Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men dessa, tillhöriga enskilda personer, äro, å en annan sida, ej att påräkna i det afseende eLt allmänt jordbruksinstut är afsedt, emedan den enskilde jord brukaren sällan åtager sig det besväret att rationel t bilda elever, ej heller vill han gerna uppoffra tid och kostnad för att bilda dem åt andra. Skåne har dessutom så många egenheter, att denna provins bör äga ett läroverk för det jordbruk, som är passande för provinsen. Detta gäller synnerligast, bvad som angar sjelfva jordens behandling och de särskildta åkerbruksredskap, som tarfvas för provinsens jordmån. Också har Skånska hushålls-föreningen synnerligast afsell att, i början och Den 19 Februari e. m. a47 till dess fillgångarne medgifva en vidsträcktare verkningskrets, inskränka sig att bilda praktiska arbetare. Härigenom vill man vinna den afsigt, att bland allmogen inplanta bättre insigt i arbetskrafternas rätta användande. Denna afsigt hvilan också på de vanor, som ännu inom provinsen äro rådande. Ty det ar bestämdt gifvet, att i detta afseende är Skånska åkerbruket på en lägre ståndpunkt, än det borde vara. Men lika bestämdt är det, alt dessa vanor äro starkare än begreppet, och för att det ofvannämnda syftemålet måste vinnas bör jordbruksinstitutet arbeta i en oafbrutet sträfsam riktning. Någon har här i dag yttrat, alt ett jordbruksinstitut synnerligen borde sysselsätta sig med experimenter. Jag är ej af denna tanka. Åtminstone skulle detta ovillkorligen förfela ändamålet alt bilda elever. Min tanka är fast, att i samma mån experimenterna misslyckades, blefvo äfven eleverue misslyckade. Min tro är fast, att eleverna böra rationelt undervisas, och ej få en enda oförsökt idee i deras liufvudcn. Den tid kan nog ändå komma, då projecter och experimenter förvilla dem och gifva dem dyrköpta misslyckade resultater. Vi sakna ej heller instituter i detta fall. Vi behöfva ej begära och bevilja statsanslag för jordbruk , som arbeta i denna anda. Vid detta tillfälle, bör jag ej gifva några försäkringar, några löften; ifrån mig gångna, äga de ingen garanti.
Af riksdagsfullmäktige Anders Olsson från Jemtlands och Olof Nilsson från Östergöthlands län x hvilka yrkat, den torre, att nämnden måtte förklaras berättigad att uppbära reseoch dagtraktamente vid syneförrättningar å militiae-boställen samt öfriga kronohemman; och den sednare, att då nämndemän varda anlitade för boställsoch vägsyner, värderingar, besigtningar och andra förrättningar af hvad namn de vara må, för hvilka, enligt nu gällande författningar ersättning icke redan utgår, dagtraktamente med 24 sk. banko om dagen, jemte skjuts efter en bäst, måtte af allmänna medel dem tilläggas. D-sse memorial, uti hvilka flere ledamöter af det Hederv. Ståndet vid remissens meddelande förklarat sig instämma, hafva Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten tagit under gemensamt öfvervägande; men då Rikets Ständer, i anledning af Stats-utskottets utlåtande N:o 39, redan fattat sitt beslut öfver motioner af enahanda syftning och innehåll med de nu ifrågavarande, hafva Utskotten, ehuru erkännande billigheten af den föreslagna ersättningen åt nämndemän för biträde vid omförmälda förrättningar, likväl, till följd af nyssberörda omständighet, funnit sig förhindrade att förorda antagandet af nämnde förslag, hvilka vid nu anmärkta förhållande torde komina alt förfalla. Stockholm den 19 September 1848. Lagsamt Allm. Besv.- och Ek.o:i.-Utskottens B tackande, IV o 57. 3 N:o 57. Ank. lil! Exp. Utsk. den 20 Sept., kl. 2 e. 111. Betänkande, i anledning af väckt fråga om optionsrätt för åboer å stom-hemman. Uti memorial, som af Hederv.
B:co för hvarje ark. efter samma plan, som af bilagde Formulaire*)synes, verkställa omförmälde tryckning af Registret; och torde, i händelse af bifall till hvad sålunda blifvit hemställdt, förrbemälde Hrr Fullmägtige derom varda i vanlig ordning underrättade. Memorial -4 med ytterligare hemställan, i afseende å författandet och tryckningen af Registret öfver Bihanget *) Detta Formulaire har till Riks-Ståndea åtföljt de så kallade CanceUie-Exemplarcu. Expedilions-Utshottets Memorial N.-o 487. 75 till Riks-Ståndens Protocoll vid in nevarande Riksdag. Sedan Utskottet, vid dess sammanträde denna dag, e. ro. kl. 6, inhemtat, att Boktryckeri-bolaget Norstedt & Söner, hvars anbud till tryckning af det i Utskottets förra Memorial af denna dag omförmälda Ptegister blifvit antaget, icke kan, i afseende på tiden af ifrågavarande trycknings-arbete, åtaga sig annan förbindelse, än att, ifrån den tid Bolaget emottager Concept till Registret, hvarje vecka prsestera ett färdigtryckt ark deraf, samt det således beror af arkantalet, huru snart tryckningen kan vara besörjd, får Utskottet vördsamt hemställa och tillstyrka den ändring i det förut föreslagna vilkoret för Register-arfvodets ut-anordnande, att detsamma må utbetalas, så snart Register-Författaren behörigen styrkt sig hafva till Tryckeriet aflemnat sista arket af Manuscriptet; hvilket aflemnande bör vara fullgjordt inom trenne månader efter Riksdagens slut. Ett öfver denna Samling, af en Wand ExpcditionsUtskottets t. f. Cancellister upprättadt Register aflemna» serskildt. STOCKHOLM, tryckt i Ecksteinska Boktryckeriet, i83ö. REGISTER Ständers underdåniga Skrifvelser vid Riksdagen i Stockholm åren 1828 l83o.
Det ar ock uppä alla desto högst talande skal, som jag för min del wägar anse, i följd af bade rattwisa och billighet, ak Lreäir Sedlarna, wid skeende rsslilsuon, böra blisma inlöste efter närwarande nundst gällande.4Zi» emot ^snco-Myntet, säsom iZz^dels Riksdaler ril ivo äiro; eller som är det samma: at en Riksdalee Lsueo betalas med en Riksdaler 16 stillinga LrröicSedlar; sä at desta sistnämnda komina at derwid som «u, äga 2s xro^rnrs mindre warde an Lsnco-Myntet» 58» Sedan jag således härigenom, efter min öswertygelfe, sökt fastställa vet warde, svin bör blifwa rätta grunden för RikaäldZ Sedlarnas inlösande igenom Riksens Ständers Lindus; sä aligger mig nu äfwen, ak lika korrt som oförgriveligt yttra mig rörande sjelfwa Reslikstionens werkställande. Fragan om de säkraste medlen, hwarigenom 8peris-Myntet aker ma kunna blifwa der enda gangbara list Riket, samt Oerljr Sedlarna ah?affas urur rörelsen, har utgjort den af Kongl. Majtt upgisna Nådig' kr<>- xostrion, hwilken warit ämnci för-Hemliga UiskottetS eftersinnande och noggranna pröfning, samt deretter nu är öfwcrlemnadt til Riksens Högloflig» Ständers Eget mogna granskande och afgörande. Det åligger mig derwid, at, da jag icke til alla delar kan instämma med Hemliga Utskottets fattade tanka och bcflur, nu wördsammast redowisa för de sär Milda tankejätt, jag wagar hysa. Fragan om denna myntförändring har jag trott böra, lii alla dest beståndsdelar, omständigheter och följder, pä det nogaste omfattas och utredas.
Uti 109:de §:n R. F., som enligt vår nu gällande Grundlag gifver Konungen rätt, att kunna efter en viss tid, som är 4 månader, gripa in i riksdagens verksamhet, upplösa Den 6 December e. m. 365 riksdagen och vädja till nationen, samt genom nya val göra nationen sjelf till medlare mellan Sig och representationen, är nemligen efter det nu hvilande förslaget en magt fråntagen Konungen, hvilken är honom af goda skäl gifven och som står i full harmoni med vårt nuvarande samhälls-lif. Del är visserligen sannt, att förslaget stadgar riksdagens ovilkorliga upplösning efter 4 månader, men 1809 års Konst.- Utsk. säger: »Utskottet har sökt att bilda en styrande makt, verksam inom bestämda former, med enhet i beslut och full kraft i medlen att dem utföra, — en lagstiftande magt, visserligen trög till verkning, men fast och stark till motstånd, en domaremagt, sjelfständig under lagarne, men ej sjelflierrskande under dem». Utskottet förutsätter således alltid ett motstånd, — men det ligger inom möjlighetens gräns, att detta motstånd kan så urarta, att det slutligen gör ali regering omöjlig, — hvilket efter det hvilande förslaget skulle kunna räcka i 3 år, hvarigenom representationen, i följd af händelsernas utveckling,vore i tillfälle att trotsa både Konungamagten och nationen. Det är till förekommande af ett sådant oerhördt fall, som Konungamagten nu eger medel i sina händer att låta nationen, genom andra organer för sin lagstiftningsrätt, afgifva sitt votum. Konungamagten har uti Svenska historien spelat en allt för stor röle, gripit för djupt in i nationens inre lif och allt för tydligt gått i spetsen för nationens utveckling i alla rigtningar, för att en inskränkning i dess företrädesrättigheter skulle vara rigtig, — en inskränkning, så stridande mot våra grundlagar, att den väl aldrig kan af Konungamagten sjelf gillas, om efterkommande generationers rätt äfven skall bevakas.
N:o 211 i anledn. af gjorda anmärkningar vid den till betänk. N:o 54 afgifna bilagan Lit. I, ang:de föreslagen indragning af K. Nummerlotteriet. Hufvudpunkten om Nummerlotteriets bibehållande. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Jag beklagar högeligen, att StatsUtsk. ansett sig förbundet att frångå sitt förra tillstyrkande, som afsåg nummerlotteriets indragning; men jag kunde förutse, att sådant skulle inträffa, när man ville utbyta den eila omoraliska inrättningen emot den andra. l)et är således fåfängt att söka afskaffa denna inrättning; men jag begagnar detta tillfälle att, i anledn. af StatsUtskrs föregående förslag örn nummerlotteriets borttagande, hvilket Utsk. funnit sig föranlåtet att återigen frångå, hos H. o. Ad. väcka den motion, att und. anhållan hos K. M. måtte göras om förbud mot försäljning af utländska lottsedlar, hvilka draga en betydlig penningesumma ur landet och hafva ett äfvenså menligt inflytande på moraliteten som det inländska lotteriet. Jag anhåller, att denna motion måtte blifva till Allm. Besvärsoch Oecon.- Xltsk. remitterad. Frih. Boye, Ludv.: Jag ber att få understödja den motion, somt Hr v. Hohenhausen framställt, och får beledsaga den med det vitsord, att i den stad, der jag bor, läser man tidt och ofta annoncer af 2:ne handelscontor, som utbjuda främmande lotteriers lottsedlar; och jag tror icke, att den summa är så alldeles obetydlig, som genom denna försäljning drages ur landet. Gr Cronhjelm: När den motion förekommer till remiss, sorn Hr v. Hohenhausen nu vackt, blir tillfälle att discutera densamma. För min del anhåller jag att få yttra några ord i det ämne, som nu är före, nemi. frågan om nummerlotteriets upphörande.
Utmyntnings-grunderne för Koppar-skiljemynt och ducater a3. Vacance-afgift; se Rotering. Valkoch Stamp-verk: beskattning derå i3. Vattenledning vid Carlskrona; se Anslag. Vederlag; se Capellans-boställen. Veneriska Curhusens i Södermanlands samt Götheborgs och Bohus Län skuld till Stats-Verket; se Afskrifning. Wenersborg: i anledning af en derstädes inträffad eldsvåda 66. — angående Låne-anslag för dess återuppbyggande . 68. Westerbottens Regemente; se Roteringsjemkning. Vexlarj inrikes: angående lag för sådane 79, Wisingsborgs Kungsgård: angående försäljning till Skatte af tvänne under densamma lydande hemman 16. Wisingsö: angående inköp för ekplantering af jord derå 16. A. Angbogserings-f artyg •, se Götha Canal-Bolag. Ö. Öfver-rotering; se Rotering. STOCKHOLM, i835, hos J. A. Walloch. B J H A N G TILL MS i'ii DT D £1 DilL VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1834. FORSTA SAMLINGEN. 2®^ H f U11 it i n g 111: Berättelse om hvad sig i Rikets Styrelse tilldragit, sedan nästföregående Riksdag, jemte de af Kongl. Majit uppå Riks-Salen hållna tal samt Kongl. Majlis nådiga svar uppå de af Rikets Ständer gjorda underdåniga framställningar och förslag. tili fuffens pd 3ttN"©rt[en, »ib SKtNbagené oppnanbe, ben 30 januari 1834. ©S0<S5?Jg>Dg«IR, 1834. 9). 21. 0?orftciH & Söner, Äcngl. ^oftrncfarc.
Ett fbrhällande, äfwen i det afseenvet, desto mera förnärmande Ständcrncs rätt och wärdighet, som man tillika syneS willja äsyfta, att Utskottets sörberörde beslut ej skall komma till Ständernes kännedom. Men alldrig mä wäl Ridderffapet och Adeln bi, falla eller tilläta ett sä obehörigt ärendcrncs behandlande. För min del bestrider jag det. Om wi icke för närwarande hafwa nägot att befara, det jag medgif» wcr, sä mäste ihogkommas, att hwad som nu stadgat warder, har och mäste hafwa afseende pä framtiden. Gref, 4404 Den 19 Octsber. Grefwe körner: Den is^de § Re gerings - Formen stadgar som siljer: "Frägor uti det. ta ämne kunna i Riksens Ständers klena wäckaS och af andre Riksens StänderS Utskott än CvnstitutionsUt, kottet hos Ständcn andragas, men icke af Riksens Ständer afgbras förr än sistnämnde Utskott derifwer blifwit hördt." Häraf spnes tydligt, att, enligt Regerings » Formen, som bbr bestämma de öfriga Grundlagarna, är det Constitutions. Utskottet en corps, och icke en enskilt Ledamot deraf, som kan hos Riksens Ständer gira en sädan anmälan som den, hvilken nn är i fräga: och blefwe fdrhällandet annorlunda i Riksdags. Ordningen stadgadt, sä blefwe äfwen dea enskilte Ledamoten pä en gäng angifvare och domare. Jag har ännu alldrig kunnat inse orsaken hwarf-re en rang - ordning emellan Grundlagarna skulle finnas, vä Constitutionen förehades, äberopades Rikets belägenhet, fiendens möjliga ontägandr, m. m. säsom skäl till en päskpndad pröfning och antagande.
Ur el1 bref till Esselde af B. g nligt vår öfverenskonimelse vill jag nu försöka uppteckna de farhågor jag hyser för den moderna literahrrens inflytande på våra unga qvinnor. Förlåt mig, o111 jag icke lyckas skrifva så kort som jag skulle önskat! Hvad jag egentligen fruktar för och tycker mig hafva niärkt ar, att det satt hvarpå det onda framställes, och de medel denna literatur oftast använder för att uttala sina åsigter, i stallet för att hos de unga väcka afsky för det onda, tvärt om verkar förhärdande, Jag tror det af följalicle skal. De moderna författarne framställa de inörkaste synder såsom helt vanliga och allmänna. Det är som toge de för gifvet, att meiiniskorna skola vara dåliga, låga, nedriga, sjelfviska. De personer, som uppträda i deras skildringar, tyckas ursäkta hvaraiidra, såsoin ansåge de, att det hör till lifvets n3dzkk@-a onda att vara dilig. Vi veta ju, huru sällskap i det onda ofta gör synden mera ursäktlig i iiienniskors ögon, och huru tanken, att m a n ej ar sämre än andra,&gt; lätt urartar till sjelfförsvar. De nioderna författarnes satt att göra låghet och uselhet så allinaniin och vanliga, anser jag derföre kunna hafva, ja, verkligen hafva den verkan, att man sänker fordringarna på sig sjelf och andra. Träffar nian verkliga personer, som äro måhända något bsttre än de, inan så ofta hört beskrifvas; om t. ex. en ung inan, som gjort sig skyldig till moraliska felsteg, ehuru af lindrigare art an de nutida romanhjeltaraes, försöker viiina en ung flicka, ar det då s8 underligt om hon tycker att han, jänlförelsevis och dömande efter hvad hon last, kunde hafva varit långt sämre, och på den grunden antager hans tillbud? Eller, om en ung flicka sjelf begk någon obetänksainliet, hvad är i alla fall denna, jämförd med hvad den i dikten skildrade A. eller A. B. gjort sig skyldig till?
Hon kunde dock icke låta bli att tänka på detta, likasom på den der ohyggliga tjufnaden, som äfven varit dold, allt af samma skog. En djup skog med bergsklyftor och små mörka, djupa skogssjöar har dock alltid något hemskt, om än behagligt med sig, som man skulle kunna öfversätta med det allt mer och mer begagnade talesättet: «rysligt skönt»; ty här vore det dock något mera på sitt ställe, än såsom det ofta nog begagnas, af dem som tagit till vana att lägga «rysligt» framför alla andra epitheter. «Ack», tänkte Elin, «den som nu hade en god vän, som mötte en här, och vid hvars sida man kunde gå trygg och säker!» Inbillningen förde genast Gunnar till henne, och, för första gången på länge, lät hon inbillningen ett litet ögonblick frossa i tankar på Gunnar. «O! han lider som jag» – tänkte Elin – «och jag får icke ens trösta honom. Han vågar ej närma sig till mig. Han anser det för synd, och han har stor rätt deruti. Men, himmelske Gud! hvilken sällhet att våga sätta mig vid hans sida, få stryka det långa, granna håret ur hans panna, smeka hans afmagrade kinder och tala till honom ur hjertat, tala med honom om Gud och ett annat, bättre lif, der vi väl få råkas på andra vilkor än här, och der det ej förmenas oss att hafva hvarandra kära af hjertans grund. O Eja! vore vi redan der!» Men här stannade Elin plötsligt, både i sitt fantiserande och i sitt framskridande, ty hon hade redan hunnit den så fruktade skogen, och tyckte sig på afstånd höra ett läte likasom af tjutande djur. Vargar föllo henne genast i tankarne, helst dessa landtmannens fiender nu på en tid gjort mycken skada rundtomkring i trakten och injagade, nu som alltid, förskräckelse hos alla; ty man hinner aldrig besinna huru sällsynta exemplen äro då vargar anfallit menniskan.
På samma gång som man inser vigten af att göra Löneinkomsterne ti 11 räck el ige för JustitiseRåden, måste sådant äfven inses och erkännas, i afseende på RevisionsSekreterarne. Att den för dem föreslagne lönen är alldeles för ringa, derom är jag öfvertygad, men jag vill ej fästa mig så mycket dervid; som icke mera vid det förhållande, att fastän vi hafva åtta Revisionssekreterare, endast sex skola hafva lön på Stat. Då de alla hafva likartade och lika trägna göromål, synes billigheten fordra, att de äro lika lönte, äfvensom rättvisan emot pal terne kräfver det, emedan, efter allmänna reglor åtminstone, det för dem icke blir likgiltigt, om de få sina mål lottade på den bättre eller sämre lönte föredraganden. Om nu man anser af så stor vigt, att få bibehålla en öfvad och skickelig föredragande, att blott derföre befordran t. ex. till JustitiaeRåd uteblifver, så är det så mycket angelägnare, att han såsom qvarstående bl i r ti 11 räck el igen väl lönt. Utskottet har väl föreskrifvit, att de nu föreslagne lönetillökningarne skulle komma de tjenstförrättande Embetsmännen till godo, men jag hemställer, om icke, för att gifva mera eftertryck åt detta förslag, Utskottet borde stadga såsom vilkor för lönens utgifvande, att den qvitterades af den tjenstförrättande Embetsmännen, eljest frugtar jag, att föga vinnes med den yttrade goda meningen. 36o Deu 19 Maji e. ra. Beträffande Löneförhöjningen inom HofRätterne, så är jag af den mening, att det Nådiga förslaget icke är för högt tilltagit, samt att HofRätlsRåderne i Götha HofRätt icke böra vanlottas. Angående tillökningen af Hofrätternes personal deremot, kan jag ej frångå min förut yttrade mening, att det vore bättre söka förminska rättegångarnes antal, än att inrätta flere DomareErnbeten.
Utskottet, som visserligen äfven för dess del inser de olägepheter och förluster, hvilka för en mängd låntagare torde blifva en följd af den ovilkorliga skyldigheten att i silfver erlägga inbetalningen, finner likväl ett oöfyervinnerligt hinder för tillstyrkan af någon förändring i denna del, då RiksStåndens beslut bestämt innehålla: ’’</e län, hvilka af denna samfälda tillgång utgå, fä hädanefter icke beviljas uppå andra vilkor» hvad ränta och capitalajbetalningen beträffar, än att 3 procent af det uti sedlar utgifna länets primitiva belopp ärligen till Banquen erläggas uti Svenskt silfvermynt Riksdaler för Riksdaler eller uti deremot svarande lodtal mynlbart silfver, pä sätt att genom ett dylikt, under 3$^:dtls är fortsatt ärligt inlemnande af silfver uti Banquen^ lånebeloppen ense* till fullo liqvidera dt,’*, 416 Banco*Uiskottets Betänlanderi. Utskottet här likväl, med anledning af hvad härutinnan blifvit fram stal dt, och i betraktande deraf, att någon bestämd ränfeberältning på dagen Vid inbétalningarne å dessa lån ej såsom vid Barvquens förra fastighetslån
Säte och »Stämma i StatS-Radet för de mak, som till derabefattning höra. Hwarje Stats-Minister eller Stats-Secreterare, da han af laga förfall hindras, att malens föredragning inför Konungen öfwerwara, företrädes af det Stats-Rad eller den Person, som Konungen dertill utser, hwilken enahanda answar r6§S Den 14 Julik. §. 7. Konungen läte uti Stats-Rådet sig föredragas och algöre der alla Regerings, Ärender, utom de Ministeriella, eller dem som anga Rikets, förhållanden till främmande Magter, samt Com, mandomal, hwarmed förstas sadane, som Konungen i egenskap af Högste Befälhafware öfwer Krigsmagten till ^Lands och Sjök omedelbarligen besörjer. Till Arendernas föredragande förvrdne Konungen, efter de i föregående §. §. lagde grunder, Chefer för de serjkilde Departementen af Konungens Canzli elter den fördelning af Ärenderne, till hwarje Departement, som Konungen finner för godt utstaka, samt en af Konungen utfärdad Canzli, Ordning Eormner att bestämma. §. 8. Ej ma Konungen fatta något beslut k te mål, hwaröfwer Stats-Rådet höras bör, deräst icke twenne af Stats-Rådets Ledamöter jemte den föredragande tillstädes arv. Stats-Radets samtelige Ledamöter, der de icke laga förfall aga, ssola öswerivara alla mål af synnerlig wigt och omfattning, som i. StatS-Nadet förekomma och RiketS allmänna Styrelse röra. Sädana äro:
Ryssen åh nej, han var ju en förbigående, hade inte gjort annat än förargat henne... Och alla de andra! Nej! Det skulle då vara Samuli? En sådan der odrägligt hederlig karl, hade han bara inte varit så exemplarisk, och så bondisk sedan! Så han gick klädd! Usch då! Och så han luktade tobak och halfylle, smorläder och stall. Man kunde väl inte begära att hon skulle hålla sig till en sådan tölp heller. Att folk kunde tala om kärlek! Att de kunde skrifva hela böcker och teaterpjeser om sådan smörja. Kärlek! Hvad var det! Ett eländigt mischmasch, som ingen klok menska kunde tro på. Nadja kom att tänka tillbaka på sina erfarenheter. Det var den der åsigten, som hade drifvit henne fram dit hon kommit. Misstron till den känsla som skrikits om så mycket. Hvad hon hade sett af den hade inte kunnat få henne på andra tankar. Modern, helgonet, hon hade gift sig af någonting, som hon trodde var kärlek, med Rellu, den fulingen. Det skulle egentligen ha kallats barmhertighet eller lust att göra godt. Hon hade ju haft passion för att tvätta af all smuts hon såg i verlden, och göra det rent. Rellu kom, och så tog hon honom. Det var nu också ett nöje! Och kosacken. Hvad skulle man säga om en sådan kärlek? De hade ju inte begripit ett ord af hvarandras språk... Och så kom hon, modern, och fördömde dottern. Skilnaden var bra fin, med eller utan prest, det var det hela. Modern hade alltid varit så omständlig, hållit på form och andra sådana bagateller. Och så de andra qvinnorna från de lägre stånden. Hade hon sett kärlek bland dem? Jo visst, en kärlek som slutat, då barnen kommit till verlden, oftast något förr. Aldrig hade hon sett äkta folk, som sett så vänligt på hvarandra efter bröllopet som före. Det var ett stort dike i det på ena sidan gingo de, som inte fått hvarandra, det var kärlek, förälskade ögonkast, hon gick förut, han efter. Så gaf hon vika ... och så kom diket. På andra sidan gick han förut, hon efter. Sura miner, likgiltiga eller hatfulla ögonkast.