Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
December 1827, angående grunderne och vilkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från Hemman ; samt N:o 1 5, öfver Herr Grefve Johan Henning Gyllenborgs förslag, att Konungens Befallningshafvande må förpligtas atttill JustitiaeCancelleren och JustitiseOmbudsmannen insända ett exemplar af Kungörelser, som Konungens Befallningshafvande utfärda ; att Konungens Befallningshafvandes obestämda rättighet att kalla Länens invånare till sammankomster och muntliga förhör må inskränkas; och att med 3o Prot, Utdrag åen 9 April 1829? utmätning af debiterad afgift må innehållas , då jäf mot krafvets behörighet väckes. n S. D. Återremitterades, i anledning af deremot gjorda anmärkningar, Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Utlåtande , Nio 82, i anledning af vackt fråga om förändring i nu gällande föreskrifter> angående tiden för väglagning. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos: Lagsamt Allmanna Besvärsoch Oeco-• nomie-Utskottens Utlåtanden: N:o 9 , i afledning af väckte Motioner om jemkningar och rättelser i den af Kongl. Majit, under den 5 Julii 1827, i Nåder utfärdade Taxa på arfvode för Landtmäteri; förrättningar; Nio lo, i anledning af väckt fråga om behofvet af tillägg uti Kongl. Maj:ts Nådiga Instruction för General-Landtmäteri-Contoiret, Province-Landlmäteri-Contoiren , samt Landtmätarne i Riket, den 4 Maji 1827. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 14, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition , att Kongl. Prot.
St:s beslut angående StatsUtsk:s betänk, rörande inkomstberäkningen af ordinarie räntan, så synes dock detta Stånds mening i förevar:de hänseende ej öfverensstämma med Hr Printzenskölds, enär detsamma, genom sitt bifall, åstadkommit 3 Stånds beslut i en likartad fråga, nemi. i afseende å bågskaltens försvinnande. O Hr Akerman, Fredr.: Jag föreställer mig väl att utgången af denna fråga skall blifva lika med den, hvarom vi redan voterat. Jag vill ej heller ingå i något yttrande om, huru vidsträckt begreppet: ordinarie ranta, som omtalas i betänk. N:o 37, må vara eller ej. Men jag måste dock för min del opponera mig emot de skäl, som man anfört såsom hinder för denna frågas afgörande i först. Utsk. Uet är i min tanke alldeles gifvet att med del förbehåll, som man gjort genom betänk. N:o 37, man ansett att hålla besluten öppna öfver alla ue punkter, som i förevande betänk, förekomma. Hade man varit af annan åsigt, sä förstår jag ej att icke någon dylik invändning förekom mot denna punkt, då vi afhandlade helänk:rna N:ris 242 och 312. Då synes mig rälta tidpunkten hafva varit inne att yrka punktens läggande till handlingarne såsom redan afgjord; men nu synes det mig vara för sent. Nu synes mig endast böra pröfvas huru med frågan skall tillgå, dä 2 Stånd i afseende derå stadnat emot 2. Hr Carlheim Gyllensköld: Jag anser hufvudsaken här vara, att utreda om beslut redan är fatladt eller ej. Skulle förhållandet vara, att R. St. redan fattat ett beslut, hvilket skulle genom bifall till Utsk:s förslag i denna punkt upprifvas; så bör den förevande voter:s-prop. ej godkännas. För att veta, om beslut i ämnet är fatladt eller icke, ^bör man veta, om denna ränta är indelt eller icke; ty, i strid med Hr Akerman, anser jag mig kunna genom betänk. N:o 37 bevisa, alt R. St. icke förbehållit sig värderingen af andra räntor än de indelta.
Jag har egentligen aldrig gjort något, som det är något med, inte ett dugg, det vet jag mycket väl, och jag har aldrig påstått något annat. Det är också möjligt, att jag aldrig kommer att göra det. Men så mycket är säkert, att blir det så, så är det inte bara mitt fel. För litet mer skulle jag kunnat göra, om det inte funnes så många idioter, som embeterat mig genom hela lifvet. Och om folk bara inte hade så stor beundran för alt, som är dåligt, så skulle de gärna få skälla ner mig också, och jag skulle själf hjälpa dem. Han stannade framför skissen och betraktade den ånyo. Egentligen borde man aldrig måla annat än för sig och sina vänner, om man är så lycklig att ha några. Hvarför ska’ man utställa sina taflor? För att en okunnig hop ska’ stå och gapa på dem och rycka på axlarna eller skratta, när man gjort något bra, men bli belåtna, som om man hade kommit dem närmare, så fort man åstadkommit något underhaltigt. Då får man beröm, si! Skulle det vara nå’n konst att få den där skissen till en tafla, som ginge i folk! Det vore bara att måla pavoerna litet tydligare, som de inte äro på afstånd i naturen, t. ex. måla ut blombladen på de bortersta. Det skulle alt vara läckert! Så skulle jag ta bort det blåa omkring popplarna och utföra dem, som det heter, så att man kunde räkna löfvena på en half mil. Och så skulle jag midt i åkern måla en ren och snygg bondflicka, som stod med en vallmo i hand och plockade på bladena, som om det vore en prestkrage. Si, då skulle man kunna få sälja och få pängar och lefva bon och bjudas på middagar och kallas för en stor artist, ända tills man vore död. Och det är knappt, att man skulle få heta annat se’n häller. – Men jag kallar inte en så’n person för en artist, fortfor han högt. Jag kallar en så’n individ helt enkelt för en fähund, en falskmyntare, en bedragare, en usling. Det är mycket hederligare att skrifva falska vexlar än att stå med berådt mod och ljuga naturen midt i ansigtet. Ta mig fan, är det inte det.
Sedan Utredningsmannen i Götheborgs f. d. Disconl-Verk, uti en till Banco-Fullmäglige den 21 Februari näsllidne år ingifven skrift, med åberopande af bi fogad t Protocoll, hållet vid ordinarie Bolagsstämma med Götheborgs f. d. Disconl-Bolag den 17 Mars i838, hemställt, huruvida från Bankens sida hinder mötte för försäljning å offentlig Auction af f. d. Discont-Verkets återstående fordringar, hvarom fråga vid nämnde Bolagsstämma blifvit väckt, utan att hufvudsakligt beslut derutinnan kunnat tagas före inhemtandet af Fullmägtiges yttrande i ämnet, enär på Ars Proclamadagen för fordringars bevakande bos berörde f. d. Discont-Verk den 23 April 1831, blifvit, å Bankens vägnar, anmäld en fordran af i 1,668 R:dr 3a sk., utgörande skilnaden emellan den ränta å 3 procent, som Banken då tillgodonjuta å det af Discont verket uppburne, men sedermera återbetaldle Gred i ti v å 200,000 R:dr, samt den ränta af 6 procent från Diskont-Oclrojens utgång, den 26 October 1818, som, likmätigt 1 3:de punkten i Kongl. Kungörelsen den [8 Juli sistnämnde år, angående Götheborgs Discont-Verks så väl som Götha Canal-Bolags och Malmö DiscontVerks utredning genom Statens försorg, och §. 2, Mom. 4 ocb 5 i Rikets Ständers, under den ir i samma månad och år, meddelade Reglemente för desse
Det är på dessa grunder och i följd deraf, som jag anhåller, att R. o. Ad. måtte bifalla Hr af Biilberghs reservation och antaga den till grund för sitt beslut. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Uti den positiva utvecklingen af detta ämne på den sida, der jag har för afsigt att betrakta detsamma, är jag redan af tvenne talare förekommen. Jag anhåller likväl att få fästa mig vid några yttranden af talarne på motsidan, för att söka tillvägabringa en vederläggning af de slags skäl, som af dem blifvit framställda. Jag får da till en början förklara, att jag medger såväl jordbrukets behof af undsättning i sitt betryck, som behofvet och önskvärdheten af rörelsecapitalets tillökning, för att befordra lättad tillgång till förlag för näringarna; men jag betviflar, att det af Regeringen nu föreslagna medel af en utländsk skuldsättning skall leda till dessa ändamål. Jag är vid detta tillfälle nog lycklig att kunna yttra mig utan passion, emedan, ehvad utgången blifver, jag i allt fall för sjelfva saken anser sådant nära nog likgiltigt; ty Regeringens propos. är, enligt hvad Hr Cederschjöld utvecklat och derom flera skickliga affärsmän öfvertygat mig, så beskaffad, alt något lån, i hvilken händelse som helst, icke kan erhållas på de af Regeringen föreslagna vilkor af 4 pi'oc:s ränta och 2 proe:s capitalafbetalning. Likgiltigt är det dock icke, om Svenska Nationens värdighet och Svenska statens^ credit ånyo skulle blottställas Den 3 Februari f. m. 3? genom utbjudande af ett lån utaf en på verldsinarknaden så lumpen summa, som 2 millioner r:dr i silfver, utan att man ens torde erhålla ett anbud. Jag nekar således ej, att det föreföll mig besynnerligt att höra'yttras, det framställningen af en dylik plan vittnade om en ”statsreconomisk blick” hos Regeringen. Mången sakkunnig torde tvärtom deri se ett alltför talande bevis på statsoeconcmisk och financiel .oförmåga att ens organisera ett verkställbar! lånesystem.
Jag mins icke om jag på annat ställe i boken berättat att ”Paul-Kristian” lefvat som andra unga män innan han blef förlofvad med Anna Nordqvist, men sedan hade han funnit det vidrigt samt upphört dermed. (Utdrag ur mitt bref till K. af G. d. 20 Sept. 86.) – Då vi reste till Sextorp den minnesdigra dagen stod hon ännu med ena foten qvar i barndomen och med något af dess bekymmerslöshet i sitt sinne. Jag kom att se in i hennes ögon på hemvägen. Och förändringen slog mig. Det var den unga qvinnan, som satt der midt emot mig, och jag kände mig nästan främmande för henne. Så var det också när hon stilla, allvarligt, utan en tår och med en sådan underligt beherskad ro kom och anförtrodde mig alltihop. Jag kände liksom en vördnad. Det var lifvet sjelft, lifvet med sitt oryggliga, oåterkalleliga allvar, som stod midt emot mig. Det var ett menniskoöde, som lösgjorde sig för att utvecklas. Till hvad? Det var med en rysning, med en högtidlig bäfvan af ansvar jag sade till mig sjelf: ”har du gjort henne stark nog? Kan det bryta henne, eller skall hon resa sig?” Icke mot min ”lagliga” dotter, icke mot någon menniska i verlden skall jag någonsin känna det ansvar, som jag i den stunden hade att uppbära. Var den hållbar, den grund jag lagt i detta unga sinne?! I den stunden kändes det som om jag lemnat henne ifrån mig för tre år sedan, i stället för de tre dar vi undvikit att tala ensamma med hvarandra, och jag kände att nu skulle jag göra räkenskap för den frihet jag lemnat henne och som kunde vara till förderf. Icke vid en af mitt lifs handlingar har jag känt ett sådant ansvar som jag kände i den stunden.8 – Hon har blifvit förkroppslingen af mina lifsteorier, och det är som om hon dag efter dag vuxit fram ur mitt eget lif; der är nyckeln till det sällspordt innerliga i vårt förhållande. Hon är min tankes, min hela lifskamps barn. Är jag då icke hennes mor?9 För någon tid sedan hade jag ett artighetsbref från fru Agrell.
Den af Tull-eomiteen föreslagna utförsels-tull å tackjern af 2 rull SS” stapelstadsvigt gör nära 3 r:dr för SU tackjernsvigt. Antagom, att hela Svenska tackjernstillverkningen af omkring 600,000 SS tackjernsvigt utfördes, så skulle tullen inbringa 1,800,000 r:dr årligen. Om ifrån denna summa afdragas till och med 3oo,ooo r.‘dr, för att Den 39 Juli f. m. betäcka den inkomst Stalén haft af utförsels-tullen åstångjern, så återstå i,5oo,ooo rtdr; och dessa, fördelade på del privilegierade stångjernssmidet i Riket, skulle kunna lemna bruks-ägarne en eisållning af 3 r:dr för hvar je Sfå sidan! smide, jemle det att de kol och dagsverken blefve besparda, som på tackjernets förvandling till stångjern behöft användas. Della argument bevisar blott omöjligheten alt utföra tackjern äfven med den af Tull-comite'en föreslagna afgift, hvilken Bevilln.Utsk. mer än fördubblat. I följd af hvad jag haft äran anföra, tillstyrker jag bifall å Bevilln.Ulsk:s förslag, atl de i iS35 års tulltaxa qvarstående införselsoch utförsels-förbud må utbytas emot lämplig skydd st till. Bevilln.Utsk:s förslag lili tulltaxa skiljer sig i flera delar ifrån det af comile'en uppgjorda, isynnerhet genom förhöjning af tullafgifterna. Min mening är icke alt artikel för artikel ingå i försvar af comiteens förslag; men jag anhåller att få framställa några anmärkntr vid Bevilln Utskls förslag i ämnen, som för tulluppbörden eller i annat hänseende äro af särdeles vigt. Caffe: Tul!-comite'en 3 sk. Bevilln.Ulsk. 4 s^- Fiskvaror: sill saltad: T. C. 4c s. B. U. 3a. Stenkol och stenkols-stybb: T. C 4 s* & U. 6 s. 8 s.
Enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse om Komiténs förordnande, har anledningen dertill varit angelägenheten att vidtaga åtgärder, som, i händelse af nuvarande Privat-Bankers upphörande vid oktroj tidernas slut, kunde förekomma den stockning i allmänna penningerörelsen samt i handel och näringar, dessa lån-inrättningars upphörande måste medföra. Detta ämne utgör således ett vigtigt föremål för Komiténs öfverläggningar. De på 10 år beviljade oktrojer för nuvarande 8 Privat-Banker tilländagå, för sex ibland dem, under loppet af år 1856, för tvänne år 1857, och det är sannolikt, att de dessförinnan måste vara betänkte på förminskning af deras utlåningar och sedel-utgifning, särdeles om de sakna anledning att förvänta oktrojernas förnyande. Det är dessutom tänkbart, att delegarne uti några af dessa Banker icke önska med rörelsen fortfara. Vid slutet af år 1852 utgjorde summan af samtlige Privat-Bankernas utelöpande sedlar B:ko R.dr 11,082,338 af deras kassa-behållningar i riksmynt » » 3,679,511 af deras utlåningar i vanlig så kallad diskontväg » » 7,148,901 Kongl. Majus Nåd. Skrifvelse, Å':o 40. 15 af deras utlåning genom lyftning på beviljade kassakreditiver för en sammanlagd summa af 6,269,560 R:dr B:ko R:dr 3,578,212. af deras skulder, oberoende af sedelutgifning » » 1,749,753. af delegarnes tillskott » » 10,490,880. hvaraf i reda penningar » » 2,922,720.
Dä Utskottet icke funnit skäl att gilla och till Riksens Ständers pröfning ösrverlämna något förslag till ändring eller förklaring af Gmndlagarne, som Utskottet af en Riksdagsman emstkagit, ware Utskottet skyldigt, om Författaren det yrkar, art meddela honom sitt yt» trande med tillstånd ett detsamma jämte förslaget, genom trnckck allmänt göra. dä han, för det sistnämndas innehåll, sjelf i egenskap af Författare ma enligt Tryckfrihetslagen ansvara. Constirutions - Utskotter äs liqqe, att äska de uti S-atS,Rådet förda Protocoll, Utom be-' stm anga ministericlla ärenden och Commando mah, hwilka endast i hwad soiu rörer allmänt kända och as U< kottet upgifne händelser, »uä kunna fordras. Finnér Utskottet as desie Protocoll, att näs gon Stms - Minister, S aks. Råd, Hof-CancelIleren, Skats-Secrrkerare eller annan Ledamot af Skats-Radet, eller d->n Embetsman, som i Com» »nando u>äl Konungen råd gistvik, uppenbarligen Haudlst emot Regerings-FormenS tydcliga föreskrift, eller Den iz December: 797 eller tillstyrkt näaon öswerträdclse deraf och as andra Rikets gällande Lagar, eller underlåtit all göra föreställningar eniok sädane öfwerträdelser, eller dem wattak och befrämjat genom upfäteligt fördöljande af nägsn uplysning. Dä skall Constikukions-Utskoktct ställa en sädon under tilltal af Jnsiitje »Ombudsmannen inför Riks. Rätten.
LENA. BRITA STINA. (Under tiden har det börjat skymma). Brita Stina. Ta, nu fram fotogenlampan, Lena. Här är ju så mörkt, så det är riktigt anskrämligt. Lena. Det är inte mycket dager vid vintertid. (Kvinnorna syssla under det följande med att ordna sig för arbetet, som de sedan fortsätta med.) Brita Stina. Nej, det är litet långsamt, förstås. Men därför får en också lof att sätta lif i karlarna emellanåt. Ta’ nu fram noten, så börjar vi knyta igen. Lena. Ja, karlarna är ju rent, som de hade sömnsjuka. Brita Stina. Det är då väl, att de snarkar åtminstone, så blir det aldrig riktigt tyst. Lena. Det låter ruskigt, tycker jag. Precis som om det spöka. (Kort paus.) Brita Stina. Hvad var det, du hade te’ tala med Jonas om? Lena. Å, det var just ingenting. Brita Stina. I tog hvarandra i hand ändå, när jag kom in. Hvad var det då, ni svor på? Lena. Han talte om för mig, att Jan Anders ämna sig hit. Brita Stina. Kors i all min tid! Hvad är det du säger? Hvad vill han? Lena. Han ville visst tala om den där gärd’sgård’n. Brita Stina (med hopbitna tänder). Jaså. Lena. Han tycker väl, det är dumt, att far och han ska vara ovänner, kan jag tänka mig. Brita Stina. Ja, då skulle han väl ha ställt sig på annat sätt. Lena. Det är väl inte värdt att tala om det för far? Brita Stina. Hvarför i Jössu namn då då? Lena. Jo, i fall han inte kommer, menar jag. Då ska han alltid ha det och tänka på. Brita Stina. Si så där, nu knöt jag fel också. Lena. Det går väl te’ knyta rätt igen. Brita Stina. Det är den förbaskade Jan Anders, som är skulden till alltsammans. (Kort paus.) Lena. Hör I mor! Har I hört, att folk har gjort e’ visa om oss? Brita Stina. Om oss? Lena. Ja. Brita Stina. Hur vet du det? Lena. Jo, jag var öfver till Petters i förra veckan. Och då hörde jag’na. Brita Stina. Hvem sjöng den för dig? Lena.
Arrendator sjelfmant afklädt sig alla förmå* ner, som skulle uppstå genom Contractets bestånd, och således åfvea vara oberättigad till ersättning för samma förmåners uteblifvande. Man har dessutom ansett ett intecknadt, genom köp upphäfvet, ArrendeContract om jord på Landet, under samma synpunct som ett HyresContract i Sta* den, upphåfvit genom ombyte af Husegare, Denna jemförelse synes träffande» sedan Kongl. Förordningen den t; Junii lgoo, som utstakar enda skilnaden i företräde dem emellan, blifvit beröfvad all krsft och verkan genom Arredator eget förvållande: då nu ej någon Hyresman, med stöd af allmän Lag, kunnat till vålla sig ersättning af Husegaren, för mistningen af ett HyresContract, som genom köp blifvit brutet, om än en sådan mistning varit för hyresmannen en verklig förlust, i anseende till förändrade tiders inflytelse^ så synes deraf följa samma obehörighet till ersättning för Arrendator på landet, i samma stund hans ArrendeContract ej eges »torre anspråk, än Hyresmannen», InyUt skottets Bttänkanden'. ZS d.) Andre hafva deremot ansett Arrendator, i stöd af allmänna Lagen vara berättigad till bevislig skada, ej mindre vid de tillfällen , då nämnde Kongl. Förordning blir overksam genom en Creditors förmånsrätt, än då Arrendator genom egen försummelse sjelf vållat möjligheten, att af en ny egare blifva utträngd. Någon skillnad i Arrendators rättigheter vid jemförelse af dessa båda förhållanden tyckes likväl synbart böra finnas, e) Vid bestämmandet af meningen med bevislig skada har framställt sig 2:ne de mest stridiga åsigter: någre anse nedlagde kostnader endast kunna medföra en skada, aom kan blifva bevislig, och att i allmänhet ingen händelse lagligen han kallas bevislig, innan den verkligen inträffat, den må vara huru sannolike som heldst af mö;, ligbeten bestämd. Andre åter vilja bestämma bevislig skada i förhållande till möjlig vinst.
Inrättningar likväl städse stått uti sådan förbindelse med Banken , att den , i grund af sjelfva priyilegierne, Varit berättigad, att, genom utsedde Stats-och Banco Utskottens Betänkanden'. hoj Ombud vid Revisioneme, låta controllera förénämnde Inrättningars förvaltning; vid hvilket förhållande det åberopade stadgandet uti 90 §. af Regeringsformen icke lärer kunna vara tili lämpligt pä ifrågavarande Discont-Bolag. En annan värd I.eäamot af Höglofl. Ridderskapet och Adeln liar, med åberopande af 56 §. i Regeringsformen, satt i fråga förenade Utskottens behörighet, art inkomma, med förslag till Filial-Disconternes utredande. Men härvid anse förenade Utskotten sig endast behöfva ärindra, att Kongl. Majtts Nådiga Propoij sition om allmänna peoninge-rörelsen och mynt-i värdets upprätthållande, hvilken äfven innefaU tar framställning om Filial-Disconternes utredning, blifvit, tillika med flere hos Riks-Stånden i detta ämne ingifne Memorial och Anföranden,' till förenade Utskottens behandling öfverlämnad. Efter det förenade Utskotten nu utlåtit sig öfver dessa priliminaira frågor, gå Utskotten att till besvarande upptaga de uti sjelfva saken gjorda anmärkningar, nemligen: 1:0 Statens lagliga förbindelse att liqvidera Filial-Disconternes Skulder har uti de förenade Utskotten meddelde, anmärkningar blifvit af niigra varda Ledamöter yrkyd, men af de flesta bestridd. Till stöd för den förstnämnde meningen , änföres, att Staten, oin icke uttryckligen, åtminstone implicile, skall garanterat Filial-Disconterne, enär dessa Inrättningar , efter Rjksens gtänders beslut, skola blifvit stiftade samt af Staten njutit serskilt hägn och understöd; och, hvad serskilt angår Götheborgs och Malmö DTnconter, Bänken Sfvgn varit delägare uti dessa jlio Statsoch Banka-Utskottens Betänk anden.
Med kännedom tillika om de ädla oell upphöjda tänkesätt, som utmärka Rikets första Stånd, förutser och hoppas Bonde-Ståndet derföre, att Högloflige Ridderskapel och Adeln antager Bonde-Ståndets inbjudning, hvarigenom någon gräns kunde sättas för de nu nästan år från år tilltagande prejerierue från räntetagarnes sida, dem Högloflige Ridderskapet och Adelil icke kan vilja underhålla, långt mindre befordra, och jemväl i möjligaste måtto återfördes den inbördes rättvisa emellan räntegifvare och räntetagare, som naturligen bör ega rum, och äfven ursprungligen eller vid sjelfva indelningen varit afsedd. FrånHöglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Beslöt Ridderskapet och Adeln förelägga Constantio?is-Utskottet; att inom 8 dagar härefter lill Riks-Stånden inkomma med Utlåtande öfver de hos Riks-Stånden beslutade återremisser af Utskottets Memorial, N:o 58, i anledning af återremisserna på Memorialet, N:o 4°, me(i förslag, som åsyfta Tryckfrihets-Förordningens återbringande till dess ursprungliga skick, i hvilket beslut de öfrige Riks-Stånden skulle vänligen inbjudas att sig med Ridderskapet och Adeln förena.
De flesta klaga öfver sitt dåliga minne, och likväl hafva vi kanske alla minst tio ting under vår förflutna lefnad, som vi skulle önska kunna glömma, mot ett enda, som det är oss en glädje att minnas. A h! den förskräckliga listan, outplånligt inristad i hvars och ens minne, af förlorade tillfällen, sviken vänskap, genomgångna olyckor, kallnad kärlek, missbrukadt förtroende, och så alla andra djupa sorger, till hvilka vi tro oss själfva vara skuld och som vi aldrig skulle behöftlida, » o m e n d a s t. » Så tro vi åtminstone. Kunna vi med visshet säga, att om vi hade gjort eller lämnat ogjordt allt hvad vi med bitter själfförebråelse inbilla oss, att vi borde, eller icke borde hafva utfört, vi kunnat afvändä dessa olyckor från våra hufvuden, eller att än värre ej kunnat drabba oss? Det är ju tvärtom möjligt, att jast det goda vi gått miste om, kan på för oss okändt sätt hafva bidragit att förskaffa oss eller någon annan något vida bättre. Naturligtvis skulle, om vårt enda mål i lifvet vore att vara lyckliga, hvarje plåga vi lidit vara en källa till sorg; men om de goda förädlas genom de sorger de måste genomgå, liksom den välluktande örten sprider starkare doft, då den krossas, och om hvar och en af oss har lidandet att tacka för kanske all den sinnes-styrka och själs-adel vi äga, kunna vi alls ej vara vissa om att vi skulle blifva bättre eller lyckligare, om vi kunde lefva o m vårt förflutna lif på det sätt vi nu önska att vi framlefvat det. Det är en tröstande tanke, att om vi aldrig varit dårar, skulle vi heller aldrig förvärfvat oss det ringa mått af vishet vi nu äga. Det enda botemedlet mot den melankoliska, dystra vanan att tänka på hvad som kunde hafva varit är strängt arbete och att lefva för andra. Ingen till sinnet frisk människa plågas länge af dessa gagnlösa samvetsförebråelser: om endast.