Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och sjelfva skrynklorna, hvad voro de? En mask förrådande en vänlig fée. Det låg ett fängslande jag vet ej hvad I denna hållning, rak trots årens börda, I denna hy, lik hvita rosenblad Af första frostens andedrägt berörda. Från flydda vårar minnets doft fans qvar Omkring gengångerskan från Gustafs dar. Den boning, som jag fyllt med nattlig skräck, Jag kunde icke nog bese, beundra: Möblering utan stoftkorn eller fläck, I stort och smått en bild af sjuttonhundra, Med bronsbeslag allt vördigt och bastant, Från gamla kopparstick mig välbekant. Klaveret, som jag hört så mången gång, Stod der i vrån, i hvitt med nött förgyllning, Notställarn bar en nu förgäten sång, I gulnadt bläck en sirligt skrifven hyllning. Det var »vid vassen af den krökta ström» En ton, som följt mig ända i min dröm. På hyllan, lysande i franska band Och högröd snitt, liksom i högtidskläder, Gustavianska skalder trängdes bland Dalinska tidens folk i simpelt läder. I vitterhet den gamla höll sig nöjd Till dem, som gjorde hennes ungdoms fröjd. På väggen taflor! – Farfar i peruk Med harnesk öfver gula kyllerrocken, Ett rytterianfall – en mörknad duk Med Lembkes svarta häst i främsta flocken, Pastellporträtt i bleknad herrlighet – Jag tröttnade ej fråga: »hvem är det? I målad miniatyr, i drifvet vax, Jag redan visste mången likhet läsa: På vinlöfskransen röjdes Bellman strax, Och stackars Lidner på sin stora näsa. Af häpen vördnad stod min mun på glänt, Då fröken sade: »Jag dem sett och känt.» »Fru Lenngren då och Kellgren?» – »Också dem». Nyfikenheten intet kunde mätta. Re’n stunden inne var för att gå hem, Och än alltjemt det hette: »ack, berätta!» Knappt lemnad var den tröskel, som jag skytt, Förr’n hågen brann att komma dit på nytt. Besöket gjordes om en annan qväll; Allt var sig likt, blott ännu mera roligt. På böcker och på taflor såg jag säll
Lasareu skall i de dar ineddelade brefven iried Esselde finna » tankens guld och den öfverströminande godlietens kallspråiig~. Den stora skadespelerska, som nyss gastat vår liufviidstad skulle skapa en fiillstandig revolution. inom skådespelarekonsten, om det, so111 gör henne till den hon ar, kunde öfverflyttas på andra. Men liennes konst liar ej s % fasta yttre foriner som Rafaels eller Mozarts, en ny stil eller skola blir ej så påtaglig i den sceniska framställningskonsten soin i inåleri och musik. Åtminstone liar hon själf ganska säkert aldrig bekymrat sig on1 någon skola; 1ivarke.n om att själf utbilda sig i nhgon aiiuaiis eller a t t lämna efter sig någon: ty. kärnan i hennes konst (ocli den kärnan ninättara hela frukten) a r hennes eget personliga temperament, hennes medfödda genialiska förinaga af sann och nobel inänniskoframstallning och en sådan läres icke. E t t och annat smådrag kan attrapperas, hennes härliga, skiftande väsen kan måhända hos nagon själlös efterbilderska gi igen som mandr, men det skall då knappast kunna kannas igen. Och hvarje intelligent skådespelerska, soin tillfullo förstir det stora i Duses konst, skall utan tvifvel inse detta ocli afhålla sig från ett eftesbildande studium, som en annan gång med en annan förebild, kan lämna godt resultat. Sarah Bernhardt ar var tids stora skådespelerska, soni har bildat skola; hos henne finnas vid sidan af den rika begåfningen så mycket yttre schosers, modulationer i den härliga stämman, raffinement i poser och toaletter samt en mängd nkgot löst tillfogade tekniska detaljer, som med en viss fördel kunna efterbildas. Duse liar ock tekniska detaljer, karakteristiska toaletter och talande ställningar, men de är3o onpplösligt förenade med hennes egen pe&amp;onliga konst, de hafva sprungit fram därur, ur hennes intuitivt skapande begåhing, ej klistrats på utifrån af någon verklighetskopieriiig.
Don som bifaller Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet gillade, hemställan om 50 öres införselstull per centnerför den under artikeln Oljor, bland de flygtiga vegetabiliska, såsom fossila eller mineralsamt genom torr distillation framställda oljor, förekommande rubriken: “Nativa eller råa, af jord eller brännhartser m. m. förorenade, af mörkbrun till svartbrun färg,“ röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, skola, jemlikt Presteoch Borgare-Ståndens beslut, sådana nativa eller råa oljor vara vid införsel från afgift fria. Oljor, genom Den för samma slag, men genom rektificering renade samt andra dermed rektifirering jemförliga flygtiga Oljor, af Utskottet till 2 öre skålpundet föreslagna införselstull renade, etc. Jjafva Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden godkänt, hvaremot Preste-Ståndet bestämt afgiften derå till 4 öre per skålpundDenna skiljaktiga mening hemställer Utskottet att Preste-Ståndet måtte frånträda, men om bemälda Riks-Stånd icke, med bifall härtill, instämmer i de öfriga Ståndens beslut, föranledes deraf följande omröstning: 75:o. Den som biträder Utskottets, af tre Stånd godkända, förslag att införselstullen bör utgöra 2 öre skålpundet å den under artikeln oljor, bland de flvgtiga vegetabiliska, såsom fossila eller mineralsamt genom torr distillation framställda oljor, förekommande rubriken: genom rektificering renade, färglösa eller af gul till gulbrun färg; rektificerad stenkolsolja eller fotogén; rektificerad jordolja; nafta, petroleum eller bergolja, solarolja, paraffinolja med flera till lyse begagnade vätskor“, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, i öfverensstämmelse med Preste-Ståndets beslut, tullen derå vid införsel att utgå med 4 öre skålpundet.
Björnstjerna, att det ansvar som i denna lag finnes stadgadt, är barbariskt, och tror att en Statsrådsledamot lika väl som andra embetsmän bör vara underkastad lagar och conlroller, och snarare mera än andra, emedan de såsom Rikets yp - Den 2 November f. ni. 9 ypperste miin böra vara en föresyn för alla andra. Detta var dock ej egentligen hvad jag ville säga; jag begärde ordet i anleda. af Hr von llarlmansdorlfs yrkande, alt rubriken till lagen borde paragraferas. Jag är af motsatt mening, emedan inledningen endast innehåller en citation, en resumé' af hvad som i sjelfva lagen kommer i fråga, och intet egentligt lagstadgande eller ansvarsbestämmelse. Gr. Gyldenstolpe, Anton Ga hr.: Jag har endast en, måhända obetydlig anmärka, alt göra i afseende pä ordet ’”Statsministrarne.” Sorn desse embetsmän äro ledamöter af Statsrådet, sä gäller ju för dem detsamma som för Statsråden, och dä vet jag ej hvarföre Slatsininislrarne skola särskildt niimnas, dä de också äro Statsroder lika som deras Colleger. Hr von Hartmansdorff: De värde ledamöter, som an sett min an inar k ii., rörde bristande paragrafering af inledningen, sakna grund, lära hafva utgått ifrån den lankan, att ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter är, sä att säga, en strafflag för deni, och alt inga andra stadgatiden, än sådana som innehålla någon slraffbeslämning, höra vara paragraferade. Om detta är deras tanka, så borde de yrka, att den-11 § i lagen skulle upphöra att vara paragraferad, ty hon innehåller icke eller någon slraffbeslämning, utan endast en prescriplionslid, hvarinom åtal mot rädgifvarne fä äga rum. Ansvarighetslagen för dem skulle dä jemväl slutas med stadgandeu utan paragrafering. Hr von Troil, Emil: Utan att fästa mig vid den de duclion, sorn Gr. Björnstjerna framställt, vill jag blott i korthet nämna, att de tvenne förslag, hvarmed han slutade, äro begge af grundlags natur.
— Aha, splittring i socialistlägret — » och när så de trettiofem eller fyrtio kronorna » Så innerligt snällt af dig, Karl, att jag får dragas från, så är det mycket billigt. Bara befria mig från allt det där fäktandet mot sjelfva mekanismen, du — » mal! Snickaren Olsson vill köpa soffan. Hör » Meka-nismen? Hvar, hvar? » du, Karl, snickaren Olsson vill köpa det gamla » I den nya soffan, vet jag. Man har sängotäcka malboet. » kläderna liggande kvar fastspända, och när » Ja jag hör. Nå, så är den saken afgjord. » man bara. tar ett litet tag i sitsen, så vänder » A c k så roligt att du samtycker! — Men den rakt i vädret, gaflarne falla ned och bädom vi sälja den usla soffan, hvar skola vi den är färdig. » då lägga Ida? Det har jag först nu kommit » Å tusan! Det är något nytt! » att tänka på. — • Ja så, du läser, förlåt mig, » Ja visst, men jag är ej riktigt säker på, Karl! — Nå, så sannerligen om icke där är om mekanismen är god. • — » en mal på din rockkrage! » » Men det förstår jag mig på. Skynda dig » Fy tusan 1 Se till att det där malboet och. tag på ytterplagg och hatt, så gå vi till kommer ur huset, och det i dag! » Olsson! • — Det är troligtvis en konstruktion, » Det skall jag visst, när du önskar det, som tarfvar förbättring, och det ser jag genast. Karl. Men så fattas det liggplats till Ida. » Skynda på, Ebba! » » V i ha j u järnsängen, vet jag. » » Järn-sän-gen! Men min käre, snälle vän, II. det är j u att vilja taga lifvet ur flickan! H o s snickaren. Järnsängar äro j u så iskalla, att det är dödsfara att ligga i en sådan, och så måste vi dess» Jag råkade att nämna för min man, att utom ha någon stans, där vi kunna lägga herr Olsson hade en af de där inventionsnågon de af gäster, som kunna komma att bo sofforna till salu, och så ville han gärna se här ».
Här vill man icke ens tillåta, att egarne till den Svenska skatlejorden få köpa sig fria från åtminstone en del af de onaturliga skatter, som af enväldets Regering och adel blifvit pålagde. Smit-LukoUcts Utli.t*.nde, N.o 2^0. 21 Om Lagman Danckwardts förljenstfulla förslag af Rikets Ständer au> tages, blefve ingen medborgare-ciass mera lidande än endast den, sorn eger den öfverbeskattade skattejorden. Den fick betala mest, ehuru, om man betraktar saken opartiskt, så väl Landtågs-gärden som den öfriga hemmanlalsräntan är tillkommen för tillfälliga behof och skulle, då behofven upphört, jemväl gärderne upphöra. Jag vill fråga, om det är Cbristligt handladtalt i evighet uttaga och hit tilt Stalsoch Riksgälds-Conloret hopsamla flere millioner emellan hvarje Riksdag utöfver Statens verkliga behof, för att nedgräfva i canaler, bortskänka till odlingar m. tn. åt större och rika godsegare, hvilkas jordagods äro af frälse-, säteri-, rå- och röis-natu'r, och således litet eller intet bidragit till desse öfverskott. Utom Rotering och Rustning, som endast tillhör skattejorden, betalas i gärder och jordeboksräntor på de äldre skattehemmanen 200 R:dr. Tror man, att man upphjelper jordbruket med en så orättvis beskattning, så »eltar man sig allt förmyeket. Ett | dels hemman af desse högre beskattade har lill den mestbjudande på frivillig auction försålts till den stora summan ett halft stop bränvin. Men icke nog dermed, att skatterne äro så stora, att de icke kunna utgöras; allt prejeri sedan,—- ja,— det finnes Em betsoch tjenstemän, sorn till den grad föröka sina löner, att de hafva råd endast begagna smör till bränsle uti sina kök, för att laga sin läckra mat, på samma gång som skattebonde!!» nödvändigaste tillhöriglieter släpas lill utmätniugs-auetiom för att realiseras till samma embetsman.
Är en af Jöräldrarne död , och äro syskon '.'V, ett eller flera., ejler den , so/w ä.jvas skall; arfvén då de med den af föräldrarne , som lefver, oc/z Zöge/z den de/, so/w den döde fadren eller modren ärfva skolat, o//z /z«w eller hon lefvar, Jr något af syskonen dödi , då s<$o/<z dess afkomlingar i dess ställe och rätt träda, linnas ej syskon, eder afkomlingar af dem; tage den af föräldrarne, so/w lefver, /ze/a arfvet, 3 §’ Lefver ej någon af deri dödas föräldrar, och äro syskon till, då skola de allt arfvet taga, jr något °f syskonen dödt, njuten dess afkomlingar den rät 11 som i Q §. sägs. 4 §* jra ej syskon eller afkomlingar af dem, arfvén då förfader i andra Itd, sorn äro faderfader och fadermoder, mode/fader och modermoder, Log-Utskottets Utlåtande N:o 129. 5 5 § Lefva ej de, då arfvén den dödas Töräldrars sys k > n, 6 §. Lefva ej de; då arfvén den dö. das förfäder i tredje led. 7 §• Lefva ej de, då arfvén l>ryIlmi gar och sysslingar. Bryllingar äro faders syskons barn, och sysslingar moders syskons barn. 8 f. Lefva ej dr, då arfvén de, som U'o syskon med förfäder i andra led. 9 §• Lefva ej de, då arfvén den dödas förfäder i fjerde led. 10 §. Finnes ej arfvinge i någon af de leder, som nu sagde äro; tage den arfvet, som sedan är i närmaste led, ehvad han är bak-arfvinge 6 Lag-Utskottets Utlåtande N;o 129. eller sido-arfvinge. Äro både bakarfvinge och sido-arj vings i lika led; gange sido-arfvinge till, och bak-arfvinge ifrån.
Sistnämnda hus, som tillförene, innan Teknologiska institutet der inrymdes, under flera år af akademien begagnats, ansågs uppfylla alla fordringar på lägenheter för akademiens behof vida bättre än akademiens nuvarande byggnader, och dessutom kunna genom lägenheters uthyrande bereda akademien en inkomst ungefärligen motsvarande beloppet af den hyra, som bodlägenheterna i dess närvarande hus lemnade. Deremot och sedan jemväl Chefen för de i riket pågående geologiska undersökningarne, Professoren A. Erdmann anmält behofvet af egen arbetslokal för geologiska byrån samt för förvarandet och ordnandet af de med undersökningarnes fortgång alltjemt sig ökande geologiska samlingarne, äfvensom tillhörande kartor m. m., för bildande af ett geologiskt museum, samt dervid uppgifvit det för de särskilda afdeiningarne af ett sådant museum, jemte bostäder för dervid anställde Amanuens och Vaktmästare, erforderliga utrymme till en areal af 16,000 qvadratfot, öfverlemnades denna anmälan till Öfversten Stål för öfvervägande huruvida, i händelse utbytet af akademiens tomt och åbyggnad mot Teknologiska institutets hittillsvarande hus komme att ega rum, inom den för Slöjdskolan tillämnade nybyggnad utrymme i stället kunde beredas för det geologiska museet; — hvarefter bemähie Öfverste, under nämnde förutsättning, aflemnade till nådig pröfning en generel plan till uppförande och ordnande af nybyggnaden å Landtbruks-akademiens tomt, afsedd att inrymma lokaler för samtliga nu omförmälda föremål. Angående det ifrågasatta utbytet af Landtbruks-akademiens och Teknologiska institutets nuvarande tomter med åbyggnader, infordrades underdånigt utlåtande från akademien, som anförde: att akademiens hus, som hufvudsakligen på Statsverkets bekostnad uppförts, i nådigt Bref den 7
Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det torde icke mera vara något tvifvel underkastadt, att icke hela Svenska nationen inser behofvet af och önskar en förändring i vår nuvarande representation. Del är således R. St:s pligt all tillse, att en sådan förändring, sorn tillfredsställer nationens önskan, måtte blifva tillvägabragt; tvenne riksdagars Const.Utsk. hafva gjort försök i den vägen. Alt förra riksdagens Gonst.Utsk:s försök redan har misslyckats, det veta vi nogsamt. Föga utsigter åro alt denna riksdags Const.Utsk:s försök skall röna någon bättre framgång. Under sådana förhållanden anser jag, att den enda möjliga utväg, som återstår att försöka, är den att tillstyrka, att de mest upplysta personer i landet må under riksdågarnes mellantider sammanträda, för att medla emellan intressena och uppgöra det förslag, som bäst kan motsvara de olika fordringarne. En comité, som sammanträder emellan riksdagarne, är icke så mycket underkastad de olika opinionerna, som vid riksdagarne inom olika Stånd söka alt göra sig gällande. De slå på en mera opartisk punkt, och man bör således hoppas, att deras arbete lättare skall tillfredsställa de olika meningarna. Detta är åtminstone ett försök. Den 14 Mars. 335 som jag anser att det är R. Sl:s pligt att göra, enär man sett, att den vanliga vägen icke kan leda till det önskade målet. På dessa skäl understödjer jag den af Hr Akerman väckta motionen. Hr Akerman har begärt remiss af sin motion till Const.Utsk. Detta liar af en talare här midt emot icke ansetts vara öfverensstämmande med grundlagarna. Jag skulle likväl tro, att icke något hinder finnes för R. o. Ad. att remittera motionen lill det Utsk., som R. o. Ad. finner vara bäst i tillfälle att handlägga den, och detta är i min tanka Const.Utsk. Motionen är dessutom så ställd, att dess framgång skulle bero på huruvida Const.- Utsk. ansåg sig kunna så väl i afseende på lidens korthet sorn andra omständigheter, i anledning af de gjorda anmärknme, uppgöra ett förslag, som skulle kunna tillfredsställa meningarna. Något annat
Sedan bokslutet för det föregående året blifvit uppgjordt etc. raachineriers tillstånd m. m.; börande dervid berättelser af inspekterande Fullmäktigen, för förvaltningen i dess helhet, samt af förvaltaren och pappersmästaren, för hvarderas detalj, afgifvas om bruksdriften under nästförflutna året. 5:o. Fullmäktige åligger att, sedan sig visat, huruvida, genom den vid Tumba bruk tills vidare antagna bokföring och redovisning, må hafva vunnits det dermed afsedda ändamål af fullständig kontroll å bruksförvaltningen på stället, förhållandet derom för Banko-Utskottet vid nästinstundande lagtima riksdag anmäla, samt dervid framlägga förslag till instruktion och arbetsordning för så väl bruksförvaltaren, som bruksbetjeningen i öfrigt, uppgjorda i enlighet med den föreslagna, förändrade ordningen. Stockholm den 14 Augusti 1851. Banko-Utskottets Memorial, N:o 79. Anie till Exp.-Utsk. den 14 Aug. 1851, kl. 11 f. m. Memorial, /wet/ förslag till Instruktion för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-diskont-verket samt Låne-kontoren i orterna. Som Rikets Ständer vid innevarande riksdag, beslutat, att ett serskildt Låne-kontor för Gottlands län skall inrättas i Wisby samt derjemte bifallit Utskot tets i Memorialet l\:o G7 gjorda framställningar, beträffande tiden för början och afslutande utaf revisionen vid nämnde Låne-kontor; så och under åberopande af Statsoell Banko-Utskottens i Utlåtandet N:o 20 intagna af Rikets Ständer gillade hemställan samt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse N:o 146, om ändring af 7:de punkten i den, enligt Kongl, kungörelsen af den 27 Febr. 1835, utaf Rikets Ständer gillade och antagna ”Instruktion för Rikets Ständers Reviso rer öfver Banko-diskont-verket jemte f. d. Riks-diskontens utredning samt provins-låne-kontoren i Götheborg och Malmö,” har Utskottet skolat framlägga följande förslag till:
Se ni till bara att inte äfventyret får en ledsam upplösning. Basch! skrattade don Luis, i det vi satte oss på balkongen utanför rummet. Ni är allt samma fantast. Det är inte mera farligt för Mariquita att läsa och drömma om englagoda engelska lösdrifvar-aristokrater och moraliskt förderfvade hertiginnor än för en pojke att önska sig vara Robinson Crusoe. Det sysselsätter hennes fantasi och ger henne ändå någon aning om huru man lefver och rör sig utanför Costa Rica om den nu också blir något vriden. Jag svarade ingenting, om jag också kände mig långt ifrån öfvertygad. Men utsigten från vår balkong var mera värd uppmärksamhet än Mariquitas utsigter att bli förvandlad till en civiliserad dam. Månen har gått upp bakom vulkanen Irazu, hvars väldiga konturer afteckna sig skarpt och klart mot natthimlens upplysta fond. Nedanför skimra ljusen i Cartago och derifrån sänker sig marken i breda afsatser ända till de heta källorna under oss. Deras varma vatten sänder upp en tjock hvit dimma, hvilken som en bred strimma af rök följer bäckens slingrande lopp så långt vi kunna se nedåt dalen. Från orchidékorgarna, som hänga rundt om balkongen, stiger en nästan döfvande stark doft i den svala nattluften upp till oss och nedanför faller ljuset från lampan i ett fönster bjert på två camelia träd, öfversållade båda med praktfulla, lysande röda och hvita blommor. Icke sant, det här är vackert, säger Mariquitas röst helt sakta. Hon står i den öpna dörren, fullt belyst af lampan inne i rummet, klädd i Costa Rica flickornas klädsamma drägt: en lätt, ljus kjol, en spetsprydd, bländande hvit camison och en mångfärgad, mjuk rebozo vårdslöst kastad öfver axlarna så att endast en del af halsens och armarnas varma bronsfärgade hy är dold. Hon skrattar inte nu, utan ser med drömmande ögon ut på det sköna landskapet och hennes röst har ett främmande tonfall när hon fortsätter: Jag visste aldrig förut att verlden var så härlig det kan nog inte vara mycket vackrare i andra länder än här. Jag såg noga på henne och frågade mig hvarifrån detta tonfall och dessa tankar kommit, men don Luis fäste ingen uppmärksamhet dervid.
1861 års revisorer ingingo ej i någon sådan detalj-granskning af sifTror, och föll det deni heller aldrig in att anse statsmedlen origtigt använda, ty de voro ju disponerade i full öfverensstämmelse med hvad R. St:r beslutat. Under sådane omständigheter ansågo revisorerne ej någon granskning böra ega rum, desto mindre som K. M. redan för den utdelat décharge. Hr von Koch, Nils Samuel: Denna fråga är af en mer än vanlig ömtålig beskaffenhet, emedan man knappast vet, huru mycket man här på detta rum har rättighet att tala derom. Den angår nemligen en summa, som af K. M. först blifvit anordnad åt en af Stats-Rådets Ledamöter, hvilken derefter af K. M. fått sig för densamma full décharge beviljad. Enligt min tanka, kan under sådana omständigheter ingen annan anmärkning ega runi, än möjligen en anmälan hos Konst.-Utsk:t, Det gifves, som kändt är, åtskilliga utgiftsposter, vissa hemliga medel, lör hvilka K. M. meddelar décharge; men ifrågavarande utgift lärer ej vara af denna art. Hvad som kan ifrågasättas, synes endast vara sjelfva déchargens behörighet, men den frågan tillhör icke Stånden, utan Konst.-Utsk:t. Deremot kan det väl aldrig blifva fråga om att granskningen nu skulle föranleda till ett åtal inför Kammar-Rätten mot den, som fått décharge af K. M. Högsta magten har nemligen, sedan den gifvit décharge, åtagit sig ansvaret, d. v. s. att ansvaret måste öfvergå från den, som fått décharge, till de ledamöter afStatsRådet, som tillstyrkt densamma, och på kontrasignanten. Jag tror att revisorerne gjort ganska rätt, som endast omnämnt förhållandet inför Stats-Utsk:t. Detta Utsk. hade kunnat oell bort, om det dertill ansett sig ega anledning, direkte göra anmälan till Konst.-Utsk:t.
Vidare hafva BondeStis ledamöter åberopat ByråChefen Nycanders meddelade uplysning, att den enkla pannans afverkningsförmåga ej kan beräknas till mera än gång pannerymden, då redskapen ej är försedd med mäskvärmare, och till 2 gånger pannerymden, då mäskvärmare finnes. Jag skall söka ådagalägga, att denna beräkning är alltför låg. Vid förra Riksdagen voro åtskilliga vetenskapsmän tillkallade för att meddela det Särskildta Utsk. uplysningar rörande brännings-tillverkningen, och de förklarade, att en skickligt drifven bränvinsbränning med enkel redskap kunde utöfvas så, att averkningen pr dag upgick ända till 3 gånger pannans rymd, men att, om bränningen verkställdes med mindre teknisk kännedom och mindre noggranhet, upgick afverkningen till icke fullt pannerymden. Häruti finner man äfven orsaken, hvarföre den enkla pannans afverkningsförmåga vid förra Riksdagen ej beräknades högre än som skedde. Men på de år, som sedermera förflutit, har man kommit till vissheten derom, att Svenska bönder afverkat 2 å 3 gånger pannans rymd, ja inom Östergöthland till och med något öfver 3 gånger pannerymden. En så stor afverkningsförmåga beror naturligtvis af de materialier som begagnas och det sätt hvarpå bränningen bedrifves, men att den kan drifvas till nämnde höjd, är emellertid alldeles säkert. BondeSt:s ledamöter hafva sjelfva så småningom gifvit med sig i frågan om pannornas afverknings-förmåga. Vid förra Riksdagen försäkrade de, att ingen enkel panna kunde afverka ett belopp, motsvarande Den 6 Maj f. m. 50 f» pannans rymd, och att en sädan beräkning af afverkningsförmågan skulle helt och hållet förstöra den mindre bränvinsbränningen. Samma ledamöter hafva emellertid nu medgifvit, att man kan afverka lijgång pannerymden, och vid nästa Riksdag torde de få lof att erkänna, att man kan afverka 2, ja 3 gånger pannerymden. Jag har ansett mig böra meddela dessa uplysningar, och jag hoppas derföre att E. o. Ad. benäget ursäktar, att jag dermed uptagit tiden.