Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad deremot tredje frågan beträffar, nemligen terminen för Hammarskatts-jernets utgörande in natura, så tror jag, att när erfarenheten redan tillräckligt många gånger bovist, att Handels - speculationer ej tillhöra Staten eller StatsVerket, utan fast mera den enskilta omtankan, och då det förra ofta derigenom fått vidkännas betydande förluster;, så ägde i min Ven I Augusti. 9 tanka StatsVerket en större förmån deruti, att beständigt bekomma sedlar eller gångbart mynt för Hammarskatten an jern in natura, hvars försäljning åtmindstone alltid medför omgång, tidspillan, och ofta nog måhända förlust. Om detta antages för afgjordt, så följer derutaf, att ju längre tid som lemnäs Bruksägaren att försöka försälj, ning af sina effecter, ju mindre hade StatsVerket att frukta att bekomma jernet in natura, och någon förlust härutinnan vore då ej att befara, emedan det Hammarskatts-jern som nu i slutet af October in natura erhålles, troligen ej så sent på året då skeppningen snart upphörer, med fördel kan försäljas förr än följande våren, emedan ingen köpare anmäler sig, i händelse han ej erhöll jernet till så lågt pris, att han undviker den förlust, som skulle drabba honom genom räntan, som han finge vidkännas under vintermånaderne. Dessutom vore det ett ytterligare tillfälle för Bruksägaren att sjelf speculera på sin tillverkning, om han ägde längre anstånd med valet mellan att lemna jern in natura eller penningar, och således kunde få begagna sig af den rättighet han äger att i Banken beläna sitt jern, för att derigenom finna utväg att betala denna skatt med penningar, hvilken förmon han ej är i tillfälle att begagna sig utaf, förrän efter den i November hvarje år. I grund af hvad jag nu vågat anföra, får jag anhålla om återremiss af Utskottets Betänkande, och att dessa al mig nu gjorde anmärk - lo Den I Augusti f. m. ningar måtte få blifva remissen följaktig, i händelse den bifalles. N:o 4, Herr Reuter/vård, Pehr Adam:
Något vidare hinder eller svårighet för fullföljden af besvär i desse mål, hvilka till det mesta kunna anses af mera civil ån criminel egenskap, hafva Utskotten ej trott höra ega rum, ån att, lika med i mål af förstnämnde beskaffenhet, tvånno Domstolars sammanstämmande beslut skall gå i verkställighet. Genom hvad, i §. af denna, samt 7 §. sfi den, utaf Utskotten föreslagne, nästföregående Artikeln innehålla, hafva Utskotten ansett 5 §.' af nu ifrågavarande Artikel kunna utgå. 2:0 Förordningen angående Gernings4 mäns antagande på Landet. Utskotten hafva för sin del funnit den frihet, Landtmanncn al ålder åtnjutit, att på nära ** LagUukettttt Beidnknndt», häll cga tillgång på sådane Handtverkare, hviU kas biträde år oumgångcligast och ofta skyndesamt erfordras, uti förslaget till denna författning bibehållen och utvidgad, så vidt, utan för kånhart intrång i de egenteliga Stadsmanna-Piåringarne, kunnat ega rum. Utskotten hafva dock ansett denna Författning, för att i ämnet blifva fullständig, böra innehålla; bestämmelser, angå^ ende denna Handtverkcriråtts inskränkning inom det område, för hvilket Gerningsmannen blifvit antagen; angående Gerningsmåns rått till antagande af biträden, och huru gränsen för denna rättighet, i hvarje särskildt fall skall utstakas, samt angående en hvar Landttnans behörighet att låta af Tjenstehjon och underhafvande åt sig förfärdiga det arbete, de förstå förrätta; äfvensom Utskotten ansett Linne-, Bomullsoch Ylleväfvare, skäligen kunna uteslutas från antalet *f Socknehandtverkare, enär desse tillverkningar .utgöra föremål, dels för Hemslöjder, dels för Fabrikstillverkningar, hvartill, enligt redan gällande författningar, en hvar år obetagen.
Herr Larlbeim Oz7lIen8köI<Z) Larl) upläste et Dickamen sa lydande: 8tat8-Utstottets Betänkande angående expeclance-löner för Olircerare och linder-Okticerars as för detta Finsta Armeen, har blifwit, med anmärkningar, gjorde uti hwart och et afRiks-Standen, ater remitteraöt. Allmänt och bestämt har den önsta» blifwit tilkännagifwen, at desse tappre krigare, som under striden för Swensta wapnens ära, under upfyllandet af Krigsmannens, Undersacens och Medborgarens, swaraste, heligaste plikter, gjort de Den z Mars. 125 största upoffringar, matte erhålla et emot deras lidne förluster närmare swarande skadestånd, och ar Stats-Utstottet dertil ffulle upsöka medel och utwägar. Af alla Offer för den kedja af händelser, hwilka sedan tjugu ar staka fasta landet, störtat Throner, förstört länder och folk, äro Ollicerari^ af Sweriges förra Finsta ArmLe uti en aldeles särskild belägenhet, och hafwa i densamma särstilta rättigheter förwarade. De hafwa förlorat den jord, för hwars förswar och bibehållande en öfwerlägsen Fiende, med beundran sedt dem strida och blöda, men de hafwa gwar et Moderland, fran hwars störe den förra blifwit fliten, och ehuru stora dest behof, ehuru instränkta dest tilgangar för ögonblicket ma wara, äro deras anspräk lika grundade, lika heliga.
Men ehuru denna afgift hitintills utgått under namn af curhus-afgift och äfven i den ofvannämnda Kongl. Propositionen blifvit bibehållen vid samma benämning, så är af samma Nådiga Proposition likväl uppenbart, att afgiftens syftemål är att bereda nödiga medel, icke blott till Curhusens, utan äfven till Lazarettens underhåll — och lill detta dubbla ändamål har den äfven på de flesta slällen redan blifvit använd. Det maximum, hvartill den hitintills utgått, eller 5 sk., har äfven inom de fleste Lazarettsoch Curhusdistrict varit fullt tillräckligt för afgiftens tvåfaldiga syftemål — och inom mer än hälften af dessa district bar den kunnat bestämmas till lägre belopp. Men inom ett och annat af de Lazarettsoch Curhus-district, som under de sednare decennierne blifvit bildade, har det dock befunnits att, oagtadt de serskilda bidrag, som af districtets mera bemedlade invånare blifvit till Lazarettet lemnade, 5-skillings-afgiften, icke varit tillräcklig både att bestrida Curhusets utgifter, och att tillika lemna ett nödigt supplera. till fl. St. Troi. iSU. £ Sami i A[d. 8 Håft. 2 10 Bevillningg-Ulskottels Betänkande, N:o t7. xnent för betäckande af Lasarettets behof; så hafva Rekarne Härader i Södermanland, hvilka tillsammans utgöra ett serskildt Lazarettsoch Curhusdistrict, sedan districtets samtliga församlingar blifvit på sockenstämmor hörde och dertill bifallit, på Bolagsstämma beslulit, att, utom den egentliga curhus-afgiften, en serskild afgift al 3 sk. skulle af hvarje skattskrifven person erläggas, till fyllande af bristen i Lazarettets tillgångar. Men, då en dylik afgift icke var af de begge Statsmagterne auetoriserad, kunde den på debetsedlarne ej upptagas, utan Sexmänjien inom hvarje församling hafva blifvit nödsakade att uppbära den, sedan Pastorerne för densamma upprättat uppbörds-listor.
Att hvar och en må få köpa och säl ja tackjern af och till hvilken han åstundarj Att Bruksägaren må lemnäs rättighet att fylla sitt behof genom hvad sort af denna vara, han för sig nyttigast finaerj Att handlanda och andre personer må kunna uppköpa, upplägga, försälja och utföra tackjern till den ort, hvar och en för sig anser tjenligast, samt att näringen således lossas från de bojor, som egennytta eller skråanda tillskapat. Härmed hafva sig förenat Riksdagsmannen Pehr Pehrsson från Gammelhyttan af Örebro Län jemte öfriga Fullmägtige från Bergslagsorterna. Utskottet får anmäla, att Allmänna Besvärs* och Ekonomiutskottet, rörande denna *90 Besv. och Ekon. XJtsk. Betänkanden. fråga, vid iöl5 års Riksdag afgifvst de§§ betänkande-, deruti finnes attfördt, att, då Riksens Höglofl. Ständer redan vid 1809 och i8io årens Riksdag i underdånighet ahmäii dess finskan oell förslag-, att en fri handel tued Tackjern inom Riket må i Nåder, på ärr* förda grunder, under vissa villkor, tillåtas-, och då det blifvit i underdånighet öfverlåtet åt Kongl. Majrt, sorn i Nåder inhemtat Des*s och Rikets BergsGollegii, jemte öfriga véderbörähdes underdåniga yttranden
Hvad särskildt angår det anmärkta uteblifvandet af statistiska öfversigter af landets ekonomiska tillstånd, hvarmed hufvudsakligen lärer afses landtbruks-statistiken, torde det lätteligen inses, att, såsom statistiska Kommittéeu jemväl yttrat, alla beräkningar öfver åkerbrukets afkastning måste blifva högst otillförlitliga, så länge, i brist af fullständiga kartor, noggrann kännedom saknas om den odlade och till åkerbruk tjenliga jordens areal. Först sedan det ekonomiska karteverket fortgått efter en bestämd plan och omfattat någon större del af riket, kunna sådana beräkningar uppgöras. Statistiska tabellkommissionen bar äfven genom i detta ämne afgifna utlåtanden verksamt bidragit till den planmessiga utveckling, berörda karteverk i följd af sednast (i December 1859) vidtagna åtgärder, kommer att erhålla. Beträffande statistiken öfver finansväsendet innehåller ofvannämnda protokollsutdrag, att då rikets finanser nu äro föremål för utredning af en särskild Kommitté, Statistiska Beredningen ansett olämpligt att, innan Kommittéens betänkande jemte de af Kommittéen insamlade rikhaltiga materialier blifva tillgängliga, uppgöra någon plan till statistiska redogörelser i detta hänseende; hvarjemte, i fråga om statistiken öfver undervisningsväsendet, inhemtas, att öfverläggningar med Ecklesiastik-departementets byrå för undervisningsärenden egt rum i afseende på lämpligaste sättet för dithörande uppgifters bearbetning. Yid nu upplysta förhållanden torde Rikets Ständer finna anledning icke vara för banden att uttala ett omdöme eller framställa någon önskan i afseende på ordnandet af den Statistiska Tabellkommissioncns arbeten; men om någon åsigt i detta hänseende skulle af Rikets Ständer yttras, borde denna, enligt Utskottets tanke, långt ifrån att åsyfta klander, innefatta ett rättvist erkännande af den förtjenstfulla verksamhet, Tabellkommissionen hitintills ådagalagt. På grund häraf hemställer således Utskottet, a) att hvad ofvanbemälde motionär härutinnan anmärkt och hemställt ej må till vidare åtgärd föranleda.
Erfarenheten har också visat detsamma; beloppet är för obetydligt för att kunna underlätta lefnadsbekymmer, och derföre inträffar, i (lere allmänna veik, ljuspenningarnes utdelning samtidigt med det så kallade Ijnskalaset. Ingendera af dessa motsatta åsigter inverka alltså på mitt omdöme, men jag önskar dock bifall till K. M:s förslag på flere för mig giltige skäl: l:o på det att de äldre embetsmännen icke må blifva af den lilla tillökning i inkomster, som nu fattas i ljuspenningar, förhindrade att taga afsked, då ålder och minskad arbetsförmåga bör föranleda dertill, iro Den 5 Mars f. m. 2:o alt besväret med reqvisitionerne af ljuspenningarne och deraf följande skrifveri samt vidlyftighet i räkenskapen mätte förminskas och 3:o alt de ej måtte lända unge män till upmuntran att springa i flera verk, för alt upvakta (sorn det heter), men i verkligheten endast för att på flere häll förvärfva ljuspenningar, derigenom kan förhindras alt någorstädes blifva fullt bekant med ärenderne. En värd talares åsigler, att embelsmanna-skickligheten ökas i samma mån, som denna upvaklning äger rum på många ställen, kan jag således ej biträda. Ett dylikt förhållande slår ock i strid med erfarenheten, som visat oss, alt samhället haft många utmärkta embetsman, som i sin ungdom icke ens gjort tjenst i något publikt verk. Man har talat om svårigheterne för Cheferne alt med rättvisa verkställa den ifråga var. vigtiga fördelningen: men månne det ej fordras större omdömesförmåga å ena sidan och å den andra högre anspråk på rättvisa vid fråga om befordringar till Ijenster, och då detta åliggande i flere fall tillhör embetsverkens Chefer, torde man ' ej behöfva tveka att åt dem öfverlemna den vigliga saken att fördela 200 ä 300 r-.dr, utan fruktan att mannamån skall äga rum. Jag får derföre förena mig med Hr Lagerhjelm i det yrkande han framställt.
Oaktadt niotionens syfte inåste anses b %de rimligt och behj&amp;i.taiisvardt, s&amp; mycket mera soin i iiäia 15 års tid statsanslag utgått till undervisiiing i slöjd för folkskolans manliga lärjungar, afstyrktes den af statsutskottet och föll I första kaiiiniaren. Följande å r %terkoiii herr Hamrnarlund med sin niotioii och hade då bättre lycka, i det att begge kamrarne beslöto ingå till k. in: t med en skrifvelse, hvari begardes fraiiilaggande af förslag till riksdagen angående beredande af statsunderstöd för undervisning i kviiilig slöjd vid folkskolorna. Det är på grund af denna ka~nrmnes skilfrelse ecklesiastikiilinistern i årets statsverksproposition begiir ett anslag af 90,000 ku. till zclzderuisisni~ig i kvidig slöjd i f01 kskoloriza. Understödet skulle utgi till sådana skoldistrikt, som visa sig på anilaniklseiiligt siitt anordnat undervisiiing i kvinlig slöjd, bestående i stickning, stoppning, lappning, linneoch klädsörnriad och, dar omstandigheterna det inedgifva, i spanad och väfnad saiiit flätningsarbeten. Hvarje skola, dHr antalet slöjdande flickor är minst 10 och undervisning i slöjd pågar iiiiiist fyra tiiiiniar i veckan under hela ilen årliga lastiden, skulle erhiilla ett M i g t niiderstöd af 30 kr. Ä r antalet af de flickor, som deltaga i slöjdiiridervisningen så stort., a t t de äro fördelade p&amp; t r å eller flere afdelningar, med iniiist 25 elever på livar, skulle understödet ut&amp; med 30 kr. f ö r livarj e. afdelning.
Inga nya hemman hafva fallit i ödesmål eller derifrån blifvit upptagne och ej heller hafva några nya hemman eller nybyggen blif - 15 vit skatllagda. I allmänhet är hemmans-klyfningen ej sträckt längre lin till i:clels och å några orter A:dels mantal. Af bifogade tabell synes att Länet innehåller 4,036T2A:dels förmedlade hemman af olika natur. Statsbidrag. Lättheten att när som helst i hufvudstaden få sina varor mot penningar förbylta gör att Krono-Utskylderne i allmänhet ordentligt utgått. Endast inom Lyhundra fögderi har någon betydligare del af deni behöft utmätas. Af tabellerne inhemtas, att Bevillningen för Länet uppgår till . Ständige räntor till Arrendemedel till Kostnad för rustning och rotering lill Kostnader för städernes styrelse till Clerecie-statens underhåll till . Fattigförsörjning lill Skjuts till Väghållning till Roteringen är mycket lindrad genom den legohjelp, som fortfarande erhålles af Länets enöres-kassa, då soldat för vacantrote skall uppsättas. Uti ingen del af riket är skjuts, väghållning, inqvartering och kronobrefbäring så betungande som uti den närmast hufvudstaden belägne del 16 af Stockholms Län. Skjutsskyldigheten uppskattas ock der till 53 R:dr 16 sk. Väghållningen lill 50 R:dr, oell inqvarteringen till 15 R:dr allt Banko på hvarje mantal och krono-brefbäringen anses ganska ofta svårare un skjutsen. Politie. Genom Krono-Betjeningens, af Domaremakten och Presterskapet kraftigt understödda, bemödanden har allmänna ordningen blifvit tillbörligen upprätthållen. Skolorne och de inom några församlingar ingångne nykterhetsoch måttlig hets-föreningar bidraga äfven till befrämjande af ordning och sedlighet.
Hr Anrep har mycket fästat sig vid den af honom gjorda förutsättning, att grundlagen, d. v. s. tryckfrihetsförordningen, 11. IV. 4 50 Den 2 Maj e. m. skulle skydda honom mot alla anmärkningar; och förmenat, att endast en jury kunde vara behörig att öfver sådana anmärkningar sig yttra. Dervid tyckes Hr Anrep helt och hållet förbise, att frågan här endast gäller, huruvida Hr Anrep må komma i åtnjutande af det anslag, som blifvit honom gifvet under förutsättning, det icke några väsendtliga afvikelser från genealogierna skulle få ega rum. Hr Anrep har dock, bland annat, medgifvit, det han, utom alla öfriga extra uppgifter, infört en anekdot om en Fröken Catherine Gyldenstjerne, hvilken skulle varit allt för nära bekant med en bonddräng och derföre måst bortgiftas med Regermts-Qvartermästaren Mårten Starckhufvud, dervid Hr Anrep såsom slutsats bifogat att detta förnäma gifte föranledt Starckhufvuds adlande. — Denna historiette finnes icke heller upptagen i genealogierna. Hvad jag, vid sådant förhållande, tror att icke en gång Hr Anrep sjelf kan undgå att medgifva, är, att en slik handläggning af genealogierna, genom inflickande af dylika anekdoter, åtminstone icke ådagalägger hysandet af mycken välvilja för R. o. Ad:s goda namn och rykte. — Om sonen till nyssnämnde Mårten Starckhufvud, kallad äfven han Mårten, i st. f. Magnus, är införd en lång ramsa af innehåll, att denne yngre Starckhufvud skulle hafva hållit gästgifveri i Småland, haft en »afsigkommen» Friherre till hållkarl, o. s. v., som alldeles icke återfinnes i grundtexten. Kan detta inflickningssätt af apokryfiska anekdoter vara värdigt? Måhända invänder
Lagberedningen, som vid bestämmandet af det begrepp, hvarunder det af Rikets Ständer ifrågaställde förslag till förliknings-kommitéer borde uppfattas, antog för gifvet, att inrättningar, föranstaltade af enskilde eller menigheter, och hvilkas anlitande berodde af rättsökandes välbehag, hvarken kräfde någon, samhällsmaktens medverkan eller kunde, i brist deraf, anses oloflige, förutsatte att föremålet för dess utlåtande endast var frågan om anstalter, som genom allmän försorg skulla till vägabringas och hvilkas anlitande komme att påbjudas såsom ett förutgående vilkor för tillträde till de lagliga Domstolarne, yltrade derom, bland annat, "alt det torde vara otvifvelaktigt att om icke fred och sämja i enskilda lifvet kunde, äfvensåväl som allmänt lugn, genom rättvisans handhafvande befrämjas, dennas ändamål då borde anses i väsendtlig mån förfeladt; och att svårligen då något annat medel för den åsyftade fridsamheten skulla kunna blifva verksamt. Men såvida härigenom för grundsats antoges att offentlig rättvisa vore den enskilda fredens och enighetens yppersta väktare, kunde förlikningars gagnelighet icke uppställas såsom regel annorlunda än med vilkor, att rättvisan ej för dem uppoffrades. Deras syftemål måste vara gemensamt med rättvisans; eller ock saknade de ett allmängiltigt och med samhälls-inrättningens vilkor öfverensstämmande syftemål. Men utom det, att således hvarje förlikning, som befrämjade orättvisa, också vore derigenom skadlig och mot samhällsordningen vidrig, hände äfven esomoftast, att från denna handling uppkomme följder, hvilka, /ör att icke blifva lika skadliga, måste genom lagens anlitande afhjelpas; och då en hel kedja af dessa följder kunde utgå från ett dylikt gemensamt ursprung, blefve i sådant fall slutliga frukten af den illa betänkta förlikningen endast lika många anledningar till tvister, hvilka stundom hvarken kunde eller borde utan laga dom afhjelpas.
Lovisin, Friherre Adolph Axel, yttrande. VII. 295. Lovisin, Friherre Carl, yttrande. VII. 294. Luleå Lappmark, om medel till befrämjande af en Bergslags anläggande derstädes. V. 190. VIII. R. 254. L. B. 68. A. 281. LXlil. U. 258. LXIV. A. 3i. LXVI. E. 2o3. — om tillägg i föreskrifterne rörande ÅfviltringsVerket derstädes. Se Lapparne. Lunda KronoHemman på Lofön. Se Friberg. Lundblad, Johan Fredrik af, yttranden. Lunds Academi, om ett densamma år 1810 frånhändt penningeanslag. XXIII. B. 3ai. XXIV. 67. XXVI. A. 3. XLI. U. 248, 334. XLIV. A. 344. LII. E. 45. — om elt Tiondeanslag som blifvit den frånkändt. X. B. 260. Ä. 404. XVII. U. 3a5. XIX. A. 83. T . 353 Lunds Academi, om förmånsrätt hos dess uppbördsman. Se Upsala Academi. Lunds Domkyrka, om användande till förmån för Lunds Universitet af densamma anslagen KronoTionde-spannemål. XVL 6. R. 296. XLVII. 210. LI. B. 91. LVI. A. 27. Lurendrägeri-Förordningen af den 23 Juni 1825, rörande. Se Varor. Lyckönskningar i anledning af Hennes Kongl. Höghet KronPrinsessans lyckliga nedkomst. XI. 3. Ly ngåkra, angående anmärkningsanledning mot föredragningen af målet angående. XXXVII. B. 27/p XXXIX. Lysning till äktenskap, angående förhud emot, för tjenstehjon och löst folk, derest de ej kunna Styrka sig äga utvägar att bärga sig och harn. XXXVII. B. i59. XXXVIII. A. 246.
De upplysningar, som äro gifne, referera sig således till skillnaden y'. 20" 3o8 Den 12 Januarii. emellan förr och nu. Jag anhåller, att denna distinction blir iakttagen, då man lär finna orsaken, hvarföre handlingen ej fanns då, men nu finnes. Herr Cederschjöld: I anledning af hvad den siste talaren yttrat, anser jag min skyldighet vara att uplysa, det min i November gjorde förfrågan, huruvida något Original till RiddarhusOrdningen funnes, var en följd deraf, att jag då ej kände annat, än hvad RiddarhusArchivet kunde lemna vid handen. Nu sedan jag i ConstitutionsTJtskottet sett StatsRådets protocoller, har min kunskap vidgats. Jag får tillika tillkännagifva, att denna handling ej ar en lös akt, liggande vid protocollet, utan är inbunden med de öfrige handlingarne. Hans Excellence Herr Grefve af PVet* terstedt, Gustaf: Visserligen känner jag också den af Herr Grefve Frölich upgjorde distinction emellan förr och nu, men tror den vid detta tillfälle vara olämplig. Det Original, som finnes till RiddarhusOrdningen, är bilagdt StatsRådsProtocollet af den 2 Junii i8a4- Det har ej tillkommit förr i men då tillkom det, och således icke nu. Friherre Anckarswärd: Till följd af de uplysningar, som af åtskillige RiddarhusUtskottets Ledamöter blifvit lemnade, hemställer jag, om någon återremiss lamp - Oen 12 Januari i. ligen kan äga rum. Till Herr Grefve Horn får jag tillika hemställa, om ej, i afseende på saken, det vöre bäst, att Grefven afvaktade den tidepunkt, då RiddarhusUtskottet inkommer med sitt utlåtande öfver RiddarhusDirectionens Berättelse om Riddarhus-ärendernes förvaltning, samt då gjorde de anmärkningar, hvartill han kan finna sig föranlåten. På detta sätt skulle man lättast kunna komma till slut med saken. Grefve Horn:
Sitt raijja af begå @eblar warba utjJällba å fararaa belopp, font en bet af be ^ittillé i allmänna rörelfen begagnabe SKifdgälbd* feblarne; 6:0 Sitt be npa ©eblarned wärbe enligt 9tffdgälbé*beräFningen warber, a tjenltgt fjälle i famina ©eblar, på ett i ögonen fallanbe fatt, uttttärft; 7:o Sitt, till en början, @eblar enligt npa forraulairenma ut* färbad enbaft å följanbe öaleurer, nemligen: n 32 ff. 23:co att intbfaS ineb | gt:br ©iifroer ®p„ motfwaranbe 1 3t:br — 2 9t:br S3:co | 3 — 6 — 32 ff. 23:co — 21 10 - 16 - 32 - 61 — - 25 - — - 33 - 16 — 121 50 - 100 371 — 150 — 500 1871 750 Ijwarwib 2Båre $ullmägtige i 33anfen berättigad, att, bereft, utom bejja @ebel*paleurer, någon annan ffulle finnad wara för allmänna rörelfen färbeled nptttg od) nöbwänbtg, låta, enligt be af Cg nu flab* gabe grunber, utgifwa en, f>ögfl twenne anbra öaleurer emellan 2 0$ 100 3?:br föanco; ocf) 8:0 Sitt till alla be ©eblar, forn, i följb af ^åra wib benna fKifdbag fattabe beflut, fomma att erhålla en föränbrab Ipbelfe, an* wänbed färgabt, få fallabt lamellerabt, papper, enligt be inför