Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom bifall till Kongl. Maj:ts ofvan framställda förslag komme sålunda att utgå: för södra stambanans fullbordande R:dr 10,250,000: — » östra stambanans påbörjande » 4,155,000: — » norra stambanans påbörjande » 5,850,000: — » sammanbindningsbanan genom Stockholm b 5,070,000: — b nordvestra stambanans påbörjande b 5,010,000: — jemte blifvande räntevinst å statslånefonden. Summa R.dr 26,515,000: — jemte förenämnda räntevinst. Enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut skulle de 25,000,000 Riksdaler, som af Rikets Ständer anslogos till Statens jernvägsbyggnader, utgå med Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. M 47. 6,280,000 Riksdaler under hvart och ett af de fyra åren 1860 —1863, dock med rättighet för Kongl Majit att för hvartdera af de tre första åren, ifall omständigheterna skulle dertill föranleda, använda utöfver årsanslaget högst 800,000 Riksdaler, som komme att å sista årets anslag afräknas. Med begagnande af denna rättighet, bar Kongl. Maj:t, uppå Chefens för jernvägsbyggnaderna förslag, för hvartder* af nämnda tre år låtit lill bemälde Chefs disposition förskottsvis anordna berörda belopp, i följd hvaraf byggnadsfonden för år 1863 minskats till 4,780,000 Riksdaler.
Folkskoleafgiften uppgår sålunda för 1,500 personer till ungefär 234 R:dr Rmt, Om, såsom man i allmänhet torde få antaga, kommunens bidrag af egna medel uppgå till samma belopp, så erhålles likväl endast 468 R:dr Runt, då å andra sidan, enligt hvad ofvan är visadt, utgifterna bestiga sig till 1,000 R:dr Runt. Tacksamt bör erkännas att Rikets Ständer i viss mån behjertat dessa missförhållanden mellan inkomster och oundgängliga utgifter för ett väl ordnadt folkskoleväsende, då de vid sednaste riksdag ställde följande anslag att af Kongl. Maj:t disponeras till löneförbättring åt examinerade folkskolelärare 120,000 R:dr R:mt. „ löneförbättring (utöfver minimi-lönen 400 R:dr) 30,000 „ „ „ folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet 75,000 „ eller tillsammans . 225,000 R:dr R:mt. Oaktadt Kongl. Maj:t vid innevarande riksdag äskat en ytterligare förhöjning i dessa anslag med 25,000 R:dr visa dock ofvan uppgifna förhållanden att äfven denna MoUoner i Borgare-Ståndet 1865. 293 tillökning torde vara otillräcklig, på samma gång som erfarenheten gifver vid handen att en jemn och billig fördelning af dessa medel kommunerna emellan, på sätt den nu är föreskrifven, är nästan omöjlig att åstadkomma. Flere motionärer vid föregående riksdagar hafva till följd häraf gjort framställning om den återstående skyddsafgiftens öfverlemnande till kommunerna för folkskolornas behof, men utan framgång. Rikets Ständer afslogo vid föregående riksmöte framställningen härom hufvudsakligast på den grund: ”att folkskoleväsendets fullständiga ordnande hvarken kan eller bör åstadkommas endast på Statsverkets bekostnad, utan att endast bidrag härtill må af Staten lemnäs, men i öfrigt ankomma på vederbörande kommuner att med egna medel tillvägabringa en tidsenlig utveckling af folkskolorna.” Om äfven hela den nuvarande skyddsafgiften öfverlemnas till kommunerna såsom ytterligare bidrag till folkskolelärares aflöning, så skulle
Cederströms förslag — jag ber honom om tillgift, att jag i detta fall och kanske på grund af något som förut passerat, hvilket jag ej här vill nämna, vågar yttra denna förmodan — att öfverlemna till K. M. en sådan leuterationsrätt tyckes vara något misstänkt. Det synes klart, att om R. St. öfverlemna till K. M. en rättighet att göra undantag från dessa allmänna grunder, så skulle densamma möjligen kunna utsträckas till flera fall, d. v. s. att It. St. skulle kunna genom en missvårdad ordalydelse uti öfverlåtelsen gifva anledn. lill rättighetens utsträckande för flera fall, än det enda, som deruti åsyftades. Sådant är icke utan exempel, hvilket Fiihtn lacite tyckes medgifva, och när sådant är temmeligen historiskt, tror jag att R. St. handla försigtigt, isynnerhet då de nu sakna ali anledn. genom remiss att behandla ärendet annorlunda, än just undantagsvis, d. v. s. egentligen i afseende på formen. På dessa skäl enkannerligen, som jag tror tjena lill svar på Frih. Cederströms anförande, och då jag, i motsats mot den siste värde talaren, tror, att Frih, Cederström, i stället för att stänga till dörren, verkligen vill öppna en annan lönndör till undantagen, tager jag mig äfven friheten att yrka bifall på StatsUtslus betänkande. Frih. Cederström, Anders: De fleste, som talat i detta ämne, hafva, såsom jag tror, förbisett ämnets egentliga beskaffenhet. Här är ej fråga om någon förvaltningsåtgärd, eller att StatsUtsk. skulle på något vis hafva föreslagit någon ändring af grunderna för förvaltningen af Kronans egendomar, utan frågan är blott om en leuteration eller R. St:s rättighet alt bevilja en afskrifning af en fordran. Jag finner icke på något ställe hegardt eller föreslaget, alt Kamereraren Krutmejer skulle få behålla arrendet eller få någon afskrifning under arrendetiden, utan här är blott fråga om, att den ersättn.skyldighet, han genom en olyckshändelse iråkat, skulle af R. St. efterskänkas. Jag betviflar ej, att R.
Engelsmännen åtnjuta visserligen sina grannars aktning och anses såsom individer högeligen respektabla, men de enskilda sakna allt för mycket af den lätta, franska esprifen, för att kunna räkna på full sympati; och såsom nation eller aktivt verkande samhällskropp förklaras Albion sjelfviskt, trolöst och blottadt på allt hvadheder och ära heter. Helvetiens söner stå nästan såsom individer i samma kasus, men man finner hos dem ännu i mindre lyftning; de äro prosaiska och torra samt kunna sällan höja sig öfver nivån af sina hvardagliga sysselsättningar och handaslöjder. Den omständigheten att Österrike också för ej så länge sedan fått känna tyngden af Preussens svärd och sålunda i viss mån står i paritet med Frankrike, har vållat att detta land och dess iabyggare numera betraktas med ett slags frändskapskänsla. Man tyckes drömma sig Österrike såsom en framtida bundsförvandt, och oss synes, att sammalunda är fallet äfven beträffande Bayern, Wurtemberg och Badenr ty att dessa tre stater deltogo i det stora kriget för tretton år sedan, förklaras derigenom, att de icke kände sig mäktiga nog att emotstå Bismarcks maktspråk. Men med allt det lidelsefullaste hat ett menskligt hjerta _ kan erfara betraktas preussarne, och i allmänhet är det förspild möda att söka ställa frågan om detta land och folk under belysning af kritiskt förnuft eller humanistisk billighet. Härvidlag talar endast det outsläckliga begäret efter re-vanche, och preussarne förklaras öppet för menskligheten * stråtröfvare, för simpla tjufvar, som icke ha annat mål än att roffa till sig sina grannars med svett och möda förvärf-vade egendom. I allmänhet hafva vi funnit, att skandinaverne och företrädesvis svenskarne af fransmännen Ha att påräkna det största mått af medkänsla, d. v. s. af dem, som ha sig ' bekant att vårt land finnes till, hvilket sannerligen icke är fallet med en hvar. Det är ej utan skäl ordspråket sägerr att fransmännen äro bekanta för sin okunnighet i geografien.
N:o 56, med förslag till ändring i Reg,F:ns 3g, 4°, 41» 45' och 4^ SS’ Hr von Hartmansdorff, A u g.: Coust.Utsk. har i de 3 betänkandena N:is 56, 57 och 58 afliandlat somliga på 2 och 3 särskildta sält, bestående nemi. deruti, alt betänk. N:o 56 åsyftar ansvar för Konungens rådgifvare, när de föra Regeringen, N:o antalet af ledamöter, som skola öfvervara målens föredragning, ocb N:o 58 afhandlar styrelsens sammansättning, då Konungen reser utrikes eller till Norrige. För hvart och ett af dessa ändamål har Utsk. i de särskildta betänkandena föreslagit en olika ordalydelse. Dessa lydelser stå visserligen icke i strid, så alt den ena upphäfver den andra, men de göra att hvarje § har ett olika utseende, allt sorn enan betraktar den ur den ena eiler andra åsigten. Utsk. har troligen gjort detta under förutsättning, att det ena ändamålet kunde vara så beskaffa dt att det af R. St. gillades, men det andra sådant alf det förkastades. Likväl, och om det skulle hända att alla dessa syften gillades, så hade man till nästa riksdag förslag till §§:s lydelse på 3 olika sätt, men likväl intet sammanfattadt förslag huru §§:ne skulle lyda i händelse ailä 3 slagen af förändringar anloges. Jag förmodar att det vä| måste vara Ulskts afsigt alt också för denna händelse frarns lägga eu ordalydelse, sorn omfattar al|a 3 ändamålen eller åtminstone 2tne. Under sådan förutsättning vill jag ntt blott fästa uppmärksamheten på detta behof, samt föröfrigt hålla mig till de särskildta betänkandena. Vid hetänk. N?» D e n i December. 56 har jag ingen erinran att göra mot innehållet, men en mot ordställningen. Jag vågar icke röra vid de ordalag, som Utsk. lemnat oförändrade, emedan det måhända skulle anses såsom en ny motion, men jag beklagar att Utsk. lemnat de gamla ordalagen oförändrade, der en bättre mening kunnat vinnas.
Kammarförvandten en del af de mera invecklade målen, hvilka, enligt instruktionen, skolat af Kamereraren sjelf behandlas, och dels till Kammarskrifvare, hvilkas pålitlighet och omdömesförmåga blifvit under tjenstgöringen pröfvad, de mindre vigtiga målen, vid hvilkas utarbetande Kammarförvandtens biträde vore i instruktionen beräknadt; och som det derföre vore för ärendenas skyndsamma och säkra gång af högsta vigt, att Kollegium egde dugliga och pålitliga Kammarförvandter på sina kontor, men, utan att för dem beviljades en aflöning, som någorlunda motsvarade det mödosamma och trägna arbetet, det blefve allt mindre att hoppas, att personer med Stats-Utskottets Utlåtande M 53. 3 de för dessa tjenster erforderliga egenskaper skulle, helst de inom andra embetsverk lätt nog kunde erhålla förmånligare och mindre ansträngande befattningar, vilja egna sig åt tjenstgöring i Kollegium, der för öfrigt några utsigter för framtiden endast i ringa mån för dem erbjöde sig, hade Kammar-kollegium i underdånighet gjort hemställan om den löneförhöjning för dessa tjenstemän, som nu är i den nådiga Propositionen begärd, eller 800 R:dr för hvardera af de två äldre Kammarförvandterna och 300 R:dr för hvar af ' de två yngre. Med hänseende till hvad Kammar-kollegium anfört angående vigten och beskaffenheten af de göromål, som numera äro Kollegii Kammarförvandter uppdragna, synes någon tillökning i desse tjensteinäns aflöning vara af verkligt behof påkallad. Dock torde denna tillökning skäligen icke böra bestämmas utöfver det belopp af 300 R:dr, hvarmed Rikets Ständer vid innevarande riksmöte beviljat förhöjning för Fångvårdsstyrelsens Kammarförvandt, hvilken för närvarande, likasom de ifrågavarande tjenstemännen, åtnjuter i aflöning 2,200 R:dr; och Utskottet hemställer alltså, att Rikets Ständer i den mån bifalla Kongl.
Hwar och rn erhölt fördenskuld frihet, att genast fä införsel i Kronans Hemman emot det wederlag han Med detsamma afstöka dock med uttryckelig förbiNi' belse att hälla Kronan skadeslös för allthwad dcrä wld skeende rausakningar, funnes brista. Oe litbpttc godsen bchöllo likwäl, alt intill Räkenflapr-methodcns förändring, sin gamla benämning i Jordcböckcrne af Krono, eller Skatte. De kallas ännu ! Zörfattningiirne KroNanS Hemman, hwilket de ock rätteligen äro, sä tvidt ej styrkas kan att fullt wederlag derföre btift wik till Kronan afstädt. Hwad ägande-rätt en Innehafware af dylika Hemman jcmwäl mä tro sig hafwa utöfwer hwad första AcquircntcnS Akcvcrs och de flere genom trycket allmänt kundgjorde Förordningar föreskrift wa; sä kan ju hans tanka härom e) ändra sakeus rätta förhällande. Den som köper ett sädant Hemman är genom be flere ombyten utkomne Författningar och särdeles genom ' 70> arS placat och 1757 ärö förordning nogsamt underrättad , att Äronan häller sig till den, som de§ Jord och hemman innehar. GiftnämdL författning sager med rätta, att den jom hardlar ett Hemman, utaN att förut förse sig med wederbörlig Attest, att Rronan a samma -Zemirian ej har nägot anspråk, mä skyllä sig sjelf om han lider; ty Skaten har e) annat mede! än Kungörelser, att underrätta hwar enffstd dm Ms förbindelser emot Samhället. Okunnighet viii Den 22 September. 705 om Lag och Författningar ansägs ännu aldrig säsom ett antagligt skäl till ursäkt för nägon som deremot felat.
Jag anhällek till en början om Ridderstapet och Adell,s urfägt att jag pä en dag utmärkt af sä enstämmiga, sa wigkiga och sä wärdiga beflut, pä ett ögnablick sysselsätter Ridderstapel och Ädeln med min person. Men tillfallet dertill är gifwit af Protokoll» justeringen, och frägan är för mig af wigt. I Plenum den 24 Nowember blef mitt nyst upläste yttrande af en del as Ridderstapet och Adeln illa uptagit, lika som hade dek warit rigradt mor hela Ständer. Dä det ligger mig nära om hjerta! att ej ens af nägon enda Ledamot wara misskänd, sär jag nu genom Protokollet bestyrka, att ej ett enda af mi« na ord wörö mot Ständer addrcsserade. Jag hoppas att ätmutstone de fleste bland Rtdberstapet och Adeln äro öswertygade, ali dek är aldeles stridande mot mina tänkesätt att nägot yttra, som ernvi Ridderstapet och Adeln kunde wara förolämpande. Herr 542 ^Den 8 December. Herr 6ripenvg!6r, ^acok) Lrie. 2 anledning af den sörklarmg ken sist talande Ledamöter» gjort, skulle jag böra rrv. an del af honom nyttjade or» Let warit rigtadt emot mig. Jag kror att jag, med anledning as Swen!?.» Lagen, skulle lätteligen sä deri wärde Ledamoten skiljd fran detta runi. Jag wäcker likwäl ej härom någon motion, men beswarar oek ej hans anmärkning.
Banco, hvilket bör utbetalas till Kongl. Danska Regeringen inom 5 år ifrån slutet af innevarande Riksmöte, lära Pdksens Högloft. Ständer finna, att denna summa bör af Svenska Stats-Verket godtgöras; Men Utskottet har ansett att sådant kan fullgöras utan något särskildt Stats-anslag, enär Svenska Kronan ännu eger hos Kongl. Preussiska Regeringen betydliga fordringar, dels på Löseskillingen för Hertigdömet Pommern, dels andel uti Krigs-Contributionerne under sista fälttåget i Tyskland, och hvilka fordringar äro till liqviderande förfallne; hvarföre Utskottet hemställer, att Riksens Ständer i underdånighet anhålla, det Kongl. Majrt må i Nåder täckas af dessa tillgångar låta Kongl. Danska Regeringens ofvanberörde godkända fordran, i behörig ordning, godtgöra; hvilket till Riksens Högloft. Ständers pröfning vördsamligcn öfverlennäs. Stockholm den 16 Julii 1823. jBetänkande/i. Ankom elen aa Julii i8a3, N:o 3ao. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majrfs NådigaProposition,om söndring från Bisp-Motala Kungsgård af den egorymd, som till anläggning af Motala Köping, derifrån erfordras.
Såsom en ConstitutionsUtskottets härvarande Ledamot Friherre Ehrenheim upplyst, är det icke sannolikt, att ConstitutionsUtskottets åtgärd skall sträcka sig till ett närmare utvecklande af detta ämne, hvilket ock nämnde Utskott ansett i detaillerne tillhöra RiddarhusUtskottet, i min tanka med så mycket större skäl, som Riksdagsordningen innehåller, att hvad Adelns sammansättning beträffar, sker den enligt med hvad RiddarhtisOrdningen stadgar, till hvilkens förändrande åter endast fordras Höglofl. Ridderskapets och Adelns beslut och Kongl. Maj:ts dertill lemnade Nådiga sanction. Jag tror mig, vid öfvervägande af allt detta, hafva anledning underställa Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken, samt Högloflige Ridderskapet och Adeln, om icke jemte det representationsfrågan i allmänhet, på sätt propositionen innehöll, återremitteras till ConstitutionsUtskottet, RiddarhusUtskottet tillika må, till tidens vinnande, få sig uppdragit, att med ett detailleradt förslag till förändradt representationssätt för Ridderskapet och Adeln inkomma, och hvarå jag vågar Den 27 Maji. 403 anhålla, att Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken behagade göra proposition. Friherre Boije: Ridderskapets och Adelns mening torde dock icke vara, att, genom en omvändning i sätt, att upprifva sitt redan fattade beslut. Högloflige Ridderskapet och Adeln har beslutat hvad sorn bör antagas att vara dess enhälliga tanka i ämnet. Att först besluta i frågan, och sedermera höra RiddarhusUtskottet i samma fråga, torde likväl ej vara så alldeles rätt. För min del ser jag icke, till hvad ändamål Utskottet skulle höras; om icke till det, att upprifva beslutet; ty till dess qvarblifvande vid hvad det är, behöfs visserligen icke en sådan anstalt. Herr Påhlman, Otto Fredric:
Vidkommande ater den sökte eftergiften ecb afskrifningen; så hafva Riksens Ständer en sådan eftergift eller afskrifning desto häldre beviljat, sorn den icke medför någon förlust för Stats-Verket, enär, uppå den i Stat påräknade Eandt-Tulls ersättningen, ické någon brist sig yppat utan tvärtom densamma vid uppbörden och levereringen uppgått till högre belopp, än livat till den i Riks-Staten är upptagen och beraknad; hvilket allt Riksens Ständer härmed få Eders Kongl. Majit underdånigst tillkännagifva. Riksens Ständer framhärda med djup un-' dcrsåtlzg vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majus underdånigste tropligtigste tjenare och undersater På Ridd. och Adelns Pa Prest-Ståndets .vägnar vägnar Carl Mörner J. A. Lindblom. h. t. Landtmarskalk, u. v. Talman. På Borgare-Ståndets På Bonde-Ståndets vägnar vägnar II. Schwan. Lars Olssonf h. t, Talman* ik v. Talman* Upp - Dm 2 Augusti 49 ..Uppläst lios samteliga Riks - Stånden cl. 2 Augusti. Stormägtigste Allernådigste Konung! I anledning af Edets Kongl. Maj:ts Nädiga Berntss af den g Juni innevarande ån, uppå Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande:? i Örebro Län hemställan om ersättning för Mantalsskrifvare-provisionen år 1813, få iRiksens Ständer härmed i underdånighet anmäla deras härom tagna beslut.
Uti 11 § af nu gällande bevärings-författning, sådan denna § lyder i Kongl. Kungörelsen den 17 Februari 1838, finnes stadgadt, att till rikets försvar skola, på Kongl. Maj:ts derom gifna befallning, utgå antingen alla beväringsklasserna eller den eller de klasser, Kongl. Maj:t pröfvar nödigt uppbåda, vare sig från hela riket eller endast från vissa landsorter, utan afseende på huruvida eller till huru stor del beväringen inom rikets öfriga landskap kollas till vapen; men då för försvarsväsendet är af största vigt, att Konungen, såsom högsta Befälhafvaren öfver rikets krigsmagt, må vara oförhindrad att om stridskrafternas användande så förfoga, som honom lämpligast och ändamålsenligast synes, samt dessutom, till följd af det förslag, Kongl. Maj:t nu framställt, inom hvarje klass af beväringen skulle komma att finnas både exerceradt och oexerceradt manskap, anser Kongl. Maj:t nödigt, att förberörda stadgande erhåller sådan förändring: att Kongl. Maj:t må ega rättighet att, när rikets försvar sådant fordrar, uppbåda och uttaga större eller mindre delar af hvarje beväringsklass, vare sig från hela riket eller inom vissa landsorter. Utom de i 4 § af nu gällande bevärings-författning upptagna fall, der befrielse från den allmänna bevärings—skyldigheten är medgifven, kunna förhållanden inträffa, då af Statens verkliga nytta och behof är påkalladt, att personer fritagas från beväringspligten; men då alla händelser af dylik beskaffenhet icke kunna på förhand särskildt bestämmas, samt följaktligen åt Kongl. Maj:t torde böra öfverlemnas att deruti efter omständigheterna förordna, anser Kongl. Majit således böra stadgas: att, utom i de undantagsfall, nu gällande bevärings-författning särskildt uppräknar, befrielse från bevärings-skyldigheten jemväl skall åtnjutas af de i allmän tjenst anställde personer, hvilka Kongl. Majit finner skäligt en sådan befrielse medgifva. Kongl Maj:ts Nåd.
Drurylane-teatern antog, ty jag kunde naturligtvis icke bibehålla namnet Sabina Krump, såsom alltför tungt och trivialt. Mr Gibson har anbefalt mig att ”fatta mig kort”, det är också mitt naturliga sätt och min smak; jag hatar onödiga fraser och bisaker, som icke höra till ämnet, jag vill derför ingenting säga om min sylfidiska ungdom, ”dess gungande behag, spänstiga språng och djerfva mimik”, som en viss tidning af mycket anseende på den tiden uttryckte sig om min person och min talent i en lång och smickrande teaterkritik, hvilken jag utklippt ur bladet, och som jag ännu förvarar bland andra minnen ifrån denna tid. Jag var uppfostrad för baletten och hade, sedan jag var tretton år, hvarje dag, med min middag inknuten i en näsduk tillsammans med mina strumpor och skor, vandrat ifrån Pimbliko till Drurylane. Det var ganska påkostande, det kan jag försäkra, och hade jag icke haft det beständiga sällskapet af min första man, mr Mike Kutts, som då redan var basunist i orchestern, ehuru han var ganska ung, så hade jag visst blifvit ännu mera upptröttad och stel i benen än som nu var fallet. Mr Kutts var icke vacker, hans läppar hade blifvit tjocka och utstående och hans kinder slappa och hopfallna af den ständiga blåsningen, men han bodde hos min fostermor, och det hände ofta, då vädret var alltför elakt, att han betalde en droska, deri vi båda åkte till teatern, han trakterade mig dessutom ofta med våfflor och smörbakelse — och ingenting kan smaka bättre, då man ruskig och frusen står väntande i en mörk och dragig teater, der kulisser och hissverk, falluckor och brädställningar omgifva en på alla sidor liksom kringkastade af en jordbäfning — och denna hans vänlighet väckte min tacksamhet. Vid sexton år debuterade jag och blef antagen som dansös med en lön af ett pund i månaden. Jag har alltid älskat blygsamheten som den skönaste af alla dygder, och derför vill jag icke ens nämna de många förledande snaror, som utlades för mina oskyldiga fötter, eller de förrädiska rökoffer, som af unga herrar tändes för min alltid bortvända näsa.
Län, hvilken, enligt Stat, i Lön åtnjuter 80 Tunnor Spannemål, som hittills icke varit indelde, utan från Magazins-In-' rättningens förråd utgått, emot ersättning af Stats-Werket, har jemväl blifvit för framtiden afhulpit derigenom att, vid förslagets upprättande öfver Inkomst-Titlarne, nödig tillgång är vorden afsatt af Stats-Werkets behållna Spannemål. 10:0. Som Riksens Ständer, på satt deras, under den 25 sisth Martti , aflåtne underd. Skrifvelse närmare omförmäler, beslutit, att den Provisoriska Läns - Styrelsen .på Oland skall med 1824 års utgång upphöra, så följer häraf, att det uti E. K. M:ts Nådiga Proposition yrkade löne-anslag för samma Läns-Styrelse icke erfordras; och böra de 458 T:r Spannemål, som utgöra berörde Lans-Styrelses aflöning för nästa år, godtgoras af blifvande öfverskott å StatsWerkets inkomster. lisö. Jemte det E. JC. M. i Nåder äskat Lönefyllnad för Krono-Länsmannen i Degerforss Socken af Wästerbottens Län, har StatsContoiret, uti dess underd. Berättelse, anmält, att, i följd af E. K. Mits, tid efter annan, gifne Nådiga Förordnanden, flere mindre betydliga förfil Aa/ig till Riks-St, Prat, lo:äe Sami. 1823. 4 1 642 Underdåniga Skrifveher. ändringar i afseende på en del Lands-Statef blifvit vidtagne, dels i så måtto att några Kronooch Wakt-betjente ytterligare tillkommit-, dels ock derigenom att andre erhållit Löntillökning, men att deremot, sedan Residencehus blifvit inköpte för en del Landshöfdingar, Hushyre-anslag nu mera besparas, som lemna motsvarande tillgång. Riksns