Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Oc troyetis slut vara det högsta Actieägarne bör tillkomma; men på detta sätt vinnes tid att småningom återföra rörelsen inom behöriga gränser. * lid röd , För öfrigt får jag åberopa Herr Grefve Gyllénborgs särskildta yttrande, med hvilket jag i de flesta delar mig förenar, och anhåller vördsamt att Höglofl. BancoUtskottet,vid ett förnyadl utlåtande, måtte göra mera afseende på dess Ordförandes yttrade principer. Ehuru jag förlorat allt hopp, att under detta Riksmöte se sådana åtgärder vidtagna, hvarigenom Rikets penningeväsende Den 31 Juli e. m. Iean vinna ordning och stadga, och fastän äfven den mest aflägsna myntförhättri ng, efter hvad redan blifvit af BancoUiskottet tillstyrkt och af Riksens Ständer heslutadt, alldeles är omöjlig; så har jag dock ännu icke förlorat allt hopp att åtmindstone förekomma deri ytterlighet af villervalla, som ganska säkert skulle blifva en följd af bifall till hvad BancoUtskottet för GöthaCanal Bolags Discontrörelse föreslagit. Grefve von Platen: Då den värda Ledamot, som sist talade, äfven yrkat återremiss, skall jag med afseende på tidens dyrbarhet söka vara så kort som rnöjligt; blott i några få ämnen finner jag mig föranlåten utveckla mina tankar. Sant är, att det å Banken sednast förunnade Creditiv stort 800,000 Riksdaler, med åtföljande Assigneringsrätt derå, endast förunnats för ögonblickets behof, men det är ock bekant, att vid Riksdagens början var DiscontVerkets äldre Creditiv helt orördt i Banken, endast händelserna vid Riksdagen hafva verkat ett annat förhållande och gjort detta biträde nödvändigt, mera för att hjelpa en nödställd allmänhet, än Disconten, hvars handlingssätt var onmgängeligen föreskrifvet af händelserna.
10 000 2f n ttt ä v f tt i tt g: ©em bet är af löigt, att be ©tatiftiffa upptOönittgar, Inoilfu genom ©antmanbragen imber benna Slummer böra nnnnaS, ersätta bett futtftänbtgaftc noggranljet, få ffefa »fpäraböffrifteantc mcb ftörfta ontforg, genem tjenliga öfteerbrag fran Xaycrtuggslartgbcruc, beni författa, och §anbö Rafina noga tittan, mcb rättighet att affcrbra -fSäraböffrtfioarnc be författabe SDfmerbragcn, för att bern fituna grattffa ecb ©ammattbragenS riftig^et utröna. Sicnv man. J?ägen fycter. Qraar nar od) @å S£fgt ft tor göneonfomfter. SrSti 700 titt od) niet! Sran 800 titt od) niet 800 3t:tr, å 13 iKttr. ooo atttr, a i: atter. Srån ooo titt od) niet l.ooo atter, a 2i atter. Srån 1,000 titt od) niet i.ioo atter, ä 26 atttr. Srån 1,100 titt od) niet: M ta ia 12 12 ta ta w ia 12 M ia 12 ia 3t. Remman. Si. 2 ca IT ö E> ^ 45 Sä 20 ffi s ra ra Cfb i 30 »f-CT ' i ca .© 3^5, O: S o prefter. (Saligt Sangber oefi Satnmaubrag: 2,178 9?:o 2 540 9J:o 4 760 (Saligt ferffilba Sangber celi grörteefntitgar: | ©runbffattäsafgift för $fräffes(Sgenbomar 18 16 — Slfgift för spoft
Alla de kostnader, hvilka det kan åligga RiksgäldsContoiret, att för uppoch utlåningen bestrida, utgå af den 6:te procenten. Hvad deraf icke för detta ändamål erfordras, ökar amortissements-fonden. Ropades Ja. Andra Punkten. Länet indrages icke i vese lar, utan i silfver, som i Banken på Deposit-räkningen insättes. Denna Punkt blef, uppå af Tians Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framstäld proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen. Tredje Punkten. Rabatten eller mellangift och provision för länets anskaffande, jemte kostnaden för 64 H. n * Den 3 Mars e. m. sil frets fria lefvererande i Banken , antingen transport och assurance m. rn. af långifvaren eller af RiksgäldsContoiret besörj es , må ej öj ver stiga 8, högst 10 procent. Herr von Troil, Emil: Jag deltog icke i discussionen öfver irsta Punkten, emedan jag är öfvert.ygad, att lånet icke bär sig, om man skall betala mera än 4 procents ränta; men jag frångår ej, att lånet ändock kan erhållas al-pari. Innan jag går att besvara de anmärkningar, sorn bär af åtskilliga talare blifvit gjorde, torde jag först få besvara hvad Utskottet mot mig anfört.
Mts propos , och då dessa premisser möjligen nu skulle kunna uttaga sin rätt bland R. o. Ad., så anhåller jag om deras uppläsande, och att jag derefter måtte återfå ordet. 18 II. 7 5o Den 3 December f. m. Den af Frih. Boye begärda uppläsning verkställdes. Till de flera skäl och omständigheter, som blifvit framställda, dels af reservanterna, dels af de ledamöter, som gjort anmärkningarna, har jag mycket litet att tillägga. Jag ber likväl att få till R. o. Ad:s billighetskänsla öfverlemna att bedomina, om enskilde personer, om embetsman, som egnat sig åt Statens värf, böra blifva individuelt olycklige derföre att Staten finner nödvändigt att vidtaga organisationsförändringar. Detta är likväl Gr. Hårds ställning, flan har ej ovillkorligt begärt afsked, men han liar i följd af den nya organisationen mistat sin inkomst. Till denna omständighet, som jag anser böra tala starkt hos hvarje billig man, ber jag att ännu få lägga en erinran derom, att, efter hvad jag tror, detta är den enda förhoppning lian äger för sin framtida subsistance med en talrik familj. Jag anhåller hos Hr Frih. o. Landtm, om propos. härpå, och utber mig vördsamt, att Ståndet ville lemna sitt bifall till en sådan proposition. Frih. Sprengt porten, Jac. Wilh.: Jag var med R. o. Adis tillstånd händelsevis frånvar. vid de tillfällen, då StatsUtsk. ingaf så väl sitt förra, som sitt sednare betänk, i denna fråga, och har således ej varit i tillfälle att afgifva någon reservation emot de beslut, sorn SiatsUtsk. då fattade och framställde till R. Sl:s antagande. Hade jag varit närvar. så hade jag hufvudsakligen instämt i den reservation, som af Hr von Troil blifvit afgifven, i öfverensstämmelse med det yttrande, som jag här afgaf, när fråga var om pensioner för 2:ne afgångna statssecreterare.
Allt flera sälla sig till de dansande. Med krokig rygg och böjda knän, härma de björnens tassande gång och oviga famlande. Flickorna skratta. De gamla lifvas. Gubbarne motstå ej längre frestelsen, äfven de förena sig med dansarne. Det lider mot natt, hettan blir qväfvande, tranlampan osar, allt ifrigare fortfar dansen. Björnköttet är kokadt. Dansen upphör. Eitel delar fettet åt gästerne. Köttet ätes sedan. Eitel sjunger för björnens hufvud. Han smeker det, han talar till det med vänliga ord: "Du vackre, du skogens gyllne bär! Se huru väl vi hålla dig! Gå, säg åt dina kamrater, dina slägtingar huru vi älska dig. Bjud dem komma till grannskapet af våra jurter. Bed dem gerna lemna sig i våra händer. Tro alldrig att det äro vi som dödat dig. Ånej, Kamtschadalen älskar dig, han vill fästa blommor i dina lockar. Nej, Kossakerne, de der fremlingarne som kommit och hålla på att inrota sig hos oss och blifva oss öfvermäktige, det äro de som döda björnen. Till dem skall du icke gå vänligt. Det äro de, som tvinga oss att döda dig. De vilja hafva ditt skinn". Hvarföre sitter den unge Reka så alfvarlig. Hvarföre synes han ej höra på hvad Eitel sjunger. Hvad söker Rekas blick? Söker den ett mål för skottet? Nej då skulle han gå ut i marken. Söker den laxens blänkande fjäll? Nej, då ginge han ned till stranden. Söker den flickan, hvars drägt siras af filfrasens skinn? Amulamela är skön, hon är präktigt prydd. Filfrastassarne på hennes hufvud glänsa hvita som snö. Två nätter förgå. Till Eitel kommer Reka. "Husbonde, jag är här för att tjena dig". Qvinnorna se på hvarandra, de taga Amulamela emellan sig. De omsvepa henne med kläder, att blott hennes anlete synes. "Stå på dig, Amulamela, du är skön, du är stark. Icke skall du säljas för ringa tjenst.
Samma värde talare trodde, att jag var misslynt för det han ej i går vederläde de anmärkn:r, jag framställde. Jag har dock hvarken varit misslynt eller förundrad deröfver. Jag trodde, alt han dertill hade sina goda skäl, och den vederläggning, han i dag försökt, har icke betagit mig denna förmodan. Frih. Ehrenborgh, C asp. Wilh.: Jag har stilla afhört denna discussion, som nu varat nära 2:ne dagar, och derigenom fått den öfvertygelse, att måhända Constit.Utsk. är mindre klandervärd!, att det icke förmått framställa något förslag, som vid denna riksdag eller nu genast kunde af R. o Ad. antagas. Vare det likväl långt ifrån mig att dermed vilja tillkännagifva, att jag skulle önska qvarståendet af nuvar. representationsskick fullkomligt sådant, som det nu är. Jag har tillräckligt förklarat min mening, att det ej kan qvarstå, sådant det är. Jag har ej velat ingå i dessa theorier om den representationsform, som vore den bästa; jag har trott, att man borde inhemta erfarenheten om det bestående mindre goda och det man önskade i stället införa. Det är på denna grund, det varit min öfvertygelse, hvilken jag tillkännagifva i Constit.Utsk., att våra Stånd, såsom grunden för vår Representation, ej kunna eller böra borttagas, och då jag gilvit tillkänna denna min mening, har jag äfven antydt omöjligheten och oriktigheten af att vid detta tillfälle söka åstadkomma en representationsförändring, grundad på allm. val. Frågan torde sålunda nu endast vara, att R. o. Ad. söker förena sig om den gemensamma tanke, som skulle uttrycka sig deri, att R. o. Ad., med tillkännagifvande, att R. o. Ad. ansåg den nuvar. organisationen icke vara den rätta, likväl yttrade, att det ej vore möjligt att tilIvä— bringa någon bättre på annan grund, än med bibehållande af valen ståndsvis.
N:o 62, föredrogs på Riddarhuset d. 5 Fehr. e. m. fann, på Landtnäs propos., R. o. Ad. för godt, ”att det af Konungen framställde, af Const.Utsk. tillstyrkte förslag till ändringar i 19, 21 och 88 §§ Reg.F., till den behandling 81 § Reg.F. föreskrifver, godkänna.” Efter uppläsningen häraf tilläde Hr Cederschjöld: Häraf kan man se, att äfven K. propos:r hafva varit föremål för anmärkmr inom RiksStm, och ingenting har kunnat hindra att de förfallit redan vid första riksdagen. Jag anser derföre för min del det största felet uti ifrågavar. förslag vara just det, alt hafva återställt det förmenta K. prerogativet i samma fullkomlighet, som det hade före tillkomsten af sednare mom. i 56 § Reg.F. Jag kan derföre icke annat än äfven deruti förena mig med Hr von Hartmansdorff, och för min del tillstyrka, att hans förslag må blifva antaget såsom R. o. Ad:s gemensamma tanka. Hr von Axelson, Georg Julius: Om min afsigt vore alt missbruka R. o. Ad:s tålamod, skulle äfven jag yttra mina åsigter öfver Const.Utsk:s nu under pröfning varande mern. Detta är ingalunda min mening. Ej eller påkallar behofvet något sådant, enär mina åsigter under loppet af denna discussion, fastän af särskilda ledamöter, blifvit härstädes uttalade. Jag åtnöjer mig derföre med att endast åberopa desse värde talare, och tillkännagifver för den skull, att jag i hufvudsaken instämmer med Hr Gr. Cronhjelm, hvars åsigter rör:de de s. k. gemensamma tankarne jag likväl ej kan dela, utan instämmer jag i detta afseende i det yttrande, Hr von Hartmansdorff häröfver afgifvit. Ej eller kan jag godkänna den skillnad, Gr. Cronhjelm gör emellan orden underkänna och afslå, hvarföre jag anser mig böra bibehålla det sednare ordet.
Från Väl loff. Borgare-Ståndet. S. J3. Föredrogos å nyo följande UagUtskottets Betänkanden och Utlåtande: N^o 158, i anledning af Herr Gustaf Möntgomeries och Riksdagsfullmägtigen för Gefleborgs I/än Lars Ericssons motioner om inrättande af Förliknings-Domstolar* bifölls. N:o 160, öfver anmärkningar vid Betänkandet, N:o 127, i anledning af väckta frågor om ändringar och tillägg i allmänna Hagens och serskilda Författningars stadganden, angående bysättning, lades till Handlingame. N:o 161, öfver Herr F> L. Rosenqvists motion om upphäfvandet af 6 §, i 9 Gap. Handels-Balken; Ståndet lät dervid bero. Prot.-Utdrag den i Februarii 1830. 27 S. D. Föredrogoa å nyo; i:o Expeditions-Utskottets Memorial, N-'o 328» angående dess förslag, N:o 216, till underdånig skrifvelse om beviljadt anslag för Undervisningsverken, och 2:0 Högvördige Preste-Ståndets Protocolls. Utdrag, för den 25 sistl. Januarii, hvaraf inhemtades, att nämnde Stånd, i anledning af ofvanberörde Memorial, med gillande af den deruti föreslagna Voterings-propositionen, öfverlemnat frågan, såsom hörande till Stats» regleringen, till afgörande i Förstärkt Stats. Utskott, till instämmande uti hvilken re2 miss de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, Derjemte upplästes Hedervärda BondeStåndets Protocolls-Utdrag, för den 2g sistl.' Januari!, innehållande det, i anledning af Expeditions-Utskottets Memorial, N:o 328, af Bonde Ståndet fattade beslut.
Stjerncrona, David Erik, och » 205. Frih. Åkerhjelm af Margrethelund, Johan Gust. Nils Samuel; hvardera med 6 röster. 6:te Bänkm:s-Afd:n: Frih. Rudenskjöld, fullm. Frih. Åkerhjelm af Mar grethelund, Johan Carl, med 11 röster, och » 245. Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, med 12 roster. 7:de Bänkm:s-Afd:n: M 311. Frih. af Ugglas, Curt Gustaf, med 8 röster, och » 338. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik, med 12 röster. 8:de Bänkm:s-Afd:n: 389. Frih. von Kraemer, Robert Fredrik, och » 392. Frih. Peijron, Gustaf Oskar; hvardera med 12 röster. 9:de Bänkm:$-Afd:n: Jtf 25. Hr Walkendorff, fullm. Frih. Leijonhufvud, Carl Victor, och » 98. Hr^Stålhandske, fullm. Hr Silfverstolpe, David August Leonard; hvardera med 8 röster. 10:de Bänkm:s-Afd:n: JW 135. Hr Hammarskjöld, fullm. Gr. Taube, Henning Edvard, och 16 JW 189. Hr Rääf i Småland, fullm. Frih. Stjernstedt, August Wilhelm; hvardera med 10 röster. 11:te Bänkm:s-Afd:n: Hr De Geer, fullm. Gr. v. Schwerin, Fritz Bogislaus, med 12 röster, och Hr Appelbom, fullm. Hr Ribbing, Erling, med 9 röster. 12:te Bänkm:s-Afd:n: Hr Pereswetolf-Morath, fullm. Gr. Piper, Charles Emil, och Hr Möllersvärd, Cari Henrik; hvardera med 7 röster. 13:de Bänkm:s-Afd:n:
Hvarje minne af, att han för endast en timma sedan hade beslutat taga sitt eget lif, hade försvunnit ur hans själ, som en liten ensam låga försvinner i en stor förtärande brand. Han hade glömt det som något längesedan försvunnet. Af hela sitt lif såg han endast detta brinnande hus, der hans stora brott gick upp i stigande flammor, och med känslan af fasa blandade sig en djup undran — hvar? — hur? — och hvem? Hvem var han? Och hvad hade han gjort? Det var som om sjelfva medvetandet var bortbrändt i hans eget utpinade lif. Vandraren stod stilla, till dess att lågan sjönk ihop och tycktes försvinna i marken. Då tog han beslutsamtvägen mot socler och fölide med raska steg stora landsvägen. Så länge branden varade, hade ingen menniska gått förbi. Tidigt morgonen derpå satt traktens kronofogde vid sitt arbetsbord och skref på en inlaga. Det var en medelålders man med ett vaket, solbrändt ansigte och en skarp blick i de små ögonen, hvilka noggrannt följde pennans betänksamma gång öfver papperet. På ena sidan om honom hängde ur munnen en lång sjöskumspipa, ur hvilken små rökmoln sakta stego mot taket. Då knackade det på dörren, och kronofogden fick två ginger ropa stig in, innan något svar följde. När dörren omsider öppnades, såg han en lång, mager gestalt med vacklande steg gå öfver tröskeln. Han bar påse och käpp i den ena handen. — Hvad vill du? sade kronofogden och fixerade den underliga figuren vid dörren. En aning sade honom, att något ovanligt var på farde. — Jag vill tala om något för hr kronofogden, svarade den tillfrågade. — Jaså, sade denne förvånad. — Jag har slagit ihjäl två gummor i natt och bränt ner stugan öfver dem, sade landsstry karen. När han sagt det, drog han djupt efter andan, och han sig kronofogden rätt i ansigtet. — Hvad säger du? utbrast kronofogden. Har du slagit ihjäl. Och nu kommer du och talar om det. — Det är sant, sade den tillfrågade tonlöst. — Hvar är du ifrån? Den tilltalade nämde socknen. — Hvad gör du här? — Jag sökte arbete. Kronofogden blef rasande.
Formen i denna bit af poemet ar, ined sina raska iiiilaiide sliingriin, djgrfvare, lnera i god mening » leger » an eljes Iios Risberg. Han finner efter siidesbergiiiiigen flicltan bredvid sig, varin ocli dafven af inödan. D i kiiniier IMII der., so111 vore hvarje skranka inelIan de tvft Iiafven och de tvii sjalfva endast ett par siinda naturbarn. Hon kominer Iionoiii tillinötes alldeles troskyldigt. Men inecl ens går det upp för honoin, a t t haraf kan jii intet blifva och Iiaii dramer sig tillbaka f r h flickan, soiii - tydligen ej kan fatta Iivarför. 3 Han far ut mot kulturens offerväsen och tillagger följande, livars ' lclang är ' sällsynt äkta: ~Ocli stiiiicloiii jag nppriiimt en vacker saga att frhi onatiiren och .kifvet clragn för alltid till skgret lit tillbaka, förfiiiiiigeiis konstla (1c lust försaka. viiljo kustbons striifsamma id och enkla fröjder, födan taga nr strandens Aker och fjiirdens vatteu, tjädern, älgen och siilen jaga; om degen möda och sömn om natten, vid härden i stugan lycks och frid, jag ung och hon min unga, maka., Och vid lampan i sitt arbetsbord, hos sina greker och sin stumma Venus Milo ser han %ter hela scenen, hur den varma, verkliga landtflickan gick förbi därute i sommarlandskapet och log, hur de förstodo hvarandra - och janival det meningslösa afskedet. %Hon grgter och jag - jag bittert ler., Denna stillsamma, allmänt mänskliga resignation verkar starkare an de argaste partiutfall mot kulturen. I %Venus p %. skar et^ finns så mycket natursinne och s i mycken ofördärfvad känsla, att dikten äfven innebär ett verkligt löfte. Men, soni sagdt, flertalet af de tidigare skrifna dikter, förf. medtagit, gå alldeles icke upp mot de har nämnda.
Härmed har jag naturligtvis ingalunda velat antyda någon klagan deröfver att ur denna irrgång af meningar, denna förbistring af förslag lill reformer, en tillfredsställande utgång befunnits såsvår att träffa, försvårad ännu mer, ifall, — hvad jag ej tillåter mig påstå, om ock andra förmena så, — den högtbetrodda embetsman, sorn haft sig det kall tilldeladt, att inför Konungen söka reda denna härfva, och ordna denna invecklade fråga, måhända icke synes hafva ägt den afundsvärda och sällsynta förmåga, att, lik en annan Prometheus, låna af himmelsk eld någon lifgifvande gnista, som kunnat sprida ljus i det rådande mörkret. Jag kan, under de existerande förhållanderne, icke ens önska att i detta K. circulär blifvit uttalade mera bestämda åsigter, med undvikande af detta sväfvande, obestämda och mångtydiga, som utgör karakteren på detsamma. Ty just denna omständighet har emedlertid förorsakat, att ett och annat läroverk kunnat bibehålla det egentligen värderika af dess organisation, likväl med några små förändringar, för upfyl - Den 26 April f. m. 163 lande af en utvertes hörsamhetspligt, om jag så får säga, nödtorfteligen vidtagne; och på detta sätt hafva åtminstone några spillror af Sveriges fordna vördnadsbjudande läroverk kunnat bibehållas. I allt annat är en fullkomlig ovisshet rådande. Det ena läroverket är ordnadt så, och det andra så. Detta är faktiskt och kan således icke bestridas. Det chaos, som börjat råda i tänkesätten, det mörker, som ur vissa hufvuden ntspridt sig bland en efter nyheten fikande allmänhet, existerade ju allaredan in potentia; det beliöfdes blott ett ord, för att låta det, a c lu, inför alla framträda; och della ord påkallades af dem, hvilkas röst ägde anspråk att blifva hörd. Huruvida icke mera förtroende bordt tillmätas andra röster, som jemväl läto höra sig med icke mindre allvar, fastän med mindre sorl, derom bör jag icke nu ingå i något bedömande.
I afseende på hvad sorn blifvit anförde emot mönstfingarnes hållande hvart 3:dje år, får jag anföra, att jag tror att detta skulle vara alldeles tillräckligt, jag kan ej inse den vådaa. 132 Den 6 Jun ii /, m. att; Regementet på en gång skulle blifva obrukbart. Många hästar dö, och hinna ej mönstrings-terminen; och dessa måste då genast ersättas; deraf följer således , att icke ett så stort antal blir obrukbart, Då redan en motion af Friherre Mannerheim är gjord om någon Beklädnads passevolance för Indelte Cavalleriet, skulle jag anhålla att detta Betänkande måtte återremitteras, och Utskottet anmodas att i sammanhang dermed behandla detta ämne. Friherre Bjornjtjerna: Lika m#d Herr Anckarsvärd anser äfven jag, att om Riksens Ständer nu fatta det beslut, att Beklädnadssättet bör anordnas, antingen såsom Utskottet eller som Friherre Mannerheim föreslagit, det likväl i alla fall dervid bör tillgå såsom då fråga var om beklädnads-sättet för Infanteriet, då nemligen alla tillfrågades om de uti förslaget ville ingå. Jag är öfvertygad att pluraliteten med nöje skulle göra det, om förslaget rätt uppgöres, och som sjelf Rusthållare, skulle jag åtminstone gerna ingå deruti. I afseende på hvad sorn blifvit anfördt, att visse corpser eller indi - viduer skulle hafva varit längre commenderade än jag nämnde, förmodar jag att Herr Ankarsvärd menar Lif-Regementets Husar-Corps. jag har redan vid ett underdånigt Embets-utlåtande vidfogat en calcul, som utvisar att Hussar-Corpsen öfver hufvud blott varit commenderad J5 dagarom året. Till mitt förra yttrande torde jag nu få lägga en anmärkning,' att Utskottet icke utlåtit sig, huru i krigstider bör förhållas, och detta är likväl ganska nöd - Den 6 Jun ii c. rn. Friherre Mannerheim har ej eller talat derom. Man kan se denna fråga på tvenne sätt.
Jag biliigar äfven allt hvad motionären i ämnet upplyst och yrkat, men med det undantag, att han helt och hållet förglömt Sveriges ställning till de nya staterna i Amerika. Det är verkligen besynnerligt, att detta är så alldeles förbisedt i förevar, fråga. Men den siste talaren yttrade sig i flerfalldigt afseende ganska rätt, och deremot i mångfalldiga andra delar så orätt, att jag ej kan instämma deruti. Jag vill icke gå med personaliteter tillhanda, men jag vill påminna den värde ledamoten, att det fanns en generalconsul på andra sidan Sundet, som blef anklagad för att äga kapare-fartyg mot Sverige; att det fanns på andra sidan om Atlantiska hafvet en generalconsul, som blef anklagad för alt gifva utländska fartyg namn af Svenska och Svensk flagga, hvilket kallades coll wera, och alt det fanns en annan man, sorn icke var generalconsul, utan hederlig karl, som satte sig emot detta, och att den ene dog fattig och den andre dog rik. Jag känner sådana förhållanden alldeles för många. På St. Barthelemy vet jag huru kingiga consulat-förbållandena voro. Det var länge fråga om att en generalconsul för NordAmerikanska staterna skulle blifva utländning på St. barthelemy. Då kom dit en, som just nu är i fråga att blifva President i Förenta Staterna, skickad som consul, och consulat-förhållandena der voro af den kinkigaste beskaffenhet. Vi hade att försvara vår Regerings heder och vår nations ära emot förtal, som gått alldeles för långt bär på riksdagen och bland allmänheten; ty något hederligare, något ärligare, något i alla hän - Den 19 September e. m. 543 delsér i allt afseende strängt rättvisare, an som skedde på den klippan St. Barthelemy, har aldrig funnits och kan aldrig finnas hvar sorn helst inom Sveriges Rike och landamären. Jag förfäktar detta, så länge jag lefver, så sannt jag varit embetsman sjelf på den klippan. Detta consulatförhållande kommer att gifva mig anledn. att förklara mig vidare, ty det är nödvändigt. Jag håller med den värde ledamot, som sagt att generalconsulerne böra äga högre befattningar.
Hrar fanns den fina karaktersac~lysen, so-a gjorde en del af skisserna i, Med sordin3 till smk iniisterstyckeii i sitt slag? Hem denna varma ehuru dämpade kolorit, soin gaf de $di i~eriittelscsna ett så säreget stämningsfullt behag? Tersorterna i:; Bi !iit flickor » sk väl som händelserna däri, förrnk oinö,jligt r a c h vast Zutresse. De b %da srika flickornas, s&amp; viil deras ia: isakte~ * es soin de vedervärdigheter de råka ut för i lifvet, inge ej sympati, och de manliga personer, som ingripa i hj2ltinnornas öde, au uiin&amp;e. Den &amp; t livilkcn Harriet, den med en nies gsnnd nietr~s eiiiir ' zi med lifligare kiiuslor utrustade systern, skänker sin karlek, &lt;en stela triiaktiga baronen, gör intryck af en narr, utan att man far Idart för sig, om dctta iir förf. inening, och med all sin förträfflighet 2r den andya manliga figuren, samhalisförbättraren Frank, den sjalfnZa, allvarligt anlagda 312rthas utvalde, en ganska dunkelt hållen företeelse. Våra dagars i.omanförfattaw slësa ej med I h g a. utlaggiiingar och beskrifningar öfver sina karakterer, analysen dasaf öfverlamnas; fot läsareu själf, och detta framhklles o f k som en af nutidsdiktens förtjänster. Men frajgan ar, ställa ej de moderna författame i detta afseende allt för stora fordringar p % den lasande dm#nhetens reflexioi~soch gissningsförmåga?