Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksens Ständer hafva ock erkänt värdet at desse anspråkslöse mäns arbete och derföre flere gånger anslagit pensioner dels åt gamle obemedlade skollärare, dels åt deras efterlefvande enkor och barn. Äfven lärare i enskilda uppfostringsanstalter hafva någon gång blifvit ihågkomne, t. ex. extra ordinarie Ädjunkten Rahmström, såsom föreståndare för Lyceum, och Herr Reuter, som var anställd vid Hillska skolan å Barnängen. Det är en sådan privatlärares i stor fattigdom efterlemnade enka och fyra oförsörjda barn, som jag nu vågar anmäla till erhållande af någon mindre pension. Skolläraren Sven Abraham Dahl upprättade år 1829, efter afslutade studier vid Upsala universitet, en privatskola i trakten af sin födelsestad Göteborg och fortfor dermed till 1833. Ären 1835 och 1836 tjenstgjorde han såsom underlärare vid d. v. Majoren Hazelii läroanstalt för linie-officerare, antogs 1837 till lärare dels i allmän och Svensk grammatik samt Franska språket för de lägre afdelningarne, dels i de mathematiska läroämnena vid Hillska skolan å Barnängen och forfor dermed till skolans upplösning 1846. Ären 1847 till 1849 biträdde han vid undervisningen i mathematik i åtskilliga privatskolor här i hufvudstaden och öppnade 1849 en egen sådan, hvai-med lian fortfor till hösten 1861. Från 1850 till 1859 tjenstgjorde han tillika såsom tillförordnad lärare i Catharina församlings handtverksskola. För ungefär ett år sedan blef han af en svår sjukdom försatt ur verksamhet och afled den 26 sistlidne Juli, efterlemnande ett bo, der skulderna betydligt öfverstego tillgångarne, samt en sjuklig enka med fyra oförsörjda barn. Dahl har äfven såsom författare af läroböcker i sin mån gagnat det allmänna. Han har nemligen från trycket utgifvit: Svensk Språklära för Nybegynnare, Stockholm 1857. Praktisk Räknekonst, innehållande part-, kedjeoch länk-räkning, Stockholm 1855. Läran om Logarithmer, Stockholm 1854.
Här har vidate blifvit nämnt örn lån å import-artiklar, och att de borde beviljas ända till belopp af 12,oooR:dr; hvarvid man åberopat Götha CanalDiscorit, som fordom äfven skall med förmån meddelt dylika lån till ig,öoo R:dr å hvarje låntagare. Det torde, dock vara nödvändigt, att ihogkomma, det de sUmmor, som nu äro anslägne, att i Discöntväg utgå, icke böra förblandas ined det serskildte creditif, som varit 1 fråga till beläning af varor. Hvad import belåningen i öfrigt vidkommer, så utgör den ep serskild frågaj hvars nytta är underkastad mycket tvifvel, snarare har mycket emot än för sig, och är dessutom ännu Oafgjord. I alla fall, om för en kort tid 100,000 K:dr mer eller mindre skulle i Disconten Vara odispönerade * hvem kan garantera, att icke dagen1 efter kunna inkomma ansökningar om lån till dettai och långt högre belopp p Herr von Heyne har föreslagit, ätt Discont-® Contoiren måtte förvandlas till blott DocumentContoir, som egde pröfva säkerheten af de lån - 3? Den 16 September f. ni. I ' , sökandes inlemnade handlingar, men jag (ror för min del, ehuru medgifvande den nytta en sådan inrättning kunde å ena sidan medföra genom en ökad säkerhet för Banken, att likväl deraf skulle å ändra sidan uppstå så många olägenheter för de afiägsne provincernes lånbehöfvande i drygare kostnader m. m., att inrättningen ej skulle mott svara dess egenteliga ändamål. Hvad den föreslagna assignationsrätten för Dis« contContoiren beträffar, så anser jag den sårigtig, att jag till alla delar instämmer uti hvad, till stöd derföre, redan blifvit yttradt. Jag inser blott en olägenhet deraf, den nemligen , att assignationerne möjligen kunna lättare förfalskas och utspridas, då-man vet, att detta brott icke är belagdt med samma straff, sorn förfalskning af vanliga sedlar.
Budgeten med sina prot.-allegaler har, svarar man blifvit aflemnad till StatsUtsk. möjligen skulle lia till åliggande att ersätta bristen på plan, ehuru man borde veta att detta Utsk. icke kan motsvara ett sådant anspråk, öfverhopadt som det är af massa af fordringar på mera penningar. Om, säger jag, hvad som här yttras kunde komma så gediget, rent och ärligt fram till Konungen och Furstarne, som om de sjelfve vore här närvar:de, så skulle vi snart finna — Obs. Sorlet i salen gjorde det omöjligt för notarierna att här upfatta hvad Grin yttrade. Men jag märker, att en del af R. o. Ad. börjar blifva otålig. Är meningen, att jag skall tiga, så skal! jag icke lala säga mig tvenne gånger, men icke tystas jag af käpparne och klackar, ty dem kan jag icke lida. Jag slutar derföre med alt beklaga, om, sedan jag icke mera finnes lili, det skulle inträffa, att det icke gerna blir möjligt att veta hvilken det är, som tillstyrker den eller den andra mesuren, hvilken det är, som styr riktningen åt det eller det hållet. Det skulle, säger jag, vara bedröfligt så väl för nationen som för timonen. Gr. Anckarsvärd: Då jag tagit mig friheten aflemna ett så vidlyftigt skriftligt anförande, som det, hvilket nu gifvit anledn. till den långa disenssionen, anser jag mig icke, med anspråk å någon parlamentarisk takt, böra ingå i något svaromål på de anmärknm, som blifvit gjorda emot mitt ifrågavande anförande, äfven om i anseende till deras beskaffenhet och mängd, sådant ens vore möjligt. Således vill jag blott med några få ord uptaga R. o. Ad:s dyrbara tid. Då jag i mitt anförande tillät mig att åberopa hvad en fransysk
”Nå, icke tänkte du väl sälja linkläder?” ”Så J kan fråga.” ”Läs då fast dina skåp och inbilla dig att kläderna ligga derinne, så är ju allt lika bra.” ”Ja J talar, J, som den som ingenting skulle förstå. När har nån förr kunnat säga mig på, att jag bykat och slamsat oftare, än mitt stora årsbyke? Och de sköna, goda sängkläderna sen? Tillochmed det rara bolstret med kassedun och engelskt var med tärningar på, är borta.” ”Jaså, jag hade just beredt mig på att få hvila godt på de mjuka bolstren i hemmet. Lappri, nog kan man sofva på en planka, det är jag ock mera van vid.” ”Nej, min käre herr Erik, visst skall J få en god bädd, när J som ett rart fremmande kommer till edert eget hem, och herr Enevald Fincke dessutom, som jag bjudit hit till natten, efter han intet eget hem har.” ”Nå, således är ju allt godt, hvad bry vi oss om hvad gubbarne tagit.” ”Det är visst att jag vore färdig att sörja det än mera, när J, herr Erik, icke alls vårdar eder om att hjelpa mig bära sorgen”, sade fru Metta leende. ”Men nu ville jag dock höra nogare om hvad du skref om från Åbo. Hvad är det mästar Erik grumlar om att Sigrid skulle öfvergått till katholska läran?” ”Ja detta kunde jag ej allt skrifva om. Du vet, mor, att hertigen lutar åt kalvinisteri, och på hans bedrifvande var det visserligen, som vördig biskopen, mäster Erik Erikson, hade, i enlighet med Söderköpings beslut, låtit nedtaga alla taflor och prydnader ur den ståtliga domkyrkan i Åbo. När vår nådige konung och herre förnam detta, skref han till herr Klas och befallte att ett sådant bilderförstörande ej skulle få ega rum, och han ålade biskopen att taflorna skulle hållas i godt förvar. Nu under marknaden lät herr Klas rida ikring staden och sammankalla folket, för att för dem uppläsa kungens bref, men deraf blef mycket buller och bång. Abraham
Jag an aller derföre ödmjukeligen, att Utskottens upplästa Betänkande, mätte till sitt innehäll och i synnerhet hwad hemställandet till Kongl. Maj:t angär, af Högloft. Ridderskapet och Ädcln difallas. Herr löfvenfelt, C,rl, uppläste tM Protocollct föll» rande: den tid är icke längesedan förfluten, dä man ansag föreningen af den rnwärtes och utwä tes Läkar -konstens utöfning, af en och samma Person, för onödig, omöjlig, onyttig, ja kanske orimligare, än wänga nu arne diN föreflagna föreningen emellan Läkare - och Prest-studierna och deras utöfning; likwäl war denna Åtskilnad fladlig för de sjuka d. ä- för menffligheten, fladlig för sjelfum Läkare-wettenflapen — huru ofta är icke en sjukdom sammansatt af lid-lser, som fordra känn dom i bi de inwcrtes och utwärtes Läkare-Wettenffapen? — Huru smärt för den fattige, för sjuke i allmänhet, isynnerhet pä Landet, att dä ärhälla räd af 2:ne Läkare pä en gäng, som genom mot-arbetande ofta kunna förstöra Naturens egna heUraftcr — fladlig denna ätflillnad för den enighet, som bör räda emellan Läkare; man har exempel att äfwen i politiskt afseende, Läkare och Chirurger nästan alltid wörö af olika partier emot hwarandra, och derigenom underhöllo den den afund och oenighet som Författ nin - Den 2 Apri'. 155 ningarne oH sjclfwa Underwisningen grimdlade Förnuft och stigande upplysning skingrade wäl efter band besia fördomar, sä att förbudet upphäfdes, som wid wike nekade Faltskärcr att tillika befatta sig med inwertcs
Hvarföre Rikets Ständer 180g gåfvo honom ringare värdighet, och mindre lön, än StatsRådets öfrige Ledamöter, tan jag icke förstå. Tvertom borde han för sina särskildta befattningar, liksom StatsMinistrarne för deras, hafva fått högre lön, om icke rangen här i landet gällde mera, än det man uträttar. Jag vill ej heller nu försöka, att bryta denna gamla orättvisa. Men jag anser honom åtminstone böra få en tillökning, så att dess lön må blifva 5ooo R:dr, då StatsRåden fått deras till 6000 R:dr. Att, såsom Herr Hjerta föreslagit, uppskjuta med frågans afgörande, tills det visat sig, om de öfrige Stånden instämma i Ridderskapets och Adelns beslut, anser jag destomera olämpligt, som hvarje Stånd efter vår författning beslutar för sig. Skulle man i frågor, som icke äro Ståndssaker, vänta på hvarannan, så uppkommer frågan, hvem som skulle begynna, hvarom Riksdagsordningen icke stadgar. Det är således nödigt, att hålla sig vid grundlagen, sådan han är, och låta Nämnden afgöra de punkter, hvarom man icke blifver ense. Hvad Den 25 September f. ra. 167 JustitiaeCanzleren angår, så kail han val icke jemföras med StatsRåden; men, såsom Konungens Högsta Ombudsman, och deltagande i StatsRådet, lika med JustiliteRåden, hör han få dela lika löneförmoner med dem. Hvad StatsSecreterarne beträffar, har Herr Hjerta redan fästat uppmärksamheten på vigten af deras befattningar, framföre StatsRådens. Det är endast rangen, som sätter dem under de förra, och utan tvifvel af detta skäl allena hafva deras löner varit lägre än StatsRådens. För öfrigt är StalsSecreterareEmbetet utan motsägelse det arbetsammaste af alla bland Konungens Rådgifvares. Skall det kunna skötas med drift, så är det nödvändigt, att StatsSecreteraren åtminstpne är befriad från bekymmer för sitt uppehälle.
Vill någon under lagtima ting, men å tid då rättegångsdag ej hålles, söka lagfart eller inteckning, eller bevaka äktenskaps-förord, testamente eller handling örn lifstidsränta eller bolag, gifve det Domaren tillkänna, och utsätte Domaren, utan dröjsmål, på hans bekostnad, särskild rättegångsdag för det ärende. 7:o) Ä alla rättegångsdagar skall Kronofogde eller Länsman när vara och gå Rätten tillhanda i det, som till hans tjenst hörer.» Lag-Utskottet, hvars yttrande öfver denna framställning blifvit infordradt, inser äfven att om, på sätt Lag-beredningen föreslagit, Härads-Rätten blefve en permanent domstol, sådant skulle ej allenast i betydlig mån bidraga till skyndsamhet i lagskipningen, utan äfven i andra fall vara till nytta för isynnerhet affärslifvet; men att i sådan syftning förändra gällande lag för endast en del domsagor, eller de, hvilka blott hafva en tingstad, kan Utskottet dock ej tillstyrka. Lag-Vlskoltcls Betänkande N:o Si. 7 En dylik, hela vårt rättegångsväsende genomgripande förändring måste vara allmän; och så har jemväl Lag-beredningen tänkt sig densamma. Den kan icke tillvägabringas utan att rättegångs-ordningen i mångfaldiga delar omdanas; och det förslag, motionären framlagt, innefattar allenast några grunddrag af reformen. På grund häraf tillstyrkes vördsamt alt ifrågavarande motion ej må någon lagstiftnings-åtgärd för anleda. Stockholm den 22 Februari 1858. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Febr. 1858, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om utfärdande af en för fattning i afseende på utmätning s-auktion af fastighet, deri inteckning för undantag är meddelad.
At tis bewarande af Rustoch Rotes hallares ratt, ar wid Oeneigl-Mönstringar fa förekommande och deras wallard ofta gansta nara rörande ärenden afgjvrde, icke af en stump, utan pa grund af billighet och rgttwifa, marte förordnas, ») det wid Oenernl-Mmftringar för hwart och ett Lomp.aZmL mätte dest Rusteller Rotehållare emellan urses fyra Fullmägtige, hwilkas ffyldigherer och rättigheter det borde wara, ar med upiysningar och underrättelser ga Mönster-Herren tilhanda, och, understödde af Lands-Höfdingen, bewaka bade narwarande och fränwarande Rustvch Rotehällares rätt; hwar och en sadan dock oberager, at dessutom sjelf sin talan föra: K) At sadane Fullmägtige wid en näst före Mörek hällande stämma, skulle ester uprop af hwarje Nummers Rusteller Norchallake göra sig underrättade om - alla de omständigheter, som för hwarje Nummer särskildt wid Mönstringen kunde förekomma; och c) At wid Mönstringen et särskildt kiococoil skulle under Edspligt föras, deruti alt hwad wid Mönstringen Rusteller Rotehällarne rörande blifwit andraga, borde intagas, och hwilket krococoll af 6eriLial Mönster-Herren och Mönster-(öommisszlien undertecknas, samt före den förres afresa fran stället ett ^vederbörligen underskrifwit Lxtr-E deraf för hwarje <öomp3»me göras, för at dessFullmägtige tilställas ".
Utom de till lån åt Bruksoch SågVerks-egare i Wermland, år 1826, lyftade och nästpåföljde år återbetalde 25o,ooo R:dr Banco, och hvarom fullständig upplysning inhemtas af Utskottets förut åberopade Utlåtande JV:o 67, i anledning af 1827 års Revisorers Berättelse, äro ytterligare på förenämnde Creditiv, år 1828, lyftade 364,oi5 R:dr 2 sk., enligt K. Majrts härom, under den 27 Februari nyssnämnde år, till Hrr Fullmäktige aflåtne Nådiga Skrifvelse, af innehåll: att som K. M:t, sedan hela StatsRådets tankar, enligt det Protocolls-Utdrag, som, genom StatsSecreterarens för Handelsoch Finance-Ärenden, Hrr Fullmäktige meddelas, deröfver blifvit inhämtade, funnit oundvikligen nödigt, att till andra högst vigtiga och angelägna ändamål, än utomordentliga anstalter för Rikets försvar, nu disponera 364,oi5 R:dr 2 sk. af Mindre CreditivSumrnan, så gifver K. M:t Hrr Fullmäktige Dess Nådiga Vilja tillkänna, att de, likmätigt R. St:rs vid sista io Stats-Utskottets Riksdag fattade och hos K. M:t i underd. anmälte Beslut, tillhanda hålla förrberörde 364,oi5 R:dr a sk., för att till K. StatsContoiret, uppå dess reqvisition, utbetalas. Det uti K. M:ts Nådiga Skrifvelse åberopade StatsRådets Protocoll hade också blifvit till Hrr Fullmäktige aflemnadt; och hvilket lyder, som följer: ”Utdrag af Protocollet, hållet inför H. M:t Konungen i StatsRådet på Stockholms Slott den 27 Februari 1828. Närvarande: Ha ns Excellence Herr Justitise-StatsMinistern Grefve Gyllenborg. Hans Excellence Herr StatsMinistern för Utrikes Ärendena Grefve af Wetterstedt.
Köping-Hult-bolagets jernbana; Gr. Taubes, Henning Adolf, motion om inrättande af en Profession i StatsEkonomi vid Upsala universitet; Gr. Taubes, Henning Eduard, motion om rätt till pension å Allm. IndragningsStaten tor Häradshöfdingar, hvilken motion jemväl kommunicerades MedStfinden; samt Hr von Fraukens, Georg Wolfgang, motion om anslag till inköpande af en tomt för ett nytt Hofstall; äfvensom sistnämnde Ledamots den 30 Nov, bordlagde anförande, i ani. af K. Propos. om StatsVerkets tillstånd och behof. Föredrogs Hr Björnstjernas, Oscar Magnus, den t dennes bordlagde motion, ang:de åtskilliga förändringar i gällande Tulltaxa. Hr Fåhraeus, Johan Fredrik: Det hade varit min af sigt att i mål, tillhörande Bevillu.Utsk:ts handläggning, icke besvära R. o. Ad. med något anförande, innan ärendet blifvit af Utsk:t beredt. Men i följd af den motion, som nu föredragits, finner jag mig förpligtad att taga till orda, desto hellre som derigenom beredes inig tillfälle att i allmänhet yttra något i ani. af de förebud till reaktion, som under innev:de Riksdag på detta rum uppenbarat sig, emot de åsigter, som de näst föregide Riksdagarna inom Riddarhuset gjort sig gällande i fråga om tullbevillningen, och emot de beslut, som R. St:r nasti. Riksdag derom med så mycken enighet fattade.
Widebergs och E. M. Lejjlers derom afgifne Memorial, att inom Göthe, borgs PoliceKammares District de afgifter, sorn ut. göras i och för understöd till Curhus anläggande för Veneriska smittan, matte till SiadsCassan få ingå, för att inom Götheborg i samma ända» mål användas. Bevill n i ngs-Utskottef. Pierr IJ. H. Faurells Memorial, örn lindring för laholms invånare uti Bevillningens utgörande. BancoUtskottet: 1:0 Herrar Arfvidssons, Videbergs och Lejflers Memorial , angående ett BancoEån åt Götheborgs Stad. 2:0 Herr JUitanders Memorial, om tillökning uti UtlåningsSummorne från Banken å Fastigheter. Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: Ilo Herr Lindes Memorial, angående förbud emot införande af Utländskt spunnet Bomullsgarn ; äfvensom angående detta ämne nu gjorde muntliga anföranden. 2:0 Herr Winbtrgs sedan den 30 December på Bordet liggande Memorial, rörande nödige anstalter till en skyndsammare Postpang , äfvensom Herr Enroths och Herr Immanuel Höks denne dag aflemnade anföranden uti samma ämne. 3:0 Herr Ebels sedan den 27 Decemb. på Bordet hvilanda Memorial, angående upphöran o Protokolls Utdrag d. s ffan. i8r$. de af tillåtelsen att till qvarblifvande i Riket försälja utrikes tillverkade oell under beslag anhållne Varor ; tillika tned åtskilligé till denne dags Protocoll i målet afgifne muntliga yttranden. 4:0 Herr Palmborgs Memorial , angående yrkad rättighet för Städernes Magistrater att förrätta så kallade DykeriAuctioner. 5:0 Herr E. G. Holms Memorial, om upphörande af HusVisitatio-ner och LatvtTullsBevakningen; jemte ett till Memorialet gjordt raunteligt tillagg. Frun Hedervärda Bonde Slån det. S. D.
— Hvad brännvinsbränningsförbud vidkommer, kan jag icke instämma med den, värde talare, som yrkat derpå, men med hvilken jag för öfrigt delar grundsatser i afseende på brännvinsbränningen, emedan jag anser dessa förbud helt ocj) hållet motverka sitt ändamål. Det lig - Den 27 Juni f. in. 433 ligger i sakens natur och i menniskolynnet, alt inan begagnar sig sä mycket som möjligt af den tillåtna inskränktare tiden i beräkning af det större behofvet, som skall uppkomma; man stannar ej vid hvad man eljest skulle stannat, om man får vata helt ostörd, hvarpå som bevis må anföras 1826 och 1827 årens missvexter, då ingen brännvinsbrännings inställelse ägde rum, det före ätt vi då ännu ägde en statsman, som förstod hvad landtmannanäringar ville säga. Ingen olägenhet förspordes då, och någon så stark missvext, som år 1826, hafva vi icke haft. På denna grund anhåller jag, att Utsk. ville fästa uppmärksamhet på Frih. Hamiltons yttrande i den delen, förenande jng mig med honom derutinnan, under fullkomlig öfvertygelse att dessa förbud skada mera än de leda till det ändamål, som dermed åsyftas. — I betänk, förekommer äfven en annan sak, som jag ej af föregtde talare hört vidröras, nemi. frågan om brännvinspannornas försegling. För min del tror jag, att denna försigtighets-åtgärd, denna cöntroll kan helt och hållet uteslutas, och att man bör beräkna kostnaderna för sådana allmänna ordningsstadgandens vidmakthållande De äro icke af obetydligt värde dessa !oo;ooo dagsverken, som försittas med redskapens förflyttning från bostaden till det allmänna ställe, der förseglingen skall verkställas. Uraktlåtenheten å en panneägares sida att med sin redskap infinna sig på vederbörligt ställe och utsatt lid, leder ofta till rättegångar och stora enskilda förluster,* ofta nog vållade af okunnighet eller ren tro, att ingen fara är på färde.
Från Justitiä-Revisionens diarier är den underrättelse hämtad, att revisionssakerna från Svea Hofrätt under de fem år, sorn slutades med 1851, varit 568, hvilka fördelade på 20 föredragande blifva på hvardera 28|, samt besvärsmålen 1346 eller på hvarje föredragande 07f{;*i; från Göta Hofrätt revisionssakerna 443 eller på hvarje föredragande 22*, och besvärsmålen 1163 eller på hvarje föredragande 58*; samt från Hofrätten öfver Skåne och Blekinge revisionssakcrne 395, hvilka fördelade på 8 föredragande blifva på hvardera 49{|, och besvärsmålen 581 eller på hvarje föredragande 72^. Så vidt af dessa fortsatta uppgifter någon ting kan i saken slutas, borde man då kunna antaga, att företrädet ej mindre i vigt än i antal af afgjorda mål är på Hofriittens öfver Skåne och Blekinge sida. Då nemligen på fern år derifrån för hvarje föredragande 49 revisionssaker och 72 besvärsmål blifvit dragna under högre pröfning; hafva från Svea Hofrätt lör hvarje föredragande ej liera blifvit sålunda fullföljda, än 28 revisionssaker och 67 besvärsmål, samt från Göta Hofrätt endast 22 revisionssaker och 58 besvärsmål, .lag lemnar derhän, huru tillförlitlig grund lör omdömet må häri kunna sökas. Tiden har i allt fall icke medgifvit att till längre tid utsträcka de nog arbetsama undersökningarna i Justitiä-Revisionens diarier. I afseende åter på de afgjorda ärendenas antal hos Hofrätterna har jag i arbetsberättelserna nu mera gått tillbaka till år 1840; och när jag efter de deraf hämtade underrättelser sammanförer förhållandet i antal af mål för hvarje föredragande ledamot öfver hufvud hos hvardera Hofrätten under den sedermera förflutna tiden till och med det sista år, berättelserne upptaga; visar sig detta förhållande vara:
Öfver väckt fråga om skyldighet för Landtboer, Arrendatorer, Torpare, Inhyses-och Tjenstehjon, att till hemmansägare eller husbonde betala sin skuld, innan de från orten få aflytta; om förhud emot lysning till äktenskap för tjenstehjon och löst folk, derest de ej kunna styrka sig äga utvägar att berga sig och barn; rörande den så kallade Gårdfarihandeln; och i anledning af väckt fråga om straffbestämmelser för dem, som genom fylleri och en oordentlig lefnad förorsaka, att deras hustrur och barn falla allmän fattigvård till last. 4:o Antagande af StatsUtskottets, i anledning af erhållen återretniss af Betänkandet, angående ändring i Kongl. Placatet den 27 Augusti 1723, rörande vilkoren för Bergsbruks anläggande, i dess sednare Utlåtande tillstyrkte jemkning af det förra, med det tillägg, Herr Santesson, uti vid Utlåtandet bifogad reservation, föreslagit, att det må på Kongl. Maj:ts Nådiga bepröfvande ankomma, efter derom af vederbörande gjorde 4o H. 25* 388 Den 7 September e. m. underdåniga ansökningar, huruvida i serskildt fall dylika äldre inrättningar, hvilka voro högre taxerade, äfvenledes måtte komma i åtnjutande af den förmedling uti afraden, hvartill de skäligen kunde synas berättigade; men att de Verk, hvilkas afgifter grunda sig på ordentliga contracter med Staten och äro en följd af motsvarande förläningar af Staten, ej må komma i fråga till en sådan jemkning. 5:o Gillande dels af Statsoch LagUtskottens Utlåtande, i anledning af väckt fråga, angående ersättning åt enskilde vid yppad brist hos Uppbördsman af allmänna medel; och af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens ytterligare Utlåtande, om uppmuntran till J. E. Ekenmark, dess hustru och tvenne systrar, för af dem införde förbättringar i väfnadskonsten, i afseende på det i samma Utlåtande föreslagne tillägg till det förut i ämnet afgifne; hvaremot Utlåtandet för öfrigt blifvit lagdt till handlingarne; samt Dels af följande BevillningsUtskottetSj uti afgifne Memorial, föreslagne voteringspropositioner, i anledning af olika beslut, hvaruti RiksStånden stadnat, nemligen: i, a, 3, 4, 5, 6 och 8 voterings-proposilionerne i afseende på grunderne för den blifvande Allmänna Bevillningen, samt för värr Den 7 September e. m. 38g dering af fasliglieter, nied förklarande dervid att BorgareStåndet frånträdde sine fattade beslut dels att ordet fynd må utur åttonde Bevillningsgrunden uteslutas,