Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Räkenskaperna, som äro i Kongl. Kammar-rätten granskade samt för år 1847 med anmärkningar, utvisa: för år 1846 utan W eliet. år 1846. år 1847. Uppbörd: Statsanslaget till reparationer å Stockholms slott samt öfriga lör Kongl. Hofven upplåtna bvggnader Credit. Balans från föregående arel: Utgifter: Malerialier och inventarier — Fete-salen å Kongl slottet 19,615: 40. — 1,049: 16. Revisorerne hafva härvid icke funnit något att erinra. Anslaget till brandväsendet oell yttre lyshållning en å Kongl. Slottet. Båda arens räkenskaper äro granskade i Kongl. Kammar-rätten ulan anmärkning och hafva icke heller till någon erinran af Revisorerne föranledt. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: »ebet. år 1846. år 1847. Balans från föregående året: Uppbörd: Statsanslag 5,800: 5,800: Balans till påföljande året: Utgifter: Balans till påföljande r 'et: Drottningholms och Svartsjö Kongl, lustslott. Räkenskaperna, hvilka i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskade för år 1846 utan samt för år 1847 med anmärkningar, framställa förhållandet mellan inkomster och utgifter sålunda: Mebel. år 1846. år 1847. Balans från föregående året: — Ersättning af Krigs-kollegium . 666: 32. Arrenden och tomtören 1,812: 25. — 2,332: 41. — Balans till påföljande året: Ifve tlii. Balans från föregående året: Utgifter: Aflöning, pensioner och gratialier för tjenstemän och betjening ... 4,346: 4,321: 37. 4. Möblering m. m. i Drottningholms slott 24,039: 11. /. Balans till påföljande året:
Man har också anmärkt, att lagförändringen skulle föranleda lill en möjligtvis skadlig hemmansklyfning; men till bemötande deraf får Utskottet erinra, att, då’ arfvingen till en systerlott är berättigad utbryta densamma, såvida hort derå finnes besuten, måste nödvändigt mindre jordlotter uppkomma efter Lag-JJ tskottets Betänkande^ N;o gg. ii nuvarande arfs-lag, än efter den föreslagna nya. För öfrigt är det skäl, man sålunda velat hemta från förmenta olägenheter af för stor hemmansklyfning, helt och hållet ekonomiskt, hvadan correctivet emot dessa olägenheter icke bör nedläggas uti arfs-lagarne, utan hädanefter som hittills liar sin rätta plats uti de serskilda sladganden, hvilka om grunderne för hemmans-klyfning äro eller varda meddelade; och Utskottet finnér icke hinder att, för den händelse, då broder och syster gemensamt ärfva så liten fastighet å landet, ätt den ej väl kan delas eller klyfvas, det må vara hrodren medgifvet ätt systrens del till sig lösa. Det påstående, som man stundom hört göras, att sonen skulle behöfva mera för sin utkomst än dottrem, eller att hans medborgerliga och husliga åligganden skulle gora honom förtjent af deli större arfs-lotten, kan Utskottet ingalunda godkänna. I förra hänseendet är förhållandet snarare motsatt, emedan mannen i allmänhet har för sig långt flere och fördelagtigare tillfällen att genom egna bemödanden vinna bergning och fortkomst, än den mera af andra beroende qvinnan; och i senare hänseendet torde det vara nog att påminna, det mannens kall mest öfverensstämmer med hans böjelser och natur-anlag, och att han visserligen icke skulle finna sig lyckligare genom utbyte af detsamma emot det andra könets. Qvinnan, om än hennes husliga och moderliga pligter äro af ett helt annat slag än de, som åligga mannen, vidkännes likväl mödor och uppoffringar, som äro med hans fullt ut jemnförliga.
Hon visste ju, alt hennes lif kunde stå på spel, i det ögonblick hennes barn skulle komma till verlden. Hon behöfde derför så väl uppmuntran. Men så kommer hennes mormor, som lefvat så länge och pröfvat så mycket i verlden, så kommer hon och sprider oro med dessa obetänksamma ord. Hon behöfde ju ej fästa sig vid dem, hon kunde flytta sängkammaren ändå, ty Gud, som råder öfver lif och död, skulle väl ej fästa sig vid, om hon hade sin sängkammare i det ena eller andra rummet. Men ändå! Oron var redan väckt. Hon kände, att hon ej skulle våga den tilltänkta omflyttningen, ty de der orden: » det är ej bra, det betyder dödsfall » skulle förfölja henne bittida och sent, och de skulle plåga henne mer än bullret och slamret i köket. Då hon omtalade händelsen för sin man, blef han naturligtvis mycket uppbragt, men med de starkare nerver, en man vanligen har, önskade han, att de ändå skulle handla, som de tänkt, hvilket ju var både förnuftigt och nödvändigt. Jennys sinne var emellertid uppskrämdt, och mormors ord bundo starkare än alla förnuftsskäl. Den väntade och fruktade stunden hade kommit och var redan öfverstånden. Jenny hade fått en liten dotter, som nu fylde hennes själ med glädje och skänkte henne ersättning för de vedermödor, hon genomgått. Allt hade gått lyckligt, och Jenny började hemta sig så småningom. Men huru många sömnlösa stunder hade hon ej för sin välmenande, men obetänksamma mormors skull. De stunder på dagen, då » lillan » ej besvärade henne, hade hon så väl behöft egna åt en vederqvickande sömn; den vägrades henne nu, ty grannskapet med köket höll henne vaken. Af brist på sömn insjuknade hon öfveransträngd, så att läkare måste tillkallas, och hans första ord voro, att patienten skulle flyttas in i ett annat rum, der stillhet och lugn rådde. Läkarens auktoritet besegrade omsider den vidskepliga fruktan, och med lugnet följde hvila och sömn, med sömnen krafter och helsa åter. * * * Värdaste läsarinnor, gamla och unga, lyssnen ej till en mängd skrock, som I hören. Den, som skapat eder, har gifvit eder förnuft, som han vill, att I skolen använda.
14» 3etnlift flabganbet i 63. §. ^Regeringsformen, att 2tne ferflilba, till? racfliga fummor, mib fjmarje SvifSbag, (Tola, för oforutfebba hånbelfer, af? fattas ok anflåS till Kongl. 3Rai:tS hoga biSpofttion, l)afme 2Öi faftflållt ben (torre fumman, eller ftora (Erebitioet, till lifa belopp, (jtvarfill berorbe (ErebHio, allt feban år 1812, marit beflåuibt, ellet 3:ma billioner DuFSba? ler, att, på fått nåmnbe @runblagS?ftabganbe forefTrifmer, ur DvifetS ©fån? ber» 35anf, mib infallanbe frig, af konungen loftås, feban Kongl. 93l-ai:t @tatS?5Råbet in pleno fort och iRifetS ©tanber fammanfallat; fjmarmib *201' tfilifa beflutit, att, för beloppet af ben fumma, forn fan fomma att i 33an* fen å flora <£rebitit>et loftås, fRiFSgålbS?£ontoiret ffall berättigad, att, fain? ma bag Ipftningen (Per, utfårba forbinbelfe till 33anfen, lopanbe meb 5- pro? cents årlig ranta, od) beråftiganbe 35anfen att, för capital och ranta, unb? få betalning af för fl inflptanbe tullmebel, på fått, att befja mebel, bå ge? nafl, (Pola i £åne?33anfen infattad och å fPttlben afforaS.
Transport: 42,394: 80. 40,416: 91. — 19 - Transport: 42,394: 80. till Strengnäs stifts Domkapitel, ä 4,500 R:dr, för utvidgning och reparerande af skolhuset i Nyköping, emot återbetalning af l:del årligen utaf lånets belopp samt 3 procents ränta å kapitalåterstoden; hvilken betalningsskyldighet, enligt Rikets åren 1850 och 1851 församlade Ständers beslut, först vidtagit 10 år efter lånesummans lyftning. (Beviljadt vid 1844 och 1845 års riksdag samt utbetaldt sistnämnde år) 2,699: 40. » Hernösands stadsoch Hernö landtförsamling, å 60,000 R:dr, för fullbordande af nya stiftskyrkan i Hernösand, emot årlig återbetalning, efter 1850 års slut, af 5 procent utaf lånesumman. (Beviljadt vid 1844 och 1845 års riksdag och utbetaldt under sist berörde år) 42,000. » Cristinehamns stadso^h Warnums landsförsamlingar, å 37,500 R:dr, för uppbyggande af ny kyrka i Christinehamn, emot 3 procents ränta och årlig afbetalning af 2 procent å den under åren 1849 och 1854 lyftade lånesumman. (Beviljadt vid sistnämnde riksdag) 33,853: 29. » staden Lidköping, å 24,000 R:dr, för ny kyrkas uppbyggande inom denna stad, hvars förra kyrka år 1849 nedbrann; å hvilket låns belopp skall, före hvarje års slut, återbetalas 6 procent, deraf 4 procents ränta beräknas å kapital-återstoden.
Orsaken till detta missförhållande vore förnämligast att söka derutinnan, att vid den tid, då storskiftena egde rum, en och annan omtänksam jordegare boredt sig tillfälle att under sin ego tillvälla sig större eller mindre areal, som vid uppskattningen blifvit ringa betraktad; men genom följande jordegares flit hade detta öfverskjutande jordbelopp blifvit uppodladt ocb försatt i fruktbärande tillstånd. Emedlertid kunde, så länge normen för delningen toges af häfden ocb icke af hemmantalet, någon rättelse för de lidande delegarne icke ernås, tj äfven om, för sådant ändamål, Egodelnings-Rätten, såsom vanligen skedde, tillkallades, uteblefve icke sällan den önskade ändringen, af det skäl, att graderingen i detalj omöjligen kunde under några få dagar granskas. Blefve deremot hemmantalet delningsgrund, skulle otvifvelaktig! en rättvisare delning åstadkommas, mången utgift för de mindre bemedlade jordegarne inbesparas och jorden genast elter hvarje skiftes afslutande kunna uppbrukas, ulan alvaktan på afslutande af de rättegångar, hvartill ofvannämnda stadgande ofta gåfve anledning. kramställningar i enahanda syftning, som de ifrågavarande, hafva vid flere föregående riksmöten utgjort föremål för Rikets Ständers pröfning, men blifvit ogillade på tillstyrkande al Lagocb Ekonomi-Utskotten, som i sådant afseende yttrat: att det vore ovedersägligt, att skifte icke kunde anses såsom ett sätt att förvärfva, utan blott såsom ett sätt att sammandraga egor, till följd hvaraf och då den egolott, en delegare genom laga kraftvunnet skifte fått sig tillagd, vore hans lagliga egendom, hvilken icke, utan kränkning af eganderälten, kunde honom fråntagas, han val kunde tvingas att i nytt skifte ingå och utbyta sin jord emot annan, om skäl dertill förekomme, men aldrig - Lagsamt Allm. Besv och Ekon.-Utskottens Betänkande, A’:o 30.- 9 dri" genom minskning deri underkastas ett ingrepp i sin eganderätt.
Gustaf utanför Stockholm; de fångna fruarna föras derifrån till Danmark; Gustaf skrifver till påfven och andra potentater om Christians omensklighet och ber Lübeck om hjelp; Arvid Westgöthes dust med Norby vid Stegeborg, Stäkets uppgifvande och Junker Thomas’ tillfångatagande blifva omtalade; Norby besluter att blifva sjöröfvare; Gustaf tackar Gud för sin framgång och krigets slut. Fjerde akten: Gustaf låter efter lång vägran öfvertala sig af Johannes Magni och ständerna att mottaga kronan; v. Melens förräderi omtalas; M. Lars Cancellarius öfvertalar Gustaf att införa den nya läran; Gustaf aftvingar erkebiskopen löftet att öfversätta nya testamentet och disputerar med Capitulares i Upsala om deras privilegier; Brask klagar öfver lutherska lärans framsteg. Femte akten upptages af Westerås riksdag, konungens thronafsägelse, ständernas budskickningar, Gustafs återtagande af kronan, och ständernas bifall till den andliga räfsten; sista scenen är improviserad af två bönder, som beskrifva konungens kröning. Man ser af detta, att hela den lustiga komedien är blott en dialogiserad krönika. Den mängd händelser, som stycket omsluter, har tvungit författaren att berätta flertalet, under det att blott det mindre antalet tilldrager sig för åskådarnes ögon. Men äfven de, som upptagas i aktionen, hafva måst sammanträngas, och i samma scen finner man tilldragelser hopförda, hvilka äro betydligt skilda i tid och rum. Som exempel anföra vi 5:te scenen i 2:dra akten. Erkebiskopen har nyss sett den sårade Bengt Bjugg dö i sina armar, då en canonicus kommer med ett bref från Gustaf; erkebiskopen säger sig sjelf vilja öfverbringa svaret, och ropar: ”Här up mina friska hoffmän Åth Upsala wij wele hän, Herr Göstaff ther Salutera, Som wil oss sposkligh regera. Effter wij nu Upsala see, Så mågen j fort företee, Wår tilkommelse bebodha. Jagh wil see hwem som skall rådha. Canonicus (til Gustavus).
Då den tiden kommer, att, såsom Hr Frih. Armfelt yttrade, l/in af dödsdomarne ej tillämpas, och då en sådan utöfning af benådningsrätten af allmänna föreställningssättet i landet upbäres, då torde oek tiden vara inne att införa de alternativa straffen, roen då ej vidare såsom undantag, utan såsom regel. Frih. Hermelin, Carl Samuel: Jag vill ej uprepa, hvad förut blifvit yttradt, utan endast fästa upmärksamheten derpå, att i händelse icke K. M:s förslag antages, utan ett nytt förslag, så kan det vara tvifvel underkastadt, huruvida ändring uti denna föreslagna förordning kommer att. godkännas, enär man kan ega skäl betvifla, att Konungen frångår den öfvertygelse, som Han, jemte sine Rådgifvare och Högste Domstolens Ledamöter, hyser, grundad säkerligen på en föregrde noggrann pröfning vid lagförslagets framlemnande. På grund af hvad jag anfört, får jag förena mig med dem, sorn yrka bifall till K. M:s Nåd. Propos. Hr Cederschiöld, Rob. Theofr.: Så länge dödsstraffet skall i lagen qvarstå, anser jag, att det alltid bör ådömas den, som med berådt mod begått mord, och att således några mildrande omständigheter ej vid domstolarne få tagas i betraktande för den, som begått detta brott, utan må dessa mildrande omständigheter af K. M. tagas i öfvervägande vid benådningsrättens utöfning. Jag anhåller derföre om bifall till K. M:s Propos. Frih. Armfelt: Jag vill endast nämna, i ani. af Frih. Hermelins yttrande, att detsamma grundar sig på ett missförstånd, ty Högsta Domstolen har ej fått sig updraget att yttra sig om företrädet emellan 2 förslag, K. M:s och det af LagUtsk:t afgifna, och kan således icke anses, derigenom att det gillat det förra förslaget, hafva uttryckt ett bestämdt ogillande af dea åsigt, det sednare innehåller. Det återstår ännu att erfara Högsta Domstolens åsigt i denna del, och sättet att erfara sådant är att antaga Utsk:ts Betänk.
Hös - Böndé-Stdndet' är - anförd t af' Anders Danielsson från Elfsborgs Iian: att lian visserligen instämde i Utskottets afstyrkande af bifall till de i 1 punkten omförmäldé motioner, men trodde dén i samma punkt föreslagna lagförklaring vara mindre nödig, enär Kongl. Brefvet den 20 April 1827 redan antydde hvad Utskottet dermed åsyftat.'—-Vid 4 punkten åter funne Anders Danielsson sig föranlåten anmärka, huruledes han mera än en gång varit vittne dertill, att åtkomsthandlingar, hvilka icke passerat Domstol och således icke i ÄVchiven kunnat återfås,funnits genom eldsvådor eller andra olyckshändelser förstörde, och att, derest nu den principen antogs såsom ovilkorligen gällande,att åtkomst till fast egendom aldrig finge styrkas med annan bevisning,-än-desse handlingar, så blefve, i nämnde fall, omöjligt att afhända sig en egendom, hvartill egande-nätten icke kunde styrkas på sådant sätt. Han medgaf, .att r8ö5 års Kongl. Förklaring vore i detta hänseende klar och bestämd, men trodde den icke rimligen kunna efterlefvas, och hemställde, huru man ville, att, vid omförmälda, ofta nog inträffande förhållande, skulle förfaras. I hufvudsaklig öfverensstämmelse med Anders Danielsson hafva .äfven’yttrat sig Tuf ve Månsson från Malmöhus Län, iY'ils Persson från Sö - Lag-Utskottets Utlåtande N:o» 167- dermanlands Län, Lars Hansson frän Bolms Län, Hans Jarlsson frän Elfsborgs Län, Ola Jeppsson frän Blekinge, Botvid Jonsson li an Östergöl Iliand, Anders Larsson från Upsala Län, Anders Ericsson oell Eric Hansson frän Örebro Län, Jöran Jonasson från Kronobergs Län och Lars Janssson Från Elfsborgs Län.
KonstitutionsUtskottets granskningsrätt vore inskränkt till de StatsRådsProtokoll, som blifvit förda till den dag, då Riksdag börjats; och att således Utskottet icke skall varit befogadt att, i afsigt aLt det granska och dervid göra anmärkning, till sig fordra ett Protokoll, fördt under pågående Riksdag, helst Utskottet derigenom ginge i förväg för ett efterföljande KonstitutionsUtskotts granskningsrätt; hvilket förfarande, om än ett bestämdt förbud deremot i Grundlagen icke uttalades, likväl ur redan angifven konstitutionel synpunkt och med uppmärksamhet a den i vår brottmålslagstiftning i allmänhet gällande grundsats, äfvensom i politiskt hänseende, skulle synas lika otillbörligt som förkastligt; och hvarföre Förklaranderne velat nedlägga sin högtidliga protest emot detta Utskottets förfarande, utan att dock undandraga sig svaramål i liufvudsakcn, så vida,' enär samma åtal möjligen kunde vid en kommande Riksdag varda förnyadt, de heldre önskade att nu gemensamt få anföra sitt försvar. En invänning, hvilken, såsom denna, åsyftar att till både grund och behörighet jäfva den åtgärd, utom hvilken ingen sak funnits, mätte tvifvelsutan anses af den beskaffenhet och vigt, att den, ehvad sådant å svarande sidan äskas eller icke, bör utgöra föremål för Höga RiksRättens serskilda pröfning och utlåtande, innan å min sida något yttrande i sjelfva saken föijer', helst den sednares vidare handläggning vore öfverflödig, i fall möjligen invänningen kunde godkännas. I denna öfvertygelse och jemte vördsam begäran, att Höga RiksRätten nu täcktes taga samma invänning i öfvervägande, tror jag mig tillständig! att för närvarande endast bemöta hvad förklaringen derom innehåller. Härvid 205 Härvid får jag till en början erinra, att den judiciella pröfning af Konstitutionsutskottets åtgärd, som invänningen skulle förutsätta, icke synes öfverensstämma med 106 §.
Med lankan fästad vid denna sanning, reserverar jag mig med mindre ledsnad än annars, emot Majoritetens beslut i den Votering, som slöt principestriden i Bevillningsfrågan den 24 Martii. Jag hörde den dagen, en part Talare medgifva livad äfven hela BevillningsUtskottet medgifvit, att 1809 års BeviilningsFördelning var rättvisare, ehuru, som det heter, icke verkställbar. En lid kommer då man inser att all rättvisa - Den i5 April. 633 visa är verkställbar, då man med stadgad föfesatts, med manlig kraft, angriper svårigheterna. Innan den tiden kommer, har kanske det af Herr Stallmästaren von Törne åter uppväckta 1809 års förslag, fått en utveckling i mer än ett detaille-afseende, der den nu saknas. Det har kanske visat sig då, att man ofta har misstagit sig om hvad som utgör väsendet af detta systeme, ofta ifrigast angripit det, som egenteligen har varit detailler. Det är nu intet tid, att bevisa detta, eller försöka motsäga en annan Talare, som yttrade att, efter hans tanka, intet annat skäl finnes till progression, äfven i Afgifts-procenten, än att Staten behöfver och tager der det fins. —■ Jag vill blott beklaga hvar rik man, som kan glömma, i huru mångdubbelt större förhållande en rik behöfver Statens skydd. En tredje hörde jag anföra, att Capitalisten för några år sedan har blifvit plundrad på halfva sin egendom, såsom skäl hvarföre han nu ej borde hindras, att hvälfva sina utlagor på Gäldenären. —. Jag undrade inom mig sjelf hvart den Stat ämnar sig, som medger sig hafva plundrat, för en tid sedan, en Class, och som derföre anser sig, för variation skull, böra lägga tyngden på de andra. En fjerde hörde jag yttra sig, att ägarne af skuldsatt förmögenhet väl kunde förtjena straffas för det öfvermodet att vilja hetas äga det de ej ägde. — Jag vill önska att denna Straff-principe lika väl uthärdar en lugn öfverläggning, som de öfriga principer af Ridd. och Ad. Vrot.
Biskops-Embetena, angående deras successiva indragning, med undantag af de i Upsala, Lund och Hernösand; motion af Grefve Carl August Adlersparre: se Motioner. —, angående bildande af en pensions-fond för prestman af de tillgångar, som derigenom kunde erhållas; motion af Grefve Carl Augnst Adlersparre: se Motioner. Biträden vid renskrifning inom Expeditions-Utskottet, angående arfvoden för flere sådana: B. XI. '290, A. 290, B. 337, 355, A. 355. Björkenstam, F. A., f. d. Björnstjerna, Oskar Magnus, dess yttranden: Blekinge Län. angående förnyad indelning af nyroterade jorden i nämnde Län: I. 233, R. 327; B. IV.' 312, A. 489; E. V. 58. —, angående ytterligare bestämmelser i afseende å båtsmännens inom sagde län tjenstgöringsskyldighet; B. X. 64, 158, 211, A. 211; E. XI. 115. Blomstedt. Christian Jacob, dess yttrande: V. 200- Bogeman, Carl Adolf, dess yttranden: I. 463. 564; VI 280. Bohus Bonden, en klippa utanför Umeå, om statsanslag för anläggande af en fyr derå, m. m., samt om lotsars förseende med däckade båtar på Kronans bekostnad; motion af Herr Sebastian Mathias Tham: se Motioner. Bonde-Ståndets Riksdags-fullmäktige, angående bestämmande af arfvode för—: se Riksdags-Ordningens 17:de §:s 2:dra moment. •— Sekreterare, angående tillförordnande af —: se Riksdags-Orduingens 24:de § och Regerings-Formens 52:dra. Bonté, Fr. W., Kanslist, angående ett utaf honom gjordt ackordsanbud: B. VI. 87, 430, A. 430.
Uti öfverensstämmelse med hvad jag vid niistföreg:de fråga yttrat rör:de olämpligheten att uppå enskilda motionärers förslag tillstyrka stora utgifter för ändamål, i afs:de hvarå man ofelbart kan förutsätta, att Konungen, för den händelse han anser dem nödiga och statsmedel dertill disponible, skall till 11. St;r i sinom tid inkomma med Propos, i ämnet, — hade äfven Den 18 Februari f. in. min lanke inom Utsk:t varit att motsätta mig förev:de motioner om åtskilliga lotsars förseende med däckade båtar på Kronans be kostnad; men, sedan jag öfvervägt de till förmån för törslaget framställde skäl och insett omöjligheten för våra lotsar att uti storm och svårt väder utan ögonskenlig lifsfara kunna gå ut bland skären, så har jag ansett mig icke kunna undgå, att med min röst understödja det beslut, hvartill Utsk:t uti denna fråga kommit. En föregide talare, Gr. Posse, har klandrat Utskit derföre att steget ieke tagits fullt ut, d. v. s. derföre, att Utsk:t icke tillstyrkt anskaffning af 20 i st. f. 12 båtar; men Utsk:t, som, erkännande gagnet af de utaf motionärerna föreslagna lotsbåtar, likväl ansåg Statens tillgångar icke f. n. tillåta en allt för stor tillämpning af förslaget, trodde sig, efter mitt förmenande, med allt skäl hafvu gått långt nog, när det, på grund af enskilda motionärers begäran, tillstyrkte R. St:r att anvisa ett belopp af 24,000 rdr rmt till 12 st. sådana båtar. Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad:s tid med utförligare ordande i ämnet, utan anhåller endast att få förena mig med de talare, hvilka yrkat bifall till förev:de Utlåt, Gr. Posse: Som jag i allmänhet är af den åsigt att man icke bör vidtaga halfmesyrer, kan jag äfven uti förev:de fall icke finna skäligt att sönderdela denna fråga, så att den, Riksdag efter Riksdag, skall till ny behandling förekomma.
Huru landtvärnets öde åren 1808 och 1809 blef, i följd af bristande omtanka för dess helsovård, minnas ännu med fasa de äldste bland nu lefvande generation. Det måste derföre med skäl räknas för ett bland krigsstyrelsens ömmaste åligganden att söka förekomma förnyelsen af dylika sorgliga tilldragelser, och att i sådant afseende under freden rigta sin omtanka i främsta rummet på bildandet af en kunnig, fullt tjenstbar och ständigt fulltalig stam för den läkarepersonal, som kommer att behöfvas vid utbrottet af ett krig, emedan det då är för sent att försöka skapa hvad som ej kan erhållas utan långa förberedelser. Antalet läkare, som för arméen, då den försättes på krigsfot, erfordras, är här förut uppgifvet till närmare 600, deraf hälften bör vara legitimerad eller åtminstone behörigen examinerad, samt återstoden är afsedd att utgöras af s. k. Under-läkare. De sednare påräknas att erhållas bland Fältläkare-corpsens stipendiater, Medicina? Studiosi och andra ynglingar af någon bildning, hvarjemte, om någon brist i fulla antalet skulle uppstå, den möjligen kan ersättas på något annat lämpligt sätt, men deremot kunna de förre, eller legitimerade och examinerade läkare, ej i behofvets stund anskaffas. Då dessas antal emellertid upptages till omkring 300, men Fältläkare-corpsen nu utgöres af blott 105, brista således närmare 200. Nämnde corps, såsom stammen för den vid krigs utbrott behöfliga läkare - Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverket 1833. 9 iäkarepersonal, borde då åtminstone alltid vara fulltalig och fullt tjenstbar. Förhållandet är likväl för närvarande icke sådant. Af 38 Regements-läkarebeställningar är en vakant; 19 Regements-läkare äro pensionsmässige och bland dem 12 öfver 60 år gamla. Af 53 Förste Bataljons-läkareplatser äro mer än en fjerdedel och af 32 Andre