Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då man tager i betraktande den korta tid, hvarunder detta resultat vunnits, är all anledning att förmoda, det inom en icke aflägsen tidpunkt dylika öfverenskommelser skola på de flesta ställen tillvägabringas, der sådant nemligen är af behofvet påkalladt, ty många stationer finnas, der trafiken är ringa och skjutsinrättningen mera sällan anlitas, hvarför det ock på dessa ställen är af mindre vigt, om entreprenader komma till stånd, enär olägenheterne af skjutsningsbesvär der äro i samma mån obetydliga. Det bör således kunna antagas, att, allt efter som erfarenheten kommer att visa de fördelar, hvilka så i ekonomiskt, som i moraliskt hänseende, af den nya inrättningen härflyta, densamma skall vinna allt större och större förtroende och på detta sätt ifrågavarande för jordbruket förderfliga och tryckande börda, intilldess den derifrån kan borttagas, småningom lättas så mycket, som i anseende till för handen varande förhållanden är möjligt. Och ehuru Utskottet visserligen mcdgifver riktigheten af den i motionens Usta punkt uttryckta åsigt, att skjutsningsbesväret borde helt och hållet lyftas från jordbruket, kan likväl Utskottet icke godkänna de i 2:dra och 3:dje punkterna för ernående af detta mål föreslagna utvägar. Att för entreprenad-anstalternes ytterligare påskyndande nu åter höja skjutslegan, antingen till obestämdt belopp, beroende på anbud vid entreprenad-auktionerna, eller till 32 sk. banko milen, med bidrag af staten, der sådant derjemte erfordrades, anser Utskottet betänkligt, såsom varande åtgärder, de der skulle verka alltför hämmande på trafiken inom landet, samt i ena fallet troligen alltid leda till högst betydliga utgifter för staten och deraf följande ökad beskattning. Visserligen skulle antagandet af någotdera utaf dessa förslag hafva till följd, att entreprenader för skjutsens öfvertagande komme att öfver hela riket tillvägabringas, jemväl på de orter, der trafiken är obetydlig och der skjutsens bestridande icke anses såsom något egentligt besvär; men fördelen för de skjutsskyldige skulle i de flesta fallen icke motsvara de stora olägenheterna af den för - 4 Allm. Besvärsoch Elcon.-Utsk.
Jag gör fullkomlig rättvisa åt Friherre Fleelwoods nit, men hoppas att Friherre Fteetwood vill inskränka sig till den lönetillökning jag föreslagit för StabsCapitainerne och RegementsQvartermästarn. Friherre Fleetwood: Jag ingår gerna derpå, men hemställer, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken först täcktes föreslå min mening till Contra-proposition; besvaras denna framställning med Nej, torde Grefve Ridderstolpes förslag blifva Contra-proposition. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Rid-derskapet och Adeln biföll, att Friherre Fleetwoods förslag finge vid den förestående voteringen utgöra Contra-proposition. Ropades Nej. Den 7 O c to ber f. ru. 2^7 I anledning hvaraf Hans Excellence frågade, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga Grefve Ridderstolpes förslag till Contra-proposition. Ropades Ja. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken framställde derefter följande Yoterings-proposition: Den, som bifaller det af StatsUtskottet ii6:de Punkten tillstyrkte nya anslag af Två Tusende Sju Hundrade Sjuttiofem Riksdaler 4<> sk. Banco årligen för Wermalands FältJägareRegemente, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Ridderskapet oell Adeln gilla StatsUtskottets berörde Utlåtande med det tillägg, att de Irenne StabsCaptenerne derutöfver må i årlig lön hvardera erhålla Ett Hundrade Femtio Riksdaler, och RegementsQvartermästaren Ett Hundrade Riksdaler Banco årligen; hvarigenom en ytterligare tillökning i ofvannämnda anslag af Femhundrade Femtio Riksdaler Banco kommer att äga rum.
Jag skall icke vara särdeles ifrig för befrämjande af Utslcs förslag helst jag icke inom Ulsk:n detsamma godkändt. Jag anser mig likväl böra i Utslcns namn svara på Gr. Lagerhjelkes anmärkn. I betänk, säges att det anförda stadgandet gifvit anledning till tvekan om dess rätta betydelse, att man på vissa orter så förstedt det såsom bade det endast afseende på röslägarne och alt en röstägande således icke kunde uppdraga åt någon annan ån en annan röstägande att föra hans talan å sockenstämma. A andra sidan deremot trodde man, att dermed kunde förstås hvilken annan man som helst. För min del är jag af den åsigt, alt ordet annan hänförer sig till ordet röstägande. Det ligger nemi. i språkbruket att till delta ordet ”annan,” fordras ett nomen, såsom under förstådt och detta kunde ej gerna vara något, annat än det förut stående begreppet ”röstägandePå grund deraf ansåg Utsk:n och äfven jag gör 32* 500 D e 11 27 S c p t e ni b e r. det, att det nu föreslagna stadgandet icke innefattar en inskränkning i nu gällande lag, utan tvärtom någon utvidgning uti den rätt sora Utsk:n ansåg § nu medgifva röstägande. Hvad åter angår Gr. Lagerbjelkes yrkande, att det skulle vara lotligt för en röstegande att afgifva sina röster genom hvilken annan person som helst, äfven om denne vöre utom församlingen boende, så är denna åsigt i fullkomlig strid med den, som gjort sig gällande inom Utskm. De ansägo nemi. hvarken lämpligt eller nyttigt alt uti kommunala angelägenheter en röstägande kunde uppdraga ät en advokat, eller åt hvilken person som helst, att utöfva hans rösträtt och utföra hans talan. Utskm ansåg alt, för all bibehålla lugnet vid behandlingen af de kommunala angelägenhelerne, det fordrades, att icke någon annan kunde deruti deltaga, än de som verkligen deraf kunde vara intresserade antingen såsom röstägande i församlingen, eller åtminstone såsom inom densamma boende. Detta är rätta anledningen hvarföre Utskm ville förhindra att icke advokater eller för ortens angelägenheter främmande personer skulle inblanda sig deruti och af denna orsak hafva Utskm också (lilsa11 orden: ”inom församlingen bosatt person.
» Kunde du inte höra det? » » Du barn! » svarade den stränga systern leende. » Jag förstår dig inte! » » Nej, det gör du inte, » sade den andra och reste sig. » D u förstår mycket, — nä- stan allt, men mig förstår du icke; — men låt oss nu inte gräla mera! Jag kan inte uthärda, att vi äro ovänner. — Vill d u? » Hon öppnade sina bara armar och slöt systern i sin famn. Den stränga systern, som stod tätt omsluten af systerns varma famntag, såg upp emot henne med sina klara, ljusa ögon och frågade: » Vet du nu riktigt, hvad du gör? Ä r det vänskap för alltid? » » Nej, » utropade den mörkögda, och hennes stämma blef alldeles förskräckt. » Det kan jag inte lofva! Men vänskap för i afton! » Systern nickade. Den gången var du klokare, än jag hade trott. Du vet nog, att vi två inte i 403 många minuter kunna följas åt som goda vänner. » » Nej, tyvärr, » sade den mörkögda med en suck, » och det var dock meningen. Det skulle vara bäst för oss båda, och det skulle också vara det vackraste! » Och Känslan böjde sig ned och tryckte en tankfull kyss på Förståndets ljusa panna. (Illustratör: Viktor Andrén). Törgängligliet — oclöclligrtef. Tore j a g en b l o m m a, V Finge g ö m d bland gräset stå, Se med ö g o n fromma Upp till himlen b l å: O, hur jag mig fröjda skulle På min solbelysta kulle, Lyssnande till fågelsången, Och när dagen var förgången Sakta sluta mina blad, S o m n a fridfull, vakna g l a d! s \ När j a g sedan hunnit Till min korta lefnads slut, Några solhvarf runnit Och j a g b l o m m a t ut: På min solbelysta kulle Gärna då j a g vissna skulle, Med min lefnadsdag mig nöja Och mitt hufvud gärna böja För att tyst ett litet frö Ut till nya b l o m m o r strö!
(med fattning). Olycklige! och J darren inte, för de följder, jag, genom den verldsliga lagen, måste bringa öfver edra hufvuden! Birger (med bittert leende.) Nej, Erika; – Ni ville ange oss, men det skall ni inte! – En menniska med ert förstånd, och med den erfarenhet af verlden, ni eger, kan inte utsätta sig för ett sådant äfventyr, – ty då hade jag inte uppenbarat för er detta brott. Det är sannt, att Jaktlöjtnanten och hans tvenne följeslagare, i natt hafva omkommit, genom mig och min far, hvartill vi sågo oss tvungna, om vi inte sjelfva velat falla i lagens händer, och dertill lidit en oerhörd förlust, ty olyckan var med oss; – Det är äfven sannt, att vi borrat och sänkt tulljakten; men inte det minsta spår till våldsam behandling, vid deras försvinnande, är synligt, – och inte en gång, den aflägsnaste skymt af misstanka, skall falla på oss. Tvärtom skall det heta, att Tulljakten med dess besättning förlist i stormen under natten. Gör derföre som ni vill, men öfverväg noga följderna. Ni skall intrassla er i en långvarig rättegång, utan att ni får oss fällda, ty detta kan aldrig ske emedan inga vittnen finnas. Vi neka bestämdt till allt, och gå fria från saken. Er återstår då endast minnet, att i grund ha förstört en menniska, hvilken ni kunnat rädda och rycka tillbaka från afgrunden. Erika. Gud i himlen! se till min ångest. Tror ni mig då vara dömd, att för evigt vistas under samma tak med. Birger (infallande). En menniska, den ni sjelf gjort till mördare. Ni måste dock veta, Erika, att ångern redan, med sina hvassa hullingar, gripit sig fast i mitt inre, och detta, bör likväl, till någon del, göra er skonsam. O, Erika! jag bad er så innerligt, ur djupet af mitt hjerta, om misskund. Jag ber er ännu, med hela den
Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposm: Den, som bifallerj att t mom. i en § af lagen för enskilda sedelbanker kommer att erhålla följande lydelse: Upplåning, vare sig i form af försträckning, deposition eller creditiv, ina ej heller af sedelbank ske till ett belopp, som öfverstiger hälften af hvad å tecknad grundfond blifvit i banken insatt; voterar ia; den det ej vill, voterar nei; , , Vinner nej, kommer ofvannämnda stadgande ej att 1 lagen för enskilda sedelbanker införas. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sorn föijer: Ja — 14. ftej — 8. Frih. Boye: Hos Hr Gr. o. Landtm, och H. Ståndet anhåller jag att få till prof. antecknad min reservation mot det beslut, som blifvit fattadt af en majoritet, hvilken inalles utgör 14 röster. 2 morn. i 9 § af Gr. Frölichs förslag upplästes. Jlr von Troil, Emil: Jag anhåller, alt efter ordet ford ringsbevis må sättas orden: äfvensom depositionsbevis. R. o. Ad. biföll det nu föredragna mom. roed det af Hr v. Troil begärda tillägg, hvarigenom mom. erhöll följande lydelse: Alla för dylik upplåning lifgifvande fordringsbevis äfvensom depositionsbevis skola ställas till viss person eller verk, samt uttryckligen innehålla, att öfverlåtelse deraf ej må ske, utan till viss man och efter föregången anmälan i kanken. 3 mom. i 9 § af Gr. Frölichs reservation upplästes. Hr von Troil: I detta mom. torde enahanda tillägg som vid det föregående få göras, så alt efter ordet fordringsbevis inflyta orden: äfvensom depositions bevis. Det nu föredragna 3 mom. bifölls med det af lif v. Troil yrkade tillägg, hvarigenom mom. erhöll följande lydelse:
— N:o 146. i anledning af erhållna återremisser å betänkandet JN:o 102. XXI. B. 98. XXIII. A. ii7. XXIV. E. ■ 44- — N:o i55. i anledning af erhållna återremisser af betänkandet lN:o 108. XXII. B. 56. XXIII. — N:o 156. i anledning af erhållna återremisser af utlåtandet N:o 99. XXII. B. 56. XXIII. A. 162. — N:o i57. i anledning af erhållna återremisser af betänkandet N:o 112. XXII. B. 56. XXIII. 162. XXIV. A. i3. E. 473* — N:o 158. i anledning af väckt motion om behofvet af förändringar uti Kongl. Maj:ts nådiga instruction för Beklädnads-direclionerna vid de indelta infanteri-regementena. XXII. B. 56. XXIII. 162. XXIV. Å. 23. XXV. U. 188, 246. A. 3og. E. 477- — N:o i5g. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående förändring i Södra Skånska Infanteriregementets roteling, i följd af f. d. Adelsfaneboställenas befrielse från ordinarie rolerings utgörande. XXII. B. 56. XXIII. A. 162. XXIV. E. .44. — N:o 160. i anledning af dels Kongl. Majlis nådiga skrifvelse lill Piikets Ständer, angående den nya ordinarie soldatroteringen i Riket, och dels en i ämnet väckt motion. XXII. B. 56. XXIII. .62. XXIV. A. 28, 3g. XXVI. U. i37, i7i. A. 195.
a Vid genomläsningen af dylika resonnemanger tycker man sig nästan finna, hurusom själfva teorierna rörande kvinnofrågan, om de afkladas det rika omhölje af konkreta exempel och praktiska erfarenheter, hvaruti 1800-talets sociala förhållanden draperat dein, visa sig vara ungefär de samma nu som för 100 &amp; r sedan - aitniiiistone i allmänna konturer. Nog torde det ännu i dag finnas icke s % fk personer, som hålla med den gamle landshöfdingen i Gefle i den klam, hvarined denne slutar sin berättelse om en bondhustru f r b Helsingland, som en &amp; ng under 1790-talet ensam slagit i bjäl en björn, hvilken länge utgjort traktens plågoris, en kläm som, citerande Gyllenborgs ord, lyder: - s En madig hurtighet jag ej hos kviwan prisar, jag vill en svaghet se, ' som köilets skillnad visan. Ur E l i z a Orzeszkos judeberkittelser. Jag var 20 &amp; r&gt; - skrifver Eliza Orzeszko sistlidne december i ett bref till ' den, som tecknat dessa rader - ~ d k jag började lida och tanka. Dittills hade mitt lif förflutit gladt och lätt utan sorger och mödor. J a g hade fatt en god uppfostran, blifvit gift vid 16 å r, var rik och ha * många kara släktingar och vänner. S % kom Ar 1863 mitt lands stora olycka. JIin man blef förvisad till Sibirien, min förmögenhet gick förlorad, mina ränner och släktingar landsförvistes, dödades eller emigrerade. D&amp; var det soni ' jag, öfvergif ven, ruinerad och försänkt i sorg började skrifva. Xogiiad i smärtans sol, fick jag intresse och känsla för hvarje mänsklig smarta. Se där orsaken hvarför jag kände mig så dragen till de lägre samliällsklasserna, de äro ju de rikaste på olyckor och elände. af alla slag.
Hos Utskottet har Bokbindaren Carl Widman, under åberopande af sin medellöshet och svårigheten för honom, att vid nära 70 års ålder kunna förskaffa sig, hustru, barn och värnlösa barnbarn en nödtorftig bergning, anhållit alt återstoden i Banko-Utskollets Ullålande JY$ 80. af hans skuld lill Banko-diskont-verket, utgörande öfver-ränta å 2:ne lån, måtte afskrifvas, under vilkor att han i början af innevarande år till Verket inbetalar 73 R:dr 16 sk. Banko; för fullgörande af hvilken inbetalning sökanden aflemnal förbindelse, försedd med borgen af Bokbindarne F. M. Mårtensson och C. H. Widman. I häröfver infordradt utlåtande har Banko-diskont-direktionen upplyst, att sökanden ännu häftar för återstående öfver-ränta å 2:ne hos Banko-diskont-verket upptagna och år 1839 till betalning förfallna lån, nemligen: för lånet JVs 7,835, upptaget af Brons-fabrikören B. F. Lindroth, å 360 R:dr, mot borgen af sökanden och Möbelhandlanden ONordenberg, 156 R:dr 4 sk. 4 r:st., samt för lånet JVs 8,924, upptaget af sökanden, å 800 R:dr, mot borgen af Tapetseraren A G.
Revisorer lemnade utredning om dess otillräcklighet, ökas med 41,000 Ridr, eller lill 110,000 Ridr årligen. 116 Stats-Vtskollels Utlåtande JVs 99. Jemtö upplysning att utgifterna å ifrågavarande förslags-anslag, emot hvars förändrade benämning icke något synes vara att erinra, under de fem åren 1858— 1859 i medeltal utgjort 118,196 Ridr, får Utskottet tillstyrka alt Kongl. Majtts förevarande nådiga framställning må så i ena som andra hanseendet bifallas. 59:o. Kongl. Majit har likaledes med ledning af den berättelse förbemäldc Rikets Ständers Revisorer meddelat rörande deras granskning af Statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1859 och i hufvudsaklig öfverenstärnmelse med Rcvisorernes afgifna förslag hemställt, att Rikets Ständer mätte bevilja årlig förhöjning såväl i förslags-anslaget till »Skrifmaterialier och expenser, ved, m. m.» med 22,434 R:dr 9 öre, som ock uti det till »Reseoch traklamentspenningar» uppförda förslags-anslag med 6,000 Ridr. Uti nu gällande Riks-stat upptages förstnämnda anslag till 27,565 Ridr 91 öre och det sednare till 9,000 Ridr, hvadan, genom bifall till nu ifrågaställa förhöjning, det förra skulle upptagas till 50,000 Ridr och det sednare till 15,000 Ridr; och enär, enligt hvad räkenskaperne gifva vid handen, bristerna å dessa anslag årligen varit ganska stora och i medeltal under de fem år, som föregått nämnda revisionsförrättning, uppgått till de af Kongl. Majit såsom tillökning i berörda anslag nu äskade belopp, tillstyrker Utskottet, alt Kongl.
Det är i sådant afseende som jag ansett den summa otillräcklig, som Utskm föreslagit; ty tull-in - Den April u. ta. 35; komsterna få, såsom jag förut liar yttrat, icke tagas i beräkning, emedan de icke binna inflyta förr än spanmåien inkommit, hvartill i förväg fordras capital, så framt ej stegrade priser skola uppkomma. Man liar sagt att anslaget till allmänna arbeten skulle fylla behofvet; men om också lleger:n derigenom får att disponera några hundratusen r:dr, så kan för dem ej uppköpas säd till arbetslöners betalning, utan att medföra stora förluster, så väl för samhället, som för de arbetande. Det är klart, att arbetet icke kan betalus förr än del blifvit förrättadt. Emedlertid kan det Ilända, att, innan arbetet ens hinner påbörjas, arbetare kunna svälta ihjäl, om de icke förut fått något till brödföda. Det finnes två fall, då en undsättning i spanmål kari blifva behöflig. Det ena är för brödfödan och det andra för utsädet. Då det föregående årets gröda blifvit förstörd genom frost eller annan olyckshändelse, så fäller det af sig sjelft, att, om ninn icke vill att en ny missvext skall inträffa, och såvida man vill att säd under det kommande året skall produceras inom landet, så måste man äfven, då mon icke sjelf har duglig utsädesspanmål, söka förskaffa sig sådan från annan ort. Om nu för ett sådant ändamål inom en provins kunde behöfvas en summa af några hundratusen r:dr eller till och med en million, för hvars återbetalning hela provinsen gemensamt blifver ansvarig, så frågatjag, om det icke vore nyttigt för samhället, att Hegelin kunde disponera en summa, som försloge till att förlägga forén sådan provins. När man aldrig så litet calculerar öfver liyad utsädesbehofvet för en enda provins kan utgöra, så bör man äfven finna huru olämpligt det är, att anslå en sadan spottstyfver (om jag så får uttrycka mig), sorn den summa af 100,000 r:dr, hvilken Utsk-.n tro kunna förslå för hela landets behof.
Län tiilgodokommai sammanhang hvarmed af lÄiksdags-Fullmågiigcn från Malmohus Ijån, Nils Mänsson, jemte flere af ofvanuppråknade Motionairer, under yttrad förmodan, att den lindring i betalnings-vilkoren för ifrågavarande Undsåttnings-spannmål, sorn redan år Skaraborgs Lån förunnad, endast blifvit för de faltigares skuld ifrågastålld/, och således ej kommer att lill de förmögnare utslråckas, hemställt, att sist - i5'lalisamt Allm. Bcsvio. Oec.-Ulsk. Ull. N:o Q1. 3 berörde grundsatts för lindrings beviljande åt de Läns invånare, för hvilka Motioner nu våckta blifvit , äfvenväl måtte tillämpas och bestämmas, Hvad sålunda yrkadt och föreslaget blifvit hafva de förenade Utskotten i öfvervägande tagit 5 men då Rikets Hoglofl. Stander, genom deras till Utskottens Betänkande N;o 55, af den 25 sistl. Maji, lemnade enstämmiga bifall, redan beslutat, att Stats Utskottet enskildt borde, uti dess Utlåtande öfver Kongl. Majtts Nådiga Proposition om afskrifning af förra Magazins-Fondens äldre fordringar för undsättnings-spannmål, samt Creditiv-Fondens, efter 1826 ars missväxt, skedda användande, yttra sig i fråga om det anstånd, som med återbetalningen af den ännu resterande ersåttnings-skulden må kunna Pukets öfriga gältibundna Lån beviljas, ån jemväl godkändt Utskottens, vid samma tillfälle, yttrade tanka, enligt hvilken Utskotten ansågo sig, för närvarande, icke böra tillstyrka, att den, med anledning af Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition, för Skaraborgs
Den innehåller nära nog endast 2:ne saker, nemi. uteslutande af Bevilln.Utsk. och StatsUtskrs förstärkande till ett antal af 48 ledamöter. Hvad beträffar StatsUtskrs förstärkande till 48 ledamöter, hvarom stadgande i 3o § Riksd.Ordn. skulle inflyta, vågar jag detsamma helt och hållet afstyrka. StatsUlsk. består nu af 36 ledamöter, och om äfven, såsom här är föreslaget, en ny division deraf skulle tillkomma för bevillntsmålen , tror jag likväl, att denna personal ej är för liten. Jag skulle deremot tro, att då Utsk. sålunda komme att arbeta på 4 divisioner, vore ett antal af 32 ledamöter ganska tillräckligt, nemi. 2tne ledamöter af hvarje Stånd för hvarje division. Man erhölle då den glädjen inom divisionerna, att målen kunde öfverlemnes till divisionens särskilda ledamöters utredning. Derigenom vunnes, att inom divisionerna strider samt bordläggning första och andra gången kunde undvikas, samt alt hvarje ledamot hade sina särskilda mål att utarbeta, hvarom icke mycken tvist skulle uppkomma i fall ledamöterna vore något så när liktänkta. Jag kan således icke tillstyrka, att något Utsk:s personal ökas, utan tvärtom skulle, i fall R. o. Ad. funne skäligt att i detta afseende uttrycka en gemensam tanke, det, enligt min öfvertygelse, vara bäst att stadga, det Utskrns personal skall förminskas. Vinsten af att sammanslå Bevilln.- och StatsUtskrn kan jag icke rätt för mig uppgöra. Om, på sätt jag föreställer mig vara rättast, Bevilln.Utsk. skulle vid riksdagens början inkomma med ett sådant betänk., som 70 § Reg.F. föreskrifver, tror jag, att Bevilln.Utsk. kunde vara af stor nytta för R. St. Att åter öfverlemna detta åliggande åt StatsUtsk., eller en division deraf, har visserligen det med sig, att man kan mera jemnka utgifter och inkomster; men i detta afse - Den Oetobcr e. m. ende har jag redan framställt mitt tänkesätt, nemi. att jag anser det vara rätteligen i vår nuvar. grundlag stadgadt, att StatsUtsk. bör för It.
» Sedan hem i sista ögonblicket. — Efter middagen säger hennes man vänligt: » I eftermiddag skall du, medan j a g är borta, först taga dig en riktig middagslur och sedan ett uppfriskande bad samt sköta om dig väl, så att du ej ser så blek och skral ut i morgon på D:s stora supé. » Hon ler matt och litet öfverlägset, liksom ville hon säga: » De männen, de tro då aldrig att man har något att g ö r a! » — Knappast är han utgången, förr än hon tar fram det stora broderiet. Det är charmant! Men hon hade ej trott, att det var så m y c k e t arbete därpå. Hon arbetar rastlöst, fast hufvudet värker, och tillsäger jungfrun att roa den lilla, efter modern gråtande Anna i barnkammaren. — O m nu bara hennes herre och man ville vara litet mera aktsam! Men med hans något vårdslösa vanor och omåttliga cigarr-rökning kommer broderiet väl ej att vara snyggt i 14 dagar. Stor skada på allt detta arbete, men hvad skall man göra d ä r v i d! — Hon ler litet, då hon tänker på fru Karin, som äfven håller på med en hvilstolseller gungstols IDUN 284 längd åt sin man; hon hade den j u med sig i går afton. Där satt den snälla, präktiga frun och — krokade längd efter längd af vackert ullgarn liksom på lek, under det hon gladt och underhållande pratade o m mångahanda. Präktig är hon, men litet egendomlig! Tillfrågad om sina tilltänkta julklappar för öfrigt, svarade hon, att hon just nu slutat ett dussin strumpor på lediga stunder, 3 par hvar åt sina 4 pojkar, samt étt hälft dussin skjortor åt sin man. A c k ja, dessa tröttsamma julklappar! Detta broderi är ännu ej halffärdigt, och så måste hon bestämdt brodera en klädning åt lilla Anna, lika med den Gerda W. hade härom dagen, den skulle kläda hennes lilla älskling så väl. Och så behöfde hennes man en matta till soffhörnet, i hvardagslag kallad » sparklapp ». Äter flyga hennes tankar till fru Karins hem och den lilla prydliga vaxduken i soffhörnet — Karins man nyttjar till följd af sina ömma fötter så litet som möjligt galoscher.