Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dertill fordras, att man skall hafva bevisat, att Jönköping, framför alla andra samhällen i landet, bör hugnas med Statsanslag lill åstadkommande af en bättre tomtreglering än den förut befintliga. Jag för min del skulle tro, att det finnes en myckenhet städer i Sverige, hvilka äro ännu mera trångbyggda än Jönköping och således i större behof af Statsanslag för att göra sina' gator bredare m. m. d. Att Jönköping, som öfverhufvud laget är väl beläget i afseende å vattentillgång och, jemförelsevis med andra småstäder, är en mera välbyggd stad, skulle framför andra släder behöfva anslag af Statsverket för att verkställa en ny tomtreglering äfven i den icke nedbrunna stadsdelen, detta synes mig tarfva bevisning, innan något anslag för sagde ändamål beviljas. Alt något anslag, högre än det SlatsUlsk. redan föreslagit, icke bör beviljas Jönköping i afseende å den nedbrunna delen af staden, hvilken icke utgör en så stor del af nämnde stad, som den del af Orebro, hvilken vid sednaste eldsvådan nedbrunnit, det har Hr Bildt redan visat, hvarföre jag finnér mig föranlåten att, i likhet med nämnde ledamot, yrka bifall till hvad StatsUtsk. föreslagit. Frih. Palmstjerna: Den så mycket omtalade strandgatan kan icke anläggas för 10,000 R:dr. Den kommer att kosta betydligt mera, men det är icke allenast en sådan strandgata, som Jönköping önskar och hvars anläggande staden säkerligen får lill största delen sjelf bekosta, utan det är äfven borttagande af bygg - 152 Den 21 November. nader, för alt öppna tvärgränder ned lill sjön. Jönköping, ehuru en väl anlagd stad, är nemi. så bygd, att husraderna å långa sträckor äro sammanhängande utan afbrott af meilangalor, och denna olägenhet behöfver afhjelpas. Om förbättring i detta afseende kommer att ske, skola säkerligen större eldsvådor för framtiden förekommas, då nu deremot, oaktadt sjö finnes på håde norra och södra sidan af staden, vallnet likväl med svårighet åtkommes, emedan husraderna stänga vägen.
B.ko R:dr 1,200: — arfvode 3) v 300: — R500: — V 2:dre Ombudsmannen, lön n V 800: — arfvode D n 100: — 900: — y) 1 Kanslist, lön n v 500: — arfvode n v 200: — 700: — ” 1 Kanslist, lön 500: — B:ko R:dr 3,600: — så och enär om förmälda förändrade reglering ännu icke kunnat bringas till verkställighet, anser Utskottet att, intilldess sådant skett, en tillökning å 33| procent bör beviljas å de till Ombudsmännen och Kanslisterne för närvarande utgående lönebelopp, utgörande likasom i här ofvan intagna aflöningsstat, sammanräknadt 3,000 R:dr Banko eller 4,500 R:dr Riksmynt. €’) för JLfme-Kontoret i Götheborg: Banko. Riksmynt. R:dr. sk. R:dr. sk. R:dr. öre. Banko. Riksmynt. K:dr. sk.. II: dr. sk. K.dr. ört'. Vid fastställande sistlidne riksdag af den för Låne-kontoret i Götheborg gällande allöningsstat, förordnade Rikets Ständer, att då varande 2:dra Registratorn, hvars befattning vid innehafvarens afgång skulle förändras till Kontorsskrifvaretjenst med 400 R:dr i lön, borde, intilldess han vunne befordran eller pa annat sätt afginge, uppbära sina innehafvande löneinkomster, 782 R:dr 10 sk. 8 r:st årligen, under förbehåll, att han besörjde alla till nämnde Registratorssyssla hörande göromål, samt att, under tiden, 3:dje Bokhållaren, hvilkens lön , bestämdes till 800 R:dr, borde åtnjuta allenast 666 R:dr 32 sk., allt b:ko, om året, och den i stat upptagna Kontorsskrifvare-tjenst förblifva obesatt.
I afseende å detta moment har Ridderskapet och Adeln antagit detsamma, sådant det lyder i ofvaninförda, vid Betänkandet N.o 20 fogade förslag, hvaremot Borgare-Ståndet, som i öfrigt gillat momentet i enlighet med det vid utlåtandet N:o 34 bilagda förslaget, derifrån uteslutit orden: »samt såvidt möjligt är, styrmän och maskinister ä samma fartyg, äfvensom dessas mantalsskrifningsort och ärliga löneförmåner, derest desamma öfverstiga 300 R:dr.» Öfriga delar af § 5 hafva af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet blifvit gillade och har §:n, sådan densamma lyder i förslaget vid Utlåtandet N:o 34, i sin helhet blifyit godkänd af Preste-Ståndet, sorn dock dervid beslutat ett tillägg af innehåll: »att handlande samt fabrikör eller annan näringsidkare bör uppgifva, jemte ständiga arbetare, anställde i hans rörelse eller näring, äfven antalet dagsverken, utförda af tillfälliga arbetare samt jemväl huruvida till rörelsens bedrifvande användas egna eller hyrda lokaler och, i sistnämnda fall, hvilket hyresbelopp, som derför betalas.» Af Bonde Ståndet har det förnyade förslaget till § 5 jemväl blifvit i dess helhet gilladt, »med vilkor af den rättelse, hvartill Ståndets förut fattade beslut kunde föranleda.» Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 S t a t s IJ t s k o t1 e t s B e t a n k a nd e n. 29^ efterföljd fastställ is, samt derjemte, så framt sådant befunnes mera lämpligt, en annan tid än den nu bestämda ‘eller’den i Maji för Bokslutet nedsättas; 5:0 Medlen Börtie hvarje år, tilllika med de ofri!gt utsltyldeVne, uppbiiras till det
På enahanda grunder, som de i Kongl. Maj:ts nådiga proposition anförda, anser jag persedel-räntornas förvandling till en för framtiden bestämd och stående penninge-ränta icke förenlig med statsverkets nu genom lag fastställda rätt och det allmännas sauna fördelar, men väl en förenkling af dem kunna tillvägabringas, sorn, jemte det den försäkrar staten om dess nu egande förmån att för en del af sina inkomster vara oberoende af med tiden vexlande varuvärden, icke skulle medföra forde skattskyldige större lunga, äu sorn nu är en följd af de dem åliggande ränte-skyldigheter. Skatteregleriugs-kommitlen har i detta afseende föreslagit, att de uti hemmanens grundskatt ingående persedlar oell dagsverken skulle förvandlas till endast tvenne slags persedlar, nemligen spannemåi och smör. Med skäl kan emot detta förslag anmärkas det af erfarenheten styrkta förhållandet, att de serskilda persedlarnes värde hittills förändrats uti mycket olika proportion, och att man således hade anledning att befara, det lösningspriset för de nya ränte-persedlarne i framtiden komme att blifva olika med de nu utgående räntebeloppen. Deremot är ostridigt, att denna möjlighet aflägsnas desto mer, ju flere af de gamla hufvudpersedlarne bibehållas oförändrade, då stigandet eller fallandet af priset på några af dem kunde, i fråga om hela räntebeloppet, motvägas af ett motsatt förhållande i afseende å andra. Man finner, vid en öfverblick på de persedlar, som för närvande ingå i nndervisningarne och grundskatterne, att spannemåi, ladugårds-produkter och dagsverken utgöra större delen af räntornas totalbelopp, och att den öfriga, jemförelsevis ringa delen är bestämd dels i penningar, dels i åtskilliga småpersedlar, hvilka, till antalet många och olikartade, men hvarje för sig till belopp och värde ringa, företrädesvis göra debiteringen efter markegångsprisen invecklad och mödosam. Jemnförelsen af mai kegångs-taxorna för en mängd af år visar likväl, att någon anmärkningsvärd fluktuation i dessa småpersedlars pris icke egt rum.
Herr Grefrverr och LandtmarffalkenSkulle Högloft. Riddcrffaper och Adeln wilja bifalla Friherre Ickannerlaeim8 motion? Ropades Ncj och Ja! Herr Den 2Z Februari!- H47 äerr Landtmarskalkcn fortfor: Jag Lastar, ark Högloft. Ridverstapet och Aveln behagade med mig wittna, dec jag i gär, i afseende oä förewararde fräga icke gjort någon olaglighet. Jag kan harwid åberopa, an sedan ftere jämkningar i voterings propositionen blifwit gjorda, war det Herr Greiwé lie la 6ar<Zie, som föreftog, akt del förbehåll, som sist proponerades att tilläggas i Lontra-propositirnen mätte blifwa samnianfogadt med Ja propositionen, hwarigenom han trodde, akt Ridder stapet och Adeln säkerligen stnile förena sig om bifall ulan votering. Detta stedbe. Jag uppläste sjelf ljudeligen den sa sammansatta propositionen, hwilken bifölls. Örn nagra Ledamöter, medan detta förehadcs, ulgätt i den tanke, att votering förestode, mätte sädank utan twifwel wara deras fel, och ej kunna aga inflytelse pä besiutet. Ropades starka Ja. Friherre 8tael von wolstein, Loritta ImstviA yttrade sig, att vorerings-propositionen redan war justerad, och att voteringen skulle begynnas. Herr Grefwen och Landtmarftalken Sä mycker mindre som propositionen icke war uppslagen, hwilker alltid mäste föregä votering, och det kunde ej wara det, emedan den aldrig war fullt justerad och godkänd. Grefwe Oe la 6ar6i'L.
N:o 2o3 bör blifva conlrapropos. till bifall af K. M:s propos. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att vid uppgörandet af den nyss upplästa voter:spropos:n H. Ex. haft för afsigt atta ena sidan lemna tillfälle för dem, hvilka det önskade, att bifalla K. M:s nåd. propos. i denna del och att, å den andra, bereda dem tillfälle, hvilka ej ville för det afsedda ändamålet bevilja något anslag, alt få uttrycka sjn mening. Dä ingen yrkat bifall å Utsk:s förslag i utlåt. Wto 291, trodde H. Ex., att denna voter:spropos. måtte vara den rätta. Gr. von Fersen: Då jag finner denna sak vara för vigtig för att underkastas det höga spelet att antingen helt och hållet bifallas eller helt och hållet afslås, nödgas jag begära votering om contrapropostn. Hr von Hartmansdorff: Jag har icke kunnat fatta Hr Dalmans yrkande vara något annat, än att 3:dje punkten af Utsk:s utlåt. N:o 2o3, hvaruti Utsk. afstyrker allt anslag för gevärsfabrication, måtte blifva den ena proposm och bifall till K. M:s nåd. propos. den andra. Hvilkendera, meningen, som sättes i ja eller nej, torde vara hvarje annan lika likgiltigt som mig; och då ingen talat för bifall lill utlåt. N:q 291, ser jag icke heller anledningen till Gr. v. Fersens begäran örn votering om contraproposm, och anhåller derföre, att vi icke onödigtsvis må blifva belastade med en votering, som tjenar till intet. Gr. von Fersen: I anledn. af den siste välde talarens yttrande får jag blott förklara, att jag redan tillkännagifva min åsigt i ämnet, att jag anser saken för vigtig för att genast votera emellan bifall till K.
IDUN 1893 » Hur är det då? » Julje smålog. » Det är » — nej, hon hade så svårt att säga det. » Som när man hör vers, » sade hon efter en stund, mycket lågt, med sänkt hufvud. Ja — Julje kände det själf; hon var inte som folk i allmänhet, och hon tyckte inte om folk i allmänhet; det skulle vara något aparte. » Om du hade varit som de andra i skolan skulle jag aldrig tagit dig till bästa vän. » » Skulle du inte? » frågade Ingeborg med ett par ögon, som glänste i skymningen. » Ä r jag så där — aparte? » Julje nickade. Ingeborg kände inte marken under sina fötter. Och där den nu låg, krokig, halfmörk, med sina två rader af sneda och vinda gamla hus, rymde hennes gata en större härlighet än himmelen med alla sina stjärnor. Hon skulle vilja tacka någon — Gud — lifvet — Julje. Mycket ljufva tårar runno, stora och ljumma, ned för hennes kinder; det var så bra, att det var skumt. Ingen såg det. Att kunna vara en vän, det var visst nå- got mycket stort, hon tänkte länge däröfver, sedan de skilts åt. Om det var något hon ville af hela sin själ, så var det visst detta: lära sig fatta vänskapen, som var något så högt. Måtte jag kunna förstå den mer och mer och bättre och bättre! Måtte jag kunna förstå Julje! * * * En morgon Ingeborg kom i skolan fick hon se Julje stå och tala med eu flicka i lång klädning och uppsatt hår. » Hvad är det för en? » frågade hon, så snart hon fått vännen för sig själf: » Någon, som skall läsa med småungarna? » » Nej, hon skall gå i skolan. Hon tycker själf det är så galet, för hon har gått och läst. Men de villja visst, att hon skall ha nå- got att göra, och därför skall hon vara med om några timmar, språk och historia, säger hon. Ska vi gå bort och tala om hvad vi hålla pä med? » Och Julje vände sig mjukt och obesvärad till den nya; det kunde inte vara så trefligt att följa med i historia just nu, de höllo på att repetera.
HERR VÖRSKY. Hör opp att sladdra, eller jag JOHANNA. Stäm mig inte inför rätta. Förbarma er för mitt barns skull. Hvart skulle han ta vägen, om hans mor skulle föras i fängelse? I främmandes vård, en sådan liten en, som ännu inte är fyra månader gammal? FRU VÖRSKY. Ja tänk, hon har också ett barn. Hurudan menniska skall det väl en gång i verlden bli af en sådan stackare, som skall uppfostras af en så dålig mor och som ända från sin spädaste ålder inte får se annat än uselhet omkring sig? FRU HANHINEN. Vi skulle riktigt göra en Gudi behaglig gerning, om vi kunde frälsa honom från moderns händer. Jag skall tala till fruntimmersföreningen om saken. JOHANNA. Mitt barn skulle ta's ifrån mig? Aldrig i evighet. Jag ger honom inte. Nej, inte fastän hela verlden skulle uppresa sig emot mig. Ni ä' grymma vilddjur. Åh, nej, nej. Jag yrar. Jag vet inte mer hvad jag säger. Vredgas inte. Haf medlidande med mig olyckliga. O, ja, jag har ju inte kommit ihåg det. Jag har pengar här, femtio mark. Det är mer än tyget kostar. Tag dem, herr Vörsky, tag allt. Låt oss förlikas. För Guds skull, låt ert hjerta bevekas. Hvad har ni för nytta af, om ni kastar mig i fängelse och sliter mitt barn ifrån mig? Goda, nådiga herre, här är dubbelt mer än väfvens värde. HERR VÖRSKY. En sådan ordström. Nå, hur ska vi göra? Ska vi förlikas? Och skall jag ta pengarna? Du vet bäst om de räcker till att ersätta skadan? FRU VÖRSKY. Tag dem inte, innan du vet hvarifrån hon har fått dem. JOHANNA. Jag har inte stulit dem. Frukta inte. Tag dem bara, herr Vörsky. Det kommer ingen att ta dem ifrån er. FRU HANHINEN. Jag anar någonting. FRU VÖRSKY. Jag också, jag också. O, o, allt rysligare, allt rysligare. HERR VÖRSKY. Huru? Att ? FRU HANHINEN. Den där menniskan har säkert också andra laster.
Omöjligen kan jag tro, att Deras afsigt varit att återkalla sitt en gång gifna löfte, samt att pålägga sitt Folk en så dryg beskattning, som bereder mångfaldigas undergång. Jag får derföre föreslå, det Höglofl. Ridderskapet och Adeln måtte inbjuda sina MedStänder, att i underdånighet hos Konungen anhålla, det Kongl. Den 2 Januarii. 67 Majit täcktes låta denna sak komma till en ny undersökning och handläggning, på det densamma måtte blifva mera lämpad i enlighet med 73 och 80 §§. i RegeringsFormen. Detta torde så mycket mindre böra kunna möta hinder, som en ny undersökning i vissa omständigheter redan är anbefalld, och denna underdåniga ansökning blott åsyftar en mera utsträckt gräns för denna undersökning, så att ändamålet, som är att en hvar måtte komma i åtnjutande af de rättigheter, hvarföre de nya Onera blifvit åtagna, måtte vinnas. Friherre Stael von Holstein anhöll, att dess Memorial måtte till StatsUtskottet remitteras. Begärdes på Bordet. Friherre Wrangel, Henning, anförde skrifteligen: Såsom en följd af hvad Grefve Hamilton och Friherre Stael von Holstein yttrat, får jag äran tillägga, att man med rättvisa bör kunna hoppas, det Skånska Roteringens Permanence försvinner; ty i följd af 80 §. RegeringsFormen, kan ingen ny eller tillökad Rotering, utan genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut, tillkomma, hvarföre, likmätigt den rättighet Svenska Folket äger, jag tror sådant bör i underdånighet hos Konungen framställas, samt om ändring deruti 63 Den 2 Januarii. anhålla. Min önskan är, att detta mitt anförande äfven måtte till StatsUtskottet blifva remitteradt. Herr Heykensköld, Adolph Detlof: Vid den yppade Discussion om Extra Roteringen i Skåne, tager jag mig friheten omnämna förhållandet dermed uti Nora, Lindes och Ramsbergs Bergslager. Enligt Riksens Höglofl.
Vid bedömmandet af denna, den värde Talarens framställning, att man slömt att vår Konung är Cart Johan, och vid bpdömmandet af de slutsatser han för Rådgifvares pligter deraf syneS vilja draga, saknar jag inom Samhällenas Constitutiöhela Historia all vägledning, och finner dermed inga andra likheter, än dem, Romerska Senatens yttranden i anseende till vissa af Ctfcsalerne någon gång kunna framställa, och jag tror att I809 års Lagstiftare af en ännu i Éninnet varande erfarenhet* hämtade tillräcklig anledning, att för Konungens Rådgifvare stad*! ga andra pligter än blott misstroendet till egj fie insigter, och vördnaden för de beslut hvara vigtighet man icke genast insedt. Den ädle Grefven har visserligen sökt ådagalägga, hvilka vådör för det allmänna ihöjligen kunde komma att uppsta genom tätå ombyten of Embetsman, i fall StatsRådet skullé finna det mera pliktenligt att behålla sin öfvertygelse än eine platser5 det har säkerligen i6 Den 5 Maji e, )n, undfallit den värde Talaren, huru vi under tiden af vår nya Statsförfattning redan räkna 10 eller 11 ombyten afStats-Secreterare för Handelsoch Finance-ärenderne, 5 för Krigs-, 3 för Kammar-, 3 för Ecclesiastikärenderne utan! att räkna de Biföredragands. Jag har också verkligen trodt mig finna, att ärendernas gang häraf mycket lidit; och jag har äfven härutinnan till stor del ve^" lat finna orsaken tillden overksamhet hvarom här nu varit fråga; och jag har som enda möjliga rättelse häremot, sökt framställa att StatsRädet skulle börja, mera än den ädle Grefven anser nödigt, värdera sine grundsatser, utan afseende å bibehållandet af sine platser. Jag har trodt det just häraf borde komma att följa, det dessa skadliga, af den ädle Grefven befarade ombyten mera skulle förebyggas än befordras.
Jag föreslår derföre vördsammast Rikets Ständer, att för sin del besluta, att räkne-enheten måtte fastställas till ^:dels R:dr silfver specie, motsvarande ett värde af 24 sk. riksgäld ; Och enär detta värdebegrepp redan är bekant under namn af Lagdaler samt den äldre daler-räkningen mer och mer försvinner, torde den nya myntoch räkne-enheten böra erhålla namnet » Daler». Emot Utskottets förslag att mynt-och räkne-enheten ina benämnas »Riksdaler »: af Herr Friherre Tersmeden, Jt . F.• af Herr Björnstjerna, 0. M. ; af Herr Friherre Manderström, C. A.; af Herr von Hofstén, C. A.; af Herr Doktor Björkman: »Sedan nu mera Rikets Ständer enhälligt, ehuru, såsom mig synes, något förhastadt, antagit decimal-systemets användande å Rikets mått, mål och vigt, torde samma systems tillämpning på Rikets mynt af den nya civilisationens målsmän anses alldeles oundvikligt. Ehuru jag byklagar, att Svenska allmänheten sålunda beröfvas fördelarne af sin urgamla i äll handel och vandel så användbara duodecimala penningeräkning och blottställes för alla af den nya Riksdalers-fördelningen följande obehagligheter, finnér jag dock nogsamt, att vid sakens nuvarande skick alla af mig vid Högloft. BankoUtskottets förra Utlåtande anförda skäl mot decimal-systemets tillämpning på Rikets mynt måste anses underhaltiga, äfvensom att någon bättre decimal-fördelning af Rikets mynt, än den förr af Högloft. Banko-Utskottet föreslagna och nu vidhållna omöjligt kan tillvägabringa, så länge Riksgälds-riksdalern skall blifva enheten. Jag inskränker mig således nu endast till att ogilla, att Högloft. Utskottet med en rösts pluralitet borttagit det i förra Utlåtandet Riksdalern tilllagde namnet Riksmynt, samt icke gifvit 10:talet af ören någon särskild benämning;» af Herr Banko-Utskottets Utlåtande.
Det är icke jag, som recenserat Tant Lisbeths testamente, och jag har icke en gång läst skriften. Öfverhufvud måste jag på det allra bestämdaste reservera mig mot all ansvarighet i Aftonbladets estetiska omdömen, både om litteratur, musik och teater. Först och främst är blott den ringare delen deri af mig, och mycket har der blifvit sagdt, hvaraf jag skulle velat säga nästan raka motsatsen, och för det andra händer det med mitt eget, att bladets utgifvare (Hierta) deri gör förändringar, tillägg och uteslutningar, som jag för ingen del kännes vid och hvarigenom artikeln ofta blir någonting helt annat än hvad jag sagt. Jag skrifver således helt mekaniskt i bladet, och kan sällan säga, att en deri förekommande uppsats verkligen är min ... Det öfriga af brefvet hör ej hit. Jag befann mig nu i Stockholm bosatt i N:o 19 Ladugårdslandstorg, der jag under de nästföljande tre åren bodde. Innan jag nämner om mitt första personliga möte med min värderade korrespondent, kan jag ej neka mig att stanna vid den egendomliga omständigheten att se två så ytterligt motsatta karakterer som Almqvist och Lindeberg i sina äktenskapsangelägenheter, utan att veta det ringaste om hvarandras teorier, skatta på samma sätt åt en hederspligt utan behof, sedan ångrad. Men som den senare icke var det ringaste fantastisk, hittades ej några sjelfbiografiska utkast derom i hans efterlemnade papper, och det han skref till mig i ämnet, var troligen det enda han lät bli bekant af sina smärtsamma intryck. Jag skall ej tala om mitt mottagande, efter en 10 dagars mycket svår ångbåtsresa, min första af det slaget. Detta mottagande var höjden af vänlighet och gästfrihet och innan en qvart passerat kände jag både Thomson och Arwidsson från perm till perm. Båda voro typer af hedern, men det hindrade ej att ingendera ville medgifva att min heder, jag talar ej om mina känslor, på ringaste sätt skulle lida af att jag bröt all förbindelse med en man, som hyllade de vådligaste åsigter och med kropp och själ tillhörde »Aftonbladsligan» – hvilket fasansvärdt uttryck för mina öron.
med att jag måste smyga mig in, under det hushålGud! om någon öfverraskade mig ( smyger sig sakta K ONJANDER ( utstöter ett skrik ) . Ah! ger till dörren ) . ( Charlotte förskräckt, skyndar in i skåpet och stän Fjerde Scenen. ( Inkommer brådstörtande på Scenen darrar och K ONJANDER . kan knappt tala. Han håller det brinnande ljuset i hand ). Walström... Nej det är inte möjligt ... jag na ... jag såg helt tydligt ... jag till och med hörde ( går mot dörren och ropar ): Fru Wal Ett ... ett ... ( ropar med qväfd stämma ) Fru måtte ha drömt ... och jag hade likväl ögonen öpp ström det är ovärdigt ... ( ropar ): Fru Wal ... och jag, som gick i mitt lugn och gnolade och anade inte, att helt nära mig låg ... ( skriker ): Fru kojs ... då jag får höra ett jamande läte ... fy Walström jag tänkte helt beskedligt krypa till tusan, är en katt insläppt, tänkte jag ... det finns inga djur som jag hatar så mycket som kattor ... jag såg åt under sängen ... nej ... der fanns ingen katt ... just då jag satte foten på sängbrä- det, började det jama igen ... då blef jag rädd ... får jag se i min säng Jo på mitt splitter nya täcke ligger ... ( ropar ) Fru Walström! emellertid så lyste jag dit med ljuset ... och hvad Femte Scenen. F RU W ALSTRÖM ( kommer inspringande ) . Hvad står på Hvad är det sitter elden i knutarne? K ONJANDER . ( rusar emot henne Svara, menniska bekänn! 12 F RU W ALSTRÖM . Slit då inte sönder mina kläder, har hon understått sig... har upptäckt! K ONJANDER . Hvad har hon gjort hur! F RU W ALSTRÖM ( afsides ) . Ack min Gud! han K ONJANDER . Bekänn bekänn bara... F RU W ALSTRÖM ( darrande ) . Släpp tröjan, kära herre, så ska jag säga allt...
— p — 203 Propositioner och Skrifvelser, Kongl. Maj:ts Nådiga: — N:o 123, till Rikets Ständer, angående afsöndring af jord från Majors-bostället Hammar vid Wermlands Regemente till begrafningsplats åt Hammarö församling i Wermlands Län: YL 21, 26, R. 26; B. VII. 9, 11, A. 11, E. 156. — N:o 124, till Rikets Ständer, angående den med Konungariket Belgien afslutade traktaten om upphörande af Scheldetullen, m. m.: VI. 156, R. 162; B. VII. 14,17, A. 17, E. 263. — N:o 125, till Rikets Ständer, angående pension för framlidne Bergmästaren, Ofver-Intendenten m. m. F. A. von Schéeles enka: VI. 156. R. 162; B. VII. 65, 78, A. 78, E. 335. — N:o 126, till Rikets Ständer, angående en den Svenska beskickningen i Turkiet tillhörig i Pera belägen fastighet: VII. 5, R. 5, B. 94, 96, 134, A. 134, E. 289. — N:o 137, till Rikets Ständer, i fråga om afsöndring af jord från Eskilstuna Kungsladugård till utvidgande af Eskilstuna stads samt Klosters och Fors’ församlingars begrafningsplats: VII. 5, R. 5, B. 94, 96, 134, A. 134, E. 289. ~ — N:o 128, till Rikets Ständer, i fråga om försäljning a( Nya Varfvet vid Götheborg: VII. 96, R. 98, B. 229, 238, 239, A. 244, E. 289. — N:o 129, Svar, i anledning af åtskilliga af Rikets Ständer vid innevarande Riksdag antagna grundlagsoch andra laglörändringar: VII. 262, 263, R. 263. — N:o 130, till Rikets Ständer, om beviljande af ett särskildt kreditiv till försvarsverkets fullständigare ordnande: VII. 289, 306, R. 317, B. 330, 331, A. 332, B. 336, A. 353, 358, B. 360, 365, A. 365, B. 386, 387, A. 387, B. 388, 389, A. 389, E. 366.