Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:ts Bef:hdes anmälan att Spanmålslånen i vissa socknar eller orter icke kunna utan låntagarnes obestånd, på redan bestämda tider gäldas samt efter pröfning af de i hvarje fall förekommande serskilta omständigheter, bevilja räntefritt anstånd med återbetalningen på lämpliga terminer, under vilkor af fortfarande säkerhet för låne-beloppet.”—Härvid har blifvit anmärkt, det tillämpningen af nämnde sats skulle leda derhän, att Konungens Embetsmäns uppgifter om någon mindre förmåga att betala undsättningsskulderna skulle förorsaka att olika grunder för desammas liqviderande lomme att stadgas: att 1826 års märkegångspris som biefve återbetalningsgrunden för de efter samma års missväxt meddelte lån, vore altför högt, för de skuldsatte, hvaremot, om 1828 års pris toges till grund, inbetalningens verkställande ger - 3 Betan ka n den, W:o 294. 4 J1 na, lika med livad för Skaraborgs Län stadgats, kunde bestämmas till senast i83o års slut. I anledning häraf får Utskottet npprepu att bär icke allenast är fråga 0111 undsättningarne efter 1826 års missväxt ulan jemväl om tid after annan, före liämude år, af Allm. Magasins-Inrättningens tillgångar gjorda försträckningar. För serskiita orter komma således olika pris att ligga till grund för liquidationen och en allmän tillämpning af 1828 års Markegångspris skulle således för mången ort medföra en ökad tunga, utom att berörde grund för godtgörelsen af de år 1826 erhållna Spanmåls-understöd skulle i Utskottets tanka innebära en orättvisa mot de Län, der dessa skulder redan blifvit betalde eller innan korrt till fullo ingå efter sistnämnde års högre Markegångspris; i hvilken tanke Utskottet äfven styrkes deraf, att, under discussionerna i ämnet, fråga blifvit väckt örn restitutions meddelande åt sådana orter, i händelse den i anmärkningarne yrkade sats skulle antagas. — Då derjemte berörde punkt i öfrigt öfverensstämmer med hvad Slatsoch Ekonomi-Utskotten för Skaraborgs
Af orsaker, omförmiildte uti 1843 års Revisorers Berättelse sidd. 10 och 11, utlemnades från Banken till Kongl. Majrts Befallningshafvande i nedanstående Län förskott i kontant å följande belopp, i och för inköp inom Länen, för Bankens räkning, af kontrolleradt verksilfver, efter det i 108 § af Banko-Reglementet utsatta pris af 1 R:dr 3 sk. 4 rst. per lod, nemligen: Till Upsala Län R:dr 10,000. Stockholms d:o » 3,000. Vestmanlands d:o » 10,000. Södermanlands d:o » 10,000. Gefleborgs d:o » 4,000. och » Gottlands d:o » 10,000. Omförmälde förskott äro sålunda redovisade: Upsala Län. Ademuadt Silfver för .. Stockholms Län. Allemnadt Silfver för Berättelse af Banko-Fullmäktige. 13 Westmanlands Län. Aflemnndt Silfver lör Kontant . : » » 1,319: 19. 2. Transportkostnad » » 66: 7. 6. qqq Södermanlands Län. Aflcmnadt Silfver för 10,000. Gefleborgs Län. Ademnadt Silfver för ... Bko Rdr 1,812: 10. 8. Allemnadt Silfver för Bko Rdr 5,960. Kontant “ « 4’040- 10,000. 49)000- Till de Län, uti hvilkas redovisningar transportkostnaden icke är vorden upptagen, har densamma serskildt blifvit vederbörande godtgjord. 28:o. Genom 109 § i Banko-Reglementet stadgas, att de uti Bankens förråd redan varande eller genom vexling dit ingående Specier af äldre prägel må kunna utlemnas efter stycketal emot ett pris, icke understigande 129 skillingar Banko för hvarje Specie.
Då vi, som sagdt, önska en traktat med Frankrike och detsamma just står i begrepp att afskaffa alla tullar på lifsmedel, vore det just lämpligt för oss att här ånyo upptaga desamma. Den siste talaren yttrade, att, sedan tullen på lifsmedel afskaffades, arbetslönerna likväl ej sjunkit. Detta bevisar ingenting, ty de kunde ju hafva stigit ännu mera, ifall man bibehållit tullen på lifsförnödenheterna. En talare har bär påpekat Bonde-St:S beslut i förevarande fråga, såsom en exponent på det allmänna tänkesättet inom landet. Hvarföre har man då icke framkommit med samma anmärkning nng:de Bonde-St:ts beslut vid frågan om husbehofsbränningen? Det vore således i min tanke ekonomiskt oklokt att sätta tull på lifsmedel; men saken har äfven en annan sida. Hittills ha D«n 27 Maj e. m. 52» ha åtminstone R. o. Ad:s försvarare alltid kunnat åberopa vårt Stånds frisinnade och upplysta åsigter i all näringslagstiftning. Genom ett beslut om sagde tullars återinförande skulle R. o. Ad:s vänners bästa försvarsvapen ryckas ur deras bänder. Flera ledamöter yttrade härtill bifall. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Då jag vid sista riksdagen genom R. o. Ad:s förtroende kallades till ledamot af Bevilln.-Utslct, hade jag, vid behandlingen af tullfrågorna, tillfälle att uttala mina åsigter i allmänhet. Jag nedlade också dessa mina åsigter i R. o. Ad:s protokoll, hvilket anförande jag här också kunde åberopa; men, då jag vet att R. o. Ad. ej tycker om att höra läsas ur bok, vill jag icke göra det. Jag vill ej heller upptaga Ståndets tid med något längre mundtligt anförande, utan blott ingå i svaromål på några af de satser, hvilka af vissa talare blifvit framställda i motsatt riktning mot dem jag hyser. Jag börjar i det fallet med den siste talaren, hvilken, efter en deduktion med afseende på spanmåls export och import, kommit till det resultat, att behållningen genom export allenast utgjorde 3 millioner rdr.
Då jag sista gången hade ordet, au» ticiperade jag på det inkastet, som en värd talare nu gjort, nemi. att uti 71 §:n Reg.Fm fråga endast vore om allmänna bevillningen; men jag hemställer till honom efter hvilken § det skall tydas, alt, då två Stånd stanna emot två uti I11IIbevillningsfrågor eller frågor om chartse-sigillatae-afgifteu in. fl, desamma gå till föistärkt SlutsUlsk. Det kan icke vara någon annan än 71 §:n Reg.Fm, hvilken åsigt jag stödjer derpå, att sedan 5g §:n Reg.Fm bestämt, att Konungen skall framställa hvilka behof genom bevillningar böra fyllas, så innehåller 60 §:n i samma grundlag: ”Till dessa sednare räknas sjö- och landt tullssamtaccisafgiftei na, postmedlen, chartse-sigillatoe-afgiflen, husbehofsbrännerimedlen.” Dessa äro således alla bevillningar; men om man tyder den 71 §:n så ensidigt, att här blott vore fråga om allmänna bevillningen, så gifves det icke något stadgande, som berättigar Ständerna att få de öfriga beskatlningsfrågorna afgjorda i förstärkt Statsutskott. Hr Prytz: I anledti. af Hr Lngerhjelms åberopande af 71 fjm Reg.Fm, dervid han stannade vid orden: ”Yppar sig skiljaktighet emellan flera af RiksSl:n 0111 dessa grunder.” och hvarifrån han lillbakagick till dea 70 §:», så her jag att han ville fullfölja läsningen äfven efter ordet ”grunder,” der det talas oin sälten af dessa grunders tillämpning och bevillningens fördelning.
O m han är om han lastfall; hon nan vild o c h rå, är hon ful o c h s o r g s e n; är g r o f o c h sinlig, är hon listig o c h om han är utan bjärta lättfärdig, är den o c h ideal, är förderfvad o c h dåraktig. lefvande uppenbarelsen nens samvete. E. de Kvinaf manPompery. En ouppgjord räkning. Af Sune Folkeson. (Forts.) j | O n höll u p p att läsa der hon — de voro log ett bortskämdt o c h såg på sina hänsällsynt barns vackra, och leende, då hon sakta strök d e m m o t brefvet. I ett annat bref s k r e f h a n: dan — är så tafatt, så blyg gent emot h e n n e? Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet. mor, fin med » Sedu nu sett oss, förebrår du mig, att j a g jag vågar inte Men röra vid henne, hon, så o c h klen, j a g kunde j u bryta sönder henne mina grofva arbetshänder. Ser du, hon förefaller m i g som en fågel, morgon slagit sig ner på o c h sjunger, därför att det kring men bara jag den, skulle sången tystna som en solig vårmitt fönsterbräde är vår rundt o m - sträckte fram bano c b fågeln flyga. » » .Jag begriper nog, att jag måtte förefalla henne obetydlig, tråkig o c h dum. M e n det är omöjligt att hjälpa; då hon talar om b ö c k e r, konst eller teater, .sitter jag bara o c h tiger, men det är, därför att j a g sitter i ångest, att hon skall sluta tala, så jag inte längre skall få höra det där förtjusande, sjungande tonfallet, hon har i rösten. D u vet ju, att jag hörde henne skratta, innan jag såg h e n n e? Och att jag redan var kär i rösten, innan j a g ens visste, huru vacker hon var.
Som likväl de föreskrifter, hvilka angå besvär öfver Pröfnings-kommittés beslut, enligt Utskottets förslag, skulle komma att inflyta uti § 71, kan återremissen af § 78 icke till någon åtgärd föranleda, Bih. till R. St. Ridderskapet och Adeln har, med bifall i öfrigt af förestående <§, beslutat att borttaga slutorden: »eller emot de af bemälde Kommittéer för öfrigt vidtagne beslut» ; men då § blifvit af de öfriga tre Riks-Stånden godkänd, lärer Ridderskapet och Adelös i förberörda hänseende fattade beslut icke till någon åtgärd föranleda. § 80. lili momentet 3:o af denna, utaf samtliga Riks-Stånden bifallna §, får Utskottet, till följd deraf alt Utskottet på annat ställe föreslagit alt bölerne i vissa fall skola tillfalla åklagaren, hemställa, att Rikets Ständer måtte besluta den förändring, att momentet komme att erhålla följande lydelse: »3:o Omförmälda böter tillfalla, der icke annorlunda är särskildt föreskrifvet, de fattige inom den församling, der den bötfällde är mantalsskrifven.» § 82. Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden hafva godkänt denna hvilken deremot blifvit af Ridderskapet och Adeln återremitterad, med yrkande, dels att uti momentet b) måtte stadgas, att i debetsedeln äfven borde utsättas sjelfva beloppet, hvarpå afgiften vore beräknad, dels att från sista meningen i <§ mätte utgå orden »deruti ändring genom besvär kan vinnas». Som likväl dessa förändringar icke äro oundgängligen påkallade af de utaf Utskottet nu gjorda framställningar, kan, då § är af tre Stånd godkänd, återremissen icke lill någon åtgärd föranleda. % 83. Uti § 83 bar hos Ridderskapet och Adeln blifvit anmärkt ett tryckfel, bestående deruti, att det på 3:le raden förekommande ordet »skattskyldige» borde heta »skattskyldig»; och torde Rikets Ständer medgifva, att behörig rättelse af nämnda tryckfel må ega rum. § 84.
Ehuru således röstberäkningen vid prestval efter oförmedlade hemmantalet på ofvan anförde skäl synes böra bibehållas, anse Utskotten, med konseqvent tillämpning af samma grundsats, det vara med billighet och rättvisa mest öfverensstämmande, att hvarje egare eller innehafvare af hemman bör, vid öfverläggning i socknestämma rörande något ämne, utöfva rösträtt i den mån, han deltager i de omkostnader, som af frågan blifva en följd. Erkännes nu riktigheten af denna grundsats, så uppstår, i anledning af de i ämnet väckta motioner, den fråga, huruvida bidragen till fattigvården böra utgå efter det förmedlade hemmantalet, och rösträtten vid socknestämma i fråga derom efter samma grund beräknas. Då, på sätt Utskotten i det föregående ådagalagt, förmedlingen skett till följd deraf, att ett hemman, i jemförelse med de närbelägna, befunnits vara högre uppskattadt och i följd deraf mera betungadt än vederbort samt, enligt ofvanäberopade 52 § af Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 17 December 1734, ”alla förmedlingar skola vid Tingen uppläsas, på det att Nämnden och Tings-allmogen skulle få tillfälle att göra sina påminnelser, till förekommande deraf, att hvarken Kongl. Maj:t eller Allmogen genom olagliga förmedlingar må komma att lida;” så måste, efter Utskottens öfvertygelse, oberäknadt hvad på ett eller annat ställe undantagsvis må ega rum, det förmedlade hemmantalet i allmänhet heldre än det oförmedlade anses såsom den grund, hvarefter bidragen till fattigvården, detta alltmera kännbara onus, böra utgöras. Man har visserligen, till stöd för yrkandet, att det oförmedlade hemmantalet skulle tagas till grund för utgörandet af fattigvårdsafgifter, ananfört, att fattigvården vore bygd på religiös grund och att afgifterne dertill således borde utgöras efter samma grund, som öfrige afgifter till ecklesiastik-verket; men efter den utbildning, fattigvården genom sednaste förordning erhållit, saknar berörde uppgift all grund.
Vidare får jag anmärka, att vår nu gällande lag stadgar, att den, som snattar, skall endast böta halfva beloppet af det snattades värde, då förslaget deremot stadgar, att böterna kunna bestämmas från 5 till 20 Daler, utan afseende å värdet. Jag erkänner väl, att det s. k. latitud-systemet är fördelaktigt, men i många fall torde det böra undvikas, helst då det ej är af behofvet påkalladt. Lii förevande fall kan detta system verkligen leda till obillighet, helst minimivärdet, eller 5 Daler, är för högt. En person kan nemi. snatta 1 Daler och då mäste han böta minst 5 Daler eller 5 gånger så mycket som det snattade, ehuru bötesbeloppet för tjufnad endast är tredubbelt emot stöldens värde. Detta är ju ett uppenbart missförhållande. Jag ber Hrr:ne jemväl bemärka, att på landet, der sådana mål oftast förekomma, hafva de ordinarie domarne ofta ledighet och en t. f. domhafvande, en ung auskultant eller e. o. notarie vid någon Hofrätt, får afgöra frågorna. Det heter visserligen, att domaren, innan utslags afkunnande, skall med nämnden öfverlägga, men alla de, som å landet handlagt domaregöromål, känna nogsamt, huru knapphändig denna öfverläggning är. Vid sådant förhållande torde det vara betänkligt att lemna en alltför stor makt att afmäta straff i en enda, ofta oerfaren domares hand, hvarföre denna §, enl. min lanke, icke bör godkännas, utan till Utsk. återremitteras. Gr. Sparre: Hvad först angår beloppet af 10, Daler såsom gräns emellan stöld och snatteri, får jag fästa upmärksamheten Den 12 Au'gusti e. m. 313 dera, ali R. o. Ad. vid behandlingen af lista §:n derom fattat sill beslut, hvarföre något afseende å Frih. Hermelins framställning ej torde böra fästas.
Som himlen högt, till Gud — och, vidt som jor den räcker, Till bröders ljus och väl, omfamnande, sig sträcker. I hvarje menskobröst Försynens milda makt Till vishet och till dygd det första fröet lagt; En gnista af det ljus, som högre andar kröner, Förtroddes, flämtande, åt dödlighetens söner. Men skall i jordisk mark ett himlafrö slå rot, Och drifva, och ge frukt, och trotsa stormars hot; Skall i vår tunga luft den ädla gnistan trifvas, Och tändas till ett ljus, och till en låga lifvas: Må fröet skjuta fritt! men tryggt i odlarns gård; Må gnistan vecklas fritt! men närd med trogen vård: Att marken ej blir stel, och atmosferen tjocknar Och fröet evigt dör, och gnistan evigt slocknar. Haf ögat på naturn! Sjelfständig i sin gång, Hon hatar reglans nyck och etikettens tvång. Född i dess egen barm, att hennes afsteg bättra Och trygga hennes fjät, men ej dess frihet fjättra, Ledsagande och ledd, går konsten vid dess hand, Och fäster på sin mor behagens blomsterband. Hvart bröst har känsla fått: blott väcken den, befrämjen Dess lif till mogna’ns stund, dess vilda utbrott tämjen! Men varsamt, — utan hot och föreläsningsljud; Förvillen ej dess gång med goda tonens bud! En lexa ger ej vett, decencen ger ej seder, Och bräcklig blir den dygd, som farhågan bereder. Med ögat på ert barn, men på Er sjelfva mer, Betänken all den följd, som efterdömet ger! Exemplet, understödt af kärlekens förmaning, Är främsta villkoret för mensko-andens daning. Jag lyckönskar den själ, som, i sin oskuld säll, Ägt från sin första stund, i fäders stilla tjäll, Ej annan eftersyn, än den som dygder föder; I himlen, blott en Far — på jorden, endast bröder. Med verlden obekant, tills dygd och religion Dess hjerta helga fått, och stadga der sin thron, För henne lifvet visst skall blifva pligtens bana,
Och så hviskade Helene till den Slutligen torde till grönsakerna äfven räklilla: » Ja, det skall lilla Astrid få göra! » Das ris, såsom varande en skidfrukt af betySå hade då hela denna ömtåliga fråga denhet. Namnet ris härstammar från det forninblifvit afgjord utan ett ord, annat än dem diska ordet arudschi ( Men nu gjorde med skäl antaga, att risets hemland är Indien. Helene hvad hon hittills aldrig gjort — • hon Sedan tre tusen år före Kr. har riset varit kastade sig om svärmors hals och kysste ett af Kinas hufvudnäringsmedel. Genom henne med en häftighet, som bättre än något Alexander af Macedonien kom riset till flodannat tolkade hennes tacksamhet och glädje. bäddarne af Eufrat och Tigris och vidare in Hon började tro, att hon gjort svärmor orätt i Europa. Araberna förde riset till Nilens i — kanske hade denna aldrig tviflat på Helenes stränder. Det Amerikanska s. k. Karolinaförmåga eller inre djup; och om hon någon riset anses af kännare vara det bästa. Till gång tviflat därpå, gjorde hon det bestämdt Amerika kom det först i början af år 1700 inte nu vidare. Och det kom som ett hemfrån Madagaskar. Nästan allt ris, som föres ligt förstånd mellan dessa båda kvinnor, hvili handel, är 8. k. sumpris. Det mera sparket aldrig funnits där förr — ett samband, samt förekommande bergriset finnes i Indien som icke vidare skulle slitas, det hoppades på torra höjder och lär betydligt öfverträffa och kände de båda. Och lilla Astrid satt sumpriset i godhet. förvånad vid detta för henne obegripliga, stumma språk — • blott en sak hade hon begripit, och det var att hon skulle få följa med tant Helene; och då var hon belåten. Porträtt af pristagarinnan i Iduns stora romanpristäfling, fru Mafhilda Lönnberg, kommer att pryda vårt första nummer för 1895, samtidigt med att det belönade arbetet » Fru Holmfrid » begynner i romanbilagan. Till porträttet har den framstående skriftställaren professor Edv. Lidforss i Lund godhetsfullt åtagit sig att författa den biografiska texten. V i nämna detta som svar på många intresserades förfrågningar och uppmaningar.
Stockholm den 18 Mars i835. /Reservation af Herr J. JVcern: ”Emot Utskottets beslut att icke understödja Herr Santessons motion, i hvad den rörer inrättandet af Stats-Verkets räkenskaper i vanlig populair form, med löpande Hufvudbok m. m., får jag reservera mig. Jag anser, lika med Herr Santesson att desse räkenskapers olika och invecklade former endast tjena till onödiga förluster i tid och arbete , samt föda misstroende och obehag hos grankningsskyldige Ständer och Revisorer. Så länge man nitälskar för bibehållandet af dylika, från allmänt erkänd räkenskaps-princip skiljaktige, onödigtvis betungande och beslöjande former, skall man förgäfves bemöda sig att qväfva misstroendet och afleda anmärkningsrättens tillämpning på ett småaktigt, för bägge Statsmagterna lika obehagligt och olämpligt sätt. Herr Santessons mångåriga erfarenhet uti så väl allmän som enskild förvaltningsoch räkenskaps v äg, hans tid efter annan under Revisioners verkställande förnyade förslag i detta ämne, samt hans ojäfvade kännedom och duglighet i hvad dertill hörer, äro för Stats-Ut slottets Utlåtande N:o 5 mig, ej mindre än min egen öfvertygelse, en borgen, att ingen våda eller oreda kan, genom antagandet af hans förslag, uppsta, utan tvertom, att ett sådant antagande ganska väsendtligt skulle bidraga till införande af ordning* reda, lättnad och förtroende i de allmänna ärendenas behandling.” Häruti har Herr Falhem instämt. Antom till Exp.-Utst. d. 18 Mars-.
Hvarje land, som önskas ansluta sig till detta stora gemensamma kvinnoförbund, bildar i sin ordning ett Izat~iodförhulzcl, d. v. s. ett förbund af inom lanuet verksainma föreningar, vare sig dessa föreningar arbeta för uhgot önskningsmål på kvinnofrkgans omride eller deras verksamhet går i en mera allmänt humanistisk riktning. Till Sverige kom för ett par kr sedan från Amerika uppmaning a t t bilda ett dylikt förbund. Dr Ellen Fries, till hvilken Internationella kvinnoförbundets styrelse vände sig i denna sak,anmodade de svenska föreningar, hvilka motsvara Iiär ofvan nämnda bestiimmelser, a t t sanda ombud till ett möte för diskuterade af frågan om ett svenskt nationalförbund. Vid mötet, där ganska niknga föreningar voro representerade, förutsattes följande betingelser för a t t ett nationalförbund skulle komina till stånd. Minst sex föreningar skulle deltaga. i förbundet; dessa skulle Brligen inbetala en afgift af 1 2 kr. ; förbindelse a t t deltaga skulle galla för 5 å r i sander; föreningarna, hvilka skulle äga ratt a t t deltaga i val af de1egera.d till de internationella kongresserna, skulle icke därigenom förpliktas till några extra bidrag för delegerades resor, in. in. Sedan ytterligare några sammankomster ägt rum för behandling af frågan, antogs stadgar för det svenska nationalförbundet vid ett den 1l: te dennes hållet sammanträde. Förbundet erhöll na.inn af » Svenska kvinnornas nationalförbuqtd w. och ' består f. n. af följ ande förepingar: Fredrika-Bremer-Förbundet, Föreningen för välgörenhetens ordnande, Göteborgs larariimeförening, Kvinnoklubben, Nya Idiin, Stockholms lasesalong och Svenska allmänna kvinnoföreningen till djurens skydd,. Förbundet har till ändamål a t t utgöra en del af Internationella kvinnoförbundet och att förbereda arbetet till de hvart 5: te å r återkommande internationella kviniiokongresserna (vid hvilkn, endast de land, soin bildat nationalförbund aga rösträtt) samt där jämte, a t t främja samarbete inom Sverige mellan föreningar af den beskaffenhet, som ofvan angifvits. Ordförande i det Internationella kvinnoförbundet är Lady Aberdeen, maka till vicekoniingen i Canada. Styrelsen a r sammansatt af representanter för olika ilationer.
Commerce-Collegium till Rikets Ständers Bank och förening med Banco-Discont-Verket. På sätt de Utskottet nu tillställda handlingar jemväl till en del vitsorda, har fårskötseln och ullculturen inom Sverige under senare åren gjort så betydliga framsteg, att, derest ej oförmodade hinder och svårigheter emot denna näringsgrens vidare utveckling förekomma, densamma synes, inom en föga aflägsen framtid, höra uti åtskilliga delar af Riket blifva af en mera allmän vigt. Enär nu genom dessa framsteg, som förnämligast måste tillskrifvas, dels den synnerliga omvårdnad, Regeringen egnat åt fårskötselns förbättrande, och dels det nit, hvarmed ullproductionen blifvit af enskilda industrien omfattad, ullculturens lämplighet såsom Svensk landtmanna-näring är vorden på ett tillfredsställande sätt ådagalagd, synes ifrågavarande näringsgren fortfarande böra, genom det allmännas medverkan, uppmuntras och befrämjas. För tillstyrkandet af en sådan uppmuntran från Statens sida, hemtar Utskottet en ökad anledning af den, genom flera, inom en kortare tidrymd, inträffade missväxtår, ytterligare bekräftade erfarenheten om den högst bekymmersamma belägenhet, deruti de landsorters invånare, sorn sakna så kallade binäringar, vid dylika tillfällen försättas. Utan att ingå i något yttrande, angående öfriga hos Kongl. Maj.t föreslagna och nu för Rikets Ständer uppgifna sätt för inhemska ullproduclionens befrämjande, får Utskottet, hvad beträffar den dess behandling egentligen tillhörande frågan om tillökning af det för ulls belånande å Riksgälds-Contoret anvisade creditiv, äran anföra, att Utskottet, Stats-Utskoltcls Utlåtande, N.o tjfg. 9 skottet, lika med Kongl. Majit, anser lillvägäbringandet af en allmännare inländsk handeis-rörelse, med den inom Riket producerade ull vara det medel, som af det allmänna 1111 bör företrädesvis uppmuntras och understödjas, så att härigenom en förmonligare afsättning må för Svenska ull-producenterne kunna beredas.