Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu, då blott en liten del återstår, stöter det nalional-stoltheten att gå ifrån företaget, och jag erkänner, att jag icke skulle vilja samtycka dertill, utan att jag vore öfvertygad, det kostnaderne äro större, än att Statens krafter tillåta desammas bestridande. Men huru komma till öfvertygelse derom. Man har åtminstone sett, att de i calculerne upptagne summor hitintills aldrig räckt till. Man borde först öfverlägga om, huru stor summa, lämpad efter Statens tillgångar och Folkets bördor, skulle årligen kunna afsättas till Canalbyggnaden, och sedermera på bästa sätt använda denna summa, till dess Canalen blir färdig, ehvad denna tidpunkt blefve mer eller min - Den 26 Mars e. nä. 113 mindre aflägsen; men icke mätte det vara rätt, att Rikets Ständer här, ifrån Riksdag till Riksdag, få emottaga nya calculer och nödgas göra nya anslag, utan att veta, huru eller när detta skall slutas. Vill man handtera saken allvarsamt, så måste man söka att få någon visshet i detta ämne. För det andra anser jag det oundvikligt, dådet är Statens medel, som användas till såda* ne företag som detta, hvilket jag anser för ett Statens företag, ehuru ett Bolag är inblandadt deruti, alt man icke öfverlemnar förvaltningen till Bolaget, eller dess Direction. Dr denna synpunkt är det, som jag tror, att man bör vidtaga sådana utvägar, hvarigenom det blefve undersökt, om förelagets ulförbarhet slår i jemförelse med kostnaden, samt derefter anslå de medel vi kunde undvara och ställa dem under Kongl. Maj:ts disposition, hvilket jag anser vara enda utvägen att komma till ett resultat. Härtill fordras likväl, att Bolaget afstår från all annan pretention, än som blifvit detsamma i privilegierna försäkrad, nemligen t utdelningen af Canalens afkastning, då den Öfverstiger utgifterne. Detta är allt hvad Bolaget kan begära, då det icke fullgjort sin skyldighet, att göra Canalen färdig.
Ordn., som säger, att R. o. Ad:s sarntl. antecknade ledamöter skola i bänkmts-afdelningar indelas, och sedermera hvar och en äga att i bänkm:s-valet taga del, eller också, i fall proposm blefve afslagen, att man ej vill tillämpa Riksd.Ordn., likasom jag nyss nämnt, följden skulle blifva af Gr. Anckarsvärds propos:s besvarande med nej. Sådana beslut lära dock icke annorlunda, än i en med lag öfverensstämmande ordning kunna fattas; hvarföre jag får hänvisa dem, som önska förändring i de nu gällande lagbuden, till 83 §m Reg.F. samt 41 §:n Ridd.Ordn., hvilka utstaka, huru ändringen må äga rum; ty något beslut derom, att gällande stadganden ej skola Dea 20 Januari. 27 efterlefva1;, är obehörigt; och jag förmodar, att vi ej hunna få propos. till fattande af något sådant beslut. Gr. Anckarsvärd: Jag har alldeles ingenting emot, om Hr Frih. o. Landtm, hellre gö’r den framställning, sorn Hr von Troil föreslagit; men jag delar icke den farhåga, sorn Frih. Cederström yttrat, att R. o. Ad. kunde komma alt fatta ett sådant beslut, att 41 §:n Riksd.Ordn. skall ingenting betyda ; ty jag är tvertom öfvertvgad, alt Ståndet med stor pluralitet, jag vågar nästan säga enhälligt, skulle komma till den slutsats, att förenämnde 4' § niåste ligga till grund för R. o. Ad:s förfarande i detta afseende. Hr von Heyne: Jag ville hemställa, om icke proposln borde så ställas, att R. o. Ad. tillfrågades, huruvida icke det vid föregående riksdagar antagna sätt att välja bänkman — hvilket jag anser vara ett misstag i grundlagslillämpningen — af H. R. o. Ad. anses såsom ett jiraejudicat, hvilket när som helst kan rättas.
Efter denna utrednings emottagande och sedan de ytterligare handlingar, som, enligt ett af några lagfarne embetsmän i Haag derefter afgifvet betänkande, angående sättet och vilkoren för besagde obligationers återbekommande eller fullkomliga annulerande, skulle erfordras, äfvenledes blifvit anskaffade och förenämnde advokat tillställde, har denne förklarat sig med dessa handlingar tillfredsställd och syntes han förmoda, att vederbörande möjligen utan vidare rättegång skulle kunna förmås att godvilligt återställa de obligationer och öfriga dokuraenter, hvarom fråga vore. Ståts-Utskottets Utlåtande, JS:o 78 •23 Enär några, meranämnde lån rörande, obligationer eller andre handlingar sedan 1840—4844 års riksdag icke blifvit till Riksgäldskontoret aflemnade, utgöras de ännu icke återställde hufvudförbindelserne för de s. k. ärftliga lånen i Holland af 30 st. i ofvan åberopade underdåniga skrifvelse (JV2 426 i 40:de sami. af hillänget till riksståndens protokoll) uppgifne, dels af Kongl. Statskontoret och dels af Riksgäldskontoret utfärdade obligationer å ett sammanräknadt belopp af 6,000,000 r:dr, eller 43,000,000 floriner holländsk courant; varande således de 284 st. i samma skrifvelse jemväl omförmälde, på samma hufvudförbindelser grundade, men af vederbörande bankirseller handelshus utgifna partialobligationer, å 4000 flor. hvardera, ej heller hittills återställda. Och bör härvid tillika erinras, att 4,4 08 st. dylika obligationer, hvilka före år 4843 blifvit af Riksgäldskontoret här i Stockholm med svenskt mynt infriade, väl äro af Riksgäldskontoret återbekomna, men icke blifvit å hufvudförbindelserne afskrifna.
Bevilln:sUtsk:t utgöres, såsom vi veta, af 48 ledamöter, således en liten nätt representation för sig sjelf, och det är icke troligt, att de skulle ändra sina redan för E. St:r framlagda åsigter, blott till följe af en återremiss från E. o. Ad. Hvad åter angår do betänkligheter, som här blifvit yttrade i afseende å svårigheten att tillämpa de här lemnade föreskrifter, samt att den, som hade mindre förmåga att af sin egendom draga inkomst och fördel, skulle komma att skatta lika med den, som visste bättre draga parti af sin jord, så anser jag häri icke ligga någon orättvisa, emedan det är en statsförlust, om egendomen blir illa skött. För öfrigt är det icke värdt att söka genom stadganden och föreskrifter i detta fall komma till fullständig noggrannhet, ty ett sträfvande derhän skulle blott leda till upskof, hvarigenom man riskerade att icke alls komma till något resultat. Det är också gifvet, att, då vårt land, och hvarje särskild del deraf, icke ännu är så fullständigt lagdt på karta, att BeredningsKomitén af sådana uppgifter, som derigenom kunna vinnas, kan hemta tillräcklig ledning för sitt omdöme om fastighetens verkliga värde, de öfriga omständigheterna, hvilka såväl i stadgan som i instruktionen äro ganska vidlyftigt angifna, måste tagas i betraktande, och då inträder BeredningsKomitén i egenskap af samvetsnämnd. Jag finner icke något antagligt skäl att upskjuta förslagets afgörande, men vill icke nu uptaga lt. o. Ad:ns tid med en närmare utveckling af skälen deremot, utan inskränker mig till att instämma med Gr:ne Lagerbjelke och af Ugglas i deras anhållan om proposition å bifall till mom. 1 af §:n 3. Gr. Mörner: Jag anhåller att få med några ord bemöta några, af föregående talare gjorda, anmärkningar. Gr. Lagerbjelke har erinrat att §:n 67 i nu gällande Bevilhnsförordning skulle vara öfverensstämmande med den nu förev:de 3:dje §:n.
I den första up !~satsen i detta liäfte laniiias en iitrednirig af telegraJistemas Eö~zeför7zållc~~zden shdana de skiille stalla sig enligt det förslag till ny stat för telegrafverket, soin i statsverkspropositione~~ franilagts för iniievaraiide &amp; rs riksdag. I iiärnda artikel frainliZilles, att om detta förslag blefve antaget och tillampadt, Skulle lönevillkoren för de Aesta af de i telegrafverkets tjänst aiistiillda kvinnorna blifva sanire Bn livad de hittills varit. Detta föïh~llaiide liar afven belijärtats af .några af andra kamniarens ledanlöter. Herr J. H. G. Fredltoha Iiar nainligeii, med instämmande af lirr A. Hedin, Joli. Joliansson och Joh. Nydahl, väckt motion för att f &amp; de föreslagna lönevillkoren i iikgra punkter ändrade. I motiveringen af sin motion framliåller hr, Fredholm, Iiizrii de aiispråk, som stallas på de Iivinliga telegraftjaiisteinäniieii, icke äro sin %, d i de för att blifva anställda maste hafva genomgått ett 7-klassigt liiroverk ' ocl~ dessutom telegrafverkets läroanstalt, och vidare för att blifva antagna som ordinarie det af dem fordras ett måiigirigt arbete som extra ordinarie niot en ringa lön (600 kr. Han betonar, att i den liögsta lönegrad en kvinna kan uppnå inom telegrafverket (som föreståudare för 8: e klassens statiori med 1,100 kr. i lön och tre ålderstillägg ii 100 kr.) endast finnas 20 platser eller en p i 25 af de vid verket anställda kvinnorna. Att det tinder dylika förIikllandeii torde blifva svfirt för telegrafisterna att existera på deii knappa lönen (700 kr.
Dalarna om sin landsort anföra: och skulle en lista derpä upgöras, uptoge utan twifwel Ridderffapets och Adelns upoffringar derpä et gansta betydligt rum. Deras tapperhet lyser i wära häfder, deras oe. gennytta bewittnas af alla allmänna handlingar, och da, i jämnförclse mot öfriga närande ständ i Staten, den mindsta förmögenheten hos detta är samlad, dä bewisligen i sednare tider den mesta flyttat til Bonde-S landet, äro anfall mot deras äganderätt högst oförwäatade, och 7Z3 Den iZ Iunki. och den bcstyllningen orättwis, at den blott af egennyttan förswaras. 8w De som för längre tid tilbaka köpte Säterier, beräknade ej det pris, hwartil sadén nu stigit, och hafwa således wunnit mycket pä sin handel. Anm. Om werkeligcn sädesprisets stegring gifwit jordbrukaren en sann fördel, sa hafwa alla jordbrukare lika wunnit densamma; och winsten är otwifwelagtigt tängt större sammanräknad pä Let stora antalet skatte och Kronohemman, än pä de fä Saterierne. Detta skäl kan säledes ej gälla för Säteri-ägaren at derföre göra en upoffring. De hederwärda Riksdagsmännen stuta sina pästäenden med en målning af Statens olyckliga belägenhet och de förluster Bonde-Ständet gjort genom Landtwärnets behandling, hwilken ömmar icke ivid ätankan af allt detta, och hwilken Swensk man är icke beredwillig at gä de andra til mötes at bota det onda som ost trycker. Men finnes dcrtil allenast ett sätt, och mäste detta sätt nödvändigt endast wara det som är obilligt och orättwist. I fig sjelf äro Säterier och frälse äqendom för det närwarande til sä liten del i Ridderskapets och Adelns uteslutande ägo, at förändringen dermed ej blott drabbar detta Ständs medlemmar. I denna fräga förfäkta wi mera den allmänna rättwisan än nägot Ständs-Jntereste.
Riksdag anslagna medel, hittills utbetalts R:dr 32,340: — och till Folkskolelärare-seminarierne d:o d:o » 17,866: 32. samt till stipendier vid samma seminarier » 20,833: 16. eller tillsammans R:dr 71,040: — hvadan nu i Riksgälds-kontorct finnas irinestående: utaf sistnämnda 2:ne ärs anslag för folkskole-lärares aflönande R:dr 7,660: — för seminarierna 333: 16. och för stipendierna » 3,166: 32. ^gQ. I afräkning å det anslag, som till bestridande af Grefve Th. Rudenskölds resor i och för folkskole-undervisningens ordnande, enligt Reglementets 158 §, beviljades, har endast ett belopp af 800 R:dr, motsvarande sistlidet års anslagssumma, hittills blifvit på föreskrifvet sätt reqvireradt och utanordnadt; varande en härå uppkommen besparing af 53 R:dr 24 sk. sedermera till Riksgälds-kontoret återbetald. g) Riksdagskostnader samt aflöningen för Rikets Ständers Juslitie-ombudsman m. fl. (Reglementets 160—164 §§). Utöfver de i 1855 års revisions-berättelse, sid. 52, jemte dervid bilagd tabell, Litt R., uppgifna, genom Riksgälds-kontoret, före slutet af November månad sagde år bestridda kostnader för sednaste Riksdag 3. har derefter, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers uti Reglementets 160 § åberopade beslut och föreskrifter, till ytterligare utgifter för samma Riksdag utaf detta verk måst utbetalas ett belopp af » 9,049: 40. 2. Således utgör den summa, som, till godtgörande af de med Rikets Ständers sammanvaro under åren 1853 och 1854 förenade kostnader, från Riksgälds-kontoret utgått a 307,509: 35. 5. och öfverskjuter kostnaderne för nästföregångna eller 1850 och 1851 års
4:o 9lär tid en bnnbltng, forn nteb d)arta jtgidata flad för fed, forbrad ett högre belopp beraf, ätt en ftåntpel ittitel)åder, ntå tid befi fuda tttgöranbe tmänne eder flera (bartor begagnad. Ont flera bofuinenter eder bilagor ffriftvad på fanttita ari, förfed bet nteb få flor (barta jtgidata, font jtg belöpa ffude, i fjättbeffe btvarje bjöling tvore å färffilbt ari ffriftveit. 5:o
Transport: 13,007,343: 21. - 46 — Transport: 13,007,343: 21. med afdrag af afkortningarne 120,918: 11. samt utgifterna 3,525,244: — och proprie-balanser, hvilka rätteligen bort uti sistlidet års kalkyl från behållningen afdragas till ett belopp af 2,372: 56. 3,648,534: 67. uppkommer en nettovinst af 9,358,808: 54. hvilket belopp med 1,458,808: 54. öfverskjuter den i riks-staten af tullmedlen påräknade inkomst 7,900,000: — Uppbörden af sjötullsmedel uppgick: år 1855 till 12,004,542: 51. » 1856 » 13,800,567: 84. De å nämnda medel under afkortningsoch utgiftstitlar afförda belopp utgjorde: år 1855 1,805,946: 62. Häraf visar sig, att 1858 års uppbörd af stats-verkets medel var den lägsta och den för år 1856 den högsta samt att 1859 kom den för sistnämnda år närmast, understigande dock densamma med 793,224 It;dr 63 öre. Orsaken till utgifternas stora ökande åren 1858—1859 är den, att Konvoy-kominissariatets andel af tulluppbörden och ersättningen till städerna för tolagsafgiften blifvit i utgiftssumman inlagda; och lärer, efter hvad Revisorerne inhemtat, riks-staten framdeles komma att uppställas så, att å inkomstsidan hela tulluppbörden upptages, hvaremot å 7:de hufvudtiteln uppföras berörda 2:ne anslag, på sätt nu tillgår med anslaget för Tull-verkets omkostnader. § 2.
Febrriarii förklarat, at. Lönerne för Hennes Majus Enke-Drvcrningens Ofwerste-Marskalk och Öfwer - Kammarherre , jemte deras innehafwande Oepu^t-Wed, icke böra utgä af Hennes Majus Underhälls-Summa, förr an wid nuwarande Jnnehafwares bortgång, och at Veste utgifter således för det narwarande böra blott pä Jndragnings-Staten upföras; däremot Walloch Borgare-Ständer och Hedcrwarva Bonde-Ständet uti kroiocoilL Utdrag af den 2 g och 24 sistledne Februarii ansett i fragawarande Löningsförmäner böra af Hennes Maju Enke-Drotrningens Underhälls-LummL afdragas och särskilt anordnas, pa sätt Scats-Utskoner i dest förra Be - tänkande afven 17 November förledit ar föreflagir. Da Den 8 Mars. zzz Da nu således Twä af de kesyeckive RiksStanden stadnat emot Twä; sa har til efterrättelse huru förhallas ^ua wid Statens upgörande för Hennes Maj:t tLnke»Drottningen, Stats-Utffotter funnit sig föranlatet, ar härom utbedja sig Riksens Högloft. Ständers egir yttrande och förordnande. Stockholm den 5 Mars iZio. Pä Högloft. RidderffaPa Högwördige Prestepets och Adelns Ledamö- Slandets Ledamöters ters wägnar wägnar 0Iae8 I^leminA. /l. linAstLäius. Pä Wällofl. BorgarePä HederwardaBondeStandets Ledamöters Ständers Ledamöters wägnar wägnar I'r. Lades pä bordet. Under Upläsningen af sistnämnde ivlemmml ankom Grefwe Oe la Lgräis, och emottog Klubban. Uplästes et sä lydande frän Stats-Utffotttt ingifwit: Wördsamk ^lemoin.
Prökett Soja Bakanin, en dotter af den bekante ryske agitatorn, studerar för närvarande medicin vid universitetet i Napoli. Idun Prenumerationspris pr år: Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher I d u n m. Modet, utan kol. pl. Idun ensam kr. 9 » 7 » 5 Byrå: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr (Aftonbladets h u s.) Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas a b y r å n k l. Allm. Hildegard ildegard Werner, hvars bild i dag införlifvas med Iduns galleri af framstående kvinnor, föddes 1834 å Skeppsholmen i Stockholm. Redan som barn gaf hon prof på den outtröttliga ihärdighet, det okufliga kunskapsbegär ooh den rastlösa arbetsförmåga, som lagt grunden till hennes senare vunna framgångar. Sedan fadern, häradshöfdingen J. P. Werner, och modern, född Schoerling, aflidit, flyttade den unga Hildegard till släktingar i Norrtelje. H ä r skulle hon uppfostras för en husmoders stilla, allvarliga plikter, men denna uppgift öfverensstämde icke med den unga flickans lifliga sinne. Hon längtade ifrigt tillbaka till hufvudstaden för att komma i tillfälle att därstädes utbilda sin musikaliska talang, som redan tidigt väckt uppmärksamhet. O m någon tid fick hon denna sin önskan uppfylld, och nu följde ett par år af trägna och framgångsrika studier vid Musikaliska akademien, särskildt för den utmärkte pianoläraren van Boora. Efter slutade studier utöfvade fröken Werner under flere år med utmärkt nit och Iduns Tryckeri Aktiebolag 6:te årg. - r a d. hvarje helgfri fredag. Werner. skicklighet en ganska omfattande verksamhet såsom musiklärarinna i Stockholm. Under denna tid uppträdde hon tilllika såsom pianist på den bekante Gustaf Sotters konserter. Emellertid vaknade hos henne längtan efter en mera själfständig och vidsträckt verksamhet än som stod henne till buds i vårt land, och hösten 1871 satte hon i verket sitt redan länge förberedda beslut att öfverflytta till England, där hon i Newcastle-on-Tyne erbjudits en förmånlig plats såsom musiklärarinna.
Jag kan aldrig tro, att Pehr Backman skulle vilja utesluta mig från Gunnebo för att själf bebo det. – Möjligen har jag härvidlag misstagit mig. Det går också ett rykte i Götheborg, att en minuthandlare där i staden, benämnd Arvid Carlson, till hvilken Backman är skyldig ett par tunnor guld, och som gått i borgen, för honom, skall ha Gunnebo. – Det är inte sant, det är inte sant. Hvem skall jag tro? Hvem skall jag lita på? Är jag då omgifven af idel skurkar och bedragare och falska och menediska människor? Skall jag alltid vara ett offer för så kallade vänners nedriga anslag? Är jag ej tillräckligt utarmad för att ej mera väcka afund? Ett hopp återstod mig, ett enda – ett enda – John Hall föll afsvimmad ner på golfvet. Den svartklädde främlingen öppnade dörren till kökskammaren och bad de båda kvinnorna hjälpa sig att bringa den medvetslöse mannen till sansning. – Hvad har herrn sagt honom? frågade jungfru Inga häftigt. Sådana svimningsanfall har han aldrig, om han ej på ett synnerligt sätt blifvit upprörd. Vakna upp, herr Hall! Å, Herre Gud! Gå sin väg, så att den stackaren vid uppvaknandet endast möter bekanta ansikten. Gif mig svampdosan och luktsaltet! – Gå nu! – Säg herr Hall, att jag kommer igen om ett par dagar för vidare samspråk. Säg honom, att han ej får taga sig alltför lång betänketid. – Ja, ja. Gå sin väg! Nu slår han upp ögonen. Käre herr Hall, så där ja, nu är det öfver. Nej, nej, lugna sig! Vi äro alldeles ensamma hos herr Hall, syster min och jag. Hvad säger herr Hall? Skulle vi tagit besked hvar den svarte logerar? Det behöfs inte. Han kommer igen. Så drick nu detta och försök att sofva! Syster Inga sitter hos herr Hall och släpper inte in någon. Följande dag kom häradshöfding Lundström åter och hade ett långt samtal med John Hall, och dagen därpå infann han sig ånyo på samma tid. När han den gången gått, omtalade John Hall för sina båda värdinnor, att han tagit häradshöfding
Desse utnyttjas, samt i sådane göra Konungens Högste värf ådagalagt insigt, Domstol, och böra haferfarenhet och redligva fullgjort hvad Förhet. De kallas Justifattningarne föreskrifva tiac-Råd och utgöra Kodem, som uti Domarenungens Högste DomÄmbeten må nyttjas, Stol. samt i sådane värf åda galagt insigt, erfarenhet och redlighet. l6 Om upphörande af Kun. 2:ne röstef 19 §• Inkomma tilDKonungen ifrån Domstolar och Ämbetsman förfrågningar om Lagens rätta mening i sådane fall som till Domares åtgärd höra , ege ock Högste Domstolen , att det sålunda sökte förklaringar gifva. 21 Konungen eger tvänne röster i de mål, hvilkas föredragning och afgörande Han för godt finner, att i Högste Domstolen öfvervara. Alla frågor om förklaringar öfver Lagen skola hos Konungen anmälas, och Dess röster deruti inhämtas och beräknas, änskönt Han icke i Högste Domstolens öfverläggningar derom deltaga - Inkomma till Konungen förfrågningar, om Lagens rätta mening i de frågor, som nämnas i g? och 88 ?§• Regerings-Formen , eller anser Högste Domstolen förklaring i dessa fall nödig , ege ock Högste Domstolen, att sådane lörklarjngar gifva. Härvid böra alla Högste Domstolens i Hufvudstaden närvarande Ledamöter, som icke förfall ega, komma tillstädes och i öfverläggningarne deltaga. §- Alla frågor om förklaringar öfver Lagen skola i Högste Domstolen afgöras, men beslutet derom hos Konungen i Stats-Rådet anmälas. Gillar Konungen den gifna lagförklaringen, utfärdas den med Dess underskrift. Om åter Konungen afslår, förfalle den af Högste Domstolen gifne förklaring. i Högsta Domstolen, *7 23 §• Alla Högste
Då jag varit en bland 1SG0 års revisorer och deltagit i denna anmärkning, har jag icke kunnat undgå alt med tillfredsställelse finna att Stats* Utslcts samtlige ledamöter instämt uti den af revisorerna uttalade mening om befogenheten af samma anmärkning, som fullniäglieo, för sin del, ansett helt och hållet obefogad. Till försvar för revisorernas åsigter i frågan, anser jag mig icke behöfva upplaga någon längre tid. Utsk:t har nemi. så klart framställt skälen för och mot; och Frih. af Ugglas har på revisorernas deduktion byggt en så tydlig bevisning, alt mycket icke är alt tillägga; men med anledning af den förste, högt aktade talarens argumentation föran la tes jag dock alt yttra följande. ])e skäl, hvilka af honom blifvit anförda för fullmägtiges åtgärder i nu lörev:de ämne, återfinnas i deras svaromål på revisions* anmärkningen. Der är bland annat sagdt att desse premieobligationer bära ränta. Alt man kan påstå, det vinsten af 1 tlialer, hvilken man efter några års förlopp erhåller å en obligation å 10 Hinter, kan kallas för ränta, sådant kan genom en sökt slutledning möjligen låta göra sig, men att påstå, det den vinst af nära 2ö,000 tlialer, hvilken vid första utlottningen af en sådan obligation möjligen kan utfalla, är en ränta på samma obligation, det iir, efter min tro, en grundlig oriktighet. Således äro i sjelfva verket dessa obligationer icke räntebärande, och detta hafva dock R. St:r lörcskrifvit. Såsom ett ytterligare skäl för denna låneoperation har man framhållit deri stora vinst, som deraf skulle hafva blifvit en följd för staten. Om man genomläser Betänk:t, skall man dock II. II. 5 05 Den 10 Januari f. m. finna den svagn grund, på hvilken fullmäktige uppfört denna helga vinst oell den oriktiga deduktion, genom hvilken man kommit till den höga siffran. Fullmäktige säga alt det å annuiteterna å den konverterade delen af hånet uppslår 3:ne månaders räntevinst, hvilken, multplicerad med hela liden, gör den utaf fullmäktige uppgifna summa.
Sedan jag sålunda redogjort för anledningarne till det förordnade åtalet, yttrade jag ifråga om de personer, hvilka åtalet borde träffa, att det redan anförda gåfve tillräcklig hänvisning på bägge Polismästarne. Och, ehuru den skriftvexling, jag fört med Öfverståthållare-embetet, på sätt förut vöre anmärkt, syntes hafva åtminstone i vissa delar ägt rum, utan Herr Öfverståthållare^ deltagande, kunde han likväl, efter mitt omdöme, icke undgå att i saken svara; dock, i betraktande deraf, att förre Öfverståthållaren, Herr Generalmajoren m. m. Grefve J. Hamilton, så kort tid innehaft embetet efter den 1 Mars 1862, då em bättre ordning med remissernas expedierande skolat, på sätt ofvan vore antydt, taga sin början, och den eller de, som derefter på kortare tider Öfverståthållareembetet förvaltat, icke kunde förväntas hafva på de öfverklagade förhållandena utöfvat någon väsendtlig inverkan, blefve det endast nuvarande Herr Öfverståthållare!!, emot hvilken talan borde ifrågakomma. Efter det omförmälde vederbörandes förklaringar blifvit infordrade, samt med anledning af Inga Maria Larssons klagan, tillfälle varit henne beredt att sig yttra, skulle Advokatfiskals-embetet äga att framställa de ansvarspåståenden och, efter befogenhet, understödja den ersättningstalan, hvartill omständigheterna föranledde. 61 Med åberopande af denna min skrifvelse hade Advokatfiskal-einbetet i dess afgifna memorial tilltalat Ofverståthållare-embetet l:o, derför, att åtskilliga af Poliskammaren, under tiden från och med