Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har tillstyrkt, att Bancoslyreisen skall äga, på grund af förändrade conjuneturer, att under årets lopp förändra invexlingspriset, men att deremot utvexlingspriset under årets lopp skall vara oförändradt. Vi hafva ofta sett, huruledes priset på guld såväl som silfver hastigt förändrat sig. Om sålunda guldet under loppet af några månåder steg, så att det vore fara värdt, att Bankens hela guldförråd skulle uttagas, och det för lägre pris, än guldet i förhållande till silfret i varuhandeln gällde, så skulle Banken derigenom tillskyndas en betydlig förlust; till förekommande hvaraf det följaktligen är angeläget, att Bancostyrelsen äger att under årets lopp äfven förändra utvexlingspriset, när förändrade omständigheter så påkalla. Den tredje anmärkn., jag har att göra, afser den uppgjorda tariffen för invexling af utländskt silfvermynt. Jag tror, alt Utsk. deruti icke bestämt priset riktigt med afseende på myntets intrinseca värde, i hvilket afseende jag directe till Utsk. skall inlemna en uppsats, emedan det lärer vara föga interessant för R. o. Ad. att böra den uppläsas. Frih. af Nordin, Garl Joli.: Uti hvad Hr v. Troil anmärkt anhåller jag att få förena mig, såsom helt och hållet öfverensstämmande med den åsigt, jag hyser. Jag anser nemi. Bancostyrelsen höra äga rättighet att få utgifva plantsar, emedan det är en misshushållning att mynta silfver, för att sedermera utsläppa detsamma, då det deremot både för den enskilde och Banken är en fördel, att det kan få 552 Den aG Mars. utlenmas omyntadt, hvarigenom större visshet vinnes derom, alt det å utländsk ort emottages. Förenande mig således uti hvad Hr v. Troi! anfört, anhåller jag blott att dertill få lägga den anhållan, att BancoUtsk. vid tariffen JV:o a ville tillse, att det blir något klarare att uppfatta, hvad Utsk. här menat.
Detta är det ord, som Herren till Jeremia sade, om den dyra tiden: Juda ligger jämmerliga, hans portar stå i en ömkelig måtto; det står klageliga till i landena, och i Jerusalem är ett stort rop. De store sända de små efter vatten; men då de komma till brunnen, så finna de intet vatten, och bära sina käril tom hem igen; de gå sorgse och bedröfvade, och omsvepa sin hufvud; Derföre, att jorden refnar, efter intet regnar på jordena; åkermännerna, gå sorgse, och omsvepa sin hufvud. Ty ock hinderna, som på markena kalfva, öfvergifva sina kalfvar, efter intet gräs växer. Vildåsnarna stå på bergen, och lukta efter vädret, lika som drakar, och försmäkta, efter ingen ört växer. Ack! Herre, våra missgerningar hafva det ju förtjent; men hjelp dock för ditt Namns skull; ty vår ohörighet är stor, der vi emot dig med syndat hafve. Du äst Israels tröst, och hans nödhjelpare; hvi skickar du dig, lika som du vore främmande i landena, och såsom en gäst, den icke mer än ena natt derinne ligger? Hvi hafver du dig såsom en hjelte, som förtviflad är; och som en kämpe, den intet hjelpa kan? Du äst ju dock ibland oss, Herre, och vi nämnes efter ditt Namn; öfvergif oss icke. Så säger Herren om detta folket: De löpa gerna hit och dit, och blifva icke gerna hemma; derföre hafver Herren ingen vilja till dem; utan han tänker nu uppå deras missgerningar, och vill hemsöka deras synder. Och Herren sade till mig: Du skall intet bedja för detta folk om nåde. Ty om de än fastade, så vill jag dock intet höra deras bön; och om de än hade bränneoffer och spisoffer fram, så behaga de mig dock intet; utan jag vill göra en ända uppå dem med svärd, hunger och pestilentie. Då sade jag: Ack Herre Herre! Si, Propheterna säga dem: I skolen intet svärd se, och ingen dyr tid få när eder; men jag skall gifva eder en god frid i detta rummet.
Uireklionerne af Låne-kontoren utgifva hvardera för sitt distrikt ifrågavarande kreditiv-låu till Spar-bankerne, och göra derom anmälan hos Fullmäktige, som anordna beloppet till insättning genom Låne-afdelningen, på vederbörande Låne-kontors räkning, i Depositions-afdelningen. Å invisningar, som af någotdera Låne-kontoret för dessa kreditiv-lån utställas, skall vara tecknadt N. N. Spar-bank. Utskottet har härvid till behandling förehaft en inom Ridderskapet och Adeln väckt samt till Utskottet öfverlemnad motion af Herr Grefve Hamilton, Jacob Essen, som föreslår: l:o att ett kassa-kreditiv på Rikets Ständers Bank af högst 50,000 R:dr B:ko måtte beviljas] Stockholms Allmänna Barnhus under enahanda vilkor, som för Sparbankernas kreditiv-rätt äro fastställda, samt Banko-Utskottels Betänkande, N:o 34. 39 2:o att ett lika beskaffaclt kreditiv, till belopp af högst 100,000 R:dr, matte på samma vilkor varda Stockholms stads Justitie-kollegium förunnadt. Då ett bifall till ifrågavarande motion otvifvelaktig! skulle framkalla grundade anspråk på enahanda fördel för inrättningar af likartad beskaffenhet med Stockholms Allmänna Barnhus och Stockholms Stads Justitie-Kollegium, men Banken icke är i tillfälle att meddela kreditiv ät alla sådana inrättningar, då Stockholms Allmänna Barnhus redan från Banken åtnjuter ett understöd af 3000 R:dr årligen; får Utskottet 43:o. afstyrka bifall till Herr Grefve Hamiltons ofvanberörde motion.
I trakten af Fittja träffade jag en bonde, som på min fråga, huru han vågat fara till Stockholm, svarade: det är icke så farligt! Visst dör det en hop folk i Stockholm, men det är så godt om dem. Detta var hans tanke om koleran. Såsom skäl för bifall till Utsk:s Betänk, har en annan talare hufvudsakligen sagt, att spärrningarne icke upfvlla ändamålet. Ja, om det vöre hufvudsyftet att spärra i ordets egentliga bemärkelse, skulle jag vara fullkomligt ense med den värde talaren, att spärrningarne icke upfylla sitt ändamål, ehuru sådant är långt ifrån att vara bevisadt. Men jag vill antaga, att det är så. Jag yttrar mig emellertid för sätten att spärra, icke derföre, att jag tror, att spärrningarne i allo upfylla sitt ändamål, utan derföre att, sedan kommunerne under en längre tid fått en slags häfd på rättigheten till spärrning, och då, på sätt Hr Ekströmer, hvilken med mesta sakkännedom yttrat sig i frågan, äfven sagt, att öfvertygelsen om nyttan af spärrningarne ännu icke är stadgad inom läkare-corpsen, tror jag icke, att det är rätt af R. St:r att vilja kasta på styrelsen obehaget af ett missnöje, hvilket, enl. min öfvertygelse, blir ganska stort. Om de, som nu hata spärrningarne, skrika, är jag förvissad, att, om spärrningarne förbjudas, och således blifva kärare än de nu äro, skola de, sorn icke få spärra sig, skrika ännu värre. Man har här citerat exempel på spärrningarnes ändamålsenlighet eller icke, i anledn. hvaraf jag anhåller få nämna, att inom Stockholms län finnas 6 småstäder. Tre af dessa spärrade sig och undgingo koleran, men de andra tre spärrade sig icke och blefvo af koleran angripne. Södertelje hade icke spärrat sig, och under loppet af 2:ne månader var staden frisk; men slutligen utbröt sjukdomen och der dogo 24 personer.
De motioner i förenämnde syftning, som till Utskottet blifvit remitterade, äro väckta inom Yällofl. Borgare-ståndet af vice Talmannen Herr J. G. Schwan samt Herr C. C. Hörnstein. Den förre har tillstyrkt, dels att då Bankens sedlar af äldre sorter, nemligen så kallade transportsedlar å 5 Biksdaler och derutöfver samt sedlar å 3 R:dr och 2 R:dr på både dubbla och enkla blad, allt sedan slutet af år 1848 ej vidare emoltagils i krono-uppbörden och alldeles försvunnit ur allmänna rörelsen, samt tidpunkten således nu syntes vara inne att för deras giltighet bestämma en slutlig preskription, hvilken så mycket hellre kunde utsättas ganska kort, som uppgifterna om Bankens sedelstock under den sednare tiden för dessa äldre sedelsorter utvisade ett nästan oförändradt förhållande, och sådant gåfve anledning förmoda, att en stor del af dem, genom hvarjehanda tillfälligheter, gått förlorade, Rikets Ständer må för deras del besluta, att ifrågavarande transportsedlar samt äldre sedlar å 3 R:dr och 2 R:dr skola upphöra att vidare vara gällande, så framt de icke till inlösen i Banken företes inom slutet af år 1860; dels ock att, son) do tryckta uppgifterna angående Bankens ställning ådagalade, att summan af utelöpande sedlar ä 16, 12 och 8 skillingar under liden från den 31 December 1848 (1849), då, enligt Rikets Ständers beslut, tillverkning och utgifning af sådana sedlar upphörde, till den 31 December 1855 nedgått ifrån 2,183,202 R:dr till 574,301 R:dr 8 sk., samt beloppet af utelöpande sedlar å 14 och 10 skillingar, som den 31 December 1849 uppgick till 69,661 R:dr, den 31 December 1855 minskats till 10,140 R:dr, och behofvet af skiljemynt för den dagliga rörelsen blifvit fylldt Mh. till R. St.
Jag anhåller om afslag å Utskrs förslag. Hr Bildt: Den siste talaren sade, att TJtsk. icke betänkt detta ämne. Jag befarar, att lian litet eller intet tiinkt på huru det ser ut i skollokalerne. Den, som sett dessa skolor med deras usla bord och biifikar samt tränga utrymme, måste med någon känsla för det upväxaude slägtet önska, att ungdomen måtte få icke blott lämpliga platser att sitta på, utan äfven bord och frisk luft i skolrummet. Hr Printzensköld har betydligt misstagit sig, om han tror, att beloppet st' terminsafgiften 39,000 Rdr skall årligen användas till reparation af gamla glober m. m. Till något sådant tror jag icke, att man med någon eftertanke kan leda sig af denna discussion. Terminsafgiften skall utgå till anskaffande eller reparerande af skolans inventarier. Jag tror, att uttrycket skolans inventarier är bättre än det Utsk. begagnat. Hr Lilljehöök har sagdt, att med instrumentcr menar man sådana undervisningsinedel, 602 Den 21 No rem b er e. m. hvarigenom undervisningen göres för ynglingen åskådlig, bildrik. Det är en sanning, att man afsett detta, men jag påstår, att om man säger skolinventarier, så innesluter detta ord i sig undervisningsmaterielen, hvaremot ordet undervisnings-maleriel utesluter stolar, bord och luftvexling^ apparater och andra saker i skolan, vida viisendtligare än en och annan ritning eller glob, hvarvid Hr Printzensköld företrädesvis fästat sig, och hvilka liro af mindre vigt. för skolan. Man har sagt, att denna afgifr, ingår orättvist, och att den bör utgå med en viss summa till hvarje skola. Då först påstår jag, att den blir orättvis, ty otti man såsom jag fäster sig vid, att i en skola behöfvas stolar och bord i förhållande till lärjun gernes antal, då är det lämpligt att taga denna afgift, som just utgår efter ani alet lärjungar. Nu kostar ett sådant bord eller en stol kanske 30 lldr, och terminsafgiften utgör 6 Rdr, hvilken efter 5 års förlopp allisa betäcker kostnaden.
Föredrogs å hyo RiddarhusUtskottets så yäl den 26 sistlidne Maji aflåtne Memorial, Den 22 Junii e, m. 411 innefattande förslag till ny Insfruction för RiddarhusDirectio ien, jemte Riddarhusets Ernbetsoch Tjenstemän, samt till Reglemente förläns meddelande af de under RiddsrhusDirectionens förvaltning ställde Cassör, sorn ock den 19 dennes afgifne, samt den 20 derpå fö^de på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af de vid ofvannämnda förslag gjorde anmärkningar. Friherre Mannerheim, Lars Auguft, hade inlemna! ett så lydande: Vördsamt Anförande: Högloflige RiddarhusUfskottets förslag till Instruction för RdddarhusDirectionen innefattar ibland annat; Att Riddarhus-Secretararen ej äger under Riksdagarne utöfva sin Representationsrätt på Riddarhuset. Denna framställning är i min tanka både Inconstitutionel och Illiberal. Den är inconstitutionel, ty då hvar och en Adelsman, som tillhörer en introducerad ätt, är född Representant, antingen såsom HuR vildman, eller med rättighet att representera i kraft af fulhnagt; då han således äger ett privilegium ordinis et personge, kan hans rätt så mycket mindre honora afhändas genom föreskrifter, i form af Ordningsmål, som förändring i privilegier fordrar ett helt annat tillvägagående, och igenfinnas 1114 §< af Regeringsformen. Dermed instämmer också 12 § af Riksdagsordningen, hvaruti stadgas: Att Ridder skap et och Adeln representera?, enligt Riddarhus. Ordningen, hvilken, likasom öfriga StåndsOrdningar, hör vara Jörfattad i öjverensstctmmelse med Gntndlrgarne. Af sådan orsak har befunnits nödvändigt: att Riddarhusordningens ^ §. borde rättas efter RiksdagsOrdningens i8-'de, och den 36 efter RiksdagsOrdningens 56
Konungens veto i afseende å de i Bancolagen förekommande ämnen är utan tvifvel ett högst vigtigt correctif emot förhastande; men detta gäller lika mycket om ock grundlagen ej, ]iå sätt förslaget innehåller, i allmänt ordalag åberopade Bancolagen, hvilken det oaktadt, om Statsmngterne derom äro ense, obehindradt, såsom all annan civillag, vid hvarje Riksdag utan föregången hvilotid kan ändras. Staten kan väl ej såsom förr bispringas, äfven i nödens stund, hvilket dock kanske sist bordt förekotnmas, ehuru ett nödvändigt offer åt Bankens credit; men om reela fonden tillfälligtvis, eller genom förtjent förtroende, icke blifvit på längre lid betydeligen ålitad, och förslagsmakare, hvilka vid våra Riksdagar icke saknas, tyckas framställa Bankens ställning så god, att, enligt uppgjorde theorier, den bör kunna utvidga sin rörelse och i långväg utsläppa sedlar i vida större proportion än mot reela fonden vid realisationens beslutande varit beräknad, hvarvid naturligtvis det allmännas behof och Bankens fördel förespeglas, så kunde möjeligen Regeringen öfverraskas och för tillfället dela en rådande opinion, om den ock i en framtid skulle befinnas förhastad. ConstitutionsUtskoltets pröfning af ett. förslag lill rubbning af realisationens grunder, och de 5 årens mognad af ett godkändt förslag vore en ytterligare återliållskralt, en ökad garantie för realisationens *36 Den 17 Februari i f. »n. bestånd. Hvad vinnes om grundlagen endast förklarar, att Bankens sedlar böra lill utsatt belopp inlösas? äfven utan detta stadgande mäste en sådan moralisk förbindelse vara ostridig. Allmänheten vill vara förvissad, att de skola inlösas, och verkeligen blifva inlöste, ty derförutan är ej det ändamål, Utskottet afsett, vunnet. Delta vilkor åter står i förhållande till Bankens förmåga att sina sedlar inlösa, hvilken slnteligen mäste hero af verkliga för handen varande tillgångar.
I en gammal beskrifning öfver Färöarne från år 1673 säges, att invånarne vid sina bröllop och under juldagarne förlusta sig med någon enfaldig dans, hållande hvarandra i handen uti en krets och sjungande några gamla kämpavisor; de flesta af dem kunna nästan alla kämpavisor, icke allenast de, som finnas i den gamla danska kämpaboken, men äfven många andra, som möjligen annorstädes äro glömda, men här lefva uti friskt minne och ideligen begagnas vid deras dans. Ännu 150 år derefter fortlefde samma dansar och samma visor i oförminskad friskhet; öboarnas största nöje var dans, gamla och unga togo deri del; från jul till fastan var den egentliga danstiden, men dessutom dansades äfven på heligdagar och vid högtidliga tillfällen, och alltid voro dansarna beledsagade af sång, aldrig af instrumentalmusik25. Hvad som härvid i första rummet fäster vår uppmärksamhet, är att den historiska kämpavisan begagnats som dansvisa, ett bruk, som utan tvifvel kolonisterna fört med sig från hemlandet. Arvidsson vill deraf sluta, att dansleken skulle hafva sitt ursprung långt upp i hednatiden. Antagande, att de mythiska Eddasångerna varit begagnade vid gudstjensten och att de dervid afsjöngos och framställdes i någon art dramatisk dans, förmodar han, att den deraf uppkomna vana att i sång och handling utföra den episka diktens innehåll bibehållit sig, då riddarpoesierna efterträdt Eddasångernas mythiska tonarter, så att dessa på grund af gammalt bruk blifvit ej blott afsjungna, utan äfven beledsagade med någon mimisk dans26. Härmed må nu förhålla sig huru som helst, säkert är, att man kan uppvisa ett musikaliskt sammanhang emellan Eddasångerna och riddarvisorna. ”Sangens ældste Ledsagelse var Dands,” yttrar N. M. Petersen om riddarvisan, ”derfra udgaar dens ensformige Rythme, den simple Melodie og de stærkt fremhævede Taktslag, den simple Vexling af Nedslag och Opslag.
Utskottet hade uti 40:de punkten hemställt, dels att Rikets Ständer mätte förklara sig icke finna skäl att bevilja det af Kongl. Maj:t till fortsättande af befästnings-arbetena vid Stockhom på landsidan för nästkommande statsregleringsperiod äskade anslag 300,000 Rtdr, och dels att Rikets Ständer, i sammanhang med anmälan om deras beslut i hufvudsaken, ville i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit behagade förordna om återlemnande till Statskassa!) at den del utaf de vid förra riksdagen för berörda ändamål beviljade anslagsmedel, som icke blifvit dertill använda; — och är Utskottets hemställan bdalien af Borgareoch Bonde-Stånden; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt ProsteStåndet, med ogillande af Utskottets yttrande, beviljat det af Kongl. Majit i omförmälda hänseende äskade anslag, 300,000 Ridr, att utgå med h under hvarje af åren 18(51, 1802 och 1863. För denna frågas afgörande föreslår Utskottet följande voterings-propositioner: »Den som anser, att det af Kongl. Majit till fortsättande af befästningsarbetena vid Stockholm på landsidan för nästkommande statsreglerings-period äskade anslag, 300,000 Ridr. icke bör beviljas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beviljat omförmälda anslag.»
På grund af dessa skäl och dem, Hr Bergenstråle i sin reservation anfört, kan jag icke antaga detta förslag, hvilket om än oskyldigt likväl måste betraktas såsom ett nytt steg på banan att bereda Judarne utvidgade rättigheter, och derföre anhåller jag om afslag å Betänk. Gr. Posse, Gustaf Mauritz: Jag har hitintils lefvat i den tro, att religiositet och sedlighet ni. m. vore att söka mera på landsbygden och i de mindre städerne än i de större. Ekon.Utsk:s Betänk. JVs 37 har likväl uplyst mig om motsatsen. Utsk. har nemi. lill en början sagt: ”Utsk. tror derföre att, såvida kristendomen och kristligt lif höra bibehållas orubbade i sin renhet inom Svenske nationen, man framför allt mäste akta sig att åt elementer, som äro mot kristendomen stridande, inrymma ett förderfligt inflytande. Della skäl vore för Utsk. ensamt tillräckligt att afstyrka motionärernes begäran om de här ofvan nämnde vidsträcktare förmåner för Judarne” eller med andra ord det vore farligt att inlåta Judarne i landet; men emot slutet i Betänk, säger Utsk.: ”Derför har Utsk. ej tvekat att tillstyrka rättighet för Judarne att obehindradt nedsätta sig i landets större stapelstäder, hvarest deras inflytande ej kan vara af någon våda. Detta vill således säga, att kristendomen i stapelstäderne är så stor, att det icke är någon våda, att låta Judarne der bo och vistas, men deremot står kristendomen och sedligheten på landet på så klena fotter, att man ej vågar släppa Judarne dit. Så är dock icke förhållandet, ty enl. mitt omdöme är kristendomen lika stark om ej starkare i de mindre som i de större städerne, och min öfvertygelse är, att de satser, som utvecklas eller göra sig gällande i de större städerne, lättligen uttränger på landet i allmänhet, samt följaktligen att hvad, som rör sig inom hufvudstädernes kretsar, vinner gehör på landet. I detta afseende är Utsk. jemväl af olika tankar.
Utter hvad Utskottet äfven inhemtat, hade samtlige uti RiksgäldsContoiret förvarade, till LeipzigerLånet hörande PartialObligationer till ett antal af 2832 stycken, hvardera på 5oo R:dr Sachsiskt Conventionsmynt, och således äfven de af RiksgäldsContoiret inlöste, varit utskickade till Leipzig, samt efter det de samma derifrån återkommit, blifvit, på Nådig Befallning, till R:g:sContoiret öfverlemnade, jemte ett af Magistraten i Leipzig, under den 2.4 sisth October, ut~ färdadt Betyg, af innehåll: att förrberörde å en Betyget bifogad och deri åberopad Förteckning upptagne 2832 st. Obligationer blifvit hos Magistraten företedde, annullerade oell dödade; så att det af Revisorerne, icke utan skäl, för nödigt ansedde Afskrifningsbevis för dessa Obligationer nu mera erhållits. Beträffande åter de af RiksgäldsContoret, dels i Amsterdam och dels här i Stockholm inlöste, till f. d. Lånen i Holland, hörande Partial-Obligationer, för hvilka Afskrifningsbevis saknas, så hafva Hrr Fullmäktige, i afseende på dem, som, genom vederbörande Commissionairer i Amsterdam blifvit inlöste och der förvaras, till ett antal af 562 st., men för hvilka Afskrifningsbevis ännu icke kunnat erhållas, i sisth November månad uppdragit åt Svenske och Norrske Consuln derstädes Westerberg, att om anskaffande af väderbörligt Afskrifningsbevis besörja. Och hvad angår de öfrige, ifrågavarande, till f. d. Holländska Lånen hörande PartialObligationer, så kan för dem afskrif - Betänkande!). 373 ning på HufvudDokumenten icke erhållas, under annat villkor, än att Obligationerne företes till dödande i Holland.
Maj:t äskad eller eljest ifrågakommit, får Utskottet hemställa, alt samma anslag måtte i den blifvande nya Riks-staten med oförändrade belopp uppföras, dock att, tili jemnande af Hufvudliteins slutsumma, förslagsanslaget till skrifmaterialier och expenser, ved m. m., som för närvarande utgör 18,674 R:dr 78 öre, ökas med ett belopp af 25 R:dr R:mt; Kommande, i följd af hvad Utskottet uti förestående punkter tillstyrkt, Hufvudtitelns samtlige till ordinarie stalsregleringen hörande anslag, på sätt hosföljande tabell Lill. A närmare utvisar, att uppgå till 5,452,000 R:dr. Då Hufvudtitelns summa, enligt nu gällande Riks—stat utgör 4,270,450 R:dr, visar sig således här en tillökning af 1,161,550 R:dr; hvarvid dock bör iakttagas, alt beräkningen af Postverkets omkostnader är af Utskottet, enligt Kongl. Maj:ts nådiga framställning, förslagsvis upptagen 100,000 R:dr högre än det nuvarande anslaget, utan att någon ökad utgift härigenom uppkommer, äfvensom att det såsom ersättning till städerna för rnistad tolag förslagsvis uppförda belopp, 1,040,000 R:dr, redan förut under annan form utgått. För de under 7:de Hufvudtiteln hänförliga behof af tillfällig beskaffenhet, som således höra till den så kallade extra statsreglering en, åro nedan omförmälda framställningar gjorda: 28:o. Uti den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof har Kongl. Maj:t begärt att till bestridande af utgifter för kolonien St.
Då det icke kan förmodas att posthållare, utan särskild ersättning, åtager sig det besvär, som posthållningen medför, och dermed förenadt äfventyr af förlust, har såsom sådan ersättning, utöfver hvad han eljest på företaget kan förtjena, upptagits ett i Komiténs tanka lämpligt belopp. 0) Öfverkontrollör, hvilken det skulle åligga, att, inom sitt distrikt, icke allenast anordna stationer och posthållning, utan äfven utöfva tillsyn öfver hela postbefordringsväsendet, torde, med afseende å anspråken på de egenskaper samma befattning således skulle erfordra, icke kunna vedergällas med mindre, än det föreslagna arfvodet, jemte ersättning till skrifvarebiträde, hvaraf han ansetts vid sin expedition, för emottagande och verkställande af Poststyrelsens föreskrifter, blifva i behof. Till en början torde Öfverkontrollörs distrikt icke böra hafva större utsträckning, än 25 å 30 mil i längd. 10) Administrations-kostnaden vid poststationerna har, med hänsigt till den större eller mindre rörelse, som vid dem förmodas uppkomma, beräknats olika vid olika stationer. I större städer, äfvensom vid postvägars anslutning till jernvägar, torde en liflig personbefordjing och paketförsändning uppstå, hvadan icke allenast flere tjenstemän, utan äfven större, embetslokal erfordras. — I mindre städer och på en del andra ställen är äfven jemförelsevis mera rörelse att förvänta och måste således administrations-kostnaden der blifva större, än vid det stora flertalet af stationer, hvarest Tillsyningsmannen ansetts kunna, med biträde af Konduktörerna, medhinna de förefallande göromålen.