Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sa wiva jag ej m,silager mig uti Vetta förutsättande, wägac jag deraf hänleda den slutföljd, att Srcns-Utskottet, för att fn'l< komna sitt altia hedrande Werk, kanske bordt lägga under Riksens Ständer-, ögon ett sörstag, h,!.n Veu säledeS inskränktare summan kunde afvända?, »ak!,: gast för Staken, räitwisast emot Desi tjenare. Jag torde harwid »»öras af det sivar, arc Utskott t, so n känner Riksens Ständers oinskränkta wördnadsfulla förtroende för Konungen, tillika med Hane Mmrs kika oiusfränkt rättmätiga anspråk derpå, trott sig säkrast sörena Bägges fördel, dä Utskottet tillstyrkt Riksens Ständer, alt helt och hällir till Kongl. MasitS wishel och L uidssaderliga omtanka hemställa bruk.t as den förestaguc su nman. Ingen deltager heldre än jag uti alla wedermälen af NcksenS Ständer; wärd» nadssiilla förtroende för en Konung, som, arn em sin omitzkänneliga walwilja för Dem ost) hela Riket, sä »värdigt rättwisar det. Men, mine Herra: .' wart förtroende bor dock ej bljfwa beswärligt för en Furste, hwars bade rid och för,»äga äro inskränkte, och som sammankallat Riksens Ständer för att understödjas, c> mindre af Deras redlige och uplysta råd än af Deras öfrige krafter. Desima», om ett sädant i alla anora afseende», högst rättmätigt förtroende skulle rike» suna, ^ antingen Konungens rätt, att, älffa Rik, seus Ständers underdåniga råd, eller Dcsies pligt, att kem sä öpet som wördsamt till Throgen framföra, dä borde ju Riksens Ständer uti intet mäl hafwa yppat stna tankar och önskningar, utan i alt endast äkallat Konungens wisder och nådiga omtgnka.
Ridderskapet och Adeln, till Bevillning*-Uiskottet, remitterade Memorial, att skadan af Stångjerns piisérnas cle senare åren inträffade hastiga fall och obeständighet i öfrigt, egenteligen och så mycket hårdare drabbar Stångjernsoch Manulactur tillverkaren, sorn minst en sjettedel af Hammarskatts - jernets pris skall anses såsom behållning af hvarje Skepp, tillåtet smide, ehuru Bruk, grundade på köpetackjern och till en stor del afven på köpekol knappast vid något ti Ifälle kunna lemna en så dryg inkomst, utan oftast högst en sjettedel samt ej sällan blott en niondedel och äfven de sjelfständiga Bruken sällan kunna producera en lika vågbehällning med den, såsom maximum utsatta tredjedel af Hammarskatts-jernets värde, utan ofia få stadna vid en fjerdedel eller en sjettedel , till följd hvaraf, särdeles när dertil 1 korinne.- att Hammarskatts. jernets pris blifvit mera r-ttadt efter de högsta prisen på Stapelstads - vågarne, än med afseende å det, sorn Bruksegaren kunnat erhålla, och Bevil nings - summan mäste utgå, om ock de olyckligaste omständigheter mer eller mindre hindrat smidesrättighetens fulla begagnande,blif - Bevillning* Utskottet* BetOnkanden. 3*7 ▼It föreslaget, att om de nuvarande grunderne för Smides Bevillningen skulle bibehållas, borde en utsträckni tig i classificationen medgifva* (ill en niondedel af den behållna inkomsten; 2to Af Hr Christ. Beckman uti (vänne till Vä Iofl.
Sundhets-kollegium i underdånighet förordat, likasom vid nådig pröfning af ärendet Kongl. Majit funnit fullt antagligt, att en löneförbättring åt lärarn c vid ifrågavarande inrättning vore behöflig; men då dels denna, ursprungligen genom donation af enskild man grundade, austalt vore af så väsendtligt gagn för kringliggande landsort, att denna skäligen borde till dess uppehållande bidraga, dels ock uppgift saknades, såväl angående den inkomst föreståndaren af det honom anslagna boställe åtnjöte, som ock rörande afkomsten af det andro lektorn tilldelade fidela rusthåll, hade Kongl. Majit ansett sig icke böra ansökningen i vidsträcktare mån bifalla, än att Kongl. Majit föreslagit Rikets Ständer, att för merberörde veterinär-inrättning bevilja en tillökning i dess anslag af 2,000 Ridr årligen, att af Kongl. Majit, efter direktionens hörande, emellan lärarue fördelas. Stata-Utskottets Utlåtande N-.o 123. 131 I betraktande af livad sålunda blifvit härutinnan anfördt, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka beviljandet af ifrågavarande anslagsförhöjning. Svenska Akademien. 70:o. Enär Akademiens ordboks-arbete, till hvars fortsättande Rikets Ständer från och med 1854 beviljat ett årligt anslag af 3,750
Det kan lika litet läggas Regeringen till last, att hafva affordrat ökade bevillningar, då tvärtom, och Herr Hjerta kan ej vara okunnig derom, allmänna bevillningen blifvit sedan år 1810 minskad med 33o,ooo R:dr årligen, förutan den nedsatta saltpetergärden (och hvad som torde äga anspråk på än mera tacksamhet), samt den tryckande utrikes skulden, hvilken afbetalts utan att folkets skatter derigenom blifvit ökade, och förutan det att tvenne lika nyttiga som ärorika krig blifvit förda, utan att Riket deraf behöft skuld - ai8 Den 4 October e. m. sättas. Må det förlutas mig af Herr Hjerta, att återkomma med desse, i hans ögon måhända redan föråldrade, välgerningar, för hvilka Svenska folket har att tacka samme ädle Konung, hvars regering nu framställs så begifven på ökade skattebidrag, så misshushållande dermed, och så planlös uti ledningen af folkets angelägenheter. Herr Hjerta har sjelf återfört sina anklagelser ända till i4 år tillhaka; må han då finna billigt, att försvaret följer enahanda chronologie. Visserligen synes Herr Hjerta befara, att de anslag, hvilka af Rikets Ständers tjenstfärdigliet (ett ord, som hvarje rättsinnig Svensk man skall utbyta till fosterlandskänsla) blifvit beviljade, nödvändigt måste medföra en ökad beskattning, som folket icke skulle magta bära; men må Herr Hjerta tillåta mig förklara, att, enligt min och deras åsigter, hvilka beviljat dessa anslag, de kunna och böra fyllas, utan att skatterna behöfva ökas, enligt hvad som blifvit inom Riddarhuset redan af flere talare anfördt. Herr Hjerta sjelf har ifrat för ett högst betydligt anslag till Canalbyggnaden, att uttagas af Svenska folkets tillgångar — äfven jag ifra»' för detta arbetes fortgång, men nog måste Herr Hjerta erkänna, att detta visserligen nyttiga företag är, ifråga om dess värde, underordnad det vida vigtiga af Rikets försvar.
St. förekomma den ytterligare granskning af desamma varder företagen, som för ändamålets vinnande är af nöden; så hafva R. St." etc. Jag har ansett mig böra fästa Ståndets uppmärksamhet på denna förändring, beroende det på Ståndet att besluta huruvida densamma bör antagas eller icke. Gr. af Ugglas, Ludv.: Jag får upprepa hvad jag hade äran nämna, då detta förslag till skrifvelse bordlädes, nemi. att olikheten emellan Exped.Utsk:s förslag och LagUtsk:s utlåt, icke innefattar någon förändring i sak utan blott i uttryck, för att göra språket vackrare. Hr Liljenstolpe: Jag har så mycket mindre kunnat hafva för afsigt att göra någon anmärkn. mot den af Exped.- Utsk. vidtagna förändring, som jag sjelf inom Utsk. deltagit i beslutet om denna förändring; utan har jag blott ansett det vara en ledamots inom Exped.Utsk. skyldighet att fästa Ståndets uppmärksamhet på förändringen, enär något särskildt memor. derom icke blifvit från Exped.Utsk. afgifvet. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Jag får denna gång till alla delar förena mig med Gr. af Ugglas. Den föreslagna förändringen i ordalagen inverkar alldeles icke på sjelfva saken, utan gör blott språket vackrare. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag är af samma mening som de Hrr ledamöter, hvilka nyss yttrat sig, men tror, lika med Hr Liljenstolpe, att Utsk. vid detta likasom vid andra tillfällen bort underrätta Stånden om denafUtsk. vidtagna förändringen i ordalagen. Då likväl en afExped.- Utsk:s ledamöter här tillkännagifvit förhållandet, och man kan hoppas alt på samma sätt tillgår i de öfriga Stånden; så vill jag icke bestrida att expeditionen må antagas sådan hon är.
En talare har velat göra den till excercisplats; men sedan år 1848 hafva trupper der icke varit samlade. Jag yrkar bifall till Utskis förslag. Hr Bildt: Man har här sagt, att Carl XIILs torg vore up låten endast till promenadplats för Stockholms barn. Om jag än medgifver att så är, hemställer jag, om utrymmet inskränkes derigenom att norra ändan af torget bebygges. leke var det åtminstone förhållandet så länge den gamla orangeribyggnaden fanns der. Mig är likgiltigt till hvad ändamål platsen bebygges, endast det sker, så att den fula norra delen deraf blir undanskymd. Jag vet visserligen, att icke R. Sur, utan ÖfverlnteudentsEmb. tillkommer att granska husen, men 11. St:r tillhör det dock att försköna vår af naturen så vackra hufvudstad. Jag förnyar min anhållan om bifall till K. M:s Propos. Frih. Alströmer: Gr. Lagerbjelkes konklusion är grundad på en oriktig premiss. Han sade, att Carl XIILs torg borde göras Den 21 November f. m. till en parkanläggning. Detta synes mig oriktigt, emedan jag anser det af vigt för en hufvudstad att ega en öppen plats, och om torget skall planteras, blir det i hcg grad fuktigt, så att det endast undantagsvis skulle kunna begagnas till promenadplats. Dessutom vill man nu anlägga en vintert riidgå rd, oaktadt den dåliga grunden, hvilken utgör skälet för Utskis afstyrkande af biiall till K. M:s Propos. om upförande af en byggnad å denna del af torget. Ar väl detta konseqvent? I anleda, af Hr Cederscliiölds yttrande får jag erinra, att ByggnadsOrdntn alldeles icke blifvit för nära trädd, ty stället, der Enkhuset är upfördt, är icke någon offentlig plats, hvars bebyggande fordrar Kongl, tillåtelse. Erih. Cederström:: Carl XIII» torg synes mig föga lämpligt till promenadplats. Den underflytande Niickströmraen gör platsen sank och fuktig, om än ytan täckes af sand; vid torr luft se vi ock detta sandhaf fylla den gåendes ögon med sand.
203 {ryckta sedlar, skulle en anläggning af cjetta slag Sannolikt kunna, under en längre tid, löna sig, Hvad åter beträffar förfalskning, eller, sorn är detsamma, valeurens förhöjning, så nekas ej, att den lika lätt och kanhända lättare på sedlar med skrifveri än med tryckt valeur, kan åstadkommas, så vida verkställigheten icke genom andra försigtighetsmått är försvårad; hvilket, såsom ofvan nä undt är, finnes, i afseende på Banquens Transport-sedlar, i möjligaste måtto i-akttaget. 6:te Frågan: ’’Månne allmänhetens förmenta (alldeles icke verkliga) beqvämlighet, hör blifva något gällande hinder för transport - räkningens afskaffande , då elentia beqvämlighet endast består deruti, att vid penningars afsändande ifrån Stockholm allena, men ifrån ingen annan ort i Riket, paan kan spara litet postporto?’’ Svar: Enligt hvad öfver jtsta Frågan är anfördt, ligger förnämsta skälet till Råneo-Utskottets afstyrkande deruti, alt förändringen synes i intet hänseende vara behöflig* Ofelbart måste allmän» hetehs beqvämlighet vara bäst iakttagen., då denna allmänhet sjelf får bedöpama sitt behof af oJika sedel-vajeurpr och derefter afpassa sina reqvisitioner* Om åter, såsom Herr Lindström längre fram i sitt MemoriaJ tyckes antyda, det skulle kunna förmodas, att någon större dej af allmän» heten vöre road, att onödigtvis förslösa sin egen tid, blott i ändamål att öka Banquens besvär; dä blefve visserligen följden , att äfven med ett mångdubbelt större antal af tjenstemän, än de nu varande, Verket ej allénast med Transportsedels-u{, gifningep, utan i flere andra afseenden, niåsfg 2*4 Banco-ZJts&etiets Éct än i an cl en. lomma till korta.
Expeditions-Utskottets nu åter föredragna Memorial, N^o 398, i anledning af Vällofl. Borgare-Ståndets beslut öfver Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om ny förordning, angående Brännvins-brännings-rättighet, bifölls, Prot.-Utdrag den a 6 Februarii 1830. 351 Den 26 Februarii 133o. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S D. Föjredrogs a nyo Expeditions.Utpkottets, den 19 sistl.
Tredje B:d. 123 178 ■steståndet, TIT. s. 15G. af Eondståndet, III. st 17° af Borgareståndet, III. s. 189. Upphandlingsmedel angående oredoviste, i Wermlands X/än; StatsUtskottets betänkande bif. af Presteståndet, s. 343. af Borgareståndet s. 356. af Adeln, s. 364- af Borgareståndet, s. 373. * .Upsala å, om uppmuddring af; StatsUtskottets betänkande bif. af Adeln, s. 88. af Presteståndet, s, 89. af Bondeståndet, s. 94. Uranienborgs Kungsladugård, om ersättning för afträdt arrende af, StatsUtskottets betänkande bif. af Borgareståndet, s. 477. af Presteståndet, s. ågi. af Bondeståndet, s. 495. jUtarrendering om ändring i nu gällande grunder för Militias-Boställens etc. Lag. och Ekonomioch StatsUtskottens betänkande, återrem. af Presteståndet, s. 1330. af Borgareståndet, III. s. 11. af 'Adeln, III. s. 24. ytterligare Utlåtande afsl. af Adeln, III. s. 303. bif. af Presteståndet, III. s. 307. lagdt till Handlingargarne af Bondeståndet, III. s. 310. afsl. af Borgareståndet, III. s. 332. Utlåningar, angående Bankens å; Guld och Silfver, etc. BancoUtskottets betänkande, lagdt på Bordet af Presteståndet, s. 522. bif. af Adeln, s. 523. återrem. af Borgareståndet, s. 527. bif. af Bondestån. det, s. 530.
Imellertid synes, som om den regering, hvilken icke tvekade att för * Kursiveringen af mig.vinnande af sina planer på tronföljden öfverbefolka riddarhuset med sina lydiga verktyg, icke just sparade på titlars meddelande. Säkert är imellertid, att redan 1723 rikets ständer icke voro rätt nöjda med det sätt, på hvilket regeringen handhade sina prerogativ y den vägen. Man finner dem nämligen yttra sig om denna sak på följande sätt: » Som det fömimmes, att mycken •oreda vid embetens och tjensters förvaltande derigenom förorsakas, att de tjenstgörande erhålla högre karakter och rang än deras verkliga befattningar tillkommer », så förordnade ständerna, » att hädanefter hvarken i civil-eller militärståndet utan i sådant fall som regeringsformen § 42 (se ofvan) innehåller, någon högre karakter må tilläggas än den som med dess hafvande eller tillträdande beställning är enligt, samt staten föreskrifver. » Och denna bestämmelse var icke att leka med. Man ville, som redan visadt är, på den tiden upprätthålla rangordningames stadganden med böter och straffbestämmelser och derför bestämde ständerna också, att » den som antingen söker högre karakter eller en slik ansökning till framgång föredrager eller på något sätt till verkställighet befordrar böte hvardera i,ooö daler s: mt tjenstlösa nödlidande till gagn ». För att förekomma missbruk från regeringens sida tillädes också följande bestämmelse: » Ej heller skall de på staten stående tjenster någon högre rang tilläggas än rangordningar och resolutioner innehålla eller några nya beställningar utom dem, som redan äro på staten uppförda, eller titlar och karakterer med eller utan lön inrättas och förgifvas, med mindre rikets ständer sjelfva pröfva nyttigt det ena eller andra i underdånighet andraga och föreslå », hvilket på den tiden betydde så mycket, som att ständerna i detta afseende helt och hållet förbehöllo sig beslutanderätten. Imellertid finner man, att detta stadgandealldeles icke iakttogs, utan tid efter annan utgåfvos resolutioner af regeringen rörande rangen, utan att ständerna derför blefvo hörda. Det gick för sig på denna tid, om allenast riksråden stodo väl hos det för tillfället herskande partiet.
Majit godkända samt förut till Riksgälds - contoret aflemnade säkerhetshandlingarne, anmärktes derstädes hufvudsakligen: att det af Kongl. Majits Befallningshafvande, i afseende på den ingifne löftesförbindelsen, meddelade vederhäftighets-betyg endast var gällande för 3;ne af de 8 personer, Stats-Ulskoltets Utlåtande , N.-o 97. sorn denna förbindelse nnderlecknaf; hvadan och då Jöftesmännen icke åtagit sig solidarisk ansvarighet, deras vederhäftighet för |:delar af lånesumman följaktligen icke blifvit, på sätt Kongl. Maj:t föreskrifvit, af Dess Befallningshafvande bestyrkt; — alt enär sjelfva skuldförbindelsen allenast innefattade den förpligtelse för delegarne i företaget, att de, hvar för sig, skulle ansvara för sin andel af lånesumman, komme Riksgälds-Contoret att för ifrågavarande, såsom ett enda lån, beviljade understöd erhålla fordringar hos nära 3oo serskilda låntagare, af hvilka, hvar och en, i moa af dess låneandel, borde till Riksgälds-Contoret årligen inbetala det stadgade capitaloch räntebeloppet; — att då, enligt skuldförbindelsens lydelse, ränta å capital-ålerstoden skulle vid hvarje liqvid först beräknas samt det öfriga af inbetalnings-summan afföras å lånets capital-belopp, måste, till följd af nyssberörde förhållande, med hvarje låntagare föras serskild räkning, utvisande, huru mycket af de möjligtvis vid olika tidpunkter inbetalda beloppen utgjorde ränta och huru mycket vore att anse såsom förminskning af capita f-s k olden; —• att, på sätt de socknevis upprättade fördelnings-listorna utvisade, utgjorde det låne-capital som således måste serskildt bokföras, för en delegare 44 sk. 2 rst., för en annan 1 R:dr 7 sk. 10 rst., för en tredje 1 R:dr 37 sk. 5 rst. 0. s. v., så att lånebeloppen för omkring en sjettedel af låntagarne understiga 10
Om någon tradition från en förfluten tid är af välgörande vigt; så är det utan tvifvel den, hvarigenom ett helt folk finnes förenadt i en och samma tro, erkännande såsom helig en gemensam sedelära och byggande på dess efterlefnad siria förhoppningar för ett kommande lif. En sådan tro och sedelära utgöra föreningsbaudet, som sammanhåller den stora massan af folket; och detta band kan icke lossas, utan att verkningarne deraf blifva menliga ej blott för samhällets inre harmoni och deraf beroende bestånd, utan ock för sjelfva folkets upplysning. Ett framåtskridande, som till vägabringas genom upplösning af detta band, innefattar ingen fortgång till förbättring, sprider hos massan intet klarare begrepp öfver någon timlig eller andelig angelägenhet, men förvildar de råa sinnena till en frihetsyra, hvaraf uppkommer möjligen en fanatisk hänförelse för någon tid, men åtföljd eller åtminstone snart efterträdd af en ingalunda helsosam tvifvelsanda, hvilken återförer seder och begrepp eller hand till den ståndpunkt, hvarifrån de vid hyfsningens början utgingo. Bättre är att begagna den rådande öfverensstämmelse^ medan den ännu finnes, till ljusets förökande och betryggande. Detta sker, i fall upplysningens arbete användes, der det kan hafva framgång. Hos läroståndet är det, som detta arbete måste börja. Man kan ej allt framgent förneka, att lärans ofelbarhet i sig sjelf är något helt annat, än dess ofelbara — 39 — uppfattning af menniskor, och att i denna senare allt framgent mycket måste brista, äfvert på en mycket högre ståndpunkt af upplysning, än den vi hittills uppnått. Så länge framsteg i mensklig kunskap af hvarje art ännu återstå att göra, återstår älven att göra framsteg i de menskliga begrepp, som uti gudalärans uppfattning ingå. Läroståndet i kyrkan bör tillegna sig dessa begrepp; och det är derföre nödigt, att detta stånd icke saknar män af den högsta bildning i litteratur och vetenskap, och i synnerhet desse, men äfven så många som möjligt af ståndets öfriga medlemmar flitigt sysselsätta sig att utbilda och reda föreställningssätten om kyrkans lärosatser.
Vid nästa punkt har, vare sig genom misskrifning eller tryckfel, insmugit sig ett misstag, så till vida att under litt. g blifvit intagit hvad som borde stå under litt. h, hvilket sednare deremot upptager det stadgande, som bör stå under litt. g; hvadan jag anhåller om Hr Gr:s o. Landtnäs åtgärd, för att detta misstag måtte rättas, före punktens föredragning. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att K. o. Ad. torde finna, att vid föredragningen af de båda nästfolj:de punkterna borde rättas det af Frih. Cederström anmärkta tryckfelet, eller att under litt. g. blifvit intaget hvad som borde finnas under litt. h., hvilket deremot upptog det stadgande, som borde stå tryckt under litt. g. Ropades ja. 17:de punkten (sid. 24). jemte förslaget litt. g (genom tryckfel till h). Gr. Sparre: Om de föregide förslagen blifvit af R. o. Ad. bifallne, hade det varit skäl att taga denna punkt i närmare öfvervägande; men vid det förhållande, att ingen af de föreg:de punkterna blifvit bifallen, förmodar jag, att R, o. Ad. skall finna, att det icke lönar mödan att besluta en skrifvelse till K. M. endast ang:de denna punkt. Till detta skäl får jag lägga ännu ett, nemi. att jag finner hela denna hemställan olämplig, i ty att det beror på K. M. att bestämma huru många timmar en lärare skall läsa i skolan; och på dessa förenade skäl anhåller jag om afslag å punkten. 160 Den 10 Juni e. m. Gr. Mörner: Den har föredragna punkten synes syfta derhän att den miv:de skolstadgan skulle föranleda öfveransträngning för lärarne, och att afhjelpandet af detta onda skulle vara hufvudsaken. Men jag har sjelf alltför länge varit tjensteman, för att icke veta att man ganska väl kan arbeta mer än 4 timmar om dagen, utan att blifva utsliten i förtid.
Är det icke då vida försigtigare att hafva dessa 4 mill. sedlar liggande i Bankens hvalf, der de icke trycka på Bankens metalliska valuta? Är det icke vida klokare att, i händelse af en god penningkonjunktur, och då en mängd vexlar utbjudas till försäljning på Stockholms eller Götheborgs Börs, hafva dessa 4 mill. sedlar till hands, för att upköpa sådane papper, hvilka genast kunna förvandlas i verkligt silfver? För min del tror jag att Bankens konsolidering hufvudsakligen består deri, att den sjelf får använda den vinst, som den årligen gör på sin lånerörelse och hvilken vinst icke är något annat än en indragning af dess egna utelöpande sedlar, hvarigenom tillfälle lemnäs Banken att förstöra denna vinst, om förhållandet är sådant att sedelmassan måste förminskas, eller ock släppa ut den, på sätt jag nyss nämnt, genom uphandling af sådane valutor, som ögonblickligen kunna i silfvertaekor förvandlas. Då har man konsoliderat Banken, men icke genom att taga Statens obligationer och lägga i Bankens kassor. Banken har redan några millioners fordran uti Svenska Statsobligationer, hvilken fordran årligen amorteras af Riksg.Kont., men jag har ieke funnit, att den eger den märkvärdiga egenskapen att i ringaste mån konsolidera Banken; ty allt hvad Banken vinner derpå, är att den fått igen sina sedlar, som den för många år sedan utlemnade, och hvilket sednare förfarande hade den bedröfliga följden att Banken gjorde bankrutt. Jag kan sål. icke annat än vördsamt hemställa att hvad Hr Lefrén yttrat i als. på nu föredragna Betänk, måtte vinna E. o. Ad:s bifall. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredrik: Flera föregående ta lare hafva här ingått i diskussion om, huruvida det vore nyttigt eller icke för Banken att öfvertaga någon del af det ifrågav:de utländska statslånet. Här är likväl egentligen endast fråga om det formella eller bemyndigande för BankoUt,sk:t att behandla saken. Orsaken till detta Betänk, är att K. M. i sin Propos. föreslagit att Banken skulle öfvertaga en del af statsobligationerne.