Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Senecio etnensis, Anthemis etnensis, Robertsia taraxacoïdes, hvilka, fastklängda i lavan, närda af luften, smycka berget ända till dess spets, trofasta och ödmjuka, utan att bäfva för hårda vindar eller dödsbringande rök. Alprosen trifves här icke. Brist på fuktighet samt jordytans beständiga rubbningar gifva henne icke den näring och det lugn hon behöfver för att utveckla sin praktfulla skönhet. När man lemnat skogsregionen, blir sceneriet så småningom allt dystrare. Hvarje ljud förstummas, alla djur hafva flytt; allt oftare snubblar foten mot oländiga stenar, sjelfva dagern fördunklas; hvart man ser, mötes blicken blott at enformiga, dystra lavaformationer. »Man befinner sig i en mörk, hopplös öken, som blott kommer tanken på kraterns härliga oas att framstå så mycket mer lockande», som en entusiastisk engelsman något excentriskt uttryckt sig i Timeos främlingsbok, hvilken, inom parentes sagdt, var öfverfyld med utrop af förtjusning på alla möjliga och omöjliga språk, och i hvilken också jag naturligtvis präntade mitt namn — utan utrop likväl. Jag är ledsen att icke kunna föra läsaren ända upp till »oasen», men jag kom aldrig dit sjelf. Redan i de gamles traditioner framskymtar Etna som en makt, för hvilken man bäfvade. Jettar ansågos bo i dess djup och kratern kallades för Vulcani verkstad, men från hvilken tid man först fäste sig vid Etnas betydelse som vulkan, är mig obekant. Historien vet att omtala omkring 80 utbrott, hvaraf före Kristus de häftigaste voro åren 122, 126 och 396. På senare tider anses det, som inträffade år 1669, för ett bland de våldsammaste. Lavan kastade sig då med en sådan häftighet ned i dalen, att 27,000 menniskor inom några timmar sågo sig beröfvade hem, förmögenhet, allt. Hundratals omkommo under försöken att rädda de sina eller något af den egendom de nyss kallat sin.
»Är det sant, att ni låter era söner arbeta på donna Micaelas järnväg?» säger tiggaren. Donna Silvia biter ihop läpparna och nickar jakande. »Ni är en modig kvinna, donna Silvia. Falco skulle kunna ta hämnd på er.» »Han får hämnas då,» säger donna Silvia. »Men jag vill ej lyda den, som dödat min far. Han tvang honom att fly från fängelset i Augusta, och min far blef infångad och skjuten. Då hon sagt detta, reser hon sig och går in för att hämta maten. Men då hon står i köket, ser hon genom fönstret tiggaren, som sitter och vaggar på stenbänken. Han är ej stilla ett ögonblick. Och framför honom slingrar hans skugga, smal och rörlig som en orm. Donna Silvia påminner sig nu hvad hon en gång hört Caterina, som varit gift med Falcos bror, Nino, säga. »Hur skall ni känna igen Falco nu efter tjugu år?» hade man frågat henne. »Skulle jag ej känna igen mannen med ormskuggan?» hade hon svarat. »Den förlorar han ej, så länge han lefver.» Donna Silvia tar sig för hjärtat. Därute på hennes gård sitter Falco Falcone. Han är kommen för att hämnas, därför att hennes söner arbeta på järnvägen. Skall han sätta eld på huset, eller skall han mörda henne? Donna Silvia skakar i hela kroppen, då hon lägger upp sina maccaroni. Men Falco börjar finna tiden lång, där han sitter på stenbänken. Så kommer en liten hund fram till honom och stryker sig upp mot honom. Falco känner i fickan efter bröd, men han finner endast en sten, som han kastar till hunden. Hunden hämtar stenen och kommer genast fram till Falco med den. Falco kastar den än en gång. Hunden tar stenen på nytt, men nu springer han bort med den. Falco kommer ihåg, att detta är den sten han tog uppe på Mongibello och går efter hunden för att få den åter. Han hvisslar på hunden, och den kommer genast till honom. — »Gif hit stenen!» Hunden sätter hufvudet på sned och vill ej ge den. — »Ah, gif hit stenen, kanalje!» Hunden sluter läpparna. Han har ju ingen sten. — »Få se, få se!» säger Falco.
Föredrogs ä nyo Allmänna Beswärsoch Oeconomi»;-Utffottets, den is dennes, pä bordet lagda Memorial, innefattande utlåtande öfwer Kongl. Majus Nädiga Proposition öm skyldigheten för alla att deltaga i wärdén af fattige, m. m.; hwilket, efter gjord Proposition Bifölls. Föredrogs ä nyo Allmänna Beswärsoch Oeconomi^-Utskottets, den 18 dennes, pä bordet lagda Memorial , i afseende pä en af Herr bolmer gjord motion om Gesällers ställande > under Tjenstehjoys - Stadgan. Herr Baron och Landt-Marskalken hemställde om Rioderffapet och Adeln anfäge wid delia utlätanoe nägon erinran nödig. Ropades Nej. Wid förnyad föredragning af Stats-Utfkottets i sista ulenum uppläste Memorial, rörande Rrkstags-wedergällningar för Utskottens Canzli - Den 20 September. soZ Canzlier, blef detsamma af Högloft. Ridderstapel och Adeln Bifallit. Uppå gjord proposition blef till Banco-Utstottet remitteradt Herr m. P, t sista lllenum pä bordet lagda Memorial, om ActiL-ägarnes i Äbo Discont utbekommande af sitt i Bnnquen deponerade silfwer. Herr UälltiriÄN, Orrö b'reclrjc, erhöll ordet och uppläste till Protokollet följande: Medborgare i allmänhet, och särdeles Lagstiftaren uppfyller sina bade för hjertat och inbillningen mest tillfredsställande pligter, genom, iagttagande af hwarje tillfälle att bereda eller i sin mon medwerka till Samhällets eller desi medlemmars bästa. Kännedom af egen ofullkomlighet kan likwäl ofta bjuda tystnad, och hindra mangen nyttig och pä goda stal uttänkt framställning att i dagen framtränga; men alla betänkligheter böra dock fluteligen wtka för öfwertygelsen om det som är det rätta, och uppriktig önffan att se dest fullbordan. — Dä jag ak sädan anledning i dag wägar pröfwa Högloft.
Fasonen är j u bra — rosenfärgen får du bestå själf. » Det var en liten täck nackhatt, sådan ungdomen brukade den tiden, m e d uppstående skärm och rikt garnerad m e d ljusgredelina, smårutiga sidenband. Blanche satte den hastigt på sig framför spegeln, alldeles likgiltig för skönheten i det ansikte, som den omslöt, men med ögon som strå- lade af ifver att få gå m e d på det väntade nöjet. Det var ingenting annat än en uppvisning i exercis af flottans manskap på Skeppsholmen. Fadern till hennes båda vänninnor, Emerence och Ellinor Bred, var tjänsteman vid konvojkommissariatet, och han hade lofvat att följa dem på uppvisningen. För Blanche var allt hvad hufvudstadslifvet erbjöd så förtjusande nytt. H o n hade kommit till Stockholm på några veckors besök, och hon gladdes åt allt, emedan hon fröjdades åt själfva lifvet. H o n var i hög grad sann, känslig, impulsiv, full af medlidande och ömhet. Ehuru hennes hem var fint och bildadt, hade hon hvarken undgått lidande eller strängt arbete, men hon hade också roat sig, varit firad, älskad och eftersökt, hon hade erfarit olikartade saker mer än fallet brukar vara m e d flickor af hennes ålder. Kanske var det hennes fullkomliga konstlöshet, som var så betagande, eller måhända var det den liflighet i uppfattning, hvarm e d hon liksom gjorde hvarje nytt intryck till sin egendom. Hennes röst, som ägde alla ett skönt organs nyanser, kunde stegras till hög patos, och hon begagnade, hvad som här är så sällsynt, gester till sitt tal. Detta k o m sig af att hvarje känsla grep henne m e d sådan styrka, att hon alldeles omedvetet behöfde åtbördens synliga uttryck för densamma. Hos denna m y c k e t kvinnliga och okonstlade flicka fanns på samma gång något imponerande. Hon kunde känna indignation. Mildheten och godheten, som lågo kring hennes läppar och i kindernas svaga grof^ar, adlades af rättvisan, som präglade hennes rena panna och hennes underligt djupa och vemodiga ögon.
Utan att vilja uppehålla Ridderskapets och Adelns tid med vederläggning af hvad i förenämde afseenden blifvit yttradt, torde det likväl tillåtas mig att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet deruppå, alt det yttrade klandret mindre fäst sig Den 21 J u 1 i i f. m. vid hvad sorn blifvit, än hvad som icke blifvit handlagdi; oell hvilket rikt fält får ej då anmärkaren, enär det i alla tider har, och hädanefter måtte vidlåda mensklighetens brister, som, utan anspråk på fullkomligheten, icke kunna undvikas; om deremot den billiga och mindre anspråksfulla medborgaren skulle vilja göra en jemförelse af Svea lands belägenhet före de klandrade 20 åren, under desamma, och det närvarande, skall lian i anseende till så väl landets cultur och i följd deraf ökade välmåga, som den uppmärksamhetRegeringen lemnat åt serskildta näringsgrenars och provincers understöd, mera hämta skäl alt tacka än alt klandra sin Regering, hvilket i de provincer jag vistats och genomrest, utgjort Folkets röst, hvaraf den förhoppning uppkommer, att denna omsorgsfulla Regering så väl i öfrigt, som de delar Svenska Folkets Representanter anmärka, skali fortgå alt fullkomna Sveriges lycka och välgång. Friherre Anckarswärd, Carl Henrik: Då jag går att yttra mig öfver ConslitutionsUtskottets Betänkande, under en form, som jag förut tillkännagifvit, strida emot min öfvertygelse, anhåller jag om Ståndets öfverseende, i fall jag skulle komma att för mycket ingå i återupprepande af hvad jag förut anfört. I detta hänseende har jag haft äran yttra, att den behandling, Betänkandet hcär undergått, är, i min tanka, så 6o 3) en a t Ju lii f. in. stridande mot våra former, att jag icke förstår, huru man kan komma till ett på rättvisa och hilliga grunder fotadt beslut i denna del. Här har blifvit stadgad en undantags-lag för ConstilutionsUtskottet, ifrån de fastställde grunderne för alla andra Utskott, som jag icke igenfinner i någon af Grundlagens paragrafer.
S/ DS >ra Ståndet ansåg att Riksdags-ärenderna nu äro sä nära afgjorde att Riksdagen den 15 innevarande Månad, enligt Kongl, Maj:ts till Herr Grefven och iLandtmarskalken samt Herra* Talemännen redan i Nåder yttrade vilja bör kunna afslutas uppdrog Ståndet åt H, H, Erkebiskoppen och? Tulemännen att, på sätt Rikadags-Ordningens 8i S. onaförinäler, gemensamt med de öfrige Herrar Ta. lemännen lios KonglMaj:t i underdånighet an* hålla det täcktes Kongl. Maj:t utsätta dag till Riksdagen^ aflysande och Riksens-Ständers hemföclofvande; och skulle de Resp. Med-Ssånden vördsamt och vänligen inbjudas att hvar för sig enahanda åtgärd vidtaga, S. D. Föredrogs Förstärkta Bunco-Utskottets^Memorial N.o 92 angående verkställd Votering till af' geranda af åtskillig© frågor; rörande de reglem enar i ska Stadganden för de i Städerna Götheborg och Malmö blifvande Discont-Contoir derom RiksStåndens beslut funnits sins emellan stridige, blef detta Memorial till iakttagande remitteradt. Prof, Ut de. d, 6 Decemb. tgs3, 307 S. t), Vid förnyad Föredragning biföllos nedannänmnde fran Utskotten inlcomne Utlåtanden: Bevillningsoch Efonomi-Utskotten: N:o 63, i anledning af vackt fråga om nederlagsfrihet för Carlskrona ,m, tn. Banco-Utskottet: N:o 88, i anledning af gjorde anmärkningar inom a:ne Kiks-Stånd uti några rörande Götha Canal. Verks angelägenheter, hos Utskottet förekomne frågor. ' StatsFa goch Ekonomi-Utskotten: N:r 636, i fråga om ändring af nu gällan ’e grun. der för Militiae-Boställen och annan luono-Jords utarrendering.
Bifölls. JVs 102, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande 81. Lades till handlingarne. M 105, i anledning af väckt motion om skyldighet för bruksegare att, i mån af rösträtt, bidraga lill klockares oell organisters aflöning. Bifölls. 270 Prof,-Utdrag den 14 Mars 1863. S. D. Föredrogs ånyo meddeladt Utdrag, JVs 195, al Höglofliga Ridderskapet och Adelns Protokoll den 4 dennes, innefattande dels bemälda Kiks-Stånds vid behandling af Banko-Utskottels Betänkande, JVs 26, i anledning af väckta motioner angående skyldighet för Rikets Ständers Bank att till bestämdt pris utlemna oroyntadt silfver, fattade beslut, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden alt med Ridderskapet och Adeln i detta beslut sig förena, så vidt det rörer Utskottets sednare hemställan, som blifvit bifallen med det tillägg, att efter orden: »som Fullmägtigc, med» införts orden: »afseende å Hankens fördel och» Preste-Ståndet beslöt att denna inbjudning antaga. S. L). Vid ånyo skedd föredragning af meddeladt Utdrag, JVs 218, af Väl - lofliga Borgare-Ståndets Protokoll den 4 innevarande månad, med inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att instämma i Borgare-Ståndets vid föredragning af ExpeditionsUtskottets förslag, JVs 41, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning al Kongl. Majlis nådiga Proposition angående statspension åt Öfversten m. m.
Län betydligen ökat sig; men Kongl. Maj:t hoppas, att med nya och mera stadgade grunder i Kreditväsendet, förhållandet härutinnan äfven framdeles skall förändras. Ehuru Brottmålen i Rikets Hof-Rätter o-, betydligen tilltagit, har Kongl. Maja dock beklagligen förnummit, att fästningarne blifvit så fyllde med Arrestahter, att svårighet för utrymme derstädes upkommit. Då detta egentlig gen härrörer af brist på nödige större Korrektions-Inrättttingar för personer, hvilka ej försett sig med laga försv.*.-, utan i syssellöshet kringvandra, och ligga det allmänna till last, har Kongl. Maj:t varit betänkt, att sätta Rikets Ständers önskningar, om sådane inrättningars fullbordan, i Verkställighet, och vill serskildt Förslag 1 denna del Rikets Ständer meddela. Den af Kongl, Majit, till utarbetande af en ny Civiloch Kriminal-Lag, förordnade Komith ttée, har fortsatt dess arbete med den skyndsamhet, som med arbetets vigt och grannlaga beskaffenhet kan sammanslå, Sedan Giftermåls och - ao Konungens Karl. Berättelse. och Handels-Balkarne år 1815 af tryclset titkomrno, hafva Förslag till Ärfdaoch Jorda-Balkarne blifvit, efter föregången granskning, fullbordade, och är tryckningen deraf så långt hunnen, att de snart kunna till allmänt bedömande öf-verlemnas. Förslag till Ryggninga-Balk, Rattegångs-Balk ock Konkurs-Lag, äro ock af Kornmitéens arbetande Ledamöter uppgjorde. Om de Författningar och Förklaringar i frågor om Lagens rätta förstånd, sorn Kongl. Maj:t funnit nödigt, att, sedan sista Riksdag, meddela, lärer Rikets Ständers Justitie-Ombudsrnan ej underlåta, att, enligt dess Instruktion, Rikets Ständer underrätta. För att bereda lättare tillgång till fyllnad af det skogsbehof, som för Göta Kanal erfordras, har Kongl. Naj:t till dess disposition öfverlåta åtsk ill ige inom Öster-Götland, Nerike och Skaraborgs
Maj:t, på anförda skäl, ej kunde lill efterrättelse utfärda en af Rikets Ständer antagen och den 10 föregående November till Kongl. Maj:t öfverlemnad ny Instruction för Rikets Ständers Revisorer, i och för deras befattning med Stats-Verkets granskning, utan ansåg Instructionen af den 10 Junii 1812 fortfarande gälla till kraft och verkan, likväl med den förändring, beträffande tryckningen af Revisorernes berättelse, som i högstberörde Nådiga Skrifvelse omförmäldes, Stats-Secreteraren, lika med Stats-Rådet, i underdånighet hemställt, att, till undan - Cans inut inni-Utskottets Mern. A '-o ti. rödjande för framtiden af all skiljaktighet i meningar om föremålen och sattet för ifrågavarande Revision, Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer öfverlemna förslag till förnyad Instruclion för deras Revisorer; hvarefter ett sådant förslag, af Stats-Secreteraren och Stats-Rådet tillstyrkt, blifvit under samma dag expedieradt, för att Rikets Ständer meddelas.
Motionären föreslog derföre, att följande moment af otnförmälde Förordning: ”anser Kongl. Maj:t, i följe häraf, all på god tro vunnen och med verklig besittning förenad åtkomst till jord å landet samt bus och tomt i staden, af sådan beskaffenhet, att derom emellan enskilde personer kunnat afhandlas, vare sig genom a rf, köp, pant, gåfva eller förlikning, derifrån egendom af fideicommiss-natur ej eller undantagen, hvilken icke blifvit i behörig ordning klandrad af den förmente egaren eller innehafvaren, som egendomen afhänd vore i hans lifstid, ej eller af hans arfvingar eller rätlsinnehafvare inom 20 år från hans dödsdag, är efter samma tids förlopp från allt vidare åtal fri; på hvilken grund jemväl allden rätt till fast egendom, som icke inom otnförmälde tid bevakas, sedermera icke eller kan vara gällande,” måtte förändras sålunda: ”Anser Kongl. hvilken icke blifvit i behörig ordning klandrad af den förmente egaren elier innehafvaren, som egendomen afhänd vore eller af dess arfvingar inom 3o år från den dag, då otnförmälde egendom 3:dje gången blifvit inför rätter, domstol klander]ritt uppbuden, är efter samma tids förlopp vara gällande.” I anledning häraf får Utskottet afgifva följande utlåtande: Uppbud och fasta hafva icke, på sätt motionären förmenat, innefattat större skydd emot klander å besittning af fast egendom före, än efter utfärdandet af 1805 års Kongl. Förklaring. Enligt lagens uttryckliga stadgande i 10 Cap. 1 § Jorda-Balken, skulle nemligen försäljning, bortbytande eller förpantning af fast egendom, som skett af annan, än rätter egare och utan dennes öppna bref och fullmagt dertill, vara ogildt, ändå att uppbud och fasta derå kommit; och rättigheten att söka återvinna fastighet, som på hvarjehanda sätt kommit ur rätte egarens hand, fanns icke i allmänhet, utan endast i några, af lagen bestämda fall till viss tid bunden.
Direction här ofvan haft tillfälle i underdånighet anföra, visar sig, huru betydligt behofven för krigen verkat på Directionens åtgärder. Arméen och Flottorna hafva ständigt blifvit försedd© med Bröd och Spannmål, egentligen genom Directionens omsorg, och tidiga samt säkra anstalter måste vid sådana tillfällen äga rum, utan att man med visshet får öfverlåta sig till hoppet på den skörd, som ännu ej blifvit inbergad. Af samma skäl voro förmodligen de befarade anledningarne till en vintercampagne emot Norrige , orsaken till de betydliga reqvisitioner och upphandlingar, som förliden sommar och höst för Arméen gjordes. Dessa dispositioner föranleddes af en billig omtanka; men då behofvet emellertid ilpphörde, ligga nu högst betydliga behållningar till last, och kunna ej föryttras, utan till vanvärde; Staten får således derå vidkännas stora förluster, men vederbörande kunna likväl icke med billighet för dem klandras. Allt detta gäller för den förflutna tiden; och i mer eller mindre mon, samt under flerfaldig skiften, för alla tider. • Al - 156 Den 13 April. Allmänna Magazins-inrätthingar åstadkomma nytta i den man de äga tillräcklig fond; men å Svenska Jordbrukarens sida återstår .äfven ett vigtigt vilkor, om denna nytta skall kunna blifva fullständig oell verksam; det är nemligen, att den säd, som han har att aflåta, dessförinnan undergar en sådan torkning, att den utan förskämning kan öfverligga mindst trenne år. Om denna anstalt mera allmänt kan äga rum, hvaremot bristen på bränn-ämne uti Rikets sadesproduetivaste provinser likväl alltid lärer blifva ett betydligt hinder, så är ett. stort steg vunnet till det oberoende, sorn i detta ämne måste sökas.
Kan vara af båd ' garn och tåg Samt nyttjas utaf hög som låg. Rätt mången dam, som brådtom haft, Jag tvingat dock att stanna Och drifvit blygselns rodnad opp På hennes hvita panna. Ibland » till flykt » hon skyndat har Och lämnat mig i » sticket » kvar Att trampas utaf en och hvar. Om männen bära mig, de ha — Som fina diplomater — I stora världen skött sig bra Med gärning och med låter, Och bära mig som tecken på Att de ej af » för hackor » gå. Rif mig nu i elfva stycken, Foga hop mig, som I t5 ' cken. Hvad som gömmer sig i vassen. Hvad vill katten ta med tassen När det röres utaf vinden? Hvad gör flickan skär om kinden? Hvari liten fågel trånar. Annat litet ord för » hånar ». Gammal skrift se ' n forna tider. Något af hvars lukt man lider. En hvars ord af många höres. Redskap som i trädgård föres. 1 Ivern som särskildt smyckad är. Till mina beundrare räknade jag äfven en person, som var mycket olik mina öfriga tillbedjare. Han hade aldrig med ett ord låtit mig förstå, att han älskade mig. Han smickrade mig aldrig. Tvärtom sade han mig ofta mycket ironiska saker, hade en förmåga att upptäcka alla mina svagheter och skämta öfver dem. Ibland retade han mig, men jag kunde ej låta bli att tycka om honom ändå. Hans uppriktighet och originalitet utgjorde ett pikant afbrott mot mina öfriga kavaljerers fadäser. Jag kände, att han var en karaktär, och som sådan imponerade han omedvetet på mig. Jag minns, att jag tyckte han var ful, när jag såg honom första .gången, och att man kunde bli kär i en ful person, föreföll mig omöjligt. Jag svärmade för det sköna i allt, men hade ännu icke lärt mig förstå, hur ringa värde en yttre skönhet har, jämförd med en inre. Den man, som jag talar om, var militär, kapten vid ett indelt regimente, men han tycktes ej hysa någon kärlek till sitt yrke. Hans smak och tycken drogo honom åt helt annat håll. För literatur, all slags konst, i synnerhet musik, var han lifligt intresserad, och han resonnerade om allt mellan himmel och jord.
Ridderskapet och Adeln behagade öfver sitt i detta hänseende fattade beslut meddela sådan förklaring, som gifver tillräckliga grunder för den blifvande expeditionen. Stockholm den 19 Dec. 1823. 0000 e 0000 Register. *53 7 Register till Åttonde Samlingen af Bihanget till RiksStandens Protocoll. A. Adelsfanan, om Öfverstens vid, boställen, må från extra rotering befrias. 8. 862, 871, 883. Afradsspannmål. Se kronotionde, om förändring i skyldigheten att den utgöra. Arbetscommenderingar af indelade armeen, Utlåtande öfver väckte motioner om, s. 435—442- Auctioner, Kungörelser derom må ej behöfva feronobetjents påskrift. Utskottets yttrande i anledning af förslaget, 81,55—38» Ytterligare Utlåtande, s. 671—674. B. Barns långsamma förstörelse, genom nöd och elände, om åtgärders vidtagande till förekommande af oäkta, s. 1451—1454* Berga, stad vid dervarande kyrka, föreslagen. Se frimarknad i Vrigstad. Bihang till RihsSt. Brot. 1825, Q:de Sami. Register. Bergmästare må ej utfärda ekon. Författningar. Utskottet anser förslaget ej kräfva någon åtgärd, 8. 108, 109. Bergsmanshemmans innehafvare må förpligta*, att sina skyldigheter fullgöra. Utskottet anser sig dervid ingen åtgärd kunna vidtaga, s. 110—112. besittning förenade skyldigheter» om ett noggrannare fullgörande af de med, s. 836—841. — Sexman, om befrielse för, att deltaga i skjutsningsbesväret, s. 917. Besigtningsman, om ökadt antal, å ekskogarna i riket, s. 1345— 1346. Beskattningssystem, förslag till förändrade grunder för ett nytt, s. 1302—1319. Friherre Cederströms särskilda mening, s. 1320.
Utsk:ns förslag i 3 mom. antogs med den förändring, att orden ”andra åtminstone en gång livar i4:de dag,” skulle utbytas emot orden ”öfriga i den ordning skolstyrelserna bestämma.” 4 mom. i 8 § : n. Gr. Hamilton: I afseende på 4 morn. har jag endast att föreslå den förändring, att orden "kjy r k o h er d en och” måtte utgå. Här slår: ”Dessa skolor komina, i likhet med hvad ont de fasta skolorna i 2 punkten af §:n 1 är föreslaget, att ställas under inseende af kyrkoherden och skolsty - 3oa Dh.d 17 Februari f. m. reisen, hvilka äga vaka deröfver, att undervisningen ledes i öfverensstämmelse med den för fasta skolan gällande plan.” 16 §tns 1 morn., som visserligen ännu icke är afgjordt, men som jag tror skall blifva bifallet, innehåller, att skolstyrelsen består af kyrkoherden såsom ordförande och ansvarig för protocollet otc. I följd deraf synes det öfverflödigt att här utsätta, att han och skolstyrelsen skola hafva inseende öfver undervisningen, hvarföre jag blott föreslår den förändring, att här må införas: under inseende af skolstyrelsen, hvilken äger vaka deröfver etc. Hr Gripenstedt: Jag tager mig friheten att, jemte den förändring Gr. Hamilton föreslagit, ytterligare anhålla om ett tillägg i slutet af mom:t, der orden skulle komma att lyda sålunda: ”hvilken äger vaka deröfver, att undervisningen ledes i öfverensstämmelse med den för fasta skolan gällande plan; hvarföre ock de barn, som vid de flyttande skolorna njuta undervisning, böra undergå examen vid den fasta skolan, efter den ordning skolstyrelsen stadgar.” Detta stadgande önskar jag måtte finnas, på det alt någon controll må äga rum huru lärarne uppfylla sitt kall. Den fasta skolans företräde ligger, efter min tanke, just deruti, att den är mera under presterskapets och skolstyrelsens uppsigt, och en sådan controll kan nu utsträckas äfven till de flyttande skolorna, derigenom att examensdagar utsättas, hvilka skolstyrelsen sjelf bestämmer, och hvarvid det synes lämpligt att begagna fasta skolans local. Hr von Rosen: Jag - instämmer med Gr.