Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”och himlen sig mot jorden sänker” såsom ”en sådan omening, att den förtjente stå i en Tysk Opera”; eller förkasta uttrycket ”molnen i perlor öfver fälten smälta”, emedan ”det vill så mycket säga, att det regnar”; eller finna en otydlighet i den önskan, att enhvar af den unge Prinsens dagar ”må blifva en afbild af Gustaf Adolfs himmel”; eller vid tillropet: ”dö i din födslostund, om du ej lär regera”, göra den platta anmärkning: ”dessa ord hade passat i Dygdens eller någon dylik Gudinnas mun, men af Herr Leopold är det ett nog starkt uttryck”; eller vid de af Thorild rättmätigt prisade slutraderna: Prins! se det klot i rymden sväfva, Som gjuter dagens rikedom: Det skådar Dig, det bär Din dom; Prins! blif Dig värdig, eller bäfva! göra den ännu plattare (som fåfängt vill upphjelpa sin qvickhet genom en liten grimace åt Bibeln): ”man finner ej hvad en Prins, som äfven blefve sin spira ovärdig, kan hafva att frukta för solen, mer än andra. Den skiner ju både öfver onda och goda. Man vet väl ändtligen att solen, så väl som stjernorna, skola med tiden falla ned på jorden, men det sker blott att bebåda oss Domen, och Auctors mening lär ej vara, att en elak Regent kan vålla verldens ändalykt”. Äfven andra bland Kellgrens anmärkningar förekomma ganska oväntade: såsom t. ex. då han förebrår Leopold, att ha kallat Gustaf Adolf ”jordens vällust”; detta kan ingen Eröfrare vara, emedan en sådan ”alltid gör mensklighetens olycka, fastän han ock förde det rättmätigaste krig”; hvarefter hänvisas på ett ”Hr D’Alemberts yttrande”, enligt hvilket nyssnämnde Hjelte hade ”med mera sanning” skolat kallas ”Verldens skräck”, eller åtminstone blott ”Sveriges vällust”. På ett annat ställe, der Leopold till liknelse använder syndafloden och den derefter i skyn såsom ett gudomligt skyddstecken satta regnbågen, skönjer väl Kellgren, att i dessa verser:
För Gesäller som resa till Utrikes Ort, Tolf Skillingar, taga flere Gesäller ett och samma Paff, okas Stämplade Papperet derefter För dem af Allmogen, som resa öfwer gräntsen i enssildte.angelägenheter och ej återkomma inom fora dygn,. Atta Skillingars Charta för hwarje Person. Åliggande Tull. Betjeningen att sa wid utsom aterresan ä Paket teckna när Znnchafwarerr färdas genom Tullen, samt, da någon finnes hafwa häremot brutit, honom, likmätigt Kongl. Brefwen den 24 Nowembcr och den ro Maj qwarhalia, och pa s^..» pär nedan, angående -94S Den 18 August». Skepps, Documenter förordnadt är, Kronans rätt Utfordra och derföre redo wisa. Patz, som utfärdas till resa endast utom Länet, för Husbonde, Hustru eller Barn med sitt Folk, Tolf SkillingarGesäller, Sex Sklllingar Hwardera. För Allmogen samt Corporaler wid Jnfante, rict, Dragoner, Ryttare, Soldater och Batsrnän, Twa Skillingar. Sadane BewiS af Presterstapet, deraf Dahl, Allmogen, cnliat Försattningarne ager, att i stället för Pah sig begagna da de söka arbete i Lanbsor, terne, aro fran Stämpladt Papper frie. Cerrificater och Siöpasi för de till Utrikes Or, ter gående Inhemska Fartyg, Tolf Skillingar, för Utländska, Tjugufyra Skillingar. Connoisiementer pä gods med Inhemska Fartyg till Utrikes Orter. Tre Skillingar, med Utrikes Fartyg, Sex Skillingar. Biloch Mätare-Bref ä Inrikes Fartyg, Tju^ Kufyra Skillingar; Utrikes, En Riksdaler. Sjö, Asiurance-Bref: till och »ned Ett Hundrade RikSdalers belopp och deröfrver, Twa Skil, lingar; för Twa Hundrade Riksdaler och deröfwer, Cn Skilling för hwarje Hundrade.
Detta inkast är för mycket vanligt för att jag icke sjelfmant skulle upptaga det; och jag vill till en början erkänna att hvarje individu, under ett fritt handels-systeme i första rummet afser sitt eget intresse, men jag medgifver för ingen del, att allmän skada deraf måste uppstå; tvertom vågar jag påstå att i en Stat, der hvarje medborgare, fri från prohibitiva Författningars tvång söker sin egen vinning, beredes, om än understödt, äfven Statens: Hvad är det allmänna bästa, annat än summan af alla enskiltas? Hvar individu föres af sitt eget interesse att använda sina Capitaler så nära sig som möjligt. Således måste hvarje handlande, i händelse af lika vinst, föredraga export-handeln för import och Utländsk Frakt-handel Den 28 Junii J. m, 639 Alltså innebär handels-frihet genast en källa för liflighet i den inre rörelsen; och hvarje individu som använder sitt Capital på den inhemska industrien söker naturligtvis att gifva it denna industri det högsta möjliga värde. Hvad industrien tillagt, förbättrat, eller utvecklat i de föremål eller rå-ämnen på hvilka han verkat är industriens product. Productens värde bestämmer individuens vinst, men då det endast är begäret efter vinst sorn förmått honom att använda sitt Capital på industrien, så väljer han företrädesvis det slag af industri* hvars product har mesta värde, det vill säga den, som han kan utbyta emot den största myckenhet penningar eller andra varor. Samhällets årliga behållning är alltid summan af dess productions värde eller rättare sagt product-värdet och den årliga behållningen äro allt ett; och då hvar individu söker att så vidt d» 64o Ben 2 g Junii J. rn. Det är således icke alltid en National olycka att egeönyttan styrer enskiitas speculationer, minst bör man yttra det i ett tidehvarf då handels-intresset regerar verlden och länge skall gora det. Då man arbetar för sig sjelf gör man ofta mer godt för det allmänna än när man äfven af den ädlaste afsigt, väljer det sednares väl tili föremål för sina handlingar. Det är lagstiftnirsgarnes, icke individuernas fel, om enskildt fördel bereder allmän förlust.
En hel knippa med rynkor gick från näsroten upp mot den fårade pannan, stora påsar hade bildat sig under de rinnande ögonen, och de bleka läpparne darrade en smula konvulsiviskt, medan hon nervöst, oupphörligt gned sina små slappa, köttiga händer mot hvarandra. »Jaså», började så studenten ånyo för att bryta pausens tryckande tysthet, »jaså, kors det hade jag icke den aflägsnaste aning om. Jag kom just för att köpa ett par skodon. Men kanske det fins några qvar, som passa.» Han satte sig, och medan hon med den gamlas tanklösa, oroliga, förvirrade ifver gräfde bland kängorna i skoskåpet, tittade han sig ikring. Han kände väl igen rummet – det låga rummet med sitt nerrökta tak, sin flugsmutsade panel och sina gamla slitna möbler. Moraklockan stod som vanligt rak och smal vid sidan af den gammalmodiga hvita salsskänken med sina snidade hörn, den skrangliga pinnsoffan med sina märken efter hufvud och fötter intog sin vanliga plats utefter långväggen, och öfver det hängde det gamla kuriösa kopparsticket, åt hvilket han skrattat många gånger inom sig, kopparsticket, hvilket förestälde frihetsgudinnan i färd med att sätta ett par lagerkransar på två hvitlockiga herrar med höga pannor, fadermördare och hvita halsdukar – Thiers och Gambetta. Fönsterrutorna, upptill täckta af de ej tillräckligt uppdragna blå och gulrandiga rullgardinerna voro trots det vackra vädret lätt immiga ner vid listerna, i följd af den våta kylan dernere på gården. Och i sjelfva rummet rådde denna fuktiga atmosfer, denna unket instängda luft, han kom ihåg från föregående tider, och icke en solsmula dröp in och belyste tapetens pjaskiga grå buketter, icke en solsmula, som kunde gifva det trånga rummet en ljusare, gladare ton. Emellertid kom frun fram med flera par skodon, och medan han profvade frågade han så för att leda sig in i hennes tankegång: »Det var väl en plötslig sjukdom som skomakar Fredrikson dog af? Jag vill minnas, att jag altid tyckte, att han såg ut att hafva en ovanligt stark konstitution.»
För att erhålla uteslutande ägande rätt till en ny upptäckt eller uppfinning, som man sjelf gjort eller först användt, eller hvaraf man genom uppfinnarens i laglig ordning styrkta öfverlåtelse kommit i besittning; inlemne man till vederbörande Magistrat eller LandshöfdingeEmbete, jemte ansökning derom, under försegladt omslag en fullständig och tydlig beskrifning på sjelfva uppfinningen, med bifogad ritning eller modell, och , om sakens natur sådant medgifver, äfven ett prof af sjelfva arbetet; öfver hvilken deposition ett 'Frotocolls-utdrag skall samma dag meddelas. De sålunda aflemnade handlingar m. m. öfvar - Den XI April e. m. öfVersändas af Magistraten eller Landshöfdingen fern betet ofördröjligen till CommerceCollegiumi som, efter förUtgångöri Undersökning af beäkrifningens noggrannhet* äger att gifva ett Säkerhetsbref, hvilket bevittnar ansökningens fiatur och dagen då de» inlemhades, samt förklarar, att uppfinnaren eller forsta användaren iif eri sådan vpptätkt eller uppfinning, utan afseende på dess fört jemt eller framgångs år för 5 års tid, af Lagen ansedd få font eufoni egare, till denfanmia; fä vida ej någon annan perjon kari, bevifa, att denna uppfinning, upptäckt eller tillvirkningsmethod redan före häri äling arnes inlerrnande varit i landet arn Vänd eller finnes på modersmålet bejkrifven i någon tryckt bok; bch med vilkoratt ej något helt år förflyter, utan att ägaren, eller någon annan sorn begagnar defs rättighet, deraf gör offentligt bruk. Ett sådan! säkerhetsbref skall 3tne gånger i allmänna Tidningarne införas* med anmaning till hvar och en, sorn dertill kan finna sig befogad, att sin rätt lagligen bevaka. Stämpeln på hvarje konstalster af en med säkerhetsbref bekräftad uppfinning, skall inneM hålla orden: Med uteflutandé tillverkningsrätt. ♦ 2.
Det är möjligt att våra Styrelser, under donna långa tide rymd. förestält sig att planerne, ehuru uti osynlig måtto, varit inrymde inom deras hufvuden: men det har varit ganska svårt, eller rättare sagt omöjligt, få folket alt sätta tro dertill. De tider äro numera förbi, då försvarsanstalterne räknades till Statshemligheter. Försvarskrafterne ligga nu uteslutande hos folket; och del är derföre det vill och bör veta, huru sjöförsvarsanstalterne i deras helhet och i sitt sammanhang äro ordnade. Det bör i förväg känna, hvarthän, och på hvad sätt, dess krafter vid farans stund, äro kallade att verka. Regeringens förslag vid denna Riksdag, i afseende å sjöförsvaret, har åtminstone för min upfattning. icke företedt mera system, eller mera omfattande planer, med ledning af våra förändrade politiska förhållan len, än i afseende å landtförsvaret redan af mig blifvit anmärkt. Ifrån denna åsigt, tager jag mig den friheten föreslå, att R. St., vid bestämmande af anslagen, för sjöförsvaret afslår nedläggandet af någon kostnad, vare sig för nybyggnad, eller till underhåll af linieskeppen; att R. St. bestämma ett särskildt anslag för kartonslnpsflottans bringande till den största möjliga, med penningetillgångarne förenliga böjd; att af de äskade löneförhöjningarne endast, och under form ocb benämning af provisoriskt, måtte bifallas, endast hvad som begäres ifrån och med Premier Löjtnantsgraden, utföre de lägre graderna igenom, likväl vid beloppens bestämmande, med fästadt afseende å det förliöjdn traktamente, som vid den effektiva sjörensten upbärei; 104 Den 24 Januari. samt att det begärdta anslaget för ökade pensioner, icke bifalles förr, än en ny och mera planmässigorganisation af flottans befäl, blifvit II. St:s godkännande understäld. Begärdes på bordet. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 14 och 17 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 24, ang:de väckt fråga om uplåtelse af jord lill Strömsholms kanal-bolags disposition. Frih. Tersmeden, Willi. Fredr.:
Rdr för domkyrkans snara fullbordande i öfverensstämmelse med den fastställda Stats-Utskottets Utlåtande, N-o 157. 3 planen; hvilket lån, sedan det, till en början, fått räntefritt begagnas under byggnadsåren, kunde derefter amorteras medelst årlig inbetalning af 4 procent å det ursprungliga kapitalet, hvarvid 3 procents ränta för det oguldna kapital.beloppet skulle beräknas och återstoden utgöra afbetalning å lånesumman intill dess densamma blefve till fullo godtgjord; och har Kongl. Majit, som funnit det ifrågaställda lånet vara af behof påkalladt, föreslagit Rikets Ständer att detsamma, på här uppgifna vilkor, måtte varda beviljadt. Jemte högstberörde, till Stats-Utskottet remitterade, nådiga proposition, har Utskottet fått emottaga de, i anledning deraf, inom Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-stånden afgifna yttranden, deruti till de i denna proposition förekommande uppgifter blifvit tillagda åtskilliga ytterligare upplysningar i afseende å angelägenheten af meranämnde domkyrkas utvidgande och reparerande samt behofvet af det derför utaf allmänna medel begärda låneunderstöd. För utförandet af större och kostsammare reparationsarbeten å sådana kyrkobyggnader, hvilkas iståndsättande och framtida vidmakthållande, med hänsigt till deras historiska eller arkitektoniska värde, kunna betraktas såsom en nationalangelägenhét, hafva Rikets Ständer vid liera föregående riksdagar beviljat ifrågasatta bidrag utaf allmänna medel. Serskildt anser sig Utskottet härmed böra erinra om det för reparerandet af Linköpings domkyrka under sednaste riksdag beviljade och till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisade lån å 20,000 Rdr. Samma skäl, som föranledt Rikets Ständer att tillförene bifalla likartade framställningar, förekomma också för beviljandet af det låneunderstöd, hvilket lärer oundgängligen erfordras för fullbordandet af den redan påbörjade reparationen och utvidgningen af domkyrkan i Wexiö.
St:r att bifalla införsel för förenämnde fordringar i Wisingsborgs och Rådmansö Kungsgårdar, äfven i lika afseende, hvad Ädelforss hemman angår, förekommer och att Tullgarns-fordringarne numera icke kunna anses äga bättre rätt till ersättning, än andre skatterätts-fordringar, samt ersättningen i allt fall icke må af Kronans omedelbara egendom utgifvas; så ansåg Tillförordnade StatsSecreteraren, på alla dessa grunder, lika med KammarCollegium, sig i icke, linder behörigt iakttagande af Förfaltningarne och Kronans räll, kunna i underdånighet tillstyrka, att ifrågavarande hemman må Sökanderne till ersättning för deras till största delen inköpte skattei ätts-fordringar upplåtas, hvaraf följden skulle blifva, som KainniarCol legitim ock anfört, att för en högst obetydlig Summa, omkring 84o R:dr, Sökanderne skulle få emottaga en egendom, sorn för 4® Ar sedan kostat Kronan 7,780 R:dioch nu vore värd minst tredubbelt. Deremot och då Qveckleldtska slägten onekligen på ett mindre lämpligt sätt mistat skatlc-rältighelen af Rältleds qvarn, och genom 1763 års K. Bref blifvit försäkrade 0111 ersättning derför i jord, hvilken KammarCollegium skulle utse; så, och ehuru, vid betraktandet af den långa tidrymd af 60 år, som sedan förflutet, utan att slägten, oaktadt den ganska väl kunnat ända till 1789 göra det, uppgifvit något vederlag, och fordringen, 1111 60 år gammal, kommit till större delen ur slägtens liand, den icke ville synas förmånligare än andre skatterättsfordringar, eller föranleda till ett förmånligare ersättande än deni, hvarmed förhållandet i sin grund ändå är enahanda , att fullt för fullo icke blifvit lemnadt och således brist af vederlag i jord uppkommit; ansåg likväl Tillförordnade StatsSecretcraren det vara skäligt, alt, på sätt R.
Idén är icke ny – säger kungen och rycker på axlarna under sidentäcket – men låt gå. Ställ om att slädarna stå för dörren klockan två och fråga drottningen, om hon vill med. – Det skall ske som E. M:t befaller. – Ett stycke utanför Nörreport ligger Solitude – E. M:t har en gång uttryckt sin önskan att besöka inokulations-stiftelsen, som E. M:t skänkt medel till ? Det lilla fågelfysionomiet på örngåttet får ett förskrämdt uttryck, och en mager hand arbetar sig upp under täcket för att göra en afvisande rörelse: – Nej, för Guds skull, icke i dag! protesterar Majestätet energiskt. – Ni har själf sagt mig, att man skulle kunna bli smittad vid ett besök i koppanstalten – och jag ber er tänka på drottningens vackra hy! En annan gång när vi äro ensamma ute – Inokulationerna ha icke börjat ännu. Jag ber E. M:t vara öfvertygad om, att jag aldrig skall föreslå någonting som medför ringaste fara för E. M:ts dyrbara person. – Nå – jag har ingenting emot att vi taga vägen där förbi – men inomhus vill jag icke gå – och Jensenius får icke komma ut. – Går ni till drottningen nu? – Ja, E. M:t. Jag är befalld att föreläsa för Hennes Majestät. – Hälsa henne. Och var så älskvärd mot henne, som jag – tyvärr! – aldrig mer kan bli! Ni ha båda min välsignelse! I det lilla kabinettet utanför sitt sofgemak roar sig drottning Karoline Mathilde ensam med sin son. För att fritt kunna hängifva sig åt nöjet, har hon aflägsnat sin uppvaktning. Hon har pyntat ut den lille i hans bästa kläder och leker med honom som med en docka. Det hvilar ett uttryck af barnslig förnöjelse öfver hennes drag. Nu skall han gå! Danmarks kronprins får lära sig stå på sina egna ben! Gamla pojken redan, fyllda två år! Hon sätter honom vid en stol, och han klamrar sig ängsligt fast vid dess karm. Själf kastar hon sig framstupa på golfvet ett stycke därifrån, med armarna framåtsträckta: – Kom, lille Fritz! Kom till mamma! Men han vågar icke lämna sitt stöd.
Jag har också för min del ingenting att erinra emot detta stadgande, ty jag anser det vara Regeringens obestridliga rättighet att erhålla de beviljade anslagen till fulla beloppet, äfvensom R. St:s skyldighet att föranstalta , det de härtill anvisade tillgångar verkligen komma Regeringen tillhanda, och i händelse oförutsedda omständigheter skulle förorsaka, att en eller annan statsintrad icke inginge till påräknadt belopp, synes Regeringen således böra vara berättigad att få den härigenom Uppkommande bristen ersatt af Riksg.cont. på ett eller annat sätt. Denna §, som följaktligen endast afsåg en tillfällig brist i statsverkets eller Riksg.contrs påräknade inkomster, har dock under den sedermera förflutna tiden erhållit en mera vidsträckt.tydning, hvilken jag visserligen ingalunda kan gilla, men hvilken genom Utskrs nu ifrågavar. betänk, icke allenast vunnit en ampel sanction, utan ock fått en till sina följder knappast beräknelig utsträckning. Man har nemi. på grund af denna §, gjort anspråk att äfven få uppkomna brister i statsutgifterna af Riksg.cont. ersatta, oaktadt de för dessa utgifter afsedda inkomster ingått till fullt belopp. En 31 H. 2.5 <9 i Den 23 A j> r i! e. m. sådan tydning synes åtminstone mig rakt stridande mot nttryckiiga ordalydelse och verkliga mening. Om man liktal anäer densammas nu ägande redaction innefatta någon otydlighet, hade Utsk. bort föreslå ett förtydligande deraf i motsatt riktning mot hvad det nu framställda förslaget innehåller. Jag vill äfven medgifva, att om de s. k. förslagsanslagen ej skulle motsvara de dermed afsedda behofven, bör det åligga Riksg.cont. att fylla bristen i dessa utgifter, men derutöfver kan jag icke gå; ty i fall Riksg.cont., såsom Utsk. nu föreslagit, skulle vara skyldigt att ersätta alla brister, som kunde uppkomma i statsutgifterna, inser jag r sanning ej, hvartill hela den af R. St. uppgjorda statsreglering skulle tjena. Statscont. skulle ju i sådant fall alltid få ersättning af Riksg.cont. för alla de af Regeringen anvisade utgifter, och R.
Platserna å första raden och en del af parkett voro reserverade för hofvet, diplomatiska kåren, högre embetsmän m. fl. jemte damer. Här såg man strålande toaletter i alla färger med dyrbara spetsar och blixtrande juveler, ordensband och stjernor af alla slag. Litet emellan vändes ögonen mot den kungl. logen, men ingen syntes ännu till i den samma. Slutligen några minuter efter half två hördes kapellmästaren Nordqvists knackning med taktpinnen, det elektriska ljuset dämpadea och hofkapellet började förspelet till prof. Ivar Hallströms präktiga opera » Den bergtagna ». Första akten gick af stapeln. Fröken Klemming som Ingeborg och hr Strandberg som Bergakungen fängslade med sin sång. Särskildt syntes den förstnämda, både hvad spel och sång beträflär, lörträffligt fylla sin plats. Hr Strandbergs vackra stämma klingar här som alltid välljudande och ren, men förefaller väl vek. Ofriga medspelande fylde likaledes godt sina platser, särskildt fröken Jungstedt som Bergadrottningen och hr Lundqvist som Ulf. Endast de tre första akterna af operan gåfvos denna afton. Under den första mellanakten inträdde konung Oscar förande vid sin sida h. m:t drottningen. D e åtföljdes af prinsarne och de främmande gästerna från Danmark samt en talrik svit. Sedan deras majestäter helsat åt alla sidor på de närvarande, som samtliga vid deras inträde rest sig, och orkestern spelat folksången, ordnade sig de kungliga personerna så, att till venster om konungen satt kronprinsessan af Danmark, Sveriges kronprins, prins Hans af Glucksburg och prins Oscar Bernadotte, samt till höger om drottningen danske kronprinsen, prinsarne Carl och Eugen. Till slutpjes gafs ett tillfällighetsstycke af hr O. Wijkander, kallad » Diamantbrölloppet », visserligen ej af något högre värde, men fyndigt ihopkomrnet, med af kapellmästaren R. Henncberg dels arrangerad, dels komponerad musik. Stycket spelar i Bleking den " 21 januari 1889, således på sjelfva jubileumsdagen. Vackra melodier, präktigt arrangerade danser och pittoreska drägter gjorde det hela synnerligen tilltalande.
23- Att förslaget vid 180g års Biksdag rörande 3:dje Momentet afslås, men det angående 5:te Momentet antages. §• 34- Att 1809 års ändrings-förslag antages. §• 36. Att det från samma Biksdag hvilande förslag afslås. §• 38. Den 13 Juni. 419 §• 3 8- Att det år 1810 på Bordet lagda förslag au tages, i och hvarmed 1813 års förslag förfaller. §• 4r>- Att Utskott-fets förslag vid 1809 och 1810' årens Riksdag afslås. §• §• 56- 57- 63. 75. Att Utskottets fran förra Riksdagarna hvilande förslag antages. §■ $• 78. 8t. Att de vid 1809 och 1810 arens Riksdagar gjorda förslag afslns. Jio Tryck/rikets-Dagen* Att de vid 1812 års Riksdag inkomna och på bordet lagda förslag om en Jury eller Nämnd, i Tryekfrihets-mäl, i stället för det hittills gällande Rättegångssättet, antages. Och beslöt Borgare-Ståndet för öfrigt, att tilt Constitutions-Utskortet öfverlemna redaclionen af alla de utaf samteliga Riks-Stånden godkända förslag, samt de deraf omedelbart beroende. §. §. i Grundlagarna, som sålunda böra derefter rättas,1 hvilken redaction sedermera Rikets Ständer till justering underställes. Ut Supra. Ex Erotocollo Carl Magn. Robsahm!, S, I).
Dä denna rättwrsa en dag med häfdernas oförstäida och okonstlade sprak stall göras ät de sällsynta egenstaper och den lika sällsynta framgäng, hwarmed Herr Baron och Landt-Marstalken uppfyllt ett af de swäraste kall, stola desie häfder, stödde pä förra tiders erfarenhet ch de närwarandes sanna wittnesbörd, utan att förolämpa nägon, tillägga, att ingen Landt-Marstalk nägonsin warit mera ölstad. ^ Ridderstapet och Adeln, rättwis mot sine Förfäder, rättwis emot sig sjelf, wägar med en grundad tillfredsställelse äberopa de tänkesätt för Konung, Fädernesland och Medborgare, hwilka inom detta Ständ warit rädande, och hwilka pä olika sätt, efter tidehwarfwens lynne ledt det till uppoffringar, till kloka och ädelmodiga beslut. Men om Ridderstapet och Adeln skulle tro närwarande Riksmöte, genom nä,got utmärka sig frän de föregäende, sä är det genom en enighet sällsynt wid alla möten, sällsynt wid alla rädstag. Den borde infinna sig dä Ridderstapct och Adeln haft att swara emot en Konungs afsigter, som sjelf förelyser sine Undersåtare med den warmaste kärlek till Fäderneslandet, och med alla försakelser, som desi wäl päkallade. Trygg för sine afsigter känner likwäl Ridderstapet och Adeln huru lätt olika begrepp om medlen kunna wäcka söndring, och känner dä tillika allt bwad den är stylvig Herr Baron och Landt-Marstaiken, för det lugn, för den enighet, hwarmed öfwerläggningarne blifwit gjorda och beslut tagne, det tillhörde Herr Baron §24 Den 18 October. Baron och Landt-Marffalkens rena och patriotiska hjerta, att winna ett allmänt förtroende, dest upprigtiga och wärdiga bemötande, att finna och bibehälla wänffap och kärlek, dest warma och sanna wältalighet, att elda allas bröst, att leda allas sinnen till det föremäl, som af alla söktes.