Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har allt sedan jag i dessa ämnen börjat tänka oafbrutit föreställt mig nödvändigheten, att för utvecklingen af Sveriges krafter införa ett förändradt StatshushåliningsSystem; jag är hänförd af den mening, att Sverige uti sitt ifrån Europa skilda läge, kunde bilda ett lyckligt af de stora politiska verldshändelserna till det mästa oberoende land; Jag hartrodt att detta Samhälle hvilket allt sedan dess tillvaro »om Stat synts hysa inkräktningsbegäret och i brist deraf försvars omsorgen till sådant hufvudföremål att Samhälisförkofran derigenom uti betydelig mohn blifvit åsidosatt, skulle genom förändrade grundsattser, och endast genom ett sådant vilkor kunna betydeligt stiga i nu bristande inre styrka och förmåga; jag har trodt att nästan hvar enda gren af Statsinrättningen, hos oss behöfde omskapas för att mera ändamålsenligt kunna fylla sitt föremål; jag har trodt mig såsom to obestridlig histo risk sanning kunna antaga , att de rökverk, som af smickret understundom åt Regentar tändas, på intet ställe verkat till den oupplösliga förening emellan Konungars och Folks intressen hvarförutan Statsskickets bestånd ej hvilar å någon säker grund; jag har derföre trodt att Folkrepresentantens föremål , alltid borde vara ett oförfalskad! yttrande af sina tänkesätt och meningar i afsigt att upplysa; jag bar med ett ord trodt, att det vore Folkrepresentantens åliggande att tillkännagifva Styrel - Ben *2 Ju/ii t\ nit Rens brister, iika så väl som landofs öfriga be-l hof, samt att det är Styrelsens pligt, att uttänka medlen till det felaktigas afbjelpande och att dertill verksamt bidraga; jag hade trodt att bihofvet af Förslag till ett förbättradt Representationssätt, äfven lämpeligast till Thronen kunnat frambäras i anledning af den ventilerade frågan angående decharge för StatsRådet. Om en sådan underdånig önskan kunnat anses innebära en indirect förebråelse einot StatsRådet, att icke härutinnan hafva sjelfkrafdt påmint om
Riksförsamlingen kan sysselsätta sig med: a) Stiftande, ändring eller upphäfvande af Grundlag eller Grundlags-bud; b') Ändring i Landskapens Val-stadgar; c) Stiftande, ändring eller upphäfvande af Lag eller Lagbud, som omtalas i §. 87 Regerings-Formen; cT) Beslut om de Kronans ordinarie Statsmedel och Inkomster, hvarom i §§. 5t) och 64 Regerings-Formen förmäles; e) Beslut om Kronan tillhörig fast egendom, enligt §. 77 RegeringsFormen, samt om Conlract, vid hvilka Kronan är contrahent; J) Beslut om förändringar i Rikets mynt till skrot eller korn, enligt §» 79 Regerings-Formen; Beslut om indelning och rotering, enligt §. 80 Regerings-Formen; K) Beslut 0111 de fordna Riks-Ståndens privilegier, enligt §. 114 Hegerings-Formen; 1) Underdåniga önskningar, eller anmälanden hos Konungen; Den granskning af förvaltning och embetsåtgärder, samt de derpå •rundade steg, som Grundlagarne ålägga eller medgifva; P) Den förvaltning af Rikets Bank och Riksgälds-Contoiret, som i §. 72 och 66 Regerings-Formen är uppdragen åt Riksförsamlingen; rn) Bestämmandet af Riksstaten, eller anslåendet af Statsmedlen, med allt hvad dertill hörer, och i §§. 6i, 63 och 64 Regerings-Formen när mare beskrifves; Bill. till M. St. S Sami. 22 Häftet. $ 34 Bil. till Constitutions-Ut skottet* Memorial, N:o 58. n) Beslut om de Extraordinarie Utlagor, eller Bevillningar, hvarom 60 och 64 förmäla; o) Upptagandet af Lån, enligt §. 76 Regerings-Formen ; p~) Anordnandet af Riksdagskostnader och beslut i ordningsmål, samt dem, som röra Kamrarnes eller Utskottens Protocoller, Catizli oell Betjening; q) De i Grundlagarne föreskrifna val. Morn. 2.
N:o 263, i anledn. af väckt motion, ang:de anslag till inköp af en Kansli-rådet Krutmeijer tillhörig gravyrsamling; och N:o 264, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de understöd åt Öfverste-Löjnanlen J. Z. Dunckers enka, Maria Charlotta Tuderus. Föredrogs men bordlädes ånyo på begäran af Gr. Lager - 40 Den 30 Juli. bjelke, Gust.: oell Gr. Taube, Henning Edv., SlalsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagde nedandämnde utlåt:n: N:o 265, i anledn. af erhållne ålerremisser å betänk. N:o 44, ang:de utbetalning af stadgad ersättning utaf allmänna medel till vittnen i brottmål, då den tilltalade saknar tillgång, eller ersättningsskyldighet icke kan honom åläggas; samt N:o 266, i anledn. af erhållne ålerremisser å utlåt. N:o 81, ang:de uphörande af s. k. vakansoch förslags-liggetidssamtbegrafningshjelps besparingar, samt om årliga anslag till vederbörande pensionskassor, såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta. Föredrogs och lades lill handlingarne StatsUlsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern. N:o 267, i anledn. af erhållen återrerniss å utlåt. Föredrogs StalsUisk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern. N:o 268; i anledn. af erhållen ålerremiss å utlåt. Hr Rosenblad, Bernh.: Del kan naturligtvis icke falla mig in ali vilja lägga något hinder i afseende på en fråga, som är af Ständerna afgjord, men jag anhåller endast alt till pro!, få förklara, att jag icke deltagit i R. o. Ad:s i afseende på denna fråga fattade beslut. SialsUlsk:s förevande mern. lades lill handlingarne.
Om man underlåter detta, kan det synas, sorn ville man endast sätta Konungens rådgifvare i sticket för alt vid nästa riksdag få skäl lill klander, huru saken än algjordes. Om näringsfrihet infördes, så kunde man påstå att af Ständernes ordalag bort slutas till motsatsen eller tvärtom under andra förhållanden, så ali man från hegge sidorna linge öppet tillfälle alt klandra. Jag kan icke ime någon annan alsigt med denna underlåtenhet alt säga sin mening. Visserligen förutser jag, att den mening, som af Ständernes flertal varder uttalad, torde strida mot den jag förfäktar; men jag anser det ändå vara bättre att de säga det rent ut, än i förtäckta ordalag, hvarigenom endast split skall föranledas. Jag tror ytterligare, att denna mening bör uttalas, på det att näringsidkare ej må längre sväfva i ovisshet om näringstvång eller näringsfrihet verkligen föreslår deni. Premisserna afhjelpa icke otydligheten i slutet, ty om dessa äro aldrig så talande för en mening, men icke motsvaras af sjelfva förslaget, så tjena de till intet. Hvad innebär väl denna hemställan? Icke ens en önskan, utan endast en förmodan. Detta är ett sätt att uttrycka sig, sorn jag icke sett vara brukligt i önskningsmål, än mindre i sådana, som antagit en annan form. Utsk. säger dock sålunda: att de till Utsk. remitterade motioner icke böra föranleda till annan åtgärd, än att R. St. i und. tillkännagifva den förmodan, att numera alla upplysningar vunnits, som kunnat anses nödiga i afseende på rättelser eller tillägg vid R. Sits förslag till lagstiftning om näringsfriheten, med hvad dertill hörer, samt att K. M. följaktligen i öfverensstämmelse med så väl de 3 RiksSttns som äfven BorgareSt:s tid efter annan etc. Således uttrycka Ständerne på detta sätt ingenting annat, än en förmodan att Konungen skall förena motsatta önkningar, d. v. s. göra det omöjliga. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag anhåller att få fästa niig vid etf uttryck, jag hört fällas af en värd ledamot, och hvilket jag icke kan godkänna, ulan hvaremot jag på det högsta protesterar.
Under öfverläggningarne i detta ämne beslöts först, att bilda ett sällskap, utsträckt öfver hela riket, och hvars ledamöter genom goda råd, efterdöme!! och verksamt biträde skulle söka upphjelpa den sjunkande moraliteten samt förekomma de vanligaste anledningarne lill en tryckande fattigdom; men då spridda krafter verkade svagare än samlade, och nya organisationer alltid hade sina svårigheter samt vänligen fordrade betydligare uppoffringar och längre tid för alt komma till stånd, trodde man det vara vida bättre att ansluta sig till de af Regeringen för likartade ändamål inom hvarje län stiftade hushållningssällskaper samt söka alt inom och genom dem befrämja en mera utsträckt och lifvad verksamhet i detta syfte. Till lörekommande af lekamlig nöd bland den arbetande klassen behöfde allestädes införas passande binäringar, inrättas ränteförsäkringsanslalter, sparkassor och dylikt, samt på ett ändamålsenligt sätt ordnas de för jordbruket och de obesutnes bergning menliga förhållanden, som egde rum emellan jordegare å ena sidan, samt landtbonde!*, torpare och arrendatorer å den andra. Allt detta kunde och borde 14 Stuls-Utskottets Utlåtande, Jtl 87. vara föremål för hushållningssällskapernas omtanke, och inom deni skulle, enligt motionärernes tanke, män med nit och förmåga att verka i denna riktning icke saknas, blott de dertill egde nödige medel. Saknaden af penningar borde alltså afhjelpas, så vida hushållningssällskaperna skola kunna uppfylla sin bestämmelse, hvilken blefve allt högre och vidsträcktare, ju mera samhällsförhållandena mångfaldigades. För främjandet af sedlig och materiel förkofran samt andre dermed sammanhang egande ändamål, hafva bemälte motionärer föreslagit, att Rikets Ständer ville bevilja ett årligt anslag af 1000 R:dr för hvarje hushållningssällskap i do större länen och i proportion derefter i de mindre. Ehuru Utskottet till fullo uppskattar värdet af hvarje förkofran i sedligt och materielt hänseende, har Utskottet likväl icke kunnat dela motionärernes åsigt att detta vigtiga mål uppnås på den väg, som i motionerna blifvit uppgifven.
(Jall funna uppfylla fitt änbamål, att t brebb meb ben Sinbelta ©ol» båten funna bcltaga i Sanbets förftvar; lärer Äongl, SOfajst bcrföre i 91åber äffa, att till SBeiväriitgSmanffapct» tvapettöfniugar ftfnämbe tillöfta anfag af 85,000: af 9vifetS ©tanber nu må beftås.” 3:o. SScffätutab oc() Materiel. :’5ör f?rigS»(Tollcgii ©cpartcmcnter anflogS ivib förra ©tafsreglcriitgeti till ntatericla bcljof 626,000: famt befjutom af öftverffotteit på 2intomft»titlarne . , . 70,000: ^illfammanS 696,000: transport 335,001. 13. 8. — 9 — transport utom inbelta räntor för 3lfcrS ÄruObtuf od) JjmSqtvarna @eivärö»Sactoti, efter fönvanbling, 275: 19.7. ©iligt af tveberböranbc afgtfne fullftänbige ut» rebniitgar erforbraS nu. gör 2lrtilleric»3lfbe(ningen 197,865: bcrutt inbegripttc 15,365 för fölariebctgS Särotverf. gör UtrebningS»2tfbelningen 536,300: gör gortificattonö»2lfbelningen 52,000: tillfammanS 786,165: fnvaban tillöfningen i runb fumma utgör font nu l)är till beftåenbe upptages.” ”©etta belopp rnåfte boet nöbivänbigt öfaS t famma mott, be till utgifter för en gång för $rigS»©tltegti.
Det är icke möjligt att på förhand beräkna, hvilka åsigter, som vid de blifvande mötena komma att göra sig gällande; och jag anser att vi böra söka att förekomma föi hastade besluts fattande, som med enkel pluralitet lätteligen kunde genom öfverraskning tillvägabringas. Då Irågorna icke äro underkastade föregående tillkännagilvande, skulle jag älven önska att beslut i vigtigare saker skulle vid 2:ne efter hvarandra följande möten fattas för att vara gällande. Beträffande borttagande af ordet »afhändande», tror jag mig veta, att Frih. Klinckowström sjelf i afseende derå ändrat åsigt, och jag behöfver således icke derom yttra mig. Den 11 April e. m. 181 Hvad slutl. angår Frih. Tersmedens yttrande, att vi icke kunna hoppas Regeringens sanktion å ett beslut om qvalificerad röstpluralitet i previlegiifrågor, så kan jag icke begripa grunden för en sådan förmodan; ty då grundlagen medgifver R. o. Ad. att om sina previlegier besluta, måste det äfven vara R. o. Ad. tillåtet att bestämma sättet för sina beslut och att derför fastställa röstpluralitet af hvilken proportion som helst. Frih. Tersmeden: Frih. Klinckowström har förundrat sig öfver, huru jag kunde veta alt K. M. icke skulle komma att sanktionera ett beslut om qvalificerad röstpluralitet i privilegiifrågor. Det är naturligtvis efter min individuella uppfattning, och då jag i detta afseende icke haft beröring med någon af Konungens rådgifvare, har jag endast uttalat min enskilda tanka om saken. Jag har icke, såsom Gr. Oxenstjerna velat påbörda mig, sagt att ett sådant beslut vore stridande mot grundlagen, utan endast att de adeln gifna previlegier blifvit adeln förbehållna under förhållanden, som nu icke få förändras. Gr. Lilj”ncrants har ansett min uttalade åsigt obegriplig. Det bevisar endast att vi förstå på olika sätt. Då adelil fått rättighet att bestämma om sina privilegier, är denna rättighet lemnad åt adeln, sådan den då var.
Vid genomläsandet af det motiv, U t sk :t för afslag å motionärens' framställning i detta ämne anfört, kan jag icke neka, att jag funnit Utsk:t hafva gjort sig skyldigt till vissa motsägelser i sjelfva bevisningsgrunderna. Utsk:t säger nemi.: »Ehuru det måste erkännas som önskvärdt, att undervisningen vid Universiteten kunde så ordnas, att särskildta lärareplatser inrättades för hvart och ett af de vigtigare läroämnena, till hvilka Statsekonomien onekligen bör hänföras etc. etc.» Utsk:t har således medgifvit att Statsekonomien, är ett bland de vigtigaste ämnen, som bör utgöra föremål för ungdomens undervisning — och under sådane förhållanden förefaller det mig besynnerligt att Utsk:t slutar med att säga: » har likväl Utsk:t icke kunnat antaga, att det af motionären uppgifna behof — då någon framställning derom hvarken af den akademiska styrelsen eller af K. M:t blifvit meddelad — för närvarande är bland de för Upsala Akademi mest oundgängliga.» Det är visserligen sannt, att denna framställning hvarken kommit från K. M:t eller från den Akad. Styrelsen, men då den juridiska fakulteten uttalat sig för nyttan af att erhålla en särskild profession i detta ämne och Utsk:t sjelft medgifvit, att det är ett bland de vigtigaste ämnen för ungdomens undervisning, så förefaller det mig i hög grad ologiskt att efter sådane premisser komma till den konklusion, att Utsk:t ej finner skäl att bifalla förev:de motion. Vi veta dess utom, att Sverige allt mer och mer invecklas i penninge-affärer, så väl inom som utom landet, och jag hemställer till Eder, M.Hrr, om det icke, med afseende fästadt härå, kan anses nödvändigt, att snarligen söka vidtaga någon åtgärd; hvarigenom begreppet om national-ekonomien blef i betydligare mån än hittills utveckladt; 248 D en 21 Juli e, m. ty sannerligen är det icke bedröfligt att tänka, på hvad sätt denna vetenskap f. n. bedrifves. För min del får jag på det lifligaste yrka afslag å Utsk:ts hemställan, samt anhålla derom, att E.
Utlåtande icke fästat erforderligt afseende å den väsendtliga skillnad, som eger rum, emellan det förhållande motionären ifrågasatt, nemligen flyttning ur och 4 Lag-Utskollels Betänkande, JV§ 11. i hus å landet, utan att, större eller mindre jordlott dermed följer, och del 3 landet vanligaste, att, vid sådan flyttning, jordlott jemväl fråneller tillträdes. 1 förra fallet kan jag för min del icke inse behofvet för den som hyrer, att tillerkännas större fördelar, än den som hyrer i stad, om ej så vidt man afser den aindre tillgång, som på landet vanligen finnes af blotta huslägenheter, jemförelsevis med förhållandet i stad och hvilken sednare omständighet påkallar en längre uppsägningstid. Motionären^ afsigt kan icke vara att söka rubbning i de aftal om hyra, hvilka bestämmas genom ordentliga, på viss tid ställda kontrakt, de der alltid tjena till efterrättelse, utan afses otvifvelaktigt de hyresaftal, som ske för obestämd tid. Om man nu i afseende pä dessa skall efterlefva hvad lagen i 16 Kap. 5 § Jorda-Balken stadgar för landtbo, så inträffar, att då husegaren, af en eller annan orsak, finner sig befogad att, straxt efter Thomedag, t. ex. den 2 Januari 1831, uppsäga sin hyresgäst, sitter den sednare likväl qvar i husen till den 14 Mars 1833 eller nära 2 år 21 månader. Kortaste uppsägningstiden blir alltid något öfver 1 år 2' månder, hvilken tid alldeles icke tyckes vara behöllig för den, som blott söker tak öfver hufvud. Inträffar nu härtill, att den hyrande inhyser brottsliga och lösa personer, som jemte honom icke blott göra ohägn och skada å kring huset liggande egor, utan ock sprida allmän osäkerhet i orten, så synes nog hardt, att samhället obh husegaren, det oaktadt, skola vara tvungna, att åratal behålla en sådan person, till och med om han dömes än för ett, än för ett annat brott. Hvarföre lagen för landtbo bestämt så lång flyttningstid är lätt att inse, då man vänder sin uppmärksamhet åt hemmansbruk.
Åuctoriteter alt söka befrämja frivilliga öfveienskommelser om preste-rättigheternes utgörande i de gäll, der sådane icke egt rum, hvarvid bör tillses, att ifrågavarande conventioner må omfatta alla slags preste-rättigheter, af hvad namn som helst, och således ej mindre de serskilda slagen af tionde, än äfven likstolar och de så kallade jura stolte, taxerade efter de olika grunder, hvartill omständigheterna kunna föranleda; jemte det äfven, under vacancetiden, församlingarne må vara tillåtet att begära och afsluta dylika öfverenskommelser, hvarvid den blifvande Kyrkoherdens rätt bör af ConlractsProsten bevakas, och för öfrigt förfares enligt ofvannämde åren 1816 och 1819 utgifne Förordningar. Efter denna framställning af hvad Förfaltningarne i detta ämne hufvudsakligen innehålla öfvergår Utskottet till motionernes besvarande; och beträffande först Herr Ribbings , Jöns Erssons och Peter Mårtenssons fi a inställningar derom, att Presterskapets löner måtte dels utgöras i contant istället för in natura, dels erläggas i spanmåil eller dess värde efter markegång, samt att uppbörden deraf borde ske af vederbörande Kronofogde, emot viss uppbörds-procent och i sammanhang med den allmänna krono-uppbörden, så och då Utskottet anser, att samma orsaker, som ligga till grund för lönens utgörande hittills i flere olika persedlar i olika delar af Riket, nemligen varuprisens ombytlighet samt näringarnes och produeternes olikhet i serskilda orter, äfven måste utgöra oundvikliga hinder för lönernes bestämmande öfverallt i en och samma persedel, vare sig säd eller annat, samt att lemna församlingarnes invånare frihet att, efter behag, prtestera lönerne antingen in natura eller med penningar efter markegång, skulle vara att tillägga dem mot löntagaren en rättighet, som icke motsvarades af någon förmon å dennes sida, samt i följd deraf innebära lika mycken orättvisa Allm.
Med detta utslag har jag låtit mig nöja, icke derföre, att jag anser Herr Lagmannen Engeström hafva rätteligen förfarit, om än fullmakt för Sakägarens ombud till medlens uppbärande ej företeddes förr, än lyftningen skedde, enär fullmakt härtill ej förr kunde begagnas, än medlen voro att tillgå, men dessa af Herr Lagmannen icke bevisligen förr blifvit erbudna, än då de efter fullmakt lyftades af Westholm, helst Herr Lagmannen i stället allt ditintills vägrat alt sin skyldighet lill penningarnes utbetalande uppfylla — utan jag har derföre låtit utslaget vinna laga kraft, att till den utgång, saken fått, syntes mig en giltig grund ligga uti rätta Sakägarens afstående från det förevarande anspråket; och af detta skäl har äfven jag trott mig böra nedlägga en talan, som hufvudsakligen åsyftade endast att åt Sakägaren skaffa godtgörelse för hvad lian förlorat. 1 en till Justitiä-Ombudsmansembetet den 30 November 1843 ingifven skrift hafva åtskillige hemmansägare inom Allbo härad af Kronobergs län klagat deröfver, att ehuru, i anledning af Rikets Ständers vid 1829 års riksdag hos Kongl. Maj:t i underdånighet gjorde anhållan, det till allmän rättelse måtte stadgas, att kronobrefbäringen inom de län, der denna skyldighet hemmansägarne ålåge, icke finge oftare än två gånger i veckan utgöras på de dagar, som af Konungens Befallningshafvande utsattes, så vida icke ärendets vigt och angelägenhet gjorde undantag derifrån oundvikligt, såsom vid durchmarcher, kungseller kronoskjutsningar, skallgång, skogseld och så vidare, i hvilka fall brefven borde med ridande bud fortskaffas och, till förekommande af missbruk, ärendets beskaffenhet jemväl i korthet och i allmänna ordalag utanpå brefvet antecknas, samt alt Konungens Befallningshafvande borde, i 176 enlighet med dessa föreslagna grunder och efter socknarnes hörande, i ämnet uppgöra reglering om kronobrefbäringen m. m., Kongl.
Detta hade likväl, efter min tanka, icke behöft hindra Utskotten “från pröfningen af “Beredningens förslag till en framtida jemnare “fördelning af Båtsrnanstungan, Städerne emel“lan“, hvilket, af Utskotten gilladt, äfven kunde för Rikets Högloflige Ständer framläggas, allt under den åsigt, att berörde fördelning komme uti verkställigheten att sträcka sig till Rikets samtliga Städer, hvilket, äfven efter min öfvertygelse, utgör hufvudvilkoret för fördelningen, om afsigten dermed skall vinnas, som måste vara att afse förmågan att bära de med Båtsmansskyldighetens utgörande förenade kostnader. Häruti förenade sig Herr Commerce-Rådet Santesson. STOCKHOLM, mos Cari. As. I (Vormulaire.) Litti» A. Förslag till ny fördelning af Städernes Båtsmanshåll, upprättadt i öfverensstämmelse med de af Kongl. Majit och Rikets Ständer derföre bestämda grunder. Antal Båtsmän, sorn hittills af Städerne varit underhållne Projecterad ny Städernes Jord Fördelning emellan Borgerlig näring samt hus och tomter. Summa Båtsmän, som föreslås att underhål. las af Jord af Borger, lig nä- ring Summa hemmantal efter ny Skattläggning bör underhålla Båtsman, i förhållande till roteringsgrunderne inom hvarje Provins Bevillning i medeltal för fem år böra underhålla Båtsmän , å en sådan för 000 R:dr o sk. o r. (Formulaire.) Litt. B* Sammandrag af de från vederbörande Konungens Befallningshafvande infordrade Uppgifter öfver Städernes jord, efter derå verkställd ny refning och skattläggning, utvisande huru mycket deraf är till serskildt ändamål, före i827 års utgång, disponeradt, samt huru mycket i Ordinarie Båtsmanshållet bör deltaga, i förhållande till derföre bestämde Roteringsgrunder. N* Län N, Län Summa c nj 3 ° J 1 Mr2. * <?
Men Rose var ibland just intet tacksamt subjekt att ta i tu med! Så fort hon kom åt, kilade hon ut för att leka med statbarnen, eller ock höll hon till i stallet, där hon kröp under hästarne eller klättrade upp på dem och sprang så hela raden utefter på deras ryggar, där djuren stodo bundna i spiltorna. Och gång efter annan måste hon med sönderrifna kläder och skråmor i synen släpas hem med våld till lexläsningen och måltiderna. Då kunde det hända, att hon både bet, sparkade och slog ikring sig, tilldess grefven eller grefvinnan kom tillstädes och tog hand om henne och lät henne be om förlåtelse och kyssa på hand, hvilka begge saker hon utförde med sådan grace och ångerfullt bönfallande min, att hon hvarje gång genast vann sina fosterföräldrars tillgift. En vacker dag, då hon var med grefven nere i stallet, tiggde hon på ett i hans ögon så förtjusande sätt om en häst, att hon verkligen fick en, med sadel och mundering, och när grefven sen berättade, hvad han gjort, för sin fru, gick denna genast i författning om anskaffande af en lämplig riddräkt åt sin skyddsling. Och så fick fodermarsken, som förut tjänat vid Lifgardet till häst, ordres att undervisa Rosa i ridkonsten. Hon blef den tacksammaste elev, han kunnat önska sig, men den stackars lärarinnan ruskade på hufvudet, när hon blef vittne till sin elevs evolutioner på hästryggen, och såg ut som en höna, hvilken kläckt fram en ankunge, i det ögonblick denne kastar sig i första vattenpuss och börjar simma. Tiden svann, och den unga flickan växte upp som en vilddufva, hvilken man försöker tämja. Det gick fortfarande mer än trögt med studierna, klagade lärarinnan.