Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Reseoch kurirkostnader 14,783: 28. Balans till år 1860: § I Då det icke lärer kunna undvikas att de medel, som från båda rikena för 3:dje hufvudtiteln utgå, i nämnde räkenskap sammanföras, men, enligt hvad vederbörande anmält, härigenom svårighet skall uppstå vid uppgörande af rikshufvudboken att bestämdt kunna särskilja de belopp, sora verkligen utgöra svenska stats-verkets bidrag, hemta Revisorerne häraf anledning hemställa, det vederbörande räkenskapsförare må förständigas, att, när årets räkenskaper för Utrikes-departementet hädanefter afgifvas, bifoga ett sammandrag, utvisande ej mindre de belopp, hvarmed Sveriges bidrag till de för Departementet anvisade särskilda utgiftstitlarne för året utgått, än ock den behållning, som å hvarje anslag möjligen förefinnes. § 2. Vid granskning af Utrikes-departementets räkenskaper för anslagen under riksstatens 3:dje hufvudtitel har förekommit, att verifikationer saknats för följande af Departementet anordnade belopp, nemligen: till expektanslöner 15,679: 91. » reseoch kurirkostnader 14,783: 28. » extra utgifter 18,751: 98. Summa 49,215: 17. Efter hvad Rsvisorerne inhemtat, härleder sig detta förfarande från ett stad gande § 4 af Kongl. Maj:ts nådiga instruktion för Chefen för Kameral-afdelningen i nämnde Departement, enligt hvilket berörda utgifter, likasom de s. k. hemliga utgifterna, hvilka för revisionsåret uppgått till 16,051 R:dr 38 öre, skola i detalj endast inför Kongl. Maj:t redovisas, i sammanhang hvarmed förordnats, att, i stället för verifikationer, protokollsutdrag böra bifogas, som utvisa att sådan underdånig redovisning ägt rum. När Kongl. Majit den 30 Oktober 1856 till Rikets då församlade
Allmänna Besvärsoch Ekon.-Utskottet: under den ordinarie Ledamoten N:o 133. Frih. von Schwerin, Carl Julius, från och med i dag beviljade 3:ne veckors ledighet; N:o 119. Hr Duse, Fullm. Hr Brake), Mauritz Guslaf. Expeditions-Utskottet: under den ordinarie Ledamoten N:o 478. Hr Printzensköld, Carl, från och med i dag beviljade 14 dagars ledighet; N:o 1386. B. Hr Adlercreutz, Axel Gustaf. Riddar hus-Utskotlet: under den ordinarie Ledamöterne, N:o 929. Hr Grönhagen, Fre drik Adrian, för 14 dagar, och N:o 1233. Hr von Strokirch, Johan Den 23 December. 133 Paul Fredrik Ollo, för 3:ne veckor, frät* och med i dag beviljade ledighet; N:o 1362. Hr Odelstierna Detlof. — 1598. Hr Swedenborg, Fullm. Hr Silfverstolpe, David Leonhard. Hr Ekensteén, Joli. Fritz, upläste en så lydande motion: Hvad den cnskildte ej förmår åstadkomma, huru god viljan är, del kan samhällighet en, med i förhållande måttliga ansträngningar, till allmän oell enskild båtnad tillvägabringa. Denna erfarenhetssanning skönjes bland annat, vid anläggandet af kanaler och vägar, der den enskilles fördel väl ej genast är så i ögonen springande: men hvaraf gagnet af varande och kommande slägten i rikt mått njutes och prisas. Vägars och kanalers föda äro produkter, samlade på jordens yta eller uphämtade ur dess sköte och inelfvor. Ju mindre lefvande, ja! hvad värre är, ju mera skadeliga och förderfliga dessa jordytor äro då de som oftast, i sitt närvar, skick förpesta nejdens vegetation, ju rikare måste det allmännas vinst blifva, genom upodlandet af slika jordsträckor.
De njuta för sine gerningar och yttranden under samma befattning, den säkerhet, som no och ni tz. §. af Regerings Formen Riksdagsmän tillägga. §. 72- Stadna Riks-Sländön i sine beslut öfwer nägon sräga uri huswudsakcligen eller till tvifla delar flkiljakrige meningar, dä iskall hwarje Stånds beslut genom Protocolls Utdrag remitteras till det Utskott, som med malek befattning haft, hwilket äliggc, alk ineningarne sa nära möjligt är, sammanjämka och med förflag öfwer denna jämkning inkomma till Riksens Ständers Plena, som öfwer den yppade fragan sedermera definitivt besluta. Skulle detta försök till jämk» ning fruktlöst aflöpa, mwälje Riksens Ständer i sine Fjerde Bandet §z. sär - 8l8 Den iZ December. särskildte plena genom allmän omröstning till en Nimrid att förstärka det Utskott, till hwarS handläggning målet hört, sa ätt Ledamörerne bliftva Trettio ashwarje Ständ, hwilke samfält och ieke efter Ständ röste såsom ;z §. förcskriswer, öfwer den twist,ga frägan och äga art den samma med Riksens Ständers räll afgöra. §- 7f. ' Till Grundlags stiftande, uvhäswande, förändring eller förklaring fordras alla Riks StändenS sammanstämmande bestuc och Konungens sanccion. För bestut i alla öfriga ärenden., de mäl undantagne hwgr» om i Regerings Forniens 65, 69, 72, 71, och 72 §§. särskildt förordnad! är, gälle, jämte Konungens jam'ycke, Tre Stånds mening; men skulls Zwa Ständ stadna emot Twä, försalle frägan och förvliswe wid del som tUlsorne stadgadt warit, utan att s nama sräga mä kunna wid den Riksdagen ä nyo wäckas eller uprägas.
Om å ena sidan der kan synas hardt, att en Gäldenär, som lidit olycka, men icke funnit sina vilkor försämrade än^la till saknaden af utsigt till en bättre ställning, skulle, för att få olyckan sig till godo räknad , tvingas uppgifva sin egendom och såmedelst på en gång försaka sina förhoppningar, måste det ock å den andra betragtas, att, sedan Gäldenären kommit i verkligt obestånd och ej kan fullt betala sin XJuderdåniga Skrifvell serl skuld , fortsattes lians rörelse då mera under en blott skenbar vederhäftighet, och det förtroende, lian tillvinner sig j är endast ett medel för nya företag och för Spekulationer, som, ehuru rigtade på möjligheten att reda sig genom lyckans gunst, likväl, såsom till större eller mindre del byggde på äfventyret af andras förluster, icke kunna anses loflige, samt vid hvilkas misslyckande och den deraf ökade förlägenhet, hvarmedelst han nödgas afträda sin egendom , Lagen ej bör med* gifva honom en förmån på bekostnad af Borgenärer, som haft ostridig lätt till lians tillgångar i den stund, han genom olyckan kommit i obe« stånd. Då dessutom ingen gräns är utsatt eller, med antagande af _den ifrågavarande grunden , skulle kunna utsättas, vid hvilken beräkningen af Gäldenärens olyckor borde stanna, frukta Riksens Ständer det i denna §. föreslagna stadgande kuhna leda till vådlig uppmuntran för Gäldenäl-er att icke i tid tillkännagifva sitt obestånd utan på vinst oclr förlust i det längsta fö'r sig underhålla förtroende under visshet om tillgodoräknande af olyckor, hvarigenom deras vilkor tid efter annan blifvit försämrade. I betraktande af så gällande skäl hafva Riksens Ständer för sin del beslutit, att utur irsta §. bör sista meningen Hor Gäldenär sedan olycka timat, o. s. v. borttagas, och i stället sättag: Har Gäldenär, sedan olycka timat, fortsatt sin rörelse eller åsamkat si g ny gäld; dä må olyckan ho« XLpm ej till godo räknas. 4. §. Emot hvad såsom vårdslöshet här förekommer i den del, att Gäldenär, som i Bolag va-j Underdåniga. Skrif velter.
Sedan dess hafva skrankorna emellan de olika politiska stånden allt mera gifvit efter för den inifrån och utifrån verkande påtryckningen, och samhället sträfvar allt mera att blifva en homogen massa. Betrakta vi det n. v. Riddarhuset, så finna vi der ej längre endast krigaren, embetsmannen och den rike godsegaren, hvilka vid dess instiftande utgjorde dess, snart sagdt, enda beståndsdelar. Tvärtom finna vi här nu personer af alla stånd, alla yrken, ja, alla bildningsgrader i samhället, eiler vi kunde åtminstone träffa dem här. Och utom Riddarhuset betviflar jag att någon skulle kunna — med förbigående af det i arkivet förvarade diplomet — uppställa en definition på hvad en Adelsman är eller icke är. Riddarhuset tiar blifvit demokratiskt, ej endast inom sig sjelft (det skedde, som vi vete, 1719), utan ock i förhållande till nationen. Vi se således att ifrån Riddarhusets inrättande intill denna dag har Adels-institutionen undergått en fullständig omhvälfning. Då var sjelfskrifvenheten den narturliga följden af Adelns inre och yttre styrka; nu är sjelfskrifvenheten det enda yttre band, som sammanhåller Adeln såsom en politisk korporation. Orsak och verkan äro ombytta. Vore det således frågan om att från grunden konstruera ett alldeles nytt samhälle, så folie det säkert ingen in att såsom sjelfskrifna representanter upptaga alla de individer, som nu utgöra Sveriges Adel. Intet tvifvel således att från rationel synpunkt — och det är på denna, som våra radikaler helst ställa sig — hela adelsinstitutionen, och med den sjelfskrifvenheten, är 400 Den 8 December. förkastlig. Men denna abstrakt rationella ståndpunkt har en allt för inskränkt synkrets, då frågan är att såsom statsman leda ett folks utveckling. Den högsta ratio är inom statsmanna velenskapen lika ofta det största oförstånd, som inom lagskipningen den strängaste rätten är en orättvisa. Det borde ej så vara, men det är så, och vi kunna ej alltid hjelpa det.
Författarinn&amp;, Mrs Mary Livermore, var 11resid.ent i en afdelning af den stora Sanitary Commission, denna ofantliga association till soldaternas hjalp, som genast efter det inbördes krigets utbrott bildades af Alnerikas kvinnor, och som nästan blixtsnabbt genom hundratals filialer bredde sig som ett barmhertighetsnät öfver nordstaterna. Genom denna bok, hvars författarinna har till sitt förfogande uton1 ett ögonvittnes auktoritet en penna, lika må- lande då det gäller att skildra det gripande som det humoristiska, ffir man en lefvande bild af hvad ett W g ar. Hoii beskrifver, huru oberedda nordstaterna vor0 på, att kriget verkligen stod för dörren, då man allmäiit ansett sydstaternas hotelser och rustningar som tomt skryt. Då telegrafen lördagen den 13 April 1861 meddelade Fort Saunters bombardemang och intagande, kom detta som ett oväntrtdt åskslag. Men denna åskblixt föll i en krutfjarding. Följande dag Söndagen den 14 April dundrade friin hvarje predikstol kungörelser om upproret. Presterna insago i allmänhet f r h början att hiifvudfrågan gälde slafvesi eller frihet, och deras predikningar applåderades. P&amp; gatorpa höl los tal i syfte att hellre bryta föreningen an tillåta att slafveriet infördes öfver hela republiken. Och så kom mandagen den 16 April, en dag, som enligt förf. aldrig kan förgätas af clen som upplefvat den. Ty nu hördes öfver Söderns triiunfrop 0c.h kanonader Abraham Lincolns röst kallande p&amp; sjuttiofem tusen frivillige på tre manader, ett upprop som snart följdes af en ny kallelse på tre hundra tusen nian. Man bör läsa beskrifningen pi, hur denna arm6 samlades. Bonden lemnade plogen i fåran, bokhållaren sin disk, studenten sina böcker, f r h hvarj e samhallsklass strömmade man till fanorna, och man trodde, att segren skulle bli latt och upproret snart kufvadt. Annorlunda visade erfarenheten.
Och ehuru Utlänings«Reglementet för All»nän»a Brandfvrsäkrings-Fonden redan under den 22 Augusti förledit är af Kongl. Maj:t i Räder blifivit fastftälvt. samt Directionen kommit uti full activitö med ulläningar, synes dock detta ämne icke hafva ädragit sig Herrar Fullmägtiges upmärksainhet, enär Ri-sgäids-Contoiret, pä lika sätt som förut, fortfar bade med upbördcn och räntans gvdrgörande ä de Summor, hwilka pä aldeles obestämd lid, för Con, toireks rakning uti Ränterierne och Banqven deponeras. Om sädane händelser inträffat sedan Maji manad i8c>7-, dä oftaberörde öfverenskommelse träffades, hwilka föranledt dertill att Riksgälds-Contoiret änyo mäst öpnas för Inrikes Län, sä är detta en serskild omständighet, som i Utskottets tanka icke bordt eller bör uppehålla en ordentelig reglering af Niksgälds Contoirets förhällande till Allmänna Brandförsäkrings-Werket. Akt betala ränta för penningar, hwilka när svin hälst, kunna äkerkagas, tyckes icke wara förenligt med Riksgälds - Cvnkoirels förmän, och ioz6 Den i8 November. och att Brandsörsäkrings-medlen, hwilka uti Contoiret tidtals Mot ränta innestå, uti sakens närvarande flick arv aldeles onyltige för Contoiret, tyckes äfwen wara af Herrar Fullm-gkige sjelfwe medgifwik^, enär beloppet af dylike u!i Banquen för Riksgälds.Contoirets Räkning deponerade medel, pä goda och gällande fläl, icke ansetts kunna päräknas ibland de af Herrar Fullmägkige till Creditsedlars inlösande upgifne tillgängar.
Redan i början af denna artikel har jag angifvit, hvarföre denna tidpunkt, efter min tanka, vore lämplig, att genom en öfversigt af det vigtigaste erfarenheten gifvit vid handen i afseende på Lagskipningens tillstånd i Tryckfrihetsmål, under de bägge perioderne före och efter Juryns införande, gifva ledning för bedömandet af de anmärkningar, som kunna göras emot Tryckfrihets-Förordningen och huruvida den uppfyller eller motverkar sitt eget ändamål. Att det vid Jurjms införande icke lyckats att gifva åt denna en sådan organisation, hvarigenom den alltid skulle ega anseendet af en opartisk Skydds-magt, det är min enskilda öfvertygelse; och jag tror felet ligger i det sätt, hvarpå dess Ledamöter väljas. Vöre Jury på förhand af en ojäfvig samfundsmagt tillsatt för en längre tid; så vore väl ock en hufvudsaklig egenskap hos denna Institution vunnen. De omdömen, hvilka nu som oftast läsas i tryck öfver Jury-valen och Nämndens åtgärder, synas hänvisa på nödvändigheten att undanrödja anledningarne dertill; och som Tryckfrihets-Förordningen, efter hvad jag sökt visa, jemväl i andra falt är behäftad med brister; så må det vara en oförgripligen yttrad önskan, att nödiga rättelser i denna Lag måtte beredas, på det yttrande-rätten skall blifva befästad och Tryckfriheten motsvara sitt ändamål, att utgöra en alla andra friheters sjelfbeståndande garantie. Hvad jag redan haft äran anföra till upplysning om Lagskipningens och Administrationens oförvitlighet, har vunnit bekräftelse under anställda Embetsresor de sistforflutna åren genom Stockholms, Upsala och Gefleborgs Län, Jemtland, Wester-Norrland, Westerbotten, Norrbotten, Södermanland, Nerike och Wermland, hvarest Dom-Capitfens, LandsböfdingeEmbetenas och Stads-Domstolarnes förhandlingar för det löpande året blifvit granskade och icke gifvit anledning till annat omdöme, än att sakerna varit i allmänhet med oväld afgjorda samt med ordning och flit utar - R. St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. 15 Januarii i834• 11 Betade; hvadan ock inom alla ofvannämnda
N:o 130, ang:de minskning i Utsk:s cancelli-personal och vaktbeljening, fann R. o. Ad. delta mern. ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Föredrogos ånyo och biföllos Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Ulslcns nedannämnjle d. 8 dennes f. ra. på bordet lagda ullåt:n: N:o 45, i anledn. af väckte motioner om förändrad organisation af Lifgardesregementena; N:o 46, i anledn. af dels K. M:s nåd. propos., ang:de anslag till boskapsskötselns befrämjande i Riket, medelst anläggande af stamholländerier, dels en i ämnet väckt motion; N:o 47, i anledn. af väckt fråga om åtgärders vidtagande för vissa inhemska kreatursracers förbättrande; N:o 48, i anledn. af väckt motion, att Directionen öfver Danviks hospital mätte upplösas, Hospitalet ställas under Seraphimerordens Gillets förvaltning och Hospitalets säkerhetshandlingar få af R. St:s Revisorer granskas; N:o 49, i anledn. af väckt fråga om spridda rusthållsoch rote-andelars sammandragning; N:o 50, i anledn. af vackt fråga, att rolehållarne i ”Kongsöhrs län” måtte återbekomma 2:ne tunnor kronotiondespanmål, som af ålder varit dem till understöd i knektehållningen tillagde; samt N:o 51, i anledn. af väckt fråga om förändring i beväringsmanskapets beklädnad. Föredrogs Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 8 dennes f. m. pä bordet lagda betänk. N:o 25, i anledn. af väckte motioner om skyldighet för bruk och bergverk samt qvarnar och fabriksinrältningar å landet att deltaga i kostnaden för allmänna vägars och broars underhåll. På begäran af Hr von Troil, Sam. Gustaf, upplästes den af honom vid Utskrns betänk, fogade reservation, hvarefter Hr von Troil yttrade:
En förändrad reglering af presternas tjenstgöring, befordran och aflöning, är det enda sätt för prestbristens afhjelpande, som kan med framgång försökas. Att tillvägabringa allmänna anstalter, som afse att uppfostra ungdomen för ett visst yrke eller en viss sysselsättning, och att derunder bekosta deras underhåll, är visserligen icke något här i landet oförsökt; men att sedan den offentliga undervisningen i sekler varit nära uteslutande rigtad åt de kunskapsämnen, som tillhöra prestbildningen, sådane åtgärder skulle vidtagas, för att erhålla tillräckligt antal prester, synes så mycket mindre lämpligt, som omsorgen i detta hänseende måste, der den i verkligheten påkallas, tillkomma församlingen, men icke Staten. En annan sak är att åt det allmännas tjenst bibehålla förmågor, som eljest till följd af medellöshet skulle nödgas söka andra utvägar till bergning; och endast, så vidt detta är ändamålet med stipendier, lära desamma af Stats verket böra utgå. Från denna synpunkt betraktad torde den tillstyrkta tillökningen vara öfverflödig, eller åtminstone böra till beloppet nedsättas.» Häri instämde: Herrar Rinman, Berg och Berger samt Riksdags-fullmäglige C. J. Svensén, Pehr Nilsson, Måns Månsson och J. Andersson. Herr Hierta instämde äfven i ofvanstående reservation, af det skäl, att, då student-examen på de sista 25 åren blifvit betydligt skärpt emot fordom, syntes den egentliga prestbildningen icke kunna erfordra så lång tid som förut, för att inhemta den delen deraf, som tillhör fordringarne på allmän eller hvad man kallar humanistisk bildning. Emot 24:de punkten, mom. litt. a. (angående Professionen i Fysiologi vid Upsala Universitet): af Biskop Annerstedt: »Utskottet har afstyrkt beviljandet af nödige medel till inrättande af en Profession i Fysiologi, hufvudsakligen på det skäl, att denna Profession icke är bland dem, som af Kommittéen för Medicinska undervisningens ordnande blifvit nämnda i främsta rummet. För min del kan jag icke finna detta skäl tillräckligt för ett afslag å Kongl. Maj:ts Proposition i denna del.
På denna grund och då jag tillika har mig bekant, att Presteoch BorgaraSt:n återremitterat denna punkt, anhåller jag att R. o. Ad. täcktes vidtaga samma åtgärd. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Då jag åtskilliga år haft äran tillhöra Svea Hofrätt, må man icke tro, att jag missunnar dess tjenstemän den förbättring i deras vilkor, som kan dem tillkomma, utan önskar jag tvertom att en sådan må kunna dem beredas; men på den plats, jag för närvande innehar, anser jag det vara min pligt att söka tillse, det lika rätt vederfares alla, så att icke ett embetsverk tilldelas fördelar, som stå i oproportionerligt förhållande till dem, hvilka blifvit andra embetsverk förunnade. Ifrån denna synpunkt anser jag äfven K. M. hafva utgått vid framställandet af Sitt förslag. Den siste talaren har yrkat löneförbättring i kontant löneanslag för Hofrätternas tjenstemän, till samma belopp, som blifvit för tjenstemän inom några andra nyorganiserade verk bevil jarit, hvilka sednare verk dock förlorat dem förut tillkommande sportler. Enl. detta talarens förslag, skulle således Hofrätternas tjenstemän med bibehållande af sina sportler erhålla lika kontanta löher med de verks tjenstemän, hvilka i sammanhang med löneförbättringen, gått miste om sportlerne. 1 en sådan framställning synes mig icke ligga full billighet. Alt bestämdt beräkna beloppet af sportlerne, för de serskilda tjenstebefatlningarne skulle på detta rum föranleda detaljberäkningar, uptagande allt för mycken tid. De upgifter, flofrätterne till K. M. afgifvit, uplysa likväl, att genom beviljandet af de nu utaf K. M. begärda anslag till lönebättringar, Hofrätternas tjenstemäns förmåner i löner och sportler skulle kunna så regleras att de i allmänhet erhöllo till och med fördelaktigare vilkor, än tjenstemännen inom de redan organiserade embetsverken.
Arméen och beväringen sorn i synnerhet inom skarpskytteföreningarne, hvilka sednare fått från Kronans förråder till sig utlemnade gevär, hvartill den nu brukliga ammunitionen ej är passande, då deremot, om endast ett slags handgevär med dertill hörande ammunition vore faststäldt och af alla nyttjades, sådan olägenhet kunde förekommas. Enär de slätborrade och refflade gevären af äldre modeller numera äro till krigsbruk mindre användbara, hvilket äfven omnämnes uti Kongl. Maj:ts till Rikets sednast församlade Ständer aflåtna nådiga proposition angående statsverkets tillstånd och behof, hafva gevär af 1860 års Svenska modell blifvit anskaffade till så stort antal, att dessa tillsammans med i förråden befintliga Belgiska miniegevär samt de kammarläddningsgevär, .sorn skola inom 1865 års slut levereras, kunna i händelse af krig, enligt Revisorernes åsigt, i det närmaste motsvara Arméens första behof; hvarvid likväl icke tagits i beräkning det för hvarje armé, vid inträffande krig, oundgängliga behof af reservgevär. Arméens pontonier skall, enligt nådigst fastställd plan, bestå af 5 equipager och 3 kompanier såsom servis, men deruti felas ännu 2 equipager och 1 kompani pontoniertrupp. Enligt Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 15 December 1863, har en ny tidsenlig ingeniör-fältpark blifvit anskaffad, beräknad med tillhörande fordon, ridoch an spannspersedlar för en arbetsstyrka af 2 til 3,000 man och derutöfver; hvarigenom Ar méens behof i detta hänseende till det oundgängligaste blifvit fylldt. Fältparken, ämnad att förvaras på Karlsborg, är, med undantag af några färre af dess delar, hvilka äro under arbete, färdig äfven till sina ridoch anspannspersedlar. De för anskaffning af förstnämnde nya pontonieroch sappörmateriel använda summor hafva utgått af anslaget till försvarets förstärkande.
Detta sednare beslut har Kongl. Majit icke antagit. Sålunda existerar i denna stund icke något creditiv, att af Kongl. Majt i Nåder disponeras för Allmänna Magazins-Inrätt: ningen, emedan, då som Kongl. Majt ock i nåder yttrat, det är Riksens Ständers rätt att 350 Den 17 Julli. fastställa vilkor för sine anslag, det ovägerligen är Konungens, att på dem ingå , eller en sådan|di-position sig afsäga. Jag instämmer sålunda alldeles i den åsigt. Herr Gretve Spens i detina del frairistält. Men när nu Riksens Ständer tillika fattat andre beslut, hvilka stå i närmaste sammanhang med frågan om dessa Creditiver , såsom egentligen det , att sedelcapitalet skall hållas vid ett vist belopp, hvarvid ifrågavarande creditiv otti bet,åkningen ingick ; så blifva ju ock desse, som äro lika heliga och lagliga, som det angående det så kallade correctivet, genom Konungens vägran af sanction annullerade. 1 så beskaffadt sakens skick blir Grefve Spens^s motion om desse creditiv , utan det vid denria Riksdag beslutne tillagde vilkor af indragning i vissa fall, som blifvit benämnda correctiv, en ny fråga; hvilken, utan hinder af det förra beslutet, kan af RiksStåftden handläggas, och sålunda tillstyrker jag för min del vördsam remiss till StatsUtskottet utaf den af Herr Grefve Spens väckte motion, att ifrågavarande creditiv må varda anslagne på andre vilkor, än dem, som Kongl. Majit, med föranledande af Grundlagen, icke funnit sig böra sanctionera. Herr Manner stam, Johan: Jag har redan förut yttrat min öfvertygelse, att den enda med grundlagarne förenliga åtgärd , som vid närvarande fall kan vidtagas, är att lägga dea Nådiga skrifvelsen till Handlingarne, så mycket hällre, som Kongl. Majit icke deruti fram - Den 17 Julli. 351 ställt något nytt öfverläggningsämne. Skulle discussion äga rum, mäste naturligtvis frägati betraktas såsom en ny motion.