Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
292 ^gg c) » tre betjentgossar: kost å 292 876 kläder, skodon och lön å 77: 16 252 j ^gg d) » handtlangning, såsom vedhuggning, vattenpumpning, eldning af värme-apparater, m. m 400 e) » renhållning af alla elev-rum, salar, korridorer, samlingsrum, m. m. 300 4:o. Diverse utgifter. Stenkol till värme-apparater, kakelugnar, köksspisar, tvättstuga, brygghus, laboratorier m. m. 1,800 tunnor å 2 Riksdaler 3,600 Bokved till hela institutet, 28 famnar å 35 Riksdaler 1,060 Furuved till tändning och till mathållnings-enlreprenören, 6 famnar å 15 Riksdaler 90 Träkol till laboratorierna 100 Olja och ljus till undervisningsrum, bibliothek, förstugor, korridorer och betjening 600 Läkare-arfvode och medikamenter 500 Rrefporto och skrifmaterialier samt annonskostnad 300 Protokollsföring 150 Byggnaders och inventariers underhåll 1,000 Brandförsäkringsafgift 300 Underhåll al ett par hästar, afsedde att för institutets räkning användas till körslor af stenkol och ved, stadsbud, hemlning af läkare, m. m 500 5:o. Institutets mathållning. Underhåll af en häst för entreprenörens räkning . 250 Hushålls-inventariers slitning och underhåll 200 Transport 30,850 Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop.
Bland våra föråldrade lagar intager utan tvifvel den ännu i de flesta fall gällande Gästgifveriordningen af år 1734 ett framstående rum. Visserligen hafva åtskilliga förändringar deruti tid efter annan blifvit gjorda, men dessa äro ofta nog hvarannan motsägande, hvilket icke minst gäller bestämmelserna i afseende å de personer, som numera, sedan passtvånget upphört, äro lagligen berättigade att begagna gästgifvareskjuts. Att den svenska jordbrukaren har skyldighet att skjutsa, derom hafva vi landtmän nästan dagligen mindre angenäma påminnelser, då vi vistas i 240 Motioner i Bonde-Ståndet 1865, N:o 169. våra hem; men att han verkligen skulle vara förpligtad att taga häst och karl från plogen för att fortskaffa en hvar, som hos gästgifvaren anmäler sig vilja begagna skjuts, det har jag, för min del, icke kunnat rätt fatta. Att lagens mening icke gerna kan vara sådan, vill jag söka ådagalägga genom några exempel, hemtade ur min egen erfarenhet, hvilka, efter mitt förmenande, bevisa riktigheten af denna min uppfattning. Vårtiden infinna sig vanligen i min hemort flera hundrade arbetare från olika delar af riket och äfven från Finland, i ändamål att söka förtjenst vid der pågående flottningsoch skogsafverkningsarbeten. Dessa, som i allmänhet återvända om hösten, begagna såväl vid ankomsten som affärden gästgifvareskjuts. Om nu ett eller annat femtiotal af sådana arbetare stationeras inom en socken för sommaren, men derstädes ej finnes någon handel med bränvin, hvilket åtminstone vid hvarje helg är en nödvändighetsvara, så måste naturligtvis den lifgifvande drycken anskaffas från annat håll, hvaraf följer att minst en, ofta flera personer, för sådant ändamål färdas manga mil, alltid med gästgifvareskjuts. Stundom händer äfven att en mängd ungdom, som till fots tillryggalagt vägen från en socken för O ö •/ “ Ö Ö o bevistande af ett dansnöje eller dylikt i en annan socken, använder skjuts för hemfärden, dervid ända till 10 ä 15 reservhästar blifvit uppbådade.
Banco-Discont-rörelsens öfverflyttning till Riksgälds-Contoret bör kunna verkställas på villkor, som äro för Banken förmonliga, utan att förorsaka olägenheter för gäldenärerne. Men om öfverflytlningen ej antages, skulle naturligtvis fråga kunna uppstå om Discont-rörelsens successiva indragning, i den moa som andra utvägar till låns erhållande på längre tid varda öppnade. §. 22. Att de nu fästade summor i lån på aflägsna återbetalnings-terminer icke må ökas, öfverensstämmer med grunderna för en vigtig Banco-rörelse. Derest Hypotheks-föreningar komma till stånd, så skola fastighetsegare i dem erhålla en naturligare och ymnigare utväg till ouppsägbara förlag, än hittills genom Banco-lån kunnat lemnäs. §. 33. Maximum för den ränta, Banken skulle beräkna, är föreslaget till fern för hundrade, hvilket synes så mycket lämpligare, som, efter myntbestämningens verkställighet, räntefoten torde snart nog i allmänhet falla till detta belopp. Hvad ränta under fem för hundrade Banken må taga, beror rätteligen på säkerheternas beskaffenhet, längre eller kortare tid för återbetalningerne, tillgången på capital m. ra. §• Ju enklare och bestämdare förskrifterna om Bankens rörelse och förvaltning äro, desto större blir ock säkerheten för deras behöriga handhafvande. §. 25. Ansvarighets-lag för Banco-Fullmäglige kan icke uppgöras förr än Banco-lagen och Reglementet för Bankens förvaltning blifvit fastställde. §. 26. Sjelfva den organiska Lagen för Banken, bör ej kunna ändras eller jo KonglMajlis Nådiga Skrifvelse N.o 36. upphäfvas i annan form, än Regeringsformens 87 §. för sliftamle af Allmän Civil-lag stadgar. Reglementet för Bankens förvaltning och andra med tillämpning af Lagen fattade beslut torde ej behöfva samma formaliteter, utan böra behandlas på enahanda sätt, som för financiela, af Konungs och Ständers medverkan beroende frågor hittills iakttagits. STOCKHOLM, Ecksteinska.
Majit har, i anledning häraf och på grund af stadgandet i § 109 Regeringsformen samt § 80 Riksdagsordningen, velat i nåder förklara, att riksdagen må med den sålunda äskade tiden af En månud förlängas. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. G. Lagerstråle. Bih. till II. St. Svar .fys 65. Utdrag af Protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådel å Stockholms Slott den 50 Januari 1865. Närvarande: Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern, Friherre Be Geer, Hans Excellens Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld, Departeinents-chefen, Statsrådet Lagerstråle anmälde derefter i underdånighet Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 24 innevarande månad, hvaruti Rikets Ständer äskat att, enär mångfaldiga ärenden, hvaribland liera af hufvudsaklig vigt ännu återstode att vid nu pågående riksdag handläggas, riksdagen måtte fortfara Ytterligare en månad, räknad från och med den 1 instundande Februari: Och uppläste Departements-chefen tillika ett af honom uppsatt förslag till Svar å denna Rikets Ständers skrifvelse. Enligt Stats-Rådets enhälliga underdåniga tillstyrkande behagade Kongl. Majit i nåder gilla berörda förslag samt befalla att, i öfverensstämmelse dermed, nådigt Svar, så lydande, som bilagan till detta Protokoll utvisar, skulle på vanligt sätt till Rikets Ständer expedieras. Ex protocollo W. Th. Strokirk. Kongl. Majitt Nåd. Skrifvelse JVs 66. 3 Ank. till Exp.-Utsk. d«n 7 Febr. 1S63. kl. 3 e. m. Kongl.
Majit föreslagit, följande årliga pensioner må, till åtnjutande under pensionstagarnes återstående lifstid, å allmänna indragningsstaten uppföras, nemligen.- a) för andre Bataljons-läkaren vid Calmar Regemente Ehrenfried Jeremias Kampf 800 Ridr; b) för Löjtnanten vid Westgötha Regemente Carl Julius von Holten 525R:dr; c) för Under-löjtnanten vid Jemtlands Hästjägare-korps Carl August G:son Stjernefeldt 400 Ridr; d) för Regements-kommissarien vid södra Skånska infanteri-regementet Johan Krook, utöfver den pension ur Arméens pensions-kassa, hvilken han såsom f. d. Regements-skrifvare uppbär, 400 Ridr; och e) för andre Bataljons-läkaren vid Svea artilleri-regemente Fredrik Adolf Zettergren 800 Ridr, att af dem uppbäras från och med månaden näst efter den, då de från sina ofvanberörda tjenstebefattningar erhålla afsked eller varda entledigade. 25:o Uti en till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition den 24 Oktober nästlidet år anföres, hurusom Magasins-förvaltaren och sjukhus-inspektoren vid Gottlands National-beväring Gustaf Lindström hos E. K. Majit i underdånighet anhållit, att, enär tvifvel uppstått huruvida Lindström, hvilken vore född den 5 September 1800 och den 17 Februari 1826 blifvit utnämd till kanslist hos militärbefälet på Gottland, från hvilken befattning han år 1836 befordrats till nu innehafvande tjenst, kunde, ehuru han icke vore delegare i Arméens pensions-kassa, vid afskedstagandet vara berättigad att komma i åtnjutande af pension utaf det, enligt Kongl. Brefvet den 9 Februari 1858, för fyllnadspensioner anvisade statsanslag till det i Kongl. Brefvet den 6 November 1860 för Magasins-förvaltare och sjukhus-inspektors-beställningen vid Gottlands Nationalbeväring bestämda belopp, 400 Ridi’, E. K.
Ogillande af Allmänna Beswärsoch Oeconomiä'Utskottets, genom protocolls-ukdrag meddelka, swar uppå Stäudets gjorda anmärkningar emot Utskottets betänkande, angående de sä kallade häradsallmanningarnes delning och försäljande lill skatte, samt jägerubetjeningens förminskning. Beslut, i anledning af Allmänna Befwarsoch Oeconomiä-Utstotkeks utlärande, huru med branwinsbränningen frän den i nästkommande Octvbsr sill detta ärs stut mä förhällas. Bifall till Stats-Utskottets betänkanden, angående: i:o Arfwode för en Casteur och en Casiaskrifware wid Credit-sedelwerket i Riksgälds-Contoiret. 2:0 Det arfwode, som mä bestäs Embetsman tvid 748 Den 15 Augusti. »vid Riksens Ständers Riksgälds-Conkoir för extra arbete! med smärre credit-sedlars lkrifning och numererinZ; samt gm Tillökning i Secrecerarens wid Rilsgalds-Conkoiret lön. Uplästes protocolls-urdrag frän Wällofl. Bvrgare-Ständet, af den r8 Julii, innefattande: Ståndets beflut, i anledning af Allmänna Beswärsoch Oecsnon-iä - Utskottets förslag, till jemlningar af Riks - Ständens meningar i scägan om bränwinxbranningen. Af den z Augusti. Bifall kill hufwudgrunderne för bewillningen, samt besiur, att frägan om landt-tullarne skulle förfalla, men dock Bewillnings-fbrordningen äterremitteras. Instämmande med Ridderstapet och Adeln i remisi till Banco - Ukffottek af Herr von ZckultLonkeims, wid Stats-Urskot ets betänkande om inhemska länen bifogade yttrande. Af den 5 Augusti. Anmodan till Expedilions-Utffottet, att upsätta behörige Constimtorialer för Riksens Ständers Justitiä-Ombudsman och desi Suppleant.
Härförutan har ett Riks-Stånd tillökat denna summa roed 1,766 R:dr 32 sk. årligen. Men som intet annat Riks-Stånd härutinnan instämt, lärer frågan om denna tillökning få anses förfallen. Jag har ansett mig icke böra låta tillfället gå förbi att framställa den enda i min öfvertygelse rätta bokstafliga tillämpningen af 6g §. Regerings-Formen och hvilken synes mig så klar, att den icke bär kunna med något svårare skäl emotsägas. Och då Utskottet, fastän med en olika tillämpning, ändock i alla voterings-propositionerna, en enda undantagen, kommit till alldeles enahanda resultat, så ville jag förmoda, att det Hedervärda Bonde-Ståndet, vid närmare betragtande häraf, tillät de gjorda anmärkningarne förfalla, åtminstone medgaf anställande af den votering, som af trenne Stånd blifvit i laga ordning beslutad. Alt tvänne Stånd, som, utöfver den beviljade mindre medelsumman, ännu beviljat en ytterligare tillökning, icke skulle få denna sin mening emot tvänne andra skiljagtiga Stånd under omröstning, kan väl icke vara meningen. Och att en mindre summa, som, ut in detta tillägg af trenne Stånd beviljad, skulle ovilkorligen varit Rikets Ständers beslut, skall med detta tillägg få egenskap af endast Två Stånds, deribland det ena är totalt afslag, och att således de tre Ståndens beslut skall möjligen kunna bringas till intet, är väl en uppenbar, mot både Grundlag och förnuft stridande, orättvisa, hvilken jag förmodar icke inora vår representation kommer att ega rum.
11 jag äfven att den allmänna sedlighetskänslan skall stötas deraf att t. ex. ett barn, som en qvinna framfödt efter blodskam med sin egen broder eller efter begånget dubbelt horsbrott, berättigas taga arf efter henne jemte hennes äkta barn. Och Utskottet har härvid, enligt min öfvertygelse, helt och hållet misstagit sig om »folkets allmänna föreställningssätt och rättsmedvetande». När nu Utskottet, som klandrar 1734 års lag för inkonseqvens, säkerligen icke vill göra sig sjelf skyldigt till samma fel, inser jag icke hvarföre ej Utskottet, för konseqvensens skull, åt oäkta barn äfven föreslagit likhet i öfriga rättigheter, sålunda äfven rätt! för de oäkta barnen till enahanda uppfostran, som de äkta; ty rätt till uppfostran af föräldrar är visserligen för ett barn en fullt lika vigtig rättighet, som någonsin rättigheten att vid föräldrarnes död succedera till deras qvarlåtenskap. För att derföre, såsom Utskottet säger, »icke ställa sig på känslans eller de abstrakta theoriernas ståndpunkt,» borde också Utskottet, enligt min tanke, hafva påyrkat för de oäkta barnen rättighet till samma uppfostran, som de äkta. I fordna dagar, då sederna hos folket tolererade konkubinatet, skedde äfven så, att frillobarnen uppfostrades, jemte de äkta barnen, hemma i huset under familjefaderns ögon. Vill man nu vara konseqvent, bör man återgå till detta bruk. Men månne det icke skulle stöta sedlighetskänslan om äkta barn och barn aflade i hordom uppfostrades tillsammans? Det torde icke heller böra lemnäs utan all uppmärksamhet, att, då den Franska code civil tillägger åt erkiinda naturliga barn (enfants légalement reconnus) en viss rätt till föräldrarnes qvarlåtenskap, så heter det dock uttryckligen i lagen (art. 756) att de naturliga barnen icke åro arfvingar (les enfants naturels ne sont point héretiers) — ett förklarande, som tydligen utmärker alt lagstiftaren, för att icke slöta sedlighetskänslan, ej vill betrakta dem såsom medlemmar af familjen.
I sammanhang dermed stadgade väl Rikets Ständer en bestämd tid, till och med år 1860, inom hvilken vederbörande egde göra sina anspråk gällande; men dä, enligt ett handlingarne bifogadt af hufvudredaktören för Finlands allmänna tidning utfärdadt bevis, något tillkännagifvande härom icke i Finlands officiela tidning influtit, har Utskottet, i betraktande jemväl af de bevekande omständigheter, som i afseende å ifrågavararande enkor förekommit, ansett Kongl. Stats-Utskottets Utlåtande J\!> 172. 5 Maj:ts förevarande nådiga framställning böra af Rikets Ständer bifallas, hemställande alltså Utskottet att Rikets Ständer må, för ofvanberörda af Kongl. Maj:t angifna ändamål, anvisa ett frän Riksgälds-kontoret utgående anslag för en gång ä 505 R:dr 50 öre. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Okt. 1863, kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majda nådiga Proposition, angående inrättandet af en pensions-anslall för befälhafvare, styrmän och annat sjöfolk å Svenska till utrikes fart använde segeleller ångfartyg, äfvensom machinisler och eldare å sistnämnda slags fartyg. (U. A.)
Ständer att med förnyande af deras förut gjorda begäran, hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att till besparing af ofvannämnda, utaf Allmänna Indragningsstaten utgående, hyresmedel, tjenlig lokal till embetsrum för Öfver-Ståthållare-Embetets Kansli må uti någon af Kronans uti hufvudstaden varande byggnader upplåtas. § 34. (Rev.-Ber. pag. 136. Förkl. pag. 268.) Af en särskild redogörelse, bifogad 1846 års Räkenskaper, hade Revisorerne inhemtat, att, sedan Kongl. Majit uti nådigt Bref den 27 October 1845 till beredande af erforderlig tillgång på spanmål i hufvudstaden, af allmänna medel i nåder anvisat ett förskottsanslag af 100,000 Ridr att genom Öfver-Ståthållare-Embetet, Bih. lill R. St. Pral. 1880 & 1881. 4 Sami., 1 Afd., 10 Haft. 4 26 Slals-Ulskottels Ullålande, J\l 50. för omförmälda ändamål, under vissa vilkor användas till räntefria lån åt köpmän i Stockholm, hvilka förbundo sig att från utrikes orter införskaffa råg eller rågmjöl, tillsammans SS,000 R:dr till Öfver-Ståthållare-Embetets disposition af Kongl. Stats-Kontoret anordnats, samt att denna summa blifvit, sedan 39,590 R:dr användts för det afsedda behofvet, den 2 Mars 1846 till Kongl. Stats-Kontoret återlevererad; hvarförutan af redogörelsen upplystes, att, på grund af Kongl. Brefvet den 7 Januari nyssnämnde år, ett sammanlagdt belopp af 6,230 R:dr 13 sk. 6 rst. särskildt blifvit af Kongl.
Så kunna, så böra dessa läroanstalter inrättas, att de bilda goda, kunniga, för arbete hågade, qvinnor, som söka en nyttig verksamhet, lefva i den sjelfständigt förnöjda och gagna samhället, antingen det är dem förunnadt att fullgöra de dyrbara pligter, som tillhöra makan och modern, eller de på annat sätt verka för allmänt och enskildt väl. Slutligen kan det ej nekas att samhället har skyldigheten att för den stora qvinnliga befolkningen nu öppna nya vägar till utkomst, då man med ständigt mer använda machiner billigare uträttar det arbete, dermed förut medellösa qvinnor kunnat sig för - Den 22 Augusti f. m. 81 försörja; för att kunna begagna nya tillfällen till förtjenst vare sig genom skrifning, räkenskapers förande, undervisnings meddelande, sjukvård (i högre mening) eller andra passande tjenster och arbeten, måste qvinnan dock i barndomen få åtnjuta den dertill erforderliga undervisningen, och denna kan endast med tillhjelp af allmänna medel af större kommuner ändamålsenligt ordnas. Det är ej för tidigt att vi i detta fall följa andra bildade nationers exempel; högst välgörande för samhället och djupt ingripande deri äro hos dem den bildade qvinnans omsorger för befordrande af dygd, ordning, flit och arbete, helsa m. m. d. Afven hos oss tala många goda stiftelser om ädla qvinnors stilla, men aldrig förtröttnande, mödosamma, men förtröstansfulla verksamhet; mycket stora för samhället välgörande krafter skulle snart uppstå och friare röra sig på detta fält, om vi ville lära oss inse, att qvinnan är lika mäktig att samla kunskap och att nyttigt använda den till statens bästa, som mannen. Att jag ämnar biträda Utsk:ts förslag att anslå 5000 rdr till en med seminarium för bildande af lärarinnor förenad normal-skola för flickor, har jag redan tillkännagifvit.
Hvem vet, om ej Gud ämnar använda just honom? Kommen alle, som behöfven barmhärtighet, att ej er själ en gång skall irra hjälplös kring torra platser, söka hvila och ingen finna! Kommen! Gud har tagit hennes förstånd, och skogen är stor. Ack, hvem hittar till den platsen, där granarna stå tätast, och mossan ligger mjukast! Finnes det något mörkt därinne tätt under bergväggen? Ah, de bruna myrornas barrstack. Prisad vare den, som styr dårarnes väg, intet annat! Åh, hvilket tåg! Icke ett högtidssmyckadt festtåg, som hälsar segraren, som strör blommor i hans väg och fyller hans öra med jubelrop, icke pilgrimernas tåg med psalmsång och hvinande gisselslag på väg till de heliga grafvarna, icke utvandrartåget på knakande lastvagnar, hvilket söker nya hem åt nödställda, icke en armé med trummor och vapen; endast bönder i arbetsdräkt af vadmal med slitna förskinn, endast deras hustrur med strumpstickningen i handen och barnen på ryggen eller släpande vid kjorteln. Stort är det att se människor enas om stora mål. Må de gå ut för att hälsa sina välgörare, för att prisa sin Gud, för att söka jord, för att försvara sitt land, må de gå! Men icke hungern, icke gudsfruktan, icke ofriden har drifvit ut dessa. Deras möda är gagnlös, deras sträfvan utan lön; de gå blott för att finna en dåre. Så många svettdroppar, så många steg, så mycken ängslan, så många böner än allt detta kostar, skall det dock ej lönas med annat än med återfinnandet af en stackars vilsekommen, hvars förstånd är hos Gud. O, kan man ej älska detta folk! Kan ej den, som stått vid vägkanten och sett det draga förbi, få tårar i ögonen, då han ser dem åter i sina tankar, män med sträfva drag och hårda händer, kvinnor med tidigt fårade pannor och de trötta barnen, som Gud skulle leda till den rätta platsen? Det fyller landsvägen, detta tåg af bedröfvade sökande. Med allvarliga blickar mäta de skogen; dystra gå de fram, ty de veta, att de snarare söka en död än en lefvande.
“Fan i min lilla låda!“ utropade jag, skummande af raseri och retad af mina slägtingars skrattsalvor, och i första uppbrusningens hetta ämnade jag anförtro hela skräpet åt en brasa, som brann i kakelugnen, men, erinrande mig att “försigtigheten är vishetens moder“ började jag i stället att rifva om alltsammans så att lapparne yrde omkring mig ungefär som snöflingor på en vinterdag. Men det stod skrifvet i ödets bok att hur mycket jag än ref och slet skulle jag icke finna en enda af dessa silfverkulor, hvarmed jag hoppades att fälla mina björnar eller stöta på något annat värdt min uppmärksamhet. “Hvad säger jag, o Gud! o Sverige, Vasars jord!“ förlåt den lögn nu öfver läppen gick jag fann verkligen något som slog mig med häpnad du gläder dig antagligen å mina vägnar, käre läsare, och tror att det var ett tillägg till testamentet, hvarigenom jag berättigades att “sitta i orubbadt bo“ bort det! nej, min blick uppfångade endast en på lådans botten fastsatt papperslapp af följande innehåll: “Min goda gosse! Jag ser i andanom hur förargad du är, när du ser att du blifvit, som man säger, kuggad, men trösta dig, min vän, de andra ha råkat i samma fördömelse, ty jag egde ingenting att ge bort; åt dig har jag emellertid besparat en skatt af dyrbara minnen, och om du, som har ett så godt hufvud, och hvars fingerklåda är öfver allt beröm, vill roa dig med att sammanfoga dem till ett helt, vågar jag hoppas att de skola göra lycka hos vännerna af teatern och till någon del bereda din egen. Glöm ej, att en döendes bön är helig, och att, om den ej uppfylles, du kan bli hemsökt af syner som störa ditt lugn.“
Dylika fartyg äro väl ej ämnade att användas mot tiraljerande trupper, emot hvilka vida svagare och mindre kostsamma redskap äro tillfyllestgörande, utan mot sådane motståndare, för hvilkas förstörande ett sådant artilleri erfordras och mot hvilkas förstörelsemedel man måste förskaffa sig ett sådant skydd. Jag finner således, att äfven i delta fall arbetsfördelningens princip är högst besynnerligt tillämpad, för att icke säga någonting mera, och jag tror att de åsyftade förde larne vida bättre kunna vinnas på annat sätt. Emellertid torde R. o. Ad. inse, och det kan af rent numeriska skäl knappast annorlunda ifrågasättas, att intetdera vapnets besättningar, hvarken Den 11 November f. m. 67 monitorernas eller de pansrade kanonbåtarnes, kunna påräknas för landstrid, utan att deras uppgift är alt till sjös kämpa emot fienden och medverka till hindrandet af hans landstigning. En enda punkt återstår mig ännu att beröra. 1 förslaget ser man våra korvetter jemförda med de konfedererade Sydstaternas bekanta kapare »Alabama-), i thy att deras verksamhet, bland annat, skulle gå ut på att göra fiendens handel afbräck. Jag nekar ingalunda behofvet af dylika fartyg, utan vill på det varmaste förorda desamma, men deraf alt man i Amerika byggt ett stort antal sådane, följer ej att de med samma fördel kunna användas i våra krig; jag tror tvärtom, att de derunder komma att spela en mycket underordnad roll. Under ett krig emellan t. ex. England och Amerika, kunna dylika fartyg vara af mycken nytta, ty dessa länder hafva en stor handelsflotta, hvars uppbringande eller förstörande icke blott minskar landets bjelpkälior, utan ock från dem, hvilka derigenom blottställas för förluster eller tvingas till umbäranden och försakelser, framkallar ett rop på fred, till hvilket man slutligen måste lyssna. Men utom det, att vår ställning i förhållande till grannen i öster i öfrigt är oförmånlig, tillkommer den ledsamma omständigheten, att under det vi ega en ganska anseidig handelsflotta, som han kan uppbringa eller förstöra, har han ingen, på hvilken vi kunna utöfva vedergällning.