Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Munck, Bror Gust. Reinh.: Jag anhåller att till Gr. Adlersparres motion måtte läggas, att äfven de, som tjenstgöra som Stallmästare, och hvilka äfven lika lätt förlora sin helsa, måtte få komma i åtnjutande af de fördelar, Gr. Adlersparre föreslagit. Remitterades till StatsUtsk. Gr. Adlersparre upläste vidare följande motion: Då inom vårt fädernesland knappast någon inrättning eller läroanstalt hos oss funnits, hvilken, under sednast förflutne åren, till den vida grad som det härvarande Gymnastiska Centralinstitutet, genom sitt framåtgående, sin nya idéskapelse, sin allmänna nytta, sin mångsidiga verksamhet i paedagogiskt, militäriskt och medikalt syfte, både hemma, och ännu mer i utlandet, tillvunnit sig folkens och regeringarnes förtroende, föranlåtes jag deraf till den önskan, att härmed få fästa R. H. St:rs upmärksamhet på nödvändigheten af ett behöfligt understöd för denna gagneliga läroanstalt, som ännu hos oss befinner sig, i afseende å anslagssumman, uti det ytterst torftiga skick, att äfven de oundgängligaste vilkoren för institutets fortfarande bestånd ej kunna betäckas. Sålunda har den nuv:de föreståndaren måst årligen, af sina enskilda medel, tillskjuta för bestridande af de för läroverkets fortgång nödiga materialier, och flera af institutets insigtsfull lärare hafva tid efter annan nödgats frångå sina små der innehafvande löner, för att utomlands se sig om efter bättre utkomst. Tiden medgifver icke att här närmare utveckla detta i sig sjelf ganska behjertande ämne, men då det påpekade förhållandet redan af en flygtig blick på detta läroverks stat och tillgångar är nog påtagligt, hemställer jag härmed, att R. St:r täcktes tillstyrka och besluta, att det statsanslag, stort 5,033 R:dr 16 sk. b:ko, som vid 1840 års Riksdag åt Gymnastiska Centralinstitutet blef beviljadt, måtte ökas med 3000 R:dr b:ko. Remitterades till StatsUtsk. Hr Tersmeden, Nils, upläste en så lydande motion:
Gjennem Mderen Jacob Kulle var hua kommen i Besiddelse ibf nogle skaanske vzvede Sager, som bate Spor af h0j Alder, og antog - som alle andre - at denne Kunst ogsaa i selve Skame var uddöd, mens den i Virlrelighedeii hist og her udsvedes af d d r e Kvinder. I l 8 75 skriver Jacob Kulle: r ~ ~ i r det u skdl gå med utförande i Skåne af de vii,fnader, vi önskade, ar svart att saga, d&amp; befolkningen ar ganska trög, da det galler nya saker, och en ny sak vore det, att i Skåne sksom allmän slöjd ' införa de gamla väfnadssatten. En och annan af de rikare bondkvimiorna väfva iiagon gång saisom ett lyxarbete för att visa den närvarande generationen hvad för slugs arbutcn, som utfördes i mors och mormors tid s. Og vi1 man maale Hanna Winges Verks Betydning skal man med disse Ord sammenligne Textilhnstens Stilling i Sverige idag. Hvor virksomt Architekturen kan bidrage til andre Kunstarters Fremme, og hvor ve1 den fortjener sjt Hmdersnavn af Arclai-tektur viser sig ogsaa her. Den fsrste Tanke om a t anvende Folkets gamle Msnstre som Motiver for Nutidens Textilkunst vaktes hos Hanna Winge, da hun saskede at smykke den i nordisk Traebygningsstil opfsrte Villa, som Prof. Curmnn havde ladet bygge i Lysekil, med et vsvet Arbejde. Allerede at finde et passende Stof og modererede Farver var meget vanskeligt i hin Anilinfarvernes Guldalder. Gaven blev iinidlertid udfsrt - to Pudebetrzek - men dette Arbejde, den ny e Retnings beundrede Fsrstefsdte, brzendte desvame nogle Aar senere med den smuklre Villa.
De ville giiriia, visa och vi ville gärna se alla Arilds vackraste s i d &amp; och s&amp; förde de oss ned till stranden, hvarest sönderslitna taggiga klippor bildade grupper, soin » verkade dekoration)), nästan oiiatiirligt teatraliska, eiiligt deras mening. Vi lade liiifve ' t .på sned ocli gjorde kikare af våra händer ocb tyckte sh ined, eliura vi nog aldrig på egen hand iipptäclct sidano konstiga synpunkter. Vidare genom skog och iing uppåt, apiida till den högst belägna gården ined det ' iniponerande ilainiiet Himmelstorp, ocli ut på de skoglösa höjderna, hvarest den piii. purskiftande ljiingeii ~oi1-1 en tätt åtsittande dräkt smyger sig efter bergets väldiga len1 inar. Nar vi kommo ned igen måste vi tanka på att fortsatta vkr fard och ville höra oss för om man kunde fb besöka grnfvorna i Höganas. Fanns det telefon? Om det fanns! - det var också en diiin frtlga af den Soin varit k e d on1 a t t i Ouiksfjällen uppspara en embryonisk luftkurort dit väg icke fanns, icke ens ddväg, men telefon redan var anskaffad. Icke kunde vi dock litniiia. - 4rild utan, a t t ha sett inor Cilla, lion som för flera år sedan började a t t hålla inat åt de inålare och iuAlarimior lrvilka soininar efter sominar hit &amp; tervanda och som ann11 i utvidgad skala fortsätter deniia sin verksamhet. Den lilla, energiska, icke mera unga bondkvinnan är vida kaiid och förevigad i ord och i bild, men nu hade hennes, namn p&amp; ryktets och tidningspalteriias vingar flugit land och rike oinkriiig. Kungen hade besökt S r i l d och frukosterat hos inor Cilla, soin iförd sin basta klut, deii likta gamla skånska liiifvudbonadeii, fick servera den liöga gästen. Men lllO.r Cilla visste sin värld.
Orsaken till denna obenägenhet hos rusthållarne torde äfven vara påfallande; den nemligen, att icke blott hvad vidkommer de så kallade småpersedlarne, hvilka Utslut undantagit, utan jemväl den öfriga karl-munderingen, mången reparation kan på rusthållen åstadkommas vida billigare an som vore möjligt, om Kronan eller någon direktion åtoge sig detta bestyr, i hvilket sistnämnda fall en mängd faux-frais alltid blifva oundvikliga. I)å Staten icke kan vara benägen till underpris öfvertaga underhållet, och rusthållarne således måste, för att passevolans skulle uppstå, erlägga högre afgift till Kronan, än den hvartill kostnaden för nämnde underhåll uppgår, när den af dem sjelfva bestrides, är naturligt, att rusthållaren ej velat ingå på den föreslagna förändringen. Gjorda försöko i denna väg hafva äfven ifrån ytterligare sådana afhallits. Ar 1831 upprättades nemligen vid Lifregementets Dragonkorps en beklädnadsdirektion, omfattande något mer än halfva antalet af samtliga ruslhållen inom Upsala län. Afgiften bestämdes med ledning af gällande munderingskostnad med billigt tillägg för reparationerne och föreskrifven brukningstid. Efter få års verksamhet fann direktionen dock omöjligheten utaf att emot den betingade afgiften uppfylla de vilkor, den åtagit sig. En förhöjning i afgiften blef besluten; men det oaktadt måste direktionen efter en kort tids förlopp ingå med begäran om ytterligare förhöjning. Denna vägrades och direktionen blef upplöst. Jag har velat anföra detta exempel endast såsom ett bevis på omöjligheten för Kronan eller någon direktion att verkställa nämnda underhåll för samma pris, sorn rusthållarne hemma hos sig kunna göra. Endast under en förutsättning kan det sålunda vara en vinst för rusthållarne att ingå på ifrågavarande förslag, nemligen i den förhoppning att åtagen passevolansafgift till Kronan, på grund af upprepade klagomål, småningom skall förminskas och slutligen alldeles försvinna. Jag kan dock ingalunda finna billigt, att rusthållarne ifrån underhållet befrias, enär, med undantag möjligen för Skåne, rusthållarne dels i hemmansoch dels i augmentsräntor hafva ett fullt vederlag för de skyldigheter, de utgöra.
— I öfverensstämmelse härmed har motionären föreslagit, att åt I § af 12 Kap. Skiftesstadgan måtte gifvas följande förändrade lydelse: »/ mom. All Skifteslagets jord skall i skiftet ingå; dock, beträffande betes-och skogsmark, med den inskränkning och de bestämmelser, som här nedan stadgas. 2 morn. Hafva inägor, med förbigående af utägor förut blifvit delade, antingen genom fasställdt Enskifte eller sådant Storskifte, som finnes vara så väl inrättadt, att förmånligare skifte genom dessa ägors förnyade delning gemensamt med utägor icke verkställas kan; då må af dessa sistnämnda betesmark, med iakttagande af de i denna 20 Summans. Lagsamt Allm. lie sv. och Ekon.-Utskottets Betänkande M 14. Stadga föreskrifna tillämpliga grunder, särskildt fördelas; så ock skogsmark till större eller mindre del, denna sednare likväl om alla delägarne derom ense äro. Uppstår tvist härom, och vilja delägare, som områda minst hälften uti skifteslagets skogsmark, att densamma må förblifva odelad eller endast till någon del skiltas, bör sådant ske, såvida betesmarken, utan olägenhet och lidande för delägare, särskildt kan fördelas, derom skiftesmannen och gode männen, efter noggrann undersökning, skola sig yttra. Varder slikt påstående framställd! af en eller flere delägare, hvilka äga mindre än hälften uti skogsmarken, böra Skiftesmannen och Gode männen, efter likaledes anställd undersökning, meddela utlåtande, huruvida skogsmarken må kunna utan lidande, mehn och hinder förblifva odelad eller i delning intagas hör, helt och hållet eller till någon del; och förfares i öfrigt vid behandling af dessa frågor på sätt och i den ordning uti 6 Kap. 2 § 2 mom. och 18 Kap 9 § finnes föreskrifvet. 3 morn. Lag samma vare i fråga om delning af till särskilda skifteslag hörande gemensam betesoch skogsmark. 4 mom. Finnes å betesoch skogsmark förut fastställdt storskifte, hvarvid delägare, som äga minst hälften af samma mark, åtnöjas, må det skifte förblifva orubbadt; dock med iakttagande af hvad i 10 Kap. 3 § sagdt är.
Hr Liljehöök: Jag vet mycket väl att denna lönetillök ning icke är afsedd att komma den nuv:de Intendenten till godo, men om 11. St:r bifalla K. M. Förslag, så vet jag icke, huru den nuv:de innehafvaren kan frånkännas den lönetillökning, som på så sätt blifvit platsen tilldelad. Då vidare den lönetillökning, sora nu gifves, endast afser en period af 3 år, så hemställer jag om det icke vore skäl att bifalla Utslcs Betänk. IX II. 14 210 Den 21 Oktober c. m. Hr Gripenstedt: Jag yrkar icke på någon förändring i Utsk:s förslag, utan har endast i förbigående velat meddela uplysning om den rätta meningen med det begärda anslaget. Eörev:de mom. blef uppå härefter framstäld propos. af E. o. Ad. bifallet. I fråga om det nu förekommande mom. c, ang:de Sekreterarens aflöning, anförde: Ilr Hjerta: StatsUtsk. liar här nedsatt lönen för Sekrete raren vid ÖfverlntendentsEmb. till 2,400 Rdr, ehuru K. M. föreslagit denne lön till 3,500, i likhet med Colkii Sekreterare. Det är väl möjligt att, såsom Utsk. säger, denna tjenst icke är så trägen att dess innehafvare icke dermed kan förena annan tjenst, men i sådant fall anser jag att man bör bestämdt uttrycka, att Sekreteraren vid ÖfverlntendentsEmb. eger med denna sin befattning förena annan tjenst på Rikets stat.
Jag får till prof. förklara, att jag skulle hafva voterat ja i denna fråga, om jag kunnat ana, att uppropet skulle ske så fort, och jag således ej kommit för sent för att afgifva min voterrssedel. Mitt skäl är, att det nuvar. lagbudet står i strid med samhällsskicket, och att Utsk. således, efter min tanka, förfarit ganska riktigt, då det föreslagit en modification deri, väl vetande, att i alla urbota mål underrätts utslag ej går i verkställighet, förrän det blifvit understäldt Öfverrättens och, i lifssaker, Högsta Domstolens pröfning, hvarigenom den invändning, som hemtats från förmenandet, att Utsk:s förslag skall lägga en alltför stor magt i domarens hand, förfaller. Frih. Carpelan, Carl Maur.: Som jag kom för sent att deltaga i voteringen, får jag reservera mig mot beslutet, under åberopande af de skäl, Gr. Horn under discussionen anfört. H. R. o Ad. åtskiljdes kl. £ till 4 erolli fidem protocolli F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 20 December 1834- Plenum kl. 6 e. m. Justerades 1 prot.utdr. för denna dag f. m. Öppnades en från Hrr Electorer inkommen vallista, och befunnos hafva blifvit utsedde till ledamöter i Constitutions-Utskottet: efter Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh., 3V:o 1117. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.; Banco-Utskottet: efter Hr af Forsell, Carl, JN:o 2127. Hr Segerheim, fullm. Frih. Åkerhjelm, Fritz. Företogs till pröfning Statsoch Oecon.Utsk:ns d. 8 dennes på bordet lagda ytterligare utlåt. N:o 45 i fråga om lindring uti den, hemmansägarne i Jemtland åliggande roteringsoch rustningsskyldighet. Hr von Törne, Mich.: Stånd redan bifallit Utsk:s betänk., inskränker jag mig till att åberopa mia reservation. c
Sålunda stupade vid Nurnberg 1632 af Svenska hären mellan 3 och 4 för hundradet, under det att 48 för hundradet förgingos af sjukdom. Under Carl XI:tes krig i Skåne 1676 hade från Oktober till December, då slaget vid Lund stod, Svenska hären förlorat öfver 36 för hundradet, döde och otjenstbare, utan att några större strider förefallit. I Carl XII:tes krig uppgår de stupades antal icke till 3 för hundradet af de dödes. Särdeles bedröfligt är förhållandet i det olyckliga kriget i Finland 1741—1743. Efter ett års förlopp återstod af hela styrkan endast 12 för hundradet. I kriget 1737—1761 dogo af sjukdom nära 23 för hundradet, under det att endast något öfver 1 för hundradet stupade för fienden. Under kriget i Finland 1788—1790 förgingos öfver 33 för hundradet, hvaraf de fleste af sjukdom. Vid slutet af 1808—1809 årens krig voro af hela den använde styrkan endast 30 för hundradet tjenstbare. Den senaste Europeiska krigserfarenheten visar äfven, att förhållandet mellan stupade och sotdöde fortfarande är ungefärligen detsamma som i äldre tider. Sålunda förgingos i de förbundne Franska och Engelska arméerna under kriget mot Ryssland 1834—1836 nära 17 för hundradet af sjukdom, under det att endast 3 för hundradet stupade för fienden. Det stora behofvet af läkare för sjukvården vid en armée på krigsfot har väl aldrig varit en hemlighet för dem, som närmare sysselsatt sig med militär-sjukvård; och jemväl i vårt land har mera än en gång uppmärksamheten blifvit fästad på det stora antal läkare, som vår armée af sådan anledning, i händelse af fredsbrott, kommer att behöfva.
Grefve von Lantingshausenj Albrect: Grefve Mörner har så fullständigt utredt förevarande ämne, att jag till alla delar förenar mig med honom. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad? Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence yttrade, det lian ansåg sig först böra framställa proposition till bifall af StatsUtskottets Utlåtande. Ropades starka Ja och Nej^ hvarjemte ordet votering hördes. I anledning hvaraf Hans Excellence hemställde, om icke, med afslag af berörde Utlåtande, Ridderskapet och Adeln behagade gilla Den 18 Junii c. m. 231 de af Herr Reutersköld till RecognitionsSkogarnes försäljning uppgifne grunder, med den förändring, att alla de, som inom den föreskrifne prasscriptionstiden anmält sig till skatteköps erhållande, borde vid rättigheten dertill bibehållas, ehuru köpebrefven ännu icke blifvit för dem af vederbörande utfärdade; äfvensom den af Herr Reutersköld föreslagne disposition utaf de medel, hvilka genom berörde försäljning inflyta. Herr Reuter sköld, Axel: Som jag fruktar, att det af Friherre Boije föreslagne, och uti Eders Excellences proposition intagne, tillägg kunde utsträckas alltför långt, får jag ödmjukast anhålla, att Ridderskapet och Adeln täcktes utan all förändring antaga de af mig uppgifne grunder, Hans Excellence Hr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det han under öfverläggningen tyckt sig finna, att det instämde med många Ledamöters önskan, att alla de, som inom praescriptionstiden anmält sig till erhållande af skatteköp, borde vid rättigheten dertill bibehållas. Herr Reutersköld: Jag har ingalunda betagit Bruksägare att lösa RecognitionsSkogar, endast sådant sker, efter de af mig uppgifne grunder; jag har blott föreslagit en högre ränta, med hvilkens erläggande Bruksägarne dock ganska väl kunna komma ut. 252 Den 18 Jana e.. ro. Grefve Mörner, Adolph Göran:
— Orsaken härtill var, att, i anseende lill den sena islossningen, tiden för nödiga arbetseffecters transport ifrån Åkers bruk, med flere orter, och ankomst till Waxholm icke kunde beräknas. Islossningen inträffade omkring den io Maj och den 12 Maj skedde första communicationen emellan hufvudsladen och Waxholm; den 16 Maj afgaf Chefen för Ingenieur-corpsen reqvisition å den omnämnde ytterligare commenderingen. Reqvisitionen inkom till, och expedierades från Generaladjutants-expeditionen för armeen samma dag eller den 16 Maj. Commenderingen bestående af 170 man med nödigt öfveroch underbefäl utgick^ äfven ur Wermlands regtle och borde inställa sig på Waxholm den 2 Juni, samt, enligt Chefens för Ingenieur-corpsens begäran, fortskaffas medelst marche forcee i anseende till den korta tid, hvarefter denna commendering borde vid Waxholm inträffa. Ett ytterligare skäl för sådana arbets-commenderingars transport medelst marche forcee, åtminstone undantagsvis, finnes uti de små anslag, sorn göra det omöjligt att på förhand vidtaga några arbetet tillhörande betydligare förberedande åtgärder, eller bildandet af materialförråder; hvarföre, då ett förut ej bestämdt, men af ett eller annat skal påkalladt, hastigt arbete bör företagas, tiden skulle för mycket försummas genom commenderingens långväga transporterande genom tåg, och många arbetsdagar derigenom bortgå. Ej heller går det an att låta truppen, under afvaktan på materialier, ligga overksam på arbetsstället; hvarutaf allt följer, att från den dag, da orderneom arbets-commenderingens inställande å vederbörlig ort kunna utgå, marchtiden bör så mycket möjligt förknappas: — och då man icke alltid äger sjötransportmedel lill sin disposition, nödgas man begagna den enda möjliga återstående utvägen, som ar fortskaffandet medelst marche forcee. H. Ex. tilläde derefter muntligen: Hvad transporten af commenderingen till
Sil får en manlig kollega z,400 B 3,000 mark kligen, en qvinlig endast 1,800 mark; den förres pension är 3,500, den senares 2,600 o. S. V. aDet är sålunda en ansenlig plikt staten lägger pB de qvinliga kollegerna vid fruntimmersskolorna, till straff för att de a0 - pinnon. Qz~irznrn i s h t c ~ u genst. Enligt hets stabklender hafva 275 qvinnor offentlig anställning i Finland, deraf 117 lärare vid skolor (ej folkskolor), 75 postkontorsfiresthdenlror, 43 vid telegrafen, I I bokliSllare vid jemvägen, 2 kanslister vid &amp; o, 2 aktuarier vid radsturatt, 2 kammarskrifvare vid postkontoret, 2 postförvalme, z stadskassörer, 2 mejeriförestånderskor vid landtbruksskolor, z lärare vid fängelse, I läkare, i kanslist vid r8dsturätt, I translator vid &amp; o, I kronokassör, I kopist vid postverket, I t. f. kammarshifvare vid fångvkdsstyrelsen, I arbetsföresthdare vid fängelse och I kanslist i Finlands bank o. s. v. Bcr2t&amp;ndr. I April-häftet af Dagny förekommer en notis om att # Finsk Qvinnoförening~ börjat utgifva tidskriften iFramtid.a Riitta förhiillandet tir dock att tidskritten utgifves af bokhandanden G. W. Edlund utan namngifven redaktion eller redaktör. Finsk qvinnoförening har siledes ingen del i eller förtjenst af ofvanberörda tidskrifts utgifvande, skrifvcr till oss n b n d a förenings ordförande. Qvinlig lektor. Till lektor i historia och de bilda inhemska spraken vid E k e n s seminarium har Filosofie Magistern, fröken Emma Astrilrn blifvit utniimnd. Finsk qviranofdönringr drsrni&amp;.
Huru många föräldrar, som nu med ganska stora farhågor sända sina söner ifrån sig till Upsala, skulle icke under längre eller kortare tider vistas med dem i Stockholm, om Universitetet funnes här? Det torde icke heller böra förbises, att en stor del af Upsala stu - 326 D en 15 Juli f m. denter eller omkring ^ komnaer från Stockholm och således, om Akademien vore här, finge fortfarande lefva hos sina familjer, i sina hem, till stor fromma för deras sedlighet, ty, i min tanke, är familjelifvet det säkraste hägnet emot frestelserna, och dessutom, mine Hrr, böra vi ihågkomma, att studenterna i Upsala äro eller åtminstone anse sig vara de förnämsta i detta lilla samhälle, riktiga matadorer, som man säger, och att de derföre såsom stadens tongifvande eller lejon, lefva med en viss lyx och taga sig en mängd friheter, som göra upseende i en småstad men skulle obemärkta försvinna i en hufvudstad. I medvetandet att ens görande och låtande tilldrager sig upmärksamhet, gör upseende, ligger en ganska stor frestelse för ungdomen till öfverdådigt lefnadssätt, men om en student här i staden skulle tillåta sig någon extravagans, blefve han lika obemärkt som en gymnasist, stadd på rummel. Och hafva vi erfarit, mine Hrr, att våra gymnasister ådagalagt någon särdeles stor osedlighet, att de i moraliskt hänseende stå vida under t. ex. djeknarne i Strengnäs? Jag åtminstone har ej hört något sådant, rnen väl har jag hört, att våra gymnasister i allmänhet förhålla sig ganska väl. Tanken att söka afhålla den studerande ungdomen från frestelser, att söka förhindra hvarje tillfälle till förströelse var för en tid sedan med särdeles förkärlek omfattad och äfven utförd af de akademiska fäderne, men man har numera sett sig tvungen att frångå denna åsigt, så att man för några år sedan tillåtit skådespels upförande under läseterminerne, hvilket förut ansågs vara alldeles förskräckligt farligt och sedeförderfvande.
Å, o m hon skulle våga det — kanske skulle hon inte lefva så länge, att hon kunde hinna bli g l ö m d, kanske inte åldras fort, kanske. H o n längtade att få säga det bindande ordet, att se glädjen lysa till i hans blå ögon, klara som en flickas, o c h hon längtade först och sist att fånga sin lycka till hvad efterkraf som helst. Hennes läppar öppnade sig redan, hennes hand höjde sig ånyo för att sjunka ner på hans hufvud. M e n då sköt hon hastigt stolen tillbaka, vidrörde h o n o m omildt och sade skarpt: » S t i g u p p — det tjänar till ingenting — jag kan det i n t e. » Han reste sig o c h stod framför henne, blek och allvarlig. » S ä g då m e d ens sanningen, att ni inte älskar mig, att ni endast lekt m e d m i g! » » Lekt? N e j, inte det; men det är nog så, att jag kanske inte förstår mig på att älska — kärleken tillhör j u ungdomen — en kvinna i lifvets höst är antingen redan utbrunnen — ett värdelöst ting — eller har hon aldrig älskat o c h står som novis vid några o c h trettio år — en löjlig, skrattretande företeelse — lika löjligt, som skulle jag på balen i går klädt mig i hvit lenon o c h fläta utåt ryggen. » Hon skrattade, lågt o c h nervöst, o c h därefter lutade hon ansiktet m o t stolskarmen o c h snyftade. H a n stod villrådig. H v a d mera skulle han säga eller göra — hon skulle ändå ej låta öfvertala sig. » V i l l ni då, att jag skall gå — utan något hopp att ni skall ändra e r? » » J a », svarade hon oeh lyfte upp sitt hufvud, » d e t är inte värdt att tala mera därom. Ni skall snart inse, att jag i dag handlade rätt, o c h att det i går var ett misstag. » » F å r j a g inte se » I n t e nu under ha väl ändå hållit det är ej värdt att seende. » er i b l a n d?
Tryckta hos Johan Hörberg, 1833. .».* * ' ' . ' .1 I ■ I' .. ;■ ■ v,v,v.■■■,... ■ f D I Onsdagen d. 2 December 1829. Plenum klockan half lill io Förmiddagen. T? -T ortsattes pröFningen af BancoUtskottets den 22 sistlidne October under N:o 82 afgifne, och den 2 derpåföljde November e. m. på bordet lögde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under Nrris 48, 49» 5o, 5i, 5a och 53 förut meddeldte Betänkanden, hvaruti grunder för Bankens Lånerörelse, efter dess särskilda utgreningar, för tiderymden intill nästa Riksdag, blifvit af Utskottet föreslagne. [Angående en på utlåningar grundad Discontering för Handeln och den större Rörelsen. a) Rörande Upplåningen , m. m. 1:0 Att Banken må tillåtas upptaga lån mot Obligationer till högst 3 procents ränta, under ömsesidigt förbehåll af fyra månaders uppsägning, och med vilkor, att räntans beräknande på uppsagdt lån genast efter förfallodagen upphör.j 52 II. 1* 4 Den 2 December f. m. Hans Excellence Herr Grefven och LancItMarskalken yttrade, att sedan Ridderskapet och Adeln i sista Plenum beslutat, att Banken må upptaga lån för att desamma åter utlåna, återstod nu, att, enligt Ridderskapets och Adelns då jemväl fattade beslut, bestämma de vilkor och det sätt, som vid ifrågavarande upplåning borde äga rum. Herr Hjertaj Gustaf: Redan i förra plenum, och vid början af öfverläggningarne om den ifrågavarande nya Lånerörelsen, tog jag mig friheten föreslå, hvad jag äfven nu vågar vidhålla, att saken må öfverlemnas till BancoStyrelsen med sådan latitud i rättigheter, att Styrelsen får bestämma så väl räntan för upplåningen inom något visst maximum, som äfven förfallodagen, allt efter omständigheterna.