Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åtskilligt kunde vara att tillägga med afseende å de anförda exemplen, hemtade från främmande länders lagstiftning angrde räntan, men då flera talare som på detta område torde vara mera hemmastadda än jag, redan begärt ordet, vill jag icke förlänga discussionen. Jag inskränker mig derföre till att på skäl jag anfört i min reservation anhålla, att detta Betänk, mätte varda till Utsk. återremitteradt. Skulle det under discussionens lopp yppa sig att PresteSt., som ännu icke afgjort frågan, godkändt Utsk:s Betänk., samt, vid det förhållande att samma utgång jemväl inom BondeSt. inträffat, frågan till följd deraf för denna Riksdag redan fallit, vågar jag likväl anhålla att R. o. Ad., oberoende deraf, ville uttala sin tanke i ämnet, på det icke ett stillatigande i detta afseende måtte tolkas som ett lyst bifall och således af blifvande Lag-Utsk. användas såsom ett skäl att ytterligare afstyrka förslag i denna syftning. lil H. 17 258 Den 4 Februari f. m. t Gr. Sparre. Erik: Frågan om räntans Ingifvande har vid så många föregående Riksdagar sysselsatt representationen j att man med skäl kan vänta att densamma nu en gång skall bringas till lösning, och som jag. oaktadt jag erkänner detta, icke afgifvit någon reservation mot Utsk:s Utlåt., så ber jag att få redogöra för orsaken dertill. Jag har i allmänhet, så viii vid < denna sorn vid föregtde Riksdag, i denna fråga iakttagit en af^ vaktande ställning; ty jag anser det vara lagstiftarens pligt att i allmänhet gifva akt på opinionen i alla sådana frågor som denna, hvilken till ganska väsendtlig del deraf beror. Jag har likväl ' försökt att åt frågan gifva all den utredning som varit möjlig, och den har verkligen blifvit inom Utsk. mångsidigt pröfvad och behandlad; men mine Hrr! det förhåller sig icke med densamma < så lätt och klart, som Hr Bildt och den siste värda talaren tycktes antaga.
Vid nämnde och nästpåföljde riksdagar hafva för detta behof, uppå Eders Kongl. Maj:ts nådiga framställningar, af Rikets Ständer blifvit beviljade tillhopa 42,000 R:dr. För batteriernes brukbarhet i händelse af krig är det emellertid oundgängligen nödvändigt, att de för deras anspann behöfliga persedlar då äro i fullständigt skick, och måste jag derföre underdånigst yrka nådig framställning till Rikets Ständer om anvisande af en rund summa å 87,000 Rör B:ko,' att användas till anskaffande af hvad uti fullständiga uppsättningen af de ifrågavarande persedlarne änuu felar. Under ett krig äro, såsom redan vid framställningen af infanteriets och kavalleriets vapenbehof blifvit anmärkt, förluster i materiel oundvikliga. Denna anmärkning gäller i ännu högre mån Artilleriets materiel, än de begge andra vapnens. Om det derföre i allmänhet är af högsta vigt, att vid ett krigs utbrott hafva samlade tillräckliga upplag af all slags materiel, för att derifrån genast kunna ersätta de under krigets fortgång lidna förluster af sådan art, blifver förutseendet i detta fall måhända mest påkalladt för artillerimaterielen, hvars anskaffning fordrar jemförelsevis längre tid och större noggrannhet i utförandet. Bristande omtanka i berörda hänseende har, såsom icke minst Sveriges häfder förmäla, ofta utöfvat den bedröfligaste inflytelse på ett fälttågs utgång; och jag skulle derföre anse mig allt för illa uppfylla mitt embetes pligter, om jag vid detta tillfälle försummade att understödja General-Fälttygmästare-embetets sedan 20 år tillbaka och äfven nu i underdånighet framställda yrkande att få fält-artilleriets behof af reserv-kanoner afhulpet.
Mch hvarföre M sär an - Den 20 Junis, 649 hälly, att det härom mätte anmodas; hwatz föröfrigt Stals-UiskottctS betänkande aygär, sä är det märkhyrt, att gjorde anslag befinnes warit otilräefeliga, sädant som ä nyo fordras, högt uptagit; akt qf hrr skäl, att warupriferna blifwit fä högt upsteg, ratz? emot förra tider, hwad är bertil ordsaken? icke har »varumängden förminskats, Nej pappersMyntets mulriplication hwarigenom deltas wärde har förminskats; hur skulle man indraga det öfwerflödiga deraf, och rvaruprifet skall falla; denna in, dragning bör ske genom
öu ej lungor ocf fom b / an famma fraft att öraga anöen? anöas lifa fritt öå fom en man, gör öig lös od) fri, få fort öu fan, från fnörlifsbanöen! Pär öu fom b / on, — ej för att ftå i glans en ftunö raiö juleboröen, men för att bära b / ögt, i ljus odfå, roar fpenffa flagg, b / par ftunö till ftriö vi gå för fofterjoröett! Betlehemsstjärnari, yrast bland julens alla minnen, hvilka åt de kulna midvinterdagarne förläna ett så egendomigt skimmer af ljus, frid o c h värme, strålar med underbar, stilla glansjulens eller Betleliems stjärna, hon, som en gång lyste österns sö- kande vise vägen till krabban. Hvar man skall .finna henne, denna strålande stjärna, som genombryter nattens mörker o c h lotsar tidens sökande öfver världshafvets bränningar o c h skär fram till Guds himmel, har i alla tider utgjort den stora, öfver allt annat viktiga frå- gan. Förgäfves söker du henne genom tubens fjärrglas eller från observatoriets höjder. Men barnet finner henne från sin fromma moders knä. Sjömannen finner henne stundom, där han bland yrande vågor och vilda brottsjöar plöjer aflägsna farvatten, finner henne, när han i den heliga natten knäpper bedjande händer samman för sig o c h sina kära. O c h dessa, som nu från den ensliga hyddan på stranden kasta spanande o c h längtande blickar utåt de skummande vågor, de finna den stjärnan, som leder den vilsne rätt, hon, o m hvilken julevangeliet förkunnar: » o c h si, stjärnan gick före d e m », o c h som nu ensam i den heliga nattens stillhet är det tysta vittnet till tvänne befryndade själars möte i förenad bön, h o p p o c h längtan. O c h hvad budskap bringar hon, denna högtidens minnesrika stjärna? H o n visar framåt till ett stilla fadershus med många boningar, strålande af ljus och kärlek, af frid och försoning.
Utskottets förslag om tullfrihet vid införsel af redskap och machinerier bifalles, skulle endast några få mindre betydande artiklar, hufvudsakligen verktyg och vissa slag i taxan ej specificerade slöjd-varor samt andra varor, som ej äro hänförliga under någon taxe-bestämmelse, efter värde förtullas, och då i allt fall Utskottet anser det föreslagna kontroll-stadgandet mot uppgift af orig - Bevillnings-Utskottets Betänkande M 10. 61 i tiga värden för sitt ändamål tillfyllestgörande och detsamma icke heller lärer vid tillämpningen kunna anses förorsaka någon svårighet, får Utskottet tillstyrka, att den föreslagna lydelsen af berörde 5 § måtte godkännas. Nuvarande § 6 har blifvit såsom mom. 2 i § 5 intagen, § 6. hvilket torde bifallas. §§ 7 och 8 i nu gällande taxe-underrättelser äro utan förändring bibe.§§ 7 och'8. hällne under 6 och 7 §§ i bilagde taxe-förslag. Uti nuvarande § 9, hvilken motsvaras af den 8 § i det hosföljande förg 9. slaget till taxe-underrättelser, hafva, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förslag, orden »sakkunnige handlande eller fabrikanter» blifvit utbytte mot orden »sakkunnige personer», samt de föreskrifter, som afse till införsel förbjudna varor, uteslutits ;■ och får Utskottet hemställa, att dessa förslag, det sistnämnda under förutsättning att genom Rikets Ständers framtida beslut rörande tull-bestämmelserna för artikeln Bränvin och Sprit, förbudet mot införsel af denna vara kommer att, på sätt Kongl. Majit föreslagit, upphöra, måtte bifallas.
Hoppet att denna National-olycka icke af behofvet påkallas, hvilar nu på Rikets Ständers StatsUtskotts bemödande, att reda dessa vigtiga frågor, inen skyldigheten ålägger Representanten att icke förtiga de anmärkningar, som känslan af Fosterlandets ära och väl, i förening med nit för sanningen, påkallar. :s 80 §. innehåller, för Krigsmagten icke till RegeringsForme att Indelningsverket Den 8 December f. n». 8r till dess hufvudgrunder skall kunna rubbas, intill dess att Konung och Ständer gemensamt besluta att deruti göra förändring. Af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående 3:dje Hufvudtiteln inhämtas, att en fullkomlig upplösning af Indelningsverket mäste vara föreslagen i allt sorn angår KrigsBefälets aflöning, hvilket Förslag skall vara upprättadt enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 29 Julii 1823. Jag förmodar icke, att Rikets Ständer i förhand godkänt detta Förslag; jag tror tvärtom, att de väntat sig att deraf få del, och att den nya Löneregleringen, som på grund deraf skulle upprättas, icke bordt komma i fråga, förr än Ständerna efter pröfning af grunderna desamma godkänt. Härefter uppläste Herr Tham Rikets Ständers nyssnämnde underdåniga Skrifvelse af den 29 Julii 1823, samt tilläde: Mundtligen får jag innan jag återgår till läsningen, tillkännagifva den smärta jag erfarit, att efter en sådan skrifvelse, hvaruti Rikets Ständer uttryckt, att de ej hade mera penningar att gifva för ändamålet, ett förslag som delta ej blifvit oss meddeladt, ehuru det förutsätter betydlig tillökning i summorne, och rubbning af hela Indelningsverket i hvad Befälet beträffar. 3 H. 6 82 Den 8 December f. m. Hvarefter Herr Tham fortfor att uppläsa följande: Mig är berättadt, att vid uppskattningen af KrigsBefälets
Vaktmästare för deras besvär, i följd af den genom Utskottet verkställda revision af BankoDiskontVerkets räkenskaper. XIV. B. 184. XV. A. 23g. — N:o 53. i anledning af återremisser å N:o 34, 35 och 36. XIV. B. i85. XV. A 239. — N:o 54- angående löne-förbätlring åt StereotyperingsFöreståudaren i Banken, Myntproberaren G. A. Broling. XIV. B. i85. XV. A. 239. —- N:o 55. i anledning af de beslut RiksStånden fattat, i afseende på Utskottets under JNT:o 29 framställda förslag 4 ( BankoUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: Nco 56. i anledning af väckt fråga, huruvida de, enligt Kongl. Förordningen angående Myntfoten af den 25 Juni i83o präglade TV R:drs-stveken, må från Banken utvexlas. XV. B. 62. A. 262. — N:o 57. i anledning af åtskilliga inom RiksStånden väckta motioner, angående anstånd med inbetalningar och lagsökningar för DiskontVerkens räkning för de orter, der Cholera-farsoten härjat. XV. B. 62. A. 262, 310. XVI. U. 249. XVII. A. 37. — X:o 58. i anledning af väckt motion, om präglande af en skådepenning till minne af den nu verkstälda realisationen. XV. B. 417. XVI. A. 96.
Jag begagnar tillfället för att yttra min högsta förundran deröfver, att Gen.adjutanten för Armeen blottat den stora okunnighet om Ständernas förhandlingar, att Gen.adjutanten sagt, att Ständerna under föregående riksdagar icke beviljat något för försvarsverket, hvilket är en så mycket besynnerligare framställning, som Hr Gen.adjutanten vid förra riksdagen just var den, som för nämnda ändamål yrkade 2,800,000 r:dr, hvilka äfven beviljades och hvaraf ännu öfver 400,000 r:dr ligga oanvända, som visserligen äro anvisade till utredningsförråden, men kunna af K. M. anvisas till sådana beliof, som äro angelägnare, än dessa, sedan K. M. derom gjort framställning till Ständerna. Ehuru visserligen gevärs anskaffande är ett vigtigt föremål, kan jag likväl, enär medel dertill finnas, hvarmed det beror på Styrelsen att ^rishålla , icke annat än afstyrka allt anslag på extra stat till detta behof. Hr af Dalström, Gust. Jac,: Uti ett ämne, sorn omfattar liufvudvilkoret för fäderneslandets försvar, hade jag icke väntat, att en tvekan på detta rum skulle uppstå att bifalla K. M:s nåd. propos.; mycket mindre hade jag väntat, att man icke skulle vilja bifalla det anslag, som StatsUtsk. tillstyrkt. Det är förvånande att finna en viss kallsinnighet eller likgiltighet uti ämnen, som röra fäderneslandets försvar. Sådant tror jag likväl mindre härleda sig från bristande vilja att uppfylla vilkoren dei;fpr, än fast mer från bristande kännedom om sjelfva förhållandet dermed. Jag anhåller derföre hos R. o. Ad. att i korthet få upplysa, huru det förhåller sig med detta angelägna ämne, nemi. arme'ens gevär. Indelta regtterna äro i allmänhet försedda med Engelska gevär, hvilka 1808 iniommo under namn af subsidie-gevär och ingalunda voro utmärkt dugliga, men sammanrafsade af olika modeller, hemtade från åtskilliga nationer. Efter den tiden hafva dessa gevär beständigt begagnats i arméen under 1813 och 1814 års krig.
Häradsstrifwaren bör, sä framt han icke är lagligen hindrad, uti Bcrednings-Committsen wara tillstädes; Men derest han skulle hofwa laga sörfall, anmale han sadank tidiLt hos Ko ? * c tlun - L7? Den i8 Augusti. nungens Befallningshafwande, som i silk händelse, efter Haradsffrifwarens dertill gifne forsing, en annan skicklig person i hans ställe förordnar. Underlåter Häradsskrifware» att i ratt tid sitt förfall anmäla, och uppkommer derigenom hinder för Berednings-CommittemS förrättning, ware han förfallen till Tjugu Riksdalers böter. För förfallolöst uceblifwande fran Berednings, Commitleen, erlagge Häradsskrifware» lika böter som nysi nämndt är. ry Mom. Häradsskrifware'»», eller den som i hans stalie förordnad är, bör answara för Proto, collets hällande, samt Längders och Anteckningars förande öfwer det som tillhörer Berednings, Com, mittäcns Befattning. 20 Mom. Haradsffrifwaren ware ock förpliglad, wid answar sorn för andre sel i stensten, att, derest han antingen wid Hemmans och Lägenheters »värdering, eller uti andre omständigheter skulle anse Kronans rätt wara förnärmad, sädant uti Protocollet anmärka, med skälen dertill, hwarefter Be, rednings, CvmmitlLen är förbunden, att öfwer desie Häradsskrifwarens anmärkningar till Protokollet sig utlära, samt de samma under granskning taga, till gillande eller förkastande. 21 Mom. Den som bliswit wald till Ledamot i Berednings-CommittLe, mä ej detta förtroende utan laga förfall sig afsäga; Ej heller ma han, utan anmälan af sädant förfall, ifrän Commilteen utebliswa.
Majtt underdänigsi, angående StatsLderkets Förwgltning arén ipr? och ixn, Rgft Den i; Juni». 599 Stormägtigste Allernadigste Rsnung! KonglMai-t will häröswer i Nader inhämta Dest tillförordnade Stats-B,rednings underdäniga Utlåtande. Stockholm den rg Februarii 1812. Pa Nadigste Befallning. 6. k-, kirsen. ^ a sätt hosföljande Förteckningar utwisa, är tid ttcer annan i Nader förordnad!, hwilka utgifter Commerce-Collegium äger, att bestrida af de till Manufaecurernes befrämjande bewiljade medel. Oberäknadt de skulder, stm strän de föregående ören lili och ined förledit är uppkommit, i afseende pä vdetalle eller oersatte anstag af nämnde medel, erfordras för det närwarande till dylika bestämde ärliga dehof en Summa af omkring Elfwa s Tolf Tusende R-dr, stin af berörde Fond böra utgä. siloin ätffjllige deruti inberäknade smärre SuMinor, som blifwit bewiljade lill förmän för wistecnskiidte Inrättningar och Manufaktur-Idkare, hwilka lära utan rubbning böra bibehallas wid de understöd, hwarmed de, i afseende pä serskildte förtjenster, blifwit i Näder hugnade, förekomma ibland ofwannamnde ärliga anslag hufwudsakeligen följande poster, nemlsttN: Ullwärderingsoch Sorterings-Arfwoden, utgörande ärligen circa Ett Tusende Trehundrade Riksdaler. Premier för ästadkommen Kamulls-och Bomulls, ppänad, hwartill päraknas ärligen Fem Tusende Fem Hundrade a Sex Tusende R:dr, och Premier för tillwerkningen af finare Larfter, ftin uppgå för hwarje är till Twä Tusende FemHundrade a Tre Tusende R:dr
Dess utom infördes han i sällskapslifvet, där gossen gjorde lycka, tack vare sitt ljusgula, lockiga hår, sina milda blå ögon och den vackra silkessammetsblusen, som slöt sig så kokett kring hans lilla spensliga kropp. Det var något distingueradt hos den lille tolfåringen, tyckte man, och redan från första ögonblicket voro fruarna öfvertygade om, att han skulle bli en stor konstnär. Han såg ju redan ut som en liten Raffaële — så hade baronessan Grip sagt, att det hette, och hon visste det. Hon hade varit utrikes. Sven gick på slöjdskolan och förberedde sig till sin blifvande storhet. För att snarast möjligt kunna realisera sina och tanternas konstnärsfunderingar tog han dess utom privat undervisning i målning. Men fruarna spådde orätt. Han blef icke någon konstnär. Och hvad värre var, han blef ingenting annat häller. Nu kändes de forna tanterna icke vid honom. Mötte de honom på gatan, sågo de alltid åt motsatt håll. Det var just ingenting distingueradt i hans utseende nu för tiden. Det gula håret hade blifvit mycket tunt — af ett lättsinnigt lefnadssätt, naturligtvis. I stället för silkessammetsblus bar han en luggsliten grå kavaj, som utan öfverdrifvet koketteri slöt sig kring hans magra lekamen. Och ögonen — ja, de voro visserligen milda och blå som förr, men sutto nu i ett blekt ansikte, härjadt af svält. Han såg icke alls artistisk ut. De fleste ansågo honom redan förlorad. Och det var han kanske också, ty världen hade farit illa med honom. Fadern var bankdirektör i en större landsortsstad, framstående kommunalman och åtnjöt i hög grad sin orts förtroende. Familjen lefde högt, ansågs för en af de förnämsta i staden och umgicks hos själfva landshöfdingens. Till dess katastrofen kom: granskning af bankens räkenskaper, balans och upptäckt. Direktören grep till sista utvägen — en revolver, som länge väntat i chiffonniern. Och så var det slut med komedien. Boet togo kreditorerna, och modern kom till Stockholm med två tomma händer. Nu började ett annat lif för dem båda.
Skulle någon våda för öfrigt befaras af den temporaira rubbning mellan silfver f o n d e n och Bancosedelslocken, hvilken i båda fallen måste inträffa, ehuru mindre, om Obligationerne äro stälde till inlösen a vista, än om de erhålla belånings-rättighelen, torde det till upplåning föreslagne Capital kunna inskränkas till i| million, hvilken summa jag anser tillfyllestgörande för Handelns vanliga transacliouer i invisningsväg hos oss. Herr Ribbing uppläste följande: Då det bör medgifvas, att det kan vara temmeligen likgilltigt för en Bank, att afväga den utelöpande sedelstockens förhållande till den reela fonden, i ett land med. förmögenhet, blomstrande näringar och en deraf följande öfvervigt i handeln, är med detsamma erkändt nödvändigheten af noggrannhet i denna afvägning, der, hvarest föga något annat bibehåller sitt rätta värde, än sjelfva det metalliska myntet. Statsoch BancoUtskolten tyckas ock, med all sorgfällighet, hafva velat iakttaga detta, då de bestämt till grund för realisationen, att -|:delar af sedel-rörejse-capitalet skola när som helst kunna med silfver invexlas. Med afseende härå och för att icke för mycket störa detta förhållande genom fastighets - i86 Den 3o November f. m. och vavu-belåningen, hvarvid sedlar utgifvits utan Silfverfond, har BancoUtskoltet inskränkt dessa lån inom vissa gränser, hvilka dock för det mesta, inom detta Riksstånd åtminstone, blifvit öfverträdda. Vid ett sådant förhållande torde det derföre va-? ra angeläget tillse, om icke här, Utskottet, vid dess eget förslag till en lånerörelse på 3 millioner, öfverskridit den för realisationen af Ständerne redan antagne grund. Utskottets eget förslag lyder så: ”Alt Banken tillätes upptaga lån mot Obligationer till högst 3 procents ränta,” och i de följande puncterne utvecklas vidare hurn dessa upplånta penningar åter skola utlånas.
harmoniskt, äfven o m dessa kransar, buketter eller kors på hvila vinterns känslor Denna syn verkar på den frusna snötäcke, ty mullen med hvilka de än blifvit gifna, uttrycka blomstergåfvor dessa dock det allmänt mänskliga bord. Värmer ej denna tanke helt af l i f v e t s Här finnes poesi. den nämligen födelse-, att namnspå aflidne eller stermordet på en grafkulle, offra Och vi om rum, föreställa gör en frostkall d a g se en k v i n n a — lan en man, som företager utan äga förmåga att de je tecken lek på Må gar på en tillväxande denna vår vi därför genom att högre sig öfver h v a r - människokärjord? fira d e aflidnes glädja minnesdanågon lefvande osed och m o t en sed, och varmt kännande Ave. människor. Grannar. vinej Skiss för Idun af Sophie Linge. att d e t är sälsidor sådan stuga. Hvilket betäckt snö? m. världen lägger ett älskadt bröst, — göra, Men att u n d e r af H ä r finnas j u a n d r a sätt Först och främst ha vi j u tillgång på bleknande dem. få minuter, drifhusblommans döttrar inplanta de åsikter, j a g förut påpeske ej det afgörande ordet förr, än han sett heten dödskamp, ett par till för herrarnes värld. k a r e till. kunna vittne och onda! Genom kvar bli lottadt h e m, bättre det mindre bemedlade D e t klagas n u för tiden så m y c k e t öfver, Sorgligt i sanning! utelifvet. sen. en menar sak, » och trädet ». var änka sedan Fru Mattson, andra sidan, h a d e sin m a n i lifvet — för på god IDUN so arbetare, men en fyraårig af ett rum endast med supig och flicka. slarfvig — samt Deras lägenhet och kök, då Kristin disponerade öfver ett bestod ken rum beröring det med n å g o n g å n g, så säga, ej saken alltid kommo ej i var det, ledsamt i bästa sämja.
En omständighet af vigt är också, att, om en egendom, som är belägen i flera härader, skall inleckuns, så upgifves till hvar och en af de särskilda häradsrätterna hela inteckningssumman för hela egendomen; och om således en sådan, som är belägen i 5 härader, skall intecknas för 100,000 B:dr, så blir ilen siffra, hvarmed egendomen ingår i slutsumman för året, 500,000 Ii:dr. Jag tror för min del, att inteckningssumman kan sättas till 300 i st. f. Frih. Bondes 400 millioner, ehuru det visserl. ännu så länge är omöjligt att. noga utreda denna fråga. Men äfven måste man taga i betraktande, huruvida jordbrukaren verkl. försämrat sin ställning, derföre att jorden nu är mera skuldsatt än på t. ex. 1830- talet. Jorden kail nemi. skuldsättas på flera olika sätt, såsom först, när egaren lefver upp såväl sina inkomster som de penningar han på sin jord uplånar: detta är natur), det olyckligaste fallet. Det andra är. att han uplånar medel, för att dermed förbättra sin jord, och då har han visserl. icke försämrat sin ställning, ehuru det ser så ut at inteckningshandlingarne. Om man har sett vart land för 30 år sedan och nu reser igenom detsamma, tror jag man skall finna, att på dessa sista 30 åren det arbetats mera än förut på 3 gånger denna tid, och att det vore orättvist att säga, det jordbrukaren ätit upp sitt kapital. Den tryckning på kapilaltillgångarne, som nu kännes, bevisar icke heller egentl. annat än att efterfrågan blifvit större, till följd deraf att arbetshågen nu börjat vakna. Då härtill kommer, att genom omständigheter, i hvilka jordbrukaren icke har någon del, stora kapitaler plötsligen blifvit förda ur landet, så är det gifvet att bristen skall kännas i viss mån tryckande; men detta bevisar ingalunda, att nationalkraften är försvagad.
Att myntets förstörande ingått i planen för Canal-företaget såsom ett nödvändigt medel, lärer nu mera icke kunna döljas, ehuru man nu torde slippa att höra upprepas en sofism, som dårat allt för mången, och hvarmed Götha Canals förfäktare, drifne med ovedersägeliga argumenter ur den ena förskansningen till den andra, slutligen i de fleste discussioner såsom yttersta nödvärn tillgripit, den nemligen att Götha Canal, ehuru synbart dyr, dock verkställdes med bara papper — och således ej skulle innebära någon stor uppoffring å Statens sida. Det var icke länge - Den 26 Mars e. m - sedan som upplysningen 1 vårt land var så ringa i National-ekonomi, att man icke förstod det allt som frambringar arbete, vare sig guld eller papper, äger ett värde just derföre, att det är arbetet, som ligger till grunden för alla värden; att således en nation, som bortslösar hvad sorn representerar och determinerar dess arbetskrafter på ett oproductift företag, bortslösar sjelfva dessa krafter, det är: sin förmögenhet och sitt välstånd. Nu har väl mången fått lära sig inse dessa sanningar med sin egen undergång , då han af brist på dessa samma papperslappar måst tillsläppa sin redbarare egendom, och nödgas slafva för andra. Nu skulle det sticka för mycket i ögonen, om man, ögonblicket förrän Stäriderne gå att bestämma detta pappersmynts värde till silfver — åter framkomme med den gamla sofismen, ty en hvar skulle derigenom snarare lockas att genomskåda och calculera, bur mycket Canal-byggnaden medtagit och ytterligare kräfver i verkligt silfvervärde, Försigtigtvis tiger man derföre, men huruvida man ej påräknar en fortfarande verkan af den väl inpräglade fördomen —- det blir en annan fråga. För min del kan jag icke slå borrt den farhågan, att det ingår mycket i beräkningen, såsom verksamt att förmå Riksens Ständer till beviljande af de 3 nyo fordrade 800,000 R:dr.