Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Hvad ämnar du göra? » » Taga afsked ur armén och resa härifrån. Jag hade dock tänkt mig att inte allt för mycket » fläcka » vårt adliga namn. » Grefvinnans ögonbryn rynkades^ Saken var svå- rare än hon trodde. » Hvad hade du tänkt, att jag skulle kunna göra för dig? Låt höra! » » Jag vill bedja dig taga henne under ditt beskydd. » » Jag tror knappast du har ditt förstånd i behåll, » afbröt grefvinnan med stolthet, » skulle jag taga en person i beskydd. » Löjtnanten reste sig upp, afbrytande: » Låt oss Inte vidare tala om detta. Så som du talar kan endast den tala, som aldrig vetat hvad det vill säga att strida och lida för sin kärleks skull. Du, som gynnades af slumpen att finna kärlek inom de skrankor man uppställt för dig, du kan prisa dig lycklig, att du slapp så väl undan. Men för mig kan man inte uppställa några skrankor, jag skall o Ml A N Q U L I IYI M 1 1 O B l a n d nu befintliga Cacaosorter M I M intages säkert förnämsta platsen af M T bryta med dem, om jag också skall draga annat med mig i fallet. Det är kanske sista gången vi se hvarandra. Farväl! » Innan grefvinnan hann svara, var han borta. Hon ringde nervöst. » Skaffa hit skrifattiralj, » såde hon åt den inträ- dande betjänten. » Flytta hit lilla bordet. » Befallningen åtlyddes. » Brefvet måste skrifvas, » mumlade hon. Hon fattade pennan, men släppte den strax därefter Jångsamt. Ett hastigt svårmod öfverföll henne och det svindlade för hennes ögon. » Du, som sökte och fann kärlek inom de skrankor man uppställt, du kan prisa dig lycklig, att du slapp så väl undan. » Grefvinnan föll tillbaka i stolen med ett smärtsamt drag kring munnen. Hade någon lidit, så var det väl hon, hon, som aldrig älskat den make hon måst äkta. Omedvetet lutade hon sig framåt och fattade en liten bok, som låg på bordet. Denna bok med det lilla guldkorset på pärmen var en kär tingest, ett minne från hennes konfirmationstid.
Den delar sig hufvudsakligen i två frågor, nemi. huruvida det bör vara någon fix tull, och huru hög denna fixa tull bör vara. I förra hänseendet företer sig, att vi sakna all annan erfarenhet, än den, att tullen varit beroende af Regeringens omdöme, hvilket omdöme åter oftast varit missledt af de uppgifter om prisen, sorn erhållits från landsorterna. Jag säger, att vi sakna någon annan erfarenhet, utan mås'e fästa oss vid sannolikheter; och det är på denna, visst icke fasta grund, sorn jag vågar stödja min mening. Jag tror att spanmål redan bär i landet produceras till den myckenhet, att derpå, öfver hufvud taget, alltid finnes tillräcklig tillgång för vårt eget behof. Om så förhåller sig, är af nöden att tillse, att spanmålshandeln så regleras, att det ena årets öfverskott kan till ett kommande uppläggas och magazineras, och jemväl, om spanmålstillgärigarna skulle öfverskjuta flera års behof, alt landtmannen ej heller derigenom lomme att blifva lidande att spanmålen folie i vanpris. För att kunna ordna en spanmålshandel, är nödigt att en taxa upprättas, emedan man eljest ej kan beräkna de förluster, som vi af erfarenheten sett inträffa, om man gör inköp under en viss beslämd tull, men denna sedermera nedsältes. Äfven för landtmannen tror jag det skall blifva af vigt att veta, att fluctuationer i prisen icke blifva för stora, hvarföre han ej skall bygga lösa förhoppningar på alltför stor förtjenst på sin vara. Det finnes 2tne medel att härtill välja, antingen fix tull, eller också, att tullen bestämmes beroende af hvarje års olika priser. Det sednare förslaget, som äfven varit fl bane, möter flera svårigheter. Skall nemi. tullen sättas efter de årliga markegångsprisen, så inträffar onekligen, att dessa priser, som sättas om hösten, icke kunna vägleda i fråga om prisen följande vår och sommar, hvartill kommer alt fråga nu är om förändring i litlen för markegångssättningen.
Staten behåller ingenting för egen räkning, den samlar för att genast äter gifva ut pä ett sätt, som sätter penningen i rörelse och upmuntrar industrien. Embetsmännen äro i allmänhet ingalunda i den belägenhet alt kunna skrinlägga de bidrag samhället lemnar dem i löneanslag, äfvensom gemenskapen af de båda vapnens förplägnad och beklädnad, utgifterne för arméens och flottans materiel komma åter samhället till godo, och utgå till upmnntran af de olika handelsoch industri-grenarne. Man må dock ingalunda häraf draga den slutföljd, att icke utgifter finnas, som äro mera samhällsnytliga och reproduktiva, sådana äro t. ex. de bidrag samhället lemnar till kommunikationers förbättrande, hamnars anläggande, sjö- och mossaftappningar, odlingar m. m. Onskligt vore således, om en tillökning i anslagen för dylika ändamål kunde åstadkommas genom en minskning i anslagen till embetsmanna-stalerne, men om den önskade nedsältningen icke kan genomdrifvas, förekommer det något inkonsequent, att de, som företrädesvis proklamera sig som de s. k. produktiva utgifternas kämpar i sjelfva verket manövrera pä ett sätt, att sedan militär-staternas ordinarie och extra-ordinarie reglering blifvit upgjord, föga eller intet återstår till så många nyttiga och önskvärda ändamål. Sedan jag nu försökt utveckla, att de medel reservanterna anvisat för Bankens konsoliderande icke leda till de dermed afsedda ändamål, återstår alt antyda, hvar sådane, der de äro erforderliga, böra upsökas. I öfverensstämmelse med Dr Mannerskantz anser jag, att dessa medel böra sökas i den Svenska industriens lyftning, i förökandet af våra exporlartiklar och nedsättandet af deras pris, för att göra dem mera begärliga i vetldsmarknaden. Det förekommer mig som Sveriges industriella utsigler ingalunda äro missgynnande. Yi afundas ofta mäktigare och industriidkare länder utan att hafva skäl dertill; det land bör fastmera anse sig lyckligt, der de industriella Den 15 Mars f m. 437 resurserna långt ifrån alt vara uttömda ännu knappt äro anlitade, och således lemna den företagsamma ett sä vidt fäll för siu verksamhet.
Ofta stadnade korten emellan fingrarne på gumman, och i stället för att slå ut, hvilade hennes blickar, än på Efverling och än på Evelina. Och då slutligen kortet kom med en suck på bordet, skulle man trott, det hon fruktade att förlora spelet, men då tänkte hon: «Ack Herre Gud i himlen, om han ändå ville ha henne!» Oaktadt alla de förbindelser, Efverling stod uti hos henne, och oaktadt den ton af moderlighet, hvarmed hon alltid emottog honom, skulle hon ändå för alla Perus skatter icke kunnat säga åt honom: «Jag ser, att ni tycker om Evelina, men jag förstår, ni vill vänta, ni vill se hennes anlag utvecklade, tag henne och utveckla dem sjelf. Evelina är ett fromt barn, och ni skulle kunna göra mycket godt utaf henne.» Vi äro nu midt i vintern, och det är här min historia begynner. Jag gör inga utflykter hit eller dit; jag vill vara så kort, som möjligt; och det är derföre endast kring Evelina mina händelser skola väfva sig. Hvad man nu hade roligt i den lilla staden. Danser och kalaser vankades öfverallt. Ingen ville bli efter, alla ville se sina vänner, hvar hos sig, och man täflade om, hos hvilken man skulle få muntrast. Fruarne måste skaffa sig nya mössor och klädningar, till snart sagdt hvart kalas, och hur skulle man på en gång kunna spara in så mycket på hushållspengarne. Lyckligtvis står en och annan gång gubbens chiffonier öppen, och icke behöfver lilla mamma lägga det på hjertat, om det blir en tia mindre i den eller den högen. Han har räknat vilse, den fundersamme mannen. Det går ju ändå åt, i och för husets skull. Dessutom tänker hon, att tala om det, en gång då han blir vid godt humör. Och flickorna sedan? Det är väl sju gånger värre för dem. De gå in i verlden, och måste synas. Sedan man en gång blifvit fru, kommer man i alla fall in på arrièrgardet. De stackars flickorna i W. kunde knappast sofva de nätter, de annars för nöjen och fläng kunde fått njuta lite hvila. Det är också fasligt, att man icke kan få se mer än en journal i månaden, och snitten måste ändå förändras väl tio gånger.
» » Det fordras först och främst, att man ärligt ror i hufvudet och inte fann tid att tänka på något annat. vill och ärligt försöker, » sade jag. » Det är världens gång, » sade jag till mig Naturligtvis; det medgaf han gärna .. » Men man har ochså andra plikter. — Nej, Emma själf. Naturligtvis är det världens gång. då, kan inte Emma stå på benen? — Man måste först och sist skaffa bröd åt de sina. Då kom hon emot mig, den jag gått ut J för att möta. Frisk o c h leende som våren själf k o m hon med små fasta steg gående fram mellan planteringarna i det skarpa solskenet. H o n hade sett mig redan på afståad, men hon ville låtsas om ingenting, försökte se ut att tänka på allt annat, än att hon möjligen kunde träffa mig här. H o n visste ändå, att jag skulle k o m m a. O c h när jag fick se henne, så glömde jag den andre, honom som såg så gammal u t. När afgöres Iduns stora pristäfling? är den fråga, som nu allt emellan från intresserade ingår till redaktionen. Efter mycket och ansträngande arbete med de till flere hundratal uppgående täflingsskrifternas genomläsande och bedömande ha nu de biträdande prisdomarne kommit så långt med sitt arbete, att vi hoppas kunna tillhännagifva resultatet inom denna månads utgång. Gammalt » skräp ». en husmoder, som vill bringa ordning bland allt det gamla skräp, hvilket så småningom samlas i hvarje hushåll, skaffar med friskt mod fram allt gammalt husgeråd till stor revy på en därtill egnad plats, t. ex. på vinden, för att ingenting i den minsta vrå, ask eller skåp skall glömmas. Vid mönstringen af de olika föremålen förfar husmodern efter följande tre synpunkter: till första afdelningen lägger hon alla fullt värdelösa saker; till den andra högen föremål, som ännu kunna komma andra människor till godo, men icke mera kunna gagna hennes eget hushåll; den tredje afdelningen innehåller blott sådana ting, s o m ytterligare kunna användas i hemmet. Frågan, till hvilken lott hvart o c h ett föremål bör dömas, skall kanske förefalla mången husmor svår, och ändå kan maii ej gifva något tillfredsställande råd för alla fall, emedan ett icke passar för alla.
Att ett sådant förhållannde kan inträda anser jag icke osannolikt, och anser också delta fall böra förutses, hvarföre jag anhåller om återremiss på denna §. Hr Nordenfelt: Antingen hypotheksbanken öfvertager dessa lån eller ej, återstår naturligen endast att göra upp de gamla lånen, och i detta afseende är i en annan § föreskrifvet att utredning af indragen lånerörelse tillhör ett visst kontor. Några vidare detaljerade föreskrifter har Utsk:t ej ansett nödiga. Jag tror det ej heller, och får derföre anhålla om bifall till §:n. Hr Lilliehöök: Det vore väl äfven i sin ordning att nå got stadgades derom, hvart de för dessa lån inflytande medel skola läggas, om de skola gå till reserv-fonden, eller till den allmänna lånerörelsen. För att i detta afseende vinna ett lämpligt stadgande, anhåller jag, i likhet med Hr Akerman, om återremiss. Den 22 Maj f. m. 4-47 Hr Åkerman: I fall man kan dela det af R. St:r förut attade beslutet i 2 särskilda delar, nemi.: l:o att fastighetslånen skola upphöra, och 2:o att de skola öfvertagas af hypotheksbanken, så behöfves icke några vidare föreskrifter. Men om, som jag tror, dessa båda mom:r äro helt och hållet beroende af hvarandra, så måste en återremiss ega rum, hvarom jag också fortfarande anhåller. Hr Nordenfelt: De inflytande medlen böra naturligtvis, enligt den generella föreskriften, gå in till reserv-fonden. De lära väl för öfrigt på den korta tid, som förflyter till nästa riksdag, icke blifva af någon särdeles betydenhet. Skulle R. St:r vilja framdeles lemna någon särskild föreskrift i afseende härå, står det dem naturligtvis för öfrigt öppet. Jag anhåller om bifall. Hr von Ehrenheim: Om jag rätt fattat Hr Åkermans yrkande, så går det ut endast derpå, att något måste stadgas, för den händelse att aftal icke kan träiTas med hypoteksban ken. Som detta möjligen skulle kunna inträffa, och fullm:ge då behöfva någon föreskrift att rätta sig efter, instämmer jag i begäran om återremiss.
Rättigheten och skyldigheten att värja jord och lägenhet tillhör , enligt gällande lag, egare eller innehafvare af hans rätt, och någon talan i sådant fall är inteckningshafvare ej tillerkänd. Dennes rätt är jemväl af helt annan natur än den förres, och någon afvikelse från hvad lagen i berörde hänseende i allmänhet bjuder, synes för nu ifrågaställde fall icke vara af nöden. Om emedlertid inteckningshafvare tillerkännes denna rättighet, så borde egare af intecknad jord eller läBih. till R. Skrifvelsej N:0 94' genhet ej helier vara berättigade att, utan den förres hörande och bifall, afsluta öfverenskommelse om jordens och lägenhetens afträdande och om beloppet af ersättningen derför. Härutinnan gör dock det Nådiga Forslaget en märkbar skillnad; ty, så vidt Rikets Ständer kunnat finna, har, enligt detsamma, inteckningshafvare ej någon rätt i oroförmälde hänseende i annan händelse, än att ersättningsfrågan skall af Nämnd bestämmas. Men, efter Rikets Ständers omdöme, är, i alla händelser, inteckningshafwres rätt tillräckligen bevarad, då, med iagttagande af de grunder, som blifvit utstakade, mera än fullkomlig ersättning för jorden eller lägenheten, som afstås, alltid kommer att erhållas, och inteckningshafvaren tillförsäkras att af ersättningen utfå den fordran, hvarför jorden eller lägenheten häftar. Denna grundsats har äfven gjort sig gällande uti den år 1841 i Frankrike utfärdade lag, af den syftning som den nu ifrågaställde, och Rikets Ständer tro sig desto heldre kunna, tili stöd för sin mening, åberopa denna lag, som densamma är utmärkt för att med serdeles omsorg skydda allas möjligen ifrågakommande rättigheter. På grund af hvad nu är vordet anfördt, hafva Rikets Ständer ansett alla de bestämmelser uti den föreslagna lagen, som utgått från antagandet af inteckningshafvares lätt att såsom part uppträda i ersättningsfrågan, böra utgå, och nu ifrågavarande § således i enlighet härmed rättas. 3 och 4 £§•
Man tar t. ex. grankottar, jemna och vackra, och hvilkas fjäll ännu ej slagit ut, torkar dem väl i varmrum, dock icke i spiseln, bestryker dem derpå med gummi och strör guldbronspulver el. diamantpulver (finnas att köpa i färghandeln) deri. När de torkat fäster man i basen en trådögla för att med den kunna upphänga den på granen, der de böra placeras så, att ljusskenet faller starkt på dem. — Med bomull kan man, om man så vill, framställa konstgjord snö på grenarne. Strör man så glaspulfver der öfver, gnistrar den i ljusskenet som verklig snö. Ganska nätt är, att omkring granens fot anordna en liten täppa, prydd med vacker mossa, ett par små leksakslam ' o. d. Mose. Matlagning-. Pommes de terre soufflées. Man skalar en stor mjölig potatis jemt och omsorgsfullt och skär sönder den i skifvor, ungefär så tjocka som ett kronostycke. Dessa sköljas i vatten, torkas på en duk och kokas, till dess de bli ordentligt gula, i icke allt för hett smör eller fett. Då tagas de åter upp och &gt;å ett såll, medan smöret or annonser som beröra familjekretsen. - Annonser mottagas endast genom S. Gumeelius annonsbyrå och hos redaktionen. Abonnentsamlare antagas. Vi vilja särskildt fästa uppmärksamheten på Iduns mplighet for platssökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom för alla öfriga slags o S A N D G R E N, R e g e r i n g s g a t a n 6, L a g e r a f d e b ä s t a U R t dentligt hettas upp; så läggas skifvorna på, nytt deri oeh pösa då hastigt upp oeh antaga formen af kapslar. Nu läggas de åter upp på sållet, saltas och serveras genast, innan de hinna mjukna. Fru von K. Billigt och godt matbröd.
För min del, är jag högst glad, att åtminstone några inom detta Stånd hafva yttrat sig för den mening, som Utsk. uttalat, hvarföre jag äfven för min ringa del får förklara, att jag instämmer till alla delar med dem, som hafva icke förkastat, utan antagit Utsk:s Betänk. Starka rop på propos. hördes åter. Hr Bergenstråle, Claes: Hr von Hartmansdorff har utpekat deni, sorn yttrat sig i förmiddags emot detta förslag, såsom varande rojalister, och som jag var en ibland dem, så får jag tacka Hr von Hartmansdorff derför, emedan jag anser det för en ära och pligt att vara rojalist, har alltid varit och blir det så länge jag lefver. Hr von Hartmansdorff har, det jag icke kan, i följd af den personliga aktning och vänskap jag för honom hyser, annat än beklaga, efier min åsigt missbrukat sin yttrande rätt i det han apostroferat en embetsmanna-corps, under påstående att deras yttranden icke skulle vara pålitliga derföre att många af dem äro bränvinsbrännare och bränvinssäljare och sälja säd, dervid de vilja hafva höga priser samt äro äfven supare. Jag tillstår alt jag icke väntat mig sådana uttryck af honom. Det har smak af hvad vi dagligen läsa i tidningarne, som så väl Hr von Hartmansdorff som alla andra rättänkande ogilla, nemi. att man tillägger sina motståndare oädla motiver. Detta vare nog sagdt derom. Hvad sjelfva saken angår, så får Den 4 Februari e. m. 377 jag anhålla att R. o. Ad. ville afslå Hr Sandbergs motion, samt att Hr Dalmans motion malte blifva lagd till handlingarna. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: De förnyade uttrycken af önskan att snart komma till slut, öfvertyga mig, att jag gör rät tast uti att icke uptaga till vederläggning hvad som här blifvit andraget emot hvad jag på förmiddagen anfört. Jag anhåller blott att få rätta en missägelse uti de upgifter, jag hade ang:de bränvinsbränning inom länen.
Landet blef ett rof för partiernes blodi - 314 Den 28 Maj e. m. ga strid; och vi vete alla huru den reformen slog ut. Den förbytte sig i en våldsam revolution, genom hvars införande upstod ett samhällstillstånd, som, — ehvad loftal deröfver må hållas, — åtminstone icke lärer hvarken i Svensk eller Norrsk bemärkelse kunna kallas mycket ”roligt”. Och likväl var det till bolande af en föregifven ”ledsnad”, en förespeglad ”domning”, som denna hvälfning förbereddes! — åled tillämpning af hvad jag i denna fråga först har yttrat, tillstyrker jag R. o. Ad. alt förkasta del förslag Frih. Raab såsom sitt omfattat samt i egenskap af föreslagen gemensam tanke inför oss framställt. Frih. Raab: Flere ledamöter hafva redan uplrädt mot mitt förslag, och en har sagt, att våra grundlagars anda icke tillåta framställning af detsamma. Jag ber, att försl få yttra mig om den saken. Om raan betraktar grundlagen efter bokstafven, finner man dess 56 § vara af följande lydelse: ” — ”varde Utsk:s yttrande vid samma riksdag öfverlemnadt lil! R. St. hvilka vid densamma må derom kunna öfverlägga; men icke vid densamma besluta. Göras i R. Sl:s plena icke några anmärkn:r emot Const.Utsk:s yttrande; hvile detsamma” och vidare: ”och gatte då föreskriften i 75 § Riksd.Ordn. Göras åter i RiksSt:ns plena emot Utsk:s yttrande anmärkn:r” — Här slår icke med en enda bokstaf begränsadt, huru omfattande dessa anmärkn:r kunna vara. Frågan är icke här, säger man, att skrifva en grundlag, här är blott frågan om införande af förbättringar och förändringar i den redan befintliga, javäl! Jag har icke heller åsyftat något annat. I milt förslag finnes endast en förändring af någon större omfattning, nemi. vallagen, i öfrigt är R.
St:r vid denna riksdag skulle nödgas besluta en upplåning al 5 å 6 millioner till utgifternas bestridande. För hvarje gång Hr Frilen uppträder, utmålar han landets financiella ställning allt mörkare och mörkare. Jag frågar emellertid Hr Frihm, om icke en utredning i Stats-Utsk:t visar, att Statens tillgångar räcka till att betacka ej blott de ordinarie, utan äfven de extra ordinarie statsutgifterna, undantagandes dem till jernvägsbyggnader, och för sådant ändamål hafva tills dato blifvit anvisade endast 500,000 rdr för nordvestra stambanan, och nu är fråga om 500,000 rdr till sammanbindningsbanan. Jag vågar påstå, att en så stor upp - 54 Den 4 April e. ra. låning, som den af Frih. Klinckowström förespeglade, icke kan komma i fråga. Hr Frihtn har äfven framhållit den osäkra ställning, hvari Riksgäldskontoret skulle befinna sig till följd deraf, att den del af sista statslånet, som varit ställdt på option, icke skulle komma att inflyta. Att detta skäl icke kunnat verka på ledamöterna i Stats-Utsk:t, är klart, då optionstiden lupit till ända den l April, men Betänk:t är dateradt den 21 Mars. Då Utsk:t ansett sig icke kunna bifalla K. M:ts Propos. i sin helhet, synes mig Utsk:t hafva träffat en rigtig medelväg, när det velat anvisa medel till verkställande af de expropriationer, som borde ske nu, på det icke Staten i en framtid, sedan tomterna ytterligare stigit i värde, skulle betungas med förökade utgifter. På grund af de skäl, jag haft äran anföra, anhåller jag att R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ts hemställan. Frill. Bildt, Didrik Gillis: (Detta yttrande, som blifvit talaren tillstäldt för justering, har sedermera icke af honom blifvit återlemnadt.) Hr Skogman, Carl Johan Alfred: Hufvudsakligen förekommen af de tvenne föregående talarne, kan jag fatta mig kort. Hvar och en, som genomläser Frih.
Necker framhöll nu riks-ständemas sammankallande som det enda sättet att försona konungen med folket; man måste nu medgifva som en rättighet det, som två år förut skulle hafva tacksamt mottagits som nådegåfva. Men det var ej så lätt att återställa en institution, som i 175 år legat begrafven. Förhållandena 1614 voro så olika dem 1789; då fick tredje ståndet en skarp uppsträck-ning för att det vågat beteckna sig som en liten yngre bror till adeln och kleresiet, nu skulle det spela hufvudrolen, ja till och med böja de stolta medstånden till efterskänkande af ett deras vigtigaste privilegium, skattefriheten. Det borde derför talrikare representeras och få en större maktbefogenhet, anses ej som den yngste, utan som en jämnårig. 1788 sammankallades för sista gången les notables, nu för att med regeringen träffa uppgörelse om planen för riksständernas nya organisation. Det genomdrefs i konseljen, att tredje ståndet borde få » dubbel representation », så att det fick lika många medlemmar som adeln och kleresiet tillsammans. Men skulle det öfva någon bestämmande verkan på besluten, så borde den » gemensamma voteringen », sådan den vid svenska riksdagen, och just i finansiella frågor, förekommer, bringas i användning. Dertill ville emellertid notablema ogerna samtycka; det yrkades, att stånden skulle öfverlägga på skilda rum, och frågan om röstberäkningen blef ej nöjaktigt afgjord. Man har från doktrinär sida skarpt klandrat Neckers passiva hållning gent emot de sammanträdande riksständerna och yrkat, att han borde hafva burit sig åt ungefar som Rouher under Napoleon Ill: s regim eller Puttkamer under Bismarcks: han borde hafva dirigerat valen, han borde hafva öfverrumplat med initiativ, skolmästrat med sin sakkännedom, administrativt ordnat arbetssättet och som rådgifvare ellerintrigör dikterat besluten. Men de doktrinäre herrarne hafva, sin vana trogne, hvarken tagit i betraktande tidens eller mannens skaplynne.