Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Directionen bort hemta anledning, att i underdånighet alldeles afstyrka Eldqvarns-köpet, Stats-Utskottets Betänkanden. 1089 N11 och fastån Stats-Utskottet utaf hvad som hår ofvan anfördt år, anser den afslutade handeln om Eldqvarnen för Allmänna Magazins - Inrättningen i visst hänseende menlig, finner dock Stats-Utskottet, med fästad uppmärksamhet derå, att den vid Eldqvarnen, efter framlidne Herr Presidenten, Baron Edelcrantz's uppfinning, anbragte Törrk-Inråttning af Kongl. Vetenskapsoch Landtbruks-Academierne vitsordats ega. ett afgjordt företräde framfor alle andra hittills i Sverige kände dylike Inrättningar, och i följd hvaraf Herr Presidentens arfvingar väckt anspråk, att för uppfinningen komma i åtnjutande af en efter dess utmärkte egenskap och gagneliga följder afpassad belöning, men i förening med köpet från sitt anspråk i denna del afstått, sig vid sådant förhållande sakna tillråckelig anledning, att hänföra Eldqvarns - handeln till så beskaffade åtgärder, som kunna kräfva cn strängare beifran och dermed förknippade anevarighets-påståenden, Stockholm den 26 Maji 1823. togo Stats*Utskottets Betänkande^,. Bilaga Litt. X, Ankom den 4 Junii 1823. Utlåtande, i anledning af Riksens Högloft. Stånders Revii sorers gjorde anmålan, om resultatet af den, till England, år 1820, verkställde Spannmåls-utskeppning.
Ihågkommande Corinnas varning till Pindarus, har jag icke „kastat ut alla mina perlor på en gång„ för svinen. Man skulle blifvit förblindad eller förbluffad deraf. Jag har ej meddelat dem i form af en dogmatik eller ett philosophiskt system; man skulle då af dum förskräckelse kastat min bok i väggen; utan jag har utportionerat och fördelat dem i ästhetisk infattning, hvarigenom de fingo ett ökadt värde, och, liksom giftpåsarna i Britas kjortel (se Skällnora Qvarn), blefvo karbunklarna dessutom omärkliga för dem, som bar dem, men gjorde icke dessmindre sin helsosamma verkan. Vidare – måste jag afbida tänkesättens mognad, innan jag fullt demaskerade mitt artilleri, och slutligen är Tryckfrihetsförordningen icke att leka med i §. om s. k. blasphemier, i fall frågan skulle vara att följa lagen, och i förra tiden var detta verkligen vederbörandes mening. Dermed basta! Nu vill jag i förtroende meddela dig, min Bror, den egentligaste och hemligaste nyckeln till dådet, ehuru jag fruktar, att du, jordenes arma träl, ej fattar sådana ting. Men – lika godt. Jag blef bekant med von Schewen, och hu! – hvilket mörker i hans själ; likväl öppnade han för mig sitt penningeskrin, och af tacksamhet beslöt jag för honom öppna ljuset. Borde jag icke det? Du vet, eller du vet icke, att några elementer af min philosophi äro hämtade från Swedenborg: alltså läste vi tillsammans denne siares skrifter, förstås med mina utläggningar (ty jag har från grunden förbättrat eller, så tillsägandes, omdiktat läran); än oftare läste vi „de fria Fantasierna, hvilka, såsom ett helt, stundom kallades den irrande Hinden„ , vi läste alltså mina Romaunter, mina Mabinigier.
af hvilken vara år 1849 omkring 635,000 kannor blifvit derifrån till Stockholm afskeppade, under det att den genom 51 § i Kongl. Seglationsrordningen den 15 Maj 1843 medgifna direkta aflaslningsrätt på utrikes ort endast i ringare mån begagnats; att vid detta förhållande och då det vore af vigt för 6åvW Allm. Besvärsoch Ekon.-Vtskottels Betänkande, N:o 50. 7 tullkontrollen som tulladministrationen i öfrigt, att stapelslädernes antal icke blefve öfver behofvet utsträckt, General-tullstyrelsen ansåge sig desto heldre böra i unders dnnighet afstyrka beviljande för Sölfvitsborg af vidsträcktare rättigheter i afseende på handcls-kommunikationen med utrikes orter, än dem, hvaraf staden redan vore i åtnjutande, som under året 1849 tvänne större beslag å tullförsnillade och till införsel förbjudna varor blifvit hos handlande derstädes gjorde, dervid försök att med våld hindra tullbetjeningens tjensteutöfning äfven egt rum. Sedan Kongl.
Lotta var två är äldre än Lovisa: hon hade, i likhet med många andra, länge hållit sig liten och knubbig, och sådan hade Lovisa ännu alltid tänkt sig henne, men hon hade på en gång skjutit i vårten, och kunde nu kallas lång, utomdess hade skuldrorna sänkt sig, lifvet smalnat, och vårdad, ehuru ganska tarflig klädsel, visade en vacker vårt. Hennes mörka hår var flätadt med omsorg och hängde i en lång och bred fläta utåt ryggen; men de fordom så lifliga mörkblå ögonen, hade nu ett nästan svårmodigt uttryck. Båda flickorna stodo således förskönade midt emot hvarandra; men verkningen af denna ömsesidiga upptäckt var olika. Lovisa slog sina händer tillsammans, och ropade okonstladt: Hvad du har vuxit och blifvit vacker, kära Lotta! Du ser alldeles ut som en jungfru från staden. Lotta rodnade först, men bleknade sedan häftigt och kastade, utan att yttra ett ord till välkomst, en forskande blick genom förstugudörrn, der hon stod. Förundrad öfver detta oväntade mottagande, lutade sig Lovisa utom dörrn, för att se hvad som så kunde upptaga Lottas tankar, och blef då varse en bättre klädd mansperson, som, stödjande sig mot väggen, syntes vänta på någon. Nu, då han såg sig bemärkt, steg han ledigt fram, och Lotta, liksom sansad efter en stark sinnesrörelse, sade i häftig, förebrående ton: Hvarföre sade icke magistern, att mamseln Lovisa var hemkommen? Emedan jag varit okunnig derom, svarade Walter, i det han, efter den tidens sed att helsa, kysste den rodnande Lovisas hand, och bad henne vara välkommen till hemmet. Hvilket vackert ställe, fortfor han sedan, nu skall prostgården och dess omgifning förekomma mig likt ett Eden. Den tonvigt Walter gaf ordet nu, undgick icke Lovisa. Med den sinnighet, som förvärfvas i sällskapslifvet, svarade hon: Det är sannt att belägenheten och nejderna nu äro vackra, men hösten är i antågande och beröfvar dem snart sin skönhet, och sedan skall magister Walter nog sakna Åbo. Derpå tviflar jag.
S. D. Herr Professoren Doctor Wijkman uppläste, skriftligen författadt, det yttrande han den 25 sistl. Julii mnndtligcn asgifwit rörande omröstningssättet inom Niksens Stäribers Utskott. Herr Niddarhus-Secreteraren Silverstolpe erinrade, att i detta yttrande Herr Profesjoren Doctor Wijkman till stöd för fin tanke tillagt det nya skäl, att denna fräga syntes till Regerings-Formen och icke till Niksdagv-Ordniiigen hörande. Herr Niddarhus-Secreteraren förklarade sig härutinnan ef kunna med Herr Professoren instämma, enär omröstnings-sättet icke more en fräga som rörde Regeringssättets organisation, utan endast och helt och hältet en reglementarisk formalitet. Herr Kammarherren Grefwe Mörner yttrade sig: "Dä, innan jag hade den äran blifwa Ledamot af Utskottet, frägan om votering per capita i Utskotten redan war afgjord, men Herr Doctor» och Professoren Wijkman uti sitt i dag öfwer detta ämne upplästa Diktamen anfört ett hittills ej nyttjadt skäl, för att Åtminstone pä längre tid uppskjuta Bilaga till Mern. N:o 3. 159 denna fräga, det nemligen, att voteringen per capita i Utskotten skulle kunna blifwa en Cvnstitutionsfräga som ej förr än »vid nästa Riksdag kuride afgöras; är det i anledning as detta senare anförande som jag anhäller att fä tillägga nc-gra anmärkningar.
Jag yrkar derföre att BankoUtsk., som ej förut gjort framställning i denna väg, måtte taga saken i öfvervägande, och föreslå ett stadgande i st. f. den §, som man nu föreslagit alt borttaga, samt att dä det bestämda beloppet må minskas, på det att ej riksbanken må efter utseendet åläggas en allt för stor ansvarighet. Det är sålunda återremiss af denna punkt, jag yrkar. n Frih. Palmstjerna: Återremiss tror jag ej nu kunna ega rum, då ämnet för andra gången är föremål, för R. o. Ad:s beslut sålunda, att BankoUtsk. i dess betänk. N:o 42 punkt. 78 föreslagit, att det stadgande i afseende på denna fråga, hvilket finnes i nuvar. bankoreglemente, skulle derifrån uteslutas, och RiksSt:n deröfver gjort sina anmärkmr, samt BankoUtsk. uti ett förnyadt betänk, inkommit med sina utlåt:n ofver R. St:s gjorda anmärkmr; hvarföre jag skulle förmoda att något beslut i ämnet nu definitivt måste fattas, utan någon vidare återremiss. Hvad sjelfva beslutet beträffar, instämmer jag med Hr Aminoff. Jag anser att det stadgande i afseende härpå, som för närvar. är i bankoreglementet intaget, bör qvarstå, emedan orsakerna, hvarföre det infördes, äfven äro qvarstående. Om än Hr von Ho - 150 Den 17 Juni. henhausen enskildt hade de skäl, som han nu framställt, för bifall af det stadgande som nu förefinnes, så hade de fleste likväl ej såsom skäl dertill, att ensamt bevara allmänheten ifrån att taga skrämsel af förmenade hotelser örn privatbankernas upphörande med sin rörelse. Här på Riddarhuset fälldes väl bestämda yttranden, att privatbankerna ej skulle kunna fortfara med sin rörelse, sä framt de stadganden blefvo fastställda, hvilka här under diskussionen voro ifrägaställda, och måhända äfven i fäll R. St:s deslut i frågan antogs. Men nu torde likväl vara kändt, att K. M. fann för godt. att ändra några vigliga delar af R.
Den uppgifna höga sifTran på uteslutna har sannolikt endast på det sätt kunnat uppkomma, att man såsom röstberättigade räknat egarne till 300 inom socknen belägna gatehus, hvilka likväl icke äro satta i mantal och sålunda icke nu medföra rösträtt, ehuru en del af dem äro värderade till mer än 1000 rdr. Ar 1863 utgjorde antalet af alla röstberättigade, enligt nuv:de R. O., 205, hvaremot, enligt förslaget, 248 skulle haft rösträtt till andra kammaren. 1 sammanhang härmed torde tillåtas mig att bemöta den anmärkningen, som här blifvit gjord, att en fideikommissarie icke skulle få tillgodoräkna sig valrätt eller valbarhet för sitt fideikommiss, emedan han skulle hvarken ega, med stadgad åborätt innehafva eller arrendera detsamma. En fideikommissarie anses emellertid, i alla rättsliga förhållanden, såsom fideikommissets egare, hvilket han också i sjelfva verket är, ehuru hans dominium icke är plenum. Likaledes är sagdt, att då en pension icke är att anse såsom inkomst af kapital eller arbete, skulle den ej heller medföra valrätt eller valbarhet. Pensionen är likväl en inkomst af arbete, ehuru denna inkomst, såsom den mesta inkomst af arbete, först utfaller sedan arbetet är förrättadt. I gällande Bevilln. -förordning upptages ock uttryckligen pensionen såsom inkomst af arbete. Jemte < det man anmärkt såsom ett fel, att ledamöternas antal är mindre i första kammaren än i den andra, har det blifvit sagdt, att detta missförhållande skulle komma att blifva allt större och större, enär antalet af andra kammarens ledamöter skulle ökas för hvarje domsaga, hvars folkmängd växte till 40,000. Men antalet kommer äfven att ökas i första kammaren i förhållande till folkmängden. Enligt folkmängden den 31 December 1861 skulle denna kammare kommit att bestå af 119 ledamöter, men enligt folkmängden d. 31 December 1864 af 125, emedan Stockholms stad och fem län genom befolkningens tillväxt blifvit berättigade att hvardera sända en representant utöfver det antal, hvartill de tre år förut varit berättigade.
Contoiret lemnabe låne*unberftöb till hjelmare Canal* och ©lujhoer'f#*bt;ggnab; fa o/c-nI98:0* 20 ' mi3oente frågan om bpwäfrift fregognoflbe af ©enerat? ?lpifrance*©ontoiretl bni fou en bliftt>ani>e Sombart^lånerorelfe t *£>ufmubflaDen; *f9;o. — angående Sofål ©ilfmermerF; 160:0. angåente betacfanbe of ten frrij!, forn mojligett fan uppamma i te freråFnabe tillgångarna för te anflaa, forn mit temta SviFltag frii fm i t fremii/ote; 161:0. roronte merFjlålb reoifion of ©tatlmerfetl rå* FentTaper för ar 1826; '^'£2:0. angåente fr eraf ning af Fopparen i te från SviFI* galbl*S.ontoiret utgifhe jPrl/empntlpoletter; 163:0. ten r 9)?ael, ongåente forfåljning af te fmånne FriglfFeppen,; STapper&eten ecb of gropman; , J64*0o. i onietning of Dvrfeté ©CånberI fReoifbrerl
Konungens Embelsmän i all - Hör till Constitutions-Vlskottets Memorial t N:o 36, 37 mänhet vare skyldige alt lemna Jusliliae-Ombudsmannen laglig handräckning, samt alla Fiscaler, att medelst actioners utförande honom biträda, då han det äskar. 119 §. Jnstitioe-Ombudsmannen åligge, att vid hvarje Riksdag till Riksförsamlingen aflemna en allmän redogörelse för sin förvaltning af det honom förtrodda Embete, samt deruti utreda lagskipningens tillstånd i Riket, anmärka lagarnes och författningarnes brister och uppgifva förslag lill deras förbättring. Emellan Riksdagarne kungöre han årligen genom trycket ett Utlåtande öfver dessa ämnen. Serskildt uppgifve han ock vid hvarje Riksdag tiil hvad åtgärd hvart och ett af nästföregående Riksförsamlings beslut, framställningar föranledt. Ställe han sig för öfrigt den af Riksförsamlingen för honom utfärdade Instruclion till efterrättelse. 120 §. Skulle den oförmodade händelse inträffa, att antingen hela Konungens Högsta Domstol eller af dess ledamöter en eller flera funnes hafva af egennytta, vrångvisa eller försumlighet så orätt dömt, att derigenom någon, emot tydlig lag och sakens utredda och behörigen styrkta förhållande, mistat eller kunnat mista lif, personlig frihet, ära och egendom, vare Riksförsamlingens Justitiae-Ombudsman pligtig, äfvensom Konungens Justitiae-Canzler berättigad, att vid den Rikets Domstol, som här nedanföre bestämmes, den felaktige under tilltal ställa, samt till ansvar efter Rikets lag befordra. 121 §. Denna domstol, som Riksrätt kallas, skall i sådant fall bestå af Presidenten uti Konungens och Rikets Svea Hofrätt, hvilken deruti före ordet, Presidenterna uti alla Rikets Collegier, Fyra de äldste Statsråd, Högste Befälhafvarén öfver de i hufvudsladen tjenstgörande trupper, Högste närvarande Befälhafvare!! för den vid hufvudstaden förlagda eskadern af Konungens flotta, t vänne de äldsta Råd i Svea Hofrätt och det äldsta Råd i hvarje af Rikets Collegier.
— Detta är hvad jag velat anföra i afs. å sjelfva principen. Hvad detaljerna beträffar, så äro de utredda af Hr Hofpredikanten Wensjoe, hvars reservation förtjenar allt afseende. Den förändrade lydelsen af 24 g Hiksd:sOrdn:n skulle blifva : »Uti RiksNämn»den skola ock vara Sekreterare och Kanslibetjening; de tillsättas »och deras antal bestämmes af Landtm, och Talmännen med biträde »af de i 47 § nämnda Stånds ledamöter.» Man önskar eljest att, så mycket möjligt är, förminska riksdagskostnäderna, hvilka man nu tvärtom vill föröka genom inrättande af en särskild Sekreterare och särskildt Kansli för Nämnden. Man skulle väl också för densamma hafva ett samlingsrum, som jag f. n. ej vet hvar det skulle kunna finnas, då man nemi. ej kan antaga, att R. o. Åd. alltid skulle vilja uplåta sitt; och deraf förorsakas ytterligare kostnad. Ang:de den s. k. IliksNämnden förekommer i 28 §, att hvartdera Ståndet skall i dess särskilda plenum genom allmän omröstning utvälja 30 ledamöter i den Nämnd, som enl. 73 § 2 mom. eger att med R. Stirs rätt besluta. När RiksNämnden icke kan komma öfverens, skulle således öfverlemnas åt denna Nämnd att afgöra frågan, och det genast. Det blir då samma institution, som våra förstärkta Utsi;., hvilka ej vunnit några sympathier. När man vill förändra något, synes mig att man borde eftersträfva att göra en förbättring, och icke bibehålla det som redan finnes, men icke gillas. I RiksNämnden skulle, utom Ekon.Utsk:s Betänkm, äfven Exped. Utskis Förslag till skrifvelser handlägges. Att justera dessa sednare i Stånden kan redan vara kinkigt nog, om anmärknir göras; men ännu värre blir det, om samlingen skall blifva så stor, De;\ 30 September f. m. 419 sorn föreslaget är.
äfvensom att neutrala nationers fartyg alltid skola finna sin fördel uti att förse landet med sådane förnödenheter för hvilkas anskaffande med egna fartyg hinder af en eller annan anledning kunna uppstå. Då Utskottet lill alla delar instämmer uti hvad sålunda, rörande denna fråga, blifvit vid nästlidne Riksdag yttradt, och dertill kommer, att någon olägenhet icke försports af den befrielse från skyldigheten att hålla saltupplag, som redan blifvit åtskillige stapelstäder tillsvidare beviljad, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Herr Grapengiessers ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Höglofl. Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 31 Juli 1840. Anti. till Exp. Utsk. d. 10 Augusti, kl. 6 e. m. Ytterligare Betänl;ande, angående bestämmande af sättet för höjdmätning inom Bergslagen. Det af Utskottet i detta ämne afgifne Betänkande N:o 24, har väl af Höglofl. Ridderskapct och Adeln blifvit ålerremitteradt, men är af de öfrige Resp. Riks-Stånden bifallet, och sorn beslut i denna fråga således är fattadt, kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets åtgärd; hvaremot Utskottet tillhörer att yttra sig öfver en, genom återremissen, till 4 Allm, Besv.- och Ekon,-Utskottets Utlåtande, N\o 96. Utskottet öfverlemnacl motion, som, med föranledande af Betänkandet, blifvit väckt af Herr Friherre Cederström, Jacob, alt den åtgärd, som blifvit föreslagen, med afseende på kohlmätningen inom Stora Kopparbergs Län, måtte utsträckas till samtlige Bergslagen i Riket. Utskottet, som delar motionärens åsigt att de för Stora Kopparbergs Län föreslagne stadganden om kohlmätningen, äro lika tillämplige och angelägne för Bergslagen i öfrige orter af Riket, får, i öfverensstämmelse dermed, tillstyrka, att Rikets Höglofl.
Alla dessa skäl tala, i mitt omdöme, för riksdagarnas återkomst med kortare mellanskof, och jag tvekar derföre icke att biträda Gr. Frö lichs - Deri it September f. m. io5 Helis förslag, att riksdagarna böra återkomma hvart 3:dje år. Genom detta yttrande tror jag mig till en del hafva besvarat Frih. Cederströms yttrande, hvaraf dock första delen återstår att besvara, nemi. Hr Frihrs klander, att man ieke nog djupt inträngt i saken. Det är ieke allom gifvet att se så djupt i sakerna som Frih. Cederström; men måhända hafva alla samma vilja som Hr Frill., fastän förmågan tilläfventyrs fattats. Då det emedlertid ärKonungen, som kallar till urtima riksdag, och R. St., som kalla till lagtima, torde man göra oss den rättvisan, att vi icke sett saken så lösligt, sorn Frih. Cederström föreställer sig. Vi hafva nemi. trott, att (or de fall, då R St. kalla till riksdag, vore det icke olämpligt att i riksdagsbeslutet intaga de föreskrifter, sorn grundlagen bjuder för en sådan kallelse. Vi hafva trott att ti ti riksdagsbeslutet, som uppläses på alla predikstolar, skulle icke olämpligt upptagas en påminnelse till de personer, hvilka tillhöra Representationen, om hvad deras åliggande är i och för riksdagen. Ännu torde Svenska folket behöfva en väckelse hvart feinte år för att erinra sig, hvad som tillhör representanten. Jag hoppas dock, att en tid skall komma, då de veta det opåmindt. Men min öfvertygelse är, att ett uppläsande af hvad grundlagen i detta fall stadgar ännu icke är öfverflödigt och således icke heller olämpligt. Jag tror mig nu till det mesta hafva besvarat de anmärkningar, som förekommit mot det föredragna memor. och förbehåller mig, att när vi komma till det sednare memor., få besvara de erinringar, som i afseende derpå af Gr. v. Fersen blifvit framställda. Gr. Horn, Claes Fredr.: Äfven jag skulle önskat, att Constit.Utsk.
Som man hvarje år förmärkt klagan och missnöje af både rusthållare och andra, som behöfva att från Landskontoren eller häradskrifvare utlösa augmentsuträkningar, att lösen derföre är En R:dr 50 öre, hvilket medgifves vara högst obilligt, torde det vara många af representanterna bekant, hvilket obetydligt besvär det är nu, sedan skatteförenklingen kommit till stånd, att uppgöra en sådan augmentsuträkning, och jag vill derföre vördsamt föreslå, att hvilken välkänd person som helst må ega rättighet att göra sådana uträkningar och att lösen derföre nedsättes från En R:dr 50 öre till 50 öre för hvart exemplar. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 11 November 1865. Joh. Andersson, från Elfsborgs län. Af Johannes Andersson från Elfsborgs län, om nedsättning i beloppet af postporto och dm s. k. rekommendationsafgiftm. Då det är allmänt bekant, att vi hafva lättare och beqvämare kommunikationer inom vårt laud nu, än för omkring tio år tillbaka, och dessutom visar sig af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, att postmedlen med hvarje år förkofrats, så att den år 1860 utgjorde 1,400,000 R:dr, och utgör nu för närvarande 2,000,000 R:dr, hvilket gynnsamma förhållande anses 190 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 132. hafva tillkommit i följd af nuvarande industriela företagsamhet och behof af en mångfaldigare korrespondens, hvadan det torde tåla, att, medelst nedsättning i nuvarande brefportoafgift, underlätta i synnerhet de mindre bemedlades korrespondens, hvarigenom jag dock tror att sjelfva inkomsten till Staten icke heller skulle komma att förlora, förty ju billigare porto, desto mera brefvexling och inkomst.
Den, som bifaller Bevillnings-Utskottets, utaf Högloflige Ridderskapet och Adeln, Högvördige Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet antagna Förslag: att Krögare Krögerskor, och de som hålla Liqueur-kammare, Spisqvartersoch Värdshusidkare samt Tracteurer, oberäknadt Bevillning för Brännvins-minutering, då den tillätes, skola betala, i Stockholm och Götheborg, minst 10 R:d, och i de öfrige Städerne minst 6 R:d 32 sk.; alt det skall åligga dem, som till sådan näring Bevillnings-Utsiottets Memorial N.o 70. 7 meddela Tillstånds-bref, att genom antagande borgen försäkra Kronan om afgiflens utgörande; — alt alla Krögare , Krögerskor. Spisqvartersoch Värdshusidkare, hvilka hafva en bättre och förinonligare rörelse , än de minst taxerade Krögarne, skola taxeras till fem för hundradet af den inkomst de anses hafva af rörelsen; att denna afgift skall erläggas, äfven af hvar och en annan , som med behörigt tillstånd försäljer brännvin, samt att sådane personer skola taxeras serskildt , oansedt de utgöra Bevillning för Borgerlig rörelse, — röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej , kommer, enligt Välloflige Borgare-Ståndets Beslut, föreskrifterna härom uti 1823 års Bevillnings-stadga, i stället att bibehållas. Vidare har, i fråga om förevarande 17 §.
Sedan jag för tredje gången genomläst den märkliga spalten, började jag inbilla mig att den innehöll för mycket godt, och oaktadt all min tacksamhet mot tidningen och recensenten, erfor jag åter misstro till min förmåga. Hade jag blott ett enda omdöme till, som visade att Aftonbladets uppfattning delades af någon mera, då skulle jag våga att vara lycklig och tro på min kallelse. Må man nu döma om min djupa förundran, min tillfredsställelse, då jag erhöll ett helt och hållet opåräknadt svar, derigenom, att postmästaren sände mig en annan tidning – Dagligt Allehanda! och hvad stod der om ej en ny recension, skrifven, som jag långt senare fick veta, af nuvarande kammarrådet Bäckström, då konstkritiker i denna tidning. Artikeln började litet skämtsamt, om en fru nere i landsorten, som, då postväskan kom, gerna läste recensionerna öfver den eller den, tills hon tänkte ... Men skämtet öfvergick i allvar, och det är mig en angenäm pligt att i dessa rader kunna få yttra min förbindelse från 1838 till den kritiker, som återgaf mig det nästan förlorade modet. Nu vågade jag glädjefullt tro på Aftonbladet, som dock talat först. Och så satte jag på mig hatt och kappa, lade mina båda orlofssedlar i boken, och skyndade hem till min mor. Det följande uppträdet beskrifver jag ej. Vare nog sagdt att min mor gjorde stort kaffekalas för sina gifta söner och döttrar, att saken offentligen tillkännagafs såsom fortsättning på stoppningen i kontorsstolen, och att arbetet lästes högt af just samme broder, som så hjertligt, och det med allt skäl, skrattat åt »kontorsbarnet». Så till vida var nu allt godt och väl. Jag skref Representanten efter samma små hvardagsmönster som min första bok, men innan den började utgifvas på nyåret 1839, hade jag lärt mig begripa huru mycket svårare det är att skrifva det andra än det första arbetet. Man har ej hunnit långt i sjelfkritiken, men man har fått säkerhet och börjar att för mycket tro på sin kallelse. Jag kände mera än jag förstod att detta arbete icke borde tillfredsställa mig – och så gjorde det ej heller. Det vill tid till för en uppväxande förmåga att växa in i de fordringar som kräfvas.