Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dertill de Gibliters land, och hela Libanon österut, ifrå BaalGad nedanför berget Hermon, tilldess man kommer till Hamath; Alle de som på bergen bo, ifrå Libanon intill det varma vattnet, och alle Zidonier; jag skall fördrifva dem för Israels barn; kasta lott derom, till att utskifta dem emellan Israel, såsom jag hafver budit dig. Så skift nu denna landen emellan de nio slägter till arfs, och emellan den halfva slägten Manasse. Ty de Rubeniter och Gaditer hafva med den andra halfva Manasse undfått deras arfvedel, som Mose dem gaf på hinsidon Jordan österut, såsom Herrans tjenare Mose dem det gifvit hafver. Ifrån Aroer, som ligger på bäcksens strand vid Arnon, och ifrå den staden midt i bäcken, och all den ängden Medeba allt intill Dibon; Och alla Sihons, de Amoreers Konungs, städer, som satt i Hesbon, allt intill Ammons barnas landsändar; Dertill Gilead, och de landsändar vid Gessuri och Maachati, och hela berget Hermon, och hela Basan, allt intill Salcha, Hela Ogs rike i Basan, den i Astaroth och Edrei satt, hvilken ännu igen var af de Resar; men Mose slog dem, och fördref dem. Men Israels barn fördrefvo icke dem i Gessur, och i Maachath; utan de bodde, både Gessur och Maachath, ibland Israels barn allt intill denna dag. Men de Leviters slägte gaf han ingen arfvedel; ty Herrans Israels Guds offer är deras arfvedel, såsom han dem sagt hade. Så gaf Mose Rubens barnas slägte, efter deras ätter;
De ledamöter, som hafva kännedom om vexelsaker, kunna upplysa, om det möjl. är behöfligt att hafva creditiv på flera orter, och hvilka dessa i sådant fall böra vara. Man har trott, att det skulle kosta mera att skaffa sig rättighet till ett större creditiv; men man behöfver ju icke på en gång begagna hela sin creditivrätt? Man tillitar den efterhand, och man måtte ej behöfva att betala ränta på högre summa, än man uttagit. Det är då likgiltigt, om creditivrätten är större eller mindre. Gr, Cronhjelm, Otto Aug,; Då frågan var om silfverfondens proportion till sedelstocken som 2 till 5, hade jag äran yttra trun öfvertygelse, att jag ansåg denna proportion skadlig. Jag anförde miqa skäl, och ett af dem var, att del ej vore rätt att binda händerna på styrelsen. Jag yttrade då, det jag trodde, att en ledning och generel föreskrift för dess handlingar vore det rätta. Jag är äfven af Den 5 Maj e. m. 18g denna öfvertygelse i fråga om creditivet. Det utgör grunden för realisationens bestånd. Det är således angeläget, att stadgandena blifva i detta fall så kloka och ändamålsenliga som möjligt. Jag kan således icke förena mig om den bestämda summan. Jag tror, att man åtminstone bör dervid foga det tillägg: eller derutöfver, alltsom B a n c o s ty r el s e n finner omständigheterna fordra. Jag tvekar ej att tillstyrka detta, ehuru jag är öfvertygad, alt väl någon omkostnad drabbar Banken. Man torde ej slippa med mindre än omkring i proc.; men det må gerna beviljas, blott Fullmägtige må vara säkra att äfven under en lång ofördelaktig conjunctur kunna göra face emot påkänningarna i bancoluckan. Hr Cederschjöld: Jag är till en del förekommen af Gr. Cronhjelm. Jag ville i anledn. af Hr von HartmansdorfFs yttrande upplysa, att rättigheten att draga vexlar pä ett lius lärer kosta, såsom Gr:n anmärkt, kanhända ända till i proc. För hvad man verkligen drar, betalas ränta.
Uanco xec Den 9 Mars. e. m. 499 per Skeppundet, (hwilket dock aldrig kan medgift was, som genast wisar sig icke wara förenligt med Bolagets sammansättning och Med Inrättningens Natur/ och som ffulle gifwa orten et helt annat utseende än den har,) sa ffulle ända Maximi-afgift ten ej blifwa mera än halfparten af hwad Utffoktet för lviimmum förestagin Arskilwerkn., 2°trl. winst, tzöv ki-»«im»-afg>, S^>r ki-ximi-afA. per Skepp, koppar-. ;o Skeppund R:d. ;°ol!->nco R:d. >4:'6tz. — i; tz. 9 r:st. joo Skeppund 1000 dito — Zj: 16—11 r:st. Äter efter Högloft. Utffottets förflag/ af zä tz. Minimi-afgift per Skeppundet, ffulle en Bergsman af;c> Skeppunds tilwerkning winna circa 20 R:d. Lunco eller ZO R:d. Riksgälds för hwarje Skeppund, eller, utan förlags-räutan, öfwer 40 procent af det anwänve Lapitulet^ hwilket ar sä orimligt/ at vet ej fönjenar en wederläggning. Dä under förledit är 1809 Koppar-priset öfwer hufwud kan tagas til circa Et Hundrade Rid. Riksgäldssedlar, om derifrän drages zo R:d BergsMans-winst efter Bewillnings-Utffottets supposition^ sä ätersta 70 R:d. för tilwerknings-kostnaden med förlagS-räntan inberäknad, som gör 424 procencs winst af det anwänve TilwerkniNgs-Lupitalct. Wid en Bergsmans-winst äf 10 R:d. Lanco Mer 1; R:d.
Det har händt under tidernas lopp, att dessa tvenne saker varit skiljaktiga, och 0111 så är, lärer det uppkommit deraf, att presterne, i mer eller mindre män, afvikit frän sin sanna bestämmelse. Jag skulle tro, att vid sådant förhållande det lage en förtjenst i repre senta - Den 28 Augusti. 97 sentationssället, om detsamma återförde dem dertill. Lika allmänt som religionens, lika allmänt är vetenskapernas intresse, uppfostran oell nästan alla immateriella intressen. De materiella åter hafva visserligen sina särskilda målsmän, som tillhöra den ena eller andra näringen. Så kan man icke neka, att ju slångjernssmidet är det intresse, som närmast rörer detsammas idkare. Desse hafva likväl icke haft andel i representationen från längre tid tillbaka än några år sedan, men jag vågar ändå framställa den frågan lill hvar och en, aldrig sä litet bekant med våra häfder, om icke delta intresse varit omvårdadt? Har det icke omhuldats med lagar, der välmeningen gått så långt, att den måhända understundom mera skadat än gagnat? Sammalunda torde man finna förhållandet med andra materiella intressen. Det som afser Staten i sin helhet, måste äfven fästa sin uppmärksamhet på dem som för densamma äro vigtiga, och i den mån de äro det i större grad, i samma mån äro de allmänna, och lemnäs dem uppmuntran och understöd; hägn lemnäs ät alla, då de icke äro skadlige. Man hatsagt, att ståndsvalen voro bättre, derföre att Stånden utgjort den politiska frihetens vagga. Denna premiss år ganska sann; Stånden voro visserligen den politiska frihetens vagga så till vida, att dessa Stånd funnos, när den politiska friheten i nyare tider uppstod. Jag vill erkänna riktigheten af uttrycket, men vi veta dock, att ehuru nyttig vaggan än må vara, hon icke är gjord för alla lefnadsåldrar. Man har vidare mot förslaget anmärkt, att det lemnade olika inflytande vid valen åt särskilda districter, som understundom icke stodo i jemnt förhållande till den antagna grunden af folkmängden; men jag torde redan hafva besvarat denna anmärkn. då jag omtalat det stora allmänna intressets förhållande till alla de ringare.
Nådig framställning aöåtits, bland annat derom, att Rikets Ständer mätte låta afskrifva slats-verkets ofvanberörde fordran hos Barlhelemv-fonden, helst kolonien i allt fall då saknade tillgångar lill dess gäldande; men uti underdånig skrifvelse den 19 Mars 1845 lörklarade Rikets Ständer, som i öfrigt hiföllo den Nådiga Propositionen, att de ansågo afskt ifningsfrågan lämpligast böra anstå intill dess sig visat, om och på hvad vilkor del föreslagna aflrädandet af kolonien kunde lillvägabringas, i följd hvaraf ofvannämnda förskott skulle tills vidare i slats-verkets läkenskaper balanseras. — Bih. till R. Skrifvelse. — Enär inkomsterna af kolonien, under en längre följd af är, understigit det för utgifternas bestridande erforderliga belopp samt anledning saknades att, genom en förändring härutinnan, ifrågavarande förskott en gång kunde komma alt stals-verket godlgöras, hafva Revisorerne hemställt, alt dessa förskott, tillsammans 73,853 R:dr 16 sk., måtte i räkenskaperna afskrifvas, helst om, genom koloniens afträdande, några tillgångar skulle uppslå, dessa i allt fall komme slats-verket tillgodo * 73,853: 16. — jqy .jg g Summa B:ko R:dr 113.312: 28. 6. Hvad Revisorerne sålunda i afseende å redovisningen för omförmälde låneoch förskotts-medel hemställt och föreslagit, anse Rikets Ständer leda lill enkelhet och reda i räkenskaperna. Beträffande särskildt det lill Höganäs stenko,Is-grulVebolag ulgifna förskott, hafva Rikets Ständer, i afseende på hvad Revisorerne anfört rörande statsverkets, lill följd af uraktlåten bevakning, förlorade ersällnings-anspråk för nämnde fordran, erhållit den ytterligare upplysning, ali, enligt Juslitie-kanslers-embelets förordnande, åtal blifvit inför Kongl. Maj:ls och Rikets Svea Hofrätt anställd! emot dåvarande Advokatfiskal» i Stals-kontorel, G.
Hr Lefrehis anmärkn:r emot mitt yttrande synes alltså, efter mitt sätt att se, involvera lika många anmäi kn:r mot den K. propostn, som — jag upprepar det — verkligen är högst förvillande författad, och bör i många hänseenden förtydligas, innan den kan af lagstiftande makten antagas. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Sedan Preussiska lagstiftningen bär blifvit åberopad, må jag anföra huru ämnet ses och behandlas i Europas constitutionella länder, såsom i England, Frankrike, Holland, Belgien m. fl. Der ses sällan aetioner emot militärer, som till repression af upplopp varit commenderade. — "Trenne äro mina skäl” svarar lagskipningen till de klagande, ”nemi. Co det J öfverklagen var oundvikligt, ock liksom jag haden J bort förutse att när jag tvangs släppa lös mina knektar, skulle det nödvändigt gå våldsamt till och äfven onödiga våldsamheter förefalla. Det har icke stålt i min makt att så bilda mina soldater, alt de skulle kunna med fullt upplyst och lugn pröfning gå homoöpathiskt till väga oell alltid afmäta repressionen efter behofvet. Således, när J icke kunde förvänta eder detta, som jag icke heller kunde åstadkomma, så ägen J icke att påstå, och jag icke att lemna aetion för sådana öfverdrifvet skarpa tilldragelser, som ligga i dessa beklagliga uppträdens natur oell således voro oundvikliga. a:o Vid sådana, liksom vid alla rättegångar i brottmål, utgöra ju vittnesmål den hufvudsnkiiga och nödvändiga domsgruuden. Men hvarifrån skall denna, till ifrågavarande rättegångars afgörande, bernias? Hvar skola nu vittnen tagas? Nu har t. ex. en gardist bug - Den i5 Juli f. m. 27 gil en gesäll, oell gesällen har försökt ntt afbetsla gardisten? häst; domaren spörjer gardisten: "hvarföre högg du gesäl len?” ”Jo,” svarar denne, ”derföre att han ville betsla af ”min häst.” Domaren spörjer gesällen: ”hvarföre ville du betsla af gardisten? häst?
Art denna swaghet läktare kan böjas till det onda än till del goda, är hwad man ifra» barua arén söker inplanta hos ost, och för denna möda §r man wederböranve föga tacksamhet styl dig. ^Man kan emedlertid trosta 2!s Den 8 December. siq dermed, an detta ej altid bestyrkes af erfarenheten, och den som will öfwvttyga osi om motsatsen — som är färdin arc genast bryta siaswen ö siver försöket att sprida förnuftig uplysnmg: den mäste wara en feghjertad menniska, som domer sina likar endast efter sig sstls! Hivad det nu under granffning warande af Riksens Högloft. Ständers ConsiitutionsUtjkelt förfar» tade Förslag till en TryckfrihetsLag, angär, fä wa» gar jag för min del tro, att det skall uthärda hwarje upkyst pröfning, och att man deruti skall si-na den Milda, men tillika ränwisa anda, som wäl kan tygla sielfswaldet, men icke i orid lägga band pä Snillct. Önskelig! more wäl att de Comiterade, som enligt Regerings Formens lvZ. §- stola tillsättas till Tryckfri, helens wärd, kunde sörseS med en särskild mera bestämd Instruktion i för ösr,gt ödet unnar wär FäderneSbygd den lyckan, akt efter sa manga stormar fa i lugn hägna äfwm Lik» teraturen, sä skola densammas idkare swärligen kunna önska mera för sin trygghet, än hwad närwarande Tryckfrihet - Lag lofwar. ^s. kck. 8rjernsioI^e. Grefwe von k, »nt inAsstsussn, -^1- ^reckr, upläste^söljande till Proiocollet: Wid den Tryckfrihet Förordning, som till Rik, fens Högloft. Ständers antagande blifwit af Constitutions Utskottet föresiagen, får jag i ödmjukhet till Högloft. R-dderskapet och Adelns ompröfwande underställa nagra anmärknmgar.
Derpå vill jag ej svara, att lian derigenom fått den stora rättigheten att, i kraft af sin Konungsliga magt, vara den enda, som med sin bröstbild och sin pregel kan förse en metall, som skall gälla för Rikets mynt. Denna rättighet är ej så liten, som man ansett den, och bör ej bortblandas med en myntmästares attributioner; ty denne sätter icke sin bröstbild på myntet. Grundlagen har sålunda velat uttrycka, att R. St. ej sträcka sin rättighet att bestämma om myntets vigt och finhet derhän, att R. St. skulle tilltro sig att utgifva mynt. Detta måtte vara en rimligare förklaring, än att säga, att emedan Konungen fått rättighet att slå mynt, måste han hafva rättighet att slå det efter eget behag. Den siste värde talaren har omnämnt Konungens propus, i detta ämne. Jag har ej varit närvar, från början af denna riksdag, och det är således mindre underligt, om jag ej bar fullständig kunskap om de ärender, som förevarit; men jag får nämna, att under det jag sökt följa riksdagsärenderna på afstånd, har jag ej funnit, att K. M. afgifvit någon propos. till R. St. i detta fall. Jag skulle dock tro, att detta varit rätta sättet, isynnerhet då man så expresse velat följa ordalydelsen af 79 §. Om K. M. också icke velat medgifva, att myntet behandlades af Konung och Ständer gemensamt, såsom andra allmänna lagstiftningsämnen, måtte K. M. dock, i följd af 79 §, hafva funnit sig ej kunna pregla mynt, utan att först inhemta R. St:s bifall till myntets skrot och korn. Nu är väl sannt, alt en värd talare vid ett annat tillfälle i Maj månad här velat förklara saken så, alt orden skrot och korn af honom medgåfvos betyda detsamma som vigt och finhet, men att, fastän R. St. ägde att besluta om myntets vigt och finhet, det vore Konungens rättighet att bestämma storleken sådan, han behagade.
St. icke borde blanda sig uti communala afgifters disposition och att äfven i sådant afseende Hr Lefre'ns framställning vore oriktig; men jag hemställer till Frih:n, om icke Stalsoch Ekon.Utsk:n vid denna riksdag behandlat 2.’ne ganska vigtiga communala afgifter, den ena till fattigvården och den andra till lielsovårdén, utan gensägelse af mina värda motståndare. En annan talare har sagt, alt det enligt Reg.F:n finnes blott alne slags allmänna afgifter, ordinarie och extra-ordinarie, med hvilka R. St. kunna sig befatta, och hemställt, om icke detta vore en bland de extra-ordinarie. Jag måste ånyo åberopa afgifterna till fattigvård och helsovärd samt öfverlemna!- lill talaren alt bestämma, huruvida han vill hänföra dem till ordinarie eller extra-ordinarie afgifter. Jag tror ej att han kan föra dein till någondera delen, hvilket bäst bevisar, alt det finnes flera slags afgifter, hvarmed R. St. sig befatta, än de af honom nämnda. Om 2 Stånd hade stannat emot 2 i besluten ronde den nu under öfverläggning varande frågan, då är äfven jag af den tanken,^att Den ig Bl a j f. m. 311 lion bort hänskjutas till förstärkt Utsk.; men då 3 Stånd fattat samina beslut, så är förstärkta StatsUtskrs åtgärd lika litet behöflig, sorn då 3 Stånd beslutat afskaffa gamla afgifter, på sätt vi redan hafva sett under denna riksdag. Men då 3 Stånd förslå, är det icke fråga om bevilln.afgifter, ty dertill fordras 4 Stånds beslut. Man bör icke föreställa sig den motsägelsen, att R. St, genom 3 Stånds beslut, borttoge avgifter, hvilka äro behöflig», för att sedan icke lemna ersättning derför, emedan dertill erfordras 4 Stånds beslut. Jag förnyar min anhållan, att R. o. Ad. måtte, då denna afgift icke är af bevillningsnatur, låta voter:s-propos:n förfalla. Hr von Rosen, Georg:
Det förfaringssätt, Utskottet valt, har således ingen af de fördelar, man påräknat, men deremot alla de olägenheter, som äro förenade med en allt för stor utsträckning af stambane-systemet. Främst bland dessa olägenheter visar sig den ofantliga kostnad, som Svenska staten i detta ögonblick skulle åtaga sig genom fastställandet af ett system, så omfattande som det, hvilket nu är Rikets Ständer förelagdt. Skillnaden — i finansielt hänseende — emellan att nu bevilja äfven betydliga medel till vissa bestämda bansträckningar, och att med detta beviljande förena antagandet af ett Statens jernvägssystem för hela landet, är nemligen den, att, i förra fallet, denna riksdag beviljar, på grund af sin kännedom af rikets nuvarande tillgångar, nödiga summor för jernbanors anläggande i större eller mindre skala, men att, i sednare händelsen, denna riksdag derutöfver ikläder Staten en förbindelse, som, derest den icke skall svikas, sträcker sina verkningar långt in i framtiden och måste utöfva den vidsträcktaste och mångsidigaste inflytelse på samhällets ställning. Man måste då göra sig den frågan — i fall man, såsom Utskottet, besluter sig för det sednare alternativet — hvad betyder en sådan förbindelse? 1 hvilket förhållande står vidden af de förpligtelser, den innebär, till landets industriela och statens finansiela krafter? Huru äro de nya förhållanden beskaffade, i hvilka staten genom en sådan förbindelse inträder? Och hvad upplysa i alseende på dessa förbindelser exemplen från främmande länder, hvilkas erfarenhet i detta hänseende måste vara talande, dä de hafva jernvägar och vi ännu sakna sådana anläggningar ? Om man först betraktar saken ur den finansiela synpunkten, framträder den måhända klarast genom en kort sammanställning af de förhållanden, som ega rum i andra rikare länder och dem, hvilka skulle uppkomma hos oss genom antagandet af ett så vidsträckt statsbanesystem som det nu föreslagna. 12 Bil. lill Slats-Ulskoltels Utlåtande JV? 62.
På ena ändan af bordet: en hög, förgyld ljusstake med sju armar, i hvilka brinna tjocka, gula så kallade «kyrkoljus»; på den andra: ett timglas. Längst ned i rummet, midt emot korset: ett benrangel af naturlig menniskohöjd, hållande en lia mellan fingerknotorna. I ögongroparna äro anbragta lampor, hvilka belysa visartaflan på den klocka, hvartill benranglet utgör fotställning. Vid bordets öfversta ända står en mycket hög ländstol, eller thron af elfenben, ryggstödet och sidorna med genombrutet filigramsarbete och inläggningar af ebenträd, snarlik den, som staden Lybeck förärade Gustaf Wasa, och hvilken i sednare tider blifvit skänkt af framlidne kammarherren von Schinkel till svenska riddarhuset. Kring bordet: svartmålade stolar med ryggstöd och på hvartdera ett hvitt kors. En klubba af elfenben ligger på bordet midt framför thronen. Rummet fylles småningom med folk, som tager plats i stolarna kring bordet. Alla äro klädda i mellanblå uniform med tegelröda krage och uppslag; hvita knappar, med ett kors uti; silfverepauletter, en del med fransar; på venstra axeln en aiguillette af silfver; svärd i ett axelgehäng af silfver samt silfversporrar. I ett brandgult band bära alla kring halsen ett hvitt emaljeradt kors, med Frälsarens bild på ena sidan, sådan den finnes på det fristående korset i salen; och på den andra en qvinnobild, liknande den vid samma kors bedjande af gips. De fleste inlåta sig i halfhöga samtal med sina grannar vid bordet. Tid efter annan kasta de frågande blickar på klockan. Just då den slår sista slaget af nie inträder hertig Carl, klädd i blå furstlig mantel. Hans ordenskors är något större än de öfriges, och gnistrar af ädla stenar. Alla stiga upp, då han inträder, och mottaga honom med tre omgångar handklappningar. Han hälsar till höger och venster med en lätt böjning på hufvudet och ett högdraget småleende, sätter sig i elfenbensstolen och slår med elfenbensklubban tre slag i bordet.
Men invänder man, Grundlagen förbjuder icke bokstafligen att utnämna Survivancierer pä Embeten! Jag medgifver det; men 60 §. Regeringsformen förbjuder Konungen, att bevilja några monopolier hvilket Survivancer ostridigt äro; och 28 §. Regeringsformen stadgar, att endast förtjenst och skicklighet skola. vara grund til! befordran, hvilket icke kunde uppfyllas, om man på förhand bortgåfve ett Embete, utan att kunna veta huru det framdeles, då tjensten blefve ledig, kunde stå till med Survivar.cierens egenskaper, i jemförelse med då blifvande medtäflares. Också har Regeringen, iagttagande Grundlagens anda i detta fall icke sedan närvarande Regeringsform blef gällande, mig veterligen beviljat Survivancier i något till Statsförvaltningen hörande embete, ehuru deras meddelande å Hofsysslor och Ordens värdigheter, eller i Rådane afseenden, som för Samhället äro likgiltiga, bevisar, att sjelfva saken hvarken är glömd, eller kommen ur bruk. Äro Survivancer stridande mot Grundlagens anda, då det sngår Embeten, som tillsättas af Kongl. Maj:t så måtte de äfven vara det, då fråga arom de beställningar, som Riksens Ständer meddela. Hvarföre har då Grundlagen Lkväl förordnat en Survivancier åt Ju sti-, Den 9 October f. m. stitiatOmbudsmannen? Jo, rimligtvis derföre, att Ständerna icke, såsom Regeringen» alltid äro tillstädes, och kunna tillsätta en efterträdare, samt emedan de icke velat öfverlåta sitt val St någon annan. Men under påstående Riksdag äro Ständerna tillstädes och kunna tillsätta en Justitieombudsman efter deras 6inne. Skälet att begagna Survivancieren förfaller således och följakteligen äfven påföljden deraf. Nytt val syne» derföre efter allmänna förnuftsskäl och enligt andan af v&r Grundlag, böra äga rum under påstående Riksdag, då Embeteta ledighet dertill föranleder. Men det hindrar icke Ständerna att lita sitt val falla på den redan utsedde Suppleanten, i händelse inga mellankommaade omständigheter förbjuda det.
Jag lager mig friheten erinra derom att vi nyss genom en deputation från Vallöf!. • BorgareSt. fått oss bekant att en dylik motion redan af BorgareSt. är remitterad till Const.Utsk., hvilken således troligen kommer frän Const.Utsk. till Ståndens behandling, men skulle bestämdt undertryckas, derest vi nu utsatte någon dag för hufvudfrågans afgörande. Af de nyss uplästa skrifvelscrna erforo vi väl att PresteSt. beslutat att afgöra frågan i nästa vecka; men att BondeSt. åter beslutat företaga frågan på den dag, sorn pluralitelen af MedSlm bestämmer. Det beror nu på R. o. Ad:s beslut, om ifrågavar. pluralitet skall vinnas för frågans afgörande i nästa vecka. Jag tror ej ali sådant skulle stå tillsammans med grundlagens helgd, och föreslår för min del att R. o. Ad. ville upskjuta föredragningen af Coust.Ulsk:s betänk. N:o 2 till dess afgjordt blifvit i Stånden hvad beslut som fattas i följd af Hr Gassels och Frih. Tersmedens motioner. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Det kan icke bestridas, att om R. o. Ad. beslutar att den ifrågavar. stora frågan skall lill öfverläggning och afgörande företagas i nästa vecka, så blir Frih. Tersmedens motion undertryckt. Det kan likväl lika litel bestridas, alt om R. o. Ad. ville remittera Frih. Tersmedens förslag till Utskott, för att deröfver till Ståndet afgifva utlåt, hvaröfver Stånden sedermera skola besluta, så blifver det förslag, som jag gjort, undertryckt; nemi. det att R. o. Ad. skulle till pröfning företaga frågan i första plenum i nästa vecka. Det är alltid så med den meningen som icke segrar, ali den blir undertryckt, men den blifver icke undertryckt derföre att den icke varit i tillfälle att framställas, utan derföre att Ståndets pluralitet icke instämt deruti.