Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Väg-förbättringen vid Belgane backe mellan Aby och Oster Ljungby gästgifvaregårdar inom Norra Åsbo härad af Christianstads län, för hvilken vägförbättrings verkställande, sedan arbetet derå, vid anställd besiktning, blifvit underkändt, don till den 1 Oktober 1856 bestämda arbetstiden är af Kongl. Anläggningen af ny väg mellan Limå bruk och Ryssaå inom Venjans socken af Slöra Kopparbergs län; den i kontraktet bestämda arbetstiden tilländagick vid slutet af September 1853, men den 20 i sagde månad har Kongl. Majit beviljat anstånd med arbetets afsyning till den 1 Oktober 1854 och sedermera den 29 Augusti 1855 ytterligare anstånd dermed till den 15 Oktober sistnämnde år. Anläggningen af ny väg utmed sjön Gesunden inom Ragunda pastoral i Jemtland. Sedan tiden för denna väganläggning, på sätt i 1855 års Revisions-berältelse uppgifves, Irenne gånger blifvit förlängd och den sålunda förlängda arbetstiden den 1 September 1855 tilländagålt, har Kongl. Majit, den 18 Juli 1856, medgifvit, alt den återstående anslagssumman fing<^ utbokommas, derest uppgifna arbeten fullbordades före den 15 Oktober sistnämnde år. Anläggningen af ny väg från Neder Kalix till Ytlerrnordjerf i Norrbottens län, för hvilket arbete, som, enligt kontraktet, bonit vara fullbordadt inom. den 1 Oktober 1854 och efter dermed sedermera medgifvet anstånd inom den 1 Oktober 1856, tiden under den 12 Juni sistlidet år blifvit ytterligare förlängd till den 1 Augusti 1858. Anläggningen af jernvägen mellan Nora och Ervalla, hvilken jernvägsanläggning, enligt kontraktet, bordt vara fullbordad före slutet af Oktober månad 1855; men den 22 September samma år bar anstånd dermed af Kongl. Majit beviljats till den 1 Juli 1856, samt den 17 Juni sistberörde år uppskof med slutliga afsyningen medgifvils till den 1 derpå följde Oktober.
Hon ref den i små, små stycken och kastade bitarne i ansiktet på honom. – Du är en Harpagon, en smulgråt, en snålvarg, och jag är den eländigaste varelse under solen, snyftade hon. – Det har ännu ingen nämnt mig, sade han betänksamt. Det tror jag inte är en rättvis beskyllning. Det är bäst, att du sofver på den saken. Men min ritning kunde jag fått behålla oantastad, den var alldeles icke oäfven. Han tog sin hatt och gick sin väg. När baron Koskull kom hem, mötte Constance honom med underrättelsen om att hennes förlofning med John Hall var bruten. Han hade burit sig åt som en veritabel tölp, nekat att betala skulderna och att gifva familjen något underhåll. Hon tillade, att hon var glad, att det var slut med den eländiga förlofningen. Nu var hon fri och kunde göra hvad hon ville. – Sådant enfaldigt prat, sade hennes far, man kan aldrig göra det man vill, när man inte har pengar. Nå, nå, gråt inte! Jag tror inte, att John Hall anser förlofningen häfd. Det vore inte likt honom att låta den gå öfverstyr för en penningfrågas skull. Så, gråt inte, Constance! Jag har det på känseln, att du blir friherrinnan Hall och kommer att rikligt sörja för dina föräldrar och syskon. Baron Koskull hade rätt. Följande morgon kom Andreas med en biljett från sin herre till fröken Koskull. Den var skrifven på groft, solkigt papper, illa hoplagd och förseglad med ett munlack. Familjen satt kring kaffebordet, då biljetten aflämnades. Constance räckte den obruten till fadern. Han förde papperet under sin näsa och gjorde en grimas. Så lossade han munlacket och läste högt: »Min käraste Constance! Du är nog upprörd, men du misskänner mig, om du tror att ditt lugn och ditt tillkommande öde skulle blifva, som du föreställer dig. Nej, jag försäkrar, att jag noggrant känner de plågor, som skola förtära mitt lif, om du ej vill förena dig med mig, och känner nog världen för att ej vilja förorsaka dig en momangs missnöje. Blif vid det beslut, jag hos dig alltid skall högakta, och gör mig lycklig!
M. genom nådig förordning täcktes anbefalla samtcliga de stadsförsaralin gar, hvarest behörigen stadfästade konventioner ej redan äro uppgjorda, att, antingen under nuvarande kyrkoherdars och komministrars tjenstetid, eller ock sednast och ovilkorligen vid inträffande ledi gliet er, i den ordning gällande författningar stadga, och tili det belopp som, med afseende å oltare förekommande tjenstgöring och dyrare Icfnadskoslnad i städerna än på landet, rättvist och billigt torde böra bestämmas, samt efter de taxeringsgrunder, sam för ändamålet kunna anses mest lämpliga, i föreskrifva allmänna ombuds närvaro, helst samtidigt för både kyrkoherde erli komminister, uppgöra konventioner lill bestämmande af beloppet utaf de bidrag, sorn af församlingarna böra till presterskapet utgöras, så att derefter inga afgiftér till kyrkoherde eller komminister må vara godtyckliga, samt att om svårigheter å endera eller begge parternas sida skulle å den för ärendets afgörande utsatta allmänna sockenstämma möta, dertill skälen, i sådan händelse, böra uti protokollet fullständigt anföras, E. K. M. täcktes, sedan vederbörande embetsmyndigheter utlåtanden afgifvit, efter i hvarje fall förekommande omständigheter, dessa konventioner reglera och för en tid af 25 till högst 50 år fastställa; om verkställighet hvaraf E. K. Dess befallningshafvande i förening med konsistorium anbefalla att vederbörande församlingar förständiga. Expeditions-Utskottets Förslag lill tind.
Genom afskrifning i Rakenskaperne: r:o De, vid i8a3 års slut, utelöpande Credit-sedlar och Kopparskiljemynts polletter De från Kongl. NummerLotteri-Inrättningen aflemnade RiksgäldsGontoirets Obligationer, hörande till 5-piocentsIånet, Capital R:dr 63,620: till 6-procents dito 2000: 65620: — 5:o Lånet i CreditSedlar, att betalas i Banco - CaPital l3o: 4.040,986: 6. 7. Med Contant betaldte LånCapital: Lånet med 5 procents ränta . 876,123: 22. g. Lånet med 6 procents ränta 81,000: Fordringar hos Franska Regeringen 314,614: ^7. 11. Den så ka Ilade gamla Riksgälden 5: 26. —, ?/p. 3g g Det på årliga Räntorne till H. M:t Konungen balancerade beloppet, betaldt 116,666: 32.-— BankierHusets i Leipzig Frege & Comp. Öfverlefvereringen på Westerbottniska Lånet, godtgjord genom Anordning på Ränteriet 3io: 3. 2. Som uppå StatsVerkets anslag ett större belopp var innestående, den 1 Januarii 1823, än samma dag innevarande år 182g, så utföres skillnaden såsom Skuld-förraiuskning 127,585: 38. Återstående Skulder deri r Januari 1829 5,175,376: ii. 4- Enligt Bilagan Litt. C. inbalancerades Tillgångar, och Fordringar den t Januari 1823, till ett sammanräknadt belopp af 3,204,046: t. 7. Likaledes större Förskott till utgifter för ChartaeSigillatae Hvitstämplingen 1.52: 36. 7. Förskott till II. K. II. Kronprinsens utländska lesa *"• ra 60,000:
Domstolens beslut, är följaktligen en kungörande åtgärd af nöden, om hvars vidtagande och beskaffenhet Lagen likväl icke lemnar någon föreskrift. Saknaden deraf hade också icke sällan haft lill följd, att boutredningsman, sorn vanligen ombesörja förmyndares första tillsättande, och afträdande förmyndare, som sjelfve begärt deras entledigande, längre tid, samt till och med flera år, dröjt med communieation af förordnandena, under hvilken tid boutredningsmannen och afgående förmyndare begagnat och sig till nytta användt och förskingrat barnagodset, och de tillsatte förmyndarne, okunnige om deras tillförordnande, saknat all anledning att efterfråga pupillens tillgångar samt ännu mera att dem om händer taga och förränta. I följd häraf hemställdes, a'tt stadgas måtte: att, då Domstolen, uppå ansökning af enskild person, uti förmyndarebefattning insätter eller derifrån skiljer någon, sorn icke är vid beslutets afkunnande närvarande, det må åligga sökanden att inom viss, med afseende å locala förhållanden bestämd tid, meddela den tillförordnade eller entledigade förmyndaren underrättelse om en. sådan Domstolens åtgärd, samt öfver eommunicationens verkställande till Rätten ingifva bevis; att åter, då beslutet om förordnande eller entledigande fattas ulan anledning af någon yttre framställning, och endast på grund af Domstolens omedelbara öfvertygelse om åtgärdens nödvändighet, behörigt Prolocolls-utdrag öfver förloppet bör inom vissa tider af Domstolens Ordförande tillställas Kronobetjeningen eller Nämnden, och genom desse senares försorg tillställas den, hvilken beslutet angår; att då, i sist omförmälde fall, den tillförordnade eller entledigade förmyndaren är boende utom Domsagan eller i annat Län, Protoeolls-utdraget, till vinnande af verkställighet å communicationen, skall af Domaren öfverlemnas till Konungens Befallningshafvande i det Län, hvartill
Kungörelsen den 6 Aug. 1815, hvarje företag af en vattenverksägare att utan behörigt tillstånd antingen uppföra nya sådana verk eller verkställa förändringar af de gamla verken utöfver desammas förra beskaffenhet och tillåtelse, innefattade en lagstridighet, hvaruti rättelse snart borde vinnas, och för hvilken rättelses beredande det ålåge Kgens Bfhde att, sedan vattenverksägaren i laga ordning blifvit hörd, meddela det förordnande angående vattenverkets förändring eller utrifvande, som med lag och författningar vore öfverensstämmande, pröfvade Kgens Bfhde skäligt förordna, det skulle, om vattenverksägarne icke efter erhållen del af utslaget godvilligt undanröjde och borttoge det hinder för vattnets fria lopp, som uppkomme af deras anlagda vattenverk, laga handräckning meddelas till samma hinders undan rödjande; hvaremot vederbörande Hofrätt, uppå anförda besvär häröfver, meddelat det utslag, att enär vattenverksägarne hos Kgens Rfhde styrkt, att frågan, huruvida skada medelst vattenuppdämning kunde genom anläggning af i fråga varande såg och damverk tillskyndas jordägaren, som sökt byggnadens rifning, på domstols pröfning berodde, samt Kgens Bfhde, vid sådant förhållande, icke bordt om den sökta handräckningen förordna; blefve öfverkJagade utslaget af Hofrätten undanröjdt. f)cn åberopade kongl. Kungörelsen af den 6 Aug. 1815, gifven på Rikets Ständers underdåniga hemställan, är af det innehåll, som uti Kgens Bfhdes utslag upptages. I fråga om tillämpningen deraf skulle jag för min del icke finna någon tvetydighet, så vida ordalydelsen rörer alla utan behörigt tillstånd uppförda eller förändrade vattenverk, och man säkerligen ej lärer kunna undgå att derunder hänföra äfven sådana verk, till hvilkas anläggande rättigheten beror af tvist inför domstol. Så länge nemligen denna tvist ej är afgjord, torde man ej heller kunna påstå, att behörigt tillstånd till verkets uppförande finnes.
Carl Gustaf von Otter, marinminister (qvarstå- ende), statsrådet Edvard von Krusenstjerna, civilminister (qvarstående), statsrådet frih. Hjalmar Palmstierna, krigsminister (generalmajor och chef för arméförvaltningens intendentsdepartement), statsrådet frih. Fredrik von Essen, finansminister (stor jordegare i Vestergötland, bevistat mer än 20 riksdagar som ledamot af Första kammaren), samt statsrådet Gustaf Lönegren, konsultativ (hittills tullförvaltare i Norrköping). Hvad den nya ministärens ställning till dagens vigtigaste fråga — tullfrågan — beträffar, är det ju naturligt, alt konseljen skall hafva en öfvervägande protektionistisk karaktär, då j u såväl statsministern som finansministern, hvilka båda frågan närmast rör, äro utpräglade protektionister. Tager man emellertid hänsyn till numerären, stå fem mot fem i statsrådet. Den stora tulldebatten i riksdagen egde rum i onsdags o c h slutade med, att de af utskottet föreslagna tullsatserna antogos, ehuru med ej synnerligen stor röstöfvervigt. Konungen afreser till Norge den 15 dennes o c h åtföljes af prins Carl. Drottningen har nu, åtföljd af prins Oscar o c h fröken Ebba Munck, anländt till England, efter att hafva gjort ett några dagars besök hos prins Eugen i Paris. De båda prinsarne aflade den 4 dennes besök hos franske presidenten Carnot, hvilken dagen derpå jemte sin fru gjorde visit hos drottningen. Kronprinsessan, hvilken som bekant en tid varit sängliggande till följd af lindrigare sjukdom, är nu så åtcrstäld, att hon kunnat företaga promenader i det fria. Kronprinsparet gaf i tisdags familjemiddag, till hvilken konungen o c h prins Carl voro inbjudna. Prinsessan Eugenie, livars helsolillstånd på grund af en för någon tid sedan ådragen förkylning varit mindre godt, är nu dess bättre återstäld. H. k. h. måste dock fortfarande hålla sig på sina rum. Prins Carls ridklubb sammanträdde i måndags för första gången på det nya året i ridhuset vid Mä- stersamuelsgatan. Antalet medlemmar af klubben uppgår nu till ett tjugutal damer o c h herrar ur den högre socieleten.
Htk< VoN Kckste6t^ klias. lS/ " Kslltenlrerg, welker Olot 6ött irjeä. 126 — Den ro Januarii. 457 N:o 126 H;rr Lurk Fullmägtig. Herr Ilsk.. IZ5 — k^ammsrl^Liö, I^oreuxo. 1^9 —- kinkenberA, r^rviö. !l6z " blollr, Fullmägkig Herr I-o rick» z pierrot. IOZ0 — Oyiiender^, Fullmäglig Friherre Liä^erfiolps, OuliLk. IOZZ — blLMmarkjclm, Lsr! krecirilc. IOZ9 — Ltjernkoff, 6eor^.' 124; — von Oislisr, Fullmägtig Herr I.3Zerk^eIm, kekr. 1052 — LckönbsrZ, Fullmäglig HM Ilerkjslm, l-lönric Wrllic-Im. 1056 — Lckönliröm, ?ekr. Iv6l — ^äleiberF, Fullmägkig Httk ^Velifsit, ^1aurit2. IO7^ — 8lIsvkrscki5I6, Lsrl Wilkslm. Ridd. och Ad. prot. 5 B. N:o i ros 4S 458 Dm io Januaris. R:p HOV Herr ^itgerLöIö, 6ulisk. HO2 krojäentelt, ^xel, k7t supra. foksn 6abriel OxeulijerNg. f. Leäerström. v. Ltruslonkelöt. I>s. VV. LtrZIe. ?. laggersijetm. Lias ksgerkrZIe. ^V. kiljencranls. 1^. kleming.
I min tanke lärer denna från vana till snart sagdt behof nu öfvergångna sed ej kunna förekommas, om icke införselstillåtelsen af alla spirituösa varor nedsättes till högst arne kannor; colonialvaror nedsättas till högst en tiondedel af den nu tillåtna qvantileten, och det stadgande införes, att varor, hvilka efter tulltaxa ej öro i Riket till införsel tillåtna, icke i större eller mindre mängd få från Norrige införas. Med en sådan ändring i den nu gällande nåd. förordningen, skulle, i min tanke, allt missbruk med Norrska handeln kunna förekommas laltasl på det sätt gränse-tullverket nu är organiseradt, dock torde någon ökning af gränseridare-personalen vara behöflig, och bevakningskedjan delas så, att halfva personalen posterades vid gränslinien och andra hälften vid vägarna emellan gränsestäderna, med skyldighet för båda bevakningskedjorna att sträcka sina patrulleringar till gränsen. Qvantensburg den 18 Juni i835. C. G. Lendahl, Bevaknings-controlleur inom Dahlsland samt Gillebergs, Normarksoch Näs härad i Wermlands län. Alt undertecknade hafva, under våra tjensteresor på Norrska gransen, gjort enahanda observationer, som dem Hi Den ij Juni f. m. 4.5 Controlleur Lendahl här ofvan har anmärkt, rörtde handeln med Norrige, få vi äran äfven tillkännagifva. Som ofvan Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Da jag fullkomligt delar den åsigt i afseende på principerna fölen blifvande lagstiftning för brännvinsbränningen, som Frih. Hamilton, Hugo, nu och i sin reservation framställt, vågar jag, i likhet med honom, anhålla om nu föredragna betänkandes återremitterande, med den önskan, att Ulsk. för de förändrade föreskrifter, hvilka det för denna näring kommer att föreslå, ville taga till grund det al samme Frih. Hamilton uti hans reservation framställda förslag.
Och skola dessutom uppgifter i bolagsreglorna inflyta örn följande ämnen: a) beloppet af lottiigares capital eller grund-fond, som icke får understiga 25o,ooo r:dr i silfver, eller annan motsvarande myntberäkning, och hvaraf minst en tredjedel skall bestå i reda penningar och öfriga två. tredjedelar kunna utgöras af controlleradt guld och silfver, fastighets-inleckningar, adier — bankens egna lotlbref och adier, äfvensom andra provincial-bankers undantagna, — eller allmänna verks och inrättningars räntebärande obligationer, hvilka alla hypotheker af bolagsmännen gemensamt med Konungens Bef:h:de i länet skola till säkerheten vara pröfvade och af begge godkände; b) om antalet af directions-ledamöter; c) om bolaget i förening redan intagit commandit-delägare; cl) om tiden och sättet för årlig revision öfver räkenskaperna och förvaltningen, samt revisions-berättelsens kungörande ; e) om tiden för årlig ordinarie-bolagsstämma, villkoren för sammankallande af extrastämma, om rösträttigheten; /loin sättet för bolags-reglornas möjliga förändring; och g) om sättet för utlåningen, antingen detta blifvit bestämdt i bolagsreglorna eller särskildt reglemente. G §. Föle banks öppnande skola bolags-reglorna tilldelas ordagranna lydelse hafva varit införda uti allmänna tidningarna, äfvensom uppvisade hos rådhusrätten i den läneresidensstad, hvarest bankens hufvudcontor förlägges. Rådhusrätten anraäle sådant uppvisande för Konungens Bef:h:de, 33<5 Den 18 Mars c. m. sorn inom i4 dagar äger genom utslag yttra sig, om lian anser afvikelse från de i denna lag lemnade föreskrifter äga rum eller icke, hvaröfver besvär, ställda till K. AL, må anföras inom 3o dagar i Nedre Just revisionen, för att i Högsta Domstolen till skyndsamt slut föredragas och afgöras.
Härefter förekom och lades till handlingarne afdelnm litt g. af 3:dje mom:tel, deri Ulsk:s förslag var öfverensstämmande med R. o. Ad:s förut fattade beslut. Den 22 Augusti. 09 Då sedermera afdelmn litt. Ii. af 3:dje mom:let förekom, yttrade Frih. Tersmeden: Jag vill erinra mig, alt R. o. Ad., vid behandlingen af Betänk. JV2 34, i afseende å denna punkt fattat ett från Utsk:s förslag skiljaktigt beslut. Hr Gr:n o. Landtm, tiplyste, att R. o. Ad. vid pröfningen af Utsk:s Betänk. JY2 34 beslutat, alt förbudet för Filial-bank, att beräkna högre ränta eller krediliv-afgift, än som erlägges i den utlåningsoch kredititiv-rörelse, som Riks-banken genom Diskonterne f. n. bedrifva, skulle utgå. så att R. o. Ad. endast antagit första och uteslutit sednare meningen af förevar:de afdeln. Frih. Tersmeden: Det är denna del af punkten, sorö R. o. Ad. ansett böra utgå, hvilket äfven torde vara rätt i ett land, der en laglig ränta finnes bestämd, ty vid sådant förhållande kan det icke vara skäl, att för en så beskaffad lånerörelse, som den ifrågavar:de, föreskrilva en lägre ränta än den lagliga. Del är sannolikt att Filial-bankerna finna med sitt intresse förenligt att nedsätta räntan å sina förslräekningar, hvartill man kan sluta deraf, alt Privatbankerna i allmänhet så förfarit; men att R. St. skola derom utfärda ett uttryckligt stadgande, finnér jag, på förut anfördt skäl, vara högst olämpligt. Jag anhåller således, att R. o. Ad. i denna del måtte vidblifva sitt förut fattade beslut. Hr Arnell, Gust. Fredr.: I denna punkt har man bort glömt ett slag af rörelse, som af Privatbankerna bedrifves, nemi. Depositions-rörelse.
Då jag flere gånger förut förfäktat den mening, att dömandet till förlust af medborgerligt förtroende medlörer ganska stora vådor, isynnerhet om denna straffpåföljd utsträcktes till sådana förbrytelser, som ej förut dermed varit belagde, kan jag ej heller nu annat än på det ilrigaste motsätta mig Frill. Armfelts förslag. Ilan bar till stöd lör denna sin framställning åberopat det i 24:de kap. 3:dje §:n förekommande stråIV af straffarbete. lag får i afseende härå läsla den värde Friluns uppmärksamhet på, att straffarbete pä mångå stallen i denna lag förekommer, ulan att dermed förlusten af medborgerligt förtroende är lörenad. Jag vill äfven erinra om det försvårande inflytande, som ett dylikt straff skulle hafva i allmänhet på bevisningen i åverkans mål. Jag anhåller om afslag å Frih. Armfelts förslag. Frih. Armfelt: Såsom ett genmäle på hvad Gr. Hamilton i sista meningen af sitt yttrande anförde, får jag uppläsa några rader ur Gr. Sparres reservation mot 3:dje §:n af detta kap. Der säges nemi.: »Slutligen har man såsom skäl för bibehållandet af skilnaden mellan stöld och åverkan anfört nödvändigheten att bibehålla värjemålsed såsom bevisningsmedel i det sednare fallet. Den theori i kriminal-lagstiftningen, enligt hvilken brottens karakter bestämmes med afseende å bevisningssättet, är hittills obekant. För min del hade jag trott att värjemålseden borde snarligen utdömas ur straffprocessen, icke att man för dess bibehållande skulle tillåta sig alvikelser från oef - Den 17 Juli. 535 tergifliga grundsatser; aldraminst att dessa skulle bestämmas just för bibehållande af värjemålseden.» Hvad beträffar Gr. Hamiltons yttrande i öfrigt, att, då flere andra brott vore belagda med straffarbete utan ärans förlust, han ej heller här ansåge konseqvensen fordra en dylik straffpåföljd, får jag nämna, att det ej allenast är den omständigheten, att åverkan kan beläggas med straffarbete, som förorsakat min hemställan, utan äfven det nära sammanhang, hvari jag anser åverkan stå till stöld.
Lika litet torde behofvet af att göra grundskatterna i afseende pä beloppet kända ooh bestämda samt icke underkastade en på alla egandenättsförbällanden menligt inverkande ständig föränderlighet vinnas derigenom, att dessa skatter, enligt Utskottets förslag, skola utgå efter ett medelpris för tio år, ty härigenom minskas väl den bastiga förändringen från år till år, men ej den småningom uppstående och fortgående olikheten uti beskattningen. Stals-Utskottets Utlåtande, JYs 167. 35 2:o. Emedan denna reform är i sig sjelf till sin ändamålsenlighet okänd och tvifvelaktig. Den Kongl, propositionens angifna syftemål är, i afseende på grundräntornas förenkling, småpersedlarnes förvandling i penningar, men vid granskning af de uti det medföljande Statsrådsprotokollet uppgifna exempel på resultaterna af denna förvandling uti olika län, finner man antydt, hurusom äfven vissa persedlar skulle förvandlas uti andra, såsom oxar, kor och får uti kött och halm i hö. Något bestämdt förslag till en sådan förvandling finnes likväl ej uti sjelfva propositionen -— lika litet som öfverhufvud något bestämmande, om hvilka och huru många persedlar skulle såsom hufvudpersedlar bibehållas, — utan skulle detta först efter vederbörande räntegifvare^ och embetsverks hörande bestämmas. Resultaterna af den föreslagna förändringen äro således ovissa, men då man likväl af hvad, som derom meddelas, finner meningen vara, dels att persedlar, hvilka man har tillförlitliga anledningar att tro under tidernas lopp komma att undergå en säker värdeförhöjning, såsom kol, ved och dagsverken, skola, bland hufvudpersedlar bibehållas, dels att vissa persedlar troligen komma att i andra förvandlas, samt dessutom vet att de till förvandling föreslagna persedlarna till ganska olika belopp ingå uti olika hemmansskatter, finner man, såsom mig synes, tillräckliga skäl att anse denna reform såsom till sin ändamålsenlighet ganska tvifvelaktig.
Han har nemi. ansett det vara en inkonsequens af mig att nu yrka på anslag för Länsnotarie!-, då jag vid föredragning af frågan om Landsstatens lönereglering icke ansett behof deraf vara för handen, enär jag ej tillstyrkt K. M. att derom göra framställning till R. St. Jag ber blott att dervid få erinra att den värde talaren aldeles förbisett, alt jag icke har föredragit frågan om Landtstatcns lönereglering, af det giltiga skälet att den icke hörde till mitt Departement. Jag begagnar ock delta tillfälle för att, i anledn. af en talares yttrande, att många Landssekret. skulle hafva i medeltal 5 ä 6,000 r:dr b:co i årlig lön, få nämna, att detta väl möjligen i något län kan vara förhållandet: men hvad jag med visshet känner är, att, på en mängd ställen, de icke hafva på långt när den summan och på flera ställen icke ens hvad som behöfves till en tarflig bergning. Frih. Cederström: Jag tager mig friheten yttra några ord med anledn. af den märkvärdiga modestie, som plötsligen påkommit Gr. Sparre, Erik, och hvilken föranlålit honom till det påstående, eller den antydan, att R. St. icke böra med ledning af eget omdöme bestämma sitt beslut, utan måste nödvändigt vänta på en hänvisning af K. M. Jag återigen, som anser RiksStms ledamöter icke böra vara några s. k. ja-herrar, och således icke heller böra bifalla en sak ensamt derföre, att den kommer ifrån K. M., utan derföre, att de anse saken i sig sjelf god och nyttig, bestrider alltså att den af Gr. Sparre anmärkte omständigheten kan blifva något skäl att afslå det begärda anslaget. Grundlagen medgifver nemi. lika tydligen motionsrätt för den enskilde riksdagsmannen i dessa frågor, som i andra; och det torde sålunda vara fullkomligen lofligt att begagna detta sätt för att komma till det åsyftade resultatet. Hr Sandströmers förslag anser jag ganska lämpligt; och tror mig kunna sammanjemka det med den af mig yttrade åsigten, på det sätt, att StatsUtsk. tillstyrkt R.