en afgift, hvarifrån min granne är befriad-, men äfven om sådant skulle kunna framkalla afundsjuka, så måtte väl detta aldrig kunna blifva den rättsgrund, hvarpå en lagstiftande församling bygger sitt beslut om en beskattning. Jag tror visserligen att då hemman i Skåne icke blifvit roterade, så borde med samma skäl icke de Halländska hemmanen påläggas rotering, men sedan den frågan nu är afgjord, så återstår nu endast att tillse huruvida icke dessa hemman böra få tillgodonjuta en ringa nedsättning uti den rotering, som blifvit dem pålagd. Då derjemte Landshöfd:n i Hallands län har förklarat, att dessa hemman skulle vara belåtna med den ringa nedsättning, som nu är i fråga, så tror jag att, för att få detta problem löst och för att få lugn för de idkeliga besvär, som Frih. Klinckowström och Hr von Hartmansdorff omnämnt, så skulle det vara skäl att bifalla Utsk:s Betänk, och sålunda på en gång definitivt besluta i frågan och befria oss ifrån alla ytterligare framtida kraf derutinnan. Jag tror icke lika med Hr von Hartmansdorff att denna fråga vidare skall komma tillbaka men anser att man alldeles icke bör förundra sig öfver att denna provins sökt försvara sin rätt. Den 23 Slars e. m. 455 Frih. Klinckowström har sagt, att man bordt bevisa alt de Halländska hemmanen äro svaga. Det torde hafva varit svårt att göra, men jag tror det vara allmänt kändt, att hemman i Halland i allmänhet taget äro mycket svaga till sin jordmån.