Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Nu är ert motstånd häfdt – säger prosten – och jag lyckönskar er därtill! Ni önskar i själ och hjärta att bli en kristen. Anropa nu Gud om kraft och upplysning därtill. Det är som om en reflex af solglimten ännu dröjde kvar öfver den fångnes ansikte, när han svarar: – Är icke en innerlig önskan, riktad mot Gud, redan en åkallan och bön? – Visserligen. Och om ni rätt ofta vänder er till Gud med liknande önskningar, skall ni utom förhoppningen om bönhörelse också ha den stora fördelen, att ni blir förtrolig med tanken på Guds allestädesnärvaro och er afhängighet af honom. Därigenom grundlägger ni i er själ ett sant förtroende till honom. Och därigenom skola många Gudi behagliga förnimmelser väckas i ert hjärta. Håll då fast vid dem och akta er att förlora dem. Ert tänkesätt skall därigenom förbättras och en sådan förbättring är högst viktig. Ni måste söka göra den verksam till ert eget lugnande. Öfvertänk därför inför Gud, hvad ni möjligen ännu kan göra godt, och hvad plikten fordrar af er särskildt i era närvarande förhållanden. När prosten tager afsked, lämnar han sin lärjunge Reimarus: »Betraktelser öfver den naturliga religionens förnämsta sanningar» och förmanar: – Studera denna bok med flit, och sök beriktiga och fullständiga er förnuftiga kännedom om Gud! Vinterns tröstlösa mörker genomskimras alltsomoftast af en aning om vår. Kälen lossnar, isarna brista, snön blir till vatten och dunst. Och som det plägar ske, när våren nalkas, bäfvar naturen af oro och vånda, och många stormar måste susa, och mycket regn måste falla, och mycket måste brista på jordens yta, innan vintern släpper sitt tag. Så är det ock, när det begynner våras i ett människosinne. Slika tankar fara genom prosten Münters själ, där han står innanför gluggen i Struensees fängelse och ser ut mellan de grofva gallren. Han lyssnar också med rörelse till gråsparfvarnas kvittrande och tackar sin Gud, som förunnat honom frihetens härliga gåfva. Alla äro icke så lyckliga.
Dessutom böra alla tillämpningsskolornas styrelser, från och med den tidepunkt, då de börjat emottaga elever från realskolorna, till K.Mrs Ecclesiastik-departement årligen inlemna utlåt, öfver hvad som vid realskolornas arbeten kan vara att anmärka, och deraf transumt meddelas realskolornas directioner, med förständigande om rättelse af de anmärkta bristerna. Nyttan af de föreslagna skolorna, hoppas jag, kan ej sättas i fråga. Allas lycka, allas förädling, är samhällets första och sista ändamål. Befinner sig en stat uti det lyckliga tillstånd, såsom hos oss nu oemotsägligen förhåller sig, att vara förberedd på, och mäktig af något afgörande steg framåt på vägen till detta ändamål: så må dess lagstiftande makter besinna, att det lyckliga ögonblicket är en frukt af 100-åriga, af lono-åriga, ofta blodiga ansträngningar; att det lyckliga ögonblicket är, men försvinner, och att dess återinträdande beror på förhållanden och verldshändel3 H. 19 Den 7 Mars f. m. ser, som intet menskligt förstånd kan i ringaste mån beräkna; att uti ett samfund af lefvande'varelser är rörelse den första ovillkorliga naturlagen; att om denna rörelse ej gär framåt, så går lion tillbaka. Under decennierna 1810—i83o liörde man en högljudd klagan öfver missförhållandet emellan hvad man kallade samhällets tärande och närande medlemmar; likasom det ej vore hvarje medborgares pligt, att åt samhället gifva all den näring och lifskraft, som han genom sin egen fysiska, moraliska och intellectuella förmåga kan åstadkomma. Detta abstracta, och af ingen verklighet motsvarade, begrepp om fördelandet af samhällets alla medlemmar uti tärande och närande, håfve vi emedlertid att tacka för de förnämsta af våra tillämpningsskolor, hvilka åter i sin ordning alltför tydligt ådagalagt, ehuru ofullkomliga de äro, att moraliska och intellectuella krafter, i och för samhällets näring och lif, ingalunda äro mindre produetiva, än den fysiska kraften.
Deputerade fran Landsorten endast för en fram och en äerresa i och för hela förrättningen, sami att arfivodet skulle komma ait tilt Deputerade utbetalas i proportion af den tid hwar och en af dem mi Rev. sionen deltaga: och sorn de öfrige Resp. Standen redan antagit och bifallit Utskottets förflaa, sa wäl t anseende till arfwodets belopp som jkintskostnadsersättningen, fä kan Utskottet nu icke tillstyrka någon förändring deruti. Hwille.'Mskottet får wördsammeligcn mid handen gifwa. Orebro den rr Augusti Pä Högs. Ridd. och NdelnS Pä Högiv. Prest-SLändetS Ledom. magnar ' Lcdam. wägnar P, gk w Lt tLrst Lc! t, 6 u siVl ur r s zr. Pä Wällöf!. Borgare-StanPä Hederm. Bonde-Srändets Ledam. magnar dets Lcdam. magnar. Wedelin. ^n6. guster sson, 6. lunelius. Ppplast ho? Ridd. och Adeln d. 12 Ung. Prest-Eländet den ir - s Bergare - Ständet o. 12 » ^ Bonds-Ståndet d»2 - s Riksens *^5gssf!. Gränders Stats Ucskorts wärdsam.na Mema al, angäei.de nrskill>'ge föreslag ne ändring
Öppnar sig bättre utsigt för rättvisan, i fall jurymännen tillsättas efter en lista, upprättad efter vissa qvalifikationer af rang, förmögenhet etc., och det således egentligen blir slumpen, som kommer att för hvarje tillfälle afgöra, huru kunnige och huru sinnade jurymän skola komma att urskilja saken? Jag befarar, att utgången af en reforrit i tryckfrihetsrättegången, i fall den företages, kommer att bekräfta svårigheten att i detta ämne vinna en verklig förbättring. Och följden häraf i den förevarande frågan är, att jag måste lemna derhän, huruvida något skall vinnas eller förloras, antingen åtal emot It. S. Justitiä-Ombudsman för embetsfel förklaras i hvarje läll böra gå till den domstol, som äger sådana fel i allmänhet upptaga, eller till tryckfrihetsdomstol hänvisas de af dessa åtal, sorn röra tryckfrihetsförbrytelser, begångna i de af JustitiäOmbudsmannen imellan riksdagarna utgifna embetsberättelser. Att den förra utvägen vidtages, har således skäl för sig, i anseende till den enhet, sorn derigenom vinnes. Det återstår endast att veta, hvilken domstol som lämpligen må väljas. Närmast belägna Hofrätt (Svea) är den, sorn i första instants naturligen och lättast anlitas; och jag inser intet skal att föreslå någon annan. Derifrån bör saken kunna dragas under Kongl. Maj:ts Högsta Domstol; och i alla do fall, der sju af Dess Ledamöter befinnas ojäfvige, höra desse samtlige öfvervara ärendet. Skulle deremot mindre än sju ojäfvige finnas; så bör förstärkning för tillfället inkallas genom val af parterna. Suppleanlerne torde böra tagas endast bland Ledamöter i Svea Hofrätt, och deras antal blifva, för en bristande Högsta Domstolens Ledamot, två suppleanter. Hvarje gång på detta sätt hela antalet skulle komma att öfverstiga tio, bör af hvardera parten en uteslutas, så att minsta möjliga antalet blir nio, och det högsta tolf. Något bättre sätt till bristens afhjelpande har jag icke kunnat uttänka. Att lör dessa mål anlita Riksrätt eiler Högsta Domstolen såsom första instants, har jag icke i något fall kunnat anse lämpligt.
Man har emedlertid af Herr Stråle hört beskrifvas de olågenheter, som uppstå, i händelse relax och utlåning skulle ske på olika stallen. Herr Pereswetoff Morath, Anders Wilhelm: På bordet ligger för närvarande ett Betänkande oro det reglementariska, i afseende på Disconferne, hvars ig:de §., i händelse Ridderskapet och Adeln skulle firma för godt att låta upplåsa den, utvisar BancoUtskoitets tanka i ämnet. Utskottet har i förbigående nåmnt om relax och utlåning på stället, men förbehållit sig, att, i afsende på detaillerne, få framdeles inkomma med ett särskildt yttrande. Härefter upplåstes 19 §. i det af Herr Pereswetoff Morath omförmålte Banco-Uiökottets Betänkande. ven 13 Septemia' e. m. 699 Friherre Cederjirum, Jacobi Jag har svårt att tro, det BancoCommissarierne blifvit hörda öfver det förslag, sorn nu blifvit upplåst. Med redogörelsen för Bankens medel följer ovilkorligen skyldigheten till annotation i Bankens böcker. Detta tillhör controllen, hvilken skulle gå alldeles förlorad, om man i orterna fick en sådan befattning. Dessutom år fördelen af förslaget ringa i jemförelse med oredan, som deraf skulle vållas i råkenskaperne. Hela omgången består deruti, att sedan effecterne blifvit i riktig ordning belånte, samt vågattesten uppsänd och granskad, skulle det åligga Commissarie!!, att jemte uppgift på våg-priset nedskicka medlen till DiscontContoiret. Att åter tillåta belåningen att ske vid Contoiren i Landsorterne, vore en åtgärd, som ej kunde stå tillsammans med den ordning, som måste följas vid Bankens räkenskaper. Herr con Hartmansdorffj Auguft: Mig synes, att våra öfverlåggningar, genom hvad den siste värde Talaren yttrat, inkommit på detailler, hvilkas pröfvande ännu år för tidigt. Sådant torde härleda sig deraf, att tvånne ämnen discuteras, då blott ett år föremål för be-! slut.
Man har framställt, som en följd af Utskottens förslag, att fattigförsörjningen skulle upphöra att anses såsom en christell g pligt, då jag tvertom tror, att detta snarare varit orsaken till förslaget. Vi behöfva blott jemföra hvad som nu finnes uti de utestående fattigbössorne med hvad fordom der fanns, för att erfara, att de frivilliga bidr3gen äro högst få. För öfrigt tror jag, att då en Kongl, proposition i detta ämne ankommit , föranledd af Riksens Ständers begäran, påkallar den ett ordentligt svar, hvaruti Riksens Ständer framställa de skäl, hvarföre de antingen icke kunna antaga den föreslagne Författningen , eller icke finna någon Författning i detta afseende nödig. I båda fallen blifver en återremiss nödvändig, och jag förenar mig således med dem, som begärt äterrén» ss. Herr Tham: Jag vill blott taga mig fri heten göra den anmärkning, att jag aldrig bestridt skyldigheten, att underhålla de fattige, lika litet som jag bestrider, att den är i Lag grundad. Men det är just derföre att jag trott den vart tillräckligt gifven, som jag ansett detta vidlyftiga privilegium till tiggericts uppmuntrande icke vore lämpeligt. I afseen-. de på Herr von Hartmansdorffs anmärkning, får jag upplysa, att en af oss matte hafva misstagit oss. Jag har ej nekat, att Presten Ridd, 0, Ad, Prof, VII* Band. 12 178 Den 5 Augusti c. rn. borde vara ordförande, blott att han ej skulle hafva öfverstyret. Ordförande må hin gerna vara. Jag får förnya mitt yttrande, att jag ej tror något vinnes genom en återremiss, ty jag tror ej, att i detta afseende någon Författning kan utfärdas, som blifver tillämpelig på hela Riket. Denna gak är så local, att någon generel regel för densamma ej kan bestämmas, och Police-Författningar kunna af Kongl. Maj:t utfärdas. Herr von Qvanten, Carl: Erfarenheten vi sar, att i ganska många Provincer Fattigvården varit så väl inrättad och omvårdnaden sådan , att de fattiga ej haft minsta skäl till klagan. Detta är alltid relativt till Pastorernes nit och bemödanden för saken.
Kommer i framtiden en stambana att genomlöpa Norrland från hufvudstaden Stockholm till Norrbotten, skärande Norrlands inre rika odlade byggder, så är genom banan från Hudiksvall till Dellen, sådan den nu kommer att blifva, redan en bibana färdig att leda trafiken till stambanan, der den genomlöper Ljusnans och Dellarnes rika dalgångar, hvarigenom Hudiksvalls jernväg skall i många hänseenden återgälda det underderstöd, den nu kan erhålla. Utom den nu föreslagna utsträckningen blir Hudiksvalls jernväg endast en till verkningar och nytta half kommunikationsled, om ens det. Utsträckt på föreslaget sätt skall den sprida verklig rörelse och blifva, hvad den är ämnad till, en verklig pulsåder för all ortens industriela och kommerciela lif. Det för ifrågavarande jernvägsutsträckning af Löjtnanten, f. d. Ingeniören vid Gefle—Dala jernväg, Gustaf Lilliehöök uppgjorda kostnadsförslag, som omfattar endast sjelfva banutsträckningen med station vid Näsviken (Dellstranden) uppgår til) R:dr R:mt 317,000: — Men derjemte fordras: för den förökade trafik, som är att emotse, då banan blir utsträckt till Dellstranden, ett ytterligare lokomotiv (med sex hjul); R:dr 35,500: — 30 nya lastvagnar å 1,250 R:dr stycket „ 37,500: — 2 passagerarevagnar å 5,000 R:dr 10,000: — 83,000: samt till en mekanisk reparationsverkstad ,40,000: — utgörande sålunda hela kostnaden tillsammans R:dr R:mt 440,000: — Få grund af hvad jag nu anfört, vågar jag derföre föreslå, det behagade Rikets Höglofliga Ständer, i fall anslag till någon särskild bana eller bibana beviljas, för utsträckning af Hudiksvalls jernväg från Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Ledamot af Bevillnings beredning, Taxeringseller Pröfnings-kommitté och dervid biträdande tjensteman få icke, utom vid Beredningens eller vederbörande Kommittés sammanträde, yppa innehållet af skattskyldigs enligt § 30 meddelade eller särskildt infordrade uppgift, angående hans inkomst och rörelse m. m., så vida den skattskyldige förklarat, att han icke medgifver samma uppgifts offentliggörande; och må de under öfveriäggnirigarne inom sagda Beredning och Kommittéer lemnade upplysningar och yttrade åsigter rörande enskildes ekonomiska ställning icke på något sätt utspridas. Enahanda stadgande gäller äfven i afseende å de uppgifter, som af aktiebolag, enligt § 27, skola meddelas. § 76. l:o Tili kostnader för tryckningen af formulärer och blanketter till taxeringsiängder jemte sammandrag deraf samt arfvoden åt Kronans ombud och för protokollsföringen samt andra anteckningar under Pröfnings-kommittéens sammankomster pjed flera likartade utgifter, äfvensom till skälig, af vederbörande Taxerings-kom-i Förslag lill Bevillnings-Stadga. Si mitiéer förordad vedergällning ej mindre för sädana, lill ledning vid bevillningsofgifternas bestämmande aflemnade, officieln uppgifter, sorn icke utan genomgåendet af vidlyftiga handlingar eller räkenskaper kunnat meddelas, än till ordföranderne i Bevillnings-beredningarne, äfvensom för del vid taxerings-förrättning för öfrigt lemnade biträde af tjenstemän eller andre personer, som icke ega alt vid samma förrättning beräkna reseoch traktaments-kostnadsersättning, må hvarje Pröfningskommitte, med undantag af Stockholms stads, för hvilken nedanstående särskilda stadgande gäller, använda och fördela ett belopp, motsvarande för det år, då denna bevillnings stadga första gången skall tillämpas, högst tio och för hvart och ett af de följande åren högst fem procent af den summa, hvartill hela länets allmänna bevillning för samma år uppgår.
Till hans egenheter hörde, att han endast) sällan och clå på några få dagar besökte denna nfliålliia mor. Men en gång hemma hos lieniie, vek haii icke från hennes sida, och slägten betraktade liaiis korta besök som efterlängtade högt ider. I Tidskrift för Hemmet skref han ilfveii det vackra stycket, " Mitt barn "; en kritik lir etisk synpunkt af Kronbergs ta ' fla Jagtiiyinfeii in. in. Soin riksdagsman och koiiiinuiialman yttrade sig Stackelberg sällan och då vanligen med en finhet och en lialft, förhållen humor, som knappast uppfattades af den stora mängden; men genom sin personlighet öfvade han ett ej ringa inflytande. Män af alla partier insågo ocli erkände värdet af lia-ns omutliga redbarhet, hans skarpa iirskilning mellan vä- sentligt och oväsentligt, samt hans förmåga att sätta sig iu i andras tankegång och gora äfven olika tänkande rättvisa. Öppet framträdde dessa den politiske mannens förtj enster i hans arbete inom de stora försvarskorniteerna samt vid framläggandet af lians bekanta motioner för förändrad lagstiftning rörande gift qviiinas eganderätt. Innerst var Stackelberg en abstrakt teoretiker af det mest radikala slag. För honom var det klart som solen, att ingen. rättvisa kunde komma för tidigt, att ingen mänsklig rätt borde förhållas, vore tiden! än så olämplig och mälnniskorna sjelfva än så liknöjda för dess erkäiiiiande. Rätt var och förblef rätt och kunde icke lida något uppskof. Han dref bl. a. på fullt allvar den satseiz, att npphäfvandet af alt lag rörande gifta makars inbördes förhållande var det enda ratioiiela sättet att lösa frågan om gift qviiinas egaiiderätt. Men vaksam som alla s,jöinäii märkte han snart, att vinden var emot ocli verklighetens farvatten fullt af bränningar, i hvilka han och lians teorier ofelbart skulle gått i qvaf. Han tog då in några ref p5 sina stolta segel och vände af inåt en mindre farlig farled: för att långsammare ineii säkrare nå sitt mål.
Deleé frommer att åtnjutaö, IjroarunDer jemtoäl för» ftåé tjenflegraDet i Armeen „ . 71 procent/ efter famma beräfning, forn för §uKmaft å tjenjl meD lön, meD iafttaganDe att för SnfantetnDjft# cerare beräfnaé lönen efter <2BetmlanDö §ält#3ä» gare»9Ugimenteö ©tat od) för CaoaHeri*£>fficerare efter ©taten för ^ronprinfenö «£)ujjar*91egimente. gullmaft eller Öppet SBref uppå f>ögre namn, l)e* Der od) roärDigljet af ämbete eller tjenjl 71 procent, efter famma beräfning, forn för fullmakt å »erFlig tjenft. ©iplomer för Conful * .100 r — ®eneral»Conful 150 Sigent 200 — efyroab meD De£a befiällningar erf>ållaé tractamente od) anDre förmåner, eller icfe; men ©iplomet för Confuler i Slfrifanjfa ©laterna odj för De Sigen» tet, ©enerabConfuler o$ Confuler, ^roilfaannard benåDaö meD tractamente eller lön till Det belopp, att fem procent Deraf öfroerjliga ofroannämnDa af# gift, beläggaö meD ffämplaDt papper till 5 pro# cent af Den beflällningen ttllagDa aflöning. Conftitutorial på behaglig tiD eller §örotDnanDe tillö roiDare meD tillagDe löneinfontfter, enär icfe t jensen enDafl på fåDant fatt ttHfätteö .6 Jvöt 3vefolution på tjenftebpte eller Sranöport» ^ullmaft från en Corpö till en annan .
Denna åtföljdes visserligen af s. k. »läs-ordningar», men dessa skulle, såsom naturligt var, blott tjena till ledning, hvarefter, med beräkning af 1 års tid för hvarje klass, förslag till lärotidens fördelning och till pensa i de inom hvarje klass förekommande läroämnena skulle af läroverkens rektorer och lärare upgöras. En på tillräcklig erfarenhet grundad pröfning af dessa förslager, så att de derefter skulle kunna utbytas emot definitiva bestämmelser, fordrade naturligtvis tid. Emedlertid hade denna stadga knappt hunnit att ens under 1 läsetermin pröfvas, förrän allvarliga anledningar förekommo till den förmodan, att den ej skulle blifva af lång varaktighet. Förhandlingarne i afside härå vid sednaste Riksdag äro kända. Efter dennas slut nedsattes, såsom kändt är, en komité för att granska berörda stadga och utarbeta förslag till förändring deraf i åtskilliga delar. Resultatet häraf var den nyaste skolstadgan, som under loppet af nu förflutna sommar utkommit, och denna hösttermin börjat tillämpas. Den är i flera afsiden skiljaktig ifrån den förra, och afviker i väsendtlig mån från 1856 års stadga i afside på läroämnenas fördelning på de särskilda klasserna. Man befinner sig alltså, i visst hänseende, nu på samma punkt, som för 3 år sedan, då tillämpningen af 1856 års stadga nyss var börjad. I förhoppning att den sednast utfärdade skolordningen nu blifver beståndande, afvaktas blott den tid då klass-kurserna i de olika läroämnena vid elementar-läroverken hunnit blifva, på grund af tillräcklig erfarenhet, så bestämda, att ändringar deruti ej äro att befara. Härtill fordras, efter hvad man sagt mig, väl 1 ålV2 år. Så snart man upnått detta mål, komma, såsom förut är nämndt, kunskapsfordringarne för inträde vid Krigsskolan att förändras på det sätt, att de fullkomligt motsvara fordringarna vid afgången från den klass i allmänna elementar läroverket, der ynglingarne befinna sig vid en medelålder af 17 år. Af denna Krigsskolans kombination med de allmänna läroverken hoppas man vinna flera fördelar, som tiden ej medgifver att här närmare utveckla.
Besv,- och Ekon.-Ulskolle.ts Betänkande, N.o 116, General-Befäl h;i f var ne i de sex Mili ai r—Dist riclen, inkomma med enahanda uppgifter och yttranden, sorn de från Consistorierne anbefallda; samt 4:o att. emedlertid fördelen af ökad årsberäkning må upphöra att innehafvaren vid ansökan lill befordran lilIgodokomma, sedan han från tjenslen afgått och vunnit befordran till pastorat, de nu varande tjenst®- mannens lått likväl oförkränkt. Sedan de uppgifter och utlåtanden, som sålunda blifvit infordrade, nu mera inkommit, lärer denna angelägenhet blifva föremål för Kongl. Maj:ls närmare Nådiga pröfning; men huruvida den åsyftade förändringen af tjensleårs-berä k ningen dervid kan åstadkommas, tolde, hvad lärarne vid de allmänna undervisnings-verken beträffar, hufvudsakligen hero på fullsländigheten af den förbättrade löne-reglering, som kunnat beredas genom användande af det anslag 42,000 R:dr, sorn för detta ändamål blifvit af Rikets Ständer beviljadt, helst en sådan förbättring alltid varit förutsatt såsom villkor för den högre årsberäkningens upphörande, och Rikets Ständer jemväl, vid den underdåniga framställning, som härom vid sista Riksdagen blifvit gjord, såsom hufvudsakligt skäl dertill, åberopat berörde anslag. —■ Sådant är icke förhållandet med de ecclesiastika tjenstebefattningar, som icke tillhöra de egentliga Läro-verken, men för hvilka förhöjd tjensteåis-beräkning likväl hittills varit medgifven.
Det vore äfven besynnerligt, 0111, då de öfriga Collina, från alt hafva assessorer, blifvit organiserade med råder, lietta Collini, som icke har assessorer, skulle blifva organiseradt med assessorer; och jag skulle således tro, att något afseende härå icke kan fästas, livad angar löneregleringen, har Utsk. icke aktat nödigt att upplysa örn förhållandet med den tillökning, som fordras. Utsk. säger uti sin slutmening I ”då nu ifrågavar. reglering inom K. KammarColllm emedlertid icke kan tillvägabringas med förut varande tillgångar , eller med ett mindre betydligt tillskott'’. Utsk. erkänner, att ett tillskott erfordras, men kallar dell icke obetydligt. Af det äskade tillskottet, 8,332 ridr 3i sk. it rist., har Collini redan sedan i8o3 tillgodonjutit 5oo ridr, som då utgingo af extra utgiftsmedlen, men nu utgå af besparingarna på 2ldra hufvud ti teln , och, till följd af K. brefvet d. 22 Mars 1826, 3,5oo ridr, som jemväl utgå af besparade utgifter, eller tillsammans 4)°°° ridr, hvadan följaktligen den summa, sorn egentligen erfordras för löneregleringen inom K. Collini, icke utgör mer än 4>332 ridr 3i sk. 11 rist. Hade Utsk. på så sätt gjort sig reda för förhållandet, hade Utsk. troligen icke kommit till det resultat att för nödvändigheten att för Rikets försvar bereda den tillgång, som oundgängligen erfordras, afslå det ringa belopp, som för berörde lönereglering blifvit äskadt. Frågan består nu egentligen deruti, huruvida, sedan tjenstemannapersonalen blifvit inskränkt till den möjligen minsta, det är skäl, att lönerna fortfarande utgå af besparingarna, eller att uppföra desamma på stat. Al hvad jag nu haft äran anföra, torde R. o. Ad. med mig linna, att StatsUtsk. icke beliandiat denna fråga med den fullständighet, som vederbort för att sälta R.