Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men var det möjligt att gifva detta svar, då sjelfva de utrnätningssökande åberopade sina gjorda bevakningar i den anhängiga konkursen? Låt vara, att en sådan utom Sverige anhängig konkurs ej kan i alla afseenden betraktas lika med en här i landet och efter svensk lag anställd; men till ådagaläggande af gäldenärens obestånd, bör den väl ostridigt kunna åberopas; och när deremot ej ens någon gensägelse förekommer, är väl ock det förhållande ostridigt för hand, som i konkurslagens åberopade stadgande afses, och icke medgifver utsökningsmåTs ytterligare behandling hos K. Bfhde. Det kan icke desto mindre vara grundadt, att den främmande konkursen icke medförer omedelbar rätt lill gäldenärens här i landet befintliga egendom. Men kap sådan egendom (eller den genom, dess försäljning indriliia köpeskilling) icke öfverlemnas till en utländsk Skiftesrätt eller konkursmassa, när fordringsägare inom Sverige derpå göra anspråk; hvad annat kan då häraf följa; än att en gäldenär, hvars obestånd är veterligt och medgifvet af sjelfva de utrnätningssökande, måste här och efter svensk lag ställas under könkurs? Antingen har någon tanka härpå aldrig uppstått, eller ock liar man från dess utförande funnit sig hindrad deraf, att norrska Sysslomannen sjelf icke vändt sig till behörig konkursdomare med påstående i ämnet. Men om ock ingen domstol eller myndighet i Sverige var skyldig eller behörig att gilia de norrska fordringsägarnes ombud en anvisning, hvad som till deras rätts bevarande behöfde iakttagas; åtminstone var man väl ej heller berättigad att vidtaga åtgärder, hvarigenom dessa fordringsägares rätt afskars och vägen till laglig pröfning af deras anspråk tillstängdes.
Och de Philisteer lade sig neder i de städer på hedene, och sunnan på Juda, och vunno BethSemes, Ajalon, Gederoth och Socho, med dess döttrar, Thimna med dess döttrar, och Gimso med dess döttrar; och bodde deruti. Ty Herren plågade Juda för Ahas skull, Israels Konungs, derföre, att han hade blottat Juda, och förtog sig emot Herran. Och emot honom kom ThiglathPilneser, Konungen af Assur; han belade honom; men han kunde icke vinna honom. Och Ahas tog en del i Herrans hus, och i Konungshusena, och i de öfverstas, det han gaf Konungenom i Assur; men det halp honom intet. Yttermera, i hans nöd förtog Konung Ahas sig ännu mer emot Herran; Och offrade gudomen i Damasco, som honom slagit hade, och sade: Konungens gudar af Syrien hjelpa honom; derföre vill jag offra dem, att de måga ock hjelpa mig; ändock de voro honom och helo Israel till fall. Och Ahas lade tillhopa de tyg i Guds hus, och slog dem sönder, och lyckte igen dörrarna af Herrans hus, och gjorde sig altare i hvarjo vrå i Jerusalem. Och i Juda städer, både här och der, gjorde han höjder till att röka androm gudom, och rette Herran sina fäders Gud. Hvad nu mer af honom sägande är, och alla hans vägar, både första och sista, si, det är skrifvet i Juda och Israels Konungars bok. Och Ahas afsomnade med sina fäder, och de begrofvo honom i stadenom i Jerusalem; ty de lade honom icke ibland Israels Konungars grifter. Och hans son Jehiskia vardt Konung i hans stad. Jehiskia var fem och tjugu åra gammal, då han Konung vardt, och regerade nio och tjugu år i Jerusalem; hans moder het Abija, Zacharia dotter. Och han gjorde det Herranom väl behagade, såsom hans fader David. Han lät upp dörrarna på Herrans hus, i första månadenom af första årena sins rikes, och gjorde dem färdiga;
För hvar och en, som gör sig den mödan att uppmärksamt genomläsa detta förslag till slut, torde det blifva klart, att genom det stadgande, Afdelningen föreslagit angående möjlig förhöjning i länets skjuts-lega, all fara för bördans förvandling till grundskatt är undanröjd, och tvärtom ett medel gifvet, att utan en för den allmänna rörelsen störande oreda småningom lindra och slutligen aflyfta denna börda från jordbruket. Genom den anordning, som Afdelningen, med anledning af hr Sandströmers motion, tillstyrkt, skulle nemligen blifva tillförlitligt utrönt, hvad skjuts-legan inom hvarje län inbringar, samt hvilken summa derutöfver af de skjutsnings-skyldige erlägges. Derigenom vore äfven gifvet, till hvad belopp skjuts-legan inom samma län behöfde ökas, för att till den väsendtligaste delen eller fullkomligt hålla de skjuts-skyldige skadeslöse. Ett sådant resultat anser jag omöjligt att, så länge nuvarande stadganden o förändrade bibehållas, genom blott förhöjning i skjuts-legan, lika öfver hela ri ket, vinna på ett sätt, som för olika orter kan anses uppfylla rättvisans och billighetens fordringar, utan att rörelsen hämmas. Äfvenledes reserverar jag mig emot Utskottets behandling af det andra af hr Sandströmer i dess motion föreslagna alternativ. De skäl, Utskottet till dess förkastande föreburit, synas mig nemligen mera vittna om ett löga prisvärdt hyllande af det kända »bcati possidentes», än om ett rättvist oell billigt afseende på allas bästa. Om man nemligen icke vill ålägga något läns skjutsskyldiga innevånare, att med hvarandra dela samma börda, intill dess den genom ändamålsenlig förhöjning af logan kan blifva helt och hållet borttagen för hela länet; så borde man åtminstone icke lägga hinder i vägen för de läns innevånare, hvilka sjelfve det önska, att genom utsedda deputerade bestämma sig för en sådan gemensamhet, hvilken inom det län, der den redan eger rum, ledt till allmän belåtenhet.
Ja, detta lät prinsessan inte säga sig två gånger, utan tog sin käraste vid handen, och lopp straxt ned utför berget. Som de nu kommo der konungen var, gick prinsessan fram, och föll till sin faders bröst, och grät i glädje, och den unge prinsen grät också, och sjelf konungen grät, och tycktes alla att det var en fager syn till att se deras möte. Der blef så en stor hjertans fröjd och många omfamningar, och prinsessan förtäljde om sin elaka styf-moder, och sina styf-systrar, och om sin allerkäraste, och allt hvad nöd hon sjelf fått lida, samt om den lilla gubben som så underligen hulpit henne. Men vid konungen vände sig om för att tacka honom, då var han redan försvunnen, och efter den dagen vet ingen säga hvem han var, eller hvart han tagit vägen. Konungen och allt hans följe drogo nu tillbaka till kungs-gården, och blef der mycket ordadt under vägen, både om den lille gubben, och om hvad annat som vederfarits prinsessan. När de så kommit hem, lät konungen tillreda ett präktigt gästa-bud, och bjöd alla förnäma och ypperliga män i hela sitt rike, och gaf så sin dotter åt den unge prinsen; och deras bröllopp dracks med lust och lek och allsköns gamman i många dagar. Men jag var också med på gillet, och när jag red öfver skogen, mötte mig en ylfva med två sina ungar, och de glupade och läto mycket illa om sig. Jag har sedan fått spörja, att det inte var någon annan än styf-modern och hennes begge elaka döttrar. Anmärkning. I KLETKE’S ~Mærchensaal aller Völker~, Bd. II, Berlin 1844, ss. 192-203, förekommer en något liknande saga, kallad »Der Wolf und die Nachtigall» som uppgifves vara ~Svensk~. Berättelsen handlar om en konung i ~Skottland~, hvars dotter, Aurora, af en elak styf-moder blir förbytt till en näktergal, samt om en prins af Österland som förbytes till en ulf. Uppteckningen är för öfrigt af ringa värde, samt lider af känslo-svall och moderna tillägg.
Friherre Anckarswärdj Carl Henric: Jag lian ej finna, att en ny lag iir i fråga. För mig framställer sig saken som en blott fråga om rätta tillämpningen af 3^ §. RegeringsFormen; och som olika meningar derom uppstått, hemställer jag, om man ej bäst bevakar principens helgd, om man remitterar saken till Riddarhus-Utskottet. Inom Utskottet uppkomma säkert olika meningar i ämnet, men vi återfå det i ett mera utredt skick, då de tvänue opinionerne fått yttra sig öfver frågan. Af denna orsak yrkar jag remiss lill RiddarhusUtskottet. Herr von Qvanten Carl: Det är blott i anledning af Friherre Anckarswärds och några Ledamöters yttranden, som jag utber mig få säga några ord. De Herrar, hvilka utlemnat pollelterne, hafva handlat enligt deras öfvertygelse; de kunna derföre ej klandras. RiddarhusUtskottet torde möjligen blifva af samma mening. Jag förenar mig derföre med Friherre Åkerhjelm deruti, att saken må tills vidare hvila.
Att förläggare, sorn visar sig förlägga flere verkstäder i Fri Staden, hvilka agde en någorlunda betydlig tillverkning, tillhandahölle dem erforderlige vahror och i betalning derföre, etnottoge Smides» tillverkningar, som han afsatte, skulle erhålla Lånebiträde till |:delar af den förlags-Suinma, som han genom årligt bokslut kunde visa sig använda för underhållande af förlaget och hvilken Summa, bestod af tillgångar i fordringar hos Arbetare och Smides-afnämare, Lager af Smiden, Materialier och fömödenhetsvaror för Arbetarne samt af Byggnader och Inrättningar för Arbetarnes eller röelsens förmohn; Och skulle denna Summa omsättas, hvar J2:te månad med 4 procents ränta och på sätt hittills skett förses med antaglige Cautionister eller Hypotheque af accepter , äfvensom nödige ansedde och antagne förläggare skulle erhålla rättighet, att emot reverser af afnämare men med egen derjemte förenad betalnings-skyidighet, få upplåna under året summor af sammanlagdt belopp af till och med |:del af förlags-Capitalet; Att för de förre af desse Lån eller de till |:delars belopp af förlaget, Mänufactuj-OiscontFonden skulle erhålla Förlags-Inteckning i Förläggarens Röreise-Capitsl och de senare Lånen skulle inbetalas inom 9 månader från den dag Stats*Utskottets Betänkanden. 1419 de blifvit tagne samt för befrämjande af export, premier derföre skulle meddelas till det belopp, att företaget deraf rönte uppmuntran och något af risquen dymedelst kunde ersättas; Och hvilka Exportprsemier ej olämpligen kunna t3gas till to procent af vahrans värde, men endast komma att bestå en viss tid af 10 år, under hvilken man, i fall tillverkningens uppdrifvande i belopp och godhet genom förut nämnde Lån-utvägar befrämjades, kunde säkert utröna om och hvad roed förmån vöre ämne för export.
Då formen här är sak och formen så fullständigt blifvit utvecklad af den sista värda talaren, att jag i detta hänseende har intet att tillägga, så är det nu endast med några ord som jag vill yttra mig. En grundlag må vara sammansatt med det största förutseende, den största varsamhet och den största vishet, så är likväl allt detta icke tillräckligt för att densamma skall blifva efterlefvad, om icke hos dem, som skola lyda den, finnes den anda, som både kanner dess bud och sin pligt att ställa sig desamma till efterrättelse. Om icke de personer, hvilka mottagit det ärofulla kallet att vara sitt lands representanter, känna sin skyldighet att gå lagens bud till mötes för att göra deras efterlefnad möjlig och icke för att göra den omöjlig, så kommer man snart på den bana, der endast våldet kan göra sig gällande, man träder in på revolutionens bana. Det vore visserligen önskligt, att Ståndens samtliga ombud måtte finnas tillstädes då sådana vigtiga frågor afgöras, som der 2 Stånd stanna emot 2, och, förmodligen emedan man insåg denna vigt, har aldrig förr än nu eli motsatt förhållande inträffat; men när så blifvcr händelsen alt icke alla ledamöter inom ett förstärkt Utsk. inställa sig, så är det likväl bättre äfven att en minoritet kommer att afgöra inom ett sådant Utsk., än alt man skulle underkasta sig Polens lagstiftning, der det blott behöfdes att en enda ledamot uleblef, för att tillintetgöra en hel riksdags beslut. Jag förenar mig för öfrigt helt och hållet med Hr von Hartmansdorff. Frih. Tersmeden: Jag instämmer fullkomligen med Hr von Hartmansdorff deruti, alt det är beklagligt att denna fråga uppkommit; men hvem är det som vi derför hafalt tacka? det är, om man skall tro reservanterne, Hr ordföranden i det förstärkta SlatsUtsk. Frågan är en of de kinkigaste, som någonsin kunna förekomma; den handlar om huru vara former skola förstås.
— Hade de, med priwake personer akt skaffa, kunde be lagligen ursöka deras räkk, antingen execukiwe eller judicialiter; men nu äro desta ,vägar stängde, genom det Riksens Ständer omedelbarligen derom beflutit, och fämedelst lågt ett oöfwerwinnerljgt hinder j wägen för de lidande att, likmätigt hwad jag tror dem i annat fall hafiva ägt anledning till, hos Domare eller Execukorer, ja lill och med flutli, gen H06 Konungen, genom lagsökning, förmå de äm« hetsman nied hwilka de, om de gjorde lefwcrancerne och betalningen derföre,afhai»dlak, besörja förbindelser, neö fullgörande. Mätte dock icke mitt anförande, as sistnämde förhållande med Lefweranteurcrne, blifwa anscdk, som skulle jag hafiva någon afsigt akt, H06 Högloft. Ridderffeptt och ?ldeln fa denna staga under ytterligare vfwerläggning! Ingalunda: utan olla de anförde hän« delstrne äro uppgifne, till ädagalägganve as den hst. tills warande anmärkningswärda ställningen, att nemligen, om o h enär Kongl. Majtt och Kronan ager någon pretention Ho6 en undersåte, ware sig ester Contracicr eller i hwad annan wäg som hälst, sa mäste und affären fullgöra dess skyldigheter, eller blist wer han dertill, genom Lagens twang, lillhallen; men att deremot, a andra sidan, om undersåten har for« Den 5 Januari!- 151 bran hos Skaten, icke allenast dest ratt, att samma fordra» lagligen utkräsiva ifrån Staten utan ock derUtöswer Riksens Ständer anse Sig berättigade omedelbarligen pröfwa och förordna, huru och enar undersåten mä fa sin fordran godtgjord.
St:s und. recommendalion för hvilken sak som helst. Frågan väckes af en riksdagsman från en ort, den recommenderas i Utsk. af honom till hans ståndsbröder oell af desse till de öfrige. Man tycker det vara så oskyldigt att begära någonting; hvarföre skall maniche villfara sökandes önskan? Det beror sedermera på Iv. M. och embetsmännen att undersöka om ansökningen är väl grundad och att i annat fall afslå densamma. Men så kommer Consl.Utsk. vid nästa riksdag och anmärker, huruledes Konungens rådgifvare hafva varit djerfva nog att afstyrka K. M:s nådiga bifall till R. Sl:s und. ansökningar, och sä får man de anmärkningar och allt det trassel, sorn deraf är en följd. Jag tillstyrker således afslag å detta Utsk:s betänk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade afslå StalsUisk:s förevar, utlåt. Ropades ja. Föredrogs och biföllos SlatsUtsk:s nedannämnde d. 7 dennes f. m. på bordet lagda ullålin: N:o 83, i anledn. af väckt motion, rör:de Waxholms stads innevånares besittningsrätt till derstädes befintlige tomter och lägenheter; N:o 84, i anledn. af väckt motion, ang:de befrielse för en del hemmansägare i Hortlax by från erläggande af tillökningsskalt; N:o 85, i anledn. af väckt motion, ang:de upphörande af rusthållarnes vid cavallerircgemenlerne åliggande att utgöra s. k. trosspassevolanceafgift; och N:o 86, i anledn. af väckt fråga om utbekommande af ytterligare begrafningshjelp efter aflidne Landträntmästaren J. F. Alm. Efter det R. o. Ad-bifallit sistnämnde utlåt. N:o 86, yttrade sig Frih. Cederström, Jacob: Jag motsätter mig icke det beslut, som är lältadt, men jag ber att få reservera mig deremot, emedan en misskrifning af R.
Jag vill" således endast hålla mig vid Herr Järtas förtjenst att år 1809 hafva sorn Utskottet yttrar, ensamt uppsatt vår nu varande RegeringsForm, och i fall Herr Järta det skulle gjort medger jag, att vi varit skyldige honom en gärd af vår tacksamhet, ocW om detta är å Ständernes sida uraktlåtit, så har vår Konung åtminstone 3:ne gånger sedan nämnde år hågkommit honom med vedermälen af sin Nåd, nemligen-, Nådigt utnämnande till StatsSecreterare, derifrån Nådig transport till Landshöfdinge öfver Stora Kopparbergs Län och sednast äfven Nådigt afsked från denna befattning; men hvad vi uraktlåtit om vi varit något skyldige böra vi ändock ersätta i synnerhet i denna tidepunkt, då både Konung och Ständer gemensamt skörda välgörande verkningar af denna Constifution, och gemensamt erkänna den lycklig för Sverige på samma gång sorn i öfrige Länder oenighet om Constitutioners förmån så allmänt va* rit rådande. Efter dfenna ingress får jag åter upprepa, att åro vi något skyldige så böra vi vår skuld betala, och då kunde vi ju dertill välja sätt som våra tillgångar medgifva samt vår egen och Constitutionens ensamma Författares he - i48 Dan 16 September e, m. der fordrar, då kanske tjenligare vore att till efterverlden lemna någon hågkomst på sätt skedt med Författaren af 1720 års Constitutionj men äfven detta vedermäle, har jag endast velat omnämna såsom mera tjenligt, än att i vår medellösa tid anslå* årlig betydlig penningeafgift till en man som både år, helsa och själsförmögenheter tillåta att sora närande medlem i Staten förtjena sitt och°de sinäs uppehälle behöfva utan att endast vara StatsCassan till last.
Men då, för den händelse närvarande Privat-Banker skulle komma alt efter octroj-tidens slut upphöra, det kunde anses, alt Riks-Banken hör ersätta den deraf härflytande minskning i rörelsen samt i sådant fall RiksBankens sedelstock komme att okas; har Utskottet bordt tillstyrka, 46:o. att sedelstocken icke får, genom någon af Banko-Styrelsen beroende åtgärd, ökas utöfver det i punkt. 40 här ofvan bestämda belopp, så vida icke en eller flere Privat-Banker skulle upphöra, då Riks-Banken bör, genom sedel-utgifning, på lämpligt sätl, successive ersätta den minskning i rörelsekapitalet, som sålunda uppkommit. Sedan Utskottet sålunda föreslagit ett maximum för den del af Bankens sedelstock, som ej motsvaras af metallisk valuta, tillhör det Utskottet att afgifva yttrande, i fråga om sättet, att, der icke Bankens säkerhet annorlunda fordrar, söka bibehålla sedelstocken vid detta maximum. Nämnde sätt innefattas uti föreskrifterne, angående bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska kassa.
Emedlertid torde jag få erinra Hr Dalman, att t. ex. tullbetänk. innefattar så många artiklar, alt om vid dem blott J:del af Utskrs ledamöter ville så ofta göra sina meningar gällande, sorn Hr Dalman här söker göra det, skulle man aldrig hinna få det färdigt att till R. St. afgifvas. Jag tror, att talsjukan tager mindre tid, då den får tillfredsställa sig på samma dag inom a:ne Utsk., än om den borttager 2:ne dagar inom samma Utskott. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer i Frih. Boyes sista yttrande och får tillägga, att riksdagarnas längd uppkommer egentligen dei;af, att åtskilliga ledamöter, särdeles 3a6 D o n a3 O o t o b e r c. m. de, hvilka första gången äro med, vilja se samhället omstöpt i alla dess delar. Derföre komma alla möjliga mål att vid hvarje riksdag ånyo företagas. Hvad angår målens behandling innrn Utsktn, kan jag ej finna underligt, att utarbetningen faller på betjeningen; ty då Utsktns ledamöter, så framt de vilja följa med ärenderna, äro sysselsatta i Ståndens plena alla de dagar, då Utsk:n icke öfverlägga, vet jag icke, hvar de skulle finna tid att utarbeta utsk:sbetänk:na. Men jag tror också det vara tillräckligt, att en livar säger sin mening så tydligt, att betjeningen förstår den, ty då har den tillfälle att utarbeta målen i stillhet och anmärka, hvar sammanhang brister. Jag tror icke, att målen derpå förlora. Skulle deremot hvar och en af ledamöterna taga sitt stycke, t. ex. den ena bokstafven a och den andra bokstafven b o. s. v. af tullbetänk., kunde sammanhang svårligen vinnas. För hvar och en, som vant sig vid ämnens behandling collegialiter, och att underordna sin mening de flestas vilja, kan det icke vara främmande att se sitt verk förkastadt eller styckadt. Det måste man underkasta sig; och då fråga är om beskattning, är det minst underligt, om en hvar vill göra sin mening gällande.
Till följd af detta förklarande har hela egendomen blifvit genom Jernvägsbyggnads-styrelsens tillgöranden i laga ordning exproprierad för en till 200,000 R:dr bestämd expropriationssumma; och sedan den del af samma egendom. som ligger på vestra sidan af den under anläggning varande sammanbindningsoanan, nviiken del utgör 13.347 qvadratfot och hvara sjeiiva muvuäbyggnaden ar uppförd, blifvit, med Kongl. Maj:ts nådiga bifall, af Jernvägsbyggnads-styrelsen till Fullmägtige för Statens räkning öfverlåten och afträdd i början af innevarande månad. har, efter föreslagen och af Fullmägtige godkänd fördelning af den erlagda expropriationssumman, såsom godtgörelse för den sålunda af Fullmägtige mottagna Stats-Utskottets Memorial N:o 3. 35 egendomsdelen, ett belopp af 153,000 R:dr blifvit af Riksgäldskontoret till merbemälda Styrelse utbetaldt. Med tillämpning af föreskrifterna i reglementets 252 §, angående anskaffning af det under nu ingångna riksdag erforderliga papper jemte andra skrifmaterialier, hafva ungefärligen enahanda qvantiteter tryckoch skrifpapper, som före sednaste riksdag uppköptes, blifvit, till begagnande af Riks-Stånden och Utskotten, på vanligt sätt upphandlade samt leverans-kontrakter afslutade om tillhandahållande under riksdagens lopp af öfriga till skrifmaterialier hänförliga effekter, som komma att för Ståndens och Utskottens räkning erfordras. Dessutom äro, med bibehållande af de bestämmelser, som vid sednaste riksdagar varit tillämpade, kontrakter med åtskilige boktryckare afslutade om tryckningen af Utskottens betänkanden och andra Bihanget till Riks-Ståndens Protokoller tillhörande handlingar.
S.D. Som allmänt öfver klagats det oskick och emot tjenstehjons stadgans föreskrift stridiga förhållande, att torpare och inhyseshjon, hos sig låta mantalsskrifva flere af deras barn eller tjenstehjon, än de oundgängligen behöfva för sitt jordbruk och skjötsell, så blef nu, på gifven anledning, efter förut skedd vederbörlig pålysning, allmän socken stämma hållen, då socknemännen, som bäst känner hvars och ens verkliga belägenhet, borde yttra sig och bestämma huru många barn hvar och en torpare kunde anses behöfva hos sig ständigt hemma under nu ingångne tjensteår, på det jordbruket åter måtte beröfvas nödige arbetare samt sysslolöshet och deraf följande sedesförderf befordras, hvarför husförhörslängden nu genomgicks och efter någon öfverläggning rörande hvar och en, beslöts följande: Då torparen Mårten Eliasson i Andersgård har sin dotter Ingebor hemma till hälften, ansågs dess son Pär, böra söka tjenst och försvar hos andra. Som torparen Nils Hemmingssons i Gungård dotter Anna tjänade tre fjärdedelar hos Ol. Olsson i Jonsgård, är hemma hvar 4:de vecka, ansågs dess son Olof umbärlig hemma, hvarföre han bör förskaffa sig hel årstjenst hos andra. Torparen Jonas Olssons dotter Lisa i Österåsen, hvilken tjenar hälften hos bond. Nils Carlsson därstädes, ansågs så mycket mindre vara behöfvlig hemma, som erfarenheten visar att föräldrarne sjelfve ofta för dagspenning äro borta, och de dessutom hafva 2:ne söner hemma till sin uppassning. Som Ferms enka i Österåsen icke har det ringaste jordbruk, ansågs otillbörligt att dess son Olof till någon del af året är hemma, utan borde han söka få heltjenst hos dess nuvarande husbonde, Olof Olofsson i Österåsen eller någon annan. Inhys. Alexander Krus dotter, Ingebor i Huse, hvilken tjenar till hälften hos Olof Hindriksson i Grötom, ansågs ingalunda behöfvlig hemma, hvarföre hon borde förskaffa sig ständig tjänst äfven för andra hälften av året.