Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har icke kunnat undgå, att emot den adie Grefven anmärka huru Grundlagen bör läsas till punkt; och jag ser mig äfven i anledning af den ädle Grefven emot mig rigtade anmärkningar, föranlåten erindra om nödvändigheten att med mera nog-* grannhet räkna till 13, emedan eljest ett misstag så lätt kan äga rum vid tydningen af en motståndares mening, då jag yttrar min förmodan, att ingen lärer vilja åtaga sig bevisningen, att Svenska Folket nu 1S23 befinner sig uti ett bättre mera individuelt lyckligt tillstånd än för 13 år sedan vid denna tid, borde jag icke vänta mig att man i stället för i31o, skulle upptaga den olyckliga ställningen före och under revolutionen 1.S09, såsom den jämförelsepunkt med närvarande tid, hvartill jag hänvisat. Ert sådant uppsåtligt misstag förtjenar ej att till vederläggning upptags®, då hvar man vet att jag säkerligen me - Den 5 Maji e. m. 39 fs verksamt än den adle Grefven sjelf och än de fl este af dess Colleger bidrog, att under denna Fäderneslandets brydsamma ställning frälsa det, som frälsas kunde; men det är likväl påkostande att under sådane förhållanden, genom en så uppenbar misstydning, blifva framstäld såsom den der önskade fllbaka den olyeks ställning för hv*ra afhjeipande jag i min mohn efter yttersta förmåga bidragit, och för hvars eviga af värjande jag kanske just derföre med mera otålighet än andra begär Styrelseuppmärk s. mhetens fästande vid Folkets fordringar, behof och tänkesätt. Nio 2» > Herr Hjerta, Guflof: Jag vill ej deltaga i den strid, som upp^ kommit derom, huruvida Svenska Folket äger en administration, liknande andra Grundlagsstyrde Folks. Tiden afgör nog den tvisten. Jag Anner åtminstone ej i Englands Constitution någon Ministére; men jag finnér likväl en Minister® i England. Folken finna sig behöfva; Folken fordra; tiden medgifver och. — nya former uppkomma, der de icke ännu finnas; eller iakttagas och. utbildas,der de verkeiigen finnas..
Underdånigst får jag förklara, att orsaken, hvarför 23,045 R:dr 16 sk. finnas mindre debiterade i UndsiUtningsmedels-Räkningen af den 3 Junii 1829 än i Span måls-Räkningen af den 7 October 1828, härleder sig derifrån, att, enligt det Fonnulair Statskontoret uti kirculair - ( 80 ) Bref den 31 October 1828, meddelt till den förstnämnde Hälsningen, skulle deruti till debitering blott upptag-as, hvad KronoFog-darne bade fått till Uppbörd, som utgjorde 295,569 II:dr 20 sk. 5 r:st, men icke hvad till de fattige utlemuats, förmodeiigen på den grund, att, enligt Kongl. Majrts Nådiga Bref den 20 December 1826, Församlingen agde återgälda Undsättnings - Spanmålen till de Fattige in Natura. — Om, för öfrigt den Method fått följas, som LandtContoret hade vidtagit vid uppgörelsen af den redovisning som, med anledning af StatsContorets skrifvelse den 28 April 1828, i fråga om liqvid emellan StatsVerkets Fond oell CreditivFonden under den 21 derpå följde Maji afgafs, hvarigenom på ett ställe framvisades Undsättningsbeloppen, så i Spanmål som penningar, med hvad derå influtit, så vågar jag tro, att anmärkningen i fråga icke blifvit gjord; underdånigst bilagde Transumt af sistsagde Redovisning, lärer fulltyga att redogörelsen icke der varit styckad. — Den särskildta Redovisningen å 25,043 R:dr 16 sk. har dock sedermera blifvit afgifven och till StatsContoret insänd den 26 November sistlidet år till följd af StatsContorets Skrifvelse den 10 förutgångne September och orsaken, att den icke förr blef afgifven, var dels, att den icke förut hade blifvit föreskrifven och dels att Magazins-Räkenskapen innehöll i hvad skick denna Redogörelse qvartaliter sig förhöll.
Den 11 December f. m. 311 icke gillar Ulsk:ns hela betänk., emedan clet icke, efter min tanke, gått så långt, som det bort, nemi. att tillstyrka ett totalt afskaffande af prygelstralfets användande inom armeen, så, då likväl en återremiss numera vore utan ändamål, sedan 3:ne Stånd redan fattat sitt beslut, så förenar jag mig hufvudsakligen uti hvad Hr Mannerskantz anfört, och yrkar bifall på betänk. Såsom ett ytterligare skäl, hvarföre jag anser ett afslag nu alldeles icke vara i sin ordning, ber jag att få erinra, att då inom beväringen och arméen kan finnas personer, tillhörande detta Stånd, som icke äro underkastade samma straff, som de öfrige, ty jag tror att de adliga privilegierne förbjuda användandet af kroppsstraff emot en sådan soldat, ifall han skulle förbryta sig, anser jag det vara olämpligt att bibehålla ett straff, som icke kan tillämpas på alla. Hr Munck: Jag har redan i ett föregrde yttrande sökt motivera mina åsigter i ämnet, och anhåller nu blott alt få ytterligare besvara några anmärkmr. Men först bör jag fästa uppmärksamheten derpå, att det icke varit Utskms mening att föreslå någonting annat, än inskränkning i prygelstraffets användande vid arméen. Man har här frågat, hur är det möjligt att göra denna inskränkning? Dertill svarar jag: Utsk:n hafva ju föreslagit, att den lind. skrifvelsen skulle innehålla en önskan, att K. M. mätte vidtaga sådana åtgärder, som göra det möjligt. Man har vidare sagt, att inskränkningen redan blifvit genom praxis införd. Sä mycket vigtigare är det då, att denna inskränkning kommer på papperet; först då blir den allmän. En ledamot, som exercerat Stockholms beväring, har trott, att detta straff vöre alldeles nödvändigt för disciplinens upprätthållande. Jag ber då få i minnet återkalla, hurusom 1812, då ett circulärbref utkom, som gjorde inskränkning i prygelstraffets användande, det nog allmänt förespåddes, om icke hela den Svenska arméens upplösning, åtminstone att disciplinen skulle derpå lida betydligt. Jag hemställer nu om detta varit förhållandet.
Om å alla partial-summor, hvilka på olika dagar inom ett och samma år utgått, räntan skulle godtköras, när ifrån den dag, penningarne erhållits, ett år förflutit, skulle täta och, måhända, dagliga ränte-liquider komma att uppgöras; hvilket ej allenast skulle förorsaka Com 3 - 34 Stats-Utskottets Betänkandcn. mitterade ganska mycket besvär, utan ock bidraga till vidlyftighet uti Räkenskaperne. Dessa olägenheter kunna förebyggas genom det af Stats-Utskottet föreslagne liqvidationssätt, enligt hvilket, all upplupen ränta skulle på en gång liqvideras, då sista andelen af Lånet uttages. Och detta liqvidations sätt har Stats-Utskottettrott sig böra tillstyrka, heldst dess antagande icke kan leda till annan påföljd, än att Riksgälds-Contoiret får något sednare disponera de ifrågavarande räntemedel, men hvilkas belopp åter synes icke kunna blifva särdeles betydligt, då i betraktande tages, dels, att ränta icke skulle i något fall kunna komma att erläggas, förr än år 1825 och troligen endast för mindre poster, och dels, att inom 2 å 3 år härefter, flere byggnader torde blifva färdige och Brandförsäkrade, hvilket fall liqvid om all upplupen ränta kommer att verkställas. Då vederbörande Magistrater skola besörja Uppbörden af Räntor och Capital afbetalningar å de, i föreskrifven ordning, till Riksgälds-Contoiret inkomne Låntagares förbindelser, har Stats-Utskottet ansett det vara af ganska stor vigt och angelägenhet, att för alla sådane Stats-Utskottets Betänkande/!. 35 betalningar en och samma förfallotid inom hvarje ar regleras och bestämmas; och i hvilket afseende Stats-Utskottet föreslagit, att räntan å Låntagares förbindelser, när de samma till Riksgälds-Contoiret inkomma, alltid bör vara godtgjord till den i Januarii nästpåföljande året.
Men äro då för fäderneslandet fördelarne af en fri TidningsLitteratur så stora, att de nu af mig omtalade olägenheter äro verkliga eller blott inbillade? hindras bildning och uplysning oemotståndligt, om ej en sådan finnes? det är detta jag vågar påstå och bedjer Eder söka afhjelpa! Redan vid åsynen af vårt land, lärer man genast finna, att alla försök till att befordra näringsflit, handel och bildning möta största svårighet i coinmunicationernes besvärligheter. Detta förhållande har qvarhållit jordbrukaren, ännu i denna stund, uti den slags tjenstskyldighet under de andra folkclasserne, att han måste fortskaffa dem och alla Statens effecter, emot en skjutslega, som synes mera lämpad efter de öfverslagscalculer man upställt öfver hvad man unnar jordbrukaren att förtjena, än efter de grundliga beräkningar af åtföljande indirecta bördor, hvilka klokhet och rättvisa bjuda, att alltid afse vid frågor om beskattning. Detta förhållande qvarhåller ännu i denna stund våra skjutsoch post - Den 2 Mars f. m. 43 inrättningar i ett skick, som hufvudsakligast afser de alidia nödvändigaste meddelanden, nemligen brefvexling och penningremisser. Först i sednare liderne hafva Tidningar blifvit tillåtne, att sändas med posterne, och detta till och med berodde af godtycke, ända till dess vid sistlidne Riksdag Rikets Ständer påbjödo en stämpelafgift, som gjorde denna angelägenhet till en rättighet, emot erläggande betalning till Staten. Ännu i denna stund kan man med största svårighet afsända böcker lill landsorterne, och med undantag af någre få orter, är det förenadt med kostnader, som så att säga öfvergå all förmodan. Det är sålunda en af verkliga förhållandet bäst vitsordad sanning, att de med posterne gående Dagblad utgöra enda medlet, att under nuvarande förhållanden befordra uplysning. Det är redan visadt, att de icke uti sitt närvarande skick kunna befordra den på ett nyttigt och ändamålsenligt sätt.
Det har dervid icke sällan händt, att betraktaren, gifvande vika för den förklarliga benägenheten att hafva domslutet öfver ett rättsfall ju förr desto heldre färdigt, lemnat åsido både den mödosamma och tidsödande forskning, som är af nöden för sakförhållandenas tillförlitliga utredning, och det allvarliga och samvetsgranna begrundande, som lagstadgandenas tillämpning kräfver; hvaraf åter följt, att sedan domslutet på nämnda sätt blifvit afsagdt, de sedermera så småningom framträdande närmare omständigheterna i saken ej blifvit sedda ur fullt opartisk synpunkt, ej fått gälla hvad de bort, på det att icke det på förhand gifna domslutet skulle behöfva återtagas. Då ett sådant förfarande, i sig sjelft förkastligt, ofta nog förenats med sanningslösa och orättvisa tillvitelser, än emot lagstiftningen än emot domaren, har det varit att beklaga, mest i den frihets namn, under hvars skydd det kunnat äga rum; ty tryckfriheten, liksom all annan frihet, har för sin tillvaro att frukta ej blott magten ock våldet, utan hon kan genom missbruk förstöra sig sjelf. När nemligen denna frihet brukas lättsinnigt och obetänksamt, eller i lögnens och illviljans tjenst, eller till att egga eller smeka menniskornas sämre lidelser, förlorar hon allt mer och mer i aktning och förtroende hos allmänheten, så att till slut ingen lyssnar till hennes ord, då hon, sin ädla kallelse likmätigt, någon gång med allvar och fog förer den kränkta rättens, den förhållna sanningens, eller den hämmade upplysningens talan. En tillfredsställande företeelse är det imedlertid att, efter hvad jag kunnat märka, icke några tecken antydt, att domstolarne låtit sagda missbruk verka till någon rubbning i deras lugna, opartiska hållning eller vilseleda deras bemödanden att söka sanningen och skipa rättvisan. Detta bland annat, synes mig vittna derom, att Sveriges domare-korps fortfarande äger grundade anspråk på det vitsord, som förut i dessa berättelser blifvit densamma lemnadt, för sjelfständighet, rättsinnighet och oväld. Men lagskipningens tillstånd beror ej uteslutande på dessa egenskaper.
Ridderskapet och Adeln tillkänna, att Kongl. Majrts Nädiga svar å Riksens Ständers under, dåriga skrifvelse, rörande Malmö, Götha Canal Bolags och Götheborgs DiscontVerks utredning, skulle nästkommande Måndag varda Ridderskapet och Adeln meddeladt. Då högstberörde rådiga svar nu redan blifvit afgifvit, samt inför Ridderskapet och Adeln uppläst, har Kongl. Majrt derigenom lemnat det mäst ovedersägliga bevis derpå, att Kongl. Maj-t, i hvad på honom kan ankomma, icke vill bereda någon orsak till Riksdagens förlängning. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke, sedan Kongl. Majit redan behagat i Nåder meddela Dess stadfästelse å Riksens Ständers rörande Malmö Götha Canal Bolags och Götheborgs DiscontVerks utredning fattade beslut, Herr Påhlmans sistledne gårdag väckte motion, om närmare föreskrifter för Fullmägtige i RiksgåldsCon< toiret, i händelse Kongl. Maj;ts Nådiga san - 3Ö2 Den ig Julii. ction icke skulle meddelas, nu mera finge förfalla. Herr Påhlman, Otto Fr edvie: Då föremålet med min Motion redan förfallit, sedan Kongl. Majits Nådiga Sanction erhållits, har jag visst icke något emot, att Motionen äfven nu mera förfaller. Hans Excellence Herr Grefvens och Landt. Marskalkens nyss gjorde Proposition blef derefter af Ridderskapet och Adeln bifallen. Upplästes följande från Hans Excellence Herr HolCanzleren Friherre af Wetterstedt, på Nådigste befallning, till Hans Excellence Herr Grefven och Landt-MarskaJken aflåtne fyra skrifvelser:
och andra iiiriittniiigar till R~mjaiitle af en föriiiiftig liiisliH11- ning. P&amp; basen af detta prograiii iiturbetatles ett förslag till stadgar och blef detta de.n 3 dece~iiber l alitiiget. Lctlningen af Förbundets angelägenheter lades i Iiäiitlprna p H eii styrelse, besthende af 12 medlemmar och l? siippleniiter. St ' relsen slrul.1 e handlägga areiideiia tlirekt eller geiioiii ett f (jrvalt11 ingsutskott, bestieiide af ft~in l) eruoiier. Ej blott det stora antalet af dein, soiii deltogo i dc l) li&lt;lii sainmantradena, utan ock den lifliga diskiissioiieii vittii~ilt: 1). det mest otvetycliga, satt on1 det intresse, soni deii viivlita fifigaii ingaf. Men om intresset var ett tillniiiiit. lika eiiliiil1ig: t \ - oimo icke ineiiingarile om ile basta och sakruste satteii a t t iiii (lrt iippsattti, iiia1e.t. Deii skiljalitigliet i iisikter. soiii siiliiiitla n1d; iii vid sj alfva begjwnelsen uppenbarade sig. liar iiii tlrr deii ftilj a i d e tiden icke alldeles forsviiiinit. Af de lmiil&lt;ter, soiii i det antagiiii pi.ogriiiiiiiitbt tiiiiiux rip1) - tagila, ä r det eii. tleii första. soni iiiitl~r (le ftj1,jaiitlt. tio rii.r~ii i ytterst ' liteii grad koiiiiiiit till f (jrverkligiiiit1~.
Med anledning af de uti 137 § af Utskottets förslag införde närmare föreskrifter, i afseende på handlandes ra. II. ansvarighet för hos dem anställde personers kronoutskylder, samt det, i följd deraf, vid 2 mom. af 42 § föreslagna tillägg? hafva berörde §§ blifvit från vällofl. B or g are-siandet återremitterade, med yrkande om oföräudradt bibehållande af nu gällande stadgauden. Då emellertid tre Stånd bifallit. Utskottets ofvanberörde förslag, får Utskottet jemväl, på de grunder, som till stöd derför blifvit förut anförde, samma förslag vidblifva. §§ 50 och 112. Som de af Utskottet föreslagna förändringar vid ifrågavarande §§, hufvudsakligen med afseende å föreskriften, att fastigheterna skola uppskattas efter deras '‘•rättmätiga belopp41 i stället för efter deras ”med hvarandra jetnf örliga vården*, såsom nu är stadgadt, synts åtskilliga ledamöter inom Ridderskapet och Adeln mindre lämplige än den nuvarande redaktionen, hvilken derföre ansetts böra oförändrad bibehållas, hafva dessa §§ blifvit från högloft. Ståndet återremitterade; och har, i sammanhang härmed, jemväl blifvit yrkadt, att, på sätt friherre von Kraemer uti sin, vid Utskottets betänkande fogade, reservation föreslagit, Rikets Ständer borde uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t måtte täckas, på sätt lämpligast funnes, låta infordra och Rikets nästsammanträdande Ständer nådigst meddela så beskaffade uppgifter, som kunde tjena till ledning för uppgörandet af en förändrad beräkningsgrund för tarifeu inom hvarje län öfver värdet å hemman, som iunehafvas under egande-rätt.
Det är sagt, att det anslag af 15,000 rdr, som brukssocieteten erbjudit bergsskolan, icke vore någon stor gåfva, då det endast utgjorde en ringa del af den vinst, som tillföile jernkontoret genom det af Staten mot endast 4 proc. ränta beviljade kreditiv å 900,000 rdr, och hvilken vinst jernkontoret vore förbunden att använda till bergsbrukets bästa. Brukssocieteten ger till Bergsskolan i Fahlun 15,500: — dito i Fiilipstad 4,500: — Jernkontorets metallurgiska Stat 23,790: — dito mekaniska » ... 4,293: 75. Elever i Motala och Eskilstuna 2,289: — Tillsammans 68,889: 42. och dessutom til rön, försök, utländska resor etc. II. o. Ad:n finner alltså, att jernkontoret skulle kunna draga in de 15,000 rdrma, utan att brista i uppfyllande afsina skyldigheter. Många ledamöter hördes nu ropa på propos. Hr Åke rman: Då ingen af de talare, som dela mina åsigter beträffande bergsskolans läge, biträdt mitt förslag att bestämda anslag nu skulle fastställas, anser jag mig, för att ej spilträ rösterna, böra återtaga mitt yrkande om propos. i nämnde hänseende. Hr Montgomerie-Ce der hjelm, Robert NilsGer mund: Då en föregående talare sagt, att det vore beklagligt, att icke någon man af facket kunnat lemna Utsk:t upplysningar i saken, så får jag upplysa, att så icke varit förhållandet, ty en person framställde med mycken sakkännedom alla de skäl, som kunna understödja K. M:ts Propos., fastän denna mening icke inom Utsk:t blef gällande. För min del hörde jag till minoriteten; Den 18 April f. m. 267 men jag kan icke neka att ganska goda skäl framställdes äfven pä motsidan.
Ifrån Kongl. Maj:t har Stats-Utskottet fått emottaga följande Nådiga Proposition af Stats-Utskottets Betänkanden. Januarii: ”Då Riksens Ständer vid 1812 års Riksdag, i afseende på framtida disposition af åtskillige Kungs-ängar, hvarå de då gällande Arrende-Contracter med år 1816 löpte till ända, på sätt Riksens Ständers derom tili Kongl. Majit aflåtne underdåniga skrifvelse innehåller, förordnat, att i tid och minst ett år förut försök borde anställas till samma . Kungsängars vidare bortarrenderande, hade Riksens Ständer tillika, såsom vilkor derföre, föreskrifvit, att de Ängarne tillslagne dagsverken borde försvinna, och åtminstone ett lika belopp hö, som dil lills erlagts skulle i arrende derföre in natura aflemnas, men att derest sådane förmåner icke kunde erhållas, de förre arrende-Contracterne på ett års tid skulle förlängas, intill dess Riksens Ständer vid den Lagtima Riksdag, som 1817 förmodades infalla, kunde vidare derom besluta. Bland de Kungs-ängar, hvarom Riksens Ständers berörde föreskrift blifvit meddelad, var äfven den i Hellersjö Socken, Färentuna Härad och Stockholms Län belägne Wendtholms Hof-Stall-äng, för hvilken det årliga arrendet då utgjordes med 3,240 L:pd Hö, som till Kongl. Maj:ts Hofstall skulle lefvereras. Vid den arrende-auetion, som, i anledning af hvad Riksens Ständer sålunda förordnat, på Nådig befallning blifvit, den 3o Maji 1815, å nyssnämnde IIof-Stall-Ang 76 Stats-lJtskottets Betänkanden. hållen, hade högsta Arrende-budet derå uppgått till 4*333 L:pd Hö årligen, hvilket, enär det således, oagtadt de indragne dagsverken, med 1,093 L:pd öfverstigit förra arrendet, Kongl.
Då, på sätt jag förut yttrat, jag anser det vara föga väl betänkt, att för närvar., då man har att förvänta antagande utaf ett nytt lagverk, verkställa partiella lagförändringar, med mindre än att desamma äro af behofvet högst påkallade, får jag för min del påyrka afslag å LagUtsk:s förevar, betänk., emedan jag icke kan finna, att stadgandet i 7 § 16 cap. Jordab:n, att jordägare, som träffar pä vägen rymmande landbo, äger att honom återföra, är i någon mån vådligt. Det är visserligen icke tillåtet för husägare i stad alt återföra en hyresgäst, som söker rymma; men man hör dervid besinna, att det är stor skillnad mellan städja 4 H. 42 330 Den 16 November e. ra. å landet och hyra i stad, enär hyror i städerne hetalas qvartaliter Förut till husägarne, hvilka svårligen böra förlora något om försigtighet iakttages, men att deremot arrenden vanligtvis hetalas efteråt, d. v. s. efter hvarje års slut. Dessutom är det på landet vida svårare än i städerna att kunna anlita vederbör, executors handräckning, särdeles i gränsprovinserne, hvarest det lätteligen kunde bända, alt onder det jordägaren reste lill länsresidenset, för alt medelst handräckning af landshöfd.embetet låta återföra den rymmande landhon, denne redan lyckats komma öfver gränsen. Af sådan anledn. och då jag hvarken funnit alt ifrågakomne lagstadgande hittills medfört några menliga följder, eller att lagbudels tillämpning gifvit anledn. till någon klagan, att Konungens Bef:h:de derigenom blifvit gripne i utöfningen af deras embete, så får jag förnya min förut gjorda anhållan om afslag å LagUtsk:s förevar, betänk. Frih. Raab, Adam Christian: Jag ber alt i allo få instämma med Frih. Cederström. Jag anser lika med honom, att jordägare
Emot rådgifvare-åtgärden vid beslutet att inställa fortgången af militär-författningssamlings-arbetet, förekommer likaledes det, enligt mitt omdöme, anmärkningsvärda förhållande, att utgifvaren deraf ej lemnats tillfälle att i ämnet sig yttra, förinnan detta, på Rikets Ständers begäran vidtagna, författningssamlings-arbete tvärt afbröts. 6:0 Så väl enligt den för Kongl. Krigs-kollegium gällande äldre instruktion, som äfven i följd af bemälde embetsverks sednaste organisation, fastställd den 6 November 1849, åligger general-fälttygmästaren att vara ledamot i sagde kollegium, hvilken ledamotsbefattning tvifvelsutan utgör ett civilt embete. Då nu H. K. H. Kronprinsen, under förberörde dag, blifvit till general-fälttygmästare i nåder utnämnd, utan att dervid, rörande ledamots-befattningen i Kongl. Krigs-kollegium, är vordet serskildt förordnadt, vill det synas som skulle, vid detta tillfälle, stadgandet i 45' § R. F. icke hafva blifvit af Konungens rådgifvare behörigen iakttaget, derpå Konstitutions-utskottet, efter min tanka, bordt fästa närmare uppmärksamhet. 7:o Enligt protokollet öfver landtförsvars-ärenden den 13 Maj 1850, har föredragande departements-chefen tillstyrkt, att kostnaden för nästförutgångne år verkställd uppsättning och reparation af Kongl, fältborgen å Ladugårdsgärdet skulle från förenade mötes-passevolansfonden utbetalas.
Det bör utan tvifvel vara smickrande för de domare i Sverige, som varit af den tanke att 1777 års K. bref icke vore tillämpligt i afseende på tryckfrihetsmål, att hafva fått en så vältalig försvarare af dess åsigt sorn Hr Lagerheim. Jag beklagar likväl att jag för min del icke kunnat af hans skäl öfvertyga mig att 1777 års K. bref 4 72 Den 3o Januari f. m. icke bör tillämpas äfven i afseende på tryckfrihetsmål. Jag skulle anse det ifrågavar. tillägget öfverflödigt och afstyrka detsamma, såvida jag icke fästade en väsendtlig vigt dervid, att genom bifall till detta tillägg Representationen uttryc ker dess åsigt vara den, att intet åtal för politiskt brott må anställas, utan alt Konungen eller Konungens Conselj derom på förband yttrat sig. Enligt grundlagen är det Just.ministern, d. v. s. den förste ministern i Konungens Conselj, som skall anbefalla dessa åtal. Mig synes derföre ingenting vara mera olämpligt, än om denne embetsman skulle kunna handla i en fråga, som rörde Konungen personligen, utan att hafva deruti inhemta! Konungens egen lanke. Ur denna åsigt och till undvikande af all framtida tvekan angtde tillämpningen af 1777 års K. bref, hvaraf vi haft exempel på obehagliga följder, tillstyrker jag bifall till Ulsk:s förslag. Gr. Frölich: Jag 'lemnar i sitt värde den veder läggning Hr Lagerheim försökt af min sista argumentation. Jag skulle likväl hafva trott, att, då här blifvit taladt om den högsinthet man hos monarken kan oell bör förutsätta, Ur Lagerheim i detta yttrande funnit anledningen hvarför jag trott att en anmälan hos monarken skulle förekomma sådana åtal, som äro i fråga. Jag hoppas att Hr Lagerheim är långt ifrån att neka en sådan förutsättning. För öfrigt får jag tillkännagifva, att jag egentligen begärt ordet i anledn. af Gr. Horns yttrande. Jag vill medgifva Hr Grefven, alt på det hela är det principvidrigt att åklagaremakten skall förfråga sig hos konungen, innan den verkställer hvad den enligt lag anser vara sin skyldighet.