Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
4* 122,188:43.10. — 247 — Balans till påjöljande året: Skulder: Öfverleverei ingar . Upplånta medel Deponerade dito Innestående pensioner . Ci vil-Statens Allmänna Enkeoch Pupill-Kassa . Dito Enskilda Dito Dito Kongl. Utgift: — Dessa räkenskaper hafva till någon erinran hos Revisorerne ej föranleda Vid anställd inventering af lånehandlingarne, hvilka befunnos i särdeles god ordning, hafva Revisorerne inhemtat, att Kassan fortfarande innehar 9 stycken af den så kallade Barthelemyfondens, af Kabinetts-kassan garanterade, obligationer, hvardera å 2,5oq R:dr Hamburger Banko, för hvilket kapital Civii-Statens Pensions-Kassa uppbär årlig ränta å 6 procent, efter gällande kurs beräknad. De vid .184 lårs slut utlånta, men sedermera inbetalda medel äro, så vidt desamma ej mot godkänd säkerhet än vidare gjorts fruktbärande, uti Rikets Ständers Bank, enligt företedda attester, insatta. irraeens Pensions-Kassa. F rån Direktionen öfver Armeens Pensions-Kassa hafva Revisorerne fått emottaga så kallade "Utdrag” af Kassans Hufvudböeker för åren 1840 och 184i hvad desamma angå afskedade pensiomberättigade Militäre och Armeen tillhörande Civile Embetsoch Tjenstemäns pensionering; för hvilket ändamål Kassan årligen uppbär ej obetydliga bidrag af allmänna medel, nemligen 3/5:delar af Wadstena Krigsmanshus-Kassas äldre inkomster, hvilken andel vanligen utgjort omkring 5o,ooo R:dr, samt dessutom vakansoch liggetidsbesparingar å löner vid Militärstaten; men enär ofvanberörde Utdrag upptaga endast aågra spridda, ur det hela lösryckta, summor, hvilka sålunda ej ut - — 249 göra någon sammanhängande räkenskap och dessutom sakna ali verifikation, äro Revisorerne icke i tillfälle att öfver förvaltningen och användandet af de statsbidrag, Kassan under revisions-åren åtnjutit, algil va något yttrande.
Ölbryggaren Guldbrandsen h ö r till dem, som icke ofta gå utom gårdens gränser — det skedde endast vid högtidliga tillfällen — m e n nu skall han en viss dag utbyta yllebyxornas, träskornas o c h nattmössans hvardagslag m o t de svarta b y x o r n a o c h öfrig högtidsstass, ty han skall bort på begrafning. V i d hvarje sådant tillfälle vet Johannes Brun, att den förberedande ceremonien består i att piska de svarta byxorna, hvilket sker g e n o m att dänga dem m o t en af tunnorna på gården. Johannes inbjuder Lucie till spektaklet o c h underättar henne, att han stoppat krita i fickorna på byxorna, o c h när så bryggaren slår b y x o r n a m o t tunnan, står omkring d e m en hvit rök, och bryggaren utbrister till slut i förtvinan: » Jag tror själfva den lede sitter i byxorna, hvad kan det vara för rackartyg m e d d e m? » M e n så går ett ljus u p p för h o n o m, att det måtte vara något påfund af Johannes, o c h straffet följer förbrytelsen i spåren. Bryggaren blir sedermera svärfar åt Brun. Och äfven Lucie kan pojkstreckens ädla konst. Ty när madam Lebak, käringen, s o m skickar henne efter brännvin, har bjudning för sina skomakare, har Lucie upptäckt, att den lilla trappan u p p till hennes bostad står löst stödd v i d väggen, o c h, när de så äro samlade, tar hon bort den o c h ställer till rumor utanför. Pigan kommer först ut o c h tar » språnget i det vida » o c h tumlar ner i snön, vid hennes klagoskrik kommer madamen o c h gör samma kullerbytta o c h efter d e m ett par skomakare. M e n n u kan L u c i e icke längre berga sig för skratt, blir upptäckt o c h befordrad till vederbörlig näpst. Så ändades den glädjen.
Landets största samhälle har vall en Jude till representant, Lagen ägde deremot icke något hinder, men då han icke kunde gå den ed, som fordrades efter Engelsk ritus, så blef frågan derom upskjulen, till dess parlamentet skulle få yttra sig om en annan formel för edens atläggande. Så långt hafva andra nationer gått, och de hafva funnit sig vä! deraf. De få tillgodonjuta de utmärkta sinnesegenskaper, som onekligen della folk har, och i st. f. alt skada sina medborgare om de det kunnat, som väl någon gång har händt, så hafva de nu blifvit upmanade att gagna detsamma i alla riktningar. Hos oss begåres blott en ringa sak, att nemi. få åtnjuta den rättighet, som nu är alla, den Christna trosbekännare förunnad, all få vistas, och utöfva sin verksamhet, der de icke skada någon dermed. Då för öfrigt våra auktoriteter styrkt, att de, i st. f. att skada, varit nyttiga och verksamma, så hoppas jag för min del och är öfvertygad om att R. o. Ad. nu skall finna tidpunkten vara inne, att en gång göra slut på denna fråga, som redan under loppet, af 5 eller 6 riksdagar altför mycket uptagit R. o. Ad:s tid och upmärksamhet. Jag anhåller om ålerremiss af hetänk. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Sista riksdags Ekon.- Utsk., som jemväl handlade denna fråga, och då afstyrkte ifrågasatt utvidgning af Mosaiska trosbekäunarenas rättigheter, grundade detta sitt afstyrkande isynnerhet på religiösa grunder. Nu - Den 19 Mars f. m. var. Ekon.Ulsk. liar icke motiveral sitt afstyrkande hvarken pä religiösa, politiska eller ekonomiska grunder. Utsk. har helt enkelt ansett sig böra förklara, att Utsk. hyser den öfvertygelse, alt den nu gällande lagstiftningen för dessa trosbekännare, i luifvudsaken vore tillfyllestgörande. Denna majoritetens tanka inom Utsk. har jag äfven delat, oell anser mig derföre skyldig att inför R. o. Ad. redogöra för de grunder, som föranledi mig att rösta för Ulsk:s betänk.
För detta ändamål har, enligt hvad Rikets Ständer inhemta!, en särskild Kommitlée blifvit af E. K. Maj:t i nåder tillsatt, men då densamma ännu icke lärer hunnit fullborda sitt omfattande arbete, och nådig framställning i ämnet under innevarande långt framskridna riksmöte således icke lärer vara att förvänta, har det vid sådant förhållande synts Rikets Ständer icke vara lämpligt, att ingå i pröfning af någon bland de här ofvan vidrörda frågor, hvilka svårligen kunna rät! bedömas annorlunda, än i sammanhang med den allmänna frågan om pensionsväsendets reglering, och Rikets Ständer få derföre, i underdånighet anhålla, det de gjorda framställningarne mätte delgilvas lorrbemälde Koinmilterade, för att komma under pröfning vid uppgörandet af det förslag till en allmän reglering af pensionsväsendet, som den blifvit uppdraget att utarbeta, och hvarom vid nästkommande riksmöte nådig Proposition torde blifva Rikets Ständer meddelad. 278 Expndi.lions-Utskottets Förslag till underd, Skrifvelse N:o 205. 8:0. Uli en till Rikets Ständer den 9 sistlidne Mars aflåten särskild Proposition är i nåder meddeladt, att då E. K. Majit, med anledning af Riksmarskalks-embetets, uti underdånigt Memorial af den 26 näsllidna Januari gjorda framställning och särskildt ingifna underdåniga ansökningar, lill nådig pröfning förehafl fråga om pensioners anslående af allmänna medel åt sådane, till framlidne Hans Majit Konung Osear I:s hofstat och betjening hörande personer, hvilka icke blifvit till E. K. Maj:ts nuvarande hofstat öfverflyttade, men genom långvarig, trogen tjenst, förvärfvat hilliga anspråk att, i öfverensstämmelse med hvad förut i likartade fall egt rum. varda för sin återstående lifstid bibehållne vid dem tillförsäkrade löneförmåner, E. K.
Utkommen på den vida Sotefjorden, fick jag emellertid snart ett annat ämne för tankarne. Hittills hade jag ej passerat svårare farvatten än den så kallade ”Säcken” på vägen inåt Norge, dit jag ett par gånger fått följa med på sällskapsresor. Men Soten hade jag så ofta hört beskrifvas att, ehuru jag väl visste att hela var skärgård ända in i dörrarne var lifsfarlig för seglare, jag dock öfver allt annat satte Soten, hvilken i sitt blotta namn hade något slående och mystiskt. Jag brann af begär att få se den i hvitfradgande skrud vid häftig storm, då de högresta vågorna skulle bryta sig emot underklipporna. Men jag fick icke se honom i hans svårare lynne nu, då jag första gången befor honom. Dock var han tillräckligt svår att göra mig så sjuk, att jag endast med ett öra kunde höra hvad min far sjelf berättade mig om en forntidssägen från Oroust. Traditionen förmälde huru vid den stora ”mannadöden”, som så vådligt grasserade öfver hela Bohuslän och äfven i Morlanda pastorat på Oroust, tvänne små englar, i skepnad af barngestalter gingo nattetid omkring på ön från hus till hus, den ene med en liten räfsa, den andre med en qvast. Då den förre räfsade utanföre stugudörren, blef alltid någon af husets folk qvar i lifvet; men om den andre engeln sopade efter med sin qvast, då dog der hvarenda menniska. Sedan min far talat några ord om den glada tillfredsställelsen vi egde att få tro på goda englars förutsägelse och vård, ett ämne, som så lifligt låg åt min egen håg, kände jag mig märkvärdigt uppfriskad och kunde nu höra gamle Elias också berätta en Oroust-saga. ”Lille-mamsell, har kanske hört talas om strömkarl’n” – började gubben – ”han är annars, den mannen, inte vidare hemma i storsjöarne, men det hade förlustat honom att ge sig öfver Soten bort till Oroust, der han, för att inte bli känd, skapat sig till en mäkta grann hvit häst.
Till vidmagthållande af allmänna ordningen och sedligheten, hafva menigheterna tid efter annan fattat beslut i sockenstämmor, hvilka, i den mån de icke verkat störande i den med statens rätt och säkerhet förenliga personliga friheten, blifvit af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fastställda, hvarförutan, och såvidt det ligger i bestämmelsen af kyrkoråds-, sockennämndsoch tillsyningsmäns-inrättningarna, dessa äfven i sin mån verka för det goda ändamålet. Brandstod: Sedan Eders Kongl. Maj:t under den 17 Oktober 1843 täcktes fastställa det af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uppgjorda förslag till reglemente för en brandstods-inrättning inom länet, har denna inrättning trädt i verksamhet och fortgått under ett stigande förtroende, hvarom ^nedanstående på revisionsberättelserna grundade tablå gifver vid handen. Ansvarighetsbeloppet. Från dess början till den l:sta Maj 1843 B:ko lt:dr 3,357,960, till den Esta Maj 1846 „ 3,959,940, till den Irsta Maj 1847 „ 4,159,620. Helsovården: I afseende härå äro å landet fem provincial-läkare anställda, äf vensom i städerna, utom nödiga stadsläkare, sådane vid dervarande läns-lazaretter; och är för de sinnessjukas botande och vård nu mera uppfördt och begagnas det central-hospital för de norra länen, som i förra Femårs-berättelsen finnes omnämndt såsom varande under byggnad. På landet inom detta län finnes ingen tillåten krog. 24 Fattigförsörjningen: Enligt de stadganden, som före tillkomsten af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning angående fattigvården i riket i detta ämne tillämpades, låg den omständigheten, hvarest fattighjonet sednast varit mantalsoch skattskrifves förnämligast till grund för skyldigheten till ett sådant fattighjons framgena underhåll, i sammanhang hvarmed det var menigheterna vilkorligen medgifvet att vägra personers inflyttande till församlingen.
N:o 69, i anledn. af väckt fråga om ett statsanslag af 1000 r:dr b:co för uppförande af ett skolhus i Södra Finnskoga kapell församling af Carlstads stift: N:o 70, i anledn. af väckt fråga om förändring af nuvar:de sättet för presterskapets allönande, biskops-embeteuas indragning m. m.; N:o 71, i anledn. af väckt förslag att hvarje moderkyrka och annex i riket må förpligtas inlösa ett exemplar af den psalmhistoria, som af komministern Johan Wilhelm Beckman utgifves under titel: ”Den nya Svenska psalmboken, framställd uti försök till Svensk psalmhistoria”; N:o 72, i anledn. af väckt fråga om rättighet för åboer å så väl annexoch mensalsom stomhemman, att få lösa desamma till skatte; N:o 73, i anledn. af väckt fråga, ang:de tillsynen å karantäns-bevakningen vid rikets kuster och gränsor samt dess bekostande af Statens medel; N:o 74, i anledn. af väckt fråga om utdelning åt församlingarne i riket af 2:ne exemplar utaf Svensk författningssamling; N:o 75, i anledn. af väckt fråga om rättighet för magistratspersoner och borgare att erhålla dagtraktamente, då de biträda vid syner och förrättningar för kronans räkning, äfven om sådana räcka blott en dag m. ni.; N:o 76, i anledn. af väckt fråga om nedsättning i räntan Den 23 Augusti. 271 för äldre qvarnar, sora genom nya qvarnars anläggande lidit eller lida minskning i mäldafkastning; Banko-Utskottet: N:o 97, med förslag till föreskrifter, afseende kontroll å diskontverkens ombudsmäns uppbörd och göromål; N:o 98, i anledn. af bokhandlaren J. S. Salmssons ansökning om eftergift af öfverränta å diskontlån; Lag-Utskottet:
Sdnet blifroit pärdfnab och i bifogabe minimi.tariffen dr upptagen. §• »34. 3>enna Committé (Fatt befid af SanbSbåfbingcn, forn meb laglig rSfirdttigbrt förer orbet, fnmt gemton Sebamåter, broilfa pd bet fdtt utfeS, alt, feban broarje SapcringS-Committe blanb ftna meblemmar malt ccp boS dfonungenS S3£faflningsbafroaribe nnmdlt €n af bmarje ©tdnb ecb Slag, bor 8anbSljå>bingen inom betta antal utfe £re af broarje ©tdnb ecb Clag, meb iafttaganbe ej allenag att icfe gere frdn en XayeringS» Committé eller gågberi Fattas, dn 2a^ringS.Comnm‘t-erneS eller gåg# berierneS antal bet mebgifmer fä att, om måjligt dr, Cn Sebamot frdn broar tajeringS.Commitfe rad berroib Ditrdöa, utan dfroen, att, fd rotbt gg 05* Sfr t. III. $. §. 135—137. 73 gg gåra Idter, od» omgdnbigbetcrne mebgifroa, en ctrcuferanbe orbning Jarnings.Committeerne emellan bärro;b fåljeS. ©iäberna dga, att, jemte en ur broarbera af be £re Öfriga Clagerne, fåregä $re borgare. SanbSfamereraren (fall, fdfom allmänt oinbub och för alt mtbbela upp. IpSningar, roara tillgäbeS, utan rågrdttigbet, men meb ffplblgbet att anmdrfa bururoiba kronans rdtt roib Xajeringarne blifroit iafttagen. §•
Tråd: guldoch silfver-; se Gulddragarearhelen. jernoch ståltill instrumentsträngar; se Strängar, andra slag; se Jernoch stålarbeten, bomullsoch linne-; se Garn. Trädfrugler; se Frugter, 31 Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Bauko. Trädvaror: virke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget: furu och grantimmer: tillhugget, ej specificeradt 100 R:dr v. BulilO sk. r;st mahogny, sockerkist och andra utländska trädslag, som ej äro vid införsel tullfria 1 kub. fot 12 bandstakar 100 st. 3 hjelkar och sparrar af furu och gran: af mindre tjocklek än 5 tum midtpå 1 stycke 1 af 5 till 8 tum midtpå 1 stycke 4 deröfver 1 stycke 12 Anm. Bjelkar oell sparrar af furu och gran kunna inoch utföras bade liksidiga och platta. Dimensionen af deras tjocklek bestämmes efter Ijerdedelen af deras totalomfång midtpå, så att t. ex. en bjelke, som på två motsatta sidor innehåfler 12 tums tjocklek och på du öfriga endast 8 tums, kommer att vid tullklarering behandlas lika med en bjelke, hvars alla lyra sidor tvarsöfver innehålla hvardera 10 tum. bräder och plankor, sågade: af furu och gran: under 1 i tums tjocklek 1 tolft 8 af 1 l till och med 3 tums tjocklek 1 tolft 16 deröfver , . 1 tolft 32 Anm.
Majit ansett samma kostnad i de upprättade förslagen ej förr, an a' andra året kunna nedsättas och det ej mera än till två tredjedelar af hela kosfnaden, intill dess sig visat, att fångarne kunna, genom arbete förtjena sin föda, Att underhållet för bevaknings-Manskap och Arbetsfångar i Vadstena blifvit högre beräknadt, jin ftir bevakningen af fångarne å Borgholm, härrör dels deraf, att priserne å lifsmedel uppgifvits vara t allmänhet lägre på Öland än i Vadstena, dels ock af den i beräkning tagne omständighet, att en del lifsmedel för Borgholms bevaknings-Manskap och fångarne derstädes kunna af Kongs-Ladugårdens afkastning till lindrigt pris erhållas, Ehuru, efter hvad förut blifvit anmärkt, det är att förmoda; att arbetsfångarnes underhållskostnad kan, efter några års förlopp minskas, samt jemväl bär antagas , att en årlig behållning af Borgholms Kongs-Ladugårds afkastning, sedan det stad - go Konungens Nåd. Propositioner'. stadgade Arrendet blifvit Stats-Verket godtgjordt, skall uppkomma, derigenom kostnaderne viii Borgholm kunna till en del ersättas, likväl och sorn endast en efter flera ars prof vunnen erfarenhet kan upplysa, hvad minskning i kostnaden , genom fångarnes egen arbetsförtjenst, kan tillkomma samt de betydliga réparationerne å Borgholms Slott möjligen kunde öfverstiga den derföre beräknade summa; så har Kongl. Maja, då brist i tillgångar skulle för arbets-inrättningarnes uppkomst och bestånd medföra vådliga påföljder, slutligen velat föreställa Rikets Ständer nödvändigheten, att låta de nödige anslag, som beviljas, oförryckte utgå till nästa Riksdag, då de använde medlen komma att behörigen redovisas och, efter befunnet förhållande, äfven kan pröfvas, hvad förändring i de årliga anslags-summorne , eller ock i afseende på Förvaltnings-sättet af Borgholms Kongs-Xjadugård, må kunna vidtagas. Kongl. Maj:t förblifver Riksens Ständer ined all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. Klintberg.
Sedan votering blifvit begärd samt R. o. Ad., uppå Hr Grins o. Landtmms framställning, till kontrapropos. antagit bifall till mom:t oförändradt, uppsattes och justerades följande voteringspropos. : »Den som antager Irsta mom:t i § 6 af Riddarh.-Utsk:ts förslag till ny Riddarh.-Ordn. med följande förändrade lydelse: »R. o. Ad. skall sammanträda å Riddarhuset till lagtima Adelsmöte hvart tredje år d. 15 Febr. eller, om helgedag då inträffar, nästföljande söknedag», röstar J a; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, godkänner R. o. Ad. Utsk:ts förslag tiil det ifrågav:de moimts lydelse.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 79. Nej — 25. 2:dra mom. Frih. Klinkowström: Af R. o. Ad:s nyss fattade beslut torde vara en följd, att uttrycket »särskild sammankomst» bör utbytas mot uttrycket »urtima Adelsmöte», och hemställer jag att mom:t måtte, med iakttagande af denna förändring, bifallas. Såsom en språklig oriktighet vill jag omnämna, att det i Betänk:t heter »Ridderskapet och Adelns», i stället för »Ridderskapets och Adeins». Gr. Hamilton: Böjande mig för majoritetens beslut, liar jag icke något att anmärka emot den förändring, som blifvit af Frih. Klinckowström föreslagen; men ber att få fästa uppmärksamheten på ett i monut förekommande uttryck, som torde vara mindre lämpligt. Det heter: Skulle R. o. Åd:s samman - / Deu 7 April e. m. 105 trädande å annan tid, än nu sagdt är, af Konungen påkallas etc. »Påkallas» är ett ord, sorn användes i fråga om något, som af nödvändigheten föreskrifves, men icke i fråga om Konungens beslut, ty då användes ordet »påbjuda».
Jemför man dessa stadganden med dem, som gällande lagstiftning innefattar angående de förbiylelser, hvarom nu är fråga, eller lifsfarligt vapens dragande eller våldsamma begagnande, så visa sig hufvudsakligen följande skiljaktigheter: att ansvaret för dylikt vapens diagande i vredesmode, då skada ej sker, är vida läg e, enligt gällande lag, än det, som efter förslaget kunde komma i fråga; samt att då, jemlikt Kongl. Ilrefvet den 20 September 1786, den, som tillfogat skada med lifsfarligt vapen, alltid för vapnets begagnande skall dömas att bota tjugu daler, utom det i lag utsatta ansvar för skadan, så skulle deremot serskild påföljd för vapnets bruk icke efter förslaget ega rum, då skada dermed biifvit föröfvad, derest icke för skadan eljest borde åläggas böter, i Ii vilket fall till sistberörde fängelsestraff finge för brottet dömas; men i alla andra händelser, då misshandel vore med urbota fängelse belagd, komme ansvaret för vapnets bruk att inbegripas i det serskilda för misshandeln bestämda straff. Ehuru den gällande och den föreslagna lagstiftningen således i nu anmäikts omständigheter äio skiljaktiga, synes likväl af det anförda, hurusom de öfverensstämma deri, alt blotta hotet med lifsfarligt vapen i båda biifvit med böter belagdt, fastän förslaget medgifver ådömandet af så väl högre som lägre böteslopp, än det i 24 Kap. 8 § Missgernings-Balken ovilkorligen fastställda, eller tjugu daler. Nu har väl biifvit yrkadt, att för sådant hot måtte bestämmas urbota straff; men Utskottet kan lika litet understödjs samma yrkande, som Utskottet anser lämpligt att för närvarande höja den i detta fall stadgade bötespåföljd.
kysser hennes panna. Du gör mig nästan rädd. LOUISE. Med hvad? Att jag är så lycklig? ALLAND. Ja. LOUISE lägger sin hand öfver hans mun. Tyst. Jag vet hvad du vill säga. ALLAND. Allting dör. LOUISE. Det skall man inte tänka på, så länge solen skiner och lifvet är så rikt. ALLAND vemodigt. Det låter så underligt, att du predikar den läran för mig. – Entusiastiskt. – Du är du är den noblaste, den älskligaste kvinna jag mött i lifvet. LOUISE. Jag är hvad du gjort mig till. Det var din trolldryck – bergakung! ALLAND böjer sig på knä, lägger ena armen kring hennes lif och ser upp i hennes ansigte. Ja. Du skulle passa till att sitta dernere och spinna silke. Du är så fin och sval. Du är så vacker. Jag älskar dig. Lägger sitt hufvud i hennes sköte. Hon stryker öfver hans hår med sin hand. Paris, en eftermiddag i Maj. Samma atelier. Syrenerna blomma ute i trädgården, hänga i stora klasar öfver muren, belysta af den nedgående solen. Erna, Lilly och Viggo stå samtalande midt i rummet. VIGGO. Vet ingen hvart hon gått? ERNA. Det är mottagning hos Alland. Han visar sin marmorgrupp hemma i atelieren. Hon har väl gått dit. VIGGO. Det är troligt. LILLY. Var det något särskildt? Du ser så besynnerlig ut. VIGGO. Jag har fått ett bref från kamrer Möller derhemma en gammal vän till Louises familj och utredningsman i sterbhuset Han skrifver: Tar upp ett bref och läser — då jag är tjensteman i den sparbank, der fröken Strandberg har sina medel insatta, har jag icke kunnat undgå att iakttaga, hur mycket det under de sista månaderna lyftats å denna sparbanksbok. Jag har ingen rätt att misstänka den person, i hvars händer hon lemnat den, ehuru det för mina ögon ser omöjligt ut, att fröken Strandberg sjelf kunnat använda så stora summor.
Ty lika som regnet och snön faller af himmelen, och kommer icke åter dit igen, utan fuktar jordena, och gör henne fruktsamma och bärande, så att hon gifver säd till att så, och bröd till att äta; Alltså skall ock ordet vara, som utaf minom mun går. Det skall icke återkomma till mig fåfängt; utan göra det mig täckes, och det skall framgång hafva uti thy jag utsänder det. Ty I skolen utgå i glädje, och i frid ledsagade varda; berg och högar skola fröjdas för eder med glädje, och all trä på markene klappa med händerna; Furu skall uppväxa för törne, och myrten för törnebuskar; och Herranom skall vara ett Namn och ett evigt tecken, det icke skall utrotadt varda. Så säger Herren: Håller rätt, och görer rättfärdighet; ty min salighet är när, att hon kommer, och min rättfärdighet, att hon uppenbar varder. Väl är de mennisko, som detta gör, och menniskos barne, som det fast håller; så att hon håller Sabbathen, och icke ohelgar honom, och håller sina hand, att hon intet argt gör. Och den främmande, som sig till Herran gifvit hafver, skall icke säga: Herren varder mig afskiljandes ifrå sitt folk; och den snöpte skall icke säga: Si jag är ett torrt trä. Ty så säger Herren till de snöpta, som hålla mina Sabbather, och utvälja det mig behagar, och fatta mitt förbund fast: Dem skall jag gifva ett rum i mitt hus, och i mina murar, och ett bättre namn än sönom och döttrom; ett evigt namn skall jag gifva dem, det icke förgås skall. Och de främmandes barn, som sig till Herran gifvit hafva, att de skola honom tjena och älska Herrans Namn, på det de skola vara hans tjenare, hvar och en som Sabbathen håller, så att han icke ohelgar honom, och håller mitt förbund fast; De samma skall jag hafva till mitt helga berg, och skall glädja dem uti mitt bönehus; och deras offer och bränneoffer skola vara mig tacknämliga på mitt altare; ty mitt hus kallas ett bönehus allom folkom.