Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition, N:o 59. 47 ränte-persedlars förvandling i penningar till ett en gäng för alla bestämdt belopp; och om härmed förenades det villkor, att beloppet skulle beräknas i silfver samt räntorna alltid i förhållande dertill efter nu gällande myntfot utgöras, så att deras värde för framtiden blefve oberoende af möjligen återkommande omhvälfningar i myntvärdet, skulle säkerligen derigenom den hufvudsakligaste betänkligheten mot en så beskaffad ränteförvandling vara undanröjd. På grund häraf och med stöd af de skäl i öfrigt som kommitterade för skatteväsendets förenkling i deras underdåniga betänkande af den 30 April 1847 fullständigt utvecklat, skulle vi ej heller nu tveka att tillstyrka antagandet af nämnde förvandlingsgrund, om icke frågans utgång vid sista riksdagen och den mera allmänt rådande opinionen, att man härigenom skulle äfventyra en för statsverket vådlig framtida minskning i dess ordinarie inkomster, lemnade föga hopp att på denna väg kunna komma till det åsyftade målet. Men då man sålunda å ena sidan icke får förbise farhågan för en total förvandling till penningar, såsom möjligen medförande en skatte-nedsättning, bör man ej heller lemna utan afseende den å andra sidan yttrade farhågan för en skatteförhöjning, i händelse förenklingen helt och hållet ginge ut på endast ett så beskaffadt persedelutbyte, som innefattades i den ofvannämnde Kongl, propositionen. Såsom en af rättvisa och billighet påkallad förmedling mellan dessa ömsesidiga farhågor, hafva vi alltså ansett oss böra biträda det förslag, som i enahanda syftemål blifvit vid ärendets underdåniga föredragning den 11 sistlidne November af dåvarande Chefen för Finans-departementet framstäldt, att nemligen, med bibehållande i öfrigt af de grunder för skatteförenklingen, som redan förut blifvit af Eders Kongl. Maj:t godkända och för Rikets Ständer framlagda, hälften af alla sådana räntor, som nu äro till större eller mindre del beroende af markegång, må bestämmas att Utgå i spanmål och smör och andra hälften i penningar till oföränderligt belopp.
Alt de fonder, som varit anslagne till SilfverLånen och OdlingsLånen, må i stället användas till förökning i anslaget åt Discontiörelsen. 6:0 Att i händelse under tiden, intill nästa Riksdag, de fonder, som nu lill Discontrörelsen varda anslagne, skulle finnas otillräckligt svarande emot Allmänhetens behof, det då må vara BancoFullmäglige tillåtet alt, till förstärkning af Discontfonden, upptaga Lån af Allmänheten för 3 procent; en anstalt, som, då den behöfves, har den fördel med sig, att framlocka och till circulationen återgifva de Capi täler, som, annars skrinlagde, äro Allmänheten, förhållne., 7:0 Alt allmänna Disconträntan må åter uppflyttas till 6 procent, samt Straffräntan till 12, emedan erfarenheten visat, alt Disconträntans bestämmande nerom allmänna Räntan varit skadlig derigenom, att den lockat till en serskilt vinst, och troligen vållat Discontens mera anlitande, än förr, och emedan Straffräntans nedsättande visat sig icke gagnelig. 8:0 Att å de Creditiver, som äro Bruksnäringen beviljade, dels till metalliske effecters belåning och dels lill serskilta lån i JernContoiret, Räntan, som varit och är blott 3 procent, må uppflyttas till fullkomlig likhet med allmänna Räntan; emedan, 24 Den i5 December f. m. då Räntan ingår till Bankens vinst, och den åter går till Statsbehofven samt alltså ger lättnad i allmänna bevillningen, så är det ingalunda rättvist, att den ena Näringen njuter fördelar, som indirecte öka de andra Näringarnes beskattning: och denna orättvisa skulle, om den lä'ngre fortsattes, vara så mycket större, som Brnksnäringen just är den af Conjuncturen mest gynnade. Å denna Motion begäves Remiss till StatsUtskottet. Lades på bordet. Friherre Boije , Ludvig, uppläste följande :
Rikenas sida yrkas fullkomlig likställighet med Franska fartyg i afseende å alla slags umgälder och afgifter för Svenska och Norska fartyg, men, om sådant icke kunde utverkas, finge underhandlarne ingå på det från Frankrikes sida föreslagna stadgande, att för Svenska och Norska fartyg, som direkte med last från de Förenade Rikena eller i barlast från hvad land som helst anlända till Frankrike, skulle der betalas en afgift, motsvarande det belopp, som i Sverige och Norge utgår för Franska äfvensom för inhemska fartyg, dock så, att denna afgift bestämmes särskilt för Sverige och särskilt för Norge till likhet med de skiljaktiga så beskaffade afgifter, som derstädes erläggas, och med iakttagande, att, då de skeppsafgifter, som i Sverige och Norge svara mot den i Frankrike till 4| francs par tonneau fastställda tonnageafgiften, utgöras blott af de s. k. lastpenningarne, också endast dessa, men icke, såvidt undvikas kunde, några andra skeppsumgälder blefve inberäknade; hvarjemte och enär, oberäknadt fyroch båkafgifter, hvilka i Frankrike icke uppbäras, de umgälder, som i öfrigt derstädes drabba Svenska och Norska fartyg, såsom lotspenningar, hamnafgifter, skeppsklarerarekurtage, m. m., i allmänhet med 50 procent öfverstiga det belopp, sorn i Svenska och Norska hamnar utgår för de Förenade Rikenas fartyg, yrkas borde, att dessa skulle, ehvad berörda umgälder erläggas till staten, kommunen eller enskilde, blifva i Franska hamnar behandlade fullkomligt lika med Franska fartyg, såväl hvad den direkta som hvad den indirekta farten an - 3 ginge, äfvensom, dels att Svenska och Norska produkter och tillverkningar skulle erhålla samma förmåner och lättnader med dem, som genom sednaste traktater blifvit andra länder för deras exportvaror beviljade, — dels att för de Förenade Rikenas fartyg måtte vid direkt fart på Algér medgifvas nedsättning af 50 procent uti den med 4 francs par tonneau der utgående allmänna tonnageafgift, samt befrielse från all differentialtull å dit med dem skeende import, — och dels att de Förenade
Det olyckliga tillstånd af ett etonomiskt beroende åf utlänningen af inre vanmagt, hvarutur den Store Konung Gustaf bste upplyftadé Sverige, Skulle återkomma; och 300 års bemödanden alt i all slags idoghet upphinna utlänningen skulle gå till spillo för Tidsandans Nyhetsbegär, förvillelsen att experimentera med nya tbeorier. Är nu denea teckning af påföljderne för oss, af en handelsfrihet utan correctiv tferkeligen sann, icke öfverdrifven, så måste ju möjligheten af Förslagets allmänna nytta erkänna Sitt vilkor i Correctivets egenskap af mer et - Den k8 Junti j. m. ler mindre pålitlig ofelbarhet; och correctivet bör då pröfvas. Nå väl! Pröfningens första frå* ga blir då; hvari består väl det ofelbara correctivet? Jo blott och bart i Tullafgifterne. Men när man då besinnar huruledes ända hittills, lurendrägeriet varit omöjligt att hindra; när Utskottet i Betänkandet, sjelf medgifver dess skadliga verkan; oeh när man vidare eftersinnar huru mångfaldigt lättare det är att tullförsnilla, än att lurendräga; ja, när man måste medgifva att tullförsnillning icke kan, nied juli fukerhet förhindras , så öfvertygas man också fullkomligen om Correctivets opålitlighet. Den tid, då, för icke många år sedan Ryskt Bränvin var tillåtet till införsel, emot tull, och alla våra hamnar öfverflödade ej mindre på denna vara, än på utländsk Spannemål, hade, vi minnas det ännu, vissa omständigheter med sig, om hvilka, man må hända, dömde för strängt; men en sanning är, att derefter har man varit mera benägen än förut, att tro på tullförsnillning: och förlåtligt torde det vara, i händelse de Schäferiägare, som för några år sedan, erhöllo 2 R:dr 24 sk.
Jag vill blott fästa Hr Tharas uppmärksamhet derpå, att Bancostyrelsens åtgärd att betala det creditiv, som kan upptagas, icke leder till minskning af rörélsecapitalet. Tvärtom är det den större sedelinvexlingen mot silfver, hvilken creditivets anlitande förutsätter, som leder till minskning af rörelsecapitalet; du deremot rörelsecapitalet åter ökas, när Bancostyrelsen betalar utländska skulden, emedan det sker med vexlar, inköpta för sedlar, som på sitt sätt föröka rörelsecapitalet. För öfrigt instämmer jag deruti, att denna punkt må erhålla den föreslagna redactionen, så att det kommer att heta: så fort lämpligen ske kan. Frih. Rantzou, Joli. A Ib.: Jag är förekommen af Hr Stråle och instämmer med honom uti Ilr Thams redactions förslag. Hr von Troil, Emil: Jag är egentligen äfven förekommen af Hr Stråle. Jag vill fästa den förste värde tala - 172 D e n a5 Juli f. m. rens uppmärksamhet derpå, att om man sade, att afbetalningen skulle ske så fort ske kan, skulle det ske straxt efter creditivets erhållande, emedan Banken alltid är i tillfälle att kunna betala. Men då det är coursens höjning, man måste söka att förekomma, bör afbetalningen först ske, när coursen börjar sänka sig under pari, emedan man mäste söka att hålla den vid pari. Hvad åter rörelsecapitalets minskning eller ökning beträffar, är det något, som genom betalande af utländska skulden icke annorlunda kan åstadkommas, än Hr Stråle omnämnt. Genom vexelinköp i och för skuldens godtgörande kan nemi. rörelsecapitalet ökas; men någon minskning deraf kan derigenom icke inträffa. I fall Utskrs redactionsförslag icke godkännes, borde det heta: "så fort lämpligen ske kan." Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Jag har den olyckan att i bancofrågor uti så många fall tänka olika med husets majoritet, att det icke blir sällsynt att ljföra mig reservera mig mot beslut, som fattas.
LX, Å. 3i. LXV. U. 110. LXVI. A. 45. E. 2o3. — i anledning af gjorda erinringar vid Utskottens Betänkande angående sättet för MilitiasBoställens utarrenderande samt Mili tiaeBoställsCassans förvaltning. LV. B. 184. LX. A. 254. LXI. 112. LXII. E. 118. — med anledning af åtskilliga väckta motioner om Spannemålshandel för så väl Kronans som Enskildes räkning, Districtocli SockneMagazins anläggning, m. m. LVIII. B. 188. LXI. A. 62. — i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om uppbörden och förvaltningen hädanefter af Kronans Spannemäls - 557 räntor. LX. l\\. A. a3ö. LXI. E. 109. Stuts-samt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens Betänkanden, Memorialer oell Utlåtanden i anledning af erhållne återremisser å Utskottens Betänkanden angående lindring eller understöd för Rustoch Rotehållare inom Jemtland. LVIII. B. 188. LX. A. 23g. LXII. E. 118. *—• till följd af erhållen återremiss å Betänkandet i anledning af gjord hemställan om de Skånska InfanterieRegementernes Befrielse från Garnizonstjenstgöring under fredstid. LVIII. B. 189. LX.' A. 287. >— i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet, angående jemkning i den Provincen Skåne ålagda Ordinarie Rotering. LX. B. 127. LXIII. A. 62. E. 127. — i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet angående en jemuare fördelning af Roleringsbesväret vid Westerbottens Regemente.
Iråga om bestämmandet al pension för Rikets Ständers Justitie-ombudsman, godkändes Utskottets hemställan rörande den föreslagna pensions-välten för hvar och en innehafvare af Juslitie-ömbudsmansemhetet; men beträffande frågan om pension för förre Justitie-ombudsmannen, Kammar-rådet Theorell, biföll Ridderskapet och Adeln den hemställan, som. på sätt Utlåtandet bifogade reservationer utvisa, blifvit gjorda af Stals-Ulskottels Riksgäldsafdelning. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets den 18 och 20 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 22 1, angående begärdt anslag lill undersöknings-kostnader för en jernvägs-anläggning från Wexiö till södra stambanan. S. 1). Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Bevillningssamt 'Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 18 och 20 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 12, i anledning af väckt motion om ändringar i Kongl. Förordningen den 15 April 1008, angående jagt och djurfång, med llere samma ämne rörande författningar. S. I). Föredrogos och biföllos Stats-U tskottets nedannämnde den 20 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 224, i anledning af väckt fråga om upplåtelse af vissa Calmar f. d. fästning tillhörande lägenheter, dels åt Calmar Domkyrka med full egandorält och dels åt Calmar stad för åstadkommande af ny begrafningsplats; Prot.-Utdrag den 23 Januari 1858. 779 i\:o '226. med lörnyadt förslag till ett stadgande i afseende å aflöningen för de civile embetsoch tjenstemännen i allmänhet; och N:o 228, i anledning af vackt fråga om förhöjning af inqvarterings-penningarne i garnisons-orter utom Stockholm. S. 1).
Hvad dernäst vidkommer Herr IFijks förslag om upphörande i vissa fall af den fyroch båkafgift, sorn för närvarande af vinddrifna fartyg erlägges, har Utskottet inhemtat, att 16 §. 2 Art. af merberörde Kongl. Förordning bestämmer de serskilda fyroch båkafgifter, sorn af Svenska elier utländska lastade eller barlastade fartyg skola beräknas, samt att i sista momentet af nämnde §. förekommer det stadgande, hvars förändring utgör föremålet för Herr IVijls motion, nemligen att: ” f^inddrifvare, eller sådant fartyg, som hvarken lossar eller lastar, utan för storm, motvind eller annan orsak, nödgas söka Svensk hamn, erlägger för inkommandet och utgåendet, i ett för allt, sk. per läst, ehvad fartyget är lastadt eller barlastadt.” Om det än å ena sidan icke kan förnekas, att det är hardt för en vinddrifvare, att hans motgång skall ökas genom erläggandet af en serskild afgift, bör det likväl, ä den andra, icke förbises, att hvarje gång en vinddrifvare inkommer i Svensk hamn, är lian, i anseende till de förmoner, som genom lotsoch båkinrättningen äro honom beredda, i alldeles samma cathegorie, som hvarje annat fartyg. Att helt och hållet fritaga fartyg, som vid utclarerandet i Svensk hamn betalt fyroch båkafgift, ifrån erläggande af den serskilda vinddrifvare-afgiften, då det sedermera nödgas söka annan hamn, anser Utskottet icke böra medgifvas, emedan sådant skulle strida emot principen af Författningen; men deremot och enär Herr BFijks framställning i öfrigt synes fullkomligen vara förtjent af behjertande, samt många klagomål i allmänhet under senare tider försports öfver det betungande deri, Allni.
Då FilialDisconterne inrättades, var egenteliga ändamålet att, till uppmuntran åt Industrien, lemna Allmänheten en lätt penningetillgång; men visserligen icke att ensamt gynna ActieÄgarne: Och Disconternes bibehållande till slutet af deras Octroyer var således en rätt, mera tillhörig Allmänheten, än ActieÄgarne. Nu har likväl Utskottet funnit, attalia tre Disconterne böra Allmänheten fråntagas; utan att man just inser, hvarken hvarigenom Allmänheten förverkat sin rätt, eller hvilken Ridd, e. Ad. Prot. IVB. II. Den 17 Martil, f. m. anledning Utskottet haft att tro, det Allmanheten skulle, mindre nu än förr, vara i behof' af dessa allmänna Låne-biträden. Att Utskottet verkeligett trott på stora fördelar, att vinna, genom alla dessa Förslag, kan man sluta deraf, att Utskottet ansett sig icke kunna betala dem lör dyrt. Uppoffring af allmänna rättsbegreppens värde, af Lagens helgd, af Allmänhetens förlitande till rättskaffenhet i Statens handlingar, till redlighet i Ständers löften ; ja ! med ett ord, af sjelfva dessa Grundvalar för allmänna säkerheten, uppoffiingen af allt detta har ansetts icke vara för mycket5 och Utskottet har, under erkän* nande att till verkställigheten behötdes en Lex in Casu, icke heller tvekat, att älven föreslå den. Det stora företräde, som Utskottet sjelf ger åt resultaterne af Betänkandet, framför de resultatet, som skulle inträffa, om Disconternes alla liqvider bänvistes till ConcoursDomaren, kan jag för min del ingalunda erkänna. Är det en hårdhet mot Nationen, att, i dess närvarande belägenhet, på en gång borttaga en ansenlig del af RörelseCapitalet, så är denna hårdhet alldeles likadan i båda fällen. Är det möjligt för Banquen , att årligen indrifva en femtedel af Disconternes fordringar, för att dermed betala en femtedel af TreprocentsSedlarne; så vore också möjligheten likadan för Concour^Massans Curatorer.
Skulle det inträffa, alt, när strafflagen antages, straffgraderna förändras så, att lägsta graden blir fängelsearbete från 6 månader till 2 år, hvilket förmodligen blir händelsen, derest det Pennsylvanska fängelsesystemet här kommer att tillämpas; så kan straffbestämmelsen nedsättas i denna särskilda lag, hvilken troligen kommer att Utgöra ett capitel i Straff-b:n. Uti 2 §:n heter det: ”Skingra sig ej upprorsmän efter sådan uppmaning och varning, som i i §:n sägs, utan trotsa med oljud, smädeord eller hot —.” Om, enl. hvad jag nyss tillstyrkte, den i i §:n omtalade uppmaningen uteslutes, så kommer i följd deraf orden ”efter sådan uppmaning och varning, som i i §:n sägs,” att utgå; men den egentliga anmäi kn:n, jag har att göra emot denna §, afser orden ”utan trotsa med oljud, smädeord, eller hot.” Jag tror, att då Utsk. föreslagit detta, så har Ulsk. förbisett den allmänt erkända riktiga grundsatsen för lagstiftning, att, såvidt möjligt är, undvika att ingå i detaljer. Då man omöjligen kan förutse alla de särskilda omständigheter, under hvilka uppror kan visa sig, så skulle, derest lagen ville detaljera några af dessa omständigheter, domaren råka i villrådighet både om och huru lagen skulle tillämpas. Derföre bör man hålla sig vid allm. grunder och icke ensamt vid detaljer. Jag hemställer lill LJtsk., om Utsk. tror, alt vid ett uppror förbrytelsen icke kan uppstå i annan form, än genom oljud, smädeord eller hot; äfvensom jag frågar, om icke oljud,smädeord eller hot kan äga rum utan trots; åtminstone skall förbrytaren icke underlåta att till sitt försvar åberopa, att, om han fällt smädeord, han derför icke visat något trots, och det skall alltid blifva svårt för domaren alt afgöra, om smädeordet eller oljudet innefattat sådant trots, att den felaktige derigenom gjort sig skyldig till ansvar för delaktighet i upproret.
Stadgan om Con. curser, den 25 Juni 1798, föreskrifne Edsforinulaice, till bestyrkande af fordringar, sorn i Concurser bevakas. Till fullgörande af hvad således är vordet äskadt, har Utskottet öfvervägat, huru om* förmälte förändring, ined bibehållande i öfrig* af det Edsformulaire, sorn, i anledning af Eiksens Höglofl. Ständers underdåniga hemställan, är vordet af Kongl, Majrt i Nåder gilladt och antaget samt den 18 Januari 1810 till allmänt iakttagande kungjordt, lämpligast skulle kunna föreslås, och får i följd deraf tillstyrka, det nämnde Edsformulaire hädanefter iqå blifva så lydande: Jag N. N. svär vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att den af mig uti N. N, Concurs vid N. N. Domstol (å Kongl. Maj:ts och Kionans) (å N. N. Directions) (å N. N. Cassas vägnar) (i egenskap af Förmyndare (Curator) för N. N.) (i egenskap af lagligen tillförordnad Syssloman (god man) i N. N. gäldbundna bo, m. m. d.) anmälde fordran, hvaraf jag (Kongl. Majrt och Kronan) etc innehafvare varit, förr än Gäldenärens ansökning, att få sin egendom afstå, (mig) kunnig blef, (mig) (Kongl. Majrt och Kronan) etc sannfärdeligen och ingen annan tillhörer, och, på sätt de ingifne handlingar utvisa, riktig är: Att denne fordran således, hvarken efter utgifvet recipisse eller annat quitto, är af mig (Kongl. Majrt och Kronan) etc åtkommen, utan (af mig) fulla penningar eiler deras fulla värde derföre ' rede - Den 2 5 Juli. redeligen uppgifne och utan svek beräknade (blifvit redeligen beräknade):
Bro eller 35 Daler Silfvermynt, bort, i saknad af tillgång till de 3-dubbla böternas gäldande, dömas till 12 dagars fängelse vid vatten och bröd, Advocat-Fiscalen ansåge Brunflo Tings-Rätt uppenbarligen hafva felat emot bestämd Lag, genom förvandling af ofvannämnda Kjerstin Ersdotter ådömda böter, till 24 dagars fängelse vid vatten och bröd, hvarigenom Kjerstin Ersdotter kommit att undergå 12 dagars så heskaffadt fängelse, utöfver hvad å hennes gerning följa bort, derföre ock Advocat-Fiscalen yrkat, att Herr Lands-Secreteraren Winter, som varit Domhafvande vid Härads-Rätten, då omförmälde lagstridiga utslag meddelades, måtte, med stöd afl Cap. 12 §. Rättegångs-Rulken , för nyssnämnda, genom oeftertänksamhet och vårdslöshet tillkomna, orätta Elom, fällas att böta 100 Daler Silfvermynt, samt ersätta Kongl. Maj .t och Kronan den förlust, som orsakats genom Kjerstin Ersdotters hållande i fängelse vid vatten och bröd, längre än vederbort, äfvensom i öfrigt förpligtas, att gifva Kjerstin Ersdotter upprättelse för det lidande henne i ofvanberörde måtto blifvit tillskyndadt; i afseende hvarå AdvocatFiscalen anhållit, att, genom Konungens Befallningshafvandes i Jemtland försorg, Kjerstin Ersdotters skriftliga yttrande om beloppet af den ersättning hon äskade måtte henne affordras och till Kongl. Hof-Rätten insändas; hvaremot Herr Lands-Secreteraren Winter, uti afgifven förklaring, hufvudsakligen anfört, att då Brunflo Härads-Rätts ifrågavarande utslag blifvit af mig till åtal remilteradt, Hr Lands-Secreteraren vät borde förmoda, att hans åtgärd vore origtrg, men att densamma likväl icke härledt sig från vårdslöshet, utan från olika förstånd om Lagens mening uti 4» Cap. 1 §. Missgernings-Balken, jemförd med 5 Cap. 4 § Straff-Balken, hvil - R.
Nidderjkapel och AdelnS Ledamöters wägnar, 1.uäv. delsoäsrström, Pä Högwördige Preste-StändetS Ledamöters wägnar, Lkrisr, VVäklin, Pä Högtärade Borgare-StändekS Ledamöters wägnar, k. lft. 6rsvesmukl, Pä Hederwärda Bonde-StändetS Ledamöters wägnar, Lris Oloksson. ^ob. ttolmdergson. ^ Utdrag af Riksens Högloft. Stän ders Lag-UtsikottS Protokoll, hällit i Stockholm den 27 Nowenrber 1829. S. D. Wid det förste Beredningens tillförene pä bordet lagda Project till Betänkande angående Förpantning»»: as fast egendom, sä ock om frälseSjerde Bandet N:o 88. rän - iZ78 Den 2i December. räntas förwärfwande, företogs till afgörande, utlät sig Herr Asiehoren von 8cksnkL: Dä allmänna lagen hwarken medgifwer eller påbjuder Upbud och Lagfart ä annat än jord ä landet samt Hus och tomt i Staven, och lage» ej heller Mäter börd af annat än fast egendom ; kan jag hwarken inse, huru frägan om lagfart ä frälseränror samt börd till dem kunnat upstä, eller finna en sädan fräga pä lag grundad. Efter mitt. begrepp kunna sädane räntor aldrig annorlunda än såsom lösören anses. De Ml man emot «n sadan mening mill Hämra deraf, att ränteägaren har rätt tillösa sig jorden, dä den säkjes utom börd, samt akt han i wista fall äger ett fiags äominium öfwer aboen, tror jag sörfalla, dä man eftersinnar, att om jorden beständigt sörbliswer inom samma siägt, är rän» teägarenö lösningsrätt man betydelse, eller ingen, äfvensom att äorriinium^inlet äger rum annorlunda än i afseende pä bärande träd, hwilket ock wid atjkillige tillfällen finnes aboen öswerlätit.
På ägorne till Öfverrum i Norra Tjusts härad har en mindre Berättelse öfver Calmar Län för åren -ISiS — tSSO. 2 10 sjö, Bodasjön kallad, blifvit med en kostnad af 7,000 frdr B:ko totalt urtappad, hvarmedelst vunnits 80 tunnland odlingsbar mark. Vid samma egendom har ytan af sjön Ryfven blifvit sänkt 3 alnar under förra medelhöjden. Arbetet har kostat 6,600 R:dr B:ko och lemnat till resultat 110 tunnland odlingsbar jord af god beskaffenhet. Förberedande åtgärder äro vidtagne för sänkning af den stora sjön Windomen i Norra Tjusts härad, deraf påräknas en landvinning af flera hundrade tunnland. Vid Fingetorp i Gärdserums socken och samma härad har en sjöaftappning redan blifvit verkställd och lemnat betydliga odlingslägenheter. I Tunaläns härad har man också sysselsatt sig med aftappning af flere smärre insjöar och kärr, hvarigenom vunnits mycken odlingsbar jord. De uti förra underdåniga berättelsen omförmälda fem, med statsanslag understödda, utdikningsföretag hafva fortgått och till en del blifvit fullbordade. På de större egendomarne i Länet har man allmänt infört ett mera rationelt jordbruk än tillförene och allmogen har börjat att följa exemplet. På slättlandstrakterna af Länet är det numera icke sällsynt, att finna åkerjorden lagd i vexelbruk, så att en del deraf bär klöfver eller andra foderväxter, hvarjemte allmogen börjat att allmännare begagna plogen och andra förut här i orten mindre vanliga redskap till jordens ändamålsenligare brukning. Man ser också nu oftare, än förr, allmogens åkrar vara genomskurna af erforderliga diken. På flera herrgårdar har man börjat med anläggning af täckta diken. Skiftesförrättningarne hafva fortgått med oförminskad drift och de fleste af Länets Landtmätare hafva haft sin tid fullt upptagen. De flesta byar och samfälligheter hafva redan undergått laga skifte och inom många hemmansnummer är åbodelning verkställd. Den underdånigst bifogade tabellen upptager förhållandet med utsäde och skörd af hvarjehanda sädesslag och potates.