Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likaledes må af Wetenskaps-AcademiOrdinarie , till annat Riks Stånd ej en —■ —• — till Riksdagsmanna-unhörande , Lärare vid E/emcntar-Läderhåll. roverken i Stockholm och i hvarje Stift skola ock till Preste-Ständet kunna, inom sig, välja en Riksdagsman. Likaledes må af WetenskapsAcademien —■ till Riksdagsmanna-underhåll. §. 19. Sista Perioden. —• —• — klagomål öfver val till — klagomål öfver val till ConstitutionsUtskottets Memorial, N.-o 5. Riksdagsmän af Preste-Ståndet ingifvas, Riksdagsmän af Preste-Ståndet ingifvas, för Stiften hos Consistorierne, för Stiften och Elementar-Läroverken hos Consistorierne —• —. ■— §. 22. Senare Perioden. —. Fullmagterne under—■ Fullmagterne under skrifvas: Preste-Ståndets, för Stiften skrifvas: Prcste-Ståndets, för Stiften, och Universiteten, af vederbörande Universiteten och Elementar-LäroverConsistorier — —• —• ken, af vederbörande Consistorier — B) §. 14. Nytt Moment. l:o Jlufvudstaden Stockholm —■ — —.i årliga utskylder. 2:o De öfriga Rikets —• —• —■ brukande Bergsmän. 3:o Valen skola ske —• icke kallas. 4:) Götheborg sände — af lägre Glass. 5:o Ingen må för Städerne —• idkande berättigad. l:o Jlufvudstaden Stockholm i årliga utskylder. 2:o De öfriga Rikets brukande Bergsmän. 3:o Valen skola ske — —• — icke kallas. 4:o Götheborg sände af lägre Class. 5:o Ingen må för Städerne —• — -— idkande berättigad. (Nytt Moment.) 6:o ManuJacturister och Fabriksidkare på landet, som icke tillhöra annat RiksStånd , vare berättigade att Jörena sig med närmaste
Den utgift, som Staten härigenom kom att vidkännas, anser jag rikligen blifva ersatt derigenom, att mänga af dessa individer, som efter all sannolikhet blifvit brottslingar, om de lemnats i sitt råa, förvillade och förvildade tillstånd, och sålunda utom den skada jemte förargelse de åstadkommit i samhället, slutligen ökat det stora antalet af fängelsernas innevånare, der deras underhåll drabbar Statskassan, men genom dessa räddningsanstalter blifvit nyttige och dygdige medborgare; detta, om man endast betraktar fördelarne i rent ekonomiskt afseende, men vill man utsträcka betraktelsen i moraliskt och filantropiskt hänseende, sä torde saken få en högre Den 4 Januari. 9 syftning, i det man icke kan uppskatta värdet pä hvar och en ifrån limligt och evigt förderf frälsad medmenniska. Jag hade trott att uppmärksamheten på denna i min tanka vigtiga angelägenhet skulle riktas samt med värma omfattas inom representationen för att göra gällande hvad sorn sjelfvilligt tyckes framstå: att detta sätt till förekommande af laster och brott är, .att börja med, utrotandet af anlagen dertill, och dymedelst angripa grunden derför, men dä jag icke erfarit alt någon utom den värda motionären fästat sig härvid, oaktadt många afgifvit förtjenstfulla bidrag till nya brottmålslagen, så har jag ansett mig icke böra underlåta att framställa dessa tillägg, under vördsam anhållan att de måtte få åtfölja motionen, sorn är bifallen få remitteras lill Utsk. Ilemitterades till Slats-Utsk, Föredrogs Ilr Cederschjölds, II o b. Theophron, d. 23 sisth December väckta samt d. 29 i samma månad f. m. skriftligen aflemnade och på bordet lagda motion, ang:de till afvärjande af trängande lifsfara föröfvadt olofligt tillgrepp, samt tvångsarbete, som ädömes för bristande laga försvar. Frih. Raab, Adam Christian:
Från Soldins concurssmassa har Banco-Disconten, under loppet af år 1837, erhållit den på dess fordran sig belöpande utdelning med i45 R:dr 1 sk. 10 rsf. Dessförinnan hade Soldin likväl sjelf villigt, i April i836, å sin skuld till Banco-Disconten inbetalt 200 É:dr Banco, och utfäst sig att hvarje halfår erlägga en lika summa, hvilket också afhonom hitintills blifvit ordentligen fullgjordt, hvarigenom hans eget lån å i,5oo R:dr blifvit till capitalet fulldt inbetaldt, och Hammar boms lån å 2,100 R:dr, för hvilket Soldi /»borgat, minskadt till i,6i5R:dr 18 sk. 8 rst. Banco-Discont-Directionen, hvars utlåtande öfver ifrågavarande ansökning Utskottet infordrat, hrr, vid det förhållande, att Soldin, ehuru han, genom andras förtroende, skall ega utväg att sig försörja, och att tilläfventyrs kunna något derutöfver förtjena, likväl icke efter sitt förra obestånd hunnit förvärfva tillräckliga tillgångar att sina skulder, så till ca pital som ränta, fullt betala, eller eger några i executiv väg åtkomliga tillgångar, och då fråga nu är för handen att kunna till capitalet erhålla full godtgörelse för en osäker fordran, ansett sig böra tillstyrka bifall till Soldins ansökning om eftergift af upplupne räntor, så vidt säkerket vunnes för fullgörandet af den erbjudne liqviden af capitalet. Emedlertid och då till Utskottets kännedom kommit, att Soldins handelsrörelse numera vunnit den ulsträckaing, att han, till densammas bedrifvande, innehar öppna salubodar i hufvudstaden och flere af Rikets BancoUtskottets Utlåtande, N:o gg. 3 större städer, och han således icke hör förmodas sakna tillgångar till godtgörande af
Här komma bönder som föra sin skatt, Medh them skall han komma til skeps i natt. Till god böör skall iagh them hielpa, Neptunus plägar migh aldrigh stielpa. Act. IV. Sc. 6. SARDELIUS. SOSTRATA. Sardelius. Ach jemmer, ah wæ och vselhet Som migh på kom i hastigheet. Ther iagh meente migh haffwa söner twå Komme the migh fast både i frå. Thz wolte mins hustrus arga list Thz thör iagh säya för vthan brist. Sostrata. Min käre man hwij klaghe i på migh? Jagh haffwer sagt edher sannerligh 81 J skullen honom ey siälffzwold stadt, Så hade han ey giordt edher thz spradt. Sardelius. Jagh meente thz skulle wår son warit Men sedan haffwer iagh annat förfarit. Sostrata. Hadhe han i sanningh warit edher son Och i willen hafft aff honom mon, Så skulle i honom agha thess meer, Så lärer Syrach och skriffter fleer. Men at iagh haffwer honom vthgiffwit för edher Att han skulle wara sonen edher, Thz haffwer iagh ey giordt edher till skam Wthan iagh wille ther medh sökia wårt gagn, Som i medh migh sedhan haffwen beiakat En doch thz nu så illa haffwer råkat. Så weet Gudh iagh haffwer honom aghat Men i haffwen honom i hägn taghit. Ty haffwer iagh gott samveet för Gudh Men i skullen plockat hans rygghudh, Så hadhe han thesse skalkheeter låtit Och thz hadhe kunnat edher meer båta. Sardelius. Min kära hustru, min synd är stoor, Jagh klaghar för tigh i högdene boor. Och ho är nu migh trösta kan! Sostrata.
Att, genom ett så enkelt medel, som att låta skrifva sig i laga tjenst hos enskild person, friköpa sig från möjligen ett helt års tjenstgöring, är sannolikt en utväg, som ofta skall begagnas af deu, som ämnar låta inskrifva sig såsom båtsman, då dermed ej följer någon förlust i lönevillkoren. Kronan skulle dymedelst gå miste om påräknad arbetsstyrka, och, om den lagstadda tjensten uphör, under det kompaniet är upfordradt, får Kronan besörja och bekosta rekrytens inställelse vid Flottans station, hvarför utgiften lätt nog kan öfverstiga nyttan för Kronan af rekrytens arbete under den tid, som af upfordringen återstår. En jemförelse med hvad inom Arméen i dylikt fäll gäller, bör ej göras. Det skall alltid blifva större benägenhet att undandraga sig tjenst vid Flottans stationer, der tjenstgöringen hvarje gång varar längre, ofta ett år, än den tjenstgöring, som under vanliga omständigheter påfordras vid Arméen, räckande årligen endast några veckor, på sin höjd ett par månader. Af anförda skäl tror jag denna Frih. af Schraiths motion ej bör bifallas, helst Statsverkets ersättning till AmiralitetsKrigsmanskassan årligen skulle komma att upgå till närmare 2,000 rdr, och osäkert är, om lönen, under den tid, lagstadda tjensten varar, verkligen skulle komma båtsmannen till godo. Den 30 November e. m. 523 Öfverläggningen ansågs härmed afslutad, och motionen, med yttrandet, remitterades till Allm. Besv.- o. EkonUtsk:t. Då härefter förekom Frih. af Schmidts d. 26 dennes bordlagde motion, ang:de uphäfvande af föreskrifterne rörande båtsmanslöners förverkande i åtskilliga andra fall, än det i den nyss föredragna motionen omnämnda, anmälde sig och anförde Hr Lilliehöök, Bertil: Att rymd eller häktad båtsman skall, under rymningseller häktningstiden, mista lönen, synes ej oegentligt. Rimligtvis kan den ej tillfalla rusteller rotehållaren.
Hans rätt sträcker sig endast till att bos Hr Gr. o. Landtm, begära en hemställan till Ståndet att antaga den contrapropos., Hr Frih. önskar, och det beror på Ståndet alt härtill samtycka eller icke. Frih. Boye: Om här vore fråga om tre eller flera särskilda meningar, skulle Gr. Horn hafva rätt; men då ingen yttrat sig för vidblifvande af B. o Ad:s förra beslut, ian jag ej fatta, huru det skulle kunna förvägras mig att få bifall till BondeSt:s inbjudning såsom contrapropos:n. Frih. Palmstjerna: Då två olika contra-propos:r kommit i fråga, nemi. antingen bifall till BondeSt:s inbjudning eller vidblifvande af R. o. Ad:s förra beslut, lärer ingen annan utväg finnas, än att Hr Gr. o. Landtm, till Ståndet hemställer, hvilkendera contra-propostn det vill antaga. Besvaras härvid en framställning på antagande af Frih. Boyes förslag med ja, så är det väl och saken är då afgjord; besvaras den åter med nej, lärer, om än Frih. Boye ej har orätt, hans mening dock få orätt. Efter någon kort vidare öfverläggning förenade R. o. Ad. sig att till contra-propos. antaga instämmande i BondeSt:. ? beslut; i anledn. hvaraf följande voter:spropos. upplästes till justering och godkändes: Den, som bifaller den af PresteSt. gjorda inbjudning i fråga om en adress till K. M.r rör:de upphäfvande af de Den ii September e. m. 169 inom Riket på åtskilliga ställen vidtagna spärrningsanstalter emot cholerafarsoten, voterar ia; .den det ej vili, voterar nej; Vinner nej, instämmer R. o. Ad. i BondeStrs uti ofvannämnde ämne fattade beslut. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 9. Nej — 1. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. -f till 12 om natten. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe.
Herr von Hauswolff, Carl Gustaf Reinhold$ Jag har förut i Amnärknings-frågau Fri - Dm 25 Aprit. herre Björnstjerna yttrat min tanka., att Grund*' lagar böra tydas efter bokstafven, hvilket ocle 83 §. i Regerings-Formen stadgar, med uttryckeligt förständigande att den efter dess ordalydelse skall i hvarje fall tillämpas. Ali annan ensidig tolkning skall eljest ledas af serslulte Interessen och fördomar, ofta menliga för Constitutionens helgd och skadeliga till följderne. Jag tog mig ock då friheten erindra, att med iagttagande af ofvanberörde före-N skrift, man finner lätteligen det uti 106 och 107 §§• Regerings-Formen, Riksens Ständer öfverlemuat åt Constitutions Utskottet pröfning», rätten , rörande de uti desse §.§. omförmälde högre Embetsmäns förhållanden; och att ea sådan pröfnings-rätt nu mera ingalunda Ständerna tillkommer, utan blott i det fall, då sådant af Utskottet till Riks-Stånden hänskjutes, enär Utskottet funnit någon af de högre Embetsman icke hafva Rikets sannskyldiga nytta iagftagit. Men desse §§. innefatta icke någon befallning uti Opinions . frågor, att de skola af Utskottet till Riks Ståndens öfverläggning hänvisas, och ingenstädes är ej heller nämnt, att om Constitotions-Utskottet icke gör så eljer så; Riks-Stånden tillkomma friheten att sjelfve pröfva Embetsmännens och Utskottets ömsesidiga förhållanden. Skillnaden är således uppenbar emellan Constitutionsoch de öfriga Utskottens magt, och följderne af deras beslut.
Men då motionären naturligtvis måste vara öfvertygaa om beståndet af den allmänna freden och Sveriges deraf beroende yttre lugn, för att kunna begära det activa försvarets minskning, är det märkligt nog att, med denna kunskap inom hans krets och med denna djupa trygghet, jemföra en liktidig tilldragelse, då en af Europas icke minst statskloka Regenfer återkallar sitt sändebud hos ett främmande hof, derföre att derstädes utan ,denna välöfvade diplomats kunskap kunnat afsiulas vissa förbindelser, som tyckas något förnärma motionärens förhoppningar. Han yttrar sin stora tillfredsställelse öfver den K. propos. till skolar för ungdomens allmänna undervisning. Mätte detina åsigt vara öfver allt på landsbygden enahanda, och således icke mera inträffa hvad som så ofta hittills skett, att dylika förslager, framställda inför socknemännen sjelfve, blifvit af dem förkastade, äfven då, när enskild ståndspersons välgörenhet velat draga största bördan. Det är också ganska hugnande linna, alt motionären anser de stora kostnader, som för så många skolors och lärares underhåll blifva erforderliga, kunna bestridas, vare sig af statsverket, sora måste erhålla sina förnämsta bidrag af jordbruket tillbaka, eller erläggas direele af socknehoerne till skolan,— och att adressförfattaren sjelf sålunda mildrar, om ej alldeles motsäger sitt förut fällda yttrande om de skattdragandes oförmåga och stora behof af lindring i deras skattebördor. Öfver representations-förändring är ock ordadt, något oförmodadt från ett Stånd, som icke annorstädes än i Sverige äger den vackra och icke förkastliga rättigheten att ohlandadt föreställa det besutna jordbruket, med deraf härflytande vård om det bestående. Skulle den omtalade ändringen blifva införd, torde något tvifvel vara, om BondeSt. dervid blifver det vinnande. Kanhända att de män, som nu ädelmodigt åtagit sig att utan uppdrag föra Sveriges eller euskildta Stånds talan, icke skulle lika väl lyckas att, efter Deo a6 Februari f. m. denna representations-föiändring och möjligen sSsom Ståndets comiterade, uppfylla dess blifvande önskningar.
Enl. det bestämda ordaförständet är härmed utsagdt, att uti klagandens verksamhet för spridning af tidningen fäderneslandet legat ett under längre tid fortsatt osedligt förhållande, en fortfarande moralisk förnedring, innefattande olydnad mot universitetets lagar och hvars förderfliga inflytelse pä lärosätet borde för framtiden afvärjas —- och detta utan afseende på lagligheten af de tryckta skrifter, som spriddes, eller de i deni möjligen innefattade brott mot tryckfrihetslagen, enär Consist:m häröfver icke dömde eller utkräfde straff af klaganden såsom författare, ansva - Den 6 December. 91 lig utgifvare eller boktryckare. Efter vanlig tankeföljd skulle man häraf nödgas sluta, att det fel, för hvilket Consist:m dömt till ansvar, bestode uti sjelfva spridandet af en tryckt skrift, ehvad innehållet af denna skrift vore lagligen straffbart eller ej. Consist:ni skulle då antingen hafva bestraffat spridandet af en skrift, i alla afseenden huru oskyldig som helst, eller ock är grunden för bestraffningen hemtad från någon egenskap i skriften, som väl icke innebure laglig straffbarhet; men ej destomindre vore så beskaffad, att den kunde blifva föremål för Consist:ii béstraffpingsåtgärd. Nu är väl troligen icke meningen den, att spridandet af en skrift, huru oskyldig som helst, vore en moralisk förnedring, straffbar efter universitetets lagar, och således bör meningen antagas innefatta andra alternativer, eller att någon egenskap i skriften, ehuru icke lagligen straffbar, likväl skall vara sådan, att derpå kunnat grundas det straff, som för dess spridande blifvit af Consist:m ådömdt. Men detta vill säga, att Consistrm i skriften antager en brottslighet, som väl kan bestraffas, men icke är straffbar efter den lag, hvilken Consist.-m erkänner sig icke kunna tillämpa, eller den, efter hvilken lagligheten af alla tryckta skrifters innehåll skall bedömas, nemi. tryckfrihetsförordningen, som bjuder, att denna laglighet alltid skall pröfvas af en jury eller nämnd, sammanträdande vid den domstol, der brott emot denna lag åtalas.
Det kan visserligen icke vara någon Ledamots mening att genom ifrågavarande anmälan af Stats-Secreteraren Järtas urskillning och förtjenst om Rikets väl i 260 Riksdagen 1812. ett vigtigt ögonblick förringa någon annans, aldraminst deras, som jemte honom medverkat till det beslut, hvilket föranledt närvarande öfverläggning; men då Stats-Secreterarens betänkande är grunden för Stats-Rådets tillstyrkande, så synes billigt vara, att detta verkliga företräde honom tillerkännes. Det torde mig alltså tillåtas att göra följande Proposition: Bifaller Högloft. Constitutions-Utskottet, att i dess Allmänna Berättelse till Riksens Ständer om granskningen af Stats-Rådets Protocoll änmäles, hurusom Utskottet ej kunnat undgå att fästa en särdeles uppmärksamhet vid ett af f. d. Stats-Secreteraren Järta den 22 Februarii 1811 gifvet betänkande och Stats-Rådets i anledning deraf yttrade enhälliga mening om utfinnande af medel till Rikets försvar, i en tidepunkt, då andra af Riksens Ständer föreskrifna utvägar dertill ej kunnat begagnas utan uppenbar våda för Statens lugn och anseende, hvarigenom en utmärkt sorgfällighet blifvit ådagalagd att sammanställa Riksens Ständers rätt med brydsamma omständigheters kraf? Svarades Ja. Bilaga C till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 11 Maji 1812. Det hos Utskottet den 9 i denna månad hållno Protocoll justerades, derefter Herr Öfver-Intendenten Edelcrantz till Protocollet yttrade: Den tillfredsställelse, jag vid Utskottets sednaste sammankomst kände öfver den rättvisa, som uti en värd Ledamots, Herr Borgmästaren Ullbergs, Proposition gjordes åt en förtjent Embetsmans förhållande, hindrade mig att då anmärka en betänklighet, som vid närmare eftersinnande synts mig möta, icke i anseende till den man eller handling, som då var i fråga, utan emot sjelfva Principen att uti ConstitutionsUtskottets berättelser för Riksens Ständer i vissa fall framställa enskildte Bilaga C till Mern.
St:r och derefter på vanligt sätt utbeledsagades. Föredrogs K. M:s nu ankomna Nåd. Propos. till R. St:r, angule tillägg till 61 § Reg.F, R. o. A. Den 7 Januari. 97 R. o. Ad. fann denna Nåd. Propos. böra genast öfverlemnas til! Const:sUtsk. Föredrogs oell begärdes på bordet K. M:s denna dag ankomna Nåd. Skrifvelse till R. St:r, ang:de åtskilliga förändringar uti Tulltaxan, Föredrogs K. M:s denna dag ankomna Nåd. Propos. till R. St:r, ang:de eftergift lill förmån för Upsala stads Bogerskaps Gubboch Enkehus-iurättning af kronans rätt till Dana-arf efter Enkan Charlotta Elisabeth Rång och Jungfru Christina Lundström. Gr. Wrangel, Tönnes Hellmuth: Mig har blifvit meddelad en upsats, som uplyser, att en af de personer, hvilkas qvarlåtenskap såsom dana-arf tillfallit K. M. och kronan och nu blifvit föreslagen att öfverlemnas till Upsala stads Gubboch Enkehus, under sin lifstid ämnat en del af sin förmögenhet åt tvänne personer, ehuru någon testamentarisk disposition i sådant afseende icke funnits i sterbhusets förvar. Jag anhåller att denna upsats malte få åtfölja remissen till vederbönde Utsk., till det afseende Utsk. derå kan behaga fästa. Den härvid af Gr. Wrangel inlemnade handling uplästes och befanns såiydande: Som Jungfru Christina Lundströms qvarlåtenskap i brist af lagliga arfvingar blifvit bedömd som dana-arf, tager jag mig friheten i korthet anföra följande:
I följd häraf och sedan vederbörande embets-myndigbeler aflemnat infordrade uppgifter jemte kostnadsförslag och ritningar, blef ärendet år 1844 i nåder ånyo öfverlemnadt till Rikets Ständer, och då kostnaderne vörö beräknade för tomt jemte kasern och öfrige byggnader åt Svea Artilleri-regemente, hvartill tjenlig, kronan tillhörig, egendom ej fanns disponibel, till 345,000 R:dr, samt för nödiga byggnadsoch reparationsarbeten vid ga rd es-regem en tern a s kaserner och stall till 82,724 R:dr 40 sk., hvartill komme årliga underhållet 5,860 R:dr, utom det bidrag dertill, som af den från staden utgående inqvarterings-ersättning för gemenskapen innehölles med 2 R:dr för hvarje man, anmälde Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse den 5 April 1845, att, oaktadt Stockholms stad syntes ega billiga anspråk att, i likhet med öfriga städer, njuta lindring uti inqvarterings-bördan, kunde af dåvarande tillgångar icke beredas medel till de ifragaställde byggnadsoch reparations-arbeten, hvarmed frågan om kasernernas underhåll af statsmedlen stöde i så nära sammanhang, att den icke lämpligen kunde frånskiljas. Vid sistberörde underdåniga skrifvelses föredragning den 12 Juli nyssnämnde år ansågs frågan om kasernbyggnad för Svea Artilleri-regemente hafva tills vidare förfallit, och förordnade Kongl. Majit, huru gardes-regementernas kasernoch stall-byggnader borde med de tillgångar, som kunde beredas, så vidt möjligt vore, vidmakthållas, hvarjemte Krigs-kollegium och Stats-kontoret i nåder anbefalldes att öfver den föreslagna inqvarterings-ordningen sig yttra samt tillika uppgifva hvad uti tariffen kunde anses utgöra egentlig inqvarterings-ersättning. Derefter öfverlemnades ånyo ärendet den 20
Du tyckes mig hällre böra heta Husbarnet.» »Låter du något följa med som namngåfva?» inföll Torsten. Mannen tog en guldring af sitt finger och räckte den åt honom. Den vog tre ören. »Hvad är ditt namn?» sporde Torsten, »af hvad stånd är du och till hvilket land har jag kommit?» »Gudmund heter jag», svarade han, »och jag härskar öfver det land som kallas Gläsesvallarne; det är resarnes land. Jag är en kungason, och mina svenner heta Fullstark och Allstark. Men såg du inga män rida här förbi i morse?» »Jo, två och tjugo redo här fram, och svag lät ej deras ridt.» »Det var mina svenner», fortsatte Gudmund; »vårt naboland heter Jotunhem, hvaröfver konung Gerröd råder, och vi äro skattskyldiga under honom. Min fader hette Ulfluden den trygge men kallades Gudmund såsom alla de, hvilka härska å Gläsesvallarne. En dag drog min fader till Gerröds gårdar för att lämna skatten i hans händer, men på den färden fick han sin bane. Nu hafver konung Gerröd sändt mig bud, att jag måtte komma till honom och dricka min faders arföl och taga emot de värdigheter, som denne innehaft. Dock äro vi ingalunda tillfreds med att tjäna dessa jättar.» »Hvarför redo era män bort?» frågade Torsten. »En bred å skiljer vårt land från Jotunhem. Den heter Hamra och är så strid och djup, att inga andra hästar än våra egna kunna vada öfver den. Ditåt styrde mina svenner ridten, och skola vi träffas i afton.» »Nöjsamt skulle det vara att draga med eder», sade Torsten, »och se, hvad som vidare kan hända.» »Om detta passar sig, vet jag icke», svarade Gudmund, »ty du är väl en kristen man.» »Nog skall jag ändock reda mig», återtog Torsten. »Ja, något ondt vill jag ej att du skall lida för min skull», återtog Gudmund; »men om din konung Olof vill gifva dig sin lycka med på färden, är jag förvissad om att du kan fara den.»
Sedan dessa hitkommit och blifvit inskrifna i samfundets kyrkobok, hafva de rättighet att fritt utöfva sin verksamhet, en verksamhet, mine Hrr, som aldrig sker offentligt, utan alltid i lönndom, så att . man icke ser orsaken, utan blott följderna. Skall nu Svenska folket afsäga sig sin rätt att afbryta en sådan verksamhet, att ifrån sig utstöta en sådan i mörkret smygande jesuit, som icke är född i Sverige eller tillhör den Svenska kyrkan, utan endast i kraft af detta lagförslag innästlat sig hos oss, för att utså sina giftiga, olycksbringande läror? Öfvergår jag nu till den ,2:dra §:n, så lyder dess l:sta mom. sålunda: »Lärosatser, som mot den rena Evangeliska lärans grundsanningar stridande äro, må icke offentligen förkunnas eller på annat sätt Den 18 Jani. 433 sätt genom tal eller skrift till de enfaldiges förledande utspridas.» Åter utsätter jag mig för beskyllningen att vara småaktig, men jag anser mig dock böra förklara, att jag hade önskat att det hade stått: den rena Evangeliska läran, sådan som den uti Gamla och Nya Testamentet befinnes, samt uti den Augsburgiska bekännelsen och Upsala mötes beslut antagen och förklarad är. Hvarföre jag önskar detta tillägg, torde ej vara svårt att finna. Det föreslagna stadgandet kan nemi. icke hindra papismen att stiga fram och påstå, att den bekänner den rena Evangeliska läran. Visserligen kan man här inviinda, att i Eeg:sF:n finnes föreskrifvet, att Konungen skall tillhöra den rena Evangeliska läran, och det är väl möjligt att jag misstager mig, men min öfvertygelse är likväl, att detta är den enda §, som i något fall kan tjena till ledning härvid. Men jag anser denna § vara alldeles ofullständig, och när K. M. afgifver ett lagförslag, bör det vara fullt tydligt och klart, isynnerhet när frågan gäller religionsfrihet för schismatici, som så väl veta att lägga märke på hvart enda ord, och på ett enda litet ord kunna bygga ett helt Babelstorri af slutföljder. För öfrigt förefaller mig denna g helt underlig.