Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För mig blef hon » sagoprinsessan » med den stora makten öfver det onda i sina barnaögon. Du hänförande lilla stad Edam. Visst log du af välbehag, när du speglade dig i dina kanaler. Och ditt leende var så vackert och dina invånare voro så belåtna. I veckor hade de arbetat på festen, och nu gingo där tusentals lyckliga människor, glada som barn. Och alla kände med sig, att festen var lyckad och att hvar och en på sitt sätt bidragit därtill. Här i Volendam var fest dagen efteråt. Hela långa tiden förut hade barnen sjungit i skolan sina fosterländska sånger. Flaggor syddes i alla hus. Det fanns icke en, som ej de senaste dagarna varit upptagen af förberedelser till festen. Och jag är viss, att i minsta by i Holland har rådt samma ifver och intresse. Lilla ön Marken långt ute i hafvet strå- lade af ljus och kulörta lyktor och låg och glittrade som en juvel på vattnet. Här voro alla fiskare hemma, och alla de stora fiskarbåtarna, försedda med lyktor, lågo i jämna linier inne i hamnen. Volendamsfolket tågade högtidsklädda i sina vackra dräkter med flygande fanor och klingande spel utefter gatan. Flere hundra barn deltogo alla med flaggor i händerna, sjungande en sång till drottning Wilhelminas ära. Till och med de små barnen mellan 3 och 6 år, alla med flaggor på granna papperssirade stänger, hade sin procession, åtföljda af de nunnor, som ombesörja undervisningen i flickskolan. Detta kan med skäl kallas nationalfest. Det är intressant att se, huru djup nationalkänslan här tyckes vara. Och det är roligt att hafva tillfälle att meddela sina intryck hem till Sverige. A-g. * Bida och försaka, Kränkas djupt och glömma, Och om himlar drömma Under nöd och vaka — - Blott en mor och maka Kan den kalken tömma. B. JE. Malmström. IDUN 1898 + • Anna Willman.
Konslilulions-Utskolels Memorial A';» 2- 23 Hänvisning: Bihang till Riks-St:ns prot. 3 Sami. Konst.- Utsk:s Mern. Förslag till ändring i 72 § Regerings-Formen, angående inlösen af Rikets Ständers Banks sedlar. Regerings-Formen. § 72. Riksens Ständers Bank förblifver hädanefter, sorn den hittills varit, under Riksens Ständers egen Garantie och Vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fullmäktige, hvarje Stånd dertill förordnar, efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af Riksens Ständer göras kunna. Riksens Ständer allena äga rätt att genom Banken utgifva Sedlar, som för mynt i Riket må erkännas. Dessa sedlar skola, vid anfordran, efter deras lydelse, af Banken med silfver inlösas. Riksens Ständers Bank förblifver hädanefter, som den hittills varit, under Riksens Ständers egen Garantie och Vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fullmäktige, hvarje Stånd dertill förordnar, efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af Riksens Ständer göras kunna. Riksens Ständer allena ega rätt att genom Banken utgifva Sedlar, som för mynt i Riket må erkännas. Dessa sedlar skola, vid anfordran, efter deras lydelse, af Banken, med guld eller silfver, inlösas; och bestämmes genom lag, stiftad af Konungen och Riksens Ständer gemensamt, å hvilkendera af dessa metaller sedlarna skola tyda. 24 Konslilulions-UlskoUels Memorial N;o 2. Hänvisning: Bihang till Riks-St:ns prot. 3 Sami. Konst.- Utsk:s Mern. Bonde-St:ts prot. den 25 Juli, 22 Aug., 30 Sept. 1857 och den 13 Febr. 1858. 1 l:o Förslag till tillägg i 109 § Regerings-Formen och 80 § Riksdags-Ordningen, angående uppskof i Riksdag. Regeriiigs-Formen. § 109.
sorg kall som och natt jag vinterns Du sitter blek och och ljuset faller där vid ditt Jag sluter en hoppfullt — Kan Den kand i min jag is. uppå arbetsbord ljus det få ditt åt. hår, du flitigt För gestalt lif, rycka, Vi skiljdes tyst mjukt blicken. velat höll, som mitt sömmar. inre med varma döden står drömmar. en gång kysst? Sigfrid Svan. * FJarnsängsvisiter. Det vet jag n o g! m. m. m. Se här ett litet e x e m p e l 1 En enkel tjänstemans familj har fått tillökning. — Det ringer! — Blotta ringningen på denna tid jagar blodet u p p på den bleka kinden. » B e d fru X. » ögon t IDUN 1898 Och. tolf. t r ä d e r i n. Hälsningar och lyckönskningar! Tvärtom! Jag skulle vilja ö k a deras antal, m e n förändra deras karaktär. » Får m a n stiga p å? » A c k n e j! Hvardagskanna, hvardagskoppar. m. N — a. * 43 Ett taek för blommor. a, ett tack. Ute var det grått o c h dystert, inne i hågen b o d d e tunga tankar. Eller o m det blefve vår, b l o m m i g, doftande vår — tänkte jag, det vore ändå däjligare. U t flög j a g. » » Till m i g? H u r det doftade, hur det skimrade! D e t var sol, det var glans, det var fägring och glöd. Tårarne stodo m i g i ögonen, tunga och stora. Ett tack — o c h en välsignelse öfver din lefnadskväll! Adi. försonar Jean * alltid Jaul. Vid hans 25«års&gt;-jubilettm som operasångare. Ty om särskildt namn läses få m ä n hyllning s o m han. hafva Och föremålet för h y l l n i n g e n förfogar Arvid Ödmann det öfver och: hjärtats nyckel heter sång. » oss Vi misstaga de många sig sjungit ende oss säkert tusenden bild, sångarens hvilka ej A t t utförligare ej Det alltför för vår gon eh utan alltid väl scen.
Och Og, Konungen i Basan, drog ut emot oss med allt sitt folk, till att strida vid Edrei. Men Herren sade till mig: Frukta dig intet för honom; ty jag hafver gifvit honom i dina händer, och allt hans folk med hans land, och du skall göra med honom, såsom du gjorde med Sihon, de Amoreers Konung, den i Hesbon satt. Alltså gaf Herren vår Gud ock Konung Og i Basan i våra händer, med allt hans folk, så att vi sloge honom, tilldess honom intet igenblef. På samma tid vunne vi alla hans städer, och var ingen stad den vi honom icke aftogom; sextio städer, hela den ängden Argob i Ogs rike, som var i Basan; Alle desse städer voro faste med höga murar, portar och bommar, förutan andra ganska många små städer, som ingen mur hade; Och gåfvom dem tillspillo, såsom vi, med Sihon, Konungenom i Hesbon, gjort hade; alla städer gåfve vi tillspillo, både med män, qvinnor och barn. Men allan boskapen, och rofvet af städerna toge vi för oss. Alltså toge vi i den tiden landet utu de två Amoreers Konungars händer på hinsidon Jordan, ifrå den bäcken vid Arnon, allt intill det berget Hermon; Hvilket de Sidonier Sirion kalla; men de Amoreer kalla det Senir; Alla de städer på slättene, och hela Gilead, och hela Basan, allt intill Salcha och Edrei, som äro städer i Ogs rike i Basan. Ty allena Konung Og i Basan var ännu igen utaf de Resar. Si, hans säng af jern är här i Rabbath, som hörer Ammons barnom till, nio alnar lång, och fyra alnar bred, efter ens mans armbåga. Så toge vi då landet in på den tiden, ifrån Aroer, som ligger när bäcken vid Arnon; och halfva landet af Gileads berg, med dess städer, gaf jag de Rubeniter och Gaditer.
N:o 1 a) till Kongl. Maj:ts Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 3 deii för embetsverket utfärdade nya Instruktionen kunde påkallas, att den åt Kainmarförvandten förut anslagna aflöning 2,200 R:dr, mätte förhöjas med ett mot nyssnämnda arfvode svarande belopp och således bestämmas lill 2,500 R:dr årligen. Uti samma underdåniga skrifvelse yttrade Styrelsen i fråga om den då för förste Revisorn ifrågasatta enahanda förhöjda aflöning, bland annat, att den derigenom för Styrelsens tvenne Revisorer uppkommande skiljaktiga aflöning visserligen icke föranleddes af någon väsendtlig olikhet i deras tjensteåliggandeu, men utom det att tjenstemännen i allmänhet genom den nya Instruktionen fått sig ålagda ganska trägna tjenstegöromål, förekomme i afseende derå, att med de få tjenstebefattningar, som lunnos inom Styrelsen, ringa utsigt till befordran vore att påräkna, hvadan det icke kunde blifva sällsynt, att mången tjensteman för hela sin återstående tjenstetid stannade i andra lönegraden, samt att dylik skiljaktighet i aflöningsbeloppet blifvit af Rikets Ständer godkänd i afseende på Revisorerne i Kammar-Rätten. Oaktadt de af Styrelsen i följd af den nya Instruktionen föreslagna och genom Kongl. Maj:ts beslut den 10 April 1860 fastställda förhöjningar i aflöningsbeloppen hade likväl, hufvudsakligen genom indragning af förut befintliga tjenster, en besparing i den tillförene för embetsverket gällande aflöningsstat uppkommit, till belopp af 2,625 R:dr årligen.
Duken kläder så väl, att den aldrig borde komma dän.’” ”’Jag ber om ursäkt!’ sade jag och drog duken hastigt från hufvudet, ’det var bara ett misstag; jag tyckte i brådskan att det var fars.’ Men jag var ej van att ljuga; derföre steg mig också skamrodnaden upp i ansigtet.” ”’Kära, lilla jungfru Majsen,’ började han igen och sökte få tag i min hand, som alldeles mjölade ner hans nya svarta kläder, ’Gud gifve jag fick skänka något mera än detta lappri! Jag vill icke tala om den snön, som föll i fjol, mitt frieri för några år sedan. Men om jag nu fick bjuda jungfru Majsen min person, och hon toge den tillgodo, skulle ingen vara lyckligare än jag.’” ”Då satt hjertat mig i halsgropen. Jag tänkte på mitt svåra högmod, på straffet, de stygga kopporna, och Gud vet hvad, och drog mig så i all ärbarhet bakom mjöltunnan, ty jag skämdes att säga ja. Men salig gubben, som rätt väl såg hvad klockan var slagen, och kom mig allt närmare och närmare, tills, Gud allena vet huru det gick till, han fick mig om armen och, mjölig som jag var, förde mig in i stugan. Far hemtades, och då han, fick höra hvarom frågan var, tog han af sig nattmössan och sade ’amen,’ och så var allt i god ordning och jag trolofvad.” ”Det der var en riktigt nöjsam historia, fru syster,” sade löjtnanten och strök sig om hakan; ”riktigt nöjsam! Jag tror nog det var en lycka att den fina jungfru Majsen fick kopporna.” ”Ja men, var det så! Högmod går för fall; men Gud straffade mig i sin mildhet med den lindrigaste agan. Efteråt har jag först insett det och kommit till den slutsatsen att någon värre olycka lätteligen kunnat hända mig, om jag ej i så behaglig tid fått de välsignade kopporna ... Men, herre min fader, jag har ju icke vattnat balsaminerna i dag! Det må jag ej försumma; ty skulle de dö ut, då vore min dagliga glädje och trefnad borta.” Och gumman Arnman hastade med ett stort vattenglas till fönstret, för att uppfriska sina älsklingar.
§ 13 Vill konungen börja krig eller sluta fred, kallar han statsråd, statsministrar, hovkanslern och samtliga statssekreterare och framställer för dem rådande omständigheter. Konungen äger sedan makt att fatta det beslut han finner nyttigast för landet. § 14 Över rikets krigsmakt äger konungen högsta befälet. § 15 Kommandomål får kungen avgöra i närvaro av den ämbetsman, som konungen uppdragit ärendet åt. Han skall yttra sin mening och om den inte överensstämmer med konungens, föra sina betänkligheter och råd till protokollet, som konungen besannar med sin påskrift. Finner ämbetsmannen att konungens åtgärder är skadliga tillstyrker han att konungen kallar till krigsråd. § 16 Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra, hindra och förbjuda orätt och vrängande, inte fördärva eller låta någon fördärvas till ära, liv, personlig frihet och välfärd, utan att han är lagligen dömd. Inte avhända någon eller låta någon avhändas hans egendom utan rannsakan och dom. Inte störa någon i hans hus eller förvisa någon från hans ort, ingens samvete tvinga, utan skydda var och en i utövning av sin religion, så vitt han inte stöter samhällets lugn eller åstadkommer allmän förargelse. Alla och envar skall dömas av den domstol, han hör och lyder. § 17 Konungens domsrätt uppdras till 12 lagkunniga män. De kallas Justitieråd och utgör konungens högsta domstol. § 18 Högsta domstolen skall avgöra alla ansökningar. § 19 De skall till kungen inkomma med förfrågningar från domstolar och ämbetsmän om lagens rätta mening. § 20 I fredstid skall mål från krigsdomstolarna som dragits under konungens prövning avgöras i högsta domstolen § 21 Konungen äger två röster i högsta domstolen. § 22 I högsta domstolen kan mindre mål avgöras av fem och till och med fyra ledamöter om de är eniga. Över viktiga mål skall minst sju döma. § 23 Alla högsta domstolens beslut utfärdas i konungen namn och med hans underskrift. § 25 Kungen äger i brottmål bevilja nåd, mildra livsstraff, återgiva ära och till kronan förverkat gods. § 27 Till justitiekansler utnämns en lagfaren och oväldig man, som varit nyttjad som domare. Han skall föra konungens talan i mål som rör allmän säkerhet och kronans rätt samt ha tillsyn över rättvisans handhavande.
M. att icke lemna ett immediat svar i detta ämne. I afseende å den åtgärd, som med den nåd. skrifvelsen nu bör vidtagas, så, och i anledn. af det yrkande, att densamma borde öfverlemnas till BanccUtskts handläggning, får jag för min del förklara, att jag icke vet, hvartill sådant skulle tjena. Konungen har endast uttryckt, att han vill dröja med sitt beslut, och jag förstår icke, hvad BancoUtsk. skall kunna svara derpå. Jag tillstyrker altså, att den nåd. skrifvelsen må läggas till handbna. Hr Cederschjöld: Jag begärde ordet endast i anledn. af Frih. Cederströms yttrande. Han påstod nemi., att jag instämde med Hr Dalman uti yttranden, som denne ledamot fällt, innan jag hit uppkom. Jag har icke sagt, att jag instämde med Hr Dalman, ehuru jag möjligen yttrat enahanda tankar, som han framställt före min ankomst. Jag ville till prof. anmäla denna rättelse. •— Bemälde talare har åberopat 27 § Riksd.Ordn, sorn visserligen utvisar, att K. propos:r skola vara åtföljda af de i Statsrådet uti ämnet förda prot.; men i 87 § Reg.F., hvarest talas om nåd. svar från R. M. till R. St., pämoes icke ett ord derom, att Statsj'ådsprot:n skola medfölja. Hvad sjelfva saken beträffar, kan jag icke underlåta att upprepa hvad jag förut yttrat, att jag nemi. anser det vara orimligt att hafva någon annan Den 5 Mari f. in. 6J myntenhet än silfver-riksdalern, nian må sedan i dagligt tal fördela den, huru inan behagar. Jag skulle altså önska, att Ständernas beslut om en förändrad myntenhet aldrig vunne K. M:s bifall; Ständerna likväl alltid öppet lemnadt att claudera evalvationen till r:dr b:co, såsom t. ex. tre r:dr silfver specie (åtta r:dr b:co). II. Ex. Flr Gr. a f We 11e r s ted t:
Dä emedlertid förhållandet tyckes vara sådant, enär räkenskaper fått i 6 år ligga oafslutade, utan anmärkning frän vederbör., och Kammarrättens åtgärd troligen icke kommer till Konungens kunskap, skulle jag för min del anse, att en skrifvelse i ämnet till Konungen vore ganska lämplig, och tillstyrker derföre bifall lill förslaget derom. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Om R. o. Ad. skulle stanna i del beslut, att icke bifalla Ulsk:s förslag, så anhåller jag, att detsamma åtminstone icke måtte afslås, utan att R. o. Ad. ville i stället förklara, att, i sakens nuvar. skick, någon särskild åtgärd icke påkallas; ty att afslå § vore att förklara sill ogillande af den framställning, som Utsk. gjort, och dertill finnes icke något skäl. Hr von Hartmansdorff: En talare har ansett Fångvårdsstyrelsen, ehuru ung, behäftad med ålderdomskrämpor. Denna styrelse har blifvit öfverhopad med göromål, i samma mån som Riket blifvit öfverhopadt med brottslingar. Detta är utan tvifvel hufvudskälet till långsamheten, och då må man ursäkta en ny inrättning, som ännu icke kommit i vederbörligt skick. Hvem som i detta fall är felaktig, det kommer undersökningen slutligen att visa. Jag instämmer för öfrigt med Frih. Palm - Den 27 November e. m. 515 »tjerna, au man gerna må gifva åt sakens afgörande den lindrigare form, sorn han önskat och funnit lämplig. Dä nu H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. först till bifall och sedan till afslag å 71 §, blefvo hegge dessa propositioner besvarade med starka nej, blandade med ja; hvarefter H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. ansåge den uti berörde § tillstyrkta und. skrifvelse, i anseende till nu för handen varande förhållanden, icke vara af behofvet påkallad. Ropades starka ja, blandade med många nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han uppfattat R. o. Ad:s svar såsom bifall till den sednast framställda propos. 72 §.
Efter min öfvertygelse bör det vara hvarje jordägares eller jordinnehafvares rätt att, efter godtfinnande, utöfva brännvinsbränningsrättigheten å hvardera af sina särskilda, dertill berättigade hemmansdelar, eller sammanslå dessas värde till rättighetens begagnande i ett bränneri med en eller flera pannor, då dessa sednare likväl gemensamt ej öfverstiga högsta, för de sammanslagna hemmanen tillåtna, pannerymd. Men alldenstund dranken, hvilken oftast utgör den enda reella behållningen af brännvinsbränningen, ej med fördel kan transporteras öfver 5 mil, böra ej andra hemman till rättighetens utöfvande få sammanslås, än sådana, hvilkas åbyggnader äro belägna inom nämnde afstånd från bränneriet, — ett afstånd, hvarutöfver den i 17 §. omförmälda transport af brännvinsbränningsrättigheten ej bör få äga rum. , § 9. Då Utskrn varit nog stränga emot konstbrännerier, att rent af utdöma dem, och emot de större att belägga dem med så stor skatt, att de derigenom blifvit så godt som förbjudna, skulle man ej väntat sig, att TJlsktn alldeles frånträdt sin antydda inskränkningsprincip, när frågan förekom om småpannorna, blott för att skona dem från behofvet af förändring. Den stora skillnad i rättighet till brännvinsbränning, som blifvit föreslagen emellan stora och små hemmansvärden, likasom den projecierade beskattningen, synes endast kunna härleda sig från den förutsättning, att allmogen i allmänhet bränner blott någon gång till eget husbehof; men, om denna förmodan förr varit riktig, är den det numera ej. Boende i södra delen af Calmare län och skäligen bekant med förhållandet i Skäne och Blekinge, känner jag bestämdt, att allmogen i dessa provinser — fruktansvärd!, att upplysningen i den vägen äfven sträckt sig lill Den j Juli (. ca.
Sedan Konstitutions-Utskottet uti sitt Memorial N:o 23, angående sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljaktiga tankar i fråga om Utskottets, uti Memorialet N:o 12, afgifna förslag till ändring af 26 § Regerings-Formen, inbjudit Viiilofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, att foga sig efter de öfriga Stånden, hvilka ansett nämnde § böra erhålla sådan lydelse, som i förstnämnde Memorial är anförd: så har Utskottet af ankomna Protokolls-utdras för ' O den 2 och 4 i denna månad inhemtat, att Bonde-Ståndet bifallit Utskottets omförmälde hemställan, men deremot Borgare-Ståndet vidhållit dess förut yttrade mening, enligt hvilken Utskottets förslag, sådant som det uti Memorialet N:o 12 är framstäldt, antogs till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; hvadan sistnämnde Stånd äskat voterings-proposition i frågan. Till följd häraf får Utskottet vördsamt öfverlemna följande voterings-propositioner: Den, som vill, att Konstitutions-Utskottets förslag till ändring af 28 § Regerings-Formen, skall, för grundlagsenlig behandling, blifva hvilande till nästkommande Riksdag, med den lydelse, som af Utskottet uti Memorialet N:o 23, Konilitutions-Uukittels Memorial i anledning af återreiuisser af Memorialet N:o 12 ställd. röste Ja; Deri, det ej vill. röste Nej. Vinner Nej, kommer, såsom hvilande till nästa Riksdag, att oförändradt antagas det förslag i nämnde hänseende, som uti Utskottets Memorial N:o 12 är framstäldt. Stockholm den 10 Augusti 1854. , iY.-o 3-i. 5 . blifvit till Riks-Stånden heni - \:o 34.
Måste nu redan den brännmärkning, som eger rum i den straffades prestbetyg, verka nedslående på honom, ofta till den grad att han vid tanken uppå, huru denna brännmärkning skall följa honom lifvet igenom, vid den uttalade uppmaning till förbättring för framtiden, i sin förtviflan svarar: hvad är det värdt, att jag söker förbättra mig, jag kan ändå aldrig mera bli ansedd för en hederlig menniska ; så är det klart, att när denna brännmärkning äfven för honom försvårar möjligheten att, en gång åter ställd på fri fot, vinna arbete och utkomst, detta allt skall gifva fördubblad kraft åt frestelsen att åter besegra honom och ånyo göra honom till en brottsling. Till bestyrkande af denna sanning, skulle motionären, ifall hans embetsed icke hindrade honom derifrån, kunna uppgifva namn på personer, hvilka dels i full förtviflan öfver en sådan nämnd brännmärkning förnyat förut begångna brott, dels ock efter insedda svårigheter, att med det nedsudlade prestbetyget finna arbete, tillgripit den visserligen straffvärda utvägen att skaffa sig falska betyg, men då under 4, 5 å 6 år kunnat skicka sig väl och ega fullt förtroende tills omsider någon tillfällighet verkat upptäckten, att de tillförene varit straffade. Deremot har det visat sig att efter en sådan upptäckt, helst då de fått undergå bestraffning för den gjorda förfalskningen, något hopp om förbättring och upprättelse icke förefunnits. Huru välgörande det skulle vara, så väl för den en gång felandes förbättring, som äfven för samhället, om presterskapet egde rätt att, på grund af visadt godt uppförande under en viss tidrymd, utur prestbetyget borttaga den brännmärkning som efter begången förseelse deri inkommet, torde af det anförda redan visa sig. Också har redan vid en föregående riksdag en röst höjt sig och påkallat uppmärksamhet för denna vigtiga fråga.
Regeringsformen, den underdåniga önskan, att, före pröfningen af sig yppande frågor om skatteköp å Kyrkohemman i Halland, vid vederbörlig domstol måtte varda, i närvaro af behörige Kronooch Consistorii-ombud, i laglig ordning undersökt och pröfvadt, huruvida Kongl. Maj:t och Kronan eller Kyrkan hade jordeganderälten, och att, såsom följd deraf, jemväl förklaras måtte, att de uti administrativ väg redan vidtagne beslut icke voro hinderlige för eganderätts frågors upptagande och afgörande i tvisteväg. Till svar härå har Kongl. Maj:t, genom Resolution den g Julii i83o, i Nåder Sig utlåtit, att, som Kongl. Maj:t icke utan eget noggrannaste skärskådande fattat Dess förut angående Halländska Kyrkohemmanen meddelade beslut, och dessa beslut voro grundade på en i secler utöfvad och af Danska och Svenska Konungar befästad Kyrkornas rätt till nämnde hemman, hade Kongl. Maj:t, såsom Konung, sorgfällig att skydda eganderättens helgd, och, såsom tillika Svenska Kyrkans öfverhufvud, pligtig att vårda dess rättigheter, icke kunnat tillåta något intrång deruti; men då Kongl. Maj:t, å ena sidan, uppfyllt denna pligt och bibehåliit de Halländska Kyrkorna vid deras uråldriga förmoner, hade Kongl.
Detta allt har Stats-Utskoltet öfvervägat, och hvad angår anslag till ersättning af de för åren 1811 till och med 1816 förskottsvis af Landt-Ränteri-medlen utbetalde jord-ersättningar för förluster genom uppdämningar vid Trollhätte Slussverk, uppgående, enligt hvad handlingarne ådagalägga, till 4’4-Q1 R;(l4 sk. 11 r:st. Banco; så anser Stats-Utskottet det på Kongl, Maj:ts Nådiga pröfning allena hero, sedan vederbörande Ämbets-Verk liprde blifvit, huruvida Jordegärne till en sådan ersättning, sorn tillförne till och med för år 1810 utgått på så kallad Extra-Ordinarie Stat, varit berättigade och i händelse sådant finnes hafva bordt ega rum, lärer Kongl. Maj:t i Nåder täckas meddela Landt-. Ränteriet ersättning af Riks-Statens Qtde Hufvud-Tittels anslag, Men beträffande frågan huruvida och till hvad del någon vidare årlig ersättning må böra af Staten meddelas och om icke i sådant hänseende en ytterligare vederbörlig undersökning i samtliges närvaro kan finnas nödig att verkställas; så instämmer Stats-Utskottet uti Kongl. Kammar-Collegii och Kongl. Stats-Contoirets underdånigst yttrade tanka, om angelägenheten af en sådan undersöknings anställande till utrönande om och huruvida någon ersättning i detta B et ii rika riden. 181 afseende bör ega rum. Detta bemställes vördsamligen till pröfning af Riksens Högloft. Ständer, som lära deras beslut härutinnan bos Kongl. Majrt i underdånighet anmäla. Och anser Stats-Utskottet, att Herr Ålb. Haijs, bos Högloft.