Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser således innehafvarne af mindre hemmansdelar böra bibehållas vid den bränningsrätt, som dem uti 1023 och i83o årens Bränvinsförfattning blifvit tillerkänd, och som Utskottet äfven i sitt förra Betänkande medgifvit. Att begagnandet af konstapparater nu blifvit snedgifvet, bär jag väl intet emot, emedan deras utdömande, enligt förra beslutet, skulle inneburit en orättvisa; men som en ineonsequence vill jag dock anmärka, att, då man gifvit den högsta möjliga utsträckning åt bränningsrälten i stort, man på samma gång velat borttaga denna rätt från de svagaste jordbrukarne, sorn högst inskränkt kunna och vilja begagna den”; 6;o af Riksdagsmannen J. Kihlblom ifrån Södermanlands Län: "Jag föranlåtes reservera mig emot Höglofl. Utskottens fattade beslut i afseende på bränvinsbräoningens utöfning. Den i början af Riksdagen så högt uttalade önskan, att bränvinsbränningen borde inskränkas till hämmande af fylleri-lasten, —- och den uttryckta känslan för mensklighetens väl', som då lät böra sig, har försvunnit —• och i dess ställe har ett illa förstådt sätt alt utöfva denna handtering, eller egennyltans förföriska öfvermagt, intagit de fromma önskningarnas plats — ty genom konstbränneriens fortfarande har allt” hopp om hämraadt fylleri bortdunstat. Utskotten hafva i hela sin vidd föreslagit bibehållandet al dessa springkällor för bran vinstill verkningen , hvarigenom en likartad verkan måste inträda för menniskans moraliska lif, som syndafloden utöfvade på det physiska. — Bran vinsfloden skall fortfarande stiga .— ymnig tillgång och dermed förenadt lågt pris skall underlätta consumtionen, —• och man har icke vunnit annat än förstorandet af det enda nyttiga brån vinsbränningen medfört, nemligen understödet för ladugårdsskötsel. Den orimligt förhöjda skatten skall osvikligen för det mindre jordbruket tillintetgöra begagnandet af de små pannorna, och den fördel, som genom dem kunnat för utfodringen uppkomma, upphöra.
Vid behandlingen af denna fråga har Utskottet erhållit del af alla de yttranden, hvartill ofvan anförde motioner inom bemälde 2:ne Riks-ständ gifvit anledning; hvaraf inhemtas, att flere utaf Bonde-ståndets medlemmar instämt i de väckta förslagen om grundskatternas kapitalisering, men att hos Ridderskapet och Adeln åtskilliga anmärkningar deremot förekommit. I afseende å det ändamål, som, enligt hvad någre af motionärerne anfört, utgjort den hufvudsakliga anledningen (ill deras framställningar, — nemligen alt härigenom anskaffa medel till utförande af statens jernvägs-byggnader — har blifvit erinradt att, dä den skattskyldiga jordens egare väl svårligen kunde åläggas att verkställa de inbetaluingar till Stats-verket, som för jordens friköpande erfordrades och ännu mindre att på en så kort tid som 12 år utgifva hela kapital-summan (hvarföre ock Grefve Posse medgifvit att liden finge utsträckas tili 40 år), så skulle följaktligen, om, såsom billigheten påkallade, full frihet Iemnades de skattskyldige att inlösa sina räntor eller icke, de erforderliga medlen ej med säkerhet blifva att påräkna, utan sannolikt endast mindre summor lill Stats-verket inflyta, hvadan det icke vore rådligt att göra jernvägs-anläggningarnes utförande häraf beroende. Enär endast denna anmärkning, enligt Utskottets tanke, tillfyllest ådagalägger att det ändamål, motionärerne åsyftat, icke kan på detta sätt vinnas, och då för öfrigt Rikets Ständer redan beslutat till statens jernvägs-byggnader erforderliga medel skola genom upplåning anskaffas, får Utskottet följaktligen hemställa, att förevarande motioner, i hvad desamma afse att bereda tillgång för verkställandet af statens jernvägs-byggnader, må af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. För Utskottet återstår således att taga i öfvervägande, huruvida de väckta förslagen om grundskatternas kapitalisering och kronoskatte-jordens friköpande till frälse natur — betraktade endast för sig och utan sammanhang med frågan om medels anskaffande till statens jernvägs-byggnader — må förtjena afseende hos Rikets Ständer.
men nu mera enskilde Theatrar inom Hufvudstaden blifvit tillåtne och öppnade, hvarigenom således nyssnämnde rättighet kan anses redan vara medgifven, tillstyrker Utskottet, att det ifrågasatta anslaget till Kongl. Theatern, 6,000 R:dr, måtte af Rikets Ständer beviljas ; g) Öfrige under denna Hufvud-Titel uppförde utgifts-summor, uti hvilka ingen anledning förekommit att tillstyrka någon förändring, hafva till enahanda belopp, sorn vid förra Riksdagen, blifvit å den detta Utlåtande bilagde Tabell föreslagne. Stockholm den 7 October 1844. Reservationer. Emot beslutet, i anledning af Herr Grundelit}ernas motion, har Prosten Doctor Björkman sig reserverat, enär allt möjligt öfverskott redan vore afsedt för Postverkets befrämjande och utvidgning. I frågan om anslag för Kongl. Theatern, af Riksdagsfullmägtige Sven Heurlin, Bengt Gudmundsson, Petter Persson, Per Persson, David Andersson, Jonas Johansson, Anders Nilsson, Anders Johan Sandstedt och Johan Johansson. Stats-Utskottels Utlåtande j N:o 40. Sjunde Hufvud-T itel n. 9 rd 3 S Ä E. ° 3 S-CQ h-. ^ -g rs § 2 ^ 5 ?r ®L o § g « ^ 1 T:r 358 2,038 2,500 313 545 K:r Finans-Departementet. D ep arle m ents-Gkefcn; Lön Taffelpenningar 4,500: 2.500: — • Departementets Expedition: Expoditions-Gke fen Öfrige Emi)etsocdi Tjenstemän 12,024:32.— Kaminar-Colleguim: Bestämda löner (sedan ar 1841) 31,755:10. 1. Tillökning intill nilsiä Riksdag 7,532:31.11.
Du kommer aldrig mer att återse mig. Vet du det? » Hon mötte hans blick utan att tala och sänkte derpå hufvudet. Gabriello låtsade numera alls icke beakta henne och fortfor med kalfaktorns tillhjelp att ordna kläder oeh linne i kofferten. Carmela såg än på honom, än omkring sig i rummet, rörde sig dock ej och sade intet ord. Då natten bröt in, vände sig Gabriello till henne och sade: » Gå nu, Carmela! Du har nu varit här länge nog. Gå hem, hör du? » Han ville föra henne till dörren, men hon lösgjorde sig, slingrade båda armarna om hans hals och sade lidelsefullt: «Jag vill ej gå, låt mig vara här! » Oeh när han det oaktadt trängde på henne, smög hon sig intill honom, suckade, stampade ett par gånger i golfvet oeh gick ändtligen utan vidare motstånd långsamt ut genom dörren, synbarligen försänkt i djupa tankar. Gabriello blickade efter henne, då hon utan att se sig om med samma långsamma steg skred öfver torget, och hans hjerta klappade högljudt mellan fruktan oeh hopp. Kunde ljuset vara nära? Lifvad af nytt mod, tog han följande dag itu med att värdigt tillrusta sina rum för gästernas mottagande och dröjde med afsigt hemma hela dagen för att ej se Carmela, som redan på förmiddagen infunnit sig på trappan till hans port, Dagen förgick under förberedelserna fortare än han trott. Värden i det närbelägna värdshuset hade åtagit sig att tillreda måltiden och att utstyra bordet precis så, som det för tre år sedan varit. På slaget nio visade sig doktorn såsom den förste af de inbjudna gästerna och sade, sedan han helsat Gabriello oeh gifvit sin gärd af beundran åt det rikt utsmyckade bordet, att Carmela funnes nedanför och bittert beklagade sig öfver, att hon ej på hela dagen sett Gabriello. » Jag försökte afleda hennes tankar och stälde till henne allehanda likgiltiga frågor; men hon såg oafvändt på mig och sade ett par gånger i bekymrad ton: ' Ångbåten 1 ' — Herren allena vete, hvad som kan försiggå i det stackars lilla hufvudet. » Gabriello suckade djupt och vände sig bort.
Jag går, jag kommer, jag sätter mig ned och konverserar, när er svägerska är så nådig att taga emot mig, jag får en kopp te, hvarannan torsdag blir jag gärna bjuden till middag – som i dag – men någon egentlig ställning ... KATRINE. Min svägerska är emellertid ofta så nådig att taga emot er. MAX. Min gud – jag är enträgen ... KATRINE. Allt för enträgen! MAX. Nu – nu är vi visst där vi kunna börja. KATRINE. Hvad menar ni? MAX. Jag menar, att nu äro vi visst på den punkt ni önskade oss, då ni började med att hoppas, att jag var en hederlig karl. KATRINE (strängt). Löjtnant Bruun – det här är allvarligt. MAX (reser sig upp). Men det är inte jag. Jag vill icke vara allvarlig. KATRINE. Ni måste. Det handlar här om flera än om er. MAX. Nej, fröken Haxton – uppriktigt sagdt – tyvärr: det handlar blott om mig. KATRINE. Och Leonora MAX. Jag försäkrar er, att ni med godt samvete kan lämna Leonora utanför. KATRINE. Också Hans? MAX. Också Hans. KATRINE. Nå väl! Men det är en, som vi icke kunna lämna utanför, ty hon vill icke lämnas utanför ... MAX (vill hejda henne). Fröken Katrine ... KATRINE (gör en rörelse med handen). Nej. – Det är väl emot allt skick och bruk, – det jag nu gör, men här måste man gå öppet till väga. Det handlar också om Emilie. (Max böjer hufvudet, svarar ej. Katrine efter en paus). Emilie – håller mycket af er. (Max tiger.) Ni vill icke svara? – Ni kan kanske icke svara. MAX (med ansträngning). Jag både kan och vill. Och jag skall vara lika ärlig som ni. Jag har under sista tiden icke varit okunnig om de känslor, hvarmed fröken Haxton behagat att hedra mig. KATRINE. Jag trodde det nog. Stackars barn! Och ni ämnar Ja, ni måste ursäkta, att jag går så rakt på saken, men ställningen måste bli klar.
Vid alla sådana stora och ingripande principfrågor företer sig den olyckliga oformligheten af vår representation, som gör det till en omöjlighet för oss, alt utöfva den makt oss tillhör. Jag tror, att det verksammaste medlet att tvinga Styrelsen till Den 7 October f. m. den organisation man anser nödig, är att minska anslagssummorne, utan att ingå i pröfning af detaillerne. Men huru skall någonsin en sådan åtgärd kunna åstadkommas, då blott inom ett Stånd enskilte kunna väcka en sådan fråga; då blott inom ett enda Stånd sådana frågor med sakkännedom kunna komma under öfverläggning, och då de andra Stånden blifva i fullkomlig okunnighet om den tankeyttring, som framställts. Då kan ej,den väsendtliga makt-utöfningen äga rum. Jag har trott mig böra anföra detta, för att icke medgifva Herr Nordenfalks yttrande, att organisationen af Armeen tillhör Konungen, och jag medgifver ej, att den gör det vidare, än såsom en följd af de mera eller mindre betydliga medel Rikets Ständer gifva. Herr Rosenblad: Jag tror mig vara i ämnet, då jag med några få ord undersöker, om tillgångar finnas. Jag ber att få upprepa, att jag, som är Ledamot af ett af de Utskott, hvilka äga att undersöka ti 11- gångarne, som, i afseende på grundsatser i de stora financiella målen, gör mig en ära af att sluta mig till den värde Ordföranden i StatsUtskottet, likväl vågar tro på de grunder jag med ziffror visat i förra Plenum, när jag tillstyrkte anslagen.
Skolhuset består af två våningar med en större sal, ett annat rum, en tambur jemte förstuga, i öfre våningen, samt i den nedre 3 rum, kök, visthusbod, och förstuga. Byggnaden omgifves af en mindre tomt. Staden har å sockenstämma den 4 Juli 1858 förklarat skolans utvidgning vara gagnelig och önskvärd, men tillika yttrat, att staden icke mäktar uppfylla vilkoren för pedagogiens förvandling till elementar-läroverk, utan måste inskränka sig till den anhållan, att hittillsvarande kronotionde-anslag må fortfarande få åtnjutas. Trosa, som år 1857 hade 444 innevånare, ligger fem mil från Nyköping, der det närmast belägna läroverket finnes. 15:o Pedagogien i Köping. Enligt i nåder stadlästad ordningsstadga af den 6 Maj 1843, har skolan varit fördelad i tvänne afdelningar, en lägre, motsvarande på en gång folkskola och lägre apologist-skola, samt en högre, motsvarande öfre afdelningen af en apologistskola. Utom i de till nämnde slags skolor hörande läroämnen har äfven undervisats i latin, till följd hvaraf lärjungar kunnat från anstalten dimitteras, som erhållit inträde, de fleste i fjerde, några få i tredje och en i femte klassen vid elementar-läroverket i Westerås. Lärjungarnes antal har i medeltal för åren 1853—1857 uppgått till 28, och utgjordes under sistförflutne fiiseår al 31 Lärarne voro före 1843 tvänne; men enligt Kongl, brefvet den 6 Maj nyssnämnde år indrogs dåvarande kollegatjensten i anseende till lönens otillräcklighet och pedagogien förenades med folkskolan. Numera bestrides undervisningen, jemlikt nådiga brefvet den 12 November 1858, af tvänne lärare.
Samtelige RiksStånden, och utan föregången remiss till Utskott, instämde i den framställda önskan. Genom båda desse beslut, påkallade af omständigheterna, gillade af hela Nationens känsla, ändrades icke Regeringsformens 40 §, man kan säga att derigenom en lucka fylldes. Den nu uppståndna frågan ar väckt genom en Konungens proposition, den skulle nödvändigt constitutionelt behandlas; den är rubricerad såsom åsyftande ett tillägg i Grundlagens stadganden; således skulle ConstitutionsUtskottet uppgöra Förslag till svar. Uti det skick sorn frågan nu står kan mycken vil - Den ig Martil, !a uppkomma. Om till exempel Tre Stånd Lifa!ia den Kongl, propositionen, det Fjerde Ståndet åter icke, så skuile somlige kunna vilja påstå att Tre Stånds beslut utgöra Riksens Ständers, emedan proposition till bifall icke blifvit gjord på ett ConstitudonsUtskottets Förslag, Säger man åter att genom den Kongl, propositionen ett tillägg i Grundlagens stadganden blifvit åsyftadt, så kunna Tre Stånds beslut icke anses utgöra bifall till propositionen. Genom ConstitudonsUtskottets utredande af frågan hade lätteligen de otydligheter kunnat undanrödjas, som nu öka den enskilta Riksdagsmannens villrådighet. Regeringsformens 43 $• säger ätt en tillförordnad regering, skall utgöras af Fyra StatsRåd. Men den Kongl; propositionen säger icke öm KronPrinsen skall räknas bland desse fyra, eller om hans tvenne röster skola räknas derutöfver. Röstberäkningen ger olika förhållanden, antingen s, 3 eller 4 StatsRåd jemte Hans Kongl. Höghet KronPrinsen utgöra Regeringen. Åf alla dessa skäl skulle jag tro att betänkandet borde återremitteras och ConstitutionsUtskottet anmodas att bestämdt yttra sig om Utskottet tillstyrker bifall å Kongl. Majtts proposition. Skulle återremiss anses icke kunna äga rum, så torde ingen annan utväg vara öfrig; än alt genom underdånig Skrifvelse tillkänna - S20
Jacob Cederström, att nämnde § endast angår Sländernes allmänna privilegier, emedan jag såsom sådana icke känner andra än Rikets samtliga grundlagar. Jag kan derföre ej anse denna fråga vara af natur att kunna hänföras till den cathegorien. Man har i synnerhet fruktat, att den lika arfsrätten skulle förstöra den Svenska Adeln och dess politiska betydelse, förmodligen genom densammas utarmande. Men jag utber mig R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att vi ej behöfva nya lagar för ett sådant ändamål. Vi behöfva ej mer än se på Just. Statsministerns embetsberättelse!', för att erfara huru Adelns jordförraögenhet årligen minskas med flera millioner; och då detta har kunnat ske under den olika arfsrätten, så skulle den förmodligen för framtiden bära samma frukt om den fortfarande ägde bestånd. Jag kan således ej hysa den förespeglade farhågan såsom en följd af förändring i nuvarande olika arfsrätt. Det går genom tiden, icke blott hos oss ulan äfven annorstädes, ett slags allmän nivelleringsanda, till jemnande af all förmögenhet; dock icke så mycket derigenom att den fattige söker arbeta sig upp till förmögenhet, som icke fast mer derigenom, att de som äga förmögenhet, förstöra och förslösa den. Orsaken till denna olyckliga nivelleringsanda, kan man kanske uppsöka på ett helt annat håll än i arfslagarna, nemi. i sjelfva sederna. När man jemför lefnadssättet för 50 å 60 år sedan, med det nuvarande, hvilken skillnad! Då lefde en hvar efter sina tillgångar och det var sällsynt att finna det någon kom på obestånd; men hvad är nu allmännare än detta? Och hvilken är väl orsaken härtill? När man vill forska efter orsakerna till stora verkningar, så träffar man dem ofta nog i ganska små omständigheter. Mot slutet af förra århundradet försiggick en revolution i barnauppfostran. Barnen skulle icke längre förblifva 208 Den 8 Februari f. m. barn, utan skulle göras till gamla medan de nära nog ännu gingo i kolt. Barnen skulle kalla sina föräldrar för ”Du”.
Ridder sk apet och Adeln, samt ofverlemnadt till Kongl. Maj:t äf Högvördiga Prest-Ståndet, Vallöf!. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, med några underdåniga önskningar. 8:0 Angående Strömrensning och Canal gräf - ning fran Suleviken till Norrska Gränsen. Statsoch Oeconomie-Utskottens Betänkan* de är bifallet af Höglofl. Bidderskapet och A* deln och Högvördiga Prest-Ståndet, men afslaget af Hedervärda Bonde-Ståndet; och V-ä 11 o fl. Borgare-Ståndet har endast bifallit Stats-Utskottets yttrande. g:o Angående ändring uti Skogs^Ordnirtgame^ Betänkandet och Utlåtandet äro bifallne af Hög - t Den 5 'Augusti Högloft. Ridderskapet och Adeln och Högvördiga Prest-Ståndet, men afslagne af Heder värda Bonde-Ståndet och af Vällofl. Borgare-Ståndet dels bifallue dels afslagne. 10:0 Angående förbättrad reglering af Vigt-, scrterna. Betänkandet är bifallet af Högloft. Ridder» skåpet och Adeln och Vällofl. Borgare-Ståndet, men ogilladt af Högvördiga Prest-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet. Utur Högloft. Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets Handlingar rätteligen utdragen intygar, Stockholm den 3 Augusti 1815. M. M. RosbeckUppläst hos Samteliga Riks-StSnden den 5 Augusti. Riksens Högloft. Ständers Statssamt Battco-Utskotts Utlåtande, angående de inom RiksStånden yppade skiljaktigheter, i afseende på tiden, hvarunder det till Götha Canal byggnads fortsättning beviljade Lån-biträde skall utgå. Sedan samtliga Respectiva RiksStånden fattat deras Beslut, i anledning af Kongl.
Om ej af annat skäl, ogillar således jag ifrågavar. för de norra länen särskildt föreslagna undsättningssätt derföre, att det skulle förtrycka den, efter min tanka, ensamt rätta och bästa ordningen för Statens mellankomst i undsättningsväg: varande jag ock fast öfvertygad, att om införseltullen å utländsk spanmål nu regleras orubbligen för ett antal år, ju flera ju bättre, så att enskilde personer kunna med någon säkerhet drifva spanmålshandel och upplägga varan, samt Staten tillika afhållen sig från hvarje direct inblandning i spanmålshandel!) efter missväxtår, men lemnar åt enskilda specuiationen att fournera behöfvande landsorter, jemte den skäliga vinsten och det motsvarande äfventyret dervid; skola de brydsamma förhållanden, som hittills ofta varit en för Staten tryckande och för undsättningstagarne mera skadlig än gagnande följd af Statens directa beröring med undsättning behöfvande individer, hädanefter uteblifva, fastän Staten kan nödgas uppträda såsom förläggare relativt till cotnmunerna eller till enskilde fournisseurer. Detta sednare anser jag vid närvar, omständigheter, och då localförhållanden afses, måhända städse i framtiden blifva alldeles oundvikligt; och jag tillstyrker fördenskull vördsamt, att R. St. måtte, med härå fästad uppmärksamhet, oafkortad! bevilja det crediliv, K. M. genom Dess i ämnet aflåtna nåd. propos. påyrkat. Jag anhåller, att detta mitt anförande måtte få åtfölja den nåd. propostn vid beslutad remiss till R. Sits StatsUtsk. Lades på bordet. Hr von Knorring, Carl Henr.: Jag skall blott ett ögonblick upptaga R. o. Adts tid. Jag hade trott, att denna dagen varit helt och hållet egnad för väckande af motioner; men jag finner af Hr Sandelhjelms uppträdande med anmärkningar mot en af mig förut väckt motion, att discussion äfven denna dag kan komma i fråga.
Johansson, „ „ , 149: 65. „ „ 6301. J. Andersson, „ „ „ 185: — med en sammanräknad summa af R:dr 958: 98. mätte få från räkenskaperna afföras. Hvad deremot beträffar öfriga, lill afskrifning anmälda 7 lån å tillsammans R:dr 2,508: 30 öre, har Utskottet ansett ytterligare åtgärder eller upplysningar erforderliga för lilllörlitligt bedömande, huruvida någon albetalning å desamma kan framdeles vara att förvänta och af sådan anledning icke kunnat förorda den af Direktionen och Revisorerne om afskrifning af jemväl dessa lån gjorda hemställan. Stockholm den 1 December 1862. Banko-Utskottets Utlåtanden Nås 5 & 6. \ » 5. Arik. lill Exp.-Ulsk. den i Dec. 1862. kl. 3 e. m. Utlåtande, i Jråga om aj skrif ning aj tvånne vid Låne-kontoret i Malmö upptagna diskont-län. Hos (Jtskoltet har Direklionen öfver Låne-kontoret i Malmö i afgilven berättelse hemställt, att (vänne af Fällkamereraren A. C. Hahr, med borgen af Handlanden W. Hahr och Kapitenen A. Hahr, af allmänna Diskont-fonden upptagne lån, hvaraf det ena N:o 209L, förfallet 1839, på återstående kapitalbelopp af 141 R:dr 50 öre och det andra N:o 310-i. förfallet 1840, på 3,000 R:dr, mätte få alskrifvas ur Låneko ntorets räkenskaper, der de äro såsom osäkra förda inom linien. Och enär Låne-konlorets Revisorer, vid det upplysta för hållande, alt låntagaren är oförmögen alt sig försörja och den ene iöftesmannen, A. Hahr, för andra gängen gjort konkurs, hvarur någon utdelning icke kunnat erhållas, samt den andre löftesmannen, W. Hahr, aflidit i Ryssland, ulan att efterlemna någon tillgång, understöd!
Riksdagsmän af alla Stånd skola behörigen sig legitimera, Ridderskapets och Adelns Ledamöter, på det sätt, Riddarhus-0 rdningen föreskrifver, samt PresteBorgareoch Bonde-Ståndets Ledamöter sålunda, att de, dagen efter den, hvartill Riksdagen pålyst blifvit, uppvisa deras Fullmagter inför JustitiasStats - Ministern Se Bihanget, 3 Samlingen , sid. 8o. Ridd. och Adelns Protocoll d. 12 Maji e. rn. p. 260; d. i5 Maji f. m. p. 270 och 337. Bil. till Constitutions Utsi. Betänh JN:o 3. 65 i mora. 3 Enar Landtmarskalk ■ •— den efter Matrikeln förste närvarande Grefven och i de öfrige — •—> —• §• punkten. Enär Landtmarskalk •— •— •—den främste närvarande , Ledamoten e n 1 i gt Riddar hu s-0 r d - ningen, och i de öfriga _ ~ — Se Bihanget, 3 Samlingen, sid. »88. Ridd. och Adelns Pro tocoll d. io Juli e. m. p. 478; d. 12 Juli f. m. p. 638; d, »4 Juli f. ra. p. 681. (Tillägg af en ny punkt vid slutet.) sådant äBih. till R. S. Betil nh. Nto 3. skar. För hvarje Riksens Ständers Utskott, det sistnämnda undantaget, böra jern väl utses af hvarje S t å n d minst Två Suppleanter, med det åliggande, s o m i 7 g §. y i d are stadgas. 79 §• 3. punkten. s_ —. Är han — •— —-Är han Ledamot Ledamot sitt Stånds Plenum sitt Stånds Plenum tillkänna, hvarest, om tillkänna, då, i hänledigheten beviljas, delse ledigheten benytt val till Utskottsviljas, den främst Ledamot genast föri or dningen varanrättas.
Efter härmed slutad öfverläggning samt uptagande af de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af ifragav:de §, framställdes och besvarades med blandade ja och nej först propos. å bifall till §:n samt sedermera propos. på återremiss deraf; hvarefter förnyad propos. på §:ns godkännande gjordes, och då svaren derå u t föl lo med flere ja och några nej, förklarades ja nu haft öfvervigten. §§ 5 — 9, äfvensom Ingressen. Biföllos. Föredrogs ånyo LagUtsk:ts den 30 sisth Juni och 4 dennes bordlagde Betänk. N:o 38, i anledn. af väckt motion om ändring i vissa delar af 17 kap. Handelsbalken och andra författningar rör:de borgenärers rätt och företräde för hvarannan till gäld enars egendom. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att i Utskrts Betänk, sid. 14 förekomme en framställning derom, att R. o. Ad. måtte medgifva uphörande af den förmånsrätt, frälsemän för närv:de ega för fordringar hos deras upbördsmän; hvilken framställning torde böra särskildt företagas till pröfning, antingen före eller eller förfa ttningsförslagets genomgående. Härvid anmälte sig och yttrade Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Mig synes att R. o. A. bör kunna i denna fråga tillvägagå alldeles på samma sätt, som då fråga var om forum privilegiatum i konkursfrågor, att nemi. R. o. Ad. kan när, som helst på förhand till pröfning företaga ifrågav:de framställning, men likväl göra sitt beslut beroende af den utgång, författningsförslaget erhåller. R. o. Ad. kan således besluta att godkänna punkten, i händelse författningen antages, elier att R. o. Ad:ns bifall till denna punkt förfaller, ifall författningen icke blir antagen. Gr. Mörner: För mig vill det synas mera ändamålsenligt om R. o. Ad. först genomgår sjelfva författningen. R. o. Ad. torde nemi. i detta fall böra tillvägagå på samma sätt, som vid tillförene afhandlade författningsförslag, eller företaga rubriken till författningen sist.