Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kraemer, som begärt ordet, förklarade sig vara föreJtommen af Frih. Hamilton, och derföre afstå frän vidare yttrande. Hr Rosenblad, Bernhard: Jag kan ej dela den mening, som gör en skillnad emellan de olika delarne af tiondetackjernet, och anser det som utgår af landslagen vara af bevillnings natur och det som utgår af bergslagen vara af grundskatts natur. Sjelfva deras upptagande bland de ordinarie inkomsterna, utan någon åtskillnad, visar tillräckligt alt båda delarne åro af grundskatts natur. Det är visserligen en ganska stor olikhet emellan dem, som utgöra denna grundskatt, deruti att bergslagen har förmåner sig meddelade, som icke landslagen har, hvaribland den hufvudsaldigasle är frihet från sjelfva hemmans kronoräntorne och från roteringsskyldighet o. s. v., men afgiften upphör icke derföre att vara af grundskatts natur. 1 händelse fråga hade varit att göra en förändrad reglering af denna afgift, så bade det varit en gifven sak, att Utsk. hade bort taga i betraktande de förmåner, som den ena tillverkaren har, men icke den andra; men då nu föremålet är att endast gifva cn ögonblicklig lättnad, dä verkar dessa förmåner mindre och snarare i motsatt förhållande. Det är nemi. nu bergslagerne, som lida mest, och icke tackjernstillverkarne inom landslagen, der bruken ligga. I st. f. att del förr ansågs för en skada, att hafva bruk, der man icke hade eget tackjern, anses det nu för en förmän. De Svenska tackjernsprisen slå i detta ögonblick lägst af alla. Det vida sämre Engelska tackjernet, äfven i Wales står högre än det bästa Svenska. Förhållandet mellan tackjernsoch stångjernsprisen är oändligt mycket ofördelaktigare för tackjernet i Sverige, än det är i andra länder, som lika med oss lida af den nuvar. conjuncturen. Det som förorsakar Den 23 October f. m. 259 detta missförhållande är, alt lackjernet icke får föras utom bergslagerne.
Infödingarna visste berätta, att dess frön I botaniskt afseende är den m y c k e t nära belande sin fyra månader fgamla syster Victoria i v o r o ätliga o c h kallades vatten-majs. famnen, sitta på ett blad å la Tummelisa. Att blaäfven, att kvinnorna, då de tvättade kläder v i d Länge misströstade man o m dess odling i Europa, det har så stor bärkraft, beror dels därpå, att bladfloden, placerade sina små barn på bladen. m e n numera hafva de flesta större botaniska trädkanten är uppböjd, dels på att bladets undre yta Sedan dess har Victoria anträffats på många gårdar ett » Victoria-hus ». I sitt hemland är Vicär försedd [med talrika, nätformigt förenade lister. ställen i Sydamerika; i synnerhet i Amazonflodens toria flerårig, men de europeiska vintrarna ^ m e d bifloder är den vida spridd o c h betäcker mångenderas mörker öfverlefver den i allmänhet icke, städes vattenytan på flere kilometer långa sträckor hvarför den i vår världsdel hvarje vår måste uppdravid stränderna. gas ur frön, s o m stå att k ö p a hos förnämligare handelsEN DROTTNING H DEN BLOMMANDE VICTORIA REGIA ' N I HELSINGFORS BOTANISKA TRÄDGÅRD. A. Blomberg toto. DET VÅRA STORA VATTENLEDNINGSARBETET I ILLUSTRATIONER. Dessa nya byster af hans förnämste efterträdare på professorsstolen äro modellerade af bildhuggaren T h e o d o r Lundberg. N.
Utskottet öfvergår nu tili framställande af de anmärkningar i afseende å förslagets detaljer, som af omständigheterna kunna anses påkallade. Grunden för stadgandet i 1 §, att Konungen skall gifva tillstånd till bildande af främmande församling, är redan ofvan, vid besvarande af Herr Rosenqvists motion, anförd; I öfrigt har Utskottet ej funnit skäl till annan förändring i denna § än att Utskottet, då det är af vigt att samma ord måtte för uttryckande af samma begrepp här blifva användt, i §ms andra punkt ändrat ordet »tros-sawfund» till »församling.» Väl Lag-Utskottets Betänkande N.o 21. 27 har blifvit yrkadt, att de i nämnde punkt förekommande orden »efter vederbörandes hörande^ måtte uteslutas; — och att denna föreskrift, såsom sammanfallande med RegeringsFormens 10 §, i allmänhet kan synas öfverflödig, må medgifvas. Men då Kongl. Majit ansett densamma äfven här nödig och den icke på ringaste sätt afser någon utsträckning af Konungens makt, har Utskottet trott den icke böra af Rikets Ständer borttagas. Hvilka för öfrigt böra såsom vederbörande anses, lärer lika litet här, som i andra fall, lämpligen kunna pä förhand bestämmas. Är fråga om bildande af en församling, hvars uppgifna (ros-lära icke delas af någon annan redan bestående, torde någon kyrklig eller teologisk myndighet behöfva höras lör afgifvaode af utlåtande om trosbekännelsens egenskap af kristen. Eljest torde väl »vederbörande» i de flesta fall blifva endast den, som har högsta uppsigten öfver den borgeriiga ordningen i orten, såsom Konungens Befallningshafvande. f i Den magt, som genom 3 § tillägges Konungen alt upplösa en församling, hvilken missbrukar sin rätt till fri religionsöfning, är en följd af Konungens rätt att sanktionera församlingarna, och kan, med afseende å de konstitutionella garantierna och allmänna opinionens makt, ingalunda anses vådlig.
Verk ända till år 1830 ordentligen fullgjort de föreskrifter, som Collegium, uti uppgjord arbetsplan af år 1822, meddelat, i afseende på det försöknings-arbete af 5 cubik-famnar årligen, som borde bedrifvas i d-å varande grufvor, med biträde al de förläningar, hvilka Staten af ålder till detta Verk anslagit och af interessenterne fått uppbäras; men att ifrån sagde tid och till 1835 års slut, en brist i denna skyldighet, hvilken 'devefler skulle utgöra 9 famnar årligen, sig visat af 43 1/2 .famnar; att orsaken tili denna efterlåtenhet härrört deraf, och sedan Rikets Ständer vid 1828—1830 årens Riksdag gjort framställning om åtgärders vidtagande till förekommande af de uppoffringar, Staten årligen fått vidkännas å detta verk, utan någon motsvarande ersättning, och KonglMaj:t, genom a flåtenskrifvelse den 7 April sistnämnde år, anbefallt Collegium att söka tillvägabringa en sådan öfverenskommelse med berörde interressenter, att, emot det de befriades ifrån skyldigheten att verket vidare fortsätta, Kronans förläningar måtte kunna indragas, hvarom förslag, jemte serskildt underdånigt yttrande den (i Juni 1831, jemväl blifvit aflernnadt; ufren Kongl. Maj:t, genom Skrifvelse den 19 December 1835, i Nåder förklarat de erbjudne vilkoren för förläningarnes återgående till Staten, såsom för högt uppdrifne och betungande, icke kunna antagas, interessenterne icke trott sig vara pligtige att ett fruktlöst grufvearbete fortsätta, hvadan intet i försökningsväg kommit att tillgöras under de 3:ne åren 1831, 1832 och 1833, och hvilket Collegium för dessa år icke heller ansett sig ovilkorligen kunna fordra, enär sådant hade kunnat föranleda till ett omintetgörande af den träffade öfverenskommelsen, eller åtminstone till en framflyttning af tiden för krono-förläningarnes återgående, hvilken, skall beräknas ifrån och med år 1831; att, med anledning häraf, samma arbeten under åren 1834 och 1835 hvilat, i afbidan på Kongl. Maj:t's
I tre fall %r oindöinet icke laiiipligii icke Itföljdt af iiiigot s1ag-s inotivering, i ett meddelar respektive yostiiiastare, a t t vid lians yostkontor tjiinstgjort fyrakrinnor, och i ett aiinat förldarns, att, postarbetet fordrar ett nditt af in %iigsidigliet, spiinstig kraft och iitliPdlighet, soin kvinnan i allmanliet pk oin+len, cliir hon salinii rill eller kan atanka sig sin lifsuppgift, icke kan tilliigna sig eller ock endast imdantagsyis föriu&amp;r utveckla *. Oindöinet rcdgorlunda läinpliga afgifves i 21 svar utan nigra reservationer, i ett fall tillägger einellerti ' d srarsgifvaren, a t t af de sju kvinnor, hvilka tjiinstgjort såsoin biträden hos honoin, en varit zctrndrkt läinplig, de ö friga någorlunda. D e aninärl~niiigar, soiu f örekoinina inoin denna griipp af srar, galla i sju fall kvinnans oläiupligliet för nattjänst och tyngre göroiii %l. Icke sällan liafva * svarsgifrasne ganska stridiga hsikter om de kvinliga kitrkdenas förinåga och användbarhet. Sh anser en postmästare kvinnan iner lämplig vid bokföring och vid kassa U postkontor iiil vid expeditionen; en annan daremot förklarar; a t t hon lika val soin mannen ka.n användas till postexpeditionsgöroiuE~.len, aeliur~i nian ej kan begära, att hennes uthållighet kan vara den sainma soin ilos. inanuen D. E n ' postinastare anser kvinnorna lämpligast kuiina användas å postkontor i städerna, dar passande göroinkl liittast kiinna tilldelas dein.
Att nu plottra med ett sådant system, att nu taga hela denna stora fråga om reglerande af Statens penningväsende, en fråga, som är att likna med en kedja af flera länkar, så cavalierement att man blott utväljer en länk och filar derpå, under det man lemnar alla de öfriga icke allena orörda utan öfverhoppar dem ulan undersökning, det är just hvad jag högst klandrar och hvarföre jag redan i Augusti månad varnade. Hela grundvalen och alla de undersökningar, som fordras, för att veta hvar denna grundval är, den liar man lemnat å sido, för att komma till mera reda, såsom Frih. Sprengtporten nyss yttrade. Men detta är i min tanka alldeles icke det rätta, ty om man börjar med reglementeringen på en punkt, nära emot slutet af kedjan, och icke har sett de föregående premisserna, så säger logiken, då man nemi. förslår hvad med logik menas, att man aldrig kan komma till några riktiga och beståndande resultater, utan oupphörligen måste åter taga sin tillflykt till undantagslagstiftning. Ja det är just derföre, emedan den vederbörande, som styrt BancoUtsk., haft en sådan logik, alt han icke alls brytt sig om att undersöka grunderna till den öfverklagade förlägenheten eller orsakerna till sjunkandet, det är just derföre, 460 Den IS December f. m. sorn resultalerne råkat bli alldeles ologiska. Det linnes en anmärkn. att göra vid hela banksystemet, eller vid penningeväsendels natur i vårt land, nemi. alt vissa egenheter uti de Svenska lagarne äro alldeles oförenliga med det representativa banksystemet, då det skulle kunna med fördel här användas på samma sätt, som annorstädes, t. ex. i Danmark och Norrige. Danska eller Norrska Bankerne tillhöra icke Staten, utan åtminstone till en del enskilda personer, och de vinster, som göras, spridas åter i landet eller till folket. Systemet, sådant det här finnes, mäste deremot nödvärdigt vara skadligt för landet, ty det accumulerar pä döda handen. Det har utgått ifrån en alldeles falsk grundsats, då man tillåtit publik inrättning att få begagna hvad man till åtskillnad ifrån den passiva crediten, borde kalla activ credit.
Armée och bestrida utgifterna för den möjligen ganska långa resan till krigsskådeplatsen, är ganska kostsamt, och få hafva medel dertill; vore icke Den 6 December e. m. 481 icko detta förhållandet, tror jag, att mången Svensk Officer skulle under sednaste krigen hafva sökt sig ut. Dylika anslags tillvaro skulle äfven bereda möjligheten för Svenska Officerare att deltaga i främande Härars fälttåg, om än landet vore neutralt förklaradt. Allt sken af partiskhet för den ena elier andra af de stridande skulle försvinna, när det blefve bekant att Sverige, i likhet med hvad Spanien nu brukar, begagnar detta medel för att bibringa undervisning åt sin Armée, och det kunde lika litet misstyckas att finna Svenska Officerare inhämtande denna undervisning på slagfälten, som i hvilken annan krigsskola eller militärisk läroanstalt som helst i främmande land. Inom Flottan har man stipendier för Officerarne som gå i främmande tjenst, och jag tror att vapnet dragit ej ringa nytta af den erfarenhet, dessa Officerare hemfört, hvilken säkerligen bidragit att höja Flottans OfficersCorps till den ståndpunkt den nu innehar. Afven inom Art:t hafva reserv-anslag beviljats för Officerare, och jag är öfvertygad att man deraf skördat ganska stora fördelar, oaktadt de icke begagnats under verklig krigstjenst. Jag skulle önska, att motionen utsträcktes derhän, att vid de tillfällen, då inom Europa inga krig föras, der Officerarne kunna vinna anställning och således anslaget icke till detta ändamål kan användas, det i stället måtte få utgå åt Officerare, för att utomlands inhämta undervisning och kännedom om de förbättringar, som inom krigsväsendet blifvit gjorda, med skyldighet att deröfver afgifva sina rapporter, då de hemkomma. Jag anhåller, att på dessa grunder få tillstyrka bifall tili ifrågav:de motion. Hr von Knorring, Erik Oscar:
Herr Grejven och Landt Mar skalken hemställde^ om Ridderskapet och Adeln ansåg OeconomieUfskottets ifrågavarande Utlåtande böra , i anledning af de dervid gjord* anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades starka Ja, jemte några Nej. Den 3 Junii e, m, 13 Föredrogs å nyo StataUtskottefs den 20 Bistledne Maji under N:o 167 afgifne samt den 23 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, öfver Kongl. Majtts Nådiga Remiss i frågan om Statens Ordinarie Räntors utgörande i Skåne och Blekinge samt Bohus Län Friherre Stjerncrona, David; uppläste följande: (Se Bilagan N:o 4.) Friherre af Nordin, Carl Johan'. Billigheten påkallar visserligen, att någon jemkning sker med desse räntor. Detta är på den ena sidan; men på den andra lärer väl ägande-rättens helgd fordra, att man med försigtighet går tillväga. StatsUtskottet har tagit till grund 1766 års Ständers beslut; deruti är stadgadt, att räntegifvarne skola bibehållas vid deras rätt att räntorne med penningar lösa. Detta beslut blef af Konungen sanctioner^dt genom dess Nådiga skrifvelse, samma år, till Kongl. KammarCollegium. Om Riksens Ständer icke anse sådane åtgärder äga den helgd, att de icke kunna rubbas, utan rätegifvarnes hörande, så kan jag åtminstone icke inse hvaruti säkerheten ligger för någon att blifva bibehållen vid sine lagligen förvärfvade rättigheter. Det är på denna grund som jag anser, att vederbörande böra höras, innan man fattar ett definitift beslut, hvaraf deras ve eller väl så väsendteligen beror.
Frihrn yttrade att jag skulle sagt, det jag gerna ville rösta för det hvilande förslaget i fall jag finge sväfva i ovisshet om den blifvande valordningens beskaffenhet, men att jag eljest skulle rösta emot detsamma. Detta var likväl icke min mening. Tvertom skulle jag vara mera bestämd äu jag nu är huru jag skulle rösta i hufvudfrågan om en efter mogen öfverläggning utarbetad valordning redan vore antagen, men jag har sagt att jag blefve förhindrad att rösta för det hvilande representations-förslaget, i fall nu i en hast, på dessa få dagar, som återstå innan detsamma förekommer till afgörande, grunder för en blifvande valordning skulle blifva upgjorda samt af R. o. Ad. sanclionerade, och det af den anledning att jag icke tilltror mig nog skarpsinnighet och sakkännedom för att på dessa dagar kunna bestämma mitt omdöme, huruvida ifrågavande grunder äro sådana, som de böra vara, och äfven må det förlåtas mig örn jag icke är blindt öfvertygad derom, att Utsk. skulle kunna på denna korta tid upställa de grunder, hvilka för tillämpningen vore de ändamålsenligaste och vigtigaste. Derföre har jag yttrat, att jag skulle anse det såsom ett hinder för mig att rösta för det hvilande förslaget om grunderna för valordning nu skulle upgöras och fastställas. Hr Bildt, Didrik Gillis: För den sorn i denna fråga redan fattat en bestämd opinion, är det icke hehöfligt att se grunderna för valordningen upgjorda innan det hvilande represenlations-förslaget föredrages, och jag tillhör dem, som anse, 454 Den 9 Februari. att en sådan opinion derförntan kan fattas; men då jag hört ledamöter af detta Stånd förklara att det är, för deras öfvertygelse i hufvudfrågan, nödvändigt att erhålla grunderna för valordningen bestämda innan de vilja uttala sig öfver det hvilande förslagets beskaffenhet, så är det verkligen besynnerligt att man vill motsätta sig ett sådant bestämmande af grunderna. Så har man likväl velat göra. Man bar ansett, att remiss af motionen vore obehörig och obehöflig.
Ständer ater anslag till nya extra provincial-iäkarebefattningar, allt med arfvoden af 250 R:dr Banko, dock med vilkor, att ifrågavarande befattningar icke utan menigheternas begifvande finge med annan tjenst förenas Genom ett omsider ar 1844 framlagdt, af Rikets Ständer gilladt och af Kongl. Majit år 1845 stadfästadt, förslag till reglering af provins-läkarevården i riket, bestämdes då provineialläkarnes antal till 82, deraf 65 ordinarie och'16 extra provincialläkare. Oaktadt denna reglering väcktes vid hvarje derpå följande riksdag ytterligare motioner, dels om nya provincialläkares anställande och dels om löneförbättringar för dem, hvilka i så måtto vunno bifall, att under nästföljande 10 år ytterligare 10 extra provincialläkare-befattningar inrättades. Med anledning af dessa vid hvarje riksdag upprepade framställningar om erhållande af ytterligare ökadt antal läkare och behofvet af förbättrade lönevilkor för provincialläkare, anhöllo Ständerna omsider vid 1856 års riksdag, att Kongl. Majit måtte låta utarbeta och till härnäst samanträdande Ständer afgifva förslag till ett fullständigt ordnande af den civila sjukvården i riket, dervid jemväl den önskan uttrycktes, att det nuvarande förhållandet, att, extra provincialläkare få med sin befattning förena bataljonsläkaretjenst. konnne att upphöra; och efter det Kongl. Majit till 1860 års riksdag afgifvit sådant förslag, innefattande, förutom en väsendtlig tillökning i provincialiäkarnes antal, jemväl att extra provincialläkare måtte varda å ordinarie stat uppförde, med lika Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 7V^' 165. 323 löner 1,500 R:dr Rint, som ordinarie provincialläkare och att den hittills medgifna föreningen af extra provincialläkarebefättningar med bataljonsläkaretjenst måtte upphöra, anvisade Ständerna, sorn bekant är, 30,000 R:dr R:mt till 20 nya provincialläkare* aflönande.
Om jag åter utgår från de satser, som i närvarande tider i afseende på ali handel och industri gjort sig gällande, så tror jag, att tillgång aldrig skall saknas på en vara, hvaraf man har stort behof; och att derföre några vissa liandelscorpser skola vara förbundna att hålla saltlager, då man lemnar frihet åt hela landet och åt alla utländska ankommande fartyg att handla med denna vara, anser jag vara både orättvist och oklokt. Då det dessutom är ett bestämdt factum, att handelsmännen sjelfva aldrig vidkännas den förlust, som uppkommer, i händelse saltlagren icke blifva anlitade, så fördyras således saltet för allmänheten derigenom, att denna förlust Iägges derpå. Jag vill i detta afseende blott nämna Götheborg, som har ett upplag af i5,ooo tunnor, hvilket på 24 år icke blifvit anlitadt. Det är äfven en allmänt känd sak, att koksaltet i hög grad drager till sig fukt, hvarigenom mycket smälter bort, så att lagren är från år måste påfyllas, och på sådant sätt försvinner inom en tidrymd af 10 år hela det primitiva capitalet. Men detta capital kan icke tagas utur köpmannens fickor, utan att återtagas på annat sätt; derföre måste köpmannen vid den öfriga saltförsäljningen göra sig betald för det lager, som ligger borta. Det kan visserligen, såsom Hr v. Hohenhausen exempelvis nämnt, genom någon tillfällig händelse inträffa, att en brist för några dagar inträffar , hvarpå vi äfven vid någon större sillfångst sett exempel i Norrige, der likväl, oaktadt några saltlager derstädes icke finnas, behofvet inom få dagar blifvit afhulpet; men att för en sådan tillfällig enskild förlust handelscorpsen skall vara förbunden hålla ständiga saltlager, hvarpå hela nationen måste vidkännas en dryg förlust, anser jag orättvist och stridande mot en riktig handelsprincip, och skulle derföre tillstyrka bifall till betänk., om jag ej trodde, att man på en försigtig väg kunde komma till det åsyftade målet.
1 Vi skola nemi., icke förglömma, alt Const.Utsk. verkligen utgör en större politisk auetoritet än de öfriga Ulskm, ehuru jag icke vill tillerkänna det en alltför vidsträckt makt, och alt således ett förslag, som har Utsk. och två Ständ för sig, verkligen har mera för sig än emot sig, samt derföre bör blifva hvilande. Utsk. synes mig deremot hafva ställt Const.Utsk. i full paritet med LagUlsk. i hvilken förmodan jag genom den siste talarens yttrande vunnit bekräftelse. Const.Utsk. har sig likväl i grundlagen tilllagda åtskilliga prerogativer, som visa att det står vida öfver LagUtsk. i maktutöfning. Ett af dessa, som den värde talaren icke bestridt, är att grundlagsförslag icke få väckas inom Stånden, men deremot kunna af Const.Utsk. underkännas, så att de aldrig komma till Ståndens kännedom. Helt annat är förhållandet med vanliga lagfrågor, som först och främst kunna väckas i Stånden, och sedermera, om de äfven få hela LagUtsk. emot sig, ändock skola dit återkomma. Vidare, om Const.Utsk. tillstyrker bifall lill en K. propos., sä behöfs det icke mera, för att den kommer att hvila; och om Utsk. afslyrker propos., så skall det åtminstone hafva tvä Ständ emot sig, för att den K. propos. skall blifva hvilande. Allt detta visar, att Const.Utsk. utgör en verklig politisk aucloritet, hvilket deremot icke är fallet med LagUtsk. Jag tror derföre, att ett förslag, som är godkändt af två Stånd och Const.- Utsk., icke bör förfalla. Men nu uppslår frågan, om, på hvad sätt, och i hvad mån, det bör befrämjas lill hvilande. Man har i detta fall yrkat, och kommer troligen under nuvarande discussion att vidare yrka, alt votering då bör anställas i förstärkt Utsk. Derom ber jag att få anföra några ord.
Hr Flach, begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voteringspropos:n: Den som, med uteslutande af orden ”eller sådant hot, som i 24:de §:n sägs”, bifaller 25:te §:n i LagUtsk:s förslag till författning om stöld-och snatteri samt rån, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot förenämnde 25:te §:n gjorde anmäkmr föranleda till densammas återremitterande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sålunda: Ja — 21. Nej — 26. / \ 378 Den 16 Augusti f. ift. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit ntfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. §§ 26, 27 och 28. Brföllos. Gr. Lagerbjelke. Gust.: Sedan R. o. Ad. nu genomgått den afdelning af Utsk:s förslag, som handlar om rån, anhåller jag alt få fästa upmärksamhelen på en deri befintlig brist. Uti afdelningen om stöld heter det i 2lista §:n: ”Begär någon nat tetid sådant inbrott i gård, hus eller rum, som i 16:de §:n s<ägs, och får sår eller varder dräpen, vare ogildt. Sätter han sig till motvärn, ehvad det är natt eller dag, vare lag samma”. Enligt mitt förmenande skulle konseqvensen fordra att ett motsvarande stadgande fnnnes i afdeln:n om rån.
M:ts Nådiga godkännande af följande Forsla g till allmänna räknesättet för penningar, äfvensom till utmyntning af silfver och koppar, nemligen: l:o) alt, med fastställande af räkne-enhe,ten till värdet af en fjerdedels riksdaler silfver, enligt Mynt-ordningen den 9 Maj 1835, denna räkne-enhet, motsvarande En riksdaler riksgäld eller 32 skillingar banko, benämnes Riksdaler Riksmynt; 2:o) att räkne-enheten indelas i 100 lika delar, benämnda Öre, deraf alltså hvar och en i värde motsvarar rst. silfver, eiler 3*^ rst. b:ko, eller 5T7Ar rst. rgs, eller nära en half skilling sistnämnde mynt; 3:o) att, efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkenskap föres i två kolumner: Riksdaler Riksmynt och Öre, med undvikande af alla brutna tal, sä att hvad som endast uppgår till halft öre eller derunder uteslutes, men, då det stiger deröfver, utföres för ett öre; 4:o) att taxor å allmänna afgifter undergå skälig jemkning till öfverensstämmelse med det nya myntsystemet, så att, på sätt i näst förestående punkt är föreskriI vet, bråktal af öret, der sådant utan olägenhet ske kan, undvikes; 5:o) att, vid tillämpningen af det nya räknesättet, följande mynt af silfver och koppar taå preglas, till skrot och korp, som här nedan bestämmes, nemligen: A) Silfvermynt: a) Utmyntning en : Ett st. om ’4 rdr riksm. eller 400 öre Ett st. om 2 rdr riksm. eller 200 öre Ett st. om 1 rdr riksm. eller 100 öre Ett st. om fa rdr riksm. eller 50 öre Ett st. om fa rdr riksm. eller 25 öre Ett st. om Ao rdr riksm. eller 10 öre