Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De lefde mycket ensamt på Belles-Rives. Der voro inga grannar i närheten att umgås med, ty adelsslotten stodo ännu öde eller voro bebodda af bönder och revolutionens parvenyer, som för spottpris köpt dem af staten. Edmées största nöje var, tidigt om morgonen att sätta sig på sin starka, normandiska häst, ge den fria tyglar och så på måfå galoppera öfver de gröna slätterna — jorden låg till största delen ännu i träde. I bland följdes hon af sin kusin, men han blef snart trött vid detta enformiga nöje, förstod icke, hvilken tjusning det erbjöd henne. En morgon, just då hon med släpet af sin ridklädning i handen långsamt steg ned för den stora trappan, såg hon en främmande man stå och hålla hennes häst vid betslet. Det var tidigt på morgonen — knapt mer än fem. Monsieur och Madame de Châteauneuf sofvo ännu, och der var få folk på gården. Den gamle Jeanot allena brukade åtfölja henne på dessa morgonpromenader, men honom såg hon icke till idag. Hon var allena med den främmande. — Er ridknekt, medborgarinna, är tyvärr förhindrad att följa er, sade han och bugade vördnadsfullt. Vill ni tillåta mig? Edmée var icke rädd. Hon blef stående på trappan och fixerade skarpt den alldeles obekante mannen, idet hon höjde ridpiskan. — Med hvad rätt? Hvem är ni? Mannen sänkte sin röst: I Förste Konsulns namn lofvar jag er — ni skall bli beskyddad. Mademoiselle de La Feuillade gick lugnt nedför trappan, och i det hon kraftigt stödde sin fot mot den främmandes framräckta hand, svängde hon sig raskt upp på hästen: — Nå, så var min ridknekt då, eftersom Förste Konsuln befallt er det! Helsa och tacka honom för den omsorg han visar Frankrikes damer. Edmée var vred. Hon drog häftigt åt sig hästens tyglar och red i skarpt galopp ut från gården, utan att den främmande mannen, som hon förstod hade bestuckit eller skrämt Jeanot att hålla sig borta, fick tid att följa henne eller säga henne ett ord.
»Far till nästa granne,» sade de allesamman. Han kunde väl få komma och förstöra ett par hvardagars trefnad, men ej julaftonens. Året hade endast en julafton, och åt den hade barnen gladt sig hela hösten. Inte kunde man sätta den karlen vid ett julbord, där det fanns barn. Förr hade de gärna tagit emot honom, men ej nu, sedan han blifvit försupen. Hvar skulle man också göra af den fyren? Drängstugan var för simpel och gästrummet för fint. Sålunda fick den lille Ruster köra från gård till gård i det piskande yrvädret. De våta mustascherna hängde slappa ned öfver munnen, ögonen voro rödsprängda och töckniga, men brännvinet blåste bort ur hans hjärna. Han började undra och förvåna sig. Var det möjligt, var det möjligt, att ingen ville taga emot honom? Så såg han med ens sig själf. Han såg huru ömklig och förfallen han var, och han begrep, att han var människorna förhatlig. Det är förbi med mig, tänkte han. Det är förbi med notskrifningen, det är förbi med flöjten. Ingen på jorden behöfver mig, ingen har barmhärtighet med mig. Yrvädret snurrade och lekte, ref upp drifvorna och vräkte ihop dem igen, tog en snöpelare i famnen och dansade utåt fältet, lyfte en flinga skyhögt och körde en annan ned i en grop. »Så är det, så är det,» sade den lille Ruster, »medan man dansar och far, är det lek, men när man skall ned i drifvan, bäddas ned och gömmas, då är det bedröfvelse och sorg.» Men ner skulle de alla, och nu var det hans tur. Tänk, att han nu var kommen till slutet. Han frågade ej mer efter hvart drängen körde honom. Han tyckte, att han åkte in i dödens land. Den lille Ruster brände inga gudar under den färden. Han förbannade ej flöjtspelet eller kavaljerslifvet, han tänkte ej, att det varit bättre för honom, om han plöjt jorden eller sytt skor. Men däröfver klagade han, att han nu var ett utspeladt instrument, som glädjen ej längre kunde använda.
Herr klack, Larl, förklarade sig instämma med Herr Loisst och önsta, att ät Kongl. Majtt märke öfwer!emnås, att om Han sunne omständighererne sadant tillöka Ukwidga bränwins bränningen under de tider dä Riksens Ständer icke aro tillsammans. Friherre tVrrmFel, klsnnin^, likaledes. Herr Landt Marskalken föreställde alt hufwudsaken först borde afgöras, hwarefter den af Herr Loisst wäckte fräga ssrstilt kunde till pröfning förekomma. Grefwe Den 9 Iulw r-7 Grefwe (-MenborZ. polian blenninZ, upläste följanoe: Sevan, i afseende pä en allman yttrad önskan isrän alla Riks-Standen, Oeconomiä-Utjkottet an. sekt sig böra frångå desi första betänkande rörande bränwins tillwerkningen och deremot till grund för desi sednare nu förewarande betänkande antagit de principer för en inskränktare bränwins bränning som ifrän alla Riks Stand blifwit yrkade, har det warit owäntadt, att ett förslag nu skulle framställas, som veste principer motsäger. Hufwudprincipen i Ul-kottets betänkande har warit, akt anse bränwins bränningen icke som en näring utan egenkeligen såsom en husbehofs anstalt: däriftän hafwa utgatt de tillstyrkanden, betänkandet innehåller, och da Utskottet följt Riks Ståndens icke olydelige föreskrift i vetta afseende, anser jag det wara inconsequent, att, som jag rrodt mig finna wara förestagit, partiell äter stänga denna principe, och till en del rubba grunderne för belänkandet, men likwäl bibehålla wiste förslag som fota sig pä desie rubbade grunder.
Dig, är öfver den lilla änderliga sjelfhets-kretsen; är Naturens och ditt rätta värdes. – Men begrip mitt hjerta, som alltid känner tio år längre än andras. Det slags lättnöjdhet du nu visar att lefva i din egen verld, – den, som jag yrkat, kanske gifvit, i mitt förnuft gillar, – den lite qväljer mig; ger mig lite svartsjuk olust. Vän! en känsla dog aldrig fåfängt fallen på min själ. Den nedfaller djupt deri, och återlefver i evig erkänsla. Sjelfva dina häftigheter har jag sett med förtjusning. Jag ville ej i den minsta din själs kraft förlora dig. Kom! så nära mig du vill – och kan! Ack, derföre ville jag ju hafva dig förenad med ett af de känslofulla Qvinnohjertan, som gifvit sig åt mig: för att vidga omkring mig verlden af kärleks-ljufhet; se mera, ständigt mera af den stora lycksaligheten; och dö, närmare till himlens och själens nog. ”Sjelfvisk och låg”! – glömskans afgrund öfver sådana ord! Tror du, att jag kan tänka ondt om dig? Bortförelser har du – men – aldrig en tanke derutöfver! Klockan är redan mycket. Farväl, älskade och dyrbare! Gud är välgörande. Måtte genom honom min själs vackraste känsla hinna dig! P. S. ”Atheisten” är ett svagt, medelmåttigt stycke af Sjöberg29; beskyddadt af Kellgren, som gör sig godt af detta slags fåfänga. Mera om sådant härnäst. Stockholm d. 13 Jan. Dyraste vän! Jag har glömt dig. Men endast i formen. Huru skulle jag kunna det i verkligheten? Är du ej ännu den känslofullaste af mina vänner? – Flera föremål röra; och alla kunna det ej mest! Här ges en obeständighet i det älskvärda: från hjerta till hjerta, från charme till charme. Men förgäter jag aftonstjernan, när mitt öga far omkring till andra stjernor? Det inre varaktiga värdet är, för hjertat som för tankan och sinnet, nödvändigt. Man kan ej affalla derifrån. Tro ej, att jag ser dig under hvad du är!
Men som Rikets Ständer härvid erinrat sig, att vid beviljandet si sta Riksdag, af ökadt anslag för dessa Regementen, med tillsammans 14,993 R:dr 11 sk., åsyftande egentligen förbättring i Under-Befälets lö fier och 1 malhållningen för truppen, Rikets Ständer tillika i underdånig het anholm, att utväg för tillökning i det högre Befälets löner måtte beredas, genom någon minskning i Befälets personal; men de nu ifrå gakomna ytterligare anslag för Gardes-Regementena hufvudsakligen afse förhöjning 1 Befälets aflöning; hafva Rikets Ständer icke kunnat sistnämnde anslag bifalla. 5:° Till följd af vidtagen reglering med Staten för Kron-Prinsens Hussar-Regeraente har en tillökad utgift uppkommit af i,3ai R:dr 3o sk som, till uppförande å Stat blifvit föreslagen; men då Rikets Ständer’ vid anställd jemförelse emellan den förut gällande och den nya Staten för Regementet, inhemtat, att med berörde anslagssumma hufvudsakligen, åsyftas en löneförbättring för det högre Befälet; hafva Rikets Ständer på samma skäl, som 1 afseende å Gardes-Regementena blifvit anförda’ och som vid förra Riksdagen föranledde afslag å då väckta enahanda fråga om tillökning i Kron-Prinsens Hussar-Regementes Stat, icke kunnat de nu begärda i,32i R;dr 39 sk. bevilja. 6:0 Då, vid den af E. K. M. meddelade fastställelse å ny Stat för Wermlands Fält-Jägare-Regemente, tillgångarne icke medgifvit att höia Chefens lön till 2,5oo R:dr, har E. K.
Som det ytterligare Anslag af tillhopa 75.000 R:dr, hvilket vid sista Riksdag, utan Ränta eller återbetalnings-skyl iighet, beviljades Söder-Telje Canal-Bolag, varit anordnad! på Riksgälds-Contoret, och sålunda ej till BancoFullmägtige ingått några officiela upplysningar om Canal-Verkets nuvarande ställning; så utbedja sig Banco-Fullmägtige blott, att i anledning - af Banco-Fullmägtige. 45 ning af förenämnde villkorliga stadgande, nödig föreskrift dem meddelas, hvad, under perioden intill nästa Riksmöte, härutinnan mä vara att iakttaga. §. 6. Sedan, uppå framställd förfrågan genom Bankens Ombud i Götha Canal-Direction: ”huruvida alla eller blott en del Utaf de af CanalBolaget beviljade Pensioner, skulle utgå af den vid sista Riksdag serskildt anslagne PensionsFonden, ” samt i sistnämnde fall, ”om de vid 1818 års Bolagsstämma bifallne Pensioner skulle bestridas antingen af Arbets-Cassan eller af ornförmälde Fond,” Banco-Fullmägtige, på sätt •lerås Protocoll för den 23 December 1824 innefattar, under åberopande af 1823 års BancoRegiementes 4 Art. 3 Afd. 14 §. Fitt.
Efter ordningen af denna lista böra målen föredragas, i fall icke Ridderskapet och Adeln derom annorlunda förordnar, enligt Riksdags Ordningens 47 Propositioner och Remisser från Konungen samt mål, hvilka från de andra Stånden blifvit till afgöraude communicerade, böra dock alltid i hvarje Plenum först föredragas; och ställe LandtMarskalken sig i öfrigt härvid till efterrättelse hvad ofvananförde 47 § uti Riksdagsordningen om öfverläggningen med de andra Ståndens Talmän närmare stadgar, samt föranstalte det förteckning på de mål, som sålunda blifvit till föredragningsämnen för dagens Plenum fastställde, så väl före som under Plenum blifver att i RiddarhusCancelliet tillgå. 34 §• Hvar och en antecknad och å Riksdags^ Orten närvarande Ledamot åge rättighet, at£ muntligen eller skriftligen väcka alla 6ådane frågor, hvilka enligt Grundlagarne kunna i Ståndens plena upptagas. Vacker någon munt-j '486 Den 25 Jnnii. ligen en fråga som på bordet lägges, eller till Utskott remitteras, eller med de öfrige Stånden communiceras, eller gör någon rnunteligen sådane anmärkningar vid ett Utskotts yttrande, som till samma yttrandes återförvisande föranleda, bör, derest afseende å frågan eller anmärkningarne göras skall, den eller de skrifteligen författas och till Protocollet aflemnas, sist inom slutet af det Plenum som först inträffar sedan tvenne dagar efter framställandet förflutit; och bör vid slutet af samma Plenum till-* kännagifvas, hvilka frågor eller anmärkningar genom underlåtenhet häraf förfallit. Alla skrifteliga Anföranden skola genast efter deras uppläsande till Protocollet aflemnas. 35 §•
» Jaså, man kanske inte skall få röra sig, sedan den där vaxdockan har kommit i huset, » sade Inga, i det hon knyckte på nacken. » Fy, Inga vet ju, att hon är klen och » I det samma inträdde fru Lambert med Elsi och Maja. En vecka har gått. Det var på kvällen. Inga låg vaken och funderade. Hvad kunde de tala om, efter som Maja inte kom in, fast klockan var så mycket? Jag kan inte begripa, hvarför Maja tycker så mycket om Elsi. Nog är hon snäll, men så rysligt tyst och tillbakadragen. Vi lämna Inga och titta in i Elsis rum. Maja sitter på sängkanten; Elsi lutar sig mot henne och talar, medan hon håller näsduken pressad mot ögonen. » Du tycker, att jag skulle förlåta mina föräldrar; nej, det kan jag icke. De ha förstört hela min lifsglädje, hela min lycka. » » Ja, men de trodde ju icke, att han var dig värdig. » (Forts,) HURU IDUN MEDDELADT AF E T T ÖGONVITTNE. Rom, v 1 H V I L K A K L Ä D A S I G böra icke underlåta att begära profver på våra nyheter för våroch sommarsäsongen. S p e c i a l i t e t: Nyaste sidentyger, siden-foulard, randigtoch ehiné-siden för klädningar och blusar från 90 öre till 5 kronor pr meter. E F T E R Nyaste Modet, JAKOBSTORG Schweizer DROTTNINGGATAN 6 8, STOCKHOLM. T a n d l ä k. I PARTI &amp; MINUT PÅ LAGER HOS J. S E. Utan uppsägning KUNNA Å EN BOK SAMMANLAGDT 1. i MÅNADEN UTTAGAS. Sparkasseräkning Räntegodtgörelse 5 proc. A HVAR MOTBOK KUNNA INTILL 1,000 KRONOR I MÅNADEN UTTAGAS UTAN UPPSÄGNING. I LANDSORTEN BOENDE TORDE HÄNVÄNDA SIG DIREKT TILL BANKEN. AKTIEBOLAGET Stockholms Diskontobank I Regeringsgatan I.
Om än ammorna, som ju alltid sker, på förhand undersökas, så kan jag dock ej frigöra mig för oron, att såväl anlag som sjukdomar, kanske slumrande, kunna bibringas barnen genom dem. Det vissa är, att de oftast äro sådana, att vi ej ville, att barnen blefve lika dem. Och de äro dyra, 25 kr. i månaden. Om nu samma resultat vinnes, om en mor själf åtager sig att blanda mjölken, koka den och sköta barnet, är ej detta lugnare? Jag sä- ger en mor, ty detta är allt för viktigt att lämnas åt andra. Nu när mina små rustibussar vuxit ur vaggan, har jag en bildad flicka till hjälp att sköta dem, och det har jag funnit vara det bästa. De få då inte lära sig något dåligt, som så ofta sker af jungfrurna. Jag vill härmed inte, att någon skall tro att jag sätter den ena klassen högre än den andra och menar att en tjänarinna af folket ej också kan vara bra. Jag vet bara, att uppfostran i de flesta fall inom arbetsklassen ej är sådan, att den passar tör mina barn. De skrämmas och de lära sig smyga. Jag är därför glad, att fina flickor vilja ägna sig åt barnskötsel, för barnen är det bäst och ett sällskap för mig också och en stor hjälp vid sömnad m. m. Men jag har ock tänkt mig längre in i framtiden, till skolåldern och ynglingaåldern. Må alla mödrar betänka, att de skola sända sina söner tillsammans med andras i skolorna, och att det äfven därför är allas vår plikt att ej låta dem bli dåliga exempel för hvarandra. Jag har hört mödrar ttll vanartiga gossar säga: » Ja, skolan skall taga bort det ». När jag hör sådant, blir jag sannerligen rädd att sända mina gossar till skolan. Så söka vi väl alla, hvar ock en på sitt sätt, att göra en god sådd i våra små barns hjärtan. Skörden ligger i Guds hand liksom framtiden för våra barn Nalle D. Lillans dag. » Mödrar emellan. » Så lyder visserligen titeln på det nu i Idun pågående meningsutbytet angående de spädas vård och uppfostran.
Om alla hinder för privata spanmålshandeln häfdes, är jag säker att köpare både från städerna och landet skulle erbjuda sig, att, mot erläggande af markegångspriset, handla den spanmål, som kunde in natura blifva lemnad. Jag hyser icke samma fruktan som den värde inotionairen, att de räntor, som bor - Den 22 December f. m. 43 de uppbäras af StatsContoiret, till andra ändamål än de egentliga skulle användas. Uti ett Constilutionelt land med granskningsrätt hos Representationen, och med redovisningsskyldighet för Statsmedlen, kan jag icke föreställa mig möjligheten deraf. Om den värde motionairen lika med mig hade erfarenhet af alla de olägenheter, som förevarit under den tid som det yngre Befälet sjelf disponerade dess boställen, skulle han icke endast medgifva nyttan af deras utarrenderande, utan äfven med mig yrka det. Då de icke försäljas, och afkastningen användes till dess rätta ändamål, aflöning, äro de icke skiljde från Indelningsverket, och jag tror icke att åkerbruket vinner dervid att en Subaltern sköter sitt boställe, samt lika litet att kärlek till fäderneslandet derigenom födes, på sin höjd kärlek till hembygden. Herr Tham yttrar för honom vara berättadt, att vid uppskattningeu af Boställsafkaslningen icke de grunder blifvit följde, som han anser vara de enda rätta. Det är icke ulan förtrytsamhet jag finner, alt en ädel man, med anspråk på förtroende, och, efter dess eget yttrande, med nit för sanning, skall taga en berättelse till grund för sina omdömen. Jag är öfverlygad, att Comitéerna handlat med oväld och samvetsgrant, alt icke endast efter motionairens önskan jordens naturliga beskaj - 44 Den 22 December f. m. fenhet och hemmanens naturliga fördelar kommit i beräkning, utan äfven hemmanens naturliga olägenheter. Slutligen önskar jag att Kongl. Majtts Nådiga Proposition i afseende å löneregleringen må af StatsUtskottet tillstyrkas. Grefve Lewenhaupt_, Mauritz:
Våren kommer tidigare i de södra delarne än i Bergslagen, der ofta vintern, med släde och isföre, fortfar kortare eller längre tid efter i södra delen inträffad barmark, och kan således jordbruket vanligtvis tidigare börjas i de södra än i de norra delarne. Till Bergslagen och Skogstrakterne höra i afseende på detta olika klimatförhållande hela Bergslagsfögderiet, Vestra Schedvi Socken af Kongsöhrs Fögderi, Ramnäs oell Sura Socknar, norra delen af Munktorps Socken i Strömsholms Fögderi, Fläckebo Socken af Westerås Fögderi, Öster-Wåhla, Nora, Harbo, Enåkers, Huddunge och Möklinta Socknar af Salilbergs Fögderi. En del Socknar i gränsen emellan södra och norra delarne bestå dels af slättland, dels af skogsbyggd. Såsom ägande inflytande på landets klimat och naturliga beskaffenhet och åsyftande förbättringen deraf torde här böra anföras de företagne hufvudsakligare utdikningarne af kärr, mossar och sjöar. På Hägervalls och Rockhällsmossarne hafva odlingarne blifvit verkställde roed mycken omkostnad. Hägervallsmossen, tillhörande Skultuna Bruk, innehåller omkring 300 tunnland, deraf ungefärligen två tredjedelar genom grafvars och dikens upptagande samt flåhackning och bränning nu är odlad. Detta odlingsföretag har kostat Bruksbolaget och särskildt Bruksdisponenten, Herr Ryttmästare!! C. W. Hammarsköld, sammanräknadt 20,000 Ihdr Banco, men icke lemnat något deremot svarande gynnsamt resultat. Största fältet, eller midten af arealen, består af en ofruktbar flere alnar djup hvitoch rödmossa, som gifver föga äring. Endast i skogskanterne, der mosslagret är grundare och hvarunder på vissa ställen befinnes dyjord och lerbotten visar sig någon mera växtlighet.
Det hade derför ock varit högeligen önskvärdt, att den finanskomité, som efter sednaste riksdag sammanträdde, i stället att föreslå ytterligare tullnedsättningar på utländska öfverflödsartiklar, egnat sin uppmärksamhet åt denna för hela landet magtpåliggande angelägenhet. Då likväl ej så skett, får jag nu ödmjukligen föreslå: att lagen om räntans frihet måtte upphäfvas samt stadgandet i 9 Kap. 6 § af 1734 års lag åter förklaras gällande, äfven i afseende på så kallade provisioner; eller, om detta ej skulle bifallas, att lagen om räntans frihet måtte suspenderas intill dess allmänna hypotheksbanken kan komma i tillfälle att fullgöra det med denna inrättning afsedda ändamål, att med lån bispringa fastighetsegare å landet. Om remiss till Lag-Utskottet anhålles vördsamt. Stockholm den 15 November 1865. C. J. Kjellman. från Jönköpings län Häruti instämma : C. J. Bengtsson, från Kronobergs län. Pehr Andersson, från Blekinge län. Andreas^Bs kils son. från Blekinge län. ,/. Af. Björkman, från Elfsborgs län 342 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Pehr Andersson från Blekinge län, att uti aila reglementen för brandförsäkring af hus på landet måtte införas stadgande i antydd syftning, till beredande af större säkerhet för inteckningshafvare. Vingleriet i affärsväg har å flera orter inom riket föranledt ett missbruk, som torde förtjena att anmärkas oell genom lagstiftning motverkas, bestående deruti att egare af intecknade fastigheter å landet företagit sig att, när eldskada å brandförsäkrade åbyggnader inträffat, öfverlåta brandstodsbeloppet till annan person än inteckningshafvare, dessa sednare till uppenbart förfång, hvilka efter all sund lagtolkning ega panträtt ej blott i jorden utan i allt dermed fast förbundet. För begagnande af ett hemman erfordras både boningsoch ladugårdshus, och bland vilkor för belåningsrätt i hypotheksförening är ett, att pantsatta egendomen skall vara försedd med erforderliga åbyggnader, försäkrade i någon allmän brandstod sinrättning.
I allmänhet är det dock svårt att genom blotta lösryckta siffror komma till någon bevisning i en fråga, sådan som denna, emedan siffror måste begagnas med en viss varsamhet och ofta, under vissa förbehåll nemi., kunna användas till hvad man behagar. Att äfven StatsUtsk:t icke frigjort sig härifrån, lärer väl knappast hafva undgått någons upmärksamhet,. Om man t. ex. slår upp pag. 27, finner man att Utsk:t ansett 2'/2 mil, sorn åtskillige personer skulle få längre att färdas, vara en ofant - 3C4 Den 25 A pril e. m. ligt stor distans; men på följande sida är det fråga om 1-| mils krok, och det anses för en obetydlighet, ehuru skillnaden icke utgör mera an J mil. Sid. 32 talar Utskit om befolkningen och antager för hvarje mil jernväg å den vestra linien en summa af 8,076 och å den östra af 8,947, således ett öfverskott af 10 proc. på den sednare; men detta betyder här föga. Deremot ökar sig befolkningen, enl. Utskits mening, mycket mera på Lagalinien än på Nässjölinien, nemi. på den förre med 26 proc. och på den sednare med 24V2 proc. under 25 är, således en skillnad af 1V2 proc., eller 8/ioo Proc0111 året, men detta är dock, enl. Utskits upfattning, en betydlig tillökning. Genom ett dylikt begagnande af siffror kan man verkligen bevisa ungefär hvad man behagar. Jag vill ogerna längre uptaga E. 0. Adis tid med detta ämne. En punkt måste jag dock fästa mig vid, emedan den kan förefalla såsom varande af en icke obetydlig vigt. Det är nemi. Utskits upgift, att öfver 1 mill. raenniskor skulle komma att lida intrång genom kroken åt Nässjö, under det att ett betydligt mindre antal sk lille komma att lida af vägens förande genom Lagadalen.
Då jag sålunda i detta ämne yttrat mig för Utsk:s och komiterades förslag i allmänhet ang:de de indelta räntornas indragning till kronan; och då denna punkt är så redigerad, att der blott omtalas, alt räntorna skola indragas till kronan utan att derstädes bestämmas huru räntorna derefter skulle vara beskaffade, anser jag något hinder icke förefinnas all instämma tili det af Hr Sandströmer yrkade bifall till den första delen af denna punkt. Deremot förenar jag mig med de talare som yrkat återremiss på den öfriga delen. Då nu öfverläggningen ang:de den förevartde 20 punkten af Utsk:s utlåt, förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att då Hr Sandströmer, med hvilken 2:ne ledamöter förenat sig, yrkat delning af ifrågavarande punkt, så att till en början propos. skulle framställas endast ä första delen deraf till och med orden: ”sorn af deras tjenstemän innehafves’’, samt sedermera den öfriga delen af punkten skulle blifva föremål för serskild propos. R. o. Ad. torde finna att jemlikt 54 § Riksd.Ordn. en sådan delning borde ega rum, och att således nu först komme att till afgörande företagas den del af Utsk:s ifrågavar:de hemställan som innehåller : ”att alla till embetsoch tjenstemäns aflönande anslagne räntor och kronotionde mätte, så fort ske kan, till statsverket indragas, på det sätt, att de i sammanhang med den öfriga kronouppbörden af kronofogdarne uppbäras och levereras; att härvid likväl iakttages, dels att för de embetsoch tjenstemän, uti hvilkas fullmakter och konstitutorialer serskildt förbehåll ej blifvit gjordt, förändringen först vid deras afgång från tjenslen träder i verkställighet så vida de icke sjelfve, derom hvar för sig serskildt hörde, förklara sig nöjde att löneförändringen försiggår, dels alt samma grund tillämpas i fråga om sådan andel af allmänna inrättningars och stiftelsers anslag, som af deras tjenstemän innehafves”. Hr von Hartmansdorff: