Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna ändring bar'jemväl skett till följd af en anraärkn. från förenämnde hegge RiksStånd, hvilken gick derpå ut, att en mindre skarpsinnig domare möjligen skulle kunna på det sätt upfatta dessa ord, alt de äfven vore lillämplige på en tjuf, som droge kragen öfver ansigtet, eller på annat vis sökte dölja sitt utseende. Delta har naturligtvis icke varit meningen, utan blott att det strängare straffet skulle tillämpas på sådana tjufvar, som svärta sig i ansigtet eller maskera sig. Utsk. har emellertid, i st. f. orden ”ansigtets betäckning”, infört orden ”eller genom förklädning”, hvarunder naturligtvis jemväl förslås då den brottslige maskerar sig. 10* lis Den 30 Oktober. Dessa 5ro orsakerna lill de ändringar ifrågavar:de § undergalt, och å hvilka jag nu vördsamt anhåller om R. o. Ad:s bifall. Hr Ced erschiöld: Det är endast på några ord i 3:dje mom. som jag anhåller alt få fästa upmärksamheten. Dessa åro orden: ”dock utan inbrott”. Efter hvad jag af Gr. Sparre hört, äfvensom i enlighet med hvad jag sjelf inhemlat, står i förra förslaget: ”äfven om inbrott ej skett.” Jag anser dessa ord tydligare, än de förra, uttrycka meningen. I mom-.t står nemi. ”eller der sig undangömt”; häraf skulle man kunna tro, att om tjufven inkommit ulan inbrott, så skulle han icke straffas såsom för inbrott. Detta kan dock icke vara Utsk:s mening, och derföre synes det mig sora det lättaste vore, att antingen bibehålla det gamla stadgandet, eller ännu bättre att helt och hållet borttaga orden ”dock utan inbrott”, emedan mom. derigenom icke blefve stridande mot 1 :sta mom. Meningen är ju blott, att om någon olofligen inkommit och begått stölden om nättén, skall han straffas såsom för inbrott. Jag anhåller fördenskull att ifrågavande ord måtte utgå, eller, om sådant icke anses lämpligt, att det förra förslagets ordalydelse i berörde hänseende mätte bibehållas. Gr. Sparre:
Då mantalet är grunden för fördelningen af de skattebidrag som utgå från jorden, och skjutsbesväret äfven fördelas efter samma grund, så ansågs någon annan för fullgörande deraf hädanefter icke böra föreslås. Det hade visserligen varit det rationellaste att ordna skjutsväsendet medelst skjutslegans förhöjning, eller låta skjutsningen betalas med hvad den kostar; ty hvarföre bör man hafva taxa för personal-trafiken, då man aldrig funnit nödigt bestämma sådan för varu-trafiken. Men dä skjutslega en gång blifvit bestämd och vunnit häfd, och, så vida man ej ville hafva olika lega för hvarje gästgifvaregård, det vore svårt att bestämma en lega, som blott svarade emot kostnaden för skjutsningen, hvilken vore högst olika Den 21 Januari. 159 på olika orter, så, oell då li. St:r vid sista Riksdag ansett en förhöjning i skjutslegnn verka hämmande på trafiken, så ansågo sig komiterade sakna anledning till en sådan åtgärd. Komiterade hafva icke ansett sig kunna föreslå bestridandet af kostnaden för skjutsningeu genom allmän bevillning, emedan en stor del af rikets innevånare, som förut icke haft någon känning deraf, då skulle komma att deruti deltaga, och således få sig pålagd en ny skatt, Komiterade hafva fullgjort sitt updrag så som de det iörmått. Emot det framställda förslaget kunna mångå anmärkningar framställas, men önskligare vore att något bättre kunde åstadkommas. Frih. Sprengtporten: Min afsigt med min framställning har endast varit, att fästa Utsk:ts upmärksamhet å några omständigheter, sorn jag ansett böra tagas i betraktande vid frågans pröfning, hvarföre jag, för att icke förlänga diskussionen, nu endast förbehåller mig1 att få till besvarande uptaga den siste värde talarens anmärkningar vid mitt yttrande, när frågan återkommer. Efter härmed slutad öfverläggning remitterades den Kongl. Skrifvelse!), tillika med de i anledning deraf nu afgifue yttranden, till Allm Besv.- och Ekon.Utskit. Föredrogs ånyo BankoUtskits den 14 och 18 dennes botdlagde Utlåt.
Då Riksens Ständer, enligt hvad 8 §. i det nya Lagförslaget visar, funnit angeläget, att en viss tid måtte stadgas för fullföljd tilL Domstolen af en, genom Landtmätare och Gode Män, beredd fråga, i händelse antingen jordegaren eller vattenverks-egaren förklarat sig med deras utlåtande missnöjd, hafva Riksens Ständer förut tagit i öfvervägande, hurusom, i det fall jordegaren vore lämnad en till tiden obegränsad rättighet, att emot vattenverks-egaren vid Domstolen väcka och utföra talan, dén sistnämnde vid så-, dan händelse skulle försättas i, en beständig osäkerhet och hindras att gifva sitt verk de förbättringar, som omtankan om egen fördel och inträffade händelser kunde påkalla; Och från en slik, alltid med obehag, och någon gång jemväl med verklig förlust förbunden, ställning hafva Riksens Ständer trott Lagen böra befria vattenverks-egaren. Anledningen till det vid slutet af 8 §• gjorde tillägg, åsyftande ett närmare bestämmande af sättet för de efter, denna Författning förekom-* Bihang, till Rilt-St, Prat, 18,23. o:* Sami, j B, 2 j 3Sfi Underdåniga Skrifvelse?. mande frågor* behandling vid Lagmans-Rätt och' fullföljd derifrån, hafva Riksens Ständer hemtat från föreställningen derom, att nämnde Rätt, oaktadt föreskriften i Kongl. Förordningen den 26 October 1743, skulle af det ovilkorliga stadgandet cm slike frågors upptagande och afgörande vid Härads-Syn kunna hemta skäl, att äfven döma till syn på stället; hvaraf vidare, enligt 14 Cap. 3 §. Jorda-Balken och 25 Cap. 10 §. Rättegårigs-Balken , lomme att följa, att till Parternes kännbara tunga , desse mål i sista Instantien skulle pröfva* vid Riddare-Syne-Rätt.
För att undanrödja denna farhåga, ansågs nödigt att också Konungen skulle åt den förändrade utvexlingsgrunden, och tiden för utvexlingens början m. m. gifva sin sanction till beredande af större säkerhet, än om den af Rikets Ständer allena beslöts. Man fann i detta hänseende en äldre ledning, dels deri att den äldsta BancoÖrdningen är af Konungen utfärdad, dels deri att silfvervexlingens inställande år 1818 af Konungamakten kungjordes; dels slutligen deruti, att om Konungen ej medgifvit vexlingens inställande, bade Banken vid domstolarne blifvit ålagd att betala fullt för fullo. När man således går motståndarne till mötes, och vill uppgöra en af Konung och Ständer gemensamt stiftad och försäkrad lag, invända motståndarne, att om än Konung och Ständer stifta en BancoLag, betyder den ingenting i verkligheten; emedan Banken är Rikets Ständers, och de äro Lagstiftare, som ej kunna stämmas. När man då erinrar motståndarne, att det är Banken, och ej Rikets Ständer sjelfva, sorn skulle stämmas och dömmas; att Banken re - 7 4 D e ti 13 J « ii u ii i i i f. m. dan är underkastad lag, emedan den årligen stämmes och dömmes; så säga motståndarne, alldenstund lag således finnes, låtom oss ej stifta någon ny, utan Banken förblifva underkastad allmän lag,'såsom andra bolag; vi vilja ej veta af några konstlade undantag. När man då erinrar dem, såsom Herr Ribbing och andre talare redan gjort, att allmänna lagen, sådan lian gäller för andra, är, i åtskilliga väsendtliga fall, såsom concours m. 11., otillämplig för Banken, hvars sedlar utgöra Rikets löpande mynl, och att lagen derföre blifver af ingen verkan, eller att man är så godt som utan lag i dessa fall; så kunna motståndarne svårligen bestrida, alt ju en sådan lag bör för dessa händelser uppgöras, att dess verkställighet blifver möjlig.
Förslag af likartad beskaffenhet med det ifrågavarande hafva vid föregående riksdagar varit väckte och blifvit af Rikets Ständer ogillatfe, på tillstyrkande af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten, som, till stöd härför, bland annat yttrat: att det vore ovedersägligt, att skifte icke kan anses såsom ett sätt att förvärfva, utan blott såsom ett sätt att sammandraga egor, till följd hvaraf och då den ego-lott, en delegare genom laga kraftvunnet skifte fått sig tillagd, är hans lagliga egendom, hvilken icke, utan kränkning af egande-rätlen, kan honom fråntagas, han väl må kunna tvingas att ingå i nytt skifte och utbyta sin jord emot annan, om skäl dertill förekommer, men aldrig genom någon minskning Lagoch Ekonomi-Ulskollens lielänkande, N:o 43.’ 11 deri underkastas ett ingrepp i sin eganderätt. Dessa åsigter delas äfven af de nu förenade Utskotten, som derpå grunda deras tillstyrkan, att den föreslagne förändringen icke måtte bifallas. 13 Kap. 7 Af Johan Pehrsson från Kronobergs län: att den före skiftet be sparade skog, som af den blifvande jordegaren icke kan den förre med skog ersättas, må, emot af landtmätare och gode män utsatt måttlig jordlega, få qvarstå under en tid af 20 till 50 år, samt att, i händelse den nya jordegaren, för nödigt betes skull, icke kan undvara hela det jordstycke, som en större skogspark intager, förre egaren åtminstone må yid ett visst antal tunnland, t. ex. 12 areala tunnland på helt hemman och i mon derefter på mindre hemmansdelar, ovilkorligen varda bibehållen.
Jag kan aldrig frångå, att en af Utskottet obestridd Stats-förlust, af 40,000 R:dr årligen påkallar en verksammare åtgärd än blotta önskningens, och det är af den anledning, jag yrkar Återremiss af Utskottets Betänkande, under förmodan att Utskottet ville lemna Riksens Ständer någon mera bestämd rigtning för dess beslut i frågan att häfva ett sä påtagcligt missförhållande, som Herr Tersmedens Calcul utvisar. Herr Grefven och Landt Marskalken hemstälde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Stats*Utskottets Beiänkande framställde Anmärkningar föranleda till Återremiss deraf j Ropades Ja. FörccUogs å ny» Banco-Utskottets den 2é Den 4 April »istledne Martii afgifne, samt den i dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, i fråga om specificerade Förteckningars insändande öfver Assignationer, som pä Banquen utfärdas. Friherre Cederström, Jacob: Den af Banco* Utskottet tillstyrkta inskränkning i rättigheten att assignera på Banquen dä man där äger fordringar, måsre medföra de mäst skadeliga följder, fjr så väl Rörelsen i allmänhetf sorn för alla enskilta ]\ärings-företag, i de från Hufvud Staden aflägsne Provincer , om det skulle bifallas r Det Motive Utskottet uppgifver af en bättre Controll anser jag icke enligt med förhållandet; den säkraste och bästa Controlien är i Författningarne Banquen redan långt för detta tillerkänd uti rättigheten, att öfver korsea och icke till betalning antaga en Assignation, i händelse den, som assigf.erat icke äger fordran i Banquen: Banco-Styrelsen kan dessutom så ofta den för nödigt pröfvar, infordra Förteckningar å de på Banquen ställde Assignationer.
N:o 4o, med skiljda betänkm ang:de förslag till grundlagsförändringar, dels att indragningsmagten må upphöra, dels att juryn må med modificationer bibehållas, till RiksStm inkomma och, så vidt sig göra låter, Ståndens meningar sammanjemnka; hvarefter Ståndet ville sig utlåta, om förslagen kunna till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag antagas eller icke; förutan hvilket beslut Ståndet äfven anmodat Constit.Utsk. att, inom 14 dagar från erhållen del af samtliga RiksSttns beslut, inkomma med de från Utsk. nu infordrade särskilda betänkm. n Den i8 December e. m. 36i Gr. Björnstjerna fortfor derefter: R. o. Ad. har af dessa prot.utdr. inhemtat, att samtliga öfriga Stånden ogillat Constit.Utskrs förfarande och åiagt detsamma att sammanjeinnka Ståndens gemensamma tanka, att afskilja de 2:ne frågorna, indragningsmagten och juryinrättningen, äfvensom att inkomma med förslag till förändrad organisation af juryinrättningen, samt slutligen att PresteSt. särskildt ålagt Utsk. att, inom 14 dagar efter delfåendet af Ståndens beslut, inkomma med sitt utlåt, derom. Jag skulle således tro, att då de tre Stånden vidtagit deuna åtgärd, densamma måtte vara temligen grundlagsenlig; hvarför jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa den propos., som jag på f. m. tog mig friheten föreslå. Ilr von Troil, Emil: Jag har i dag hört yttras många, efter min förmåga att bedöma det, dels förträffliga och dels oriktiga saker, hvilka likväl haft den egenskapen gemensamt att icke höra till föredragningsämnet. Jag skall bjuda till att undvika detta fel, och hade ansett öfverflödigt alt yttra mig i detta ämne, om jag icke hört ordföranden i Constit.Utsk. med den förträffligaste contenance åberopa 56 § Reg.F. till stöd för Conslit.Utsk:s handlingssätt.
De 3:ne särskilda stadganden, hvilka Utskottet i öfrigt, rörande seminarierne, föreslagit, äro genom Ridderskapet och Adelns samt Borgareoch Bonde-ståndens dertill lemnade bifall af Rikets Ständer gillade, hvilket Utskottet skolat anmäla. Hvad angår de anslag, hvilka för bestridande af erforderliga omkostnader för de under Litt. D. l:o omförmälda föremål af Utskottet föreslagits, så hafva desamma blifvit bifallna af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet, men afslagna af Bonde-ståndet. Presle-slåndet, som afslagit Utskottets förslag under litt. b) om beviljande af 20,000 R:dr R:mt till understöd för lärare-lärlingar, har förklarat sig vilja uppskjuta afgörandet af de öfriga under litt, a), c) och d) förekommande anslagsfrågor, intilldess Stats-Utskottels förväntade utlåtande angående regleringen af utgifterna under Riks-statens 8:de Hufvud-titel till pröfning förekomme. Vid sådant förhållande, och då Utskottet inhemtat att Stats-Utskottet vid regleringen af 8:do Hufvud-titeln uppskjutit behandlingen af frågorna om anslag till folkundervisningen i afvaktan å Riks-ståndens beslut i anledning af Sammansatta Utskottets deröfver afgifna betänkande, har Utskottet ansett sig böra hemställa, dels att Preste-ståndet måtte uti de uppskjutna anslags-frågorna nu fatta beslut, dels ock att, intilldess sådant skett, med sammanjemk - Sammansatta Slats-, Hemlin.- samt Allm. Bese.- och Ekon.-Utsh. Mern. JYs 35. 7 ningen af Riks-ståndens skiljaktiga beslut angående anslaget till lärarelärlingar malte anstå. I afseende å Utskottets hemställan i fråga om vilkoren för foikskole-lärares antagande, hvilken hemställan blifvit af Preste-ståndet afslagen, äro de öfriga Riksståndens beslut i så måtto sins emellan skiljaktiga, att
Det blir en stygg synd, du då får på ditt samvete, ty sjelfva friskheten i min individualitet ligger just i dender barnsliga ödmjukheten; så länge den fins, kan man aldrig bli gammal till sinnes, aldrig olycklig och bitter. Hvarje uppmuntrande ord förefaller mig så nytt, gör mig så hjerteglad och tacksam, som vore det första gången i mitt lif, jag hörde något sådant. Du undrar väl, hvad det är, som lagt en sådan tyngd öfver mitt sinne i dag – åh, det är inte det, att min sjukdom är obotlig (ty hvem brydde sig om det, bara den ville hålla sig någorlunda i styr!) men det är det, att jag nu fruktar, den skall draga ett streck öfver mina förhoppningar att komma utomlands. För närvarande hotar den med ett nytt utbrott, men nu är jag sjelf en half doktor, och jag skall slåss med den till det allra yttersta. Plågorna äro inte farliga, och jag kan arbeta lika bra, det är bara det, att man blir en fånge, och det är det, jag har så svårt att förlika mig med. Det är så förbittradt förargligt, att vara så maktlös mot sin egen kropp, när själen är så frisk och stark. Jag hoppas emellertid, att du icke räknar mig till den kategori, om hvilka man kan säga: »När fan blef sjuk, så ville fan bli munk; När fan blef frisk, jo fan ock blef han munk!» Pjunk är det värsta jag vet. Men att det här är ettrigt förargligt, det får du medge. Att vara bunden som en tjudrad höna! Inte få röra sig ur rummet! Och feberrysningar! Hade jag varit frisk, så är det mycket troligt, att jag qvistat till Stockholm ett tag för att gå på teatern hvarenda qväll. Jag har mina privata skäl (rufvar på ett skådespel och en liten komedi). Förr brukade jag alltid ligga i Köpenhamn och gå igenom deras repertoir, men jag kunde precist lika gerna resa till Stockholm. Och så hade jag en stor, egennyttig plan i kikaren: vi kunde blifvit kompanjoner om skådespelet. Jo pytt! nu får skådespelet stryka i skrinet. (En längre kritik öfver berättelsen »Årstider» hade föranledt ett häftigt svar från förf., hvilket anlände efter afsändandet af föregående bref.
Var ikke dette Sidste Tilfaeldet, at en faelleds Iignende Aand maatte have Iignende Virkninger, skulde man forundres mere over fra svensk Mand at höre den Normand bebreides, som arbeider for og vil, at Norges politiske Selvstsendighed maa ligesom i Sverige, der, ved kjaekt og itide at tjltage sig sin, reddede og udviklede sit for-traeffelige Sprog og sin Literatur, have en Selvstaendighed i enhver aandig Hensende til nödvendig Fölge — en lid, hvorved Individet dog gjör sit Faedreland og alle Videnskabelighedens isaer den skjön-nes Republiker en större Tjeneste end sig selv. Eidsvold i October 1833. Henrik Wergeland. Det andra, af Welhaven författade aktstycket, som var afsedt för införande i Aftonbladet och som synes vara skrifvet omkring 1836, innehåller bland annat ett uttalande om unionen,« hvilket säkert skall ådraga sig mycken uppmärksamhet, eftersom det, mutatis mutandis, kan tillämpas på förhållandena i innevarande ögonblick. En anonym Fremstilling, hvormed Morgenbladet sögte at kor-rigere Herr Overskous Synsmaader af nogle norske Anliggender, har faaet Flads i ” det sjette Aftonbladet ”, hvor den ledsages af et par Anmaerkninger, hvilke dbg ikke indeholde stort andet, end de naive XJdtryk af en Anerkjaendelse og et Bifald, som den taenkende Laeser,der forstaaer at prove et Föredrags Sandhed med dets egne Ingredienser, skal finde selsomme, sel v om han forresten er ligesaa ube-kjendt med de hidhörende Fakta som Aftonbladets Redaktion. \ Herr Overskous Artikel er en af dissc Raisonnementets og Kombinationens Kraflsupper, der kaages paa en Pölsepind af Tiden, men der ligger ingen forsaetlig Svig i denne Tillavning.
Hvad beträffar (jamia Ull-diskont-fonden, så upplyses af de deröfver upprättade, härhos bifogade, kapital-slut, att denna fond, hvars behållning vid 1852 års slut beräknades till 24,700: 9. 6. (deruti inbegripna osäkra fordringar till belopp af 3,640 R:dr 1 sk. 2 rst.) under revisions-åren haft följande inkomster: Ullsorterings-, värderingsoch magasinerings-afgifter 3,383: 22. 2. — Bidrag af manufaktur-medlen . 2,400: Ersättning af allmänna medel för åren 1852 och 1853 uppkommen brist .' 1,378: 5. 6. g ogc19 8. Hvartill kommer afskrifning af en balanserad skuld för lemnade förskott af tulloch' konfiskations-medlen 4,487: 7. 8. Summa R:dr 37,443: ÄS. 10. Utgifterna under samma tid hafva uppgått till följande belopp: Aflöning till UH-kontorets tjenstemän och betjente samt Direktören L. Hofman Bang . , 7,558: 16. — Reseoch traktaments-penningar till bemälte Ränta till Manufaktur-diskonten för lemnade förskott 804: 32. 10. hvartill kommer en afskrifning å Ull-kontorets inventarier 19: 11. 5. tillsammans 4. uti hvilka tillgångar likväl innefattas omförmälda, fortfarande balanserade, osäkra fordringar till belopp af 3,640 ll:dr 1 sk. 2 rst. Sedan, på sätt i förut afgifna revisions-berättelser omförmäles, med anledning af Rikets Ständers år 1849 församlade Revisorers framställning örn angelägenheten af särskilda medels anvisande till bestridande af den del utaf gamla ulldiskont-fondens utgifter, som af dess inkomster icke motsvarades, Kongl.
Konungen skulle således finna sig nödsakad att med ett än större antal årligen öka famillerne, och då af nuvarande adeln ej mer än vid pass 1/3 är gift, och de som uphöjas i adeligt stånd vanligen uti en än större proportion äro eelibatärer, eller barnlöse, skulle således under samma fortfarande omständigheter årligen ut öfver de förenämde 12, ett ökadt antal nya adelsmän fordras för att bibehålla nuvarande numerär bland adeln. Härvid väntar jag mig naturligtvis den invändning: Närvarande antal af Sveriges adel är för stort och bör förminskas. 1 England, ibland en mycket större population, är detta antal vida mindre. Må det tillåtas mig svara: exempel uti olika omständigheter förvilla lika ofta som de bevisa, och autoriteter böra åtföljas af skäl, för at gifva öfvertygelse. Sjelfva det så ofta citerade England erkänner felagtigheter i sine lagar, och hyser en lika upriktig önskan för reform, som vis vördnad för helgden af gamla författningar. Hvilka äro då dessa skäl för adelns förminskning, och hvilket 324 Den 1 Augusti 1812 är det tillräckliga antal, hvars bibehållande, efter en värd ledamots tanka, utgör ändamålet af dess inrättning? Jag tinner ej detta antal, hvarken af honom eller någon annan bland väre lagstiftare bestämdt. Skulle man söka grunden dertill uti de skyldigheter och göromål hvaruti adeln, dels vid dels utom Riksdagarne, härefter som hittills, skulle deltaga: uti Ständernas öfverläggningar, uti Utskottens arbeten, uti Konungens råd, uti civila eller militära embeten m. m. så tinner jag ingen orsak hvarföre detsamma bör vara mindre än det nu är. Af 1100 lefvande familier hafva vid denna riksdag endast 300 låtit anteckna sig; af dem sällan mera än hälften varit närvarande, och af denna hälft åter hälften eller 75 med fullmagt suttit för andra.
Men indianen svarade ingenting utan såg efter de andra höfdingarna, som långsamt redo bort, blickade på de kringstående, tvekade ännu ett ögonblick och tycktes så inse att det var en hopplös kasus, hvarför han plockade upp sina tillhörigheter från marken och skyndade med långa steg och mycket liten högtidlighet efter sina kolleger, med den ståtliga fjäderbusken svajande utefter ryggen och ledsagad af åskådarnes skratt och glåpord. Egentligen borde han väl ha ett kok stryk också, funderade Muponen, men uppgaf i belåtenheten öfver sin återfunna vallack alla vidare demonstrationer och ledde ut den från agenturens gård under försäkran att nu skulle han genast hem. Och då vi tidningsmän kort därpå sutto vid vår middag, kom han, ledande sina båda hästar, upp till vår barack, band dem vid dörren, trädde in och gick laget rundt, räckande handen åt enhvar af oss, i det han sade: adjö nu, tackar så mycket, såsom ackompagnement till hvart handslag. Det var väl förut bestämdt. Ångbåten från Liverpool till New-York hade redan några dagar varit ute på oceanen, så att de flesta af passagerarne hunnit öfver sjösjukestadiet och kunde vistas uppe på däck samt deltaga i det egendomliga sällskapslif, som råder ombord på en stor oceanångare. Jag för min enskilda del hade tämligen snart fått nog af detta sällskapslif, som just inte föreföll mig synnerligt intressant, och jag tillbragte därefter en stor del af min tid nere på mellandäck, där samlingen af passagerare var betydligt brokigare och just därigenom också hela hopen intressantare än på första klass. Det är ett egendomligt förhållande, detta att egentligen blott de fattigaste och de rikaste och långt ifrån alla af de senare äga mod att helt och och hållet vara sig själfva, att göra och låta som de behaga, kläda sig som det lämpar sig bäst för tillfället och omgifningen, sätta sig öfver andras omdöme och i främsta rummet blott fästa afseende vid egen bekvämlighet och egen fördel hänsynslöshet i ena fallet, emedan ingen ändå är en tacksam för att man lämnar det egna jaget ur sikte, i det andra emedan i alla fall ens önskningar bli uppfylda så länge man har råd att betala högsta pris för alt.