Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer, hvad föda Generalerne skulle erhålla, om de skulle taga den af Rotekistans besparingar. Jag har från ett anförande inom BondeStåndet, i detta afseende, framlagt en bevisning, sorn ej kan jäfvas. Jag tror således, att då man går från ett Contract till ett annat, man Deri 2Ö October f. nr. 135 bör bålla sig vid hvad som utgjort Rostoch Rotehållares första åligganden. Alt bygga Paviljonger och planera mötesplatser, hafva aldrig varit Rustoch Rolebållares skyldigheter. Man har anfört mot mig, såsom motbevis, skarpa förebråelser, för det jag ej sjelf såsom Revisor fallit på den tanka, att utur PassevolanceRäkenskaperne hemta bevisning om de felaktigheter, som blifvit begångna. Jag beklagar blott, att denna förebråelse ej här låter tillämpa sig, ty den enda gång jag haft äran vara Rikets Ständers Revisor, var intet, som tillhörde Passevolancen, underkastadt granskning. Men derifrån kon man icke hemta befrielse för Utskotten, att med. samma tillgångar som jag, det vill säga, genom att gå upp i det Verk, der Räkenskaperna finnas, förskaffa sig, och för Rikets Ständer framlägga, ett fullkomligt utredande af det fordna förhållandet. Man har sagt, att 80 §. Regeringsformen, äfvensom 1812 års PassevolauceContract, utgjort tillräcklig ledning för Utskotten, och jag finner äfven, att resultatet bestyrker delta föregifvande; men då man sagt, alt 1812 års Contract utgjort ledningen, så har man ock utsagt domen öfver det olagliga, att ulan Rustoch Rotehållares hörande tillvägabringa ett Contract; ty hvad är ett Contract ulan contrahent? Man har hemlat stöd från 80 §. RegeringsFormen, och jag beklagar, att i denna §. finnes anledning Den 26 October f. m. lill mindre tacksamhet mot Redactionen af denna Regei ingsForm.
A ltranden inom Respective Riks-Ständen föranleda följande upplysningar, rörande de under N:ris 2, 3, 4 och 8 upptagne utgiftstitlar: 2:0 I räkenskaperna upptagas kostnader för j3 serskilda Ambassader till Ryssland, England, Frankrike, Österrike och Baden. Summan af kostnaderne för dessa i3 Ambassader utgör 255,tio R:dr 19 sk. Banco, hvaraf Ambassaden till kröningen i Moscau medtagit 143,469 R:lr 3a sk. och den lill Petersburg vid Aleuander-Monumentets aftäckande 1,407 R:dr. 3:o Efter ett från äldsta tider inom Europeiska Diplomatiken vedertaget bruk, hafva presenter egt och ega ännu rum vid afslutande af tractater. Minister-ombyten och andra tillfällen. Svenska Regeringen har likväl från och med 1835 undandragit sig fortsättning af detta bruk ge - 12 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 489. nom förbud för sine agenter att emottaga dylika presenter. Under de ifrågavarande åren utgör antalet af afslutade Handelstractater och ConTentioner Tjugoen, af hvilka tvåtredjedelar eller aflande större och för handeln vigtigare äro genom tryck till allmänhetens kännedom offentliggjorde, hvarföre specification af dem torde kunna anses öfverflödig. 4^0 Utom till en eller annan Utrikes vistande Diplomatisk löntagare, som tillfälligt fått åtnjuta någon förhöjning, har ingen slags lön, arfvode eller löneförhöjning af Cabinetts-Cassan, under någon tid af denna i8:åriga period, utgått till någon annan Svensk Embetseller Tjensteman, än till Stats-Ministern för Utrikes Ärendena först med 12,000 R:dr, från 1831 med 10,000 Rsdr och från i833 med 8000 R:dr, till Hof-Canzlern först med 3ooo R:dr, från 1S33 med 2000 R:dr till i838, under hvilket års lopp denna lönetillökning upphörde, samt till Cabinetts-Secreteraren först med 1,200
Vid 5:te punkten, angående de uti Kongl. Maj:ts Canzli varande öfvertalige Tjenstemäns förflyttande på Indragnings-Stat. Af Herr Biskop Hedren: ”Utskottet har ansett regleringen af Kongl. Majlis Canzli vara tillvägabragt, emot hvad Rikets Ständer föreskrifvit. Hvad Rikets Ständer föreskrifvit i detta afseende, och som igenfinnes i Expeditions-Utskot tels - Stats-Utskottels Utlåtande, JV.-o /£°- 4i tets skrifvelser sistl. Riksdag N:s i5o och 170, kan väl icke sägas vara nog tydligen uttryckt, för att kunna utan misstydning verkställas. Visserligen hafva Rikets Ständer begärt en Successiv reglering; men en sådan, som nu vill tydas, är väl knappast tänkbar i verkställigheten. Efter min öfvertygelse har regleringen blifvit verkställd på det enda möjliga sätt och att dervid några tjenstemän blifvit öfvertalige, har varit oundvikligt. Dessa måste val förblifva vid sina innehafvande löner, ehvad Riks-Stånden derom besluta, och om dessa uppföras på Indragnings-Stat 'eller utgå af andra medel, gör det iRiks-Staten alls ingen förändring; hvarföre jag anser anslaget böra bifallas.’’ Vid 6:te punkten angående anslag till Minister-Staten. Af Herr Biskop Hedrén: Den förminskning, Utskottet föreslagit i MinisterStaten, saknar all grund. Denna artikel har vid alla föregående Riksdagar varit oförändrad. Dess nedsättning i närvarande tidepunkt skulle gifva anledning lill flerfaldiga betraktelser, då intet tillräckligt skäl dertill blifvit anfördt. Tvertom lala många ganska vigtiga och rättvisa skäl för artikelns oförändrade bibehållande. I en så grannlaga punkt och hvilken så nära rörer
Jag tror, att äfven andra näringar böra komma i åtnjutande af creditiv i statsbanken, när sådant med Bankens säkerhet är förenligt; och till undanrödande af all fruktan i sistnämnde afseende har jag föreslagit proportionen som 2 till 5 i stället för 1 till 3, på hvilket förslag jag skall anhålla om propos., när tid blifver. Frih. Ehrenborgh: Man vill så gerna skräma oss med ordet: s ed e 1 e mi s sion er och tror, att det ställes till personer, som icke veta, hvad dermed förslås. Jag låter Den aS Juli f. m. 267 icke skräma mig af Jetta ord; ty då jag 5 ena sidan vet, att Hankens ändamål är att ä vista vid luckan kunna inlösa sina sedlar, vet jag äfven å andra sidan, alt om Banken skall vederbörligen uppfylla sitt ändamål såsom statsbank, den måste söka röra sig med det möjligen största antal noter under den möjligen minsta reella fond. Detta ar ett axiom, som icke kan bestridas; ty om ett undantag skall göras för Svenska statsbanken derföre, att den skötes af Fullmägtige, som icke äga fria liander uti sina functioner, kan sådant likväl icke kullkasta grunden. Men det är just för conseqvensens skull, som jag velat, att då proportionen på ena stället är borttagen, den äfven bör försvinna på det andra, och att åt Bancostyreisen borde öfverlemnas att bedöma, huruvida Bankens säkerhet tillåter utställandet af flere banknoter eller icke. När vi komma att afgöra, huru lånerörelsen skall bestämmas, blir det tillfälle att bedöma, huruvida jag önskar en oinskränkt sedelemission eller ej. Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.: Man bar så ofta framkastat den ideen, att det vore till näringarnas understöd, som sedelstocken borde ökas, en ide, som äfven Utsk. på åtskilliga ställen i sitt utlåt, visat sig hylla, och sorn Frill. Ehrenborgh i sitt yttrande ännu tydligare uttalat, då han påstått, att det vore landets vinst, att Banken rörde sig med det största antal noter, som dess säkerhet kunde medgifva.
Dä i berörde §.s sint finnes stadgadt alt denne Riksens Stän. ders Embetsman, wid hwarje Riksdag bör till fine Principaler aflemna en allmän redogörelse för fin förwaltning af det bonom anförtrodde Embetet, samt deruti utreda Lagstipningens ti!!, ständ i Riket, anmärka brister uti Lagar, Författningar af allmänna Hushällningen, samt uppgifwa Förslag lill deras förbättring, har det, till fullständigheten och ett säkrare rvinnande af det äsyftade ändamälet, att Riksens Ständer genast wid hwarje Riksdags början, mätte er. hälla nägon allmän kännedom af Lesia ämnen, synts Riksens Ständer höra, att Justitia-Ombudsmannen äfwen älades en redowisning inför Riksens Ständer, om de af deras wid fö. regäende Riksdag fattade beslut och hemställ, ningar, som wunnit Eders Masts bifall och blifwit werkställde. Riksens Ständer hafwa derföre önskat, att wid flutet af denna §. ett sä lydande tillägg mätte bifogas: "Justitiä. Ombudsmannen äligger äfwen, alt wid hwarje Riksdag för Riksens Ständer uppgifwa, hwilka af deras wid sist förslutne Riksmöte fattade beslut och gjorda hemftällnin. gar, blifwit af Konungen gillade, utfärdade och i werket ställde." Pä hwiiket beslut Riksens Ständer, dä Le detsamma nu till Eders Masts Nädiga pröfning öfwerlemna, om Eders Masts stadfästelse i underdänighet allhälla. v??- Den t i Oktober. 97 ock kor 8.ie1ä» ock ^6e!n rian H OÄod. » - 8ortz2ke-5r^n6er ilen n - -» » » Lonäe-^r^näer 6en ir ^ » Stormägtigste Allervädigste Konung.
Häröfver hördes såväl kammar-kollegium sorn öfriga Vederbörande, hvarvid upplystes, att den förra kronoparken Edsmären, hvilken af ålder helt oell hållet tillhört kronan, utgjort, i håde Skaraborgs och Elfsborgs län, 24,400 tunnland, till nära hälften i hvardera länet; att vid regleringen af denna park kronan afstålt åt häradsbocrna nära 20,000 tunnland, i anseende tili deras stora behof af hele, och endast behållit något öfver 4,000 tunnland för att derå uppdraga skog, i ändamål alt deraf i framtiden kunna med skogsförnödenheter bispringa den på skog alldeles utblottade orten, sålunda att, när dessa 4,000 tunnland hunnit komma sig så löre, att den nysådde skogen icke mera kunde skadas af kreaturen, skogen då skulle upplåtas till hele, i utbyte emot annan närliggande mark, att på lika sätt besås med skog, och så framgent, tilldess den vid regleringen befunna skoglösa parken åter blcfve skogbärande; samt alt den mark, som för kronans räkning aftogs, blifvit lill en del inhägnad oell med skog besådd, sedan häradsboerne en gång förklarat sig med den skedda delningen belåtne och tio år förflutit, utan att klagan deremot försports; vid hvilket förhållande och då, genom afbrytande af de å kronans behållna andel af ifrågavarande kronopark sålunda löre tagne arbeten, all derå använd kostnad och möda skulle blifva förgäfves samt de dermed åsyftade ändamål helt och hållet förfelas, förklarade Kongl. Majrt, vid ärendets föredragning den 12 Februari 1840, ifrågavarande af Rikets Ständer, jemte åtskilliga hemmans-cgare inom Hudene socken, gjorda underdåniga framställning om vidtagande af åtgärder för åstadkommande af en förändrad reglering af mulbetesrätien å - kronoparken Edsmären icke kunna i nåder bifallas. Dä de i ofvanomformälda afseende väckta anspråken sålunda redan varit Kongl.
På dessa 20 år har folkmängden, ocd^som en följd derutaf, äfven bevärtsmanskapet, ökats, och tilltager ytterligare med hvarje år, då deremot indelta armeens underbefäl blifvit, sedan lönereglertn iB33, med en underofficer per compagni förminskadt. Conclusionen framstår här så klar och gifven, att inga ytterligare commentarier tyckas vara af nöden. Upp - 336 Dea 7 Maj e. q». lysningsvis bör jag bär nämna, att det medelbelopp, hvartill Hr Tersmeden i sin reservation upptager Lifbevär:s-reg:tets årliga styrka, eller lill circa 1000 man, blott afser landtbevärtn; de sednare åren har reg:tets numerär ökals med något öfver 200 man sjöbeväring, som de år, då ingen sjöexpedition med dem ägt rum, äfven blifvit vid regltet vapenöfvad. Regrtets förråd linnes för närvar, försedt med vapen och materiel för i,i5o man. Uti 2,:dra punkten af sin reservation vidrör Hr Tersmeden ett ämne, sorn, vigtig t till begrundande för hvarje, fosterlandsvän, jag anhåller att Utsk. behagade, vid en som jag hoppas och förmodar skeende återremiss af betänk., egna odelad uppmärksamhet. Sveriges peninsulära läge har, i förening med en klok och fridälskande Konungs omsorger, till datum beredt oss ett fredstillstånd , långvarigare än vår historia i allmänhet har att uppvisa; men — om också det både är att hoppas och förmoda, att ett lika lyckligt förhållande får fortfarande äga rum, så ligger dock motsatsen inom möjlighetens område och verldshändelsernas på förhand oberäkneliga gång. Säkraste medlet att bibehålla fred är och blir emedlertid att alltid vara stridfärdig; och det är man ej, om man underlåter att under den förras lugn ordna och bereda hvad som i behofvets stund hvarken medhinnes eller blir möjligt att åstadkomma.
För fullföljden af rättegången angående Baumannska arfvingurnes kronofordran, utaf Riksgälds-kontoret hos Öfverståthållare-embetet deponerade medel, som derefter återbekommits, emot Riksgäldskontorets förbindelse af den 25 Maj 1847, att, i händelse de uppgifna arfvingarna skulle förklaras berättigade till lyftning af större eller mindre belopp, detsamma, uppå anfordran, till bemälte kansli inbetala 197,366:32.— 197,366:32.— S:ma: 4,488,628: 22. 6. 4,493,653: 27. — Summa R:dr 7,463,121: 27. 6. 9,645,620: 30. 9. — 15 — Hiksgulds-kontorets samtlige fordringar och öfrige i räkenskaperno upptagno tillgångar, med undantag af de inom linien förde, utgjorde vid 1854 års utgång, såsom i sednaste revisions-berättelse, sid. 15, finnes uppgifvet, ett sammanlagdt belopp af R:dr 10,329,050: 26. 1. hvilket belopp under år 1855 ökats med . » 544,924: 19. 2. så att tillgångarne vid sistnämnde års slut uppgingo till » 10,874,574: 45. 3. hvilket belopp under 1856 ytterligare ökats med » 6,189,428: 4. 11. 1 följd hvaraf samtlige tillgångarne vid sistlidne års slut utgjorde » 17,064,003: 2. IJpplupnc oguldne räntor härå 64,074: — —- Fordringar för närvarande räntefria, men hvilka framdeles, efter förloppet af den för hvarje fordran serskildt bestämda tid, blifva räntebärande 973,292: 18. 6. I afseende på de inom linien bokförde fordringarnc, hvilkas belopp vid 1854 års slut uppgick till ^ Ralr 235,195: 9.
Herr Anckarsvärd, Auguft; De Kongl. Committerades vidlyftiga förslag till nya föreskrifter för Fattigvården , som af Utskotten blifvit behandladt, synes mig innehålla så liten kännedom om skillnaden emellan förhållanderna i Slåder och på Landet, emellan den Polismakt som ÖfverStåthällareEmbetet i Stockholm utöfvar, och den som LandshöfdingeEmbetena åga på Landet, att hela förslaget vid dess uppgörande endast vittnar om kunskap, i hvad som kunnat tillåmpas på en stor och folkrik stad, med åsidosättande af Landets oeconomie och behof i detta fall. Att således af de Kongl. Committerades förslag kunna till Ständernas pröfning utarbeta en nyttig och antogelig ändring i de nu varande förhållanden med FattigFÖrsÖrjningen, synes mig för Utskotten varit ett omöjligt arbete, och har jag vid Utskottets Betänkande, der visserligen mycket blifvit ändradt och uteslutet, blott den anmärkning att göra, det jag ändå anser mycket för mycket Wt-n § Augusti e. In. vara bibehållet, då ej hela förslaget såsom skadligt blifvit ansedt.
Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm e. m. den 22 December 1828. S. D. Remitterades till RiddarhusUIskottet: Friherre Klingspors, Fredrik, anförande i anledning af Kongl. ÖfverHofPredikanten Doctor J. J. Hedrens till Riddai’- lnisUtskottet den ig dennes e. m. remitterade Motion angående anskaffande af en Byggnad, som innefattade tjenlige Sessionsrum vid Riksdagarne, såväl för de 3:ne ofrälse Stånden, som för Rikets Ständers Allmänna Utskott. Ut supra. Justerades ett ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 22 dennes e. m. i öfrigt fattade beslut. Den 23 December e. m. 239 Föredrogs ånyo Grefve Gyllenborgs» Joban Henning, elen 8 dennes e. m. på bordet lagde Memorial, innefattande anmärkningar vid Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående StatsVerkets tillstånd och behof. Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel, anförde skriftligen: På Grefve Gyllenborgs, J. H., nu till remiss ifrågavarande Motion, rörande anmärkningar vid Kongl. Majrts Nådiga Proposition om StatsVerkets behof, torde det vara mig tillåtet att för en stund begära Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet» för att i anledning af densamma afgifva en och annan upplysning. Ändamålet dermed är ej att ingå i någon granskning af det sätt, på hvilket den ädle Grefven föreslår, att det begärte anslaget af hallfjerde million till Försvarsanstalternes iståndsättande skall fyllas och utgå. Jag ämnar blott fästa mig vid ett yttrande, som i denna Motion förekommer, och som rör en del af vårt Försvarsverk, örn hvilken jag tror mig äga någon, om än ringa, kännedom.
Medan en ganska respektabel portion arbete i ett hus går som en lek, kan man i ett annat knappast med mycket pustande få det nödvändigaste utfördt. Och det märkligaste är, att i det första huset behöfver man inte fjäska, allt går lugnt sin jämna gång, ingen tycks öfveransträngd, medan i det sistnämnda alla klaga öfver att ha för mycket att göra o c h äro färdiga att digna under bördan. Hvilken angenäm känsla erfar man ej i det hus, där individen lugnt och tyst förrättar sitt arbete som hjulet i en stor maskin, o c h hur obehagligt stämd blir man ej, där husmoderns kommandoord oafbrutet ljuda, där det slås i dörrarna o c h allt är oro o c h rörelse. Och trots all denna brådska är arbetets resultat här oftast mindre o c h arbetets kvalitet underordnad. När då herskarinnan i detta rike, klagande, men afundsjuk, får en inblick i ett välordnadt hushåll o c h hälft misslynt, hälft vetgirig, frågar den styrande: » Hur kan ni ha det så? » måste hon alltid få det öfverraskande svaret: » Genom, en riklig indelning af arbetstiden. » Däri ligger hela hemligheten, hvars afslöjande blir till välsignelse för både stora och små. Husmodern måste icke blott lära sig indela sin egen tid, utan äfven samvetsgrannt o c h konsekvent genomföra det för sina barn o c h tjänare. På en riktig tidsindelning är hela samhällslifvet bygdt och först och främst mannens lif. Planen för barnens undervisning pröfvas och fastställes j u oftast af staten. Från o c h med det ögonblick barnet träder ut i lifvet och får sin plats på skolbänken inpräntar man, samtidigt med den smula lärdom, det lilla hufvudet kan mottaga, äfven något annat, nämligen begynnelsegrunderna till en riktig tidsindelning. Den lille pysen, som för första gången kommer hem från skolan, visar stolt för sin moder schemat, som han ej ens ännu kan läsa, men o m hvilket han vet, att däri står upptecknadt ett antal timmar, som äro bestämda till arbete, till läsning.
Rakel hade varit nära att falla i en avgrund, men lyckligtvis var hennes ära, så tänkte den gamle, ännu ofläckad. Således ännu ingenting förlorat. Förföraren hade dårat henne med sitt vackra utseende, sina skenfagra ord, men Rakels böjelse för honom kunde ännu icke hava djupa rötter. Den skulle snart försvinna, sedan hon insett, att en oöverstiglig skiljemur stod mellan henne och honom. Emellertid hotade upptäckten av detta förhållande att störa Baruks resplaner och blandade sig obehagligt med hans hänförelse för Jerusalem och tempelbyggnaden. Skulle han våga resa och lämna Rakel ensam under den sjukliga Esters vård? Det var under dessa funderingar, morgonen efter Karmides' besök, han överraskades av att se Petros, den kristianske biskopen, träda över tröskeln. Baruk hade vid flera tillfällen stått inför dennes domstol och med ytterlig ödmjukhet i ord och åthävor talat för sin rätt emot krångliga kristianska gäldenärer, som i hopp om ett gynnsammare utslag vädjat från den världsliga domstolen till sin själaherde. Petros hade vid dessa tillfällen iakttagit en rättvisa, för vilken Baruk kände sig dess mer tacksam, som hon vid de kristna biskoparnes domstol icke hörde till regeln, när fordringsägaren var jude. Nu var ödmjukheten borta både i ord och åthävor, och Baruk stod hövlig, men rak inför den kristne prästen, vars domsrätt var upphävd, vars makt var bruten. Biskopen önskade ett hemligt samtal. Mäklaren beviljade det. Petros började tala om Karmides. Baruk visste, att Petros hyste deltagande för dennes person och penningärenden; varför, det kände han icke och hade aldrig brytt sig med att grubbla däröver. - Jag vet, sade Petros, att du står redo att vidtaga stränga åtgärder för att indriva dina fordringar av den lättsinnige ynglingen ... - Alldeles. - Jag undrar icke häröver. Det är din rätt, och de fleste skulle i din ställning göra detsamma. Medgivas måste även, att Karmides är den, som minst av alla förtjänar undseende, ifall undseende över huvud står i en fordringsägares ordbok. - Det står icke i min åtminstone, genmälde Baruk. Ordet barmhärtighet står där väl, men jag behandlar aldrig penningsaker som barmhärtighetsverk och aldrig barmhärtighetsverk som penningsaker.
Liksom modern förut, började hon kasta sina blickar än till höger, än till venster, an framåt, än tillbaka – ingen syntes, ingenting oväntadt eller, rättare, väntadt syntes: man skulle då verkligen resa! Kusin Jean hemställde nu till sitt sällskap den frågan om de, förrän de stego i vagnen, hade lust att titta upp och bese sjelfva boningshuset. ”Det kommer väl an på hvad tiden medgifver!” svarade fru Emerentia, för första gången efter bekantskapen med grefven något ovilligt stämd. ”Tiden?” ”Ja, jag vet icke hvar min kusin utsett nattlägret och jag får säga att jag nästan fruktar – så behaglig denna resa för öfrigt är – att att ” ”Hvad fruktar min goda tant?” ” att Patrik och Henriette torde bli stötta på oss – hvad jag för ingen del skulle vilja – ifall vi icke i morgon återkomma till staden så tidigt, att vi hinna ut till deras landställe, såsom vi bestämdt lofvat dem.” Nu kunde det visserligen anses litet besynnerligt att fru Emerentia så sent kom att erinra sig detta bestämda löfte, men ordspråket säger: ”bättre sent än aldrig”. Och då vår fru starkt började misstänka, att det grefliga partiet icke torde kunna ingås på andra vilkor än sådana, som lemnade endast titeln i behåll, fann hon lämpligt att draga öronen åt sig. Salig farmor, som sett verlden, brukade alltid säga: ”det är bäst att stämma i bäcken, innan man kommer till ån”. Och dessutom var baronen med sitt fideikommiss och sitt gamla namn nu ingen ”bäck” heller! Fru Emerentia, som i sina egna ögon stigit minst hundra procent i värde, sedan hon visste sig med visshet kunna få säga ”min dotter friherrinnan”, ansåg sig ej behöfva krusa alltför mycket: man skulle se att hon icke trugade sig på någon – och det visade hon äfven genom sitt yttrande angående återresan till staden. Kusin Jean svarade helt obesväradt: Konflikter Innehåll. I elfte timmen 165. KONFLIKTER. Tåget hade passerat Liljeholmen. I rappet skulle Hedvig Folcker få kasta sin första blick på Stockholm. Strax framme i hufvudstaden!
A. redan tillstyrkt omförmälta, af Kongl. Majit föreslagna, förändring i sättet för salpeter-hjclpens beräkning och tillika föreslagit, att berörde ersättnings-summa må varda beviljad, har, i öfverensstämmelse härmed, å bifogade tabell ökat Landtmäteri-statens kontanta anslag med 178 r:dr 16 sk. 8 r:st. 5:o. Uti det på Landtmäteri-staten uppförda reservations-anslag för Sacht nl;arlor.s upprättande, utgörande 3,000 r:dr, har Kongl. Majit begärt en förhöjning af 1.000 r:dr; och då, på sätt det vid den Nådiga propositionen fogade Statsråds-protokoll af den 4 Oktober nästlidetår utvisar, en sådan förhöjning är nödig för att hädanefter verksammare, än som hittills skett, kunna bedrifva ifrågavarande vigtiga arbeten tillstyrker Utskottet, att anslaget för sockenkartors upprättande må till 4,000 r:dr förhöjas. 6:o. Då, efter hvad Utskottet inhemtat, uti riks-staten finnes å resepenningarne för förste landtmätaren i Kopparbergs län ett odisponeradt belopp af 10 r:dr 40 sk., hemställer Utskottet, att, i enlighet med hvad å närlagde tabell jemväl blifvit iakttaget, berörde post må få från riks-staten uteslutas. Öfverstå t källar e-Emlct et. 7:o. I likhet med hvad i föregående punkt omförmälcs, finnas under denna titel i riks-*taten upptagne 2:ne odisponerade lönebelopp, nemligen: för en vaktmästare vid Arsenalen 10 r:dr och för en vaktbetjent vid Slottsrätten 4 r:dr: hvadan Utskottet föreslår, att jemväl dessa båda poster, tillsammans 14 r:dr? må få från riksstaten utesluta*. :8 StatsUtskottets Utlåtande, N:o 71. Uti dess Nådiga proposition har Kongl.