Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bcgäres as en eller flera votering, och han eller de ci wilja derifrån afstä,' da skall voterings>proposilion, jämte tydlig contra proposition, genast författas, justeras och anfläs samt voteringen straxt derefter för sig gä; 06) mä proposition ej göras,om det voteras skall, ej eller votering derom lillgtas. Wid omröst» nin - izz4 Den 2i December. ningarne, som altid skola med tryckte och omärkte, enkla, flutna och hoprullade sedlar wcrkställas, beräkne hwarje Ledamot blott en röst, änskönt han ock more Fullmägtig för flere lill tvål berättigade Csrporarioner. Till undwikande as ^aria vora, fk-ll Ordföranden wid hwarje omröstning, förr an sedlarne upräknas, en bland deni uttaga och genast förseglad aflägga. Vestanäs, wid upsummerandet af de öfrige, rösterne lika delade, mä denna sedel öpnas och giftva decision, pluralirctcn redan wunnen, bör den af lagde sedel» onpbcutcn genast förstöras. §. 54. Dä Proposition, till fattande af et destnitift beslut öfwer en Konungens framställa» eller ett Betänkande, eller en af enskild Riksdagsman wäckt flaga, är med Ja och Nej beswarad, och anmärkningar i saken under discourserne gjorde, bör propositionen inrättas i enlighet med dem; och skulle malek under discourserne fklljas uri flera delar, hwaröfwer särskilde anmärkningar göras, dä skall, enär sadant äjkas, proposition öfwer hwardera delen särskildt anställas»
(Banko-Fullmägtiges Berättelse, 4 Afd. pag. 37.) Banco-Utskottet har, vid granskning af Herrar Banco-Fullmägtiges i dessa hänseenden åberopade protocoll för den 17 April och 3i Julii 1828, godkänt de skäl, sorn föranledt deras samtycke till Låne-Contoirs-Directionens gjorde framställningar; skolande Utskottet taga under vidare pröfning om och i hvad nion det kan anses nödvändigt och i sin ordning att, till skrifvarhjelp åt Ombudsmannen, serskildt års-arfvode äfven för framtiden af Låne-Contoiret bestås. 12:0 Angående Götha Canal-actiers antaglighet såsom hypothek för Discont-lån. (1827 Ars Revisions-Berättelse, pag. a4) Vid betraktande att, enligt det vid sista Riksdag utfärdade Banco-Reglemenlet, deruti Götha Canal-Actiernes låuevärde i Banco-Disconten blifvit utsatt till g.'del af tecknade capitalel, en årlig afkastning af vid pass 1 R:dr per actie varit beräknad, 16 Banco-Utskottets Berättelse (N.o 4^-) hvaremot afkastningen, i medeltal för 4 år, föga öfverstigit hälften af sagde belopp, hade Rikets Ständers Revisorer, af denna jemte flere uppgifne anledningar till Actie-värdets nedsättning, begärt Herrar Banco-Fullmägtiges yttrande, huruvida icke, vid beläning af Götha Canal-Actier i Banco-Disconten, andra försigtighetsmått kunde påkallas, än dem Reglementet föreskrifver. Hvarefter och sedan Herrar Banco-Fullmägtige, under åberopande af Reglementets bestämda föreskrift, ansett Acliernes möjligen fallande värde icke kunna, intill nu varande Riksdag, verka till förändring i sjelfva belänings-priset, Revisorerne uti deras berättelse yttrat, det de funnit något vidare härvid af dem ej vara att åtgöra, än att till Rikets Ständers kännedom inberätta hvad i ämnet sålunda förekommit.
&lt;£åt mig se, om du gråter! Ö 6ud, nu brusar den fullt och rikt min ungdoms Ijufvaste drömmedikt igenom själen åter. Leif. * JVIidsommaniatt. V \ om med, kom med, det är midsommar' \ natt, nu daggen må lämna sin klaraste skatt och intet blomster får blunda; blåklockan hon ringer, bing och bång och smörblomstret nickar gång på gång och ler med ögon runda. Öch myggen dansar en fin balett, och humlan brummar så fet och mätt, och hvita skogsstjärnor niga; och syrsan mässar som vore hon präst, och öfverst på strået, klädd till fest tronar en nyckelpiga. » pet lockar, det hviskar så lent och huldt, det tisslar och tasslar så hemlighetsfullt på dunkelgröna gångar; bland vildrossnåren, där mossan gror det skymtar, det glittrar som dimfint flor som dans på silfverspångar. 6å tyst, gå tyst, det är midsommarnatt, och därför är lif och lek och skratt och dans på hemliga stigar. V V å r s k o g. år skog, vår egen skog — jag undrar, min vän, om du förstår hvad det ligger för oss i dessa ord? Kanske inte. Men du skulle bara se de ändlösa slätterna, åkrarna och fälten här rundt omkring oss, då förstod du helt säkert hvad de två små orden vår skog innebär. Visst är det sant, som den finske diktaren sagt, att äfven ödemarken har sin doft, visst är det sant, att den öppna, vida slätten har sin säregna stämning med sig, men furornas sus, granarnas hviskningar — se, det är ändå nå- got annat, d u! Du skall veta, du min okände vän, att där nu vår skog reser sig så ljus och fager, där fanns för cirka 40 år tillbaka — då när far först kom till — bara kala berg och backar. Allt var så grått och dystert, det var ingenting som fägnade ögat. Men nu, nu skulle du bara se! Nu finns det högstammiga furor och smärta granar, nu finns det väna björkar och hvitsippor och röda lingon och doftande blåbär — j a, det är en rikedom på härligheter.
Lagerbjelkes framställning till någon del och jag anser att enl. vanlig ordning åtminstone skall det vara den proposmen, som hufvudsakligen blir föremål för votering, och att deremot eontraproposm bör blifva afslag derå, eller också må R. o. Ad. till contrapropos. antaga Gr. Sparres förslag. Blefve åter afslag å Gr. Lagerbjelkes förslag ja-propos:n, så upstår frågan om till contrapropos. skall antagas Gr. Lagerbjelkes ursprungliga förslag eller Gr. Sparres, och om då Gr. Sparres förslag blir contrapropos., så får man i ja-propos:n ett afslag, som redan blifvit besluladt, derigenom att ett annat förslag än Gr. Lagerbjelkes blifvit antaget till contrapropos., och det förekommer mig som derigenom skulle upstå ett ganska besynnerligt förhållande, enär man i ja-propos:n hade en redan afgjord fråga. Det går visserligen an, ty många underliga händelser bli föremål för min förundran, och sålunda underkastar jag mig äfven denna händelse, men det synes mig som den skulle blifva en stor besynnerlighet i R. o. Ad:s prot. Gr. Lagerbjelke: Jag vågar vördsamt hemställa huruvida icke den svårighet vid propos:ns upställning som förekommit, lättast afhjelpes, om man i ja-propos:n insatte afslag å den del af mitt förslag som Hr Printzensköld begärt, hvarefter contraproposin kunde 574 Den 29 Augusti f. m. blifva, antingen bifall å samma del eller ock å den del sorn Gr. Sparre äskat; hvarvid och för den händelse man ej kan bli ense om hvilkendera meningen, som skall blifva contraproposm, sådant genom votering först afgöres. Jag ber likväl att få hemställa till Hr Printzensköld, huruvida han ej skulle vilja helt och hållet afstå från sitt yrkande. Hr Printzensköld: För att underlätta möjligheten att utan tidsutdrägt kunna afgöra saken, vill jag gerna göra det medgifvande som Gr. Lagerbjelke föreslagit och antaga Gr.
Jag bchöfver endast framhålla smörgåsar samt ett glas ölost. Emelie och Octavia Carlén, Marie Sophie Det var lugna, stillsamma dagar, detta hvarSchwartz, Lea, Wilhelmina Stålberg, Sylvia, dagslif på Malmgården. De bägge fruntimfröken Strussenfelt och bland de manliga förren sutto för sig själfva i sängkammaren fattarne Herman Bjurstén, Bidderstad, Sturbredvid köket, författaren arbetade, hvilade en zen-Beckcr, Johan Gabriel Carlén, Jolin, Hedstund efter middagen och gick ut en stund på berg och Wilhelm von Braun, hvilken t. o. m. kvällen, men kom oftast, då han icke var borten tid bodde på Malmgården. bjuden, hem till klockan 10. De långa höstSenare, då författaren med sin naturs hela och vinterkvällarne var det kolmörkt inom eld kastade sig in i politiken, samlades här Malmgårdens vidsträckta område; det var för 1860-talets liberala politiska värld, företrädd öfrigt skralt mod belysningen på hela Laduaf Lars Johan Hierta, Adlersparre, A. W. gårdslandet, där en och annan vandrare smög Björk, August Sohlman, Julius Mankel], S. A. sig fram på de trånga, knaggliga gatorna. Uppe vid villan hördes stora » Nero » skälla och förHedin m. fl. Det var dock jämförelsevis sällan, som Malmfattaren gjorde alltid, innan han gick in, ett gården var skådeplatsen för stora sällskap. slag rundt omkring byggnaden för att se efter, Isynnerhet under de senare åren af sitt lif, då att allt var lugnt och fredligt. författaren stundom kände sig trött och i beI detta hvardagslif ingingo dock de musihof af hvila, undvek han större samkväm. kaliska kvällarne som regelbundna afbrott, ty Men dess oftare hände, att han tog några dessa kvällar hörde till hvardagslifvet och icke herrar med sig hem till middagen och i en till den mera officiella sidan af Malmgårdens sluten krets af intima vänner tillbragte eftertillvaro. middagen. Detta förekom så ofta, att det Hvarje lördagseftermiddag samlades några nästan kunde betraktas som regel. få förtrogna vänner och idkade musik.
Månne icke en bankier» sedlar, som endast gå på creditens och opinionens skenbara valuta, utan materiel underpant och utan controll på beloppet, äro realiserbara i silfverköp, utan att utgifvaren sjelf befattar sig med mödan att inrätta en vexelbank till invexling. Om vår Bank fått bevara sin credit, icke varit förläggare för svikliga låntagare, hade den fortfarande kunnat bibehålla sina reverser utan fluetuation, och likväl fortfara att hålla luckan stängd efter behag. Offentlighet afBankens ställning — om den varit godoch af förvaltningens gång hade t i 11 fy llestgjor t förtroendets fordringar. Med huru mycket större skäl skulle icke då en väl organiserad jordbank tillerkännas ett odeladt förtroende, som dess stora säkerhet har rätt att fordra. Dessa jordhypotheker äro icke belägna i Yesuvii granskap, existera sålunda sannolikt intill den allmänna förstörelsens period, då reversens innehafvare gör sin eulbute samtidigt med både hypotheket och Bunken. Att ifrågavar. jordbankssystem icke nu vinner antagande har sannolikheten för sig. Förslaget kommer icke från Rothschilds ryktbara financiella auetoritet och skall aldrig utgå från denna källa, såsom stridande mot dess interesse. Andan låter dessutom icke böja sig efter formerna; men otvifvelaktigt skall denna anda någon tid inställa sig och då sjelf böja sina former, då rätta ordningen följes och sedan man ånyo genom repeterade, fruktlösa realisationer fått ny och för landet dyrköpt erfarenhet om det beståndandes tillförlitlighet. Detta envisa vidhängande vid det gamla banksystemet har dock framställt några variationer: af privatas inträde, Regeringens delande af magten, hemlighet och publicitet, fautiva garantier och realisationer. Det enda, hvari Den 5 Maj e. m. 165 man varit conseqvent, liar varit i luckans tillslutande, således i uraktlåtande af hufvudvilkoret för en vexelbank, i dess pligt att vexla och att vexla efter den reversen åsätta siffra. Att detta jordbankssystem uppfyller ändamålet med alla tilltänkta hypotheksinrättningar på jord i provinserna säger sig sjelft, och hvilka inrättningar sålunda centralisera sig i den allmänna banken.
Att lemna biljetter åt alla redactioner finner jag ej skäl. Att lemna åt ett blad, som blott är litterärt, eller åt ett blott annonceblad, derföre att det är en tidning, en sådan plats på läktaren hela Riksdagen igenom, finner jag ej riktigt. Om det blefve så i hufvudstaden, finner jag intet skäl, hvarföre icke en redaction i landsorterne, som ville lemna underrättelser om Riksdagen, och hade tillfälle att här hålla etl, ombud, äfven skulle komma i åtnjutande af samma förmån. Utsträcker man rättigheten Den 8 Mars e. m. »9 till alla, gör man mannamon om man ej lemnar den åt alla, som utgifva tidningar på Svenska språket. Men jag tror, att, då detta är lemnadt åt LandtMarskalken att bestämma, lian skall lemna biljetterne åt sådana, som, genom bladets anseende, göra sig berättigade att få vara närvarande under liela Riksdagen. Jag tror således, att det förslag Utskottet framstält är det rätta, så vida man ej vill bestämdt utsätta, livad jäg önskade: sådana som befatta sig med refererande af Ridderskapets och Adelns öfverläggningar. Herr Munck af Rosensköld^ Eberhard: Till en del instämmer jag med den siste talaren, men blott så vida, som jag tror att, utan bestämmande af något visst antal, alla sådana tidningsredactioner, som upptaga Ståndens öfverläggningar, böra vara berättigade till biljetter, men inga andra redactioner; ty utsträcker man offentligheten för vidsträckt till en viss klass af Medborgare, inskränkes den i samma nion för andra. Herr CrusenstolpeMagnus Jacob: För min del instämmer jag med Grefve Frölich. Jag tror ej, att det går an att säga, att de, som sysselsätta sig med Ståndens öfverläggningar, skola erhålla biljetter, emedan man ej kan veta, om de ämna sysselsätta sig dermed. Sådant måtte bero på redactionens 9» Den 8 Mars e. m. godtfinnande. Att man derföre skulle utsträcka rättigheten till hela landets tidningar, tror jag så mycket mindre, som de ej kunde dagen efter redogöra för hvad sig här tilldragit. De kunna i alla fall hämta det ur Stockholms tidningar.
Fru Carlén hade också den frukten dels af en flitig personlig beröring med lilla svagheten och, det må erkännas, på vida den frejdade författarinnan för sex å sju år större grunder än de flesta andra. Den, som sedan, då hon ännu var i besittning af hela under de senare åren — jag talar icke om de Minnen ur Emelie Fl^gare-Carléns lif. fyllas. tänöer. ©cf; stänöigt tätnaöc leö uiö leö, od] fjufnuö böjöes rnö Intfuuö neö, s o m stormen böjer furen meö öån på ööc fjeö. R De stoöo öm uagga när en gång i ljusa barnaörömmar; öd] genom öin öiftnings mogna sång är ö e r a s bloö, s o m strömmar. B a f arbetsfåraöe anletsörag slå tusen hjärtan meö samma slag, sof goöt, sof trygg i stolthet: öig sörjer öitt foif i ö a g! © d; faller nu öammets flinga ocf, ej plånar öen ut öitt minne, ^ ö r uaömalströja s o m flåöcsrocf öar lefuer öet innerst inne, öär fnyts öet stänöigt meö nya banö, så länge öu äger ett fosterlanö, så länge en.öyntng rullar mot Pifcns flippestranö. * * en mört, en unöerltg flunga. 2XlIt närmre örages öen täta feö, sin själs spänstighet, dels af hvad en af hennes få nu lefvande gamla väninnor beredvilligt meddelat mig. Det är icke alltid rosor, men rosen är icke heller evighetens blomma. Inga människor sakna svagheter, och den verkliga storheten fördunklas icke af att svagheterna komma i dagen. Det är för öfrigt en känd sak, att storhet och obetydlighet äro nära fränder och trifvas godt i hvarandras sällskap och dessutom — Emelie Flygare-Carléns lif har minsann icke varit en dans på rosor.
Nu äro vi redan öfver på den vänstra sidan. Då hafva vi här att först beundra Målarskolans arbeten af vackert måladt porslin, däribland två stora fat, det ena med ett norrländskt fjällandskap och det andra med en fjälltjärn liggande i töcken. Dessutom bör äfven en urna i brunt och guld med en förtjusande miniatyrmålning väcka uppmärksamhet. A i i m. T. 182 en målad gobelin, framställande herdar och herdinnor, hvilka svänga kring efter flöjtspelarens ackompagnement under trädens grönskande hvalf. Här har också fru Lotten af Edholm utställt en portfölj, med pärmen utomordentligt fint och smakfullt broderad i silke och pärlor. Det vackra arbetet utgjorde en af silfverbröllopspresenterna till kronprinsessan af Danmark. Bikupan i Stockholm har riktigt utmärkt sig, oaktadt den förutskickade, som vi en gång nämnt, att dess utställning skulle blifva mycket anspråkslös. Jag vågar på- stå att den är rent af magnifik. En riktigt präktig montre med gröna broderade och hvita gardiner, en smakfullt broderad skärm samt bord och taburett i rococo. Det hela synnerligt smakfullt arrangeradt. Kalmar läns utställning utmärker sig särskildt för sin vackra träslöjd, hvaraf jag ber att få fästa uppmärksamhet vid de ståtliga skänkarna i 1600-talets stil. En del broderier och väfnader förtjänar här äfven att uppmärksammas. När vi komma till Blekinge och dess prof på husoch konstslöjd, så stanna vi sannerligen något öfverraskade, icke blott af mångfalden af utställningsföremål, utan äfven deras beskaffenhet och den högt uppdrifna konstfärdigheten på nästan alla områden. Här råda en ypperlig och för sinnet välgörande smak och elegans, hvart ögat vänder sig. Vi slå oss därför ned en stund och anteckna. Här lägga vi först märke till en praktfull eldskärm med målning och forgyld ram i Ludvig den X V: s stil. Taflan föreställer två unga damer på en balkong. Nedanför står tillbedjaren, som vid lutans toner stämmer upp en serenad. Ämnet och utförandet äro helt och hållet i Vatteaus manér. Arbetet står för högt att endast hänföras till hemslöjd.
Sedan Nådiga föreskrifter, i ändamål att begränsa hemmans-klvfningen, under sistförflutna århundradet meddelats, men ulan framgång, samt Landshöfdingen i länet, uti afgilvet underdånigt Betänkande om landthushållningens upphjelpande derstädes, föreslagit, bland annat, att egorna skulle storskiltas och vissa vilkor för besutenheten bestämmas, hade genom högstberörda Kongl. Bref den 9 Februari 1802 och den 17 Augusti 1804 storskiftesverket inom ifrågavarande län blifvit grundad! samt vilkoren för besutenhet bestämda, ätvensom derjemte föreskrifvits ofvanomlörmälda lottning för utlösen af obesuten - Expeditions-UIskotlelsvFörslar] till underd. Skrifvelse N:o ill. 207 heter vid förflutna högst tjugo Sr ifrån storskiftes fulländande; och borde E. K. M:ts Befallningshafvande efter denna tids förlopp göra sig underrättad hvilka obesutna hemmansdelar dä ännu ej blifvit förenade samt besörja om verkställigheten deraf för dem som under tiden ej vunnit sädan förbättring genom odling, alt de hvar för si" kunde utgöra en besutenhet. Storskiften hade derefter oafbrutet fortgå!t, men stor olikhet likväl förekommit vid bestämmande al hvad till en besutenhet skulle inom olika socknar fordras, enär för utrönande häraf, och sedan socknens inego-område blifvit uppmätt, och graderadt, uträknades huru manga tunnland reducerad jord erfordrades för framfödande af det i Författningen för besutenhet bestämda antal kreatur, och efter denna uträkning indelades socknen i besutenheter, hvilken indelning alltså uppgjordes efter lokala förhållanden, tillgång på egor, eller invånarnes behof.
11 tande emot statsanslag, blef ock nödigt att, på sätt Bevillnings-Utskottet i Memorial af den 4 Augusti 1851 föreslog, uti förordningen angående stämpelpappers-afgiften införa vissa stadganden, huruvida de till Wadstena krigsmanshusoch Amiralitets-krigsmans-kassan förut, under namn af avancements-pcnningar, utgående afgifter, hvilka då skulle upphöra och i stället utgå såsom stämpel-papper, vore inbegripne under de i stämpelpappers-författningen i hvarje särskildt fall bestämda belopp. Af sådan orsak har ock alltsedermera anteckning härom qvarstått uti de i detta ämne utkomne författningar. Då emellertid allmänheten nu mera, genom en långvarig tillämpning af ifrågavarande författningar, kan antagas ega fullständig kännedom derom, att hvarken kansligebiihr elier särskild afgift till Wadstena krigsmanshus vid utnämningar eller befordringar eger rum, utan att de förut i detta hänseende stadgade afgifterna numera utgå under form af stämpel-papper, har Utskottet, som i slutet af 3 § utsatt de fall, då stämpel-beloppet bör ökas med ett mot de förra avancements-penningarne eller befordriugs-afgifterne svarande belopp, ansett de uti 5 § af nu gällande författning på flere ställen förekommande anteckningar derom att kansligebiihr, sigill-penningar samt afgifter till Wadstena krigsmanshus och till Amiralitets-krigsmanskassan äro uti stämpel-beloppen inbegripna, böra ur den nya författningen utgå.
Den åter, hvars rättighet inskränker sig tili att besöka endast den ort, hvarå hans pass lyder, är den, som dessförutan saknar rättighet att, känd eller okänd, vistas på hvad ort han sjelf väljer. På hvem detta inträffar har man att söka i de om försvarslösa och fattighjon gällande författningar; men om än andre än sådane varit uti 1812 års nådiga Påbud afsedde med föreskrifterne om utsättande af »stället, hvarifrån man kommer, vägen man skall färdas, »den eller de orter, hvarest man får sig uppehålla och hvartill man ämnar sig begifva»; så lära dock numera dessa föreskrifter kunna anses öfverflödiga och saknande allmän tillämpning, då de i annat fåll icke behöft såsom undantag från allmänna förhållandet inflyta i nämnde författningar om fattighjon och försvarslösa. Att en dylik föreskrift, såsom oförenlig med öfriga innehållet af 1812 års Kongl. Påbud, aldrig i afseende på fria resande varit efterlefvad, är den naturliga förklaringen dertill, att samma föreskrift funnits i de andra nyssnämnda författningarna behöflig. Genom stadgandet, att den, som saknar pass, dock ej må anhållas, när på stället finnas trovärdiga personer, sorn kunna intyga, att han är väl känd, har merberörde nådiga Påbud gifvit tillkänna, hvad det är, som i passet för én välfrejdad person behöfves till tryggande af hans frihet såsom resande, nemligen endast vitsordet, hvem han är, och att i hans frejd ingenting hinderligt för resan förekommer. Det vore väl således föga rimligt, om ej passet, hvars vitsord härutinnan mäste vara det fullständigaste, skulle förmå lika mycket, som vitsordet af en eller annan bekant på stället, att skydda innehafvarens personliga frihet och hans rätt att fortsätta resan. Men om än författningen kunde härutinnan missförstås, emedan dess bokstafsmening i sjelfva verket är oklar; så borde icke derföre tvifvel uppstå om rätta meningen af den föreskriften, att den resande är fredad, när trovärdiga personer på stället kunna intyga, att han är val känd.
N:o 222. att en årlig lilstidspension af 800 R:dr R:mt måtte varda hans ålderstigna enka, Fru Christina Ågren, tilldelad. Om remiss till Stats-Utskottet får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 30 November 1862. F. d'Orchimont. mo 222. Af Herr voin HÅ oell* Mils Samuel* angående en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t örn utarbetande af ett fullständigt förslag till Domares aflöning m. m. Den 3 December 1856 yttrades af mig till Ridderskapet och Adelns protokoll: »Den enskilde representanten (Tom. 2 pag. 150 införes) kraftigare och skickligare händer.» Jag tillät mig då och har sedan tillåtit mig att väcka förslag angående flere af de här ofvan nämnda ämnen. Det af Kongl. Maj:t förut tvänne gånger för Rikets Ständer framlagda förslag till ny strafflag, hvars antagande jag 1856 vågade, såsom enskild motionär, påyrka, är nu af Kongl. Maj:t för 3:dje gången förelagdt Rikets Ständer. Man hyser hopp att det motstånd omsider kan besegras, hvilket föranledt att ett, hufvudsakligen af Svenske män utarbetadt och efter Svenska förhållanden lämpadt, förslag ännu icke är antaget i Sverige, fastän det öfver SO år varit gällande i Norrige. Det torde väl ock vara att förmoda att nästa riksdag Rätlegångs-ordningen i sin helhet för Rikets Ständer framlägges. Men dermed sammanhänger domstols-organisationen. Straxt efter det Stats-Rådet den 16 Maj 1840 erhållit förändrad form, fattades den 3 Juli s. å. ett nådigt beslut angående förslag till domstols-organisationen. Efter fleråriga arbeten härmed och sedan åtskilliga vederbörande samt kommitterade i hvarje län blifvit öfver de i Justitie-departementet uppgjorda förslag hörda, afgaf den 17 Februari 1847 Justitie-Statsministern till Kongl. Maj:t underdånigt »Memorial med revideradt förslag till reglering af rikets läns-, häradsoch stadsfängelser samt af domsagorna.»