Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Torget är omgifvet af en bred portik, under hvilken äro ingångar till några och fyrtio särskilta rum. En del af dessa voro troligen butiker, ty man har i dem funnit tygstycken, guldgaloner, bitar af förgyld brons, tvål, en handqvarn, mynt af brons med mera dylikt. Ett rum var fängelse: der hittades kedjor, som förvaras i det kongliga museet. I de andra rummen har man påträffat ända till 63 skeletter, troligen soldater, som voro förlagda der och ej fingo öfvergifva sina poster. På ena sidan om ofvannämde torg ligger den tragiska teatern på sluttningen af en liten kulle. De gamle valde alltid en dylik belägenhet för sina teatrar, emedan sluttningen underlättade uppförandet af de öfver hvarandra sig höjande bänk-raderna. På spetsen af kullen är en portik, dit åskådarne togo sin tillflykt vid regnväder. Teatern har formen af en halfcirkel, liksom de flesta moderna. Mellan scenen och salongen (cavea) är en afskrankning med sju nischer för musikanter. Detta var de gamles orkester. Den del af teatern, som låg der närmast och svarar mot vår parterr, var bestämd för dekurionerna, presterna i Augusti tempel och de förnämsta magistratspersonerna. De öfriga platserna voro fördelade på samma sätt som i amfiteatern. Till venster om den tragiska teatern ligger en mindre, som kallas Odeum. Den nyttjades till uppförande af komedier samt vid poeternas täflingar. Den rymmer 1,500 åskådare. Helt nära teatrarne ligger Isis-templet. Det är bygdt af tegelstenar, i en mera behaglig än ädel stil, men med en mängd intressanta och väl bibehållna detaljer. Man fann här en mängd af de saker, som begagnades vid de hemlighetsfulla ceremonierna, lampor och vaser af brons och lera, kandelabrar, som till formen imiterade lotus-plantor och dess blommor, kärl, i hvilka offrens inelfvor förvarades, och en mängd underliga redskap, utsirade med Isis’ och andra egyptiska gudomligheters attributer. Uti en sal, hvars väggar voro prydda med de mest fantastiska målningar, påträffades skelettet af en prest, ännu sittande till bords.
Är det inte Zolas utslitna fras » ett stycke verklighet sedd genom ett temperament ». Hela oppositioneo blir helt enkelt ett komplett nonsens. Det är i själfva verket icke häller detta herr Heidenstam menar, oaktadt han själf tror så. Af hundra satser i hans broschyr handla nog de nittionio därom, men det fins dock en hon * drade, där han verkligen råkar uttryoka det långa talets korta mening. Bakom de skolastiska fraserna om konstens höga uppgift och dess värde i och för sig blickar fram en oklar tanke. Det är i själfva verket icke konstformen herr Heidenstam vill åt, det är det andliga innehållet. Det är den moderna pessi * mismen herr H. menar oftr han harangerar mot naturalismen, det är icke som ban tror formen det gäller ntan innehållet. Då han talar om naturalismens jordkrypande skildringar menar han dess dystra världsåkådning: det är vår gamla vän lifsglödjen han Till göra till konstens ämne. Det är äfven för honom en lifs-åskådning det gäller. Han står på alldeles samma ståndpunkt som Virsén: hvad han bekämpar är realisternas filosofiska uppfattning. När herr Heidenstam säger: » hällre en själfull katolsk dikt om underverken i Lour des, hällre en individuellt berättad spökhistoria än en träartadt programfast sannsaga utan den person-liga stilens sanning », så visar det endast i huru ytterlig grad oklar han är om hvad han själf menar. Satsen innehåller precist lika mycket sanning som osanning och dess framkomst är endast möjlig på grund af den skoluppfattning förf. hyser om formens betydelse. Skall diktningen åter bli idealistisk, är det första vilkoret, att den icke dukar upp endast de andligt efter-blifnes, de enfaldiges ideal. I så fall är den ett dödfödt foster, på hvilken ingen skall spilla många ord. Det är de upplyste andarnes, det är framtidens ideal, som konsten skall ställa fram för att vara en lifskraftig konst. När en Bourget slutar med att göra katolska pre9ter till idealet, så är han icke längre konstnär. Han kan hafva kvar boudoirhjälten9 så att säga naturhistoriska intresse, men för konsten är han död.
Emot denna sista förutsättning kunde väl invändas, att de BancoSedlar för hvilka Vexlar i sådant ändamål blifvit inköpte, i alla fall qvarblefvo i Riket, fast uti andra händer; men då den Vexeltillgång hvarmed våra Utrikes Handelsbehof skola betäckas, derigenom minskades, torde i alla fall ett sådant resultat icke vara att förakta. Dessutom, hvilket betänkligt aflägsnande ifrån verkelig rättsgrund läge icke uti detta uppjagade värde? Och den moraliska åsigten älven åsidosatt, hvad praktisk nytta kunde väl deraf åstadkommas, då efter cursens uppsättande till 128 Skillingar silfver icke mera stöde att erhålla för samma pris, och det påräknade uppköpet deraf nödvändigt skulle afstanna? såsom skäl för denna bestämning af 128 sk. har jag hort anföras, att deraf uppkommer jämn räkning , äfven i mynt - Den i4 Julii. myntfraktionerna. Skälet synes mig hvarken vara af de vigtigaste elier af de mäst bindaöde ; det gäller för öfrigt lika val, i Sall priset bestämdes till teo sk ; men jag yrkar ingendera, Det första, eller 128 sk. tror jag vara obilligt , derföre att det genom sin moraleffekt på Börsen, gjorde alla redan så lidande ägare af BancoSedelCspitaler några skilling fattigare på värdet af hvarje R:dr Hamburger Banco, samt dessutom, som redan nämndt är, skulle tyckas antyda en i afseende på myntvärdets upprätthållande mindre gynsam syftning. För det andra Maximipriset åter, eller 120 sk., vore, åtminstone i nuvarande förhållanden , föga eller intet Silfver att få. Min tanke vore således den, att intet Maximipris för Siifveruppköp eiler Silfverinvexling åsattes, utan att Riksens Ständer uppdrogo åt Ban^ kostyrelsen, att dervid taga de åtgärder , som nied dess öfvertygelse, erfarenhet, samvete, samt ansvarighet inför sina principaler, ansågeg öfverensstämma. Deraf sattes Bancostyrelsen i tillfälle att inställa, återtaga, inskränka eller utvidga sina operationer efter omständigheternas föranledande och conjunkturen.
I öfrigt biföll Ridderskapet och Adeln, att de contant» summor, de indelningar och den spanmål in natura, hvilka antingen till följd af Rikets Ständers beslut eller af allmänna Författningar nu äro på Allmänna Indragnings-staten uppförde, nu äfven må på Riks-staten uppföras, så vidt de icke af ofvanstående beslut blifvit förändrade. Från H ö g v ö r d. PresteStåndet. S. D. Till gemensam föredragning och afgörande förekommo Stats Utskottets Utlåtande N:o 57, angående regleringen af utgifterne å Riks-sta tens Sjette Hufvud-Titel, och N:o 214, i anledning af återremiss å Utlåtan det N:o 57; hvarvid beslöts, som följer: l:o Den af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagna, af Utskottet tillstyrkta be räkningen och fördelningen af centonal-afgiften, för Bih. till R. St. Summa R:dr 42,000. Lief af Ståndet godkänd och bifallen. 2:o Invalid-Inrättningen.
Jag tror att gränsen bör inskränkas för de Pistoriske Verken utöfver livad han föreslagit; jag anser disproportionen för stor emellan alt äga en 90-kannors vanlig panna för 90 R:drs afgift, och en 90-kannors Pistorisk panna för 54o R:dr. Disproportionen är för stark, för att icke genast falla i ögonen. En 90-kannors Pistorisk panna är redan att drifva tillverkningen i stort. För min del önskar jag, att 6o-kannors panna må blifva det högsta tillåtliga Pistoriska Verk. Sedan man här åberopat förhållandet i Preussen och Dannemark, torde det ej vara ur vägen att upplysa, huru denna sak anses i Finland. II. Kejs. Maj:ts författning derom innehåller i 17 §. att alla Pistoriska Pannor äro alldeles förbudna. Man skulle tycka, att om detta stadgande i Finland är för strängt, en medel - Den 4 J u n i i f. m. väg liär åtminstone vore billig, eller att såsom jag nyss föreslagit, de Pistoriska Verken ej fingo äga öfver 60 kannors panna. En annan talare, Herr Tham, har gjort en erinran, som är ganska riktig, men vid hvilken jag dock uther mig få göra en anmärkning. Herr Tham har rätt, att det är en skandal bland missbruk, att då en Bryggare arrenderar 2 å 3 Tunnland jord och der uppbygger en sLor och dyr Byggnad, han äger rättighet, att bränna med 2 st. po kannors pannor. Men olyckligtvis har Författningen blifvit så tillämpad. Till Utskotten hemställer jag, om icke detta kunde ändras och rättas, utan att derföre påbudet i allmänhet linge retroactif verkan, tili förändring af alia pannor. HusbehofsBränningen har afseende blott på den Ladugård, som för sjelfva fastigheten är nödvändig; och har aldrig bordt annorledes tillämpas. Rättvisan och medelvägen vöre då, efter min tanka, funnen blott derigenom, alt alla sådane origtigt tillkomne fabriker nu rent af förbjudas. Jag får slutligen erinra vid hvad Herr Ribbing anfört, att jag för ingen del instämmer i hans åsigter.
Huru stor och skyndsam Folkökningen, vid förökade födotillfällen samt tillika förunnade Handelsoch flere slags Närings friheter skulle blifva, kan icke möjeligen förutses — men stort hopp är, att, örn det uppgifna Förslaget till Odlingsförökning vidtages ochj dymedelst den tillvexande ungdomen uppmuntras i stället för att såsom nu hågfällas efter Stadsmanna fåfänga och emot att sträfva efter den trälsamma och illa lönta Embetsman - gemente, kalladt Kongsgården, och Jäders By i Follkärna Socken. J,f>! Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. ra banan, häldre må söka att göra sig i hvad Stånd som halst oberoende och sjelfständig hushållare, så skulle snart nog ali Spanmålsbrist everldeligen ifrån Sverige bannlysas. Ehuru försedd med Persedel-Extract å all slags inkommen Säd, Mjöl oell Gryn, ifrån år 1738 till 1813 års slut; vöre det dock en fåfäng oell föga upplysande möda, att uträkna ett medeltal på en sa lång tiderymd, utan vill blott anföra 2:ne år, då allermest och allerminst blifvit införskrifvet, nemligen mest ar 1783 då 1,055,889 Tunnor, och 1784, då 1,065,450 d:o diverse Spanmål, och däremot minst år 1795, da allenast 97,* 57 Tunnor, och år 1805, då 96,194 Tunnor inkom, no i Säd och mjöl. De fleste senare Decerinia har årligen medeltalet uppstigit till 3 ä 400,000 Tunnor. Uppå utförseln saknas dock uppgift sedan ar 1800.
Ad:s minne få återkalla, att i denna punkt ingenting annat säges, än att ”genom uplåning för Statens räkning, enl. det här nedan angifna inhemska fondsystem, anskaffas de medel, som, utöfver befintliga och disponibla tillgångar, erfordras för bekostande eller understödjande af de jernvägsanläggningar eller andra, Rikets framtida gagn företrädesvis afseende, större företag, som af R. St. blifvit eller blifva beslutade, äfvensom de medel, hvilka för inlösen af dylika anläggningar, om sådan pröfvas böra ske, äro erforderliga.” Då denna punkt således icke innehåller något annat, än sjelfva ingressen till det system, genom hvilket medel kunna anskaffas till utförande af sådana allmännyttiga, större arbeten, som kunna af R. St. varda beslutade och hvartill de disponible tillgångarne icke äro tillräeklige, samt dä det följaktligen endast är under förutsättning, att sådana arbeten böra utföras, hvartill medel behöfva anskaffas, så kan det för dem, som vilja medverka till jernvägars införande i vårt land, ingalunda vara riktigt och principenligt att motsätta sig pröfningen af sjelfva fondsystemet och grunderna för sättet att anskaffa medel, emedan det endast är genom ett noggrannt och långvarigt pröfvande af delta sätt, som jernvägar kunna åstadkommas. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vörd samt om bifall till den förevaride lista punkten. Hr von Troil, Sam. Gust.: De anraärknir, somaftvenne föregide talare blifvit gjorda mot StatsUtskis förevaride Betänk, och särskildt mot dess första punkt, äro visserligen af Hr Bildt i hufvudsaken besvarade; men jag anser det likväl vara af vigt, alt äfven jag för min del yttrar några ord derom, emedan det ärende, öfver hvilket vi nu skola besluta, är af den genomgripande beskaffenhet, att det är nödvändigt, att icke låta åtskilliga deremot framkastade satser vinna insteg, då samma satser, efter min öfvertygelse, kunna ganska lätt vederläggas.
I denna underdåniga skrifvelse uttalas ingalunda någon sådan afsigt, ännu mindre något sådant beslut, som dem Utskottet antagit för gifna. När skälet, hvarpå skrifvelsen skulle stödja sig, befinncs så löst, föranledes jag deraf att afstyrka hela skrifvelsen,” Häruti iustämde Professor Carlson, Doktor Wåhlander och Doktor Arrhenius. Riksdags-fullmägtigen Jonas Andersson anmälde att han icke deltagit i Utskottets öfverläggningar angående 9:de Hufvud-titeln. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1860. Tab. Litt. A. Nionde Hnfvnd-Titeln. 185$ års Riks-Stat anslår. S p a n m å 1. Indelt på förslag. Oindelt. Mått. Värde å 2 R:dr kub.-foten. Värde förslagsvis] å 2 R:dr kub.-foten. Penningar. Förslag till blifvande Riks-Stat. Indelta räntor, enligt markegång på förslag. R:dr. Ö. 70,219 Indelta räntor, enligt markegång på förslag. ö. Kub.-f. — 24,713 — 24,713 Kub.-f. Summa Riksmynt. 499,110 193,058 46,295 o j a ii in a i. Indelt på förslag. Mått. Värde å 2 R:dr kub.-foten. Oindelt. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kub.-foten. Summa Riksmynt. ; Penningar. A) Pcnsions-Statcn. Civil'Statens Pensions-Kassa: Pensions-staten för civile embetsoch tjenstemän 37,500 Dito för deras enkor och omyndiga barn 45,000 Ersättning för mistade löne-innehållningar 2,245 Dito för nådårsoch begrafningshjelps-besparingar 6,540 Arniéens Pensions-Kassa: 50. Pensions-staten för militäre embetsoch tjenstemäns samt Underofficerares enkor och barn 37,500:
St. afslagit för fattningens upphäfvande, så ar det klart, att de ansett den vara gällande. R. St. skulle således, genom upptagande af denna motion, komma att vidröra det ämne, som förut varit under R. Sits behandling. Jag skulle alltså tro, att om man i detta fall, på grund af 56 §:n Riksd.Ordn., ville medgifva motionären rätt att få sin motion pröfvad , så skulle man inleda sig i möjligheten deraf, att R. St. fomine att pröfva afven en mängd andra frågor tvänne gånger, hvilket, i anseende till mängden af de ärenden , sorn förekomma vid en riksdag, ingalunda kan vara önskvärdt , och jag kan ej heller föreställa mig att sådant varit meningen. Jag får således vördsamt tillstyrka R. o. Ad. att icke yrka någon propos. uti förevar, fall. Frih. Cederström, Anders: Ehuru jag visserligen icke tror, att numera något särdeles kan vinnas genom Hr Cederschjölds motion, kan jag likväl icke så tolka 56 §:n Riksd.Ordn., som flere talare lika med Hr Landtm gjort. De tvänne motioner, hvilka i detta ämne förut äro afgifna, vöro väckta af Gr. Anckarsvärd och af mig. Den förra afsåg denna författnings fullkomliga upphäfvande. Den andra afsåg visserligen äfven författningens upphäfvande, men föreslog tillika, att en annan mera lämplig författning skulle sättas i dess ställe. Båda dessa motioner hafva af Utsk. blifvit afstyrktn, och på grund af detta afstyrkande bar nu den ifrågavar. motionen af Hr Cederschjöld blifvit väckt. Det är för öfrigt en stor åtskilnad emellan de förslag, som af Gr. Anckarsvärd och mig blifvit gjorda om upphäfvande af förordningen, och den motion, som Hr Cederschjöld nu afgifvit att densamma måtte vinna R. St;s stadfästelse.
Dc n 3i Juli e. m. jag anser principen vara af högsta vigt, ehuru dess tillämpning troligen icke en gång under hvarje sekel skulle ifrågakomma. Frih. Cederström; Tvenne af R. o. Adis ledamöter hafva fästat sig vid det af mig nyttjade uttyeket lättsinnighet i afseende på BancoUtskis förslag, att Bancostyrelsen må äga rättighet att Uppsäga Riksg.contls creditiv. En värd ledamot har sökt att frun första raden af 72 §. Reg.F. härleda sin bevisning för lämpligheten af förslaget, i det han sagt, att det vore en följd af den garanti för Banken, hvartill R. St. medelst denna § äro förbundna. Jag skall söka bevisa, att ingendera af dessa mot mig gjorda anmärkningar hålla streck vid närmare granskning, eller att förslaget verkligen är lättsinnigt, samt att 72 § icke innehåller någon grund för detsamma. Det creditiv, sorn Riksg.cont. har på Banken, är, såsom Hr Rosenblad upplyst, af vida mindre betydenhet än den ratt, Banken äger att af Riksg.cont. uppbära och hos sig förvara statens medel. Öfver dessa statsmedels insättande i Banken äga R. St. icke rätt att ensamma besluta, utan sådant beror jemväl af Konungen. 72 § Reg.F., som endast till en del af Hr Lefre'n blifvit Uppläst, lyder i sin helhet sålunda: ”R. St‘s Bank förblifver hädanefter, som den hittills varit, under R. Stis egen garanti och vård, så alt den ostörd må förvaltas af de Fullmägtige, hvarje Stånd dertill förordnar, efter de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af R. St. göras kunna; ägande R. St. allena rätt att genom Banken Utgifva sedlar, som för mynt i Pöket må erkännas.” Nu uppstår således fråga om att tillse, huruvida de stadgar och reglementen, som nu uppgöras, kunna blifva lättsinnigt uppgjorda, i händelse deruti intages, hvad som skall medföra icke vinst, utan förlust för Banken.
Ja, så är det! Och jag som en gång var med då Doktor Luther spikade de nittiofem sanningarna på domkyrkoporten i Wittenberg, så att hammarslagen hördes ända till Rom; jag sitter här och låter lögner i millioner gå förbi mina öron ut i verlden; jag som burit ved till bålet då Påfvens OLOF. GERDT. 19 bannbulla brändes, jag som sade åt bödeln vid Stockholms blodbad att Biskop Mathias var oskyldig, jag låter dessa Satans tjenare uttala sitt skyldig öfver detta arma folk! Jag är feg, säger du! Välan! Öppna grindarne derborta! På vid gafvel! Släpp in folket i den tomma kyrkan! från kyrktornet, och ringer.) (Gerdt gör sig i ordning att öppna grindarne; Olof fattar linan, som hänger ner Kommen härin folk! Förlåten är remnad! Träden härin i det allra heligaste och sen! GERDT (har fått upp grindarne; hornstötar utanför; han ryggar). Biskop Brask! Honom måste jag icke träffa! Men vi, Olof, skola råkas än en gång, många gånger! Nu fruktar jag icke mer, ty jag ser eldstungan dallra öfver ditt hufvud! Statt upp och förkunna! (Går genom trädgården.) Scen XV. OLOF, sedan BRASK. ställning midt på gården; synes först häpen öfver sin djerfhet, men sedan fast besluten att möta hvad som helst.) (Då ringningen började har Mårten och ett par bröder störtat ut ur refektorium, OLOF (upphör att ringa; intager en afvaktande men genast vändt om då de sett Brasks förtrupper). ger ur i porthvalfvet och går ensam in på scenen). BRASK (inbäres i en bärstol med baldakin; stiBRASK. OLOF. BRASK. Hvem har ringt vesper, då staden är belagd med bann? Jag! Kände du ej befallningen? Kyrkans vrånga påbud äro alltför väl kända! Du är en djerf man! Sanningen är alltid djerf! BRASK. OLOF. BRASK. OLOF. BRASK. OLOF. Återigen en stackars yngling som har funnit sanningen!
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Åfd. 3 Band. 1 Haft. 11 82 Stats-Utslcottets-Utlåtande N:o 139. anordningar, dera de långt förut och uteslutande af egna medel kunnat bekosta, vore berättigade att undfå allmänt understöd, under det sådant mäste förvägras de distrikt, som redan före år 4858 försatt sitt folkskoleväsende i så beskaffad! skick, att någon utvidgning deraf icke under en längre tid kunde blifva behöflig. Om än ur synpunkten att åt de församlingar, hvilka ej på ett tillfredsställande sätt ordnat sina skolor, lemna en uppmuntran alt dermed icke vidare uppskjuta, det kunde hafva varit välbetänkt och ändamålsenligt, att ställa Statens understöd i förhållande till de uppoffringar, församlingarne ville för folkskolan ytterligare ikläda sig, så kunde det likväl ur rättsgrund ingalunda försvaras, att detta understöd företrädesvis skulle komma den församling till godo, som länge fördröjt med vidtagande af de för folkskolans förbättring erforderliga åtgärder och hvilken under flera år kunnat af den till församlingen öfverlåtna folkskoleafgift bereda sig en besparing, som, i händelse mera intresse för skolan funnits, icke skulle hafva uppkommit; och än klarare och djupare kände, framstode skälen till anmärkning mot ett så beskaffad! stadgande, derest, äfven sedan det dermed åsyftade ändamål vunnits, denna företrädesrätt till Statens understöd skulle för en obegränsad tid qvarstå och såmedelst, till förfång mången gång för en fattigare församling, hvilken sjelfmant uppbjudit sina krafter och offrat af sina små tillgångar för beredande af en nöjaktig barnundervisning, tillfalla den förmögnare församling, som till en sådan uppoffring funnit sig mindre benägen. Kongl. Maj:l har fördenskull ansett, alt det understöd Staten lemnar de särskilda församlingarne till folkskoleväsendets utveckling och förbättring icke borde göras beroende af den tid, då åtgärder i sådan syftning vigtoges, utan deremot bestämmas hufvudsakligen med hänseende till vidden af de uppoffringar, som för ändamålet blefve gjorda, dock alt, såsom hittills, ett undantag från denna regel borde till förmån för fattiga församlingar ega rum.
S. D. Allmänna Besvärsoch Ekonoml-Ut-' skottets den 22 i denna jtnånad afgifne och sedan sista Plenidag på bordet hvilande Betänkan, de, i anledning af väckte motioner om motsvarande skyldigheters uppfyllande af de åboer, hvilka med bristande Tackjerns-hlåsning, vilja bibehålla de åt Bergsmanshemman från ålder beviljade förmåner , samt om inrättande af en Bergslag i Norrbottens Län, föredrogs nu åt^r; Och blef, i anledning af flere Ledamöters inom Bonde-Ståndet 488 Prof, Utdr. d. 27 Maji 1818.' deremot gjorde anmärkningar, till Utskottets förnyade handläggning återremitteradt. S D. Föredrogos och biföllos följande StatsU(skottets på bordet hvilande Utlåtanden af den 20 i denna månad. 1. Rörande kostnads - summans anslående för uppförande af en Minnesvård öfver HögstSalig Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen Carl August, på Qvidinge Hed i Skåne; q. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående tillökt Vaktbetjening vid Götheborgs Läns fängelse; 3. Dito Dito, angående ersättning till Härads Skrifvarne i Jämtland, för dem anslagne, rnen ännu icke tillträdde Boställen, och 4. Dito Dito, rörande reglering af lönings-J sättet för Lands-Secreteraren och Lands-Kamme: reraren i Jämtland. 5. D. Gillades Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens på bordet hvilande samt nu åter föredragna Memorial af den 15 dennes, angående Herr Muni af Rosenschulds, Eberhard, förslag om en tillräckeligen vidsträckt Nederlagsfrihet för Stockholm, såsom correctiv emot 1 inska handeln. ’ S. D.
I närwarande omständigheter bör principen af indragning eller vacancer i Armeen sä mycket mindre blifwa Den 22 September. 787 bljswa i allmänhet motbjudande, som utom det, att allmänna beho^wcn plkilla den derigenom uppkommande penninge-tillgäng, samt Rikets i aila afsccndcn utblottade tillstånd krä-wer en längre hvila att änrkom, ma ifrän betz nu waranbe oföraiögenhet att i krig sig lnläta, denna Utwäg att lätta StarssWerket och lisa Rustoch Rotehållare, iveras R c äteings-fbrbindelsck icke är att anse säsom ny och söiur ok nd, utan med nytta bliswit begagnad, efter krigen i sist förslutne ärhundraden, dä, i längre lid, vakancer i Armeen till en betydlig del gf Armeens styrka warit tiltäkne, emot derföre erlagde V cancc-afgiftcr. As denna anledning, och dä jag har mig bekant, att uppfyllande af Recräkerings förbindclscrne, med en kanske i afseende pä kriget nödwändig stränghet, blifwil wcderbö, rande älagd, som wid en efterlängtad Fred blir utan alt ändamäl, sä sär jag ödmjukeligen tillstyrka, art till tvinnande af tiden, Riksens Ständer hos K"'gt. M.j:t nu i unde-dä nghct anhälla, att ali Recruterinst till uppfyllande af Vacancer sa reid Lavalleriet, soin Infanteriet och BälSnianSha^et nrä genast Mställas.