Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Sellmans dramatiska framställning af den svåra titelrolen saknar icke förtjenst, men sångrolen är honom för öf-vermäktig. Sak samma gäller denne sångares prestationer i » Judinnan », der dessutom Leonard Labatts framställning äunu är i friskt minne. Halévys prunkande opera bjöd denna gång på en verklig artist i titelpartiet, som i detta hänseende det senaste decenniet varit mer än illa tillgodosedt. Fröken Grabow hade nämligen öfvertagit Rachels fordrande parti, hvarur man redan förut pä konserter haft nöjet höra henne sjunga den med skäl berömda arian: » Han kommer nog! » Denna scen blef ocksåglanspunkten i sångerskans sceniska föredrag och utfördes med äkta tragisk styrka. Med nöje lade man inärke till att frök. Grabow verkligen individualiserat denna sin rol och gjort nägot särskildt af dem, olikt hennes andra älskarinnepartier med deras genomgående svärmeri och känsloextas. Det var något konstuir-ligt beherskadt och utarbetadt i denna framställning, som länder frök. Grabow till mycken * heder. Att röstens bedårande klang och sångens liffulla glöd äfven i detta parti gjorde vederbörlig verkan, torde knappast behöfva tilläggas, lika litet som att den uppburna sångerskan också i denna opera rönt .rikhaltiga prof på allmänhetens henne aldrig svikande sympatier och beundran. Om de i operan för öfrigt uppträdande, af hvilka flera hafva särdeles otacksamma partier, är ingenting att säga. Den i min förra revy bebådade » Don Juan » - reprisen bar nu egt ram. En tid förut läste man i tidningarna att teaterstyrelsen dubblerat samtliga roler i det stora mästerverket. Denna notis borde ju haft en förkrossande vetkan på undertecknad, som i denna tidskrifts förra årgång ^jerfts påstå att icke en ' enda Donna Anna stode att upptäcka bland operapersonalen, och någon Donna Elvira tordes jag knapt tala om, ty hur Elvira behandlats tror jag mig ha klagat öfver redan en gång tillförne. Och nu öfverraskade teaterdirektören den med häpnad slagna musikverlden med tvänne donnor Anna och — o höjd af mystér! — med tvänm donnor Elvira. » För Gud och en teaterdirektör &gt;
Detta finnande, äfvensom det sökande, som det förutsätter, är Lifvets innersta behof och lag. Derför är ock redan i sjelfva sökandet ett nöje; liksom äfven i dermed sammanhängande saknader och lidanden är en vällust, hvilken hvarje bättre danad menniska skulle för intet pris vilja förlora, emot vinsten af en smärtlös, men också liflös, apathi. Det är detta behof, som ur könens olikheter skapar harmonier af Nöjen, genom hvilka Lifvet uppehålles och förnyas; och den lag, att till verklig harmoni måste det Starkare alltid söka det Ljufvare, äfvensom det Ljufvare alltid söka det Starkare, är innersta grunden till den kärlek, som i samhällsverlden drager Man och Qvinna till hvarandra. Mannen söker en med honom harmonierande Qvinna, emedan hennes väsende är för honom en bild af allt det i verlden Ljufva eller Behagliga; Qvinnan åter söker en med henne harmonierande Man, emedan hans väsende är för henne en bild af allt det i verlden Starka eller Kraftiga. Finna de, hvad de söka: då äro de, tillsammans, en hel Menniska; i en harmonisk förening, hvars ideal omstrålas af paradisets återglans och gullåldrens patriarkaliska fröjder. I denna förening har tiden inga dagar och stunder mer, utan flyter så omärkt bort som en lycklig tanke; allt har der Naturens enfald och Himmelens frid; hvarje sådant kärleks-förhållande är en liten salig evighet, der man andas äfven så mycken Oskuld som Sällhet. Och derföre, om än Äran kan anses för menskliga lifvets glans och herrlighet, så har det dock endast i Kärleken, – nämligen i en sådan Kärlek, – sin inre och sanna ljuflighet. Men från samma innersta källa framspringer, inom en än mera vidgad och än mera ätherisk krets, det sökande efter harmoniska föreningar, hvilket vi skönja i Konstnärens, i Skaldens, i hvarje verklig Vitterhets-idkares längtan efter odödliga Skönheter, och lust, att (liksom Pygmalion sin marmorbrud) sjelf, ur sin lågande inbildnings fullhet, framkalla sådana till varelse.
Rikets Stander, sonl nogsamt inse , att det första af dessa alternativ skulle komma att inleda Sfats-Verket uti årliga liqvid-förhållandeii med de serskilda Verken, hvilka, det oaktadt, hädanefter såsom hittills, icke kunde förr än sedan allmänna räkenskaperna vörö afslutade, eller långt efter deil tid, för hvilken redovisningen skedde, erhålla kännedom om beloppet af deras inkomster, hafva derföre trott sig icke böra medgifva detta första alternativ; toell anse deremot, att det andra alternativet, eller de serskilda Verkens förseende med årliga anslag, hör tillerkännas ett afgjordt företräde, såsom medförande dé bufvudsakliga fördelar, att medlens förvaltning och redovisning blef enkel och lätt* att de förvaltande Verken, enär deras uppbörd blir förvandlad från många spridda och stundom till beloppet mycket föranderderliga inkomst-titlar, till ett bestämdt årsa il slag, blifva i tillfälle att på förhand oöll till beloppet noga beräkna sina tillgångar oell kunna Jätopa sin hushållning derefter; alt UppbÖrdsmänrten i orterna blifva befriade från det icke obetydliga besväret att afgifva redogörelser till många förvaltande Verk ; oell att dessa Verks omsorger med Uppbördens emottagande från Landsörterna , samt densammas CoUtrcllerande och granskande kömme Fxp.-tltsk. Förslag till und. Skrifv. N.ö 8 i komma att upphöra J hvilket bor bereda besparing i deras förVältnings-köstnader. Mell för att, vid bestämmandet af dessa anslag, Så mycket säkrare närma Sig deii Summa* hvilken borde tillkomma hvart och ett af de serskilda Verkeit* och dymedelst trygga Så väl dem Söm Statsverket för möjligen befarade förluster * linnä Rikets Ständer lämpligt i att penningar samt indelta rån* törtlas Krönovärde och Spannmålens tunntal, dér sådant förekommer* serskildt böra
Vidkommande anslaget lill Flottans nybyggnad och underhåll, utgörande 582,997 R:dr 28 sk. contant, hvaraf circa 3o.,ooo R dr tills vidare användas till Extraoch ExpectanceStatens aflöning; så enär Utskottet här förut föreslagit, alt utgifterne för LinieFlottan hädanefter måtte inskränkas och större omsorg egnas åt SkärgårdsFlottans tillökande, tror Utskottet, för dess del, jemväl nödigt ali för denna senare Flotta bestämdt anvisas någon större andel uti det gemensamma anslaget, än för densamma hittills vanligen disponerats; och då Utskottet, som haft kännedom af 1838 års SpecialStater, å 4;de Hufvudtitelns anslag, deraf inhemtat att, exempelvis för nämnde år, sedan afdrag skett för hvad till Extraoch ExpectanceStaterne utgått, för Carlskrona Station, som utgör LinieFlottans etablissement, voro disponerade i rundt tal 4^6,000 R:dr, hvaraf till aflöning för Handtverksoch TimmermansStaten jemte Båtsmän, Beklädnad för Flottans manskap, Sjukvård m. fl. bestämda årliga kostnader 238,000 R:dr, lill Fartygens underhåll, medelst mindre reparationer, 3o,ooo R:dr, samt till ma terialier - Stats-Utskoltets Utlåtande> IV:o 53. 9 terialier och arbetsplan 1:70,000 R:dr; hvaremot för Stockholms och Götheborgs Stationer, egentligen innefattande Skärgårds-Flottan, blifvit använde till ärlige utgifter af ofvannämnde beskaffenhet 76,000 R:dr, Flottans underhåll 10,000 R:dr, samt till arbetsplan och materialier 3a,000 R:dr, eller tillhopa 118,000 Rdr, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att, jemte det Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att alla de inskränkningar uti kostnaderne för LinieFlottan, hvilka kunna blifva en följd af hvad här förut i afseende å linieskeppen blifvit föreslaget, må komma Skärgårds-Flottan till godo, till utgifter i och för sistnämnde Flotta, må, för Stockholms och Götheborgs Stationer, af anslaget till Flottans nybyggnad och underhåll, bestämdt afsättas ett minimibelopp af 185,000 R:dr årligen.
Uaj:t, 8om an8er angeläget, ej minäre att ökaä 8äkerbet bereäe8 kör bränvin88katten8 bebörig» utgöranäe, än att äenna 8katt be8tämme8 till 8ä bögt belopp, att bräuviu8-eon8umtionen inom lanäet lniri^enom mä kunna i nägon vä8enätligare män min8>i:>8, vill i cletta ämne till biket8 8tänäer atläta 8er8kilä nääig ki anställning. Dmeälertiä upptage8 bränviu8akgikten bär, 8ä80m minimum, till äet viä torra 8tat8-regleringen ealculeraäe belopp, eller . 35:o De bakv» väl i 8ena8te tiäer upprätt till bögre belopp, än päräknaät varit, men 8om äenna inkom8t är 08äker oell bär 8in tillvaro krän äe ökrige Inkom8t-33tlarne, upptage8 äen bär till en jemnaä 8umma ak 3,711,000 405,000: 750,000: 119.000: 4,985,000: 13 8tots-V6iket8 tillzönZor i Ordinorie ock extro Ordinorie Inkomster utföra, till köljd kärok, en sommonröknod summo ok k:dr 9,029,850, utom det kron Ilikets 8tönders IliksFölds-Oontoir päröknode kidroZ ok ^llmönuo IlevillninAen 1,145,190 k:clr, kvilken 8totskrist-summo I^on^l. IVlo^:t, sosom Kor okvon 3r ont^dt, koreslor ott okörminskod utzo. 8olundo oek clL uti 8eno8te 8tots-r6ZleriuF ^oröknodes: Ordinorie Inkomster 3,919,250:
Hannover, angående en med nämnde land afslutad traktat om upphörande af Stadeeller Brunshauser-Tullen: I. 152, 193, 78 — H — II. 193; B. II. 83, 173, A. 173; B. IV. 482, 686, A. 686; E. II. 256; V. 139. Hardeberga och Sandby, angående ersättning till Lunds Universitets lönings-fond för minskad inkomst af nämnde församlingars prebende-pastorat: II. 505; lil 7, R. 7 (se vidare Statsutskottets Utlåtande N:o 139, angående regleringen af utgifterna under Itiks-Statens Åttonde Hufvud-Titel). Ilebbeska egendomen på Riddarholmen, i anledning af väckt motion om inlösen för Statens räkning af nämnde egendom: R. VII. 94, 96. 134, A. 134. Helgonskylden, i anledning af väckt motion om lämpligare fördelning emellan socknar inom samma pastorat af den återvunna —; B. II. 272, 316, 368, A. 368. Helsingborg, angående stats-anslag för anläggning af en jernbana från nämnde stad öfver Eslöf till Ystad, med sidobana till Landskrona; motion af Herr Samuel Gustaf von Troil: se Motioner. Helsingborgs hamn, i anledning af väckt motion angående förändring i vilkoren för ett till förbättring af nämda hamn beviljadt lån: B. VI. 392, 439, 447, A. 452. Helsnings-deputationer till Med-Stånden vid Riksdagens början: Ridderskapets och Adelns: I. 14, 19. Preste-Ståndets: I. 18. Borgare-Ståndets: I. 17. Bonde-Ståndets: I. 16. Helsotillståndet i fosfor-tändsticks-fabriker, i anledning af väckt motion om periodiska undersökningar af detsamma, till förekommande af sjukdomen »Foslornekros»; B. II. 198, 207, 221, A. 221, E. 324.
Då lilla Mea sof, hade hon alltid så roligt; då drömde hon, att hon hvilade i sin moders famn, denna moder, hvars minne hon tillbad; då kände hon modrens varma läppar på sina kinder, såg i hennes ögon en blick så solvarm, en kärlek så innerlig, att hennes lilla hjerta klappade af sällhet. Hon hörde modren tala till sig ljufva och smekande ord, sådana hon aldrig hört i verkligheten, och hennes stämma hade en klang, som den skönaste musik. Då var lilla Mea lycklig. Ständigt drömde hon samma dröm, men den blef aldrig enformig; ty det var efter kärlek och ingenting annat än kärlek, som lilla Mea trängtade. All den kärlek hvaraf Meas natur var mäktig – och den var icke ringa, oaktadt hennes kalla yttre – koncentrerade hon kring fadren och kring modrens minne. Hennes fader hade någon gång smekande låtit sin hand fara öfver dotterns hufvud, tryckt sina läppar mot hennes panna och rigtat till henne en hastig fråga af kärleksfullt deltagande; han hade visserligen genast återfallit i sitt vanliga drömmande och tankspridda väsende, men det gjorde ingenting, ty de få ord han sagt och ännu mer den ton, hvari de uttalats, hade värmt Meas lilla hjerta, och gjorde att hon älskade honom outsägligt. Med en kärleksfull ledning skulle Mea kunnat föras hvart som helst, en vänligt uppmuntrande blick skulle på henne verkat som den starkaste sporre och manat henne till outtröttliga ansträngningar. Men sådant kom aldrig på lilla Meas lott, och derför var hon också trög och olustig under lärotimmarna, kunde aldrig sina lexor, ansågs ohjelpligt dum och fick ständigt bannor. Hennes syster Märtha deremot var qvick och liflig, vetgirig och road af att lära, och deras lärarinna berömde henne ständigt. Märtha var vacker, och bröderna beundrade henne derför; men lilla Mea var ful, och det fick hon ofta höra. Märtha hade ett jemnt och glädtigt lynne och blef aldrig ond på Curt och Erik, hvilka spratt de än roade sig med att spela henne.
Jag Den 8 Mars e. m. 77 tror således, alt denna sak är upplyst, och ehuru den ej är redd genom Protokollsutdraget, likväl kan anses klar. Herr von Hartmansdorff har sagt: alt ingalunda någon lisa behöfdes för landtmannen. Jag har bär ofta hört sägas, och jag tror, att hvar och en vid undersökning skall linna, att jordbruket bär de drygaste skatterne, och lindring bör således ej missunnas detsamma; men denna sak hör ej directe till detta ämne. Hvad de brister vidkommer, som Herr von Hartmansdorff trott sig finna uti det af Utskottet föreslagne stadgande, att spannemålen borde vara försäkrad och upplagd i Magazin etc., så tager jag mig friheten nämna, att Ekonomiutskottet ej ansett sig böra befatta sig med att föreslå något särskildt stadgande om försäkring emot tjufvar, emedan man, att försäkra sig deremot, har lås, och der de brytas, blir det våld, hvilket endast genom lagens kraft kan förebyggas. Hvad förskämningen och förminskningen genom frat m. m. d. angår, så kunde faran deraf för Banken förebyggas i händelse BankoUtskottet, vid uppgörande af de reglementariske åtgärderne, bestämde, att blott hälften eller | värde belånades, då risque för Banken ej borde kunna uppstå under den korta tid varan belånades. För öfrigt får jag anmärka, att Ekonomiutskottet ej öfverträdt gebitet af dess befattning. Herr von Hartmansdorff, och enhvar som delar hans tänkesätt i denna fråga, "8 Den 8 Mars e. m. må det vara förbehållet, att anse Utskottet hafva behandlat saken oekonomiskt. Jag tror tvärtom, att Utskottet behandlat frågan ekonomiskt till fäderneslandets gagn och nytta. Sluteligen tager jag mig friheten erinra, att en af Bankens Fullmägtige uppträ dt till försvar af EkonomiUtskottets tillstyrkande, och således synes mig äfven delta vara ett stöd för den förmodan, att åtgärden ej bör kunna åstadkomma Banken förlust. Jag fortfar att tillstyrka bifall å Utlåtandet. Herr Bjerta:
Transport7,146 Z7 4 Nerikes Län. j 1 Läns-Bokhällare 1 Enspännare z Länsmän ä 10 N:dr undfä i tillökning, nemligen Enspännare» ro z Länsmän zo R:dr hwar, tillhopa R:-r och ros: L zzz Proctt ro: —> — zo; ZZ no r6 wermlands Län. l Läns-Bokhällare i Enspännare E - ros: 3o: - i Enspännare undfär i tillökning Sm ,zc>: L ZZ2 Proctt 25: 4) 15 16 westmanlands Län. i Läns-Bokhällare i Enspännare root zo: i Enspännare - undfär i tillökning A S:a iza: ä zz^ Proctt 25: 4Z 15 16 kopparbergs Län. 1 Läns-Bokhällare i Enspännare lool —- ^ zo: - , 1 Enspännare - 2 Poster ä 18 R:dr undfä i tillökning, nemligen Enspännare» 15 Postcrne ä 22 R:dr, tillhopa - S.a R:dr och izo: » zz^ Proctt 25: z6: 4Z 5? 16 Gefleborgs Län. i Läns-Bokhällare - 1 Enspännare 100: - zo: wester,Vkorrlands Län. S:a izo; ä zzz Proctt 16 i Enspännare i Cantzli-Poft undfär i tillökning « zo: L zzz Proctt 25» 10 »5 — Transport7,577 21 4 Lön pä Stat. Westerbottens Län.
Nådiga framställning i sin helhet besvarad, de .af vissa Consistorier väckta anspråk, sorn skulle föranleda till ©kade utgifter, voro underkände, och åt Kongl. Majit lemnad öppen rättighet att göra de speciela jemkningar, som i ett eller annat fall kunde anses behöflig». Men denna mening öfverröstades. Fåfängt anmärkte jagi .ätt Utskottet gick vida utöfver gränsorna af den Nådiga Remissen; alt den stadgade likhets-principen vöre i rak strid med de grunder, Kongl. Majit vid liiterims-stalens uppgörande redan antagit; alt Rikets Lärare vöre i allmänhet nöjda och belåtna med denna Stat, och deruti icke önskade några hufvudsnkliga -rubbningar; samt att Preste-Slåndet, uti underdånig serskild skrifvelse, anmält de smärte jemkningar och rättelser man ansåg behöflige. Dä denna underdåniga -.skrifvelse icke fått dela samma öde, sorn flere andra under Riksdagen aflåtna, utan, i stället alt medfölja den Nådiga Remissen, blifvit öfverlemnad till Slats-Contorets bedömande , föreviste jag inom Utskottet afskrift deraf, men Utskottets fleste Ledamöter ansågo öfverflödigt Stat s -XJt skottets Betänkande Nv> 4^5. akt Jerat lemna någon uppmärksamhet. Man åberopade i stället Jen brist af omkring 32,000 R:dr, som för löne-regleringen skulle förefinnas» och fåfängt sökte jag upplysa om Jet stora misstaget i denna siffer-uppgift. Siffran igenfinnes uti Slats-Råds-Protocollet för den 18 Jan. i834,. och uppkommer då man sammanräknar de i punkterne a, b och d uppräknade partiäl-summor, eller med andra ord, den utgör lolal-beluppet af alla de bi-förmoner Rikets Lärare-personal åtnjuter. Deraf hafva likväl redan omkring 24,000 R:dr ingått i beräkning vid luterims-stalens uppgörande, så att de betagit eller förminskat löneförbättring för en del Lärare..
Men huru har då Utskottet iakttagit rättvisa och billighet, att icke tala om statsklokhet, när, under en skenbar och förrädisk likhet, Utskottet så olika behandlat serskilda näringar, att åt den ena förunnas ett införselsförbud de facto, men den andra blottställes för en införselsfrihet nästan utan all afgift, att den ena skyddas emot utländsk medtäflan, men den'andra lemnäs utan allt skydd deremot? Dock ej nog dermed; likasom för att kröna orättvisan i detta förfarande, är det just de näringar och intressen, som jemförelsevis mindre behöfva ett skydd emot främmande medtäflan, hvilka Utskottet gynnar dermed, då åter de, som mäst af ett sådant skydd äro i behof, finna sig hotade med Den 19 J11 nii e. m. mistningen deraf! I sanning, långt bättre hade då varit, att Utskottet å alla slags främmande producter, med hvilka de inhemska landtmannabergsmanna-och statsmanna-näringarne concurrera, hade föreslagit en uniform införselsafgift af i5 eller 10 procent på sätt Riksdagsfullmägtigen Donner ifrån Wisby i sin reservation yrkat, förutsatt nemligen att Utskottet kunnat förvissa om, att äfven en så måttlig afgift verkligen skulle utgått och blifvit erlagd, för hvilken förutsättning dock, åtminstone under närvarande förhållanden, ingen sannolikhet visar sig. Retelsen till tullförsnillning hade då varit i någon mån ringare, och i något hänseende hade åtminstone alla näringar blifvit mera lika och i så måtto mera rättvist behandlade. Den sophism, som Utskottet, för att gynna vissa icke namngifna näringar, uppställer i den a:dra af sina så kallade grunder: ”eller att "”de producter, hvilka icke behöfva utifrån "införas, utan kunna i tillräcklig mängd och "godhet här i landet alstras och frambringas &c.denna sophism har den olyckan alt ej kunna dölja den orättvisa, som den är ämnad alt bemantla, likasom den ock ej lyckas att tillintetgöra sanningens och rättvisans kraf.
Friherre Cederström, ffacob, yttrade det visserligen hafva varit ett misstag, att Friherre Anders Cederstrvms Dictamen blifvit till StåtsUtskottet remitteradt, emedan det endast anginge Bevillningen; Friherre Wrangels i Utskottets Betänkande omfalta anförande hade deremot bort af StatsUtskottet behandlas, emedan det innehåller förslag, att Embetsman» Den 3 Juni. e. ni» 77 Rens löningsstater böra fegleras efter in natura. Han anhöll således om återremiss af StatsUtskottets Betänkande, med begäran att Utskottet öfver detta sednare anförande måtte sig yttra. I anledning af hvad sålunda blifvit an* fordt, blef StatsUtskottets Betänkande till Utskottet återförvisadt. Efter förnyad föredragning bifölls StatsUtskottets den 29 Maj på bordet lagda Betänkande, angående det åt Vester, samt Norr* bottens Läns Invånare meddelade lån. Herr Eckorn, Pehr Adolph, uppläste följande: Om jag delat de olyckor, sorn Vesteroch Norrbottens Läns inbyggare under sista kriget med Ryssland öfvergått, och om jag varit ett vittne till allt det elände, som en fiendtlig behandling derunder tillskyndat dessa lidande medborgare, den jag åtmindstone sökte lindra, då jag icke kunde afvärja den, med hvilka känslor af vördnad och tacksamhet erfår jag icke nu den betydliga Och ädelmodiga uppoffring Höglofl. Ridderskapet och Adeln beslutit och jag äfven förmodar de öfriga RiksStånden bifalla till lindring för dessa Läns menighet, hvilken, om den icke fått erfara denna hjelp, till en stor del nödgats afhända sig en jord, deraf den likväl nu kan påräkna en framtida 7 8 Den 3 Juni <?. m. bergning. Och jemte det mig och Länens Deputerade i nåder torde tillåtas inför Thronen förklara Länens inbyggares underdåniga vördnad och erkänsla för den nära del Kongl. Majit
Jag anhåller, att få blott yttra några ord, lill begagnande af elen rättighet, som hvarje angripen har att försvara sig. Jag skall göra det med moderation; men jag begär, om också med nytt äfventyr att anses vilja personligt anfalla, att få återföra den värda Ledamoten till något, som alltid torde vara nödigt att iagttaga, nemligen till sanningen. Man afviker alltid från sanningen, när man genom sjelfskapade tydningar af andras ord förvandlar dem till en annan mening än de äga. Mina ord voro en erindran derom, sorn. orden föllo, huru lätt det går, att när man är inne på de democratiska principerna, gå längre än man bör, då man också icke alltid känner, hvarest man stannar. Nu öfverlämnar jag åt hvar och en, att döma, om man icke kan vara inne på de democratiske 5ia Den 28 November f. m. begreppen, utan alt derföre vara deraocrat; samt om i detta mitt yttrande låg någon sådan beskyllning, som den värde Talaren tillagt mig. Jag har nu sagt, hvad som är ord för ord sanni, och tili Eder egen moderation, Mine Herrar, hänskjuter jag, om jag icke till fy Ilestgjort den värde Talarens anspråk, då jag förklarade, att det icke var min afsigt att såra. Delta tycker jag för honom bordt vara nog; och bryr mig för öfrigt litet om hans obilliga missnöje. Fortsattes justeringen af PleniProtocoIlet för den 18 dennes f. m. till slut; hvarefter Herr von Qvanten, Carl, anmälte sig och yttrade: Det är i afseende på Herr Thams folsta framställning, som jag anser mig nödsakad, att till Protocollet yttra några ord. Herr Tham afvek från ämnet till frågan om en förändrad representation. Då Herr Tham talar om Sverige, å ena, samt Neapel, Spanien och Portugal, å den andra sidan, så frågar jag: Kan en sådan jemförelse äga rum? Och behöfva vi någonsin frukta, att icke med ordning och lugn kunna öfverlägga och besluta om en så beskaffad fråga, utan att komma i en sådan ställning, som dessa olyckliga Nationer.