Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emh.-Berättelse för år 1849. om förhållandet göra särskild anmälan hos Konungens Befallningshafvande, som derföre icke försattes i tillfälle att häröfver meddela något beslut; att Landssekreteraren för öfrigt öfverlemnade till Hofrättens pröfning, huruvida något ansvarigt fel ägt rum, i hvilket fall han ensam underkastade sig påföljden deraf, emedan tillförordnade Landskamereraren Ygberg, hvilken vid tillfället jemte Landssekreteraren utgjorde Landshöfdingeernbetet, icke ägt den ringaste kännedom om i fråga varande åtgärder, helst de tillhört Landskantsliexpeditionens omedelbara handläggning, och något beslut icke blifvit fattadt, hvarutinnan Landskamereraren deltagit, samt Landssekreteraren, under hemställan, huruvida honom kunde föras lill last Slotts vaktmästarens underlåtenhet att hos Konungens Befallningshafvande förete Borgmästarens förpassning jemte de särskilda utslagen rörande Abraham Andersson, anhölle, att han, enär Lisa Andersdotter och Peter Andersson icke tillskyndats något obehörigt lidande samt Landssekreteraren icke vållat, hvad i detta fall kunde hafva öfvergått Abraham Andersson, måtte från allt ansvar frikännas. Sedan slutpåståenden derefter blifvit af Advokatfiskalsembetet afgifna och vederbörande öfver desamma hörde; så har Kongl. Hofrätten den 4 sisth Juli meddelat utslag af innehåll, att Hofrätten funne försummelsen af den Konungens Befallningshafvande, såsom öfverexsecutor, åliggande tillsyn vid verkställighet af ådömda bestraffningar ingalunda kunna ursäktas med af annah icke behörig myndighet vidtagne förfoganden; hvarföre ock det åberopade förhållandet i afseende på den å Magistratens vägnar utfärdade fångförpassningen iemnades utan vidare uppmärksamhet; och emedan Landssekreteraren Nordström samt tillförordnade Landskamereraren Kronofogden Ygberg genom underlåtenhet att med erforderlig omtanka handhafva Konungens Befallningshafvande omedelbart tillkommande styrelse och inseende öfver länshäktet, hvaraf följt, att icke i öfverensstämmelse med stadgandet i Kongl. Brefvet den 26
Propos., då genom densammas innehåll anledn. erhållits til! den förmodan, att Staten f. n. äger det öfverflöd af tillgångar, att beviljandet af ett litet anslag, äfven för arméebefälets tjenstbarhet, kan hysa hopp om framgång. För att icke onödigtvis taga i anspråk R. o. Ad:s prot. med hvad jag såsom motiver för min motion vid föreg:de tillfällen anfört och hvilka redan i sagde prot. finnas införde, så inskränker jag mig uti detta hänseende hänvisa till min i äm - 88 Den 3 December f. m. net gjorda motion vid 1853 års Riksdag, införd i 2:dra häftet af R. o. Ad:s prot., pag. 334—337, hvarjemte jag vördsamligen föreslår: l:o Att R. St:r matte till K. M:s Nåd. disposition ställa ett årligt anslag af 18,000 r:dr b:ko för att, lika fördeldt, användas till understöd åt 9 Officerare af landtarméen, 3 af hvardera de 3 hufvudvapnen, infanteriet, kavalleriet oeh artilleriet, hvilka Officerare, efter erhållande af K. M:s Nåd. tillstånd, kunna beredas tillfälle att ingå uti aktiv krigstjenst hos någon med Sverige i vänskapligt förhållande varande utländsk makt. 2:o Att R. St:r, i händelse detta förslag bifalles, måtte till K.
På lika sätt synas ock Länsnianslönerne skäligen böra nedsättas till 100 R:dr i silfver eller 266 R:dr 32 sk. Banco, med tillägg af 12^ R:dr i silfver eller Transport 117,184:43:8. 748,500: /fongt. Maj.-ts Nådiga Propos. N.o a. Transport It 33 Rrdr iG sk. Banco för dem, som icke kunna med boställen förses. Med antagande af dessa nedsättningar i löne-förslaget, uppgående å Lands-Secreterarnes löner tillpGoo R:dr Banco, å Kronofogdarnes till omkring 23,800 R:dr Banco, å Tläradsskrifvarnes till omkring 3i,ooo Rrdr Banco och åLänsmännens till omkring 21,000 R:dr eller tillhopa 85,4oo Rrdr Bro, samt med beräkning derjemte af de till indragning ställda Fjerdingsmans - lönerna 8G37 Rrdr 21 sk. 2 r:st., komme hela den af Kammar - Collegium och Stats-Contoiret föreslagna lönetillökningen af 247>1Gi Transport 115,184:42; 8. 548,500; 3o Kongl. Maj.ts Niidiga Propos. N.o 2. Förslaget^ verkställighet ytterligare kan något nedsättas , dels genom vidare möjlig sammanslagning af några Fögderier, dels i synnerhet i följd af ett närmare och säkrare utrönt förhållande med Boställs - afkastningen, och genom anslag af flera efter hand disponibla hemman eller hoställenf, att till Boställen, der sådana saknas, användas. Detta lönetillskott är visserligen drygt, betraktadt såsom en ny utgift för Statsverket; men Kongl. Maj:t anser icke, att det kan vidare förminskas, om det vigtiga ända - Transport 270,308:27:7. 748>5oo 748,5oo Kongl. Maj.ts Nacliga Propos.
Han vaknade sällan af detta, och vaknade han, så slog han armen om mammas hals och lönade hennes tusende kyssar med en, på den bleka, fina men fårade kinden. O! de voro ljufva dessa stunder! Men ingenting under solen är helt och fullt; äfven under dessa själens och hjertats högtids-stunder kände Elfrida något som gnagde på båda. Hon tänkte med aldrig svikande saknad på den fader som Adrian ej mera hade, och som han så väl behöft just vid detta första inträdande i det egentliga verksamma lifvet; hon tänkte med en viss, hos alla mödrar så förlåtlig afund, på den varelse, som en gång, ung och blomstrande, men icke med en tusendel af moderns kärlek för sonen i sitt hjerta, dock skulle sticka ut den arma modern i sonens hjerta, gifva henne en underordnad plats der, och vid alla tillfällen ställa sig emellan tvenne hjertan som nu skiljdes af intet. Båda dessa tankar aflockade Elfrida ofta en qvalfull suck, just när sonens närvaro någon gång, och för något ögonblick drog det askgrå täckelset af tiden, och visade den i lätt ljusgrön och rosenröd mantel. Trenne ting hade Elfrida ryckt undan när auktionistens härjande klubba en gång höjde sig öfver hennes lilla, i kärlek och samdrägt församlade bo, och dessa trenne ting hade alla omedelbarligen tillhört hennes make, och egde derföre och i sig sjelfva genom de minnen de väckte, ett högt värde för Elfrida. Hittills hade hon sorgfälligt gömt dessa kära reliquer för sonens blickar och vetskap, för att en gång öfverraska honom med gåfvan deraf, ty dertill voro de från början bestämda, just emedan de voro Elfrida så kära. Den stunden då Adrian skulle lemna henne för att resa till akademien, hade hon i många och långa tider bestämdt såsom den epok, då detta kära arf skulle genom hennes hand, gå från den förklarade fadern till den kära, älskade sonen, och, härmande i oändligt smått, den store skalden som beskref den väldige vikingens rika arf efter sin fader, vilja vi äfven framlägga dessa trenne ting, ehuru de nästan förhålla sig till Elida, svärdet och armringen, som vi till Tegner!
14. hvilka yrkat ny brobyggnad, funno en sådan ovilkorlig! nödig, hela socknen borde, jemte hemmanet Hallsnäs, deri deltaga; att. uppå häröfver anförda besvär, Kongl, kammar-kollegium deremot, genom Utslag den 28 Juli 1819, enär förhållandet med ifrågavarande färje-inrättning sedan är 1(184 undergått den betydliga förändring, att samma inrättning, då nyttjad till vägfarandes förskaffande öfver sundet vid Hallsnäs, som omgafs af en mindre befaren väg, i sednare tider fått en allmännare egenskap derigenom, att berörde väg, såsom för en stor dei af Westra härad nödvändig, blifvit för häradsväg förklarad och ä häradet indelad; och dä Hallsnäs hemman, i anseende till en sådan förändring, medförande ett betydligare besvär vid färjehållningen än från början kommit i beräkning, icke skäligen kunde åläggas att med denna färjehåilnings-skyldighet längre fortfara, pröfvat rättvist upphäfva Kongl. Maj:ts Befallningshafvande? öfverklagade Utslag och befria Hallsnäs hemmansegare frän förenämnde besvär, emot det hemmanets egare, enligt sitt erbjudande, inträdde i ordinarie rotering, i likhet med andra hemman i orten; öfverlemnande Kongl.
— Med afseende å hvad upplyst blifvit angående behofvet af utvidgning och förbättring i öfrigt utaf Länsstyrelsens embetslokaler samt då genom förvärfvande af omförmälda, nuvarande residenstomten tillgränsande fastighet skulle för en jemförelsevis mindre betydlig utgift vinnas ej blott tillfälle att få nyssberörda behof afhjelpt, utan äfven .»utrymme för en i framtiden möjligen erforderlig utvidgning och ombyggnad af Länsresidenset i dess helhet, får jag i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer att, för inköp af meranämnda fastighet och till inredning af dervarande boningshus för Landsstats-Embetsverkets behof, anvisa den af Ofverintendents-Embetet uppgifna summan af 30,000 R:dr. 5:o. Uti underdånig skrifvelse af den 19 nästlidne Maj har Kammar-kollegium, — i sammanhang med afgifvande af berättelse om det är 1858 inom Kollegium inrättade Jordebokskontorets verksamhet för tiden intill den 1 nästlidna Maj, af hvilken berättelse hufvudsakligen inhemtas, att Kontoret numera afslutat granskningen af inkomna ränteförvandlingsuträkningar och utskrifningen deraf för 8 hela Län, nemligen för Stockholms, Upsala, Kronobergs, Blekinge, Christianstads, Malmöhus, Skaraborgs och Norrbottens, äfvensom inom Stora Kopparbergs Län för ett fögderi, det enda för hvilket ny jordebok för det närvarande ansetts kunna upprättas, och att således ännu återstode, dels enahanda arbete för alla öfriga Län i Riket, hvaraf det för 3 Län redan vore något påbörjadt, och dels arbetet med upprättande af sjelfva jordeböckerna öfver allt — tillika underdånigst anhållit, att Eders Kongl. Majit måtte till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om beviljande för Jordebokskontoret af fortfarande anslag till enahanda belopp sorn hittills eller 24,700 R:dr, hvarjemte Kollegium på anförda skäl hemställt om detta anslags öfverflyttande på ordinarie stat.
Och att denna fråga mer än en gång uppställdes af teologerna under medeltiden och ibland besvarades nekande, synes af en lärd latinsk afhandling, som trycktes så sent som 1641 och heter: » Mulieres scilicet non esse homines, Christum ergo pro iis non esse possum, nec eas salvari » d. v. s. » bevis för att kvinnorna icke äro människor, att följaktligen Kristus icke dött för dem och att de således ej kunna blifva frälsta! » Det synes häraf, att den kristna ortodoxien ej bidragit till att höja kvinnans anseende. Tvärtom har den ortodoxa kristendomen alltid i kvinnan sett förförerskan, som förde synden in i världen och bragte mannen på fall. Ja, tallösa äro de anathemer, som af religiösa författare blifvit slungade mot kvinnorna. Jag vill blott anföra tvänne bevis, det ena från den katolska kyrkans första århundrade, det andra från dess adertonde århundrade! » Kvinna, » utropar Tertullianus, » d u borde ständigt gå i sorg och trasor med ögonen fulla af ångerns tårar för att komma en att glömma, att du bragt människosläktet på fall! Kvinna, du är porten till helvetet! » Det är den religiösa passionen, som så talar genom den afrikanske biskopens mun! Det andra profvet är af den franske biskopen Bossuet. Han säger: » Kvinnorna böra ihågkomma sin härkomst, och, utan att alltför mycket prisa sin finkänslighet, böra de erinra sig, att, när allt kommer omkring, de blott äro ett öfvertaligt ben, som ej har någon annan skönhet än den Gud behagat förläna detsamma! » Sant är också, att i bibeln, särskildt i gamla testamentet, lämnas stöd för dylika nedsättande uttalanden o m kvinnorna.
Jag vädjar till hvar och en, som sjelf äger harn, som äger den lyckan, att hafva dem väl uppfostrade, om icke sådant bör af statsmakterna behjertas. Jag vädjar lill hvarje moder, jag vädjar till hvarje fader. Det är sant, detta kan kosta; men jag tror, att om också icke alla dessa barn lyckas, så skola åtminstone några ibland dem lyckas. Detta vore redan en tillfredsställelse, och dessa skulle åtminstone i någon mån bespara, hvad Staten eljest en gäng för dem hade måst utgifva, om de blifvit fortfarande lentnade utan vård och beträdt brottets bana. Detta vore således gagneligt både för barnens förbättring och välfärd och för den allmänna ordningen. Det är på denna grund jag yrkar, att StatsUtsk:s betänk, måtte i denna punkt af R. o. Ad. återremitteras, med anledn. af min reservation i det fallet, och StatsUtsk. åläggas att uppgöra ett förslag, hvarigenom K. M. kommer i tillfälle att för dessa harn, som icke kunna öfver4 H. .14 106 Den 6 November e. m. lemnäs åt enskilda, icke eller åt församlingarna, bereda en tillflyktsort på sådana räddningsanstaller, vare sig inom hvilken provins sorn helst. Hr von Hartmansdorff: Jag är hufvudsakligen af den mening, sorn Frill. Palmstjerna yttrat. Jag befarar, ali Ståndet, beträder en farlig bana, hvars slut man icke ser, dä man vill bevilja anslag för sådana harns förbättring, genom s. k. förbällringsanstalter. Jag anhåller likväl alt fä närmare uttrycka min mening. Jag tror det vara hvarje särskild menighets åliggande, att tillse det barnens uppfostran icke försummas. Itel tillhör fattigvården och barmhertighelen att icke lemna oskyldiga varelser till spillo för elaka efierdiimen och brott. Den menighet, som försummar denna pligt, får i sin ordning vidkännas kostnaderna af den fattigvård, som kan falla pä hennes loll för underlåtenheten att vårda barnen i deras ungdom. Helt annat är förhållandet med de harn, sorn redan äro brottslige. Dessa mäste behandlas såsom brottslingar, och underhållet för dem hör tagas af fångtnedlen.
Sandels’ förslag kommer att antagas, får jag för öfrigt inskränka mig till anmälan af min uttryckliga protest emot det beslut, som R. o. Ad. i sådant afseende nu går att fatta. Hr von Troil, Emil: Bland de skäl, som blifvit an förda för det förslag, hvilket nu tyckes vinna ett stort deltagande inom Huset, har äfven varit det, att det skulle leda till minskning af Statens utgifter. Jag erkänner, att det ligger något ridderligt deruti, att Ståndet skulle med sina enskildla medel vilja minska åtgången af Statens; men det goda ändamålet i denna del kan likväl icke vinnas, utan med förändring af grundlagen. En sådan grundlagsförändring var vid förra riksdagen föreslagen, nemi. den, att R. St. skulle äga rättighet att inställa tryckningen af sina protocoller ; men densamma har vid innevar. riksdag blifvit afslagen. Vid denna frågas afgörande tillhörde jag minoriteten, emedan jag bekänner, att jag finner en stor del af våra discussioner vara af den beskaffenhet, att allmänna medel icke lämpligen kunna användas, för att för dem bekosta trycksvärta och papper. Sådant finnes likväl fortfarande af grundlagen bestämdt, men jag kan icke biträda förslaget att af Ståndets medel anslag göres till denna tryckning. — Man har sagt, att förslaget åsyftade att få förhandlingarna opartiskt framställda för allmänheten. En sådan opartisk framställning deraf finnes uti prot., som fullständigt redogör för discussionerna, och den kan icke finnas annorlunda, hvilket jag tror låter sig bestämdt bevisa. Den partiskhet, som vid refererandet af våra discussioner kan äga rum, är af två slag. Den ena inträffar, då en talare tillägges yttranden och satser, som han icke framställt, och densamma är bestämdt brottslig. Den andra partiskheten är till sin beskaffenhet negativ, och den skulle då bestå deruti, att sådant blefve uteslutet, som ej bort uteslutas. Det sednare slaget af partiskhet anser jag med största samvetsgrannhet likväl omöjligt alt alltid undvika. Jag bekänner, att del stundom händer mig att få höra tal inom Huset, som äro af en verkligen så tråkig beskaffenhet, att, när de blifva något långa, jag förmärker en viss tyngd öfver hufvudet.
En ändring i den äldre förordningen innehålles ock i föreskriften örn visst hemmantal af £-dels mantal såsom norm för utklyfningen; och denna bestämmelsestår i strid med Ständernas beslut, på sätt ofvan är sagdt. Deremot öfverensstämmer ogillandet af afbandlingar, rörande obesutna hemmansdelar, väl med Ständernas beslut, men innefattar, såsom jemväl ofvan blifvit erinrad t, en afvikelse från 87 § Regerings-formen, enligt hvilken Ständernas beslut i denna del förfallit, så att det icke vidare kunde tillämpas, utan intrång i Ständernas lagstiftningsrätt. Då det lemnades utan uppmärksamhet, både att författningen verkligen utgjorde en ändring i 1827 års Förordning, och att Ständerna begärt en förberedande utredning af det lämpliga minimum för hemmansklyfning inom hvarje ort, innan någon ändring i 1827 års Förordning egde rum, och afseende ej eller fastades på det förändrade skick, hvari frågan sig befunne, sedan Ständernas beslut i afseende på lagförändringen icke inom föreskrifven tid blifvit tillämpad; hafva derigenom uppkommit de missförhållanden, att ändring blifvit gjord i en gällande förordning, utan att denna är vorden förklarad vara ändrad; att ett stadgande blifvit lemnadt, som, å flera orter inom riket, om icke å de fleste, föranleder undantagsbestämmelser, hvilka derjemte saknas för tillämpningen under en tid, som icke af någon föreskrift är begränsad; att Kongl. Maj:t saknat kännedom om det förändrade tänkesättet i afseende på hemmansklyfning och jordafsöndring, som ofelbart funnit ett uttryck, om Ständernas beslut blifvit följdt, så att upplysningar i dessa hänseenden infordrats, förr än föredragningen egde rum; samt slutligen att Ständernas lagstiftningsrätt blifvit för nära trädd. Lägges nu härtill, hvad som icke kan förnekas, att författningens tillämpning skall åstadkomma de vidunderligaste förhållanden, då, för att anföra endast ett exempel, om en person, egande ett Bih. till R. St.
Ständers Beslut, Lån-medlens utdelning skall besörjas af tillförordnade Committerade under Landshöldingens Ordförande, har Stats-Utskottet, i öfverensstämmande med förenade Statsoch Banco-Utskottens bifallne Betänkande, bestämdt föreslagit, att pröfningen och godkännandet af säkerheten ina helt och hållet öfverlemnas åt Committerade, hvilka, med den kännedom de förut ega eller ock utan svårighet kunna sig förskaffa, både om Lånsökande och locala förhållanden, aldrabäst äro i tillfälle, att urskilja och bedöma huru stor Summa, som, med iakttagande af Riksgälds-Contoirets eller det Allmännas tillbörliga säkerhet, må, efter hand och i den mån byggnaden framskrider, kunna Låntagaren tilldelas; och hvarvid något äfventyr icke synes vara att befara, då Committerades åtgärder härutinnan skola vidtagas under uppsigt af Länets Hofdinge, hvilken, i följd af sin Ämbets pligt, skall iakttaga det Allmännas rätt och säkerhet. Utgående ifrån förenämnde åsigt har Stats-Utskottet jeinnväl föreslagit, att så länge och intill dess hvarje af Committerade - Stats-Utskottets Betänkatiden. 33 rade beviljadt Lån blifvit till dess fulla belopp utgifvit, samt Låntagarens intecknade förbindelse, jemte Brandförsäkrings Brefvet, till Riksgälds-Contoiret inskickadt, skola Committerade ansvara för den uti Riksgälds-Contoiret lyftade Summan med Ränta derå till och med den 31 December samma år, som Handlingarne till Riksgälds-Contoiret expedieras; så att med Låntagaren icke öppnas någon särskild Räkning uti Riksgälds-Contoiret förr än hans Förbindelse dit inkommit. I afseende på tiden och ordningen för Räntornes liquiderande, inom Låntagares förbindelser, efter hvad ofvannämndt är, komma att bokföras uti Riksgälds-Contoiret , så har Stats-Utskottet föreslagit att med räntas erläggande å partial-summor af ett Lån skall anstå intill dess sista andelen uttages.
Likaledes anser Utskottet sig, i betragtande af njss anförda omständigheter och med dessutom hemtadt stöd af Rikets Ständers serskilda medgifvande för några Bankens tjenstemän, böra tillstjrka bifall till Fullrnägtiges hemställan, att, vid framtida bestämmande af pensionsbeloppen för innehafvarne af de tjenster, sorn dels vid sistförflutna , dels vid denna Riksdag blifvit från Riksgälds-Contoirets ordinarie aflönings-stat till dess interims-stat förfljttade, jemväl merberörde provisionella löneförhöjning må tagas i beräkning; hvilket beräkningssätt äfven torde få iagttagas, i afseende på pensionerandet af de tjenstemän vid oftanämnde Contoir, hvilkas å ordinarie stat innehafvande löner understiga den löne-inkomst, sorn de, med inberäkning af den provisionella löneförhöjningen, hitintills vid detta Verk åtnjutit. Men då Rikets Ständer vid sista Riksdag, uppå derom gjord ansökning, serskildt bestämt de pensionsbelopp, som, vid afskedstagande kunna tilläggas de 2:ne ålderstigne tjenstemän vid Creditsedel-verket, hvilkas tjenstebefatt Bih. till R. St. Prot. 1840 och 1841. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 7:de Haft. 3 48 Stat s-Utskottets Utlåtande, Är o 44&. ningar ännu icke blifvit indragna, finner Utskottet sig af Rikets Ständers sålunda redan fattade beslut förhindradt att understödja den hos Utskottet nu gjorda framställning om enahanda pensionsrätt för bemälde tjenstemän , som för innehafvarne af de å Riksgälds-Contoirets ordinarie stat uppförda tjenster.
Da t bl) cö bfc P .-4-3 ’.p © CO - CÖ G £ tö ^ cö b£ .SP o-* bt cö -c bD P TÖ P P Jh p © np bt c p; P bi cö CCl np © np © cö -4-> OCÖ nP © CÖ b ,p © © © cö > 3 s 0 Tö bC P :cö bC 'tZ np o rp a g o JA :cö > :© -G cö S a > •« -s é O ■« SO -r - P CÖ > -G TÖ 3 np cp ocö ,G Lo Lo O :cö ^ > :0 _P -G g - , G I O ; ja CO tö C :cö P O TÖ O fe © TÖ P P bl cö np OJ cö TÖ P © P np o fe bo ’> cö > C*-o © CO cö © np P P bC cö C4-0 cö © np © JA bC © cö 5 co bC O Cö c o bc cö np .53 > p -*o Lo CO © cö np ^ P G P _ © 3 3 bl co cö ® np np © —< np © !° s > cr' © .— JA cö P H > Ifrån dessa Holländerier, såsom dels nyligen organiserade, dels ifrån andra ställen förflyttade, hafva fullständiga års-rapporter ännu icke kunnat inkomma. \ cö p P cö JA P © (4-0 cö P P np :cö > :© i-G cö u 'p .0 tu © Lo CÖ JZ H •§> ar. Kannor.. 1 Kannor, j Kannor. Dagar. Centner. Centner. Kannor. Kannor. Kannor. Br^sws p^snBwPHP ■ il» — 153 - Transport: 4. i Kalmar län: af Ayrshirerace 2. » Voigtlandsdito 2. 4. i Wermlands »: » Ayrshiredito 1* i Westerbottens »: »
Hof-Rättens förenämnde beslut ”anföra besvär’*, och von Zweigbergk sålunda skulle blifvit nödsakad att af egna medel ånyo utgifva Bankens omförmälde fordran, von Zweigbergk, uppå de skäl, han under skriftvexlingen i Kongl. Hof-Rätten anfört, men bemälde Rätt, på sätt ofvan är visadf, till kraft och verkan underkänt, måtte af Rikets Ständer förklaras berätta gad tillgodonjuta restitution för hvad han sålunda måst utgifva, hvilket, enligt b iscaIs-Embetets yttrande, vore detsamma, som att Kongl. Hof-Rättens domslut skulle af Rikets Ständer ogillas, och, till följd deraf, von Zweigbergk, såsom den der blifvit olagligen dömd, att utgifva ett redan tillförene af honom inbetaldt fordringsbelopp, tillerkännas rättighet att detsamma återbekomma; att, så vidt denna tolkning af motionen vore den rälla, Fiscals-Embetet ansåge sig böra erinra, del von Zweigbergk lill Rikels Ständer liänskjulit en rättsfråga, som det, enligt Rikets nu gällande grundlagar, icke tillkomme Rikets Ständer att afgöra; men att, i händelse åter motionen, oaktadt de deruti begagnade, mindre lyckligt valda, ordalag möjligen kunde så tydas, att von Zweigbergk dermed allenast åsyftat alt af Rikets Ständer, såsom en ynnest, erhålla eftergift af ett honom rättvisligen ådömdt belopp, och sålunda tillåtas alt detsamma återlyfta, finge Fiscals-Embetet till Utskottets eget bedömande öfverlemna, huruvida de omständigheter von Zweigbergk åberopat kunde anses vara af beskaffenhet att de borde leda till eftergift af Bankens lagliga rätt, eller efterskänkande af det belopp, som Banken, på grund af domstols beslut, låtit hos von Zweigbergk uttaga.