Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga åter om förpligtande för säterier, rå- och rörs-hemman samt allmänt frälse att jemväl deltaga i kronobrefbärings-skyldigheten, medgifver väl Utskottet, ätt det vore med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att all enskild jordegendom i behörigt förhållande deltoge i alla besvär och skattebördor; men ändring uti dessa sedan längre tid bestående förhållanden lärer icke kunna ske utan allmän jemkning i jordnaturen och för sådant fall erforderliga undersökningar. På grund häraf hemställes, att hvad motionären sålunda föreslagit ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 29 Januari 1863. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1 863. Allmänna Besvärtoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JYi. 64. J JW 04. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Febr. 1808, kl. 11 f. m Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring i nu gällande resereglemente m. m. Inora Välloflig,a Borgare-Ståndet har Herr Eneqvist (motionen Jtä 95) samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet J. M. Lundahl från Skaraborgs län ("motionen Mi 146) och Garl Nettelbladt från Stockholms län ("motionen JVi 388) i omförmälda ämne väckt nedannämnda förslag, hvilka, till följd af erhållen remiss, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har att besvara.
Härvid synes lämpligt att erinra, huruledes — oaktadt Rikets Ständer äfven vid de föregående riksdagarne för många embetsverk och stater, tid efter annan beviljat äskade tillökningar i atlönings-anslagen — likväl under de år, som närmast föregingo sednaste riksmöte, frågan om en mera allmän och genomgripande förändring i hela tjenstemannakorpsens lönevilkor gjorde sig allt mer gällande, så att icke allenast Kongl. Maj:t af vederbörande verks och myndigheters derom gjorda enträgna framställningar föranläts att, uti den då afgifna nådiga propositionen angående Statsverket, meddela Rikets Ständer förslag till en fullständig löne-regiering med betydligt ökade anslag för de flesta embetsverk, utan äfven Rikets Ständer vid början af deras sammanträde så enhälligt erkände giltigheten af detta behof, att knappt någon röst höjdes för uttalande af en motsatt åsigt. Då emellertid de i detta ämne framställda förslag icke åsyftade att för tillfället bereda tjenstemännen ersättning för deras förluster genom det nyligen inträffade hastigare fall i penningevärdet — ehuru nödvändigheten af en löneförbättring blef genom denna omständighet ännu mer oafvislig — men, i motsats härtill, de föreslagna nya lönerna af Kongl. Maj:t ansågos böra för framtiden bibehållas; torde svårligen kunna antagas att, såsom ofvannämnde motionärer föreställt sig, den tillfälliga stegringen i varuprisen varit förnämsta orsaken till löneförhöjningarnes beviljande, helst i sådant fall ©tvifvelaktigt skulle hafva vidtagits den enkla utvägen, att med vissa procent förhöja de förut bestämda aflöningsbeloppen, — utan bör häraf snarare slutas, att tjenstemännens ekonomiska ställning redan under en föijd af år, i anseende till penninge-lönernas successiva minskning i värde, jemförda med varuprisen, småningom hade undergått en kännbar försämring, så att slutligen, vid den inträffade ytterligare stegringen af alla varupris, frågan om en allmän löneförbättring ej vidare kunde sättas å sido.
Statsrådets öfriga ledamöter, med undantag af Statsrådet Gripenstedt, som yttrade, att han, på grund af de skäl, som af Kammarkollegium blifvit anförda, äfvensom med stöd af den omständigheten, att ifrågavarande skatt utan anmärkning utgått efter markegång under loppet af ett helt århundrade, hvilket ytterligare syntes bevisa rättmätigheten af samma beräkning, icke kunde finna, att de sökandes anspråk hvilade på någon bestämd rättsgrund, utan trodde, att dessa anspråk mera borde betraktas ur billighetens synpunkt; och ansåg Statsrådet derför, att frågan borde i dess helhet hänskjutas till Rikets Ständer, så att Kongl. Maj:ts nådiga Proposition icke endast komme att innefatta en hemställan om anvisande af det anslag, som, för tillvägabringande af ofvanbererda förändring i afseende på sättet för salpeterhjelpens framtida utgörande, erfordras, utan att det äfven måtte öfverlemnas till Rikets Ständers pröfning, huruvida nämnda förändring må ega rum eller icke; hvilket behandlingssätt af ärendet Statsrådet så mycket hellre ville i underdånighet tillstyrka, som endast derigenom, enligt dess tanke, någon verklig säkerhet bereddes åt indelningshafvarnes obestridliga rätt att varda bibehållna vid sina nuvarande inkomster och lönförmåner, enär dessa eljest syntes Statsrådet - Kongl. Maj.ls Md. Proposition, N:o H. 49 rådet blifva helt och hållet beroende af ett bifall eller afslag å det äskade ersättningsanslagct. Hvad Statsrådets fleste ledamöter uti detta mål underdånigst tillstyrkt, fann Kongl. Majit godt till alla delar i nåder gilla och bifalla. Ex protokollo L. T. Fries. Bih. till R. St. Prot. 1850 S[ iS5i. i Sami. i A/d. 2 Haft. 7 STOCKHOLM, F. d. Schultze^ Boktryckeri, 1850. Kongl. Majlis Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Dec. 18S0, kl. 11 f. m. Kongl.
Herr Crusenstolpe säger vidare: ”Då Molionairen yrkat, att maximum för arrende-auctioner blifvit utsatt betydligt mindre, än det derför stadgade Reglemente föreskrifver, uppmanas han att uppvisa det af honom åberopade Reglemente. Kan lian framte något annat, än de allmänna föreskrifter, som för desse arrenden finnas i Kongl. Brefven den 27 Augusti 1817 och den 3 Maji 1821, blir det för vederbörande något alldeles nytt och okändt.” Men dessa föreskrifter äro ju reglementariska, och jag känner ej heller andre, samt bar väl icke väsendtligen misstagit mig om jag råkat kalla en reglementarisk föreskrift för reglemente. ”Föreskrifterne i dessa Författningar äro följde,” säger Herr Crusenstolpe. Här borde man fråga, huru vet lian det, om man ej visste, att han blott var Ombud för uppläsningen i detta Stånd. Jag bar sagt, och säger än, att de ej blifvit följde, samt bevisar det genom bifogade (Bil. Litt. B, C och D) Utdrag af DomkyrkoRådets Protocoll för den 18 och 29 October 1825, samt 27 Januari 1826, hvaraf inhämtas, att då det af honom sjelf så oförsigtigt åberopade Kongl. Brefvet af den 2i8 Deri 28 October f. m. 27 Augusti 1817 föreskrifver elt minimum af 27 kappar för livart tunneland öppen åkerjord, har ej ens det i Kongl. Brefvet af den 3 Maji 1821 stadgade maximum af Landsliöfdingeoch BiskopsEmbetena blifvit så högt utsatt. Han uppmanar mig ånyo, att bevisa, vid hvad tillfälle föreskrifterne blifvit öfverträdde. ”Om så skett,” säger han, ”hvarföre besvärade han sig icke.”
Villaflor hos sig mer och mer det beslutet att för alltid öfvergifva den Nya Verlden, och, oaktadt sin ungdom, afträda från det offentliga lifvet, samt i stället söka sig en fristad i en lugn och aflägsen vrå af det gamla Europa. Och hvilken kunde denna fristad blifva annat än Madeira? Utom det att han aldrig skådat någon fläck af jorden, som i och för sig sjelf mer behagat honom, syntes det honom en tröst att lefva och dö på det ställe, som inneslöt hans förlorade, att dagligen skåda hennes lilla fönster, se hennes beslöjade skepnad i kyrkan under bönestunderna, och måhända få tala vid henne en och annan gång, ty dertill hoppades han ändock kunna beveka den goda Abbedissan. Dessa ljufva drömmar sysselsatte honom lifligare än någonsin under den långa seglingen från Buenos Ayres, hvarest han nu slutat sin beskickning. Fartyget lopp in i Bahia de Rio, men en häftig motvind tvingade honom att, istället för hufvudstaden, söka en annan hamn. Trött af den långa sjöresan, steg han i land och vandrade hamngatan uppföre. Då han uppslog sina ögon, igenkände han kapellet på berget och snart derefter hela den lilla orten. Det var Porto da Estrella. Han vandrade uppför berget, och nedsatte sig på samma ställe, der han för mer än fem år sedan, men under helt andra känslor, hade väntat på sin Clementina. Der satt han nu åter, men utan hopp, utan mod, förlorande sig i tröstlösa drömmar: det förekom honom, såsom hade redan en half menniskolefnad sedan dess försvunnit, som om det blifvit dödt i hans hjerta, han sjelf gammal, och ett annat menniskoslägte sedan uppväxt. Den tillväxande skymningen manade honom ändteligen att återvända. Under återvägen igenkände han senhora Alqueves’ hus, och det föll honom in att göra ett kort besök hos den gamla damen. Han steg in i det yttre, af en matt lampa upplysta rummet, och då han icke der fann någon, som kunde anmäla sig, närmade han sig den motliggande tillstängda dörren. Han knackade, men då intet svar erhölls, gick han vidare.
Som ett bevis härpå må anföras, att från år 1837 till år 1850 hafva af hospitalshjonen förarbetats till spånad 841 LU. lin och 50 LU. ull, väfts 27,301 alnar blångarnsväf och lärft, förfärdigats 3,100 linnen, 813 par lakan, 658 täcken, 912 madrassoch kuddvar, 570 sommaroch vinterkläder, 964 par heloch 390 par halfstrumpor, 833 par byxor, 677 tröjor, 222 västar, 10 kappor och 1,385 par skor. Karlarne hafva till det mesta varit sysselsatta med snickareoch korgarbeten, repslageri, notbindning, samt sommaroch vinter-utarbeten, såsom planteringar, hvartill 33,980 kub. fot jord blifvit uppgräfda, transporterade och på lämpliga ställen utfyllda, trädgårdsarbeten, vedsågning, snöskottning och renhållning. Ett 1,840 alnar långt plank 16 / . ar af patienterna uppfördt. Vid närliggande Ultuna kungsladugård hafva åtskilliga konvalescenter blifvit sysselsatta med hö- och sädesinbergning. Ar 1850 börjades en park-anläggning, hvarmed fortgår; hvarjemte orangeri och drifhus blifvit uppbyggde, på den nitiske sysslomannens bekostnad, samt en smedja, deri patienterna finna nyttig sysselsättning. Så väl patienterna, som betjeningens barn, hafva tidtals fått undervisning i skrifning och läsning och hafva jemväl musikaliska tidsfördrif för dem, som dertill hafva böjelse, blifvit beredda, hvartill begagnas ett för sådant ändamål anskaffadt mindre piano. Läns-Lasarettet har blifvit llyltadl till Upsala stad, der en större stenhusbyggnad med rymlig tomt blifvit inköpt för omkring .30,000 R:dr, medelst besparingar å årliga kurhusafgiflen; dock återstår ännu \ af köpesumman obetald.
På grund af allt detta och mycket annat, som vore för vidlyftigt att här anföra, vågar jag vördsammast föreslå, att om inrättandet af en särskild skogs-styrelse skulle af Rikets Ständer anses vara utaf behofvet påkallad, denna styrelses befattning måtte inskränkas till den forstliga delen af skogshushållningen eller den gren deraf, som omfattar den egentliga skogsbehandlingen till dess principer och dess tekniska utförande inom skogen, jemte redovisningen för skogs-skördens riktiga tillgodogörande, äfvensom att någon särskild Chef, under hvad benämning som helst, icke måtte anställas för denna styrelse, utan densamma sammansättas på sätt Herr OfverJägmästaren G. Segerdahl, uti sin vid kommittéens betänkande i ämnet afgifna reservation föreslagit, nemligen af Cheferne för Skogs-institutet och för ekplanteringarne. Hvad angår framställningen derom, att härads-allmänningarne äfven måtte ställas under vård och förvaltning af en skogs-styrelse, med allmännings-intressen ternes - Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.-Utskottets Utlåtande M 31. 25 ternas uteslutande, så måste jag på det högsta motsätta mig en sådan myndighets öfverlemnande åt skogs-styrelsen. Uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 5 December 1854 hafva Rikets Ständer uttalat den bestämda åsigt, att alla samfällda skogar, som blifvit till menigheters disposition upplåtna och hvilka förblifva oskiftade, må ställas under tillsyn af jägeri-betjeningen tillika med af delegarne dertill utsedda ombud, på det att jemväl dessa skogar måtte blifva efter ett rationelt hushållningssätt vårdade. Jag anser derföre det vara hvarken rätt eller nyttigt att ifrågavarande skogar ställas under vederbörande jägeri-betjenings förvaltning, utan hemställer jag, att jägeri-statens befattning med de till menigheters disposition upplåtne skogar måtte inskränkas till vård och tillsyn deröfver, att de för dessa skogar uppgjorda och fastställda hushålls-planer varda iakttagna och följda.» Af Riksdagsfullmäktige Petter Jönsson, Per Erik Andersson, Anders Ersson och Per Benjaminsson. Bih. till B. St.
Björnbergs skuld till Ma~ gazius-Directionen, bestående i obetairlte Arten» den för .Brännvins-brännings-rättjgheten i Staden Götheborg frätt slutet af är 1813, får StatsUiskottet om förhållandet dermed vördsammast anmäla, att orsaken hvarföre uppehåll med denna Skulds indrifvande kommit att äga rum, är den, att Commerce - Rådet Björnberg under äldre Ari ende - tiden räknad ifrån år 1793 till och med år igOQ, agde hos Kongl. Maj:t och. Kronan en öfverskjutande fordran för leornad undsättnings spannmål och försålde Byggnader, hvilken fordrans utredande och bestämmande t sammanhang, med de åtskillige ersättningar som af Commerce-Rådet börtie utgöras berndt på en vidlyftig och mödosam undersökning i flere ars Räkenskaper och andre Handlingar. linnan detta Eiqvidations - arbete hunnit fullbördas, skall ej Commerce Rådets skuld för sednare arrendetiden hafva kunnat bestämmas.
Ståndet fann för godt bifalla hvad Utskottet, under artiklarne Kläder, Segel, Sog«. leer och Trädvaror hemställt, samt instämde, med frånträdande af dess vid artikeln Talg fattade beslut, i det af de öfriga respective Riks-Stånden till Utskottets förslag lemnade bifall, hvarigenom 4i Voterings-propositionen ansågs böra förfalla, hvarjemte Ståndet under vidblifvande i öfrigt af sina i ämnet förut fattad» beslut, godkände de af Utskottet föreslagna Vo terings-propositioner. S. D. Vid förnyad föredragning af Be-* villnings-Utskottets Utlåtande, N;o 56, ian-; ledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 51, angående motion om upphörande af Städernes Salu-Accis, fann PresteStåndet, sorn redan bifallit Betänkandet; N.o I Si Prat. Utdrag den ai December 1829. 51, för godt äfven godkänna de i Utlåtandet jj:o 56 gjorda tillägg. S. D. -Efter skedd föredragning lades till Handlingarne Rikets Ständers förstärkta StatsUtskotts Memorial , Nio 361, i fråga om förlängning af Arrende-Contraetet på Starby Kungsgård för Majoren Vult von Steijern. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 69, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 57, rörande väckta frågor, dels om inrättande af Arbetshus i Uänen, och dels om nödvändigheten af åtskilliga uppgifna åtgärder och bestämmelser i allmänhet, till förekommande af lösdrifveri m. m , blef detsamma lagdt till Handlingarne. S. D.
För falsk eller obehörig angifvelse af embelsbrott är, under dessa åren, ingen enskild person till ansvar fälld. 61 Den allmänna öfversigt, som i de tillförne af trycket utgångna enibelsberättelser för åren 1834 till ocb med 1841 blifvit meddelad angående domstolarnes ocb öfriga judiciella embetsmyndighelers göromål, omfattande åren 1830 till och med 1840, kunde, vid afgifvande af embetsberättelse!) för åren 1842 och 1843, icke fortsättas af orsak, som då äfven tillkännagafs. bn sudan utredning af lagskipningens tillstånd bör således vid detta tillfälle iakttagas ifrån och med år 1841, fortgående till och med år 1844, såsom förr, hufvudsakligen grundad å de under tiden till Kongl. Maj:t ifrån Hans Exellens Hr Justitie-Stals-Ministern inkomna berättelser om justitie-förvaltningen i riket, samt med ledning tillika af särskildt inhämtade upplysningar, på sätt följande sammandrag gifva vid handen: Civila Itåttegån^s-Årenden: Domstolarne å Landet. Ekonomioch ansökningsmål, dito *)• 19,302. 20,223. 22,026. Grafveoch Rergstings-Rättcrna. Domsto la i ne i Städerna. Kcimners-Rut terna. Rådstufvu-Rätterna. Andra tvistemål, genom vad, besvär eller instämning under året inkomna 1,800. 1,712. 1,679. 1,293. Ekonomioch ansökningsmål, under året inkomna *)■ 7,922. 8,295. 8,093. Af besluten motvädjade till Hofrätt 498. 444. 451. 445. slkademisku Konsistorierna i Upsala och Lund. Ekonomioch ansökningsmål, dito *). 45. 71. 60. Oafgjorda vid årets slut 5. 4. 3. o. Öfvcrståthullare-cjnbetet i Stockholm och Konungens Befallningshafvande i riket.
Denna trohet skall gifva dem deras bestående värde inom vår vitterhet. Långt ifrån att – som det blifvit sagdt – man nu i dem skulle finna mera moraliserande tendens än vid deras första framträdande, förvånas man, vid omläsningen, af deras ursprunglighet. Genom det klara, enkla, sanna i framställningen, är det A. Ch. Lefflers stil så troget uttrycker hennes personlighet, denna personlighet, hvilken aldrig nedlät sig till ringaste affektation eller oärlighet. Äkta och måttfull som i lifvet, var hon i sitt novellistiska författarskap, och att hon i sitt dramatiska icke är det i samma grad, beror ej på mindre ärlighet, men på den antydda oförmågan att i denna form helt uttrycka sin personlighet. Att hennes senare romaner icke heller buro den konstnärliga fulländningens prägel, har en annan orsak, den, att dessa arbeten tillkommo under för jämnvikten i hennes produktion mycket ogynnsamma förhållanden, då hon, genom ifrigt arbete, sökte lugna ett upprördt inre. Sällskapslif. Vänskap med Sonja Kovalevsky. Trots de ofvan antydda, återhållande inflytelserna, var det med allt jämt växande mod, allt jämt vidgad synkrets, allt större insats af sin personlighet, som A. Ch. Leffler kastade sig in i litteraturens på 80-talet framhållna uppgift, verklighetsskildringen. Och samtidigt började hon närma sig den modärna litteraturriktningens representanter. En väsentlig orsak att A. Ch. Leffler bortlade anonymitetens skydd, hade varit hennes längtan att komma i rikare umgängesförhållanden genom att kunna närma sig sina meningsfränder inom litteraturen, ty hon hade saknat det mod, i fråga om »lejonjakt», hvilket börjat aflösa den gammaldags försyntheten i detta fall. Nu, sedan författarinnan var känd i vida kretsar, tyckte fru Edgren, att hon kunde se också andra litterära personer än sig själf i sitt hem. Den krets, som småningom samlades i detta, beslöt att också mötas hos andra författarinnor och författare – såsom fruarna Kerfstedt, Lange, Agrell och Sonja Kovalevsky, Ernst Lundqvist, Georg Nordensvan o. a. Den kallade sig »svältringen», emedan man enats om en viss enkelhet i den materiella undfägnaden.
Skrifvelse N.o 211. 379 ofvannämnde färger, och något giltigt skäl för ett sådant förbud så mycket mindre torde förefinnas, som hästens styrka, vighet och uthållighet, hvilka egenskaper egentligen böra hos rustningshästen afses, icke äro af dess färg beroende, få Rikets Ständer, af sådan anledning, hos E. K. M. i underd. anhålla, att, med undanröjande af omförmälde förbud, de rustande vid Skånska Dragon-Regementet måtte ega att remontera med hästar af hvilken färg som helst. I fråga om förenklande af Armeens munderings-persedlar, så oell då Rikets Ständer trott en sådan åtgärd kunna i någon mon företagas, utan att nämnde persedlar förlora i afseende på deras nytta och användbarhet, hafva Rikets Ständer skolat i underd. hemställa, det E. K. M. täctes å berörde förhållande fästa Nådigt afseende, hvarigenom lindring vid dessa persedlars anskaffande komme att så väl för Rustoch Rotehållare som för det allmänna beredas. Och beträffande derefter synerne å rote-torpen, hvilka förrättningar, enligt nu gällande stadganden, böra af Compagnie-Cheferne verkställas, när de finna behofvet sådant kräfva; så enär anledning förekommit dertill, att sådane syner i en del orter hållits oftare, än nödigt varit, samt att dessa syner för Rotehållarne medfört kostnader, som, ehuru saknande stöd af Lag, Rotehållarne dock ansetts hafva svårighet alt sig undandraga, få hos E. K. M. Rikets Ständer i underd. anhålla om meddelande af den Nådiga föreskrift, att syner å rotetorp icke må, utan roteliållarnes eller innehafvarnes egen begäran, verkställas oftare än hvarje sjette år; äfvensom att de mindre reparationer å torpen, för hvilka det åligger soldaterne ansvara, måtte, genom utfärdande Författning, till deras beskaffenhet varda bestämde. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 19 November 1834- 38o Expedition s-Utskotlets Förslag till und. Skrifvelse N.o 2/2.
Om Levereringsstället för Kronans till Kongl. Hof-Stallet anslagne Ränte.Hö och Halm från Westmanland, 4:0 Om Stats-Verkets tillstånd och behof under Riks-Statens Sjunde Hufvud-Titel. Den 30 April. 5:0 Om Medel till Riddarholms Kyrkans i ståndsättande. Vidare upplästes till Justering -y Riksens Ständers underdånig» Skrifvelse till Kong!. Mdj:t, om Pensioner för Hans Kongl. Högnet Kronprinsens f. d. Lärare. Denna Expedition blef af Ridderskapet och Adeln godkänd, med den förändring, att i stället för de deruti förekommande orden: ”Så lycklig ställning”, borde införas j Sådan Författning. Härefter upplästes till Justering Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Magt, om Stats Verkets tillstånd och behof under Riks* Statens första Hufvud-Titei, hvilken Expedition af Ridderskapet och Adeln godkändes, med tillegg, att på alla de ställen der orden: ”Kongl. Majit” förekommer, borde i stället införas: Eder Kongl. Maj.t. Herr Grefven och Landt.Martkalken tillkännagaf, det iian frän Herr Hof-Cancelleren, Friherre af Wetterstedt, erhållit följande, sorn upplästes. Enligt tillförordnade Stats Secreterarens för Kongl. Krigs-Expeditionen till mig aflåtne Embets Bref, har Kongl. Majit vidtagit nedannämnde åtgärder och beslut, i afseende pä följande Riksens Ständers underdåniga Skrifveleer, nemligen: 1:0 Angående afskrifning af Kronans For - Den 30 April• dran i framledne Landshöfdingen von Eclistedts Sterbhus. Kong!. Maj:t har genom Nådig Skrifvelse anbefällt
Hvad särskildt angår det s. k. »monopolet», som, enligt en och annan anmärkares tanke, skulle genom det föreslagna förbudet tillerkännas Hypotheks-banken på Hypotheksföreningarnes bekostnad, torde till svar derå endast behöfva erinras, alt Hypotheksbanken icke är afsedd att blifva en institution, som skulle stå särskildt och bredvid Hypotheks-föreningarne, eller komma att handhafva intressen motsatta deras; den skulle deremot komma att utgöras af Hypotheks-föreningarne sjelfva, ställda i kollektiv samverkan för det väsendtligaste af deras ändamål, nemligen upplåning af medel för jordbrukets behof på ett sätt, som för denna i alla afseenden så högst vigtiga näring vore mest fördelaktig och betryggande. Monopolet, om ett sådant, mot det allmänna begreppet af detta ords rätta betydelse, här kunde finnas, skulle alltså komma samtliga Hypotheks-föreningar till godo; och då, till följd af nu gällande lagar, ingen förening, bolag eller enskild person är berättigad, att utan vederbörligt tillstånd utgifva och i allmän rörelse hålla obligationer af ifrågavarande beskaffenhet, så skulle genom det anmärkta stadgandet, som utgör ett oeftergifligt vilkor för den nya organisationens praktiska gagn och ändamålsenlighet, icke heller någon med skäl kunna sägas lida intrång i sin rätt. Under åberopande häraf, och då Utskottets framställningar i nu anmärkta delar redan blifvit af två Riks—Stånd godkända, får Utskottet, med erinran dels att den summa af 8,000,000