Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vänjes rent af på så sät; till dåligt lynne. Vakta dig för att leda ditt barn så. Haf i klart minne den gudomliga befallningen: » I fäder, reten icke edra barn till vrede !&gt; Den mycket omskrifna kroppsliga agan är nog nödvändig för somliga lynnen, men bör efter min uppfattning högst sparsamt användas och naturligtvis ej för annat än svårare moraliska fel såsom olydnad, osanning i alla dess former, eller om barnet själft, i argt uppsåt, med hugg och slag öfverfaller jämnåriga kamrater eller värnlösa djur. Att aga ett barn därför, att det, under annars tillåten lek, råkat rifva sönder sina kläder eller slå sönder något som kommit i dess väg, är gifvet förkastligt. Ordning och aktsamhet äro visst dygder, som böra tidigt inläras, men också de, som så mycket annat, helst genom exemplets makt. Den första uppsåtliga, märk väl uppsåtliga, olydnaden bör efter min uppfattning straffas med efter barnets ålder afpassad kroppslig aga, ty den framträder, sorgligt nog, vanligen så tidigt, att man på intet annat, för det outvecklade barnet begripligt sätt kan låta det förstå, att olydnad mot föräldrarna drar sorg och olycka öfver det. Bestraffningen bör då vara ganska eftertrycklig, appliceras på den lilla fysikens minst ömtåliga parti och utdelas under största lugn och i kärleksfullaste afsikt. Ej, som man ofta får vara vittne till, bestå i under hårda ord och svåra hotelser utdelade ruskningar knuffar och s. k. luggar. Det förra tillvägagångssättet böjer vanligen den hårdaste vilja, då däremot det senare ofta eggar till vrede och trots och således framkallar i stället för att kväfva onda anlag. Undanröj, så långt möjligt är, frestelsen till hvad som är ondt, men gör allt för att framkalla och odla de goda sidorna hos ditt barn. Lär det älska sanning och rätt. vinn redan mycket tidigt genom sann, uppoffrande kärlek deras genkärlek och förtroende, och du skall ha lagt en god grund att bygga den fortsatta uppfostran på. Detta är nu unna erfarenheter och mina teorier för den fysiska och moraliska barnavården under de första lefnadsåren.
Jag vill blott upptaga, att man mycket talar om nödvändigheten deraf, att samhället genom stränga straff afskräcker dem, som äro på vägen att begå brott. Deremot tager jag mig friheten fråga, om ej samhället har en annan förbindelse, nemi. den att ställa så till att det icke genom sina lagar skapar brott. Ett sådant fall har redan blifvit framstäldt såsom en följd af kyrkoplikten; men det är ett annat, hvarpå man ännu icke fästat uppmärksamhet, nemi. just den följd, som uppstår deraf, åtminstone i de större städerna, att, till följe af tjufnadsbrottets nuvar. urbota beskaffenhet, personer, som derför blifvit misstänkte, på blott halfva skäl arresteras och inkastas i fängelser bland fulländade brottslingar, och sålunda genom säilskapande med dem småningom bildas till ljufvar, äfven om de förut icke varit det. Detta anser jag vara det egentligaste och vigtigaste skälet, hvarföre jag för min del ville hafva bort kyrkoplikten. Man talar för öfrigt visserligen om nödvändigheten alt förtjufnad hafva en urbota bestraffning; men R. o. Ad. täcktes erinra sig, att bestraffningen för stöld i alla fall blir urbota för alla sådana händelser, der icke tjufveri har tillgång att böta flera gånger det stulnas värde, och nu är förhållandet vanligen sådant, att den, som begår detta brott, icke äger mycket att böta med; och inträffar det återigen, att personer blifva dömde för att hafva gömt tjufgods, så synes det mig ej vara en så ringa näpst, att de se sig blottställde för att sedermera, i följd af ransakningens och domens offentlighet, blifva utsatte för sina medmenniskors förakt och ratade i de samqväm, der de förut varit sedde.
), som han den 1 floréal år III afgaf på begäran af (Umnda sektion, som dåmera hette Section de l ’ Unité, meddelas flere enskildheter af intresse, men intet förekommer här om Sottbreuil. Att Jourdan var tillstädes i fängelset den 3 och 4 » ptember, ser man af hans förklaring. Ett femte Ögonvitne till en god del af fängelsemorden, sär-sküdt i Abbaye, är Felhémési (anagram af Méhée fils), som ntgaf la tmié tout entière sur les vrais auteurs de la journée du 2 septembre 1792 (omtryckt i Hist. Jean-Olaude-Hippolyte Méhée de la Touche, son till den bekante kirurgen, vif sekreterare hos 10 augusti kommunen. » Det är », säger han, » icke efter hörsägner jag berättar. Nödtvunget vitne, har jag ¿ett dessi blodiga scener. » Och man finner, att han var till-Hidei i Abbaye den 1, 2 och 3 september. Hur sinnad han var nd den tidpunkten, tilltror jag mig ej att med visshet afgöra; nea visst är att, då han skref sin berättelse, han ej var hågad «t skona vare sig de ledande eller de verkställande septembri-^rerne. Om han ej berättar, att m: lle de Sombreuil tvangs att dricka blod, så är det derför att han aldrig hört talas derom.Vi hafva också några berättelser af fångar i ta Force. Vi kunna äfven fråga dem till råds, ty det är väl naturligt, att de ofta skulle höra talas om hvad som passerat i de andra fängelserna. Alla de} som då hade sett döden i ansigtet, hafva väl sedan ifrigt underrättat sig och insamlat uppgifter om en epok, som måste vara inbränd i deras hågkomst. M: me de Tourzel och hennes dotter hade följt den kungliga familjen till Tempeltornet, men fingo ej länge stanna der, utan fördes till nyss nämnda ffengelse, der de bcfunno sig, när olycks-dagen den 2 september gick in.
Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf. Att nödgas själf mig presentera Jag finner vara rätt genant, T y ibland dygder — jag har flera — Min ordknapphet är väl bekant, Och dock man plär mig envist skylla Att andras pladder bära fram, Att lystna öron oblygt fylla Med tal om ofog, svek och skam. Man säger ock, kanske med rätta, Att mellan vänner — • det ju händt — Som uppå mig sin tillit sätta, På längden blir det något spändt. Om folk nu äro af » den ullen » Att de » i vädret » prata jämt, Nåväl, gif skäl hvarför i skullen Ta mig till mål för edert skämt. Om ock på tråden jag dig hjälper Gång efter annan, vänligt huld, Så vet jag ej, hvarför du stjälper På mig, för skvallret, all din skuld. Ibland jag strejkar, jag som andra, Strax blir det en förskräcklig låt, Och fastän ej jag själf kan vandra, Jag andra för på villostråt. Så sägs det, men ta upp försiktigt Allt hvad som rör mitt stackars jag, T y handlar man ej med mig riktigt, Så händer det, jag ger ett slag. Nu nog! Hvad jag re ' n sagt kan vara Tillräckligt som introduktion, T y eljes kan man ju befara, Att det blir allt för stor portion. Nu litet smått. Hvad smakar ljufligt För barnet efter lång termin? Ett vilddjur, som man finner grufligt. Hvad drickas plär ur mandarin ». 1894 skrattar åt. Visst var hon söt och liflig, men hon var j u så öfverspänd, och det hade nog aldrig blifvit något ordentligt af henne, var det allmänna utlåtandet. Stackars lilla Sigrid! Hon ägde icke många vänner här på jorden, och han, som skulle vara hennes bästa vän och hade fått hela hennes varma hjärtas tillgifvenhet, han svek henne, med honom dödades hennes bästa och heligaste känslor. Bland hennes papper fann jag konceptet till det poem hon skrifvit i mitt album. Sista strofen skulle jag få först, när hon reste hem, hade hou sagt. Den lydde: Slutredovisning för Iduns skollofskoloni år 1894.
St. derföre icke böra fasta afseende på sådana, ringast sagdt, obilliga påståenden, som den värde motionären velat gifva färg af rättvisa genom misstydning af ei* §. uti afvittringsförfattningen. Jag, för min del, måste sålefles afstyrka allt afseende å berörde motion. Gr. Cronhjelm: Jag kan ej säga, att det är en motion af den beskaffenhet, Frih. Palmstjerna velat framställa. Vore motionären en nybyggare, kunde Hr Frih. hafva rätt; men då det är en besuten och förmögen hemmansägare från orten , kan man ej säga, att han af eget interesse kan hafva för afsigt att tillskynda orten någon utöfver billigheten sträckt fördel, då han uppgifver förhållandet med kronohemmanens och nybyggenas sämre belägenhet och föreslår dess afhjelpande. Jag hemställer till Frih. Palmstjerna sjelf, om det är någon oformlighet att begära ett tillägg till en författning, hvari det säges, att nybyggarne skola utgöra dagsverkena, ehuru deras fattigdom är så stor, att de icke magta åstadkomma så många dagsverken, som landtmätarne begärt. Jag är öfvertygad, att genom ett klokt arrangement af saken skola afvittringarna förr blifva slutade till kostnadsbesparing för Kronan, just genom meddelande af den äskade hjelpen. Dessutom är afvittringsstadgan icke 8 II. 23 Den 5 J ti n i e. m. någon författning för en obegränsad framtid, emedan densamma blir obehöflig, i samma mån afvittringarna fortgå; och vi kunna väl hoppas att uppnå den tid, då de hinna till slut. Jag förnyar ytterligare min anhållan om återremiss. Jag yrkar, att åtminstone ersättning för kost må lemnäs de nybyggesdagsverkare, som befinnas fattiga och hvilka man emot deras vilja affordrar dagsverken. StatsUtskfs utlåt. N:o 128 återremitterades. Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtskfs d. 2 dennes f. m. på bordet lagda utlåttn:
Jag kan således icke inse, alt någon särskild propos. nu är behöflig, för bibehållandet af R. o. Ad:s privilegier; men alt en sådan propos. kan vägras, derpå tviflan jag, så att, om Frih. Boye yrkar denna propos., så måste den naturligtvis framställas, då denna propos. skulle innehålla, alt Coust.Utsk. hade, på sidan om grundlagarna, afgifvit sitt förslag, innan Const.Ulsk. visste, huruvida R. o. Ad. saint Presteoch BurgareSbn vore benägna att afstå något al sina ståudsrälligher; men jag är öfverlygad, att 134 Den a j 0 c t o b e r f. m. svaret på denna fråga i alla Stånden biifver ja, notabene när tiden dertill biifver och ett förslag uppgöres, hvilket ur antagligt och som kan medföra båtnad för Svenska folket. Jag begär att få veta, huruvida vi få öfvergå till öfverläggning om förslaget. Under den discussion, sorn uppstått, sedan jag sist bade ordet, bardet blifvit framstäldt, att R. o. Ad. beslutat, det uppläsning af förslaget ej skulle äga rum, d. v. s., mine lierrar! uppläsningen utaf detta lilla hyggliga betänk., deraf uppläsning skulle upptaga några timmars lid. Proposm oin denna uppläsning har R. o. Ad. besvarat med nej. Att genom ett sådant svar frågan skulle kunna vura afgjord, huruvida icke de särskilda §§:na skola kunna uppläsas, på det att R. o. Ad:s tankar deröfver må inhemtas, det lärer ensamt vara de ledamöters opinion, som sig derom nu yttrat; men om också R. o. Ad. samfäldt skulle vara ense om en sådan opinion, så lärer det likväl icke kunna nekas någon ledamot, som har anmärkmr att göra, att uppläsa den §, mot hvilken han vill rikta dem, att då motivera sina anmärkntr och sluta med förslag till den gemensamma tanke, som lian önskar skall blifva R. o. Adis mot den upplästa punkten.
Åtskilliga af de talare, sorn hafva yttrat sig emot bifall till punkten, hafva antydt, att de icke skulle motsätta sig anslagets beviljande, endast såsom vilkor derför stadgades, det K, M. skulle godkänna arbetsplanen. Jag ber, alt få fästa upmärksamheten derå, alt ett sådant tillägg är alldeles öfverflödigt. StatsUlsk. har nemi. vid anslagets tillstyrkande föreslagit, att staden ”skulle iakttaga de allmänna vilkor och föreskrifter, som vid meddelande af statsbidrag för dylika företag af Rikets nu församlade Ständer komma att meddelas. Ang:de dessa föreskrifter och vilkor, har R. o. Ad. redan fattat sitt beslut, genom bifall till StatsUtsk:s Utlåt. 157, innehållande förslag till allmänna iakttagelser och föreskrifter för erhållandet och utbekommandet af Stats-bidrag lill hamnoch kanalbyggnader, samt våg-förbättringar och vatten-aflappningar. Usta punkten af detta Betänk, innehåller: ”För hvarje förelag måste en arbetsplan, uptagande tiden när det sednast skall börjas, och när det kan anses böra blifva fullbordadt, hafva vunnit K. M:s Nåd. fastställelse. ” 4:de punkten har följande lydelse: ”Då ett arbetes utförande öfverlemnas lill stad, menighet, bolag eller enskilda, bör alltid kontrakt derom vara i vederbörlig ordning afslutadt, samt af K. M. i Nåder godkändt. Kontraktet skall innefatta förbindelse för stad, menighet, bolag eller enskilde, dels att, i noggrann öfverensstämmelse med den fastställda arbetsplanen, och under skyldighet, att dervid vara underkastade vederbör:des kontroll, fullborda arbetet inom viss bestämd tid, utan att framgent väcka anspråk på ytterligare bidrag af allmänna medel, och dels alt, genom egna tillskott, utgöra hvad som utöfver stats-bidraget kan erfordras.” R. o. Ad. torde häraf finna, alt det vilkor, Hr von Hartmansdorff föreslagit, är en naturlig, oafvislig följd af anslagets beviljande, samt att del således är helt och hållet öfverflödigt, alt delta vilkor här serskildt utsattes. För att ådagalägga den förmenade olämpligheten af Ulsk:s förfarande, har Frih.
Jag förenar tnig uti Hr Den 22 M a j e. 111. von Hartmansdorff* framställning; ty i detta betänk, förekommer en alltför vigtig princip, för att utgången deraf må bero af en hazarderad votering. Frill. Ridderstolpe, Fredi'. Christopher: Jag medgifver visserligen att Huset är glest i afton; men deruti finner jag icke något skäl att uppskjuta ett måls föredragning, enär tiden icke är längre framskriden än alt månget plenum varat åtminstone halfannan timme längre. Icke heller ser jag hvarföre målet skall uppskjutas derföre, alt en eller annan af R. o. Ad:s ledamöter kan vara borta, hvilken på ett eller annat sätt kunde verka på sakens utgång. Jag anhåller deiföre att Hr Frih. o. Landtm, täcktes låta plenum fortfara och målen förekomma i den ordning, som bordlistan utvisar. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Dådet ifrågavar. betänk, är af stor vigt, och en ledamot, till tiora nde det embetsverk, hvarom betänk, handlar, instämt i den anhållan, alt föredragningen af delta mål måtte uppskjutas till ett annat plenum, så finnér jag för min del allt skäl att understödja denna anhållan. Frih. Boye, Fredr.: Jag instämmer uti Hr von Hartmansdorff* anhållan, att ifrågavar. måls afgörande malte uppskjutas lill ett annat plenum, emedan vi blott äro 23 personer tillstädes, såvida jag i hast har räknat rött. Frih. Cederström, Anders: Äfven jag instämmer i den anhållan, att detta mål mätte hvila intill nästa plenum; men jag anser icke vara lätt att öfverhoppa detsamma och företaga något annat mål, emedan ledamöter, som kunna vara intresserade uti ett sednare mål, kunna hafva bortgått under förmodan, att det ifrågavar. målet skulle förekomma i sin ordning under den lid som åtginge till dess de återkommo. Jag anser således vara bäst att Ståndet nu åtskiljes. Hr von Hartmansdorff:
– Och jag tror dessutom, att, om du kommer att tillbringa natten der, du i morgon kanhända kommit på andra tankar, sade han med en lätt rysning. – Jag tror du hoppas skrämma mig? – yttrade jag litet förargad öfver den ton han antog. – Visst icke, men om du vill lyda mig, så lemnar du den der galna idéen. – Hvarför det? För egaren eller för husets namn? frågade jag leende. – Hvarken för det ena eller andra, – svarade han allvarsamt, – men detta hus inger mig en ovilkorlig fasa, och utan tvifvel vill du icke heller bestrida, att man mången gång kan känna sig fattad af denna instinktartade motvilja för något visst föremål, utan att egentligen på något förnuftigt sätt kunna förklara för sig tillvaron af denna känsla? – Utan tvifvel, men tillvaron af detta gamla hus, synes mig deremot mycket lätt att förklara, återtog jag ännu alltid i samma skämtsamma ton. – Kan du äfven förklara hur det kommer till att ingen sedan femton år sett dess port öppnas, eller något annat tecken att det är bebodt, och likväl ty ser der ljus i fensterna hvarje natt? – Bara inbillning! – Jag har sjelf sett det, under de tvenne år jag bott midt emot, men oaktadt allt spanande kunde jag aldrig upptäcka några invånare; det förrostade låset på porten tycktes icke hafva varit öppnadt i mannaminne, och gräset och mossan mellan springorna på trappstenarne tyckes bevisa att de icke på länge varit beträdda af menniskofot. – Men det kan ju finnas flera ingångar. – Jag trodde detsamma, – återtog han lifligt, – men ena gafveln ligger, som du såg, intill ett annat hus, och på den andra, som vetter utåt en liten bakgård, finns verkligen en ingång, men denna dörr sitter sex eller 8 alnar ifrån marken, ingen trappa leder upp till densamma, och endast en grushög nedanför tyckes antyda att det fordom kanske funnits en sådan; nu skulle man ega vingar för att komma ut eller in genom denna dörr. – Och du säger likväl att ljus stundom lyser i fensterna, och att menniskor synas der, ehuru de aldrig komma ut? – Jag har sjelf många gånger sett det
Med Utlåtande öfver framstälde anmärkningS-anledningar, i afseende på den så kallade Skeppshandels-affairen. Af den 26 sistlidne Maji: N:o 3o. Med tillstyrkan af underdånig framställning, rörande Allmänna Berednin - Uppgift uppå så pal dc Fyr-Båkar som nu finnas, som ock de, hvilka anses än ytterligare vara af behof vet påkallade, samt hvilka af de gamla som böra undergå förändring. Fyr-Båkens Namn. För närvarande befintlige FyrBåkar. 630 63 Anmärkningar. Uti Norra Lots-Districtet. Holmö Norra udde Holmö Gaddar iggegrund Örskär , Djursten Svartklubben , Söderarmen . Grönskär Stenkols Fyrar. CL *3 I a rr i 7, B S:a Uti Sodra Lots-Districtet. Fåhrö N. Ö. udde (på Gottland) Östergarn dito Hoburg dito Ölands Norra udde Ölands Södra udde Falsterbo Kullens "s” Uti Vestra Lots-Districtet. Nidingen Morups Tånge Carlsten Norra Warg eller Wäderön S:a Uti Norra Dislrietet „ Södra dito . Vestra dito Enligt Riksens Höglofl. Ständers vid r8i2 ars Riksdag gjorde underdåniga hemställan. Bor förändras till Lampfyr, i enlighet med de Sjöfarandes begäran och Förvaltningens af SjöÄrenderne beslut. Enligt Kongl. Förvaltningens af SjöÄrenderne beslut Bör förändras till LampFyr, enligt Kongl. Förvaltningens af SjöÄrenderne beslut. Är för närvarande KänningsBåk, bör förändras till LampFyr, enl. Kongl. Majlis Nådiga befallning. Bör förändras till LampFyr, enl. Kongl. Förvaltningens af SjöÄrenderne beslut. Enligt Kongl. Majits Nådiga befallning. Bör förändras till LampFyr, enl. Kongl. Förvaltningens af SjöÄrenderne beslut. } Enligt Kongl. Majits Nådiga befallning. Bör förändras till LampFyr, enl. Kongl. Förvaltningens af SjöÄrenderne beslut. Bör förändras till LampFyr, enl. Kongl. Majits Nå ga befallning.
Exc. framställde propos. på bifall till samma mom. utan förändring och, då. svaren nu utföllo med flere ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Vidare hemställde H. Exc., om R. o. Ad. antoge Gr. Sparres förberörde förslag om ett tillägg uti 2:dra momit, dervid svarades flere nej jemte ett eller annat ja; och förklarades nej haft öfvervigten. Slutligen framställdes propos. på bifall till de tre sista momin och besvarades med ja. g 12 enligt Utsktts förslag. Tillkäunagafs vara bifallen af PresteSttt. Gr. Lagerbjelke: Sedan R. o. Ad. vid 9:de och lOideggtnas behandling icke funnit godt bifalla det derstädes föreslagna maximum för rösträtt, förefinnes icke något skäl att i den nu förevtde 12:te gtn bibehålla orden »dock mä ingen, på grund af »fullmakt, föra talan för mera än en röstberättigad». — Så länge nemi. förstberörde stadgande rörande maximum för rösträtt, eller att »ej för annat än jord af någon må röstas för mer än en tju»gondedel af kommunens hela röstetal efter röstlängden» icke var borttaget, fanns något skäl för bibehållandet af föreskriften, det ingen, på grund af fullmakt, må föra talan för mer än en röstberättigad. Vid nuvide förhållande åter synes mig intet giltigt skäl dertill förefinnas. En annan, mer modererad åsigt, eller att ingen, på grund af fullmakt, skulle få rösta för mer än en viss del af de på stäm - 52 Den 3 Oktober e m. man röstberättigade, har jemväl sökt göra sig gällande. Afven denna åsigt anser jag vara oriktig, ehuru jemförelsevis bättre än det nu af Utsk:t föreslagna stadgande. Jag tillstyrker således att K. o. Ad. måtte bifalla §:n, med uteslutande af de ofvan anmärkta orden. Hr Dalman: Jag föreställer mig, det Utskrts mening i förev:de fall alldeles icke varit att förekomma, att en person skulle få alltför många röster.
» 3 BARNGARDEROBEN » 3: 2 5 DEN 25 JANUARI REDAKTÖR OCH UTGIFVARE: UTGIFNINGSDAGAR: HVARJE ONSDAG OCH LÖRDAG. 12:TE KOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLKLARA S. KYRKOGATA 16, 1 TR DELES SÄRSKILDT FÖRMÄNL. VILLKOR. ÖPPEN KL. 10 — 5. BY-RA O C H EXPEDITION: LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE. [!R AKTIONSSEKR. : JOHAN NORDLING, ALLM. TEATERNS STORA FOYER. VID SENASTE fredags föreställning, då » Oberon » uppfördes inför de inbjudna statsråden, samtlige riksdagsmän och Stockholms stadsfullmäktige, öppnades för första gången K. Teaterns stora foyer, som nu fullED bordats. Vi meddela här en afbildning af den i sanning praktfulla salen, som strålar af den rikaste utstyrsel i färger, marmor, speglar och förgyllning. Foyern, som ligger i samma vå- ning som första raden och utåt Gustaf Adolfs torg, är försedd med förträffliga takmålningar af Carl Larsson. Midt • på ena långväggen prydes den af konungens porträtt, knästycke i Ceii.-St L. A. foto. KUNGL. TEATERNS STORA FOYF.R ÅRG. STOCKHOLM, IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. naturlig storlek, måladt af Axel Jungstedt och särdeles lyckadt, samt på hvardera kortsidan af följande marmorbyster: Jenny Lind, modellerad och huggen af Christian Eriksson, D u P u y af Edvard Brambeck samt Ludvig Norman och August Söderman, båda modellerade af fröken Alice Nordin. » FÖRTROLIGHET EMOT HVAR MAN. » » T ^ Ö R T R O L I G H E T emot hvar man duger X icke, » skref den ädle, djupskådande Thomas a Kempis, och sanningen af dessa ord kunna tusen sinom tusen dagligen och stundligen hafva anledning att intyga.
Föreskriften, att obligationerne skola löpa med den ränta, att de ä Londons börs kunna utgifvas al pari, har tillkommit af det skäl, att man icke velat fastställa en bestämd räntefot, för den händelse att Statens kredit vid tidpunkten för obligationernas utgifvande tilläte deras utställande till en lägre ränta. Redaktionen af denna punkt har tillkommit i följd af de anmärkmr, som blifvit gjorde vid den ränta af 4 i proc. som af Hrr Peto, Brassey, Betts och Geach ursprungligen blifvit föreslagen, och har således upfattats i fullkomlig afsigt att behaga Svenska Staten och dess Ständer. Hvad i öfrigt desse obligationer beträffar, så är meningen, att de, i taka händer deponerade, icke skola utgå annorledes än i mån af arbetets fortgång. Det är ock klart, att om de obligationer, entreprenörerne uttagit, skulle i tidernas längd falla i värde, Svenska Staten, ehvad ränta de må bära, ändå är betryggad mot förluster, enär entreprenörerne måste inlösa och till Statsverket återställa dem. Dessutom kan man väl icke förutsätta, att entreprenörerne i sina kassor skola hopsamla en större mängd obligationer eller kunna hafva ett motsvarande kapital derjemte, hvarföre uti deras intresse måste ligga, alt utvexla obligationerne och sedermera, genom bolagets bildande inlösa dem, med det inbetalta aktiekapitalet. Tiden för Den 21 December. 365 obligationernes belalbarliet har blifvit bestämd till 25 år efter deras utfärdande, och detta af den orsak, att, om denna tid icke tagits såsom ett maximum utan en kortare, obligationerne ofelbart skola falla i värde. Den af Frih. Palmstjerna och Hr von Troil yttrade farhåga, att Staten skulle få att göra med de af entreprenörerne bildade bolag i st f. dem sjelfve, är i sanning utan något äfventyr, enär uti en af §§ i motionen finnes inlaget, att K, M. skall pröfva och godkänna de blifvande bolagsreglorne. Finner således K. M. Kronans eller Statens rätt icke bevarad, så stadfäster Han icke heller reglorna. Följaktligen förfaller denna invändning.