Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om dem alla tror jag, att de verkligen slått i vissa närmare eller aflägsnare förhållanden till Bankens Domslols-Privilegium. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Constitutions-Vtskottets Bctänkandcn. 299 ste män och deltagande i målens beredning, måhända ock mgon gång i deras föredragning, samt begge ContoirsCheferne, såsom i vissa fall ersättande två indragna Collegiers. Presid nter, borde innehafva förtroendebeställningar, men att, hvad TullChefen vidkommer, det torde för ändamålets vinnande göra tillfyllets, om lian, i likhet med Uppbördsmän, förordnades genom Constitutorial. I öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit anfördt och tillstyrkt, och för öfversigten, i ett helt, af derifrån härflytande Grudlagsändringar, får ConstitutionsUtskottet vördsam ligen uppgifva efterföljande reductionsförslag. Regeringsformen. § 5- StatsRådet skall bestå af Tretton Ledamöter, hvilke ege rätt att alla der förekommande mål öfvervara, nemligen: En JustitiaeSratsMinister, som tillika alltid vore främste Ledamot af Konungens Hogsta Domstol; En StatsMinister för Utrikes ÄTenderna, »arnt Elfva StatsRåd. Ej må Fa. 5oo ConstitutionsUtskottets betänkanden. der och Son eller Tvä Bröder pä en £§nz vara ständige Ledamöter af StatsRådet. § 6. Af StatsRåclen skola Fern vara Föredragande, nemligen: En Krigs Minister för Arniéens och blottans Ärenden; En lnrikesMinistcr för ärenden, sorn angå Näringarna, allmänna Hushållningen ock Ordningen; En Finans Minister för och Drätsel ärenden; En EcclesiastiqueMinis ter, för Kyrko-ärenden, derunder inne• be gr igne Med, rörande Allmänna Uppfostran, samt Hälsooch Fattigvården, och En JustiliceCanceller, för Rättsoch Nådärenden. Bland de öfriga Sex Stats Råden hvaraf minst
Vid sådant förhållande, och då detta väl icke utesluter möjligheten af en med posten förenad inrättning till fortställande både af paquetter och af sådane resande, sorn för en skyndsam och mindre dyr fortkomst underkasta sig olägenheten, att färdas både natt och dag, men icke heller fullkomligen undanrödjer behofvet af en efter resandes beqvämlighet mera lämpad forvagns inrättning, med hvilken likväl, så vidt det angelägnaste syftemålet genom förutnämnde anstalt kan vinnas, Staten så mycket mindre synes böra taga någon, till förlust möjligen ledande, omedelbarlig befattning, som erfarenheten visat, att sådane på förlag å ena och deraf härflytande vinst å den andra sidan beräknade företag med största fördel och framgång af enskilde besörjas, har Utskottet an - Besil, och Ekon. Utsfc. Betänkanäen. jq() aett sig böra föreslå Riksens Höglofl. Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, dels att, i sammanhang med den Undersökning, angående posternas förskaffande med Gästgifvarskjuts, hvarom Stats-* Bevillningsoch EkonomifJtskotten föreslagit Riksens Höglofl.
Såsom ett skäl för flyttningen har man åberopat, att skolans föreståndare uttalat sig derför, men man har ej behagat omnämna, att skolans andre lärare, professor Bagge, äfvensom att skolans inspektor, bergshauptmanneu vid Stora Kopparberget Bergman, yttrat sig öfver skolans qvarblifvaude i Fallin, och dessa sakkunnige personers 248 / Den 18 April f. ra. omdöme bör väl äfven väga något i vågskålen. Man säger vidare, att Falun icke är en lämplig plats för en bergsskola. Jag hemställer om någon lämpligare kan finnas. Invid staden tillverkas koppar, bly, rödfärg, svafvel, samt, fast i ringare grad, silfver och guld, i stadens närmaste grannskap finnes den stora koppargrufvan, äfvensom flera jerngrufvor och en masugn, i socknarne rundt omkring på ett par mils afstånd äro (lera bruk belägna, för studiet af bergverksmekaniken finnes knappt något lärorikare fält än Fahlu grufva; allt detta torde visa. att i sjelfva Fahlun eller dess grannskap eleverna ingalunda sakna fält för sina iakttagelser och studier. En värd ledamot har här talat om de blåa dunsterna från kopparhyttorna och att skolans förläggande i en bergslagsort icke egde någon betydelse; jag har åtminstone icke blifvit slagen i ögonen af dessa blåa dunster, och jag vågar tro att, då man lefver på en ort, der en viss näring hufvudsakligen idkas, och ständigt får höra talas om dithörande ämnen, detta bör ej oväsendligt bidraga till väckande af intresse för och beredande af insigt i denna näring. Likasom jordbrukare. när de komma tillsammans, tala örn diken, plogar, spillning o. d., så hör man i en bergslagsort ständigt ordas om masugnar, bessemersmethoden, härdar etc., och jag hemställer, om icke bergsskolans elever häraf böra draga nytta. Likasom det skulle förefalla löjligt, om man ville lägga en landtbruksskola i Stockholm eller en navigatiosskola i Ostersund, så skulle jag anse det för en olycka, om man lade en praktisk bergsskola i hufvudstaden.
Den häruti förekommande mellanmening, som börjar med ordet ”efter” och slutar med ordet ”föryttras”, hör bortfalla. Vidare heter det i samma morn.: ”huruvida derjemte rättighet att då idka minuthandel med elleV utskänkning af bränvin må andra personer tilldelas, och, i sådant fall, upgifva deras antal, äfvensom i hvilken trakt af staden hvarje försäljningsställe finnas må”. Nu har Utsk. likväl i straten att, efter stadens Äldstes hörande, bestämma, om flere rättigheter skola ' utbjudas samfäldt i ett utrop eller hvarje rättighet särskildt.” Det skall naturligtvis icke kunna bero af Magistraten att låta flere rättigheter öfverlåtas åt en person, om antalet af värdshusvärdar är bestämdt förut. Det ligger således en motsägelse mellan föreskriften i 7:de §:n och den i 10:de §:n. Men då denna sednare kan vara nyttig, ber jag R. o. Ad. att densamma matte bibehållas, hvaremot ordställningen i 7:de §:n torde böra i så måtto ändras att, i st. f. antalet personer, sättes antalet ställen, till följd hvaraf lydelsen af förevar:de mening skulle blifva följande: ”huruvida derjemte rättighet att då idka minuthandel med eller utskänkning af bränvin må andra personer tilldelas, och, i sådant fall, upgifva försäljningsställenas antal, äfvensom i hvilken trakt af staden hvarjesådant ställe finnas må” o. s. v. Gr. Lagerbjelke: I afseende pä den mellanmening, som den siste värde talaren ansett af misstag hafva inkommit i den nya texten, synes uppenbart af Utsk:s motiver, att meningen varit att deri skulle utgå, emedan Utsk. förordat R. o. Ad:s beslut, som utlemnat densamma. Hvad åter den andra förändringen angår, måste jag motsätta mig den. Det är nemi. gifvet, att då R. o. Ad. vid ett föregående tillfälle fattat ett beslut alldeles i likhet med hvad Utsk. nu föreslagit, och Utsk. vid detta tillfälle Den 4 Oktober f. m. tillfälle just föreslagit R. St:r, atl antaga hvad R. o.
Sin underdåniga talan hos Kongl* Majit* I händelse Utskottets Betänkande icke skulle äf Högloflige Ridderskapet och Adeln blifva förkastadi, utan återremisS deraf anses nödig, anhåller jag att dessa mina anmärkningar må få Betänkandet åtfölja. Herr Thärn, JHolraih: En vacker theoretisk princip har, som jag tror, förledt pluraliteten af LagUtskottets Ledamöter till ett förslag, hvilket i min tanka, skulle medföra ganska skadliga följder. Jag anser åtminstone förslaget hafva kunnat hvila till dess LagCommittéen hunnit Utarbeta eii ny Rättegångsordning. Den nu gällande , gifver tillräckligt och Öfverflödigt tillfälle både för en trätlysten part, att in infinitum, utdraga en rättegång, och för Domaren, Ridd, o. Adi Prot, IV Band, 520 306 Den i5 Maji j. m, att i många år uppskjuta afgörande!. Den olämpliga obestämdhet Dagen innehåller i afseende på rättegångs-kostnads ersättande, har medfört det missbruk, att parter vid en del Domstolar sällan eller aldrig fått rättegångs-kostnad sig tilldömde, ehuru än målet vunnits; att, om sådan ersättning vid en Domstol medgifvits, en annan högre Rätt åter, utan ändring af Domslutet i öfrigt, dock qvittat den förut bestämda kostnads-ersättningen. Jag har exempel på ett, genom tre domar afgjordt mål, deruti samma part vann tre gångor å rad och sådant oaktadt icke fick sina Rättegångs-utgifter af motparten ersatte; och då saken ändtligen i HofRätten angjordes genom ett Utslag, som gillade UnderRätternes sammanstämmande domar, tillädes den vinnande väl någon Rättegångs-kostnad, men så knapp, att doms lösen näppeligen dermed var betäckt. Lagens stadgande om böter för obefogad Rättegång år bortglömdt af Domarne; och jag tror mig åtminstone kunna påstå, att man icke kan uppgifva två exempel om året, att det blifvit iakttagit. Huru vida det då år lämpligt, att borttaga det enda återstående correctivet emot oskäliga Rättegångar, det lemnar jag derhän.
Härvid få Utskotten till en början upplysa, att, på sätt motionären anmärkt, serskilde grunder för ulflyttnings-understödens bestämmande finnas stadgade, så att, enligt 1 och 5 mom. af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Kammar-Kollegium och Stats-Kontoret den 4 Maj 1827, i Skåne och Skaraborgslän samt å Oland det understöd, som utflyttande af allmänna medel erhålla, utsättes i förhållande till den större eller mindre kostnad, som med utflyttningen kan vara förenad, till fran och med sexton skillingar till och med en riksdaler tunnlandet af hemmanets odlade åker och äng, samt från och med trettiotvå skillingar till och med två riksdaler för tunnlandet af den ouppodlade, men odlingsbara och såsom inrösningsjord vid skiftet beräknade jorden, hvilket understöd dock, om de utflyttande vilja uppföra sina hus af brändt eller obrändt tegel, eller af sten, kan efter omständigheterna ökas till hälften eller högst dubbelt emot hvad eljest bestås; samt att om det understöd, hvilket 1G Lagsaint Allin. Besvärsoch Ekon.-Ulsk. Betänkande, N:o 18. salunda erhålles, icke blifver tillräckligt till bestridande af hela ulflyttningskostnaden efter den derå gjorda värdering, den ulflyttningsskyldige ar berättigad att af de i byn qvarblifva nde hemmansegare eller åboer erhålla lämplig fyllnad efter de grunder, sorn i 13 kap. 3 g af Skiftes-stadgan finnas föreskrifne; men att deremot genom 1, 2 och 3 mom. af Kongl.
Jag arnar icke företaga någon granskning, hwarken titt bifall eller »vederläggning af de ffäl StatsUtskottet anför? uti sirt utlätande angäende de medel Allmänna BrandförsäkringsContoiree hos RiksgäldsContoiret haft innestäende, och de Författningar Statsutskottet anfelt sig bcrättigadt att derom widtaga; den skulle gifwa anledning till en discussion som snarare smbrouillerade, än utredde fragan, hwil» ket Den r8 November86r ket mycket strider kinot mitt ändamål som är att ic genom en billig jämkning söka bilägga den upkomne 1,visten. Min önstan är, att häruti kunna lyckas, och det är uti det hopp som jag tager mig den friheten att underkasta Högloft. Ridderskapet och Adelns uplysta ompröfwands mine häröfwer fattade tankar. Förste frägan om ändring uti det för Allmänna BrandförsäkringsWerket utfärdade Reglemente af 1782 yppades wid Delägarnes uti nämnde Werks sammankomst 1807, blef dä af Werkets Revisorer -ranflade, och understöddes i synnerhet af en af RiksgäldsContoims Herrar Fullmägtige som dä tillika war Revisor i VrandförsäkringsWerket, med försäkran akt en sadan anstalt sä mycket mera Sfwer» ensstämde med Fullmäguges önstan i Riksgälds» Eontoiret, som detta Ständernes Werk, dä hade sä mycket penningar, att det mac gcneradt medBrand» försäkrings.medsen för hwilka ränta skulle godtgöras, hwadan ock Herrar Fullmägtige i RiksgäldsConloiret, till swar uppä Revisorernes i BrandförsäkringsWerket, genom Direetioncn gjorde förfrågan, biföllo Dest begäran att wid päkommande behof wara sä» ker a:r erhälla de penningar Merkel kunde behöfwa. I grund och förlitan pä denna försäkran och hwarförutan någon ändring aldrig kunnat ägt rum
Be sv.- och Oecon.- Utsk:s Utlåtande JS:o fg. tillgång kunde beredas af de inkomster, som falla af lediga ecclesiastika lägenheter, då tvister uppstå om deras återbesättande, samt att, af den Pastorerne på vissa ställen anslagne Kronotionde^ eller vederlagsspanmål, minst iq tunnor, men val deröfver, måtte anslås till Folkskolorna; 4:o att Pastorerne skulle aflemna, till bidrag för folk-undervisningens befrämjande, a5 procent af de årligen inflytande så kallade Likstolarne och af deras, öfrige mindre intrader; 5:o att Anders Danielsso?is förslag, rörande creditiv till förmon för Folkskolorna och Landshöfdingarnes befattning med föranstaltande om subscription af medel för samma, ändamål, måtte af Utskotten understödjas; 6:0 att, enligt hvad alla anföranden från Hedervärda Bonde-Ståndet åsyfta, Anders Danielssons förslag om ett extra nådår för Folkskolorna borde tillstyrkas, äfvensom flere Ledamöter af nämnde Ståndansett, att 2:ne sådane måtte begäras; hvarjemte det jemväl blifvit föreslaget, att ett års inkomster af lediga Klockare-lägenheter skulle anslås, för samma ändamål.. Efter att hafva behörigen öfvervägat hvad sålunda emot det återremitterade Betänkandet förekommit, anse Utskotten sig, tillbesvarande deraf, , böra vördsamt anföra: 1:0 att, beträffande först yrkandet om utarbetande oell offentliggörande af en ändamålsenlig plan för Folkskolorna, en sådan plan redan blifvit utarbetad och finnes allmängjord uti Laroverks-Comiteens från trycket utgifna Betänkande af den 28 December 1828; hvadan ock Utskotten , vid afgifvandet af det förra Betänkandet, hade funnit sig endast böra framställa och utreda, de allmänna grunder, sorn, enligt hvad Läroverks-Gomitéen utvecklat, vid denna frågas pröfning måste tagas i öfvervägande.
Idkare medgifna rättighet att inför Magistraten höras i förekommande Burska psmåi, öppna för dem utvägar, att motarbeta fäderne perfemers antagande, hvilka genom förre fuktighet eller konffärdighet kunde /lada Embetet, men gagna Riket. Med öfvertygelse om nödvädigheten, att vissa lärograder äfven hädanefter bibehållas inom handtverkerierne, hafva Comittérade väl antagit som grundsats, att i allmänhet rättighet till Burskap borde förvärfvas genom arbete på mästares verkstäder och genom der använd lärooch gesälltid, men tillika i sammanhang dermed föreslagit sådane föreskrifter, hvarigenom ej allenast eftergift i den faststälda gesälltiden skulle i vissa fall kunna äga rum, utan ock en säker väg öppnas till eget etablissement äfven för personer, som, utan att hafva användt lärooch gesälltid hos mästare, kunnat äga tillfälle att inhämta kunskap i något handtverk. Då Committerade, lika med hvad Herr Grefve Posse nu framställt såsom en hufvudsaklig grund för ett mera ändamålsenligt Förslag i detta ämne, således utgått ifrån den prineipe, att skyldighet till lärooch tjänsteår på mästares verkstädef, ej bör anses som ett från näringsfriheten oskiljaktigt vilkor, hafva Comitterade likväl trodt det allmänna ändamålet Den 7 April f. m. 77 fordra, att denna principe tillämpas på ettsätt, som står att förena med ordning inom den arbetande classen. De skäl, hvarpå Comittérade grundat sitt förslag i denna del äro i det underdånige betänkandet anförde, och jag vå* gar tro dem vara nog vigtige och väsendtliga, för att förtjena en lugn och fördomsfri pröfning. I hvad större eller mindre mån förevarande Förslag skulle kunna förmå uppfylla sin bestämmelse, är en fråga; som ej torde vara så alldeles lätt att afgöra.
Hvarje partial-obligation är ställd på innehafvaren och åtföljes af Sjutiosju räntekuponer, hvilka likaledes äro för hvarje innehafvare gällande. 2:o Till liqviderande af den å ofvannämnde lån upplöpande ränta och lånets amortering enligt bifogade amortisations-plan, har anvisats ett särskildt årligt anslag eller en annuitet af Fyra hundra Fyratio tusen Thaler, motsvarande den i samtliga obligationerna förskrifna 4.1 procents ränta, jemte l procents kapital-amortering å ursprungliga lånebeloppet; hvilken annuitet skall med sitt halfva belopp af Svenska Riksgälds-kontoret halfårsvis utbetalas i Thaler Preussiskt Courant efter 14-Thalersfoten eller den i Tyska Myatfördraget af den 24 Januari 1857 fastställda 30-Thalersfoten eller i Vereinsthaler, beräknade efter den i samma Myntfördrag bestämda grund. 3:o Räntekuponerna förfalla till betalning halfårsvis och inlösas den 1 Maj och den 1 November. 4:o De för lånets amortering erforderliga utlottningar verkställas i Stockholm, inför Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, första söknedagen i Februari månad hvarje år, och äro ofvanbemälte låneöfvertagare berättigade att sjelfve eller genom ombud öfvervara j dessa utlottningar samt dertill kalla någon Tysk stats Konsul. Genom hvarje sådan ut| lottning kommer att bestämmas, hvilka obligationer skola inlösas den 1 Maj och den 1 November samma år. Undantagsvis skall för bestämmandet af de obligationer, hvilkas inlösen bör verkställas den 1 November 1860, särskild utlottning företagas. Resultatet af utlottningarne jemte andra detta lån rörande förhållanden kungöras : genom Riksgälds-kontorets försorg i Sveriges officiella tidning och i Tre Tyska tidningar • 5:o Svenska Staten är, efter 1875 års utgång, berättigad att, utöfver ofvannämnde årliga ränteoch amorterings-anslag, öka de årliga kapital-afbetalningarne och således inlösa ett större antal obligationer, än amortisations-planen bestämmer, samt att på en gång återbetala antingen lånets då återstående hela belopp eller någon viss andel deraf
Om det är sant, såsom en värd Ledamot med mycket bifall yttrat om min framstälda tafla, att den innehöll alltför mycken skugga, och att deri fattades en hel del, nemligen dagrarne, måste jag bekänna, att det fattades ett helt ark utur det af mig skriftligen författade anförande, hvilket jag sålunda utur minnet muntligen och måhända ofullständigt nödgats ersätta. Jag bekänner likväl gerna, att ljussidan icke eller fanns der. Jag bar blott framställt mina tänkesätt från den synpunkt, hvarutur jag måste åskåda Ministcren, då vi nu skola betrakta 33 II. 29 45ö Den iS Julii e. ni. dess allmänna förhållandeib Jag här trott mig linna felen och bristeritä öfvervägande, sedan jag först afdragit deras iortjenster; och sådant är orsaken till deli mörka taflan. Jag bör återföra i Friherre Boijes minne de många tillfällen, då Friherren tält mot Ministeren, och jag för densammäi Detta har merendels varit i de aldravigtigaste frågorne; hvilket åter visar, att jag erkänt det goda Ministeren velat uträtta; men å andra sidan måste män betänka, hvad de kunnat uträtta eller verkligen uträttat. Hela min känsla vid a:ne Riksdagar förut, såväl som vid denna, här uppmanat mig att söka, så vidt möjligt är, förhindra fortgången af ett Styrelsesystem, hvilket skall leda till ett allmänt förderf. Huruvida jag i denna min öfvertygelse misstagit mig eller icke, det öfverlemna!' jag lugnt till framtiden att bedöma, och opinionen skäll då säkert afgöra, om det system, som blifvit följd t, varit en lycka eller olycka för mitt Fädernesland. Jag har åtminstone så väl förra gångorne, som nu, gjort till en helig pligt, att icke handla af personliga afsigter, och att icke svika min öfvertygelse.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., att Hr Nordenanckar förslag innefattade, att det af K. M. i nåd. proposm föreslagna tillägg till 7 § 20 cap. Arfdabm skulle antagas, och H. Ex. således, vid framställande af propos. å bifall till Hr Nordenanckar förlag, trott sig hafva gjort propos. äfven i afseende på berörde tillägg. Hr Gripenstedt: Jag anhåller, att propos:rna må ske så, som Hr Gr. o. Landtm, framställt, d. v. s. att propos. först göres pä Hr Nordenanckar förslag, och att contraproposm må blifva på hvad Frih. Palmstjerna och flere andra talare tillstyrkt. Frih. Palmstjerna: Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att jag icke yrkat någonting annat än blott i afseende på sättet för propos:rnas framställande, men icke yttrat mig i sjelfva saken för öfrigt. Härefter yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att den i detta ämne framställda proposm afsett, att R. o. Ad., i fall Hr Nordenanckar förslag bifölles, tillika skulle uttrycka, att detta skett med afslag å Ulsk:s förslag. H. Ex. fann dock, att ett sådant tillägg icke kunde behöfvas, emedan i och med detsamma Hr Nordenanckar förslag bifölles, Utsk:s förslag blefve afslaget, utan att någon ytterligare propos. derom kunde komma i fråga; och vid sådant förhållande och för att icke föranleda en vidlyftig öfverläggning, ansåge H. Ex. lämpligast att nu propos. gjordes blott på bifall till Hr Nordenanckar förslag. Härvid gjordes ingen erinran, hvadan H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. bifölle Hr Nordenanckar ifrågavavar. förlag. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade, att han trott sig finna, att ja härvid varit öfvervägande. Gr. Frölich:
Utskottet föreslagit, beflät Högloft. Ridderffapet och Adeln, att berörde Memorial till StaiS-Utskottet äterremittera. Ul suprs. Lx protocollo 6. Silfverstolpe. Utdrag af Protokollet, hältet hos Hög. wördige Preste.Ständet wid Urtima Riksdagen i Arebro den 6 Octo. ber i8io. S. D. ^§tats-Utfkottets den 8 October pä bordet lagda Betänkande, i anledning af Borgmästaren Arsenii Memorial, om Riksens Stän. ders pröfnings-rätt i frägok om eftergift af Näd i Balance mäl, blef af Preste. Ständet gvdkändt. tit LUprS. Lx krotocollo I. O. )4lmgvill. Utdrag Litzäng. Utdrag af Protokollet, hältet hoS Hög. wördige Preste - Ständet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 6Octob. 1810. S. D. Ä?ed underdänigt afseende uppä HanS Maj:ts Konungens, uti till Herr Bissopen och Vice Talemannen afläten Nädig Skrifwelse yttrade enssilta önskningar, samt i stöd af en särskildt inom Ständet gjord motion, beflöt Pre» ste.Sländet för sin del, att Riksdags ärenderne mä sä fort möjeligen sse kan hä? uti Orebro afflutas, hwarefter Riksens Ständer mä begif. wa sig till Stockholm, för alt därstädes emottaga och hylla Hanö Kongl. Höghet Kron, Prinsen, hwarjemte Ständet för sin del beflöt: i:o
Men hörer skip eller gods till någon Riksens ovän och fiende, eller sjöröfvare, eller ock att äghanden intet gifuer sigh an innan natt och åhr, thå är Konung äghande att taga thet gods till sig och thet behålla, theras lön oafkortat, som bärjat hafua“; dels uti 3 Kapitet af samma Balk: “Bärgar någon främmande gods uhr skipsbråt eller sjönödh, är thet wärdt, uthan all omkostnadt, Sextijo daler och therunder, thå gånge helften ther afl till bärgélön; är thet theröfver och till Tuhundrafyratjio daler wärdt, gånge thå thess fjerdedel; är thet högre gällande än Tuhundradefyratjio' daler, gifue änthå ej mera än Sextio daler i lön, uthan så är, att therå mehr mödo, arbete och fahra kan vara användt, hvilket Rätten ther bärgaren boor, åthskillia skall, så framt han med eghanden eller then i eghande ställe står, ej sjelff therom sämjas kan“; dels ock uti Kongl. Kungörelsen den 21 Mars 1835, som innehåller den förändring i sistberörde Kapitel af Sjölagen: “att då tvist uppstår om bergarelöu för gods, hvars värde öfverstiger^Tvåhundradefyratio daler, Domaren bör taga i betraktande ej mindre godsets, värde, än äfven den möda och omtanka, som den bergande användt, samt Bin. till R. St. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 44. »len fara dermed varit förbunden, och, i mohn af allt detta, vedergällningen bestämma.'1
Sålunda har rusttjenstbevillning blifvit dessa hemman påförd, e!;uru de Heste, jemte odelshalfva uppbördseln, varit underkastade den för icke rustande ofriinans hemman bestämda högre rotering, hvarjemte de i norra delen af länet belägne sä beskaffade hemman, utöfver nämnde skatt och högre rotering, , ålagts en tillökning i inantalsräntan, som i öfriga delar af länet icke eger rum. A andra sidan förekommer äter att ofrimans hemman dock endast till ringa hemmantal icke utgöra högre rotering; men, jemte rusttjenst-bevinning, erlägga odelshalfva uppbördseln i stället för rusttjensten. Alldenstund likväl ofrimans frälsehemman, sorn genom odelshalfva uppbördseln och högre rotering friköpt sig frän rusttjensten, synas icke hafva bort hänföras till sädanc frälsehemman, som, enligt bevillnings-stadgan, ärounderkastade rusttjenstbevillning, och hvad tillökningen i mantalsränta!) tor en del olrimans hemman angår, laglig grund till denna olika behandling synes icke hafva förekommit, samt de ofrimans hemman, hvilka icke draga högre rotering, såsom i sjelfva verket, hänförlige til! utsockne Bih. till R. St.