Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föga anade lärare eller kamrater, hvilken lifsgärning som blef henne förbehållen. Man tänkte vid den tiden knappt på möjligheten af, att kvinnor skulle lära sig slöjda. Och sannerligen, om våra stammödrar kunde uppstiga ur sina grafvar och se sina döttrar vid hyfvelbänken i färd med hyfvel och såg, de skulle både hissna och häpna, men — tiderna förändras. När nyodlarens arbete rödjande gått fram och banat väg, då är det lätt för andra att träda i spå- ret. Huru mången banbrytare för nya idéer har icke vår tid att uppvisa. Särskildt är kvinnosaken en segrande nutidstanke. Boktr.-Aktieb. Utgifningstld: hvarje helgfri Gemandts fredag. - r a d. Hjelt. Mer än en framstående kvinna har genom sitt exempel nedbrutit fördomar och öfvertygat mänskligheten om kvinnors rätt till arbete. För ieke så lång tid tillbaka hade man ännu ganska oklara begrepp om handslöjdens betydelse för uppfostran, äfven inom pedagogernes leder. Ifrån Nääs ' slöjdlärareseminarium och dess hängifne ledare, direktör Otto Salomon, utgick den — f ö r handarbetsundervisningen — pånyttfödande tanken: en metodiskt ordnad handslöjd är ett mäktigt uppfostringsmedel i den erfarne pedagogens hand. Fröken Vera Hjelt har infört den pedagogiska slöjden i Finland och öppnat ett nytt arbetsfält för den finska kvinnan, nämligen slöjdlärarinnans. Handarbetsundervisningen var under den gamla regimen införd uti flickoch folkskolor, men bestod uti ett planlöst famlande efter ett mål, som man visste skulle finnas — men hvar. Uti många folkskolor undervisades gossarne i bastcch korgflätning, nätbindning och kappsäcksarbeten, men det var en allmän klagan öfver svårigheten att intressera dem IDUN Stora ord ej slå likt klubbor, S k r y t är icke sträng på bågen, Handling bättre är än ordprål, M ä k t i g a r e är än h ö g m o d. W. för mångslöjden.
Motion N:o 317. Stats-Utsk. Utlåt. Umeå, om anslag till utvidgande af dervarande läroverksbyggnad. Motion N:o 13. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv, N:o 169. Undsättllillgsskuld, om afskrifning af en del af Westerbottens läns äldre. Motion N:o 5. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 25. R. St. underdån. Skrifv. Uppbördsstämma, om ändring i tiden för dess hållande å Öland. Motion N:o 83. Stats-Utsk. Utlåt. Utmätt fast egendom, om dess försäljning å landet endast genom uppslag. Motion N:is 155 och 389. om ett bestämdt lagstadgande, rörande bättre rätt dertill. Motion N:o 207. Utskott, om förordnande af ett särskildt för behandling af väckta frågor rörande elementar-läroverken, pedagogierna och folkskolan. Motion N:o 404. Konstit.-Utsk. Mern. Utskotts Betänkanden och Utlåtanden, angående deras förseende med en kort innehållsförteckning i marginalerna. Motion N:o 3. Exped.-Utsk. Utlåt. Utsöknillgsväsendet, om ändring i derom gällande författningar. Motion N;o 517. w. Wadstena, om ytterligare anslag till två lärarelöner vid elementar-läroverket derstädes. Motion N:is 307 och 309. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. N:o 169. 91 Waror, om skärpning af ansvaret för andra resan oloflig ineller utförsel deraf. Motion N:o 311. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Wassmuth, Johan Gustaf, från Stockholms län, Motion N:o 154, om ändring i 1723 års adliga privilegier i fråga om skyldighet lör frälsehemman att, lika med kronooch kronoskattehemman, deltaga i hålloch kronoskjuts. Sammans.
Pijot. 1.834. 7 Sami. i Afd. 2 22:dra Häftet. 10 Lag-Utskottets Utlåtande 1V.0 tio. värnlöse, ännu icke förlorat sin gällande kraft, fortgår jaglilj granskningen af meranämnde Betänkande. Härvid förekommer högst märkvärdigt, alt hvad Utskottet, icke fann vara rätt i dess förra Betänkande, och derföre då icke kunde tillstyrkas, har Utskottet nu, efter något mera än 2 månaders tid, funnit vara rätt och derföre tillstyrkt antagande af Kongl. Majits Nådiga Proposition. Denna senare mening har Utskottet grundat, icke på nya rättsgrunder, ty desse måste vara oföränderliga, utan på en sjelfgjord grund, den nemligen, att, genom tillstyrkt förändring af allmänna Lagens stadgande i a3 Gap. 1 §. Ärfda-Balken, domaren blifvit ålagdt, såsom ovilkorlig skyldighet, vaka deröfver, att förmyndare hvart 3:dje år till domstolen ingifva räkning för sitt förmynderskap. Härom handlar Utskottets nästföregående Betänkande. Uti min reservation emot sistnämnde Betänkande har jag, såsom jag förmodar, tydligen visat, att denna domaren ålagde pligt aldrig kan så fullgöras, att den betryggar omyndiges rätt, och än mindre kala den, såsom fullt gällande surrogat, sättas i stället för den förmonsrätt man velat Fråntaga omyndige barns gods hos förmyndaren. Man måst* besinna, alt domarens vaksamhelspligl endast är en control på förmyndaren; men barnagodsels företrädesrätt i förmyndares egendom, framför inteckning, deremot är en verklig panträtts säkerhet. Om control vore detsamma som panträtt; hvarföre skola då alla Rikets uppbördsman ställa säkerhet genom borgen för deras uppbörd, ehuru de hafva flera controlerande myndigheter, hvilka granska deras räkenskaper? Detta synes mig ligga så klart för det oförvillade förnuftet, att endast egna interesset eller jagandet efter opinionshyllning kan hafva något att deremot invända. Då således denna af Höglofl.
Medan endast helt få af kvinnoemancipationens fanatici påstå, att kvinnornas del i den materiella eller andliga produktionen redan nu kan jämföras med mannens del i densamma, så mena dock nästan alla kvinnosakens anhängare, att man alldeles icke kan sluta sig till framtiden genom det förflutna. Först efter flere generationers utveckling af kvinnans krafter skall en rättvis jämförelse kunna äga rum. Och af denna, hoppas de, skall kvinnornas fulla andliga likställighet med mannen på det klaraste framgå. Under denna förhoppning förbiser man dock allt för mycket erfarenheten från det förflutna. En af dessa erfarenheter är, att kvinnorna i samhällenas öfverklass aldrig, under någon tid, varit så illa ställda i fråga om utvecklingsmöjligheter som männen i underklassen under samma tidsskeden. Och dock är det ofta just ur underklassen, världens » öfvermänniskor » framträdt, sedan de genombrutit mycket svårare hinder än dem, den snillrika kvinnan i öfverklassen samtidigt hade måst besegra för att följa sin väsensbestämmelse. Äfven dessa manliga snillen hafva saknat arfvet » från flere generationers utveckling och frihet »; och de hafva dock nått den högsta andliga höjden i sin samtid. Men, svara kvinnorna, för männen hafva funnits bildningsanstalter, hvilka varit stängda för oss. Detta skäl väger, men mindre tungt än det synes. Ty dels hafva många män sent eller aldrig fått denna hjälp och dels hafva t. ex. de konstnärer, som sökt sin utbildning hos en enskild mästare, ofta fått en ypperligare skola än de, hvilka besökt akademier. Och denna enskilda bildningsväg har stått kvinnor öppen lika väl som män. Än mindre gäller det skälet att öfverklasskvinnans, från förvärfsarbete så länge fritagna ställning hämmat hennes arbetsenergi utåt. I fråga om yrkesduglighet har detta varit ett verkligt hinder. Men seden har däremot alltid tillåtit kvinnan att ägna sig åt musik, diktning och konst. Och hvarje tid har något hedradt kvinnonamn, hvilket vittnar om att kvinnan utan hinder från allmänna meningen skulle kunnat nå det högsta på de områden, där hon nu i regeln förblifvit dilettant, om verkligen hennes anlag inneburit konstnärsskåpets möjlighet. Samtidigt hafva män inom öfverklassen, hvilka äfven behandlat sin andliga produktion som en bisak — och likaledes kunnat ägna sig åt den utan tanke på förvärf — nått konstnärsskapet.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rädet ä Stockholms Slott den 21 December 1850. Närvarande: H. Ex. Justitie-Stats-Ministern Herr Grefve Sparre. H. Ex. Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne Herr Friherre Stjerneld. Stats-råden: Fåhreeus, Sandströmer, von Hohenhausen, Wallenstien, Gunther, Genberg, Gripenstedt och Grefve von Platen. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Sandströmer, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med fattadt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående framlidne förre Departementschefen i Kongl. General-Tullstyrelsen, Presidenten J. P. af Billberghs enkas och barns ansökning att njuta befrielse från Presidenten af Billberg i lifstiden ådömde ersättningsskyldighet för den efter Uppbörds-Tullförvaltaren M. F. Finér yppade uppbörds-balans. Kongl. Maj:t behagade, enligt Statsrådets tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag och befallte att nådig Proposition skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer under denna dag afgå, sådan den finnes Protokollet bilagd. Ex Protocollo, L. T. Fries. Kongl. Maj:ls Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. d. A Jan. ISSI, kl. 12 midd. Kongl. May.ts Nådiga Proposition till Rikets Stander, angående eftergift, till förmån för Malmö Stads fattigvård, af Kronans rått till dana-arf efter Enkan Helena Maria Hansdotter; Gifven Stockholms Slott den 21 December 1850. Till Kongl. Majit har Dess Befallningshafvande i Malmöhus
Utlåtande uti de ämnen,’ som innefattas uti Riksens Ständers Herrar Revisorers under den 20 November 1817 afgifne Berättelse, rörande verkställd Revision öfver Banko-Verket och dess Förvaltning , hvilken Berättelse från samtlige Respektive Stånden bl i fr gio JSanko-Utskottets Betiinkanden. vit till Banko-Utskottet remitterad, får Utskottet, till följe af Riksdae,s-Ovdningen 32 §. angående Herrar Ranko-Ftillmägliges sedan s.sta Riksdag forde Hufvud-stvrelse och hvad i öfrigt till inre administrationen hörer, afgifva dess vördsamma Betänkande; grundadt sa väl pä en af Herrar Revisorer förrättad, som af Utskottet sedermera fortsatt, noggrann och i möjligaste måtto ful!ständ ig granskning. Bland de, med Verkets Administration gemenskap egande omständigheter, på hvilka Herrar Revisorer ansett sig böra fästa Riksens Höglofl. Ständers uppmärksamhet , förekommer forst den erinran, hvartill granskningen af Bankens Fastighets-Lån föranledt, afl nemligen ganska många bland Verkets .Låntagare i det längsta uteblifva med sine inbetalningar, och sålunda åsidosätta uppfyllandet af de förbindelser, som deras till Banken utgifne Skuldebref innefatta. Herrar Revisorer hafva i sammanhang här. med, och i betragtande deraf, att en sådan i flere hänseenden menlig och olämplig underlåtenhet å Gältienärernes sida, äfven länder en mängd ordentlige Lånsökande till förfång , hemställt till Banko Utskottets närmare ompröfning , om icke så beskaflfadt Stadgande, med anledning deraf, kunde anses billigt och nödvändigt, att de Banko-Liån, för hvilka föreskrifne inbetalningar icke inom någon utsatt tid fullgöras, ovilkorligen må anses såsom uppsagde, och till fulla beloppet indrifvas.
I öfverensstämmelse med de grundsatser, Svenska lagstiftningen sålunda och uti flera andra författningar i afseende å straffarterna, under sednare årtionden godkännt och lärer komma att denna riksdag vidare tillämpa; samt med afseende ä hvad dels jag här ofvan, dels andre representanter de tvä nästförflutna riksdagar härom anfört: och alldenstund alla barn uti de i lag anbefallda eller af offentliga myndigheter anordnade skolor inom det gemensamma fosterlandet böra lika skyddas och värdas; men vid hvarje betydligare förändring i lagstiftningen högst nyttigt är att taga noggrann kännedom om, hvad erfarenheten lärt i sä väl detta land sorn andra civiliserade länder, anser jag mig böra föreslå, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit, i underdånighet anhålla, att oberoende af frågan om de mer genomgripande ändringar, som i andra afseenden kunna komma att företagas uti Kongl. Majda den 29 Januari 1859 utfärdade, förnyade stadga om rikets elcmentar-läroverk, Kongl, Majit täcktes: A) åt sakkunniga och fördomsfria män uppdraga att l:o) taga närmare kännedom och till Kongl. Majd ingifva fullständig berättelse om verkningarna af de föreskrifter, som under sednare tider tillämpats för vinnande af ”ordning och tukt” a) inom nya elementar-skolan här i staden; b) vid andra inrikes . läroverk, hvarest begagnats samma method för ändamålets vinnande, eller ock eljest, efter hvad bland männen af facket kan vara kändt, barnens piskning undvikits; och c) i skolor och vid lärosamt uppfostrings-verk uti Schveitz, Frankrike, Belgien och några andra civiliserade länder, der uppfostringsväsendet och den . vesterlandska kulturen nått större utveckling; 2:o) afgifva och låta genom trycket, särdeles till skollärare, sprida fullständigt motiverade förslag till föreskrifter i dessa ämnen; Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,J\V 101. 211 B) öfver dessa förslag höra vederbörande myndigheter, samt C) meddela de nådiga föreskrifter, sorn för ändamålets vinnande kunna anses tjenlig a. Stockholm den 2G November 1862. L. V. Henschen ,M 101. Af Herr Trägårdh S.:
Inom Rits-Stånden äro, under loppet af denna Riksdag, frågor yppade om upphäfvandet af, ej mindre den ännu på flera ställen inom landet bibehållna Randt-TuIl-bevakningen, än äfven af Gränse-Tull-bevakningen mot Norrige. X förra hänseendet har, med erinran, att denna bevaknings-anstalt , som årligen medtager betydliga summor, icke medför någon nytta, utan endast tjenar, att till hinder och tunga för Allmogen samt andre resande, omgärda och skydda åtskilige FabriquesInrättningar, blifvit yrkadt, dc-t ytterligare åtgärder måtte vidtagas, i afseenpå Riksens Ständers, vid sista Riksdag, uti detta ämne fattade beslut; i det senare ater är anmärkt, att, till underhåll af den mot Norrige posterade Tull-betjeningen, erfordras årligen 50,486^ Rtdr, och att denna bevakning i högsta grad försvårar en friare Handels-rörelse med Norrige, hvars Innevånare deremot å sin sida icke äro med dylika band beturgade, samt för öfrigt leder till Innevånarnes i Gränse-orterne 78 lindér dani ga Skrifvelse titarmande och försämring i sedlighet, genom en vana vid Lagbrott, då införseln af varor från meranämnde Rike icke kan derigenom förliitiel ras.
Jag vill ej här inlåta mig i den princip-strid, huruvida det är från folket eller från Konungen, sorn förslag till nya lagar böra utgå, emedan en sådan tvist blefve alltför vidlyftig; jag vill blott yttra, det min öfvertygelse äg, att foiket äfven i afseende på den civila lagstiftningen bpr påräkna den bästa ledning af en upplyst Regering, sorn alltid är i tillfälle att vidsträcktare, än individerna, öfverskåda de allmänna förhållanden, som dervid böra komina i öfvervägande, och sorn bättre kan bedöma, huruvida folket står på den punkt, att det är moget för ilen pya lagstiftningen, samt huruvida denna öfverensstämmer med de förändringar i oeconqmiskt hänseende, som böra blifva följder af en stigande bildning och industri m. m. Bland de yigtigaste frågor, som vid öfvervägande af detta ärende böra komma i betraktande, är otvifvelaktigt den om behandlingen af det nya lagförslaget, för alt en gång få det pröfvadt. Här har af Frihtna Ehrenborgh och Boye blifvit föreslaget, att granskningen af detsamma skulle verkställas af vissa personer, åt hvilka R. St. delegerade sin magt att i ämnet besluta. För det första tror jag icke, att man kunde förmå R. St. att på delta sätt skänka bort U c 11 ii Juli c. ra. 335 sin lagstiftningsrätt, och för det andra tror jag, att man derigenom föga skulle vinna hvarken i afseende på tidsutdrägt eller eljest. Jag skulle således tro, att ett förslag till grundlagsförändring i denna del vore onyttigt och öfverflödigt. Då jag emedlertid här med nöje hört ordföranden i Constit. Utsk. säga, att han finner den fyrdelade sammansättningen af vår Representation principvidrig, förmodar jag, att han inom Constit.Utsk. använder sina bemödanden att skaffa oss af med denna fyrdelning, och om R. St. blifva organiserade på en eller tvenne kamrar, blifver behandlingen af denna fråga ej så svår.
Att vinna dessa båda ändamål, har också en ledamot af BorgareSt., Hr Assessor Hessle, åsyftat uti en nyligen afgifven motion, hvari han föreslagit, att, till förekommande af det intrång städernas borgerskap nu lida af sådana handtverkare, som sätta sig ned på landsbygden och inkomma till städerna med sina producter eller derifrån emottaga beställningar, alla på landsbyggden boende handtverkare borde, emot åtnjutande af frihet för sitt yrke, deltaga i skatten till städerna, lika med dervarande borgersbapet. Jag tror icke, att detta förslag skulle blifva af någon särdeles nytta, men ännu mindre, att det vore rättvist att på detta sätt göra näringar på landshyggden skattskyldiga under städerna, likasom jändel under medeltiden var det till vissa feodalherrar. Emedlertid är det lika orättvist, att bor - *) Dessa handlingar åtföljde motionen till StatsUtskottet. Ilo Den i Mars e. m. gerskapet ensamt skall upprätthålla städerna genom fördelande sig emellan af de till deras underhåll och förvaltningsbestyr nödiga afgifter, helst sedan näringarna icke mera kunna föras tillbaka inom det fordna skyddet af de för tiden af deras uppkomst visserligen nyttiga skråprivilegiernas ursprungliga, ti ångare gränsor. Jag föreslår derföre i stället vördsamt en annan åtgärd, som jag vågar tro närmare ledande lill ändamålet, nemligen, att alla invånare istad må, lika med horgerskapet, bidraga lill städernas underhåll i ett visst förhållande till deras utskylder till Staten; hvaremot ingen skall vara betaget, som dertill visar sig äga skicklighet, att, efter behörig anmälan, drifva hvilken borgerlig näring han behagar. Härigenom bortfaller otvifvelaktig! det förnämsta och det enda verkligt ömande skäl, som hittills gifvit skråembetena fog till deras klagan. Ännu en annan olägenhet synes dock förtjena uppmärksamhet, såsom absolut nödvändig att afhjelpa, så framt den Svenska industrien någonsin skall lyfta sig till en större höjd från det lägervall, hvari många handtverksslöjder nu befinna sig.
Vet du inte det?» Han log, – det hala, kalla leende, som var hans värsta vapen och som hon dittills endast sett användt mot andra. Det återförde henne med ens till besinning, men hon var krithvit i ansigtet. »Jag är hvarken ett barn eller en galning, och var lugn för att jag aldrig skall tigga. Jag känner att jag är bunden. Jag har ingen annan råd än att böja mig för nödvändigheten.» Hon gick. När hon var borta satte kyrkoherden sig att skrifva till sin bror. Selma gjorde inga fler försök. Hon kände sin farbror tillräckligt för att veta, att det ingenting skulle tjena till. Det hade kommit en djup nedslagenhet öfver henne, och hon var sig ej lik. De sjelfsvåldiga pojkfasonerna voro försvunna och det hade kommit en stillhet i hennes sätt, som gjorde henne till en annan menniska. Så snart man ätit qvällsmat bad hon att få gå till sängs; hon kände sig så trött. Kyrkoherden och frun blefvo ensamma. Han låg på soffan som vanligt. Men hon hade ingen stickstrumpa, ty det var lördagsqväll. »Har du sagt till henne ännu?» frågade frun, bläddrande i en Familj-Journal. »Nej. Jag tyckte det var inte värdt i dag, efter hon haft den der ledsamheten med Stockholmsresan. När hon sofvit på saken, lugnar hon sig nog.» »Det tycker jag inte behöfs, jag har inte sett henne så lugn den dag jag mins. Det har varit en riktig lisa i dag.» Han gjorde blott en försmädlig min, som undgick frun. »Men hvad tror du Richard säger om det?» återtog hon. »Hvem frågar efter sådana griller tror du. En studentpojke ... puh han hinner bli kär ett halft tjog gånger innan han får så han kan gifta sig.» »Men kära du, hvad se de på tösen? Jag går så långt att hon är riktigt ful.» »Ful kan man väl aldrig kalla henne och dessutom har hon tycke med sig – den der friskheten, ser du. Det är som vacker vinterfrukt. »Sådana påhitt! Men jag undrar hvad hon finner på der uppe. Inte kunde hon gå och lägga sig så här dags, jag har rätt lust att se efter.»
Sålunda hade, sedan kuslbevaknings-corpsen i Skåne inrättats, inkomsterne vid tullkamrarne i denna provins blifvit fördubblade och lurendregeriet från Seland i betydlig mon aftagit, hvaremot insmugling af bränvin från Jutland åt Götheborgska kusten väsendtligen ökats, hvilket förhållande påkallade utsträckning i användandet af nämnde corps. För några år tillbaka infördes i Finland ett nytt tullbevaknings-system, som baft den påföljd alt tullinkomsterna fördubblats och äfven för Sverige medfört en ökad afsättning å vissa endast härifrån till införsel Jofgifna varor. I Norrige, der man antagit den grundsats att väl aflöna tullpersonalen och att till betydlig del ställa aflöningen på procent af tullinkomsten, tjenade en tjensteman i 2:a classen ofta för 5,333| ibdr Banco, och, äfven med afdrag för spanmålsoch export-tull, vore Norriges tullinkomst relatift vida större än hos oss.
Kongl, förordningen den 11 Februari 1687 angående rätlcgångcn uti domkapitlen innehåller, i afseende på domkapitlens sammansättning, uti 1 § bland annat: att i Upsala domkapitel presiderar erkebiskopen och hans assessores äro professores theologi»;; att sammaledes på andra orter, der akademier äro, presiderar biskopen och professores theologi» äro hans assessores; att uti andra biskopsdömen presiderar biskopen och hans ordinarie assessores äro kyrkoherden uti domkyrkan och lectores; att biskoparne kunna, när nödtorften kräfver, kalla flere skicklige män sig till råd och hjelp; att dervid måste aktas, att lektorerna eller rectores schöl» icke hindras de stunder, som de böra läsa och undervisa ungdomen; att uti Kongl. Maj:ts hofconsistorio är Kongl. Maj:ts Öfverhofpredikant prseses och har till bisittare Kongl. Maj:ts hofoch lif-gardiessamt artolleriets predikanter; att, i fall desse sednare vore med regementet på någon annan ort beordrade och prreses således ej heller tillstädes, efterlåtes dem, som qvar äro, att i deras ställe bifoga sig andre skicklige prestmän, när någon konsistorial-sak förekommer; och att uti Stockholms stads-consistorio presiderar erkebiskopen, när han är tillstädes, men eljest kyrkoherden i StoBih. till R. St. Prot. 1850 y tSöl. t Sami, l .l/rf., 16 lläjt. 1 2 Kongl. Majus Nåd.
Huru skulle det 494 Den 9 Februari. också stå tillsammans med K. Mits, honom i grundlagen medgifna rätt alt adla, om R. Stir åsatte en adelsfulhnakt en så oskäligt hög stämpelafgift att ingen kunde emottaga ett sådant vedermäle af K. Mits Nåd. För min itel kan jag sålunda icke finna annat än, att det är alldelas oförtydbart, att K. M:t eger ratt att nedsätta tullsatser och äfven jemka andra af R. Stir åsätta afgifter, hvilken rättighet aldrig heller blifvit ifrågasatt förr än nu, och jag hemställer slutligen till hvilkendera åsigten man bör sälta det största förtroendet, till den sorn blifvit konseqvent tillämpad från den G Juni 1809 till sednaste tid, eller till den sorn räknar sin uppkomst från den dag, lör ännu icke 10 månader sedan, då Franska traktaten promulgerades, och månne jag icke är fullt berättigad att mot Frih. Klinckowström påstå, att den tolkning, som Frihm velat gifva vår grundlag, är origtig, då den helt och hållet strider emot den tolkning, som redan kan anses lia under en lång följd af år vunnit R. Stirs godkännande. Frih. Klinckowström har vidare klandrat regeringen derföre, att den icke gått tillväga med den Franska traktaten på samma sätt som med frågorna om aflösen ifrån Sundskaoch Schekle-lullarne, men jag tillåter mig fästa Frihins uppmärksamhet, dels derpå att Sverige, för att vinna befrielse från Sundska tullen, måste utfästa sig alt under flera år erlägga en viss lösesuinma, samt att vår grundlag uttryckligen förbjuder K. Mit att, utan R. Slirs samtycke, belasta riket med gäld och andra algifter, dels äfven derpå att för Scheldetuliens aflösen erfordrades ett särskildt anslag, hvilket R. Stir allena kunde bevilja. Dessa frågor ega sålunda ingen likhet med dell nu förevarande.