Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Imellan de båda systrarna rådde en förbehållsamhet, högst plågsam för dem begge, och hvilken ännu mera ökade deras hemliga bekymmer. Cecilia ville och kunde ej meddela sina obestämda farhågor åt Margaretha, och denna åter ville ej förbittra Cecilias sinne emot fru Catharina, och än mindre emot Carl. Unge Göran nödgades resa snart efter jul. Carl var äfven oftast frånvarande, men kom dock stundom på några dagar för att hälsa på sin brud. En tyngd tycktes hvila öfver hela huset, endast Carl var sig lik, intagande, artig, en man af den finaste ton, det mest intresserande samtalssätt, den ädlaste hållning och skick. De tider, han vistades på Hattanpää, var der alltid samlingsplatsen för grannarne vidt omkring, hvilka, återkomna från Sverige, dit de flytt undan kriget, nu i hemmet återknöto gamla vänskapsband. I dessa sällskap var Carl alltid själen, och Cecilias lycka prisades af alla, och afundades af många, under det hon sjelf gnagades af en hemlig oro, den hon ej kunde, ej ville söka att förklara, utan ofta med sjelfförebråelse blott tillskref sin egen oförnöjsamhet. De unga flickornas promenader hade varit inskränkta inom parken, i anseende till snösmältningen och vårslasket, som gjorde alla längre färder svåra. Carl syntes ej heller särdeles fallen för, att Cecilia skulle vandra i skog och mark. „Det är så champetert, en Stockholmsdame behöfver ej kunna vandra som en landscousine,“ sade han engång med ett småleende, så behagligt och fint skämtfullt, att man ej kunde ana om han hade det ringaste allvar i hvad han sade. Men Cecilia kände inom sig, att derunder låg mening, och hon inskränkte sina promenader. Carl påminte också aldrig om dem. Äfven Margaretha ville sällan gå utom parken, ty hon märkte att dervid gjordes inkast, att hon observerades, och lät derför hellre bli. Nu lockade dock solen en dag så varmt; de båda flickorna togo hvarandra under armen och gingo för att se om gamla Vappo. Vappo hade satt sig utanför sin lilla stuga och satt med blicken fäst på den vida vattenspegeln, då de begge unga kommo. Hon märkte dem ej.
deles mäktig verkan med sitt oroliga orkestererinra om. Den blir nog af angenämaste art. U °e$ ackompagnement. Till passionsverkets mest anTill sist, då den älskade flickan aldrig Ossip Gabrilowitsch, en rysk pianist med, som m slående delar torde få räknas de här och där det säges, framstående egenskaper, gifver konmed ord eller blick låtsades minnas eller ® i&gt; inlagda härliga koralerna, af hvilka de flesta sert instundande måndag i Musikaliska akadem vilja bestraffa, utan ständigt lika vänligt sjöngos a capella. För öfrigt förekomma arior miens stora sal. ti sade: » hur står det till, herr Petterson, » för sopran, alt, tenor och bas. Af dessa vilja vi ä såsom särskildt anslående nämna den utomorupphörde han att sörja däröfver och det u dentligt vackra basarian » Du gode herde » med &lt;D kom öfver honom ett stort lugn, sådant den underlagda, af kören sjungna koralen samt kärleken stundom gifver. altarian » Det är fullkomnadt ». Dessa båda arior ä erhöllo en förträfflig tolkning af hr Salomon Smith Ett nytt lif begynte för den lille skrifvaoch fru Dina Kdling. Det dramatiskt lifvande ren, så kände han det åtminstone och som om Novell för Idun af Petra H. elementet utgjordes af de korta, men kraftiga hans lycka skulle kunnat vara i evighet. u körerna af folket och öfversteprästerna. Histo(Forts.) Han hade aldrig haft många små intressen rien framföres som vanligt i recitativform, och U - o detta parti, det omfångsrikaste, hade anförtrotts eller små glädjeämnen, de han haft smälte - p åt hr W. Klein, kantor i tyska församlingen härJ l ä r a f k o m sig att ingen någonsin låtsamman i ett — lyckan att få vara i henH städes. Hr K. har en ganska vacker tenorstämsade om honom, han hade under årens nes närhet. ma, men tonansatsen ärpressad, så att rösten ofta • ' ' ti förefaller ansträngd; partiet låg ock flerstädes lopp blifvit såsom den där icke fanns.
Beträffande åter de för Amiralerne föreslagne pensioner, så, enär Bitets Ständer icke kunnat undgå finna billigheten deraf, att äfven för dessa Embetsman en möjlighet beredes att, då krafter och helsa aftaga, kunna afgå och för sina återstående dagar ega en betryggad utkomst, hafva Rikets Ständer, med afseende i öfrigt på Amiralsbeställningarnes inskränktare antal, funnit godt bifalla uppförandet å allmänna Indragnings-Staten af En Amiralspension, till lika belopp med Generalspensionerne, likväl med 184 Expcditions-Ulskotlcls Förslag till und. Skrifvelse N.o 112. vilkor, alt, om den afskedstagande innehaft lägre lön, blott ett densamma motsvarande belopp uppföres, samt att i öfrigt de för Generalspensioners åtnjutande gällande föreskrifter, i afseende på den afskedstagandes ålder och tjenstetid, jemväl vid Amiralspensionens tilldelande bör iakttagas. Hvilket Rikets Ständer, till svar å Eder Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Proposition, få härmed i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 38 Augusti 1834* «*■ N:o 112. Uppläst och godkandl hos Ridd. och Adeln den 28 Aug. 1834- Preste-Ståndet den 28 Borgare-Ståndet den 28 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående Landskamereraren Bergströms uppförande till pension å allmänna Indragnings-Staten. (Stats-Utsk. N:o 222, sjuttonde punkten litt. af) S. A. K. Till Rikets Ständers Stats-Utskott har E. K. M., genom Nådig Remiss den 14 Junii innevarande år, i Nåder öfverlemnat Häradsskrifvnren i Österoch Wester-Rekarnes Häraders Fögderi af Södermanlands Län, Landskamerernren P. G.
Ridderskapet och Adeln åter har frågan blifvit till Utskottet återremitterad , med anmärkningar, som åsyfta en förhöjning till dubbelt belopp emot det af Utskottet med a5o R:d. föreslagne och till grund derföre åberopas aflidne Herr Riks-Rådet Grefve Liljencrantz^ utmärkta förtjenster. Hvad nu uti anmärkningarne blifvit anfördt, har vid ärendets behandling inom Statsutskottet första gången , ganska väl varit kändt och utgjordt de egentliga skälen för det beslut hvaruti Utskottet stadnat, att för Fru Tornerhjelm tillstyrka en Pension af 25o R:d, årligen , hvilket också inhemtas af Utskottets Utlåtande; och Utskottet finner således ej anledning att göra någon derifrån skiljaktig hemställan, utan får endast detsamma åberopa. Stockholm den 3i Julii 1823. Betänkandetu 435 Ankom den xo Augusti i8a3. Utlåtande, i anledning af RiksdagsFullmägtigen Pehr Pehr.ssonsför sig och Medlöftesmän sökta befrielse från betalning af bristande Arrende för Wendtholms Hof-Stall-äng.
I)å således denna utväg ej återstår och då hvarken stiftets byggnadskassa, såsom helt och hållet utan tillgångar, eller Strengnäs stad, i anseende till dess ringa utveckling såsom kommun betraktad, är i tillfälle att till upföraude af ifrågav:de byggnad något bidraga, och då dessutom möjligheten att för berörda ändamål uptaga lån icke förefinnes i anseende dertill att byggnadskassorna äro tomma och inga medel finnas att amortera med, så har jag ansett mig nödsakad att öfvergå på deras sida, som ansett, att Staten ej bör vid detta tillfälle undandraga sig att bispringa med erforderliga medel, och får jag på deu grund fortfarande anhålla om bifall till Utsk:ts i denna punkt gjorda: hemställan. Gr. Hamilton: Hr Montgomery har sagt, att då byggnadskassorna voro tomma och inga medel finnas att amortera med, skulle man ej kunna uptaga några lån. Detta yttrande förauleder mig att tro, det jag blifvit missförstådd, då jag förra gången hade ordet. Min mening var, att, om Ständerna ingått på den idéen, att förhöja terminsafgifterna, så hade byggnadskassorna derigenom fått tillgångar, på hvilka lån skulle kunna uptagas. Till undvikande af allt missförstånd, vill jag sluta med det medgifvande, att f. n. ingen annan utväg återstår, än att Staten träder emellan och bispringer med den erforderliga: anslagssumman. Hr Hjärne: Yid denna fråga bör man först anmärka, att det är på grund af en enskild motion, som Utsk:t framkommit med det i denna punkten framställda förslag. Skulle verkligen förhållandet vara så, att Strengnäs elementarläroverk vore i ett så särdeles stort behof af ny skolhusbyggnad, så är jag förvissad om att framställning i ämnet redan hade från K. M. till Ständerna inkommit. Jag finner för öfrigt frågan derom att Staten skall mellankomma och ikläda sig vissa skyldigheter, som helt och hållet tillkomma kommunerna, i högsta grad grad principvidrig, och skulle jag för min del hålla före, att R, o. Ad. gjorde klokast i att afslå Utsk:ts i detta hänseende gjorda framställning. Hr Montgomery:
"All annan bränvins-bränning borde skatta efter hvad det till bränvins-bränning uppgifne apparatet anses möjligen kunna tillverka på den uppgifna tiden, med en viss afgift per tillverkad kanna” "Härtill skulle en tariff upprättas af Kongl. Vetenskaps-Academien, i förening med någre tillkallade erfarne bränvins-brännare.” "Sjelfva beloppet för beskattningen med flere andra mindre hufvudsakliga punkter tror jag mig ej här böra vidröra, såsom mera hörande lill det reglementariska.” 'Sevillt. Och Oecon.-Utsh Betänkande JV.-o 3j ”Genom dessa hufvudgrunders antagande hade jag hoppats, att Lådd en vida högre och lättare eontrolerad Statsintrad hade kunnat uppstå, och äfven att det af allmänna opinionen önskade raålet, fyllerilastens hämmande genom bränvinets fördyrande, härigenom skulle hafva med större säkerhet vunnits, än genom det af de förenade Utskotten föreslagna sätt.” "Äfven med antagande af den synpunkt, som ligger till grund för Utskottens Betänkande, tror jag nemligen, att ändamålet ej kan vinnas pi den väg de gått. — Bränvinet kan ej fördyras, då tillgången af egen tillverkning utsträckes till mängden af consumenter. Genom en inskränkning af den större bran vins-bränningen, till förmon för den mindre, kan möjligen en mindre försäljning deraf på torgen åstadkommas, men deremot skall fylleriet i de enskildes boningar med säkerhet tilltaga, genom det att Utskotten satt husbehofs-bränningen utöfver ali medtäflan af de större brännerierne.” ”Allmänna erfarenheten visar, hvar fylleriet är störst, om i de provincer, der liusbeliofs-bränningen är mindre allmän och der allmogen köper sitt behof deraf, eller i de, der husbehofs-bränningen idkas snart sagdt fabriksmessig t i hvarje koja.
Maj:t ville äska Rikets Ständers medgifvande att i sådana fall, der vederbörande indelningshafvare förklarat sig villig afträda innehafvande boställe och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet indragningen tillstyrkt, samt Kongl. Maj:t, efter förbeinälda Kollegiers hörande, pröfvar sådant vara lämpligt, dessa indelningshafvare, mot boställets indragande till Statsverket, för att genom Kammar-kollegii försorg utarrenderas, och boställsräntans frånträdande till Kronan, måtte berättigas att, efter det belopp, hvartill boställsafkastningen och räntan i nuvarande stat upptages och utan rubbning i beräkningen af öfriga förmåner, från nästa statsreglerings början erhålla kontant fyllnad i förut tillagd aflöning, så att Kronofogde får uppbära tillhopa 2,500 R:dr, jemte 300 R:dr hyresmedel, Häradsskrifvare 2,000 R:dr, jemte lika hyresbelopp, och Länsman 700 R:dr jemte 150 R:dr hyresersättning, hvarförutom, enär desse indelningshafvare vid boställes tillträdande fått åt företrädaren eller dess rättsinnehafvare lemna tjensteoch fardags-år, enahanda förmån före afträdandet skulle dem tillgodokomma; samt att, hvad sålunda kan komma att utbetalas må, emot framtida ersättning, på förskottstitel, från Stats-kontoret utgå, men att i den till nästkommande riksdag afgående Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, de provisoriskt utgående aflöniugsfyllnaderna för den kommande tiden upptagas bland anslagen till Landtstaterne i länen. ”1 sammanhang härmed torde det tillåtas mig i underdånighet anmäla, att, enligt ett till mig genom utsedde deputerade aflemnadt Protokoll vid sammanträde här i hufvudstaden den 4 Augusti 1862 med åtskillige Landtstatens tjenstemän, de tillstädesvarande uttryckte den åsigt, att de nu i lönerna inräknade extra Kongl. Majds Nåd.
Ce derströms anförande till Riddarh.-Direktionen, hvilket jag haft tillfälle genomläsa, att också han hyser denna origtiga åsigt; ty han talar deri om mitt »åtagna åliggande», m. m. i samma syftning. Jag frågar fördenskull: har någon gifvit mig detta uppdrag och hvem skulle det vara? eller har jag icke sjelf, af egen drift, påbörjat och fortsatt arbetet? Tvärtom motarbetades företaget på det ifrigaste. Derom vittna våra prot:r för riksdagen 1856, då jag begärde ett förlagslån från Riddarh.-kassan, för att sjelf kunna utge verket, och likaledes de till genealogiernas förvarande emot eld och brand inrättade jernskåp. Dessa skola vara brandfria; men huruvida de kunna uppfylla sin bestämmelse, om någon olycka skulle inträffa, lemnar jag derhän. Den ena af skåpdörrarne går nemi. icke alls igen, och vid de öfriga äro tillräckligt stora springor, för att fritt insläppa de hungriga lågorna. Ättartaflorna äro, efter hvad jag förut sagt, således helt och hållet mitt enskilda arbete, utgifvet under mitt namn och mitt författareansvar, och för hvilket jag icke står under någon annan lag än Tryckfr.-Förordnm. Eller har R. 0. Ad. eller Riddarh. -Direktionen eller någon annan, än jag, juridiskt eller moraliskt ansvar derför? Nej, visst icke! Förändrade väl anslaget, som jag fick först då en | af verket var utkommet, detsammas natur af enskildt? Också nej! I evighet neji Nu fästades visserligen vid gifvandet deraf det vilkor, att jag icke skulle få göra någon »afvikelse i väsendtlig mån från de å Riddarhuset förvarade original-stamtaflor»; men hurudant var och är detta vilkor beskaffadt? Jo inkonseqvent i tvenne hänseenden, obefogadt, otillämpligt och, jag skulle tro det, dock får jurister derom Jömma, äfven olagligt. Innan jag går att närmare framställa vilkorets nu uppräknade egenskaper, vill jag först fråga: hvad är det väsendtliga uti ett genealogiskt arbete? Jo, det är väl ätteledningarne!
IIassaii,] .ivam verlcswai-iliet iclie fick börja f6rrä.n. ett visst antal deli i p r e h ride ~~miliäl t sig, l~lef i börj rwi af ifir 1885 esi \ rerkl: i&amp;et. Af p~grnmmets A.teratRe.ricle pinliter blef iiiider &amp; r 1886 i viss 111&amp;ii en hy upptagen, den som galler icke allenast öypiiandet $f 11.Y8 banor för 1iviiin.an.s veï~i.ssiiiliet, utan ock stegruiclet af griii~.cll.iglieten i hei-ines faclcutl~ilclning, i clet en äclel gifiwiiiim &amp; t cleii Grsta kvin~ia~ii, soin. efter att Iialfh genoingått elei~ieiltni.l.tiru~~erl~ eller iiil~emtat motsvam~iCIe kuiiskapsni&amp;tt, vill. agna sig A t bariimorskeyrl~et, utfäste ett Rsligt stipencl: i.iini. A4fve~-i detta, Kr] .&amp;t 11.hgot nytt koinma till utöfves programni et,: i det en l&lt;os1iit6, til.lsettes för orcliiaade af sani kviinn. ; vid hvilka Fö.i~bnidets irn.etllei.iii-iinr 1iud.e ti1l.feille att saii.J.as för iimgiinge och td-iitbyte. Det ti: edje Axet, 1887, upptogos nya, puiiliter frbil l p - grniimet. För utieclning af Ghgm om den lcvinliga iuigcl~mens Ii iisliga ~ippfost~i~ii aiiorcliiades en. pristaflan.
Ifall, såsom jag först nämnt, dessa hemmao, eller åtskilliga af dem, innefatta enskilta personers donationer, torde en hvar lätteligen Anna, att R. St. icke kunna tillägga arrendatorerne af dessa hemman optionsrätt att bibehålla arrendena. Då det nu mera är för långt lidet på riksdagen för att en återremiss skulle vara lämplig, anhåller jag att R. o. Ad. med afseende på sakens outredda skick, mätte afstå detta utlåt. Hr Printzensköld, Carl: Lika med Gr. Mörner tror jag att Ekon.Utsk. i detta utlåt, har befattat sig med elt ämne, som rätteligen icke bordt utgöra föremål hvarken för detta Utsk:s eller R. Sl:rs bedömande. Frågan rörer sådana hemman och lägenheter, som tillhöra Ecklesiastikstaten. Jag för min del skulle tro, att K. M. icke allenast kan, utan Ständernas begifvande, vidtaga de beslut, som i afseende å dessa lägenheters begagnande kunna finnas nödiga och nyttiga, utan äfven att K. M. kan fatta dessa beslut utan att Ständerna deröfver behöfva höras. Här möter äf - ven ett Den C Augusti. 115 ven ett annat hinder emot ärendets handläggning i den riktning sora Ulsk. föreslagit, nemi. att vederbör:de, hvilka denna sak egentligen angår, icke blifvit hörda. Det synes således icke vara lämpligt alt R. St. ingå till K. M. med en underd. anhållan, som man icke ens vet om den är verkställbar. Det ändamål som motionären nu sökt vinna, kan lika lätt och kanske bättre vinnas på ett annat sätt, ty alla de som hafva dessa annexoch mensalhemman på arrende, äro oförhindrade att till K. M. ingå med underd. anhållan att för sina enkor och barn erhålla optionsrätt vid nytt arrendes afslutande, och K. M. är äfven oförhindrad att då efter sig företeende omständigheter öfver en sådan anhållan besluta. Af dessa skäl anser jag det vara en öfverflödig och oriktig åtgärd af R. St. att lill K. M. aflåta en så beskaffad skrifvelse som den nu föreslagna, hvarföre jag förenar mig med Gr.
Derigenom alt man låter frågan, huruvida åtal skall ske, bero på ett Utskotts bepröfvande, bibehåller man den, i min tanka, gifna fördel, alt Riks-Rällen skulle kunna sammansättas till någon del af Riksdagsmän. Detta sätt att bilda Riks-Rällen, hvilket jag anser för det enda rimliga, kunde icke begagnas, om det berodde på Rikets Ständer alt pröfva, hui tivida åtal skulle anställas. I sådant fall blefve Riks-Rättens ledamöter på en gång åklagare och domare. Vill man göra afseende å det undantag Utskottet tänkt sig, finner jag, äfvensom ur flere andre vigtigare skäl, lämpligt, att Constitutioris-Utskottet finge sig af Grundlagen medgifvet, alt, efter eget bepröfvande, för sådane öfverlrädelser , som i nuvarande 106 §. omförmälas, antingen besluta åtal inför Riks-Rätt, eller tillämpa 107 §. Då denna sistnämnda §. så förslås, sorn af närvarande Utskott, eller att Rikets Sländer ensamt ega att yttra sig, huruvida Rikets väl kräfver Rådgifvarnes afgång, synes mig ali behöflig utväg öppnad att kunna från påföljd freda den Rådgifvare, som, genom öfverträdelse af grundlag eller annan lag, möjligen gagnat sitt land, i fall sådant någonsin skulle inträffa; äfvensom, å andra sidan, eli nu saknadt tillfälle åt Rikets Stander bereds, att för hvarje vigtigt fall, ehvad förbrytelse skett emot io6:te eller loytde Regerings Formen, kunna utkräfva den för Landet vigligasle arlen af constitulioneil ansvarighet, Rådgifvarnes aflägsnande.” Af Prosten Hallström: ”Förevarande ändringsförslag i 106 RegeringsFormen låter belragta sig från tvänne serskilda synpunkter.
Preste-Ståndet den 7 Borgare-Ståndet den n Bonde-Ståndet den 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående tiden, då StatsRåd md kunna, med bibehållande af lönen såsom pensionj å Allmänna Indragnings-staten uppföras. (Stats-Etsk. Uti. N:ris 282 och 336.) S. A. K. Vid förehafvande af väckt fråga om pensionering af Stats-Råds ledamöter, hvilka först vid en mera framskriden ålder vinna inträde i Stats-Rådet, hafva Rikets Ständer icke förbisett, huruledes det förhållande, att sådane personer, möjligen efter en kort tids embets-utöfning, linge, med bibehållande af lönen såsom pension, å Allmänna Indragnings-staten uppföras, skulle kunna komma att för Stats-Verket medföra högst betydliga utgifter; i anseende hvartill Rikets Ständer funnit, att för ledamöter af Konungens StatsRåd bör, utom hvad Författningarne i allmänhet stadga, angående civile embetsoch tjenstemäns rätt till pension, jemväl meddelas föreskrift, att de ej ega att Stats-Råcls-lön såsom pension bibehålla, förr än de samma embete under minst fem års lid förvaltat; dock att, för det fall, att Stats-Råds-lönt ej får såsom pension bibehållas, ej må betagas dem rättigheten att, derest Pensions-författningarne i öfrigt dertill föranleda, såsom pension åtnjuta den lön, som åtföljt förut innehafd tjenst. Hvilket Rikets Ständer få härmed hos. E. K. M. i underdånighet anmäla. SJ Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 11 November 1840. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, Tf.-O 133. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Nov. l84<J.
(Nio 128 i Bihanget): I. 216, R. 216, B. 491, 519, 523, A. 537, 539. — M — 167 Motioner, väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Hr Stjernsvärd, G. M., angående tillägg till 15:de kapitlet Rättegångs-Balken, i fråga om fullmägtigskap (N:o 220 i Bihanget): I. 249, R. 249. — d:o angående ändringar i Lego-Stadgan (N:o 183 i Bi hanget): I. 239,' R. 240; B. II. 373, 444, 448, A. 448. — d:o angående bestämmande af vilkor för tidnings-refe renters tillträde till läktaren i Riddarhus-Salen: I. 249, 330, A. 332. — d:o i fråga om tillökning af Kongl. Maj:ts Hofhållnings summa (N:o 266 i Bihanget): II. 376, B. 376; B. III. 87, 88, 192, A. 193, 210, E. 317, 335, 398, Å. 398 (se Expeditioris-Utskottets Memorial N:o 10). — d:o • angående förfärdigande af en medborgare-krona utaf guld att öfverlemnas åt Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern Friherre Louis lie Geer, för utarbetandet af det afgifna förslaget till ny Riksdagsordning med thy åtföljande motiver: II. 468, 469, A. 470. — d:o angående en utredning af orsaken till den uppkomna bristen i Kongl. Hof-förvaltningens räkenskaper: II. 470, A. 474.
Sädant är anslag ä Gäldenätens husdörr: sädane äro äfwen Kungörel-' ser uti Inoch Utrikes tidningar, dä hans wistai. ve wore okändt eller han utrikes stadd. Det är wäl ej ofelbart, att Gäldenären genom detza Åtgärder, kan fä snar kunskap om ärendek; men han förlorar ocksä ej mera än tiden till underrättelsens erhållande: och emedlertid Hat Borgenären gjort hwak> han kunnat. I stället för högstberörde s:dra Punes, fär Utstettet säledes förcflä följande stadgande: Den Borgenär, som iittetttimgVsZkr, men, dä Gäl. dcnärcn är inom Riker boende / icke inom 6Z dagar derest, r, af Domar effs dcrofwer medde 1 te prokoeolls-Utdrag, lemrlat Gäldenären del, eller, om denne i sur hemwist ej träffas kunnat, samma pro to eoll a hans husdörr, i tillkallade 2:»e witnens öfwerwaro fästat, bär nägon forMon af den dä fäkta-rnteknin gen - 552 Den 1Z September. Den iZ September. 535 gen icke tillgo-s »juta. Är Gäldenärens wi. heM; hvaraf äter ffulle följa, att Inteknings. staude okändt, eller a utrikes -ort, mä InMandén ägde mera fördel af ett dubbelt Gäl. Lekvmgsfokanden wid lika äfwcntpr, ock) intze^ärens smek, än af ett enkelt, som ätminstoom lika tid, hafwa, ä närmaste Post-Lon ej beröfwade de andre Borgenärerne, af fator fogat behörig anstattt om insörandc af stjghetens wärde, hwad öfrigt wara kunds.
Ridd. och Adeln ogillas, heldst densamma troligen endast skulle hafva till på» föjld, att, utan ändamål, öka Oeconomie-Utskot» tets redan nog trägna arbete \Jtskottet Ce - Den 7 Juli, 79 3 Cederströms ofvanstående anmärkningar, vo räsa ml igert förklara, att da den elle-de bland Allmogen på Gottland , hvilka hafvt sig ålagdt att underhålla de derstädes befintligt StrandridareJJoställs-byggnader och Lastage-biyggor, äga oppen rätt, ätt, om de sig dertill jefogade finna, i laga ordning söka antingen befrielse frän era sadan skyldighet eller ock densanmas förflyttande, till större eller mindre del, >å sådana personer, bland Wisby Stads invånae, hvilka kunna anses böra jemte Allmogen dltaga uti ifrågavarande underhållsskyldighet 3 hr Utskottet icke fuhnit anledning tillstyrka biäli til! det af Herr Ofverste Ljeutenanten Bribere Cederström gjorda förslag, att uti underdåni: skrifvelse till Kongl. Majit anhålla otn tmdersanings-anbefallande till utrönande af den vinst, tom de Handlande kunna hämta af ofvanberöåe Byggnaders vidmagthållande , heldst då de 351a öfriga Bespectiva Riks-Stånden redan bifallit Ttskottets i detta ämne afgifna förra Betänkande Stockholm cl, 6 Juli 1815. Jl. Lantingshausen, På yällofl. Borgareståndets Ledamöters På Hoglaft. Biddersk. pch Ad-, Ledamöters vägnar På Hgv. X5rest-Ståndet Ledamöters vägnar JSry. Hesselgren, vägnar A nd, Frolin, På lederv. BondeStånets Ledamöters vägnar Ns Mänsson» JvL M. Rosbeck. Vördsamt 794 Den 7 Juli. Uppläs: hos Höglofl. Ridd. och Ad. den 7 Juli, Högvörd. Prest-Stånclet den 7 _ Vällofl. Borgare Ståndet den 10 Hederv.