Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tidigt förtrogen i konstens rike, der Rom, Florens och Paris voro hans själs hvilopunkter, förenade sig alla strålar af hans varma hjerta i det ädla sträfvandet att äfven i Suomis torftiga bygd sprida konstens idealiserande ljus, landets söner till vederqvickelse och uppmuntran i deras bistra strid emot hårda öden och en karg natur. Han skapade Helsingfors' nya och vackra teater åt sina landsmän: "en källa för vandraren i öknen, ett månsken på nattlig färd." Vi tro oss icke öfverdrifva, om vi säga att det är Cygnaeus, som i främsta rummet i Helsingfors väckt intresset för skön konst till en lefvande verklighet, I alla fall är det han som förstått att skaffa understöd af hvarjehanda slag åt nästan alla Finlands nuvarande unga konstnärer. Estetices professor (numera emeritus) är han verkligen representanten af Helsingfors' estetiska ståndpunkt, som med sina några fel dock förenar en viss förtjenst, hvilket lätt kan betecknas med de få orden: "Kärlek till konsten ehuru landet tuggar barkbröd." Det är heroiskt att i en sådan situation ännu kunna svärma för idealer men se deri dokumenterar sig just kärleken till det sköna. Det materiella har aldrig kunnat skrämma Cygnaeus; han är optimist så är Helsingfors också. Parallelt mod den "finska" konstföreningen har här derföre äfven uppstått ett "konstnärsgille"', som med sina atheniensiskt glada årsfester med skämt och löje söker dölja torftigheten i stadens konstsamlingar. Men huru fattig på konstverk Helsingfors nu än är, så eger den dock i skulpturväg något som man kan glädja sig öfver. Det är en den finska nationalkänslan särdeles anslående skapelse, bildhuggaren Sjöstrands fris i universitetets vestibul. Kompositionen föreställer, enligt ett tema ur Kalevala, Wäinämöinens sång för den lyssnande menniskooch djurverlden, och inlöstes af stadens unga fruntimtimmer för en summa af ungefär 5,500 riksdaler. Frisen var ursprungligen ämnad att pryda första radens loger i det nya Thalia-templet. Teaterbolaget afsade sig dock, eget nog, denna gåfva och hon tillföll alltså universitetet.
Ehuru borttagandet af 11 §:n ansvarighetslagen, efter mitt omdöme, icke kan medföra någon af de vådor, som Frih. Boye förespeglat, så länge 76 §:n Riksd.Ordn. finnes qvar; anser jag likväl att förenämnde 1 1 § bör finnas, af det skäl, att jag anser, att samma lag, som innehåller straffbestämmelser för Konungens rådgifvare elfer det dem åliggande ansvar, äfven bör innehålla något stadgande om tiden, efter hvilken de äro ansvarsfrie; men då den 1 1 §:n i nuvar. ansvarighetslag ej står i öfverensstämmelse med 76 §:n Riksd.Ordn., hvilket den likväl bör göra, så får jag föreslå alt i samma 11 § må intagas alldeles enahanda stadgande, som finnes i den nyssnämnda 76 §:n, hvarigenom ändamålet vinnes och all tvetydighet undvikes. Ilr Frih. o. Landtm, yttrade, alt det under discussionen blifvit föreslaget, att den hittills i ansvarighetslagen för Statsrådet varande 11 §:n måtte införas såsom 11 § i det lagförslag, sorn nu varit under R. o. Ad:s behandling. §:n lydde sålunda: ”Hvad emot Stalsrådsprot. intill den dag, då riksdagen börjas, under då påstående riksdag icke anmärkt blifver, derå må sedan vid påföljande riksdagar åtal icke äga rum;” hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad. an - 348 Den 7 April. såg alt en så lydande § borde såsom i i § i förslaget inforas. / Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. ansåg att den ifrågavar. ii §:n icke borde i föi singel införas. Ropades äfven ja och nej. Hr Landtm, framställde ånyo den först gjorda propos:n till intagande i del nya förslaget af en t i §, lika lydande med den nu gällande i i §:n. Ropades starka ja, blandade med nej. Hr Landtm, förklarade, det lian trott sig finna, att ja öfverröslat nej. Gr. Spens: Jag anhåller om votering.
Bonde-Slåndrts den 20 och 25 dennes på bordet lagda Protokolls-Utdrag K:o 396. innehållande inbjudning till instämmande i nämnde Riks-ständs, vid föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskottens Betänkande Tvto 20, fattade beslut, angående 14 § 2 morn. i Kongl. Maj:t.s nådiga Förordning om fattigvården i riket af den 13 Juli 1853. fann Ridderskapet och Adeln, att frågan orri förändring af berörde Förordning uti ifrågavarande del hade förfallit genom 2.'ne Riks-stånds bifall till det derom i ofvanniirnnde Betänkande afgifna avstyrkande yttrande, saint att, till följd deraf, förevarande inbjudning ej kunde föranleda till annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Högv. Presfe-Slåndefs den 22 och 25 dennes på bordet lagda Protokolls-Utdrag N:o 376, innehållande inbjudning till instämmande i nämnde Riks-stånds, vid pröfriingen af Lag-lJtsköttets Betänkande K:o 43, i ; ledning af väckt motion, angående ändring i Kyrkolagens 25 kap. om prestmöte, fattade ber ut, fann Ridderskapet och Adeln för godt att Vidblifva sitt förut om prestmötens sammankallande hvart tredje år fattade beslut, men att förevarande inbjudning i öfrige delar antaga. Prot.-Utdrag den 27 September 18-54. 445 S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 22 och 25 dennes på bordet lagda Betänkande Nto 129, i anledning af väckte motioner om ändringar i Kongl. Handels-ordnmgen drn 22 December 1846, afdogos de förändringar i nämnde författning, hvilka af Utskottet blifvit tillstyrkta, samt Lief förevarande Betänkande i öfriga delar af Ridderskapet och Adeln bifallet. >.
JVt» f7. jsii^na f fiir Fullmäktige samfäldt, utan äfven fur livar neli en personligen. så att en livar må sig sjelf från ansvar befria kunna, i fäll hans öfvertygelse hän pluraiitetcns skulle vara skiljaktig. 9:o (motsvarar § 9.) Fullmäktige, sammanträda en gång i hvarje vecka och oftare, om ärendenas beskaffenhet och oafbrutna gång sådant fordra. Yppar sig eldsvåda inom stadens broar, vare en hvar af Fullmäktige, skyldig. att genast sig i Banken infinna, så vidt han ej genom laga förfall derifrån hindras. Vill Fullmäktig resa från staden, gore derom anmälan oell träff» med Fullmäktige af det Riks-Stånd, han tillhör, sådan öfverenskommelse, att sammanträdena icke genom hans frånvaro, utan inträffande af andra oförutsedda omständigheter, förhindras. Fullmäktig, som i staden vistas, må ej från sammankomst uteblifva, utan att hvarje gång särskildt hafva laga förfall anmält. (Jernf. Ansvarigh.-Lagen § G.) 1 l:o (motsvarar g 11.) Uti sammankomst skola alla Fullmäktiges behandling tillhörande inål och ärenden föredragas och afgöra?. Beslut får icke af Fullmäktige tagas, så framt icke två tredjedelar af deras hela antal, och deribland åtminstone en af hvarje Riks-Stånd, tillstädes äro; gälland* denna föreskrift jemväl i afseende på sammanträden med Fullmäktig* 1 Rikets Ständers Riksgälds-kontor» Expeditioner i Fullmäktiges namn må ej utgå, utan till följd af beslut, fat t ad t i Fullmäktiges sammankomst; Banko-Sekreteraren likväl hädanefter, som hittills, obetaget, att till vederbörandes utlåtande, utan föregången anmälan, remittera sådana, emellan Fullmäktiges sammanträden, inkomna mål, hvilka påtagligen fordra dylik åtgärd. (Jemf. Ansvarigh.-Lagen § 7.) 12:o (motsvarar g 12.)
Under nästkommande september öppnas i Stockholm en 2-årig (eventuelt 1-ärig) läroanstalt för utbildande a f lärarinnor i familj och i de lägre klasserna af läroverk för flickor. Undervisning kommer a t t meddelas i vanliga läsoch öfningsämnen — äfven språk. Särskild vikt kommer att läggas vid den metodiskt praktiska utbildningen. T r y c k t prospekt samt muntliga eller skriftliga upplysningar lämnas af läroanstaltens föreståndarinna, Fröken Sofi Anderson, Brahegatan 4 1, Stockholm, som äfven mottager anmälningar. Mottagningstid måndag och onsdag k l. Interrimsstyrelsen. Stockholm, Umeå, Sundsvall, Lund, H N Göteborg, Referenser: Kanslirådet C. W. Kastman, Sibyll L. Seminarieadjunkten, fröken Elisabet Eurén. stinnan Agnes Laurell. Fröken H i l d a Berggren. Pihl. Fröken Ida Hellander. Profes HÄNDVÄFDÄ, SVENSKA B O M U L L S T Y G E R af den sedan många år välkända tillverkningen äro n u inkomna i nya, vackra mönster med absolut tvättäkta färger. Hvita Boxnullsklädnings Stockholm. I burkar o m V3 liter. Pris för burk kr. Sändes mot postförskott eller efterkraf. Beredes a f F r u I. W. A l l m. Tel. 7668, Rikstel. 79733) Ernst Winberghs Garnocb Väfnadshandel, 78 Jerntorget 78. Obs! Profver sändas t i l l landsorten pa begäran. Sv. Panoptikon I GRQSSE &amp; BLAGKWELL, L™ Stockholm. * Största e x L sevärdhet. * a a e Etablerad 1706. N D O N J. &amp; F. M a r t e l l. * Hofleverantörer till H.M. Drottningen a f England. U U U Hälsan framför allt k o m - mer att utsändas gratis för att få den känd. I denna bok läses ocb läres bvad m a n förut icke läst eller lärt. Boken sändes t i l l enbvar gratis ocb fraktfritt, om N i afsänder ett bref m ä r k t: E x p. a f Hälsan, Filipstad.
BondeSländctj Casper Wijkman yttrat: att, i4o Stats-TJtskottets om äfven berörde förslag, såsom Utskottet tillkännagifvit, icke ägde gemenskap med Indelningsverket, det Lade så mycket större sammanhang med StatsCassan, hvilken det förorsakade en ökad Utgift af icke mindre än 2865 T:r Sp:ml, hvilken utan olägenhet under fredstid kunde, om icke aldeles upphöra, åtminstone till någon del nedsättas; samt att, då i öfrigt någon garantie ej gflfves, att så beskaffade accorder, sorn de omförmäldte, skulle till erforderlig mängd kunna tillvägabringas, Utskottet hade, i händelse verkställigheten af förslaget Lomme att uteblifva, bort yttra sig, huru i sådant fall skulle förhållas. Herr Friherre Silfversköld, C.j har deremot hos H. R. o A. yttrat, utan att sådant af någon Ledamot blifvit bestrid t: alt Artillerillästar på det föreslagne sättet, med minsta kostnad kunde anskaffas; att vid Åkande-Artilleriet behöfdes ig32 st. Hästar till 12 Batterier och vid det ltidande 856 till 4 Batterier; att vid pass en Åttondedel häraf skulle komma att af Staten ständigt underhållas och en annan Åttondedel genom Contracter med Rusthållare tillhandahållas under Exercitietiden; att vid ett krig härigenom hästar finnas för en fjerdedel af behofvet; samt att detta antal vore det minsta, som under fredstid erfordrades, för att gifva Artilleristerne nödig öfning i maneuvre och ridning.
Det motsatta förhållande, räknas nu bland de hufvudorsaker, hvarföre skatterne äro så tryckande i de provinser, som icke draga fördel af anslagen ur allmänna Medel; också qväfves der all välmåga och borgerlig trefnad. Man behöfver endast fråga en skicklig Civil eller Mili fair Embetsman, som äger Indelning, om ej bans enskildta hushållning lider genom en trägen occupalion i Kronans tjenst, — eller kan man väl föreställa sig, att den publika tjernsten alltid skall sättas framföre det egna intresset, och aldrig blottställas att deltaga i det sednares förluster? Om jag supponerar det bästa,' som här är, att Embetsmannens egen hushållning vanskötes, men aldrig Kronans tjenst, hvad lider ej Riket då genom de tusendelals sådane Landthushållare, som besitta en mj'ckenhet Kronans jord, hvilken genom Kronoarrenden kunde tillskapa lika som en ny 'verld. Ecclesiastik-Staten äger 191 o Hemman, Civil-Staten 473? Militair-Slaten i634, Den io Augusti e. m. 117 Summa 4OI7 hemman, utom 85^ andra lägenheter, sorn, med antagande af att man är besutten på-Jrdels Hemman, skulle lemna rum till 16,000 idoga hushåll. Om denna ofantcliga yta af Sveriges fruktbärande jord bortarrenderades på 3o å 5o år, skulle afkastningen deraf ökas, synnerligast när man betraktar, huru Boställen stundom vanskötas och utsugas; då de ofta endast en kort tid innehafvas. Man talar om afskaffandet af dagsverks-skyldigheten, samt om det feodala i deras bibehållande; denna feodalism ligger just i Embetsmannens boställsskötsel, ty den måste bestridas med legda dagsverkare, intill dess de genom stahla Arrenden öfvergå till en sorts egande-rätt.
Men för den händelse sådant pröfvas verkligen vara nödvändigt, tillkommer det utan tvifvel Rikets Ständer att dertill bestämma ett visst anslag, som ställes till Kongl. Majits oinskränkta förfogande, med den uttryckliga föreskrift, att en sådan, för hemliga utgifter afsedd, anslagssumma är undantagen från all offentlig granskning både af Kongl. Kammar-rätten och Ständernas Revisorer — en föreskrift, som i förevarande fall icke igenfinnes uti Ständernas underdåniga skrifvelse. Vidare kan jag, för min del, icke godkänna den åsigt, som tillämpar grundlagen på det sätt, att en uteblifven anmärkning från Konstitutions-utskottets sida efter läsningen af Stats-rådets protokoller skulle undanrödja eller i någon mån inskränka StatsRevisorernes pligt att fullgöra hvad 6 § i deras instruktion dem ålägger såsom hufvudsak, nemligen att efterse och granska huruvida utgifterna med stat och författningar instämma m. m. under det räkenskapsår, som är föremål för deras granskning. Det kan väl icke rimligtvis vara meningen att 76 § Riksdagsordningen skall stå i någon slags strid med förberörde instruktion, som är grundad på 30 §. 2 mom. uti samma Riksdagsordning. Efter min öfvertygelse har Konstitutions-utskottet det vigtiga förtroende-uppdrag att samvetsgrannt pröfva beskaffenheten af de egentliga Regerings-åtgärderna, som under en viss tid blifvit vidtagne, men att det för samma Höglofliga Utskott är omöjligt, vid Statsråds-protokollernas genomgående, att så noga som vederbör kontrollera förvaltningen af alla statsmedel, ej ens såvidt densamma på Statsråden ankommer, ännu mindre tillse huruvida Regeringens föreskrifter härutinnan blifvit riktigt uppfattade och tillämpade, hvartill fordras en närmare kännedom om de vidlyftiga statsräkenskaperna. Detta är efter mitt förmenande en pligt, som åligger först Ständernas Revisorer och sedermera deras Stats-utskott.
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Banko-Utsk:t efter N:o 1,038 Hr Bogeman, Carl Adolf, samt tvenne Suppleanter i samma Utsk. efter N:o 189 Hr Rääf i Småland, fullm. Gr. Lewenhaupt, Carl Magnus Casimir, och N:o 49 Hr Bratt af Höglunda, fullm. Gr. Hamilton, Hugo Bengt Archibald; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamot N:o 86 Hr Stuart, Carl Gustaf; arnt till Suppleanter N:o 1,582 Hr Steuch, Mathias. » 1,555 » Dahlfelt, fullm. Gr. Lagerberg, Carl Sven Axel, Öppnades Hrr Elektorers lista vid val af fyra ledamöter i Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk:t efter N:o 357 Hr Tornérefelt, fullm. Hr Montgomery, Gustaf; N:o 1,196 Hr Bäärenhjelm, fullm. Hr Uggla, Carl Gustaf; N:o 2,001 Hr af Sillén, Lars Gabriel, och N:o 2,142 Hr Liljensparre, fullm. Hr Silfverstolpe, Fredrik Otto; samt en Suppleant i samma Utsk. efter N:o 2,035 Hr Cederbaum, Pehr Fredrik; och befunnos hafva blifvit ut sedde till Ledamöter N:o 833 Hr Werdenhoff, fullm. Hr Tham, Sebastian Mathias » 1,149 » Hjärne, Harald. » 1,417 » Ehrenhoff, Gustaf Herrman. » 1,956 » Clementcoff, fullm. Hr von Knorring, Eric Oscar; samt till Suppleant N:o 272 Frih. Hermelin, Carl Samuel. 434 Den 25 Maj. Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman: Om jag körde rätt, tyckte jag att mitt namn upplästes bland dem, som blifvit valde till ledamöter af det Högloft. Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk:t.
Andra spånen. Du skall få läsa. Hagar reste med Lydik Larsson till Åbo. Våra dagars järnväg är Mefistofeles med hans mantel: dit, och man är där! Man sofver sig fram, landskapet ilar tomt, intryckslöst, spårlöst förbi, människorna uppdyka som stumma dvärgar, kupén är världen, vägen är intet, målet allt. En fotvandring eller en långsam resa med häst i Juli månad är geografi, etnografi, naturkunnighet, estetik. Ett vaket barn lär där på en dag mer, än på ett år ur böcker. Hagar vaknade, när hon befann sig på vägen till Åbo. När hon begynte räkna kyrkorna, sjönk Kaskas torp bakom horisonten. Nya intryck undanträngde de kända gamla. Det förekom henne, som vore dessa berg högre, dessa dalar djupare, byarna folkrikare, hjordarna mera välfödda, människorna klokare. Sommarluft och omväxling förskönade allt. Hagar var åter förvandlad. Hon drack luften som ur en hälsobägare. Här vågade hon andas, här var hon icke sämre än andra; ingen visste här, att hon var ett tattarebarn. De voro icke en mil från torpet, innan Hagar öfverraskade sin beskyddare med sin frimodighet. Hon var lika språksam och glad, som hon nyss förut varit tyst och nedslagen. Hon skrattade, sjöng, berättade, frågade. Hvarför var sjön så blå? Hvarför sprang räfven öfver vägen? Hvarför hade den ena kyrkan en tupp på tornspetsen och den andra ett kors? Hvarför gick den gamle soldaten på krycka? Hvad skulle Lydik Larsson göra i Åbo, och hvad skulle hon själf göra där? Hofrätten låg öfver tullnären med hela tyngden af författningens sjunde bud. Han behöfde förströelse, han nedlät sig att höra och besvara de efterhängsna frågorna. Bakom dem låg ju stundom mer än ett barns nyfikenhet. Denna blandning af naivitet och klokhet kunde vara förtjusande. Hvilket lif på Turholm, om Hagar blifvit tullnärens fosterdotter! I Åbo, sade tullnären, är en stor helgdag. Man skall inrätta en academia. En academia? Hvad är det? En stor lärdomsskola. Får jag gå i academian?
Kempen trenne tyskar begåfvo sig till Italien för att inhemta den nya vetenskapen. För den italienska humanismen var till en början den moraliska ståndpunkten eller sträfvan att genom antiken verka en sedlig förbättring ingalunda främmande; men snart utbyttes denna ståndpunkt mot en rent estetisk. Stamfrändskapen gjorde att man lättare lefde sig in uti de gamle författarnes anda, ja, för att visa sig som deras värdiga ättlingar, tillegnade man sig äfven antikens skenvisdom och sedliga brister, troende sig med Plato stå öfver kristendomen. Icke så i Tyskland. Der antog humanismen från början en annan gestalt och satte sig ett helt annat mål. Man skred genast till den vunna insigtens användande på verkligheten, och man underkastade den gällande uppfattningen af lifvets vigtigaste frågor en noggrann pröfning. Grekiska inhemtade man icke så mycket för att njuta af de gamles verk, som mera för att kunna läsa biblen. Under ifrigt motstånd från skolastikernas sida, ropade de tyska humanisterna på folkbildning och medverkade till anläggande af gymnasier och folkskolor. Stödjande sig på de gamles lära och exempel, sökte de utbilda sinnet för manlighet och fasthet, ville de framkalla borgerliga dygder och yrkade på den fria menniskorätten. Så blefvo humanisterna reformationens förelöpare, i deras skola hade reformatorerna gått och från deras rustkammare lånade de vapen. Under det Reuchlin (1455—1522) kämpade för en fri vetenskap i förening med renhet och energi i karakteren, kämpade Luther för en fri kyrka och Ulric v. Hutten för ett fritt fädernesland194. Hade den italienska humanismen en estetisk karakter, så är sålunda den tyska humanismen uteslutande etiskdidaktisk. Det var också hufvudsakligast de gamles moraliska, retoriska och historiska skrifter, hvilka lästes och öfversattes. Väl sträckte sig intresset äfven till de poetiska skrifterna, men äfven de indrogos uti det allmänna sedliga ändamålet och gällde icke något för sig. På den poetiska kulturen i Tyskland har humanismen utöfvat endast ett ringa inflytande. Med undantag af kyrkosång och folksång stod all annan poesi i didaktikens sold.
I följd af ofvan omförmälde förhållande, eller att så många utaf brandstodsföreningarnes delegare nu mera derifrån afgått, har motionären jemväl ansett det i Kongl. Förordningen den 26 Oktober 1743 förekommande stadgande, att hemmansegare skola genom kungörelse, uppläst i häradets kyrkor, kallas lill tinget, för att öfver sökt brandstod höras och yttrande afgifva, numera icke vara lämpligt. Denna förordning, som tillkommit i en tid, då 24 kap. Byggninga-balken var i sin fulla kraft och så kallade brandstodsbolag, på sidan om de i nämnde kap. föreskrifne brandstodsföreningar, ännu icke hade uppstått, wore grundad derpå, att hemmansegarne i ett helt härad vore att anse såsom menighet Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 34. 3 Oaktadt blott lå hemmansegare i hvarje socken qvarstå i den gamla brandstodsföreningen, och således de brandstodsskyldige icke vidare kunde anses såsom menighet, hade det i nämnde förordning tillåtne stämningssätt i dessa mål understundom fortfarande begagnats, hvilket föranled), att hemmansegarne, de der icke kunnat vänta sig någon stämning från predikstolen i sådant ämne, varit i okunnighet om hrandstods-ärendets företagande vid Häradsrätt och derföre uteblifvit, men icke desto mindre blifvit, tredskovis, dömde att den sökta brandstoden utgifva. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har motionären föreslagit: a) att en sådan förklaring öfver Koogl.
Sjukoch fattigvårdsanstalter. underhåller ett för ändamålet passande hus, innehållande 14 sjukrum jemte ett rum för läkaren, ett badrum och nödige ekonomi-lägenheter, och vidkännes bristen i underhållskostnaden utöfver beloppet af den i staden inflytande kurhusafgift. c) Garnisonssjukhuset, hvarest år 1860 antalet af sjuksängar uppgick till 75 och antalet af vårdade sjuke till 424. För medikamenter och underhåll af sjukvårdspersedlar uppgick kostnaden, som af statsmedel godtgöres, till 3,595 R:dr 66 öre. d) Fattigförsörjnings-inrättningens sjukhus. Ehuru, sedan Allmänna och Sahlgrenska sjukhuset härstädes blifvit öppnadt för begagnande, den tillförene uti allmänna Fattigförsörjnings-inrättningens hus befintliga sjukvårdsafdelning blifvit indragen och der förut vårdade sjuke förflyttats till nämnde sjukhus, har det likväl, då inom ett försörjningshus alltid måste finnas en mängd med bräcklighet och obotliga sjukdomar behäftade personer och dessutom de, som lida af bensår eller andre såsom obotlige ansedde sjukdomar, icke emottagas till vård å Allmänna och Sahlgrenska sjukhuset, utan sändas till fattigvården, befunnits nödigt, att till desse personers vårdande afsätta några rum, hvadan, då antalet af sådane patienter under åren 1858 och 1859 tilltagit, en större sal blifvit i början af år 1860 till särskildt sjukrum inredd; å hvilken sjuksal en särskild sjuksköterska blifvit antagen. Antalet sängar derstädes utgjorde sistnämnde år 15, och antalet sjuka, som samtidigt vårdats inom hela försörjningshuset, har i medeltal uppgått till 25. Inrättningens sjukvårdsanstalt underhålles genom medel, som till allmänna fattigförsörjningsanstalten inflyta. e) Ett Barnsjukhus, grundlagdt genom 3:ne donationer å 50,000 R:dr hvardera, gifna den ena af Grosshandlaren D. Carnegie och hans fru år 1857, den andra af Enkefru Elisabeth Dickson år 1859 och den tredje, afsedd till byggnadsfond, af en okänd år 1857. Inrättningen öppnades den 24 November 1859 med 12 sjuksängar.
I följd häraf tillstyrker jag bifall till den Kongl. Propositionen.” Herr Friherre Tersmeden förenade sig uti ofvanstående reservation,. Slats-Utskotlets Utlåtande, N.o 140. II N:o 240. Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Mars, kl. it f. ni. Utlåtande, i anledning af väckta motioner om grundskatternes förvandling till bevillning, rörande en allmän skatte-jemning öfver hela Riket, m. m. (f. A.) Fiån Ridderskapet och Adeln, Preste» och Bonde-Stånden hafva till Stats-Utskottet blifvit remitterade följande motioner: -O af Herr Westerstrand P., sorn anfört: att den så kallade grundskatten, hvilken iuginge bland de i 59 § Regeringsformen omtalade Ordinarie inkomsterne, vore för de skattskyldige högst tryckande, genom dess ojemna fördelning och sättet att utgöra densamma. Den förra olägenheten, eller grundskattens ojemna fördelning, har man i allmänhet ansett aldrig kunna afhjelpas, emedan då värdet af hvarje hemman i tidens längd blifvit lämpadt eftervdess allmänna onera, en förändring i grundskatten, till lättnad för de beskattade hemmanen, ej kunde ske utan motsvarande tunga för de mer eller mindre skattfria, hvilket skulle leda till ingrepp i egande rätten, hvarjemte ett stort hinder för en förändring härutinnan ansetts ligga uti inrättningars och personers rätt att, enligt den så kallade Indelningen, sjelfve af vissa hemman uppbära skatten. Den sednare olägenheten, eller sättet att utgöre grundskatten, har deremot icke ansetts lika oafhjelplig. Bestämd i spanmål och andra persedlar, qvarstod nämnde skatt i sitt numera föråldrade skick, men då penningeförhåilandena icke utgjorde hinder för en förändring härutinnan vore det tid att inse det naturliga och förmonliga deraf, att alla Statsbidrag utgjordes i penningar directe till StatsCassan, och den af Staten lönade embelstnannen upphörde alt sjelf af den skattdragande uttaga sin aflöning. Motionären ansåg derföre grundskatten höra bestämmas till ett visst penningebelopp af hvarje hemman.