Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nordstjerneoch Riddaren af Konung Carl XIII:s Orden Doctor Joli. Jac. Hedren 20. Prosten och Ledamoten af Kongl. Nordstjerneorden, Doctorn Grefve F. B. CancelliRådet, Riddaren af Kongl. Nordstjerneorden, samt af Kejs. Ryska S:t AnnaeOrdens 2:dra Class och af Kongl. Preussiska Johanniterorden, A. von Ut supra. Jacob De la Gardie. C. F. af Wingård. Röster von Schwerin 18. Hartmansdorff E. Weser. Dan. Andersson. * i5o Den 19 Maji f. tu. Flans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att ExpeditionsUtskottet måtte anmodas, att för bemälte Committerade uppsätta behörige Förordnanden. Bifölls. Friherre Cederströmj Jacobj anförde skriftligen: Jag hade ämnat, att genast efter slutad votering yttra mig om discussionen öfver StatsUtskottets Utlåtande rörande Skeppshandeln, och lemna några upplysningar i målet, bestående af handlingar, hvilka under försegling varit i Förvaltningen af SjöÄrenderne deponerade, men jag hindrades derifrån genom Ridderskapets och Adelns beslut, att genast efter slutad votering åtskiljas; och som jag först under loppet af Lördagen kunde få se de af Friherre Anckarswärd och Herr Hjerta m. fl. afgifne yttranden öfver ämnet, emedan de icke förr varit tillgänglige i Riddarbus-Canzliet, har jag nödgats uppskjuta att tills nu yttra mig i frågan. Det har blifvit klandradt, att GeneralAmiralen Grefve Cederström utfärdat köpeContract å Skeppen till 5 procents högre belopp än Kronan sig för de samma betingat, såsom under bans och Kronans värdighet. Med de handlingar jag går alt af - Den 19 Maji f. m. lemna till Protocollet, och hvilka varit deponerade i Förvaltningen af SjöÄl enderna, följer Michaelsons och Benedicks originalquittence på dessa 5 procent.
Besvärsoch Ekon.-Utskottens Betänkande, JU 20. iminer anläggas pä kommunernas egen bekostnad, men att uti dem icke alls må intagas lasthare och liderlige eller sadane brottslighetens nybörjare, som i någon egenskap af Korrektionshjon kunna behöfva cn strängare behandling, utan endast bland ärliga fattige, så dane, som, sjuklige eller mindre arbetsföra, sjelfva må önska och bönfalla, att derstädes fä erhålla tills vidare en nödhjelp;" samt dels “att jemväl länsvis ina med dertill anslagna statsmedel an ska flas tvångsarbets-lokaler eller anläggas korrektions-anstalter och tukthus, men der åter icke intagas ärlige fattige, om än de mindre arbetsföra eller sjukliga nödgats genom befriande fylla det bristande i arbetsförmåga, då de derföre aldrig böra dömas att, frihetsförlustige, med korrektionshjon sammanblandas, utan endast sådane, som, efter att hafva fallit i lasternas och liderlighetens eller den börjande brottslighetens snaror, må böra, icke på någon kommuns eller enskilds, utan på Statens bekostnad, medelst frihetsförlust och fångspis samt tvångsoell straffarbete, om möjligt, till bättre menuiskor upptuktas." (Tule punkten.) Uti förevarande moment är den föreskrift meddelad, att särskilda fattigvårdssamhällen ega förena sig om bildande af gemensam arbetsinrättning eller annan gemensam åtgärd i afseende på fattigvården, i hvilket läll dock anmälan derom skall göras bos Konungens Befallningshafvande, som liar att underställa frågan Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning.
Om dessa, som tyvärr ofta redan äro angripna vid 4 — 5 års ålder, då få gå förlorade, så kan ju barnet ej tillgodogöra sig födan så som sig borde under hela den period, som för dess utveckling är af den största betydelse, då de kommande kindoch oxeltänderna, med undantag af första oxeltand, ej bryta fram förr än vid 10 — 14 års ålder. Som en följd af de intressanta undersökningar, som under de sista åren pågått i flere länder beträffande skolbarns tänder, har framgått, att å orter med kalkgrund och kalkhaltigt vatten belöpte sig kariesfrekvensen till omkring 16 procent, då däremot densamma å orter med kalkfattig grund steg till omkring 35 procent. Siffror som tala. Vidare har det konstaterats, att den befolkning, som lifnärt sig med gröfre, fastare rågbröd haft bättre tänder än den, som begagnat mjukt hvetebröd, bakverk eller potatis. Äfven här hemma skulle genom upprättandet af dylika statistiker ljus kunna kastas öfver åtskilliga spörjsmål — om höga vederbörande litet bättre förstode tandlä- karevetenskapens betydelse i våra dagar. Karies eller tandrötan är ej någon modem åkomma. Redan hos de gamla romano-britterna och anglo-sachsarne ledo 15 ä 20 procent af karies och hos de gamla egypterna, som ju stodo på höjden af sin tids civilisation, voro 4 1 — 6 6 ' % ' angripna af densamma. Men för att hålla oss till vår tid så, för att anföra några exempel, uppträder tandrötan hos eskimåer 3 — 5 _ % ", indianer 3 — 10 %, malayer 3 — 20 %, kineser 40 % och européer 80 — 96 %. Hvad kan nu anledningen vara till att de civiliserade raserna i så betydligt högre grad lida af denna åkomma än de ociviliserade? Lefnadssättet hos de sistnämnda, som ju från ungdomen föra ett friskt lif i skog och mark, åstadkommer en väl utvecklad, sund kroppskonstitution med stark benbyggnad och till följd däraf äfven tänder med en kompakt struktur. Hur är det möjligt att begära, att strukturen i vår skolungdoms tänder skall kunna vara af lika god beskaffenhet, instängd som denna ungdom är under större delen af året inom skolans fyra väggar?
Utskottet föreslagit ett nedsatt anslag af 200,000 R:dr, hvilket Borgareoch Bonde-Stånden bifallit; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet bestämt anslaget till samma belopp, som vid förra Riksdagen, eller 266,666 R:dr 32 sk. Votering torde få företagas öfver följande proposition: Den, som bifaller, att anslaget till Minister-Staten skall utgå med det af Stats-Utskoltet föreslagna belopp af 200,000 R:dr; voterar Ja; den det ej vill, Nej; vinner Nej, bestämmes samma anslag till 266,666 R:dr 32 sk. 10:0 Den af Utskottet föreslagna tillökning uti aflönings-anslaget för Kongl. Kammar-Collegium, att utgå såsom arfvoden, har blifvit beviljad af Ridderskapet och Adeln samt Preste, och Borgare-Stånden; men icke af Bonde-Ståndet. Härvid hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet tillika beslutat, ”alt de embetsoch tjenstemän, sorn lagligen finnas berättigade att undfå afsked med lönernes bibehållande, må ega att å Indragnings-stat uppbära bela beloppet af den aflöning, de, i följd af beslutet om tillökningen, åtnjuta. Jemte det Utskottet hemställer, huruvida icke Borgare-Ståndet skulle finna skäligt att uti delta tillägg instämma, föreslår Utskottet, för motsatt fall, följande voterings-proposition: Den, som bifaller, att de embetsoch tjenstemän uti Kongl. KammarCollegium, som lagligen finnas berättigade att undfå afsked med lönernes Bilt. lill R. St.
För poriionsvärdets förhöjning för serskilda kommenderingar uiom vanliga möten „ ersättning till vakanta rotar, i anledning af mÖtes-pas sevolansens upphörande „ aflöning af Krigs-kollegii underhålls-afdelning, samt af Regements-kommissarier och vaktmästare; förvaltningskostnader; underhåll af byggnader och inventarier, m. m. Summa behof 322,800: Tillgångar: Anslaget till möteskostnader 186,669: Dito till inqvarteringsgifvares ersättning för dagportioner åt tågande trupper 9,000: — •— Rusthållares bidrag till hästens underhåll vid möten 25,000: Excercis-sqvadrons-anslaget 37,500: —*— Summa tillgångar 258,169: Brist att fyllas R:dr 64,631: Beväringsmanskapets vapenöfningar. Kostnaden för bevärings-inanskapets nu föreslagna vapenöfningar uppgår, enligt gjord beräkning, för armeen till . R:dr 128,000: hvartill kommer för deltagandet i öfnings-lä gren ■ • . « • . 10,000: •— j3§oqq* för flottan till 38,000: eller tillhopa i rundt tal till R:dr 176,000: — Den nu befintliga tillgång för så beskaffade utgifters bestridande är det å Fjerde hufvudtiteln uppförda förslagsanslag af 80,000 R:dr till bevärings manskapets vapenöfning. Detta i Riksstaten förslagsvis utförda belopp har dock visat sig icke vara tillräckligt för den vapenöfning, som nu med bevärings-manskapet eger rum, utan har årligen mer och mer måst öfverskridas, så 41,500: 2,000: 10,600: 27,000: 33 så att kostnaden för år 1846 utgjorde en summa af 151,439 R;dr och för innevarande år sannolikt belöper minst till lika mycket.
Dalman; 1 öfverensstämmelse med de åsigter jag uttalade vid behandlingen af 2:dra kap. 19:de §:n i detta Betänk., får jag anhålla om bifall till den af Hr Carlén vid denna § afgifna reservation. Gr. Hamilton: Om man betänker att i detta kap. fin nas straff på 6 månaders straffarbete, hvilka ändå äro belagde med lifstids vanfrejd, och då man tillika finner vida värre brott ej medföra någon förlust af medborgerligt förtroende alls, behöfvas ej några vidare skäl anföras för ett alslag å Utsk:ts Betänk. i denna §; och får jag i stället anhålla om propos. på bifall till den af Hr Carlén vid denna § afgifna reservation. Gr. Sparre: De skäl, som af de sista värda talarne blif vit anförda, hafva afsett borttagandet h. o. h. af påföljden: förlust af medborgerligt förtroende. Jag kan icke neka till att härutinnan finnes ganska mycken konseqvens, ty, då det för domaren onekligen är en vansklig sak att yttra sig om en persons redbarhet, kan man säga att han ej heller bör döma någon förlustig medborgerligt förtroende alls. Om deremot domstolen skall ådöma denna påföljd, finner jag ingenting mera olämpligt deruti att en person dönies till förlust af medborgerligt förtroende på all tid än på viss tid. Tvärtom anser jag, att om det brott, som medför sådan påföljd, är ett brott, hvilket bevisar moralisk låghet i karakteren, är det föga lämpligt att, innan den brottslige ännu ens kunnat visa om han förbättrats, redan i sjelfva utslaget öfver det nesliga brottet förklara att han skall om vissa år, t. ex. 5, återfå det medborgerliga förtroendet. Neji må antingen lagens hela stadgande borttagas, eller ock skall denna förlust af det medborgerliga förtroendet bibehållas, icke blott för viss tid, såsom det, jag medger det, i vissa fall bör vara, utan äfven för all tid, nemi. för den, som begått ett så groft brott, att man icke anser sig kunna ens förmodligtvis bestämma någon termin för hans rehabilitation, innan han sjelf efter undergånget straff visat om han är värd att af nåd rehabiliteras.
Till följd af stadgandet i § 61 mom. 4 af Banko-reglementet, att åt Riksgälds^iksqäldsKontoret kreditiv må beviljas från Bankens Diskont-kontor, har det af Riksgälds-KonKontorets toret förut begagnade kreditiv från Banken, hvilket omförmäles i § 146 af Banko-reglekreditiv. mentet under den 30 Oktober 1860, blifvit med R:dr 1,500,000 Runt till Bankens Räkenskaps-kontor återbetaldt den 30 Januari detta år, från hvilken tid Riksgälds-Kontoret deremot i Bankens Diskont-kontor erhållit kreditiv å nämnde belopp. § 36 Ny förbindelse för det vid sednaste riksdag till manufakturernas och fabrikernas understöd ånyo anvisade kreditiv ä 2,250,000 R:dr har blifvit af Kongl. Kommers-KolKoufg\i legium atgifven i utbyte mot den år 1861 utfärdade dylika förbindelse. kreditiv. § 37. I granskningen af förvaltningen under år 1863 af Jern-Kontorets kreditivfond, 900,000 R:dr, hafva Fullmäktige, genom ombud, deltagit; och har dervid icke förekom-' mit något att erinra. § 38. Den i 34 § här ofvan meddelade redovisning för låneoch kreditivrörelsen gifver Anslaget till vid handen, att af den enligt 46 § 2 mom i reglementet anvisade summa, 10,000,00») Filialbanker. R:dr, till kreditiv åt Filial-banker blifvit använde R:dr 9,566,400: — minskningen i anslagssumman » 433,600: — Säger R:dr 10,000,000: — har uppkommit sålunda:
Den jordr. rad, sprn genom dylika afhandlingar merendels för innehafvarens lifstid från hemmanet afsöndrades, uppginge sällan till dgn storlek pcb vit d, som Lagoc-h Octon. Vt sk. TJltåtande N;o 17. 7 1827 års Kongl. Förordning bestämt såsom ett vilkor för tillåtelsen att pä viss tid få från bern man; upplåta jord lägenheter, och således skalle afhandlingar af omförmälde beskaffenhet, om nämnde Författning: strängt tillämpades, aldrig kunna ega bestånd. Vid Författningens utfärdande syn» tes ifrågavarande sätt att afsöndra jprd likväl icke vara förbised t af Lagstiftaren, sornfastmer genom sitt stillatigande' torde velat ådagalägga^, att någon inskränkning icke' borde ega rum uti hvad i berörde hänseenden förut varit öfligt, serdeles beträffande så kallade undantag, hvilka» genom gammal häfd vunnit ett mägtigt stöd i allmänna tankesättet. Desse slag »f jordafsöndringar voro ock af den serskild» beskaffenhet, att de icke medförde så-daae skadliga följder, hvilkas afböjande legat lill grund för de inskränkningar, sorn uti Författningen finnas stadgade. Vanligen afsåge mida ntags-contracten endast tillåtelse att å hemmanets ouppodlade mark erhålla något mindre stycke, eller på sin höjd att få begagnaen*, eller al - lian uppodlad mindre täppa till kål-plantering, lin och potatoes-odling. f senare fallet tillskyndades jord-egaren icke någon egentlig förlust, emedan af kastningen beräknadeshonom till gotlovid bestämmande af de öfrige undantags-vi!koren,- och uppodling af förut obegagnad mark dessutom alltid måste lända Lill hans fördel.- Backstugor, hvarmed merendels följer ett obetydligt utmål af omkring 20, 3o eller 4° (jvadrat-famnar oländig mark, anlades af personer utaf den fattigaste classen, hvilka hvarken kunde förvärfva* egande rätttill jord eller för ålder och sjuklighet voro skicklige att bruka jordlägenheter, sorn fordrade större arbetsförmåga* och' ansträngningar.
I betraktande deraf, att uti 4-de §- 8 momåtskilligt utaf de i z §. fördudna Skrifter, upprepas, såsom de ber hwilkas trycknina af Hof-Canzleren bör inställas, ansag Prest-Stander i första rummet härstädes böra intagas: anstötlig mot Len rena Evangeliska Läran. 5:0 Widkvmmande ändteligen den i stutet af 4-.de handlare för de Skrifter, hwilka befinnas sadane, att de ur Riket böra ater utföras, ansag PresiStandet, för sin del, en sadan ersättning sa mycket mindre böra äga rum, som ä ena sidan Bokhand, larne icke äga minsta skäl, att af Staten söka ersättning för andra utifrån införstrifne Böcker, hwilka de icke sa försälja, och a andra sidan inga Medel finnas till en dylik ersättning a Stat anstagne; Och stulle de öfrige Resp. Med-Ctande» igenom Protocolls-Utdrag wördsamt och »vanligen inbjudas, att om förberörda ändringar sig med Prest-Ståndet förena. Ut sugr». krotscollo, f. k). Almguist. Utdrag af protokollet, hället hos Högwö: d. ^>rest-Gtändet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 26 Iunii 1812. S. D. kemnade Prest-Ståndet sitt bisol! till Lag-UcstotteS sedan den 22 dennesopa Budet hwrlaude Memorial, Rörande Krono-Åklagares answar och 894 Den 26 Jun k i. och skyldighet, att i mindre brottmål ersetta den anklagades och tillkallade wittnens tidsspillan och kostnader. Vt ruxrs. Lx krotocollo, V. ^ linguist.
För att nu affatta mig så kort som möjligt, så får jag, med frångåendeo af mitt eget förslag, som är något olika, förena mig med Hr Akerman i hans reservation, och föreslå 20 öres tull på kubikfoten hvete, 10 öre för kubikfoten råg, 1 rdr för en centner hvetemjöl, som gör 20 öre per lisp., 50 öre för centnern rågmjöl, 3 öre för ett skålp. smör och lika mycket för ost samt 2i öre för skålpundet fläsk. Alla dessa tullsatser äro så ringa att de icke kunna inverka på konsumentens ställning, men de äro af värde såsom ett skydd för jordbruket. I denna stund veta vi, att då de fleste jordegares sädesbodar äro fyllde, utföres hvete i stora qvantiteter till Tyskland, males der och återföres sedan till oss såsom Stettiner-mjöl, och har såsom sådant det stora företrädet att vara utländskt. Emellertid draga Tyskarne vinsten häraf, bland annat genom att göra sig tillgodo det affall, som vid förmalningen uppkommer, och som för hvetemjöl är af särdeles stort värde. Derföre torde det just vara tjenligt att på hvete och råg sätta en tull, så beskaffad att, ehuru den icke kan skäligen anses medföra någon tunga för de arbetande klasserna, den dock innebär något, om än ringa, skydd för jordbrukaren. Hvad särskildt fläsk beträffar, så är det kändt att, om icke denna vara kan säljas för 6—7 rdr, så är det i följd af det sätt, hvarpå vi här nödgas uppföda svinkreaturen, omöjligt att deraf hafva någon fördel. 1 andra länder, såsom t. ex. Tyskland, har man den utvägen att göda dessa djur på skogarne, der bokollon finnas. 1 Skåne tillgår det på samma sätt de år ollon finnas, men häruppe, der dessa måste ersättas med mjöl, är det en helt annan sak, och alldeles omöjligt att kunna konkurrera med utlandet. Men man bör väl icke köpa utifrån sådant som kan frambringas inom landet.
Se vi på Sveriges yttre förhållanden till andra länder, så finna vi, att det numera nästan kan betraktas såsom en ö-stat. Genom afhandandet af Pommern slets det sista band, som, fastän svagt, sammanknöt Sverige med Continenten. Af de flera främmande folk, som fordom varit i vårt statsförbund upptagna, återstå blott några få, som utgöra stamförvandter till oss. Sverige har således under en längre tid varit vida mindre tillgängligt för främmande inflytelse än fordom, hvarföre reformer, såsom en följd af dylika yttre inverkningar, nu mindre än förr äro att förvänta. Härvid torde mången erinra, att håfven, långt ifrån att såsom skiljomurar kringgärda folken, tvärtom äro de medel, hvarigenom utvexling sker ej blott af varor, utan äfven af idéer. Visserligen är detta sannt; men obestridligt är det dock, att institutionerna uti en genom sitt läge från andra afskiljd stat just derigenom utveckla sig på ett mera egendomligt sätt. England lemnar härpå det ojäfvigaste bevis. Fråga vi efter några vigtiga händelser inom vårt land, hvilka möjligen kunnat gifva folket en annan riktning och bidraga till en sådan ideernas hastiga utveckling, så förekomma väl i vår historia under den tid, som följde efter vår nu gällande lags antagande, tvenne revolutioner. Namnet låter visserligen betydelsefullt, emedan tanken lätteligen ledes på den verldshändelse, sorn skakade Frankrike innerst i sina grundvalar och gaf en impuls åt nästan hela det öfriga Europa. Våra revolutioner hafva lyckligtvis varit af mindre förfärlig beskalfenhet, men äfven mindre fruktbara på inflytelserika följder. Man bör dock icke neka, att vår privaträtt, i följd af 1809 års statshvälfning, erhållit några vigtiga bidrag, vittnande örn en nyare tids frihetssinne och liberalitet; men påstå kan man dock icke, åtminstone med skäl, att denna händelse i betydlig mån inverkat på rättssystemet. Man hör ofta just dem, som mest klaga öfver, att denna statsförändring medfört så obetydliga resultater, dock åberopa densamma såsom skäl för en reform af privaträtten. Denna är likväl, i min tanke, ej så nära förenad med statsrätten , att förändring deri också bör medföra förändring i den förra. Skälen härtill har jag förut omnämnt.
Sergeanten satte sig ned vid hennes sida, munter och upprymd, som om han nyss vunnit en fullmakt. Hon var också i detta ögonblick, tyckte han, så strålande, eller rättare, så ljuvt vacker, som en flicka ... i hans smak ... nånsin kunde bli. Allt var så förnuftigt och klokt, och ändock tillika så intagande. Nå, svarar du mig inte? sade hon och slog honom helt lätt på handen med sin ena couleur de lilas handske, som hon försiktigtvis avtagit redan då hon skalade apelsinen. Till Fellingsbro går vägen alldeles riktigt, och därifrån till Glanshammar, sade han. Så Vretstorp? Nenej du. Vi måste genom Örebro och Kumla först. Och så Vretstorp, det är säkert. Därpå Bodarne och Hova, och så är vi hemma. Vad, är du hemma i Hova? Jag är hemma i Västergötland, och så fort jag satt min fot på marken vid Hova, så är jag strax hemma. Härvid sträckte Sara ut sin ena lilla fot och satte ned den helt bestämt och västgötiskt på däcket. Albert fick nu nytt tillfälle att beundra den välgjorda vackra kängan. Är det där Lidköpingsarbete? sade han. Vad för slag? Jag menar, om de har så bra skomakare i Lidköping, att ... Det är en ståtlig, ja en rar stad! har du då aldrig varit i Lidköping? skomakare? å då! vi har skräddare, finsmeder, grovsmeder, schatullmakare, grovsnickare, vi har allting. Även handlande, och en rik källarmästare på gatan ett stycke till vänster från torget; fast det håller jag för illa, ty sådana lever på andras fördärv och onödiga utgifter; men hantverkaren gör det som duger och blir kvar i världen. Vart tar källarmästarens varor vägen? Han är kommissionär för Göteborgsdiligensen och håller en stor, stor balsal, där officerare med mamseller och fröknar håller assemblé. Det är något för bal-dansar, skall du se! Men jag gillar ändå inte källarrörelsen; vore folk folk, så fick sådant folk snart flytta ur Lidköping och dra dädan.
»Hvad betyder det,» sade jag till mig sjelf för att trösta mig öfver detta mitt missöde, och för att gifva mig mod, »min hand har ju i alla fall ingen förmåga att se, blott att känna;» och med ett: »allons! courage!» stack jag hastigt in handen och armen så lång den var, vred den i en sned, obeqväm ställning och famlade på djupet af den förborgade lådan. Var den tom? Tron J väl att jag så länge uppehållit eder med denna långa inledning och beskrifning för att nu gäcka hela eder nyfikenhet med detta infama ord: »lådan var tom!» Jag medgifver att detta kunnat hända någon af de stora mästarena, Washington Irving, Scott och till och med vår Almqvist, men jag, för min del, är en hatare af attraper som äro tomma. De må få innehålla hvad de behaga, men tomma få de icke vara. Jag blir då så harmsen, så illa till mods, så verkligen förtretad, äfven på dessa stora mästare, och hvad skulle ni då icke blifvit det på mig, om jag, efter alla dessa försök och motgångar, blott utropat: »och lådan befanns tom!» Nej, nej, hon var ingalunda tom, utan tvärtom, uppfylld med så många heterogena saker, att jag måste taga hvad jag först fick fatt uti, för att vid ljuset bese hvad det kunde vara, emedan handsken hindrade mig att rätt noga känna, och emedan jag icke hade någon egentlig håg att nu öfva mina bara fingerspetsar med denna fina känslighet, som man har i dem, och hvaraf de blinda så väl veta att begagna sig. Det första jag drog ur lådan var något hårdt, aflångt, besynnerligt. Vid nogare skärskådande var det ett gammalt murket fodral, fordom betäckt med sammet, hvaraf dock endast en och annan liten lapp, lemnad af rottorne som gnagt undan den för att komma till det delikata sekelsgamla klistret, voro öfriga. Till hvad för en pièce detta foderal begagnats, var icke möjligt att se; troligen till någon toilettsprydnad nu mera alldeles försvunnen ur minne och bruk.
Dessa framställningar äro till sin beskaffenhet ganska oskyldiga. De innefatta, så vidt jag kunnat inhemta, ingenting annat än förslag till den förändrade nummerföljd, som blifver nödvändig, om Reg.Ftu och Riksd.Ordn. sammanslås, så atl i det nya förslaget blifver den § den 124, hvilken nu är den 106 o. s. v. Sedermera förekommer, att när det förut på ett ställe stätt ”sammankommer,’’ liar CJtsk föreslagit ”sammankommit, ” cl. v. s. en förändiing uti tiden, från presens till perfectum. Slutligen har Utsk. äfven ansett det oriktigt, då det i den nu gällande grundlagen heter ”Rikets Ständer,” och föreslagit, att denna benämning mätte utbytas mot ”Riksförsamlingen;” hvarjemte Const.- Utsk. blifvit kalladt ”G r u n d I a g s U t s k o 11” och SlatsUtsk. för ”Gra n sk ni ngsU t s-ko 11.” R. o. Ad. torde finna, att dessa förändringar icke äro af något inflytande, och att de, så länge den ifrågaställa representationsförändringen icke är anlagen, svårligen kunna hänföras till dem, som 81 §:n Reg.Ftn benämner högst nödiga eller nyttiga. Då andra dylika småsaker ändock svårligen kunna vara på förhand fullständigt iakttagna, så hemställer jag, alt R. o. Ad. mätte förklara dessa ändringar hvarken vara högst nödiga eiler nyttiga, samt ogilla vägvisaren. Behofvet för R.. o. Ad. att om denna falla ett bestämdt beslut synes deraf, att i händelse 2 Stånd stanna emot 2, så förfalla frågorna; men om 3 Stånd fatta ett lika beslut, så kommer saken icke heller till förstärkt Const.Utsk.; ty det är icke någon grundlagsfråga. Men då Utsk. i samma betänk., hvarest denna vägvisare finnes intagen, äfven framställt förslag till grundlagsändringar i afseende på hvilka antingen 4 RiksStånds sammanstämmande beslut, eller omröstning i förstärkt Const.- Utsk. erfordras; så kan Hr Frih. o.