Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Pä bordet, eller till någor Utskott remitteradt; när Utskottets utlä tande inkommit, och när derefter frägan blifwit af Ridderskapet och Adeln afgjord. Denna Lista som af äldsta Riddarhus-Canzlisten stall föras, bör wid hwarje kwnum ligga a Landb Marstalks-bordet och dest emellan alltid wara uti Riddarhus-Canzliet att tillgä. Efter ordningen af denna Lista, böra mälen föredragas, i fall icke Ridderfkapet och Adeln derom annorlunda förordnar, enligt Riksdags-Ordningens 47 §. Förekomma Propositioner och Remistcr frän Konungen, eller ärenden till communication och afgörande fran de andra Riks-Srättden, böra sädane mäl och ärenden alltid och owilkorligen hwarje Nlsnum först och främst föredragas. I öfrigt ställe LandtMarstalken sig till efterrättelse hwad den efwan - Den 22 September. LZZ wan anförde 47 §. om den gemensamma öfwerläggningen Talemännen emellan närmare stadgar. §- 35. Hwar och en antecknad och wid Riksdag närwarande Ledamot, äge ^rättighet att munteligen eller skrifteliqen wacka alla sadane frägor, hwilka enligt Grundlagarne kunna i Stanpens utenL upptagas. Muntelige anföranden i frågor, som äro af egenskap att böra remitteras till Utskott, eller att communiceras, med de öfrige Riks-Ständen, böra ffrifteligen innan nästa klenum till Protrcollet inlemnas. Alla skrifteliga anföranden skola genast efter deras uppläsande afgifwas till Protocollet. §- 86. Sedan sextio dagar förflutit, räknade ifrån den dag Kongl. Majit enligt Regerings-Formens 109 och Riddarbus-Ordnurgens 27 8. 8. lätit om Stats-Werkets tillstånd och behof.
Den 7ule punkten, att ali Bola» gets uppgifna ersättnrngspretention skall * försvinna, bifölls. 9:0 Bifölls Utskottets tillstyrkande i Utlåtandet den 25 Juli, att för de lånebitradert (Disconträttigheten undantagen), sorn Bolaget meddelas, icke må, under byggnads* åren, askas någon renta och Capital afbetalning, samt efter byggnadsårens sint icke heller komma i fråga förr, än Actieägarnö af Discontoch Canal inkomsten 11 ottil och allt framgent, för hvarje år, lå njuta nackof la cl t 5 Pro Cents renta å deras ittbetaldtk Actie-Capital, Den k» Juli /. m. r0, loin Bifölls det i sistnämnda Utlåtande gjorda förslag, att fiå Adier hemfalla genom försummad inbetalning, det n å tillåtas Bolaget att inom 'gitte Månader elter det Äctierna äro hemfallne, desamma öfverlåta till andra personer, sorn de återstående inbetalningarna fullgöra, meri att, efter dessa 5-ne Månadernas förlopp, de odisponerade Äctierna böra hemlundaRiksens Ständers Bank, mot inbetalning af dem icke erlagda del ap Actie Capitalet, på samma sätt sorn för öfriga Åctieägare är föreskrifVt r. tilo Bifölls, att de, på Konungens Kådigt befallning, till Utskotten algifne Calculer och kostnadsförslag, hvilka blifvit tagne till grund för Utskottens i frågan om GölhaCacal fällda omdömen, måtte, behörigen underskrifne och påtecknade, till Banken aflemnas, för att tjena till framtida upplysning och rättelse. För öfrigt y i lie. Högloft. Ridderskapet och Adeln inbjuda sina re-pectiva Med31 änder til! instämmande tili det beslut, att gemmi en Deputation hos Hans Kong k Höghet KronPriioen i underdånighet anhålla, det täcktes Mans Kongl. Höghet, efter inhämtad t tillstånd af Hans Majit.
Förhållandet är följaktligen, såsom jag förstår §, att Utsk. eger i Stånden framlägga Konungens omedelbart emottagne förslag och de jemkningar deri, Utsk. kan finna lämpliga, utan att remiss ifrån något Stånd har egt rum. Det är emedlertid bekant, att StatsUtsk. ändock, såväl vid denna som vid föreg:de riksdagar tagit sig frihet i Stånden göra framställningar eller motioner i äjnnen, som alldeles icke stätt i K. M:s omedelbart lill Utsk. öfverlemnade propos., hvarom berörde § stadgar. Jag är förvissad, att jemväl nu skall en eller annan af SlaisUtsk:s ledamöter efter mig upträda, för att försvara denna dess sjelftagna myndighet. Om man förutsätter alt Utsk. vore så mäktigt som det förmenar sig vara, månne saken likväl derföre är riktig? Har StatsUtsk. rätt att inlåta sig i sådana organisations-frågor, som den, hviken här bringats å bane? Om Utsk. emedlertid tager sig frihet säga, att löner, som ej af ordinarie tjenstemän innehafvas, må kunna, såsom öfverflödiga för rikets tjenst indragas och besparas; så frågas likväl, om Utsk. eger gå så vida alt del må kunna tillstyrka en ny organisation af Bergs-colhm genom hvilken en bestämd summa af dithörande anslag indrages. Om sådant är StatsUtsk. tillåtet, hvilket embetsverk i riket är väl då till sitt bestånd säkert för Utsk:s reformerande besparingsnit; i hvad ställning kommer Regeringen, om sådana tilltag af R. St. medgifvas? vi hafva vid denna riksdag sett StatsUtsk. föreslå indragning af ett helt reg:te. I öfverensstämmelse dermed står också förevar, tilltag, men månne R. o. Ad. eller R. St. i det hela kunna sådant medgifva? för min del anser jag detta vara närgånget emot konungamakten och längre gånget än våra lagar kunna med - Den 24 April. 75 gifva; hvarföre jag för min del måste tillstyrka alt R. o. Ad. återremitterar betänk.
Beträffande åter de infordrade uppgifterna öfver presterskapets aflöning, har Eders Majit, enär de vid skedd granskning befunnos så ofullständiga och i vissa fall så uppställda, att de icke, utan ytterligare ut/edning, kunde tjena till ledning vid aflöningsfrågans behandling, — täckts bifalla min underdåniga framställning, att en särskild tjensteman inom Ecklesiastik-departementet måtte förordnas, att åt de inkomna uppgifterna bereda nödig fullständighet, och efter vissa grunder, stiftsvis öfver dem upprätta sammandrag. Jag vågade anse denna åtgärd så mycket angelägnare, som en Kommitté, — i händelse Eders Majit pröfvat skäligt bifalla Rikets Ständers underdåniga anhållan om dess tillsättande, — under en längre tid nödgats uppehålla sig med densamma, iunan arbetet kunde sträckas vidare, och således icke blott en betydlig kostnad blifvit onödigt förspilld, utan ock den ännu större olägenhet uppstått, att flere upplyste personer blifvit, utan motsvarande gagn, en längre tid dragne från utöfningen af tjenstebefattningar eller andra värf. Den tjensteman inom Departementet, åt hvilken Eders Majit täcktes öfverlemna ofvannämnde uppdrag, har väl någon tid varit sysselsatt med ordnandet och sammanförandet af de rörande Biskoparnes löneförmåner infordrade uppgifter. Emellertid har äfven det andra arbetet fortgått, och skall visserligen fortskrida med ännu större skyndsamhet, sedan vana dervid hunnit förvärfvas, formulärer till tabellariska sammandrag blifvit uppställda o. s. v. Om ock Rikets Ständers önskan och afsigter sålunda blifvit, så vidt efter min uppfattning hittills lämpligen kunnat ske, uppfyllda, bar jag likväl ansett såsom en pligt att taga i öfvervägande, om ej för närvarande något ytterligare skulle kunna göras för utvecklingen af en fråga, som under ett halft århundrade, i en eller annan form och utsträckning, vid hvarje riksdag varit föremål för Rikets Ständers förhandlingar, och hvars lyckliga lösning presterskapet icke mindre än församlingen har skäl att med sina önskningar påkalla.
Hon kastade båda armarna kring halsen på mig och började att snyfta och gråta, som om hon kännt sig uppskakad ända in i sin själs allra djupaste djup — och det var hon, det kände jag. Jag sa ingenting fortfarande, utan bara strök henne öfver hufvudet, så ömt och lugnande jag någonsin kunde. Plötsligt såg hon upp och lyssnade, som om hon lyssnat till något innerligt vackert inom sig själf. Hon blef blek och ögonen djupnade till. Hon såg presis ut som en hårdt sluten knopp, som börjar att öppna sig för solen. Så log hon till, en kvinnas stolta, lyckliga leende, kysste mig på hand och gick hastigt in till sig. Få se, om inte hennes kärlek fått sikte på sitt rätta rede till sist, efter sin förfärligt tröttsamma krokdans! Men nu måste jag ut och sudda öfver järnkramhandlaren, och det genast. Senare: Att sudda öfver järnkramhandlaren blef inte det lättaste, minsann! Han sa han kunde få en flicka på hvart finger, och det uppmuntrade jag honom i. — Jag sa han kunde få tio, och det kan han! Det lugnade honom något, och nu nyss spatserade han förbi arm i arm med Alméns yngsta flicka, en riktigt hygglig och söt trettioåring, fullkomligt skapad att bli en salig människa och som dessutom inte kommer barfota i boet. Undrar hvad Maja menade med sin »tjuf?» Men jag orkar inte tänka på den här historien en enda smul mera. Jag orkar bara vara glad. Och det är jag — riktigt — och kanske inte minst öfver, att jag nu får hålla af henne så mycket jag vill. Skam till sägandes — men har det inte varit riktigt svårt att sträfva emot, så otäck hon än förefallit vara. Senare: Har nyss skrifvit till Thore. Först tänkte jag ingenting säga om Majas korgar, men så ångrade jag mig, öppnade brefvet och lade till ett p. s., bara ett enda litet p. s. Fakta har man väl rättighet att tala om för folk! NITTONDE KAPITLET. Den nya redaktörens ankomst och verkan. I dag är det den första. Jag har setat hela dagen i min söndagsklädning och väntat på den nya redaktören, med min bästa spets på hufvudet, men han har inte kommit ändå.
Till åtlydnad af denna nådiga befallning, har Herr Stats-ministern för utrikes ärendena, uti skrifvelse den 15 Maji innevarande år, öfverlemnat de i omförmälda hänseenden upprättade uträkningar, jemte öfriga till frågans behöriga utredning ledande uppgifter, allt med beräkning från och med 22 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, lSr:o 30. åi' 1836 till ocb med år 1846, förmälande Herr Stats-ministern härvid, bland annat, hurusom den grund, enligt hvilken de af norrska stats-verket till minister-slaten anslagna medel böra anses ingå uti aflöningen för embetsoch tjenstemännen vid beskickningarne, icke kunde, efter Herr Statsministerns underdåniga tanke, utgöra någon annan, än det förhållande, som eger rum emellan hvarderas af de förenade rikena till minister-staten beviljade anslag, emedan af dessa sammanräknade anslag alla de utrikes Departementet åliggande utgifter bestridas; samt att, om vid utbetalningen af traktamenten och aflöningar det svenska stals-anslaget dertill i främsta rummet användes och af det norrska stats-anslaget endast den häruti uppkommande brist, enligt Kongl, brefvet den 6 Februari 1830, genom inbetalning från utrikes Departementet till Stals-kontoret fylles, sådant endast vore en följd af den ordning, som vid liquidationen blifvit anbefalld att iagttagas, men icke kunde inverka på bedömandet af hvartdera rikets skyldighet att, i förhållande till dess serskilda anslag, uti lika mån deltaga i alla de utgifter, som för de ministeriella ärendenas behandling erfordras. Då Kongl.
Men det som i synnerhet nu föranledt mig begära ordet, är att jag omöjeligen kan antaga eiler medgifva ett skäl, som blifvit yttradt för ett oyiiikorligt beviljande af Pensionen , nemligen, att derest Cancelli-Rådet Tannström, enligt Utskottets Förslag, skulle förlora sin Pension , så framt han erhåller lika eller större Lön på Rikets Stat, sådant skulle afhålla honom (rån inträde på Tjenstemanna-banan. Jag kartner för väl de redbara tänkesätt, som utmärka Herr Cancelli-Rådet Tannström, för att icke vara fullt öfvertygad att någon sådan anledning alldrig hos honom kan blifva hinder för åtagandet ax någon befattning, där han skulle kunna gagna det Allmänna. Herr Strussenfelt: Då jag icke anser gillandet af Stats-Utskottets Betänkande innefatta något vedermäle af Riksens Ständers erkänsla, eller någon belöning för Cancelli-Rådet Tannströms, såsom Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Lärare, ådagalagde utmärkta förtjensterj 6å får jag ä nyo hemställa, att det af Den ii April 379 Grefve Posse föreslagne tillägg må af Ridderskspet och Adeln bifallas. Friherre Tersmeden, Fredric: Jag instämmer uti hvad Herr Uggla och Grefve Posse, rörande Cancelli - Rådet Tannströms Pension föreslagit, endast med den skillnad, att om Cancelli-Rådet vistas utom Riket, blott hälften af Pensionen bör, enligt Författningarna, honom tillgodo Komma. Då jag hort några värde Ledamöter yttra, att Landshöfdingen v. Rosenstein ännu innehafver sin Pension, anser jag mig skyldig upplysa, att bemäidte Landshöfding ifrån år 1309, intill dess Stats-Secreterare-Lönen förhöjdes, uppbar nyssnämnde Pension, men att sedan Stats-Secreterare-Lönen nu mera blifvit ökad och derigenom öfverstigit Pensionens belopp, Landshöfdingen emottagit Stats-Secreterare-Lönen och frånträdt Pensionen, hvilken ej förr, än Landshöfdingen gått ur Tjenst, vidare tillfaller honom. Herr Påhlman:
345 och då följden af ett afslag skulle medföra arbetets afstannande, tror jag för min del, likväl under förutsättning att RiksgrsKont. har tillgång att lemna detta lån, att det är välanvända penningar. Det är dessutom, under dessa tider, då hvar och en näringsidkare mäste inskränka sig så mycket som möjligt, och då det är att befara att en mängd menniskor blifva utan arbete, af vigt att Staten gör hvad den kan för att förekomma dessa beklagliga förhållanden. Jag för min del har således ingenting emot bifall till StatsUtsk:s förslag, under den förutsättning likväl som jag nyss tog mig friheten nämna. IIr Hjerta, Lars: Det faktiska af förev:de ärende synes mig vara så tillräckligt pröfvadt fiån de båda sidorna, att jag blott skall tillåta mig till besvarande uptaga en af de anmärkn:r Gr. Sparre framställt. Han har sagt, att bolaget borde sjelf finna medel för jernvägens fullbordande, emedan den så lifligt intresserar en af våra större handelsstäder. Jag får med anledn. häraf fästa Hr Grins eller R. o. Ad:ns upmärksamhet derpå, att denna stad förnämligast hemtat sin näring fiån skeppsbyggeri och skeppsrederi; och vi veta alla, att det just är denna näring, som varit en af de mest missgynnade under de sista åren. hvilket också medfört flera fallissementer i Gefle och deraf följande aibetslöshet. Dessutom hafva sågverken på kusten, till följd af de ofördelaktiga konjunkturerna, varit föran 181ne att inställa sina arbeten, emedan de redan haft tillräcklig tillgång för skeppning. Då med anledn. häraf arbetslönerna fallit mycket, anser jag det vara för det allmänna fördelaktigt, att kunna sysselsätta menniskor, som eljest skulle gå brödlösa, och få denna jernväg fullbordad just under en tid då arbetslönerna 8ro hälften billigare än förut.
Och likaså förhåller sig med befästningar, att de kraftigt kunna bidraga att skydda en och annan, vare sig i strategiskt eller politiskt afseende särdeles vigtig punkt, och derigenom för en fiende försvåra möjligheten att landstiga, der han helst skulle vilja, men alldeles utestänga denne, det kunna och det afse de naturligtvis icke. Hvarförutan måste märkas, att både en stor Örlogsflotta, en talrik Skärgårdsflotta, och vidlyftiga kustbefästningar, för att kunna begagnas eller försvaras, till sin bemanning eller besättning fordra starka och väl öfvade lefvande stridskrafter, som alltså måste blifva hufvudsak, äfven vid försöket att hålla vår fiende undan från våra kuster. Såsom jag redan ofta har uprepat, tror jag dock för min del icke på möjligheten att afhålla en mäktig angripare från att landsätta och upställa en stark härsmakt någorstädes, der han vill på vår kust. Och jag anser således att vi måste vora fullt beredda att möta honom inom vårt eget iand, och när vi äro4vungne härtill, då måste vi ock möta honom genast då han kommer med nog talrika stridsfärdiga härmassor för att kasta tillbaka hans anfall innan han fått fatta fast fot i vårt land, — ty dels blir del mycket svårare att jaga den fiende bort, som vi lemnat rådrum att fästa sig i vårt land, och desto mera ju längre han här fått dröja, och dels tillåter oss icke svagheten af våra materiella krafter att göra hvarken långa eller många fälttåg eller att länge hålla talrika stridsmassor uphådade. II. H. 21 322 Den i December e. m. Om detta, som jag tror, mäste erkännas vara riktigt, då följer också deraf, att vår nuv.-de försvars-organisation, med en liten någorlunda öfvad stående här af knappa 30,000 man, samt en nästan alldeles oöfvad Beväring, af flera gånger denna styrka, icke kan upfylla Sveriges behof, alt i anfallets första tider genast afslä detsamma genom användande af tillräckligt talrika och tillräckligt öfvade stridsmassor.
I afseende på de år, för hvilka räkenskaper ännu ej äro afslutade, galle, i likhet med hvad i §. 66 mom. 2 stadgadt är, alt blifvande Revisorer och Stats-Ulskott bibehålla öppen rätt att pröfva och åtala hvad, sorn genom ofvannämnde räkenskaper upplyst blifvit. Mom. 2. Skulle, mot förra Riksdagens beslut, de till hvarje HufvudTitel anslagne summor befinnas dragna till andra ändamål, än dem, som under samma Hufvud-Titei höra, eller något af Riks-församlingen faststäldt anslag vara öfverskridet, skall Utskottet genast anmärkning göra emot dea embetsman, som en sådan anordning contrasignerat, och de Stats-Rådsledamöter, som densamma icke alstyrkt; hvarom anmälan inlemnas till Riks-församlingen, på sätt denna Grundlags §. 67 mom. 1 föreskrifver, och hvarmed sedan förfares enligt §§. 106 eller 107 Regerings-Formen; kunnande likväl häraf de följder icke dragas, att emot föreskriften i §. po Regerings-Formen, Utskottet må ingå i något klander af Konungens beslut om gjorda anordningar. De för Statsutgifterne redovisande tjenstemän kunna ej personligen inför Stats-Utskottet eller Riks-församlingen till ansvar ställas, utan må, der så nödigt finnes, de anledningar kunna hos Konungen anmälas, som förekommit, att mot någon sådan tjensteman i laglig ordning ansvar yrka. De Betänkanden, som från Stats-Utskottet till Riks-församlingen afgifvas, rörande verkställd granskning af Statsverkets förvaltning, föredragas först i Nedre Kammaren och behandlas på det i §. 64 mom. 2 föreskrifne sätt. §. 70. Granskningen af Banco-fullmägtiges åtgärder och, i sammanhang dermed, behandlingen af alla de mål, hvilka angå den garanti och vård aj Rikets Bank, som, enligt §. 72 Regerings-Formen, är Riks-församlingen ålagd, samt den ostörda förvaltning deraf, och den rätt att allena utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas, hvilken i samma §.
Fröt. 184o «ch 1841. 8 Sunil, ty.de Haft. 5 34 Allm. Besv.- och Ekon.-TJtskottets Betänkande, N.-o 140. det kommer grufvan till skada och derigenom omsider allmogen sielf och heele landet hvars wälstånd af grufvans widmackthållande hänger till afsaknad! och undergång; aa Kan J\.ongi. Maj.is iler uitilnnau d csö trogne un der sätare inlhet willfara. Thet alle som wederbör hafwe sig att efterrätte. Datum ut supra. Under v/år allernådigste Konungs och Herres minderårighet HEDVIG ELEONORA. Joh. Gyllenstierna. G. Kurck. G. O. Stenbock. M. G. de la Gardie. S. Bäth. J. kVattrang. Likheten med det i Kongl. Riks-Archivet förvarade Registratur intygar iV. kV. Forslund, Förste Expeditions-Secreterare och Actuarie. Bilaga G. Kongl. Maj:ts Resolution för menighe man i Betz Bergzlagen att bliffva lijka med Dahlekarlerne i ulhlagor. Datum Borshytte gård den 12 December 1618. Wij GUSTAFF ADOLFF &c. Gore witterligit att menige man ifrån Bilzbergzlaghen, haffve warit ber hooss oss och underdåniglen begärat, alt de uthi Uthlagor, motte bliffva lijka medh Dalekarlerne. Så haffve wij theras ödmiuka begäran i så motto Nådigst ansedt och gunstlighen effterlathet, att de aff huart halffgårdzheman, skole lijka som Dalekarlerne ulhgora 26 Stijger Kool, och sedhan wara frij för alla owissa parlzeler, som påläggias kunna.
Saken kan visserligen sägas röra en obetydlighet, men den hör likväl, åtminstone efter min åsigt, tagas i förnyadt öfvervägande, emedan den icke allenast rörer den ringa qvantiteten spannmål, utan äfven afser alt bereda rättelse i ett förhållande, hvaraf Södermanlands Reg:ts trupp orättvist lidit. 10S2 d. 5 Dec. ålades rotehållarne att till soldaterne vid nämnde Reg:te årligen utgifva, i ett för allt, ett visst kontant belopp i penningar, utom de natura prestationer, som, enl. öfverenskommelse soldat och rote emellan, till den förra skulle utgå. Häröfver klagade rotehållarne, emedan de ansågo sig vara för hardt betungade. 1683 d. 23 Jan. fingo de äfven lättnad i denna börda, derigenom att Staten åtog sig att lemna en T:a spanmål för hvarje rote, svarande emot en del af de ifrån densamma utgående kontanta medlen. När Statsverket öfvertog denna spannmål, beräknades den med samma kappmål, som i allmänhet uti landet brukas, nemi. 30 kappar fast mål eller 36 kappar löst. Det kunde väl icke vara meningen att Kronan sedermera skulle minska denna spannmål, men så har likväl skett, enär densamma nu mera endast utgår med 30| kappar fast mål. Således har ju soldaten icke utbekommit sin fulla rätt, då deruti fattas 11- dels kappe och derföre tror jag det vara skäl att förekomma detta tydligen orättvisa förhållandes fortfarande, äfven om man aldrig linge reda pä, när den ifrågakomne minskningen af soldatens inkomster tog sin början. Jag anhåller derföre om Utlål:s återremitterande och utbedjer mig, att mitt nu afgifna yttrande mätte få till StatsUtsk. medfölja.
I afseende åter på Hr Dalmans yttrande skall jag blott erinra, att Hr af Billberghs förslag innefattar just solidarisk ansvarighet; och hvad angår anbuden på det förra lånet, så är det eu irring af Hr Dalman, om lian trott, att med det nära antagliga anbudet menades det löjliga, som gjordes af Thorbjörnsson. Ett annat skedde i83o, som med blott £ proc. skiljde sig från de af R. St. bestämda vilkoren. Hr Crusenstolpe, Magn. Jac.: Det är ej min afsigt alt deltaga i den räfstransakning och liqvidationsmöte, som Konungens rådgifvare funnit för godt att här anställa med enskilda ledamöters yttranden. Då Gr. Posse begärt frågan derom på bordet, lära vi framdeles återkomma dertill, och jag skall då icke underlåta att påminna, om per Jas menas det sätt, hvarpå indrogningsmagten tillkom 1812, jemte åtskilligt annat. Jag har nu blott begärt ordet, för att, då Konungens rådgifvare, efter väl öfverstånden riksrätt, tyckas böra få den tillfredsställelsen att åtminstone se den K. propos:n uti den ena voter:spropos:n, begära, att den blir japropos.; och får jag på förhand förklara, att jag yrkar votering om densamma. Gr. Frölich: Det är visserligen obehagligt att här upptaga tiden med en enskild strid; men jag anser mig böra erkänna ett af mig begånget misstag, då jag icke märkte, Den 3 Februari c. m. att Hr Dalman ej var tillstädes, när jag förra gången yttrade mig. Hvad lians nya utflöde emot mig beträffar, deruti äfven ingått personligheter, så vill jag blott erinra, att Hr Dalman sjelf bort finna, att jag endast inskränkt mig till att försvara mig sjelf. Jag känner för öfrigt Hr Dalman för väl, för att ej veta, att hans första attaque grundade sig på en förvillelse om meningen af mina ord; jag känner hans ädla tänkesätt nog mycket för att kunna tro annat.
Directeurerne uti DiscontContoiren i Götheborg och Malmö, som innefattas i följande ordalag: ”År den tilltalade eller åklagare missnöjd ”med HofRåttens Dom i dessa mål, ege han att ”deröfver, i den ordning i allmänhet för brottmål är stadgadt, anföra besvär, hvilka hos ”Konungen i Dess Högste Domstol upptagas ”och pröfvas. ”År Fullmägtig (Directeur) genom Hof"Råttens Dom förklarad förlustig den honom ”anförtrodda befattning, vare han från utöfnin”gen deraf skiljd, intill dess Högste Domstolen ”sig slutligen utlåtit. ”Blifver sådan Dom af Högste Domstolen ”upphåfven och den tilltalade befriad, återtage ”han genast sin tjenste-utöfning. Varder slik ”Dom af Högste Domstolen fastställd, må den ”sålunda dömde Fullmägtigen (Directeuren) icke ”kunna uti befattningen återinsättas, utan genom ”nytt val af vederbörandfe RiksStånd.” I betraktande af hvad sålunda Nådigst framstålldt blifvit, och då det år af stor vigt, att AnsvarighetsLagarna för R. St:s Fullmågtige och Directeurer åro, i öfverensstämmelse med ej mindre allmänna rättsgrunder, åri den i Riket gällande Råttegångs-ordning; finna R. St., i likhet med den af E. K. M. Nådigst yttrade åsigt, Exp» Utsk. Forsing till und» Skrift* A ,*o 32a* 57 åsigt, en förändring erfordras uti hvad hittills i förenämnde afseende varit stadgadt och föreslaget, men hafva, vid jemförelse af 9 §. uti AnsvarighetsLagen för R. St:s Fullmågtige i Banken, samt 10 §. uti den för Fullmågtige i RiksgåldsContoiret, med 5 §. åf AnsvarighetsLagen för Directeurerne vid DiscontContoiren den 8 April 1824, trott denna ändring lämpligast kunna vinnas på det sått, att vid g §. i AnsvarighetsLagen för R.