Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Directionens åtgärder, hvilka varit aldeles enahanda med dem, som nu öfverklagas, blifvit godkände och utan anmärkning lemnade, Directionen deraf egt fullkomlig anledning iakttaga ett lika handlingssätt, hvartill Directiorien äfven i någon man varit uppmanad af den uti Banco Reglementet, under den 14 Junii 1818 gifrie föreskrift: att noggrann uppmärksamhet borde fästas ej blott pä den säkerhet, som visar sig för Discont-Verket i värdet af Lånsökandes egendom, utan jemväl å den sannolika anledning, som företer sig, att de vid förfallotiden må kunna genom deraä näring eller egendoms afkastning fullgöra sine förbindelser. Då BancoUtskottet, enligt dess afgifrie Memorial, i anledning af Revisionen öfver Banco-Discont-Verkets förvaltning och räkenskaper, funnit rättvisa och billighet fordra, att från de regiementariska föreskrifterne utesiutes all slags autorisation för Discont-styreisen, att sträcka dess bedömande längre, än huruvida Länsökanden är ordentlig och vederhäftig samt de af honom er bjudne säkerheter mä anses för Verket göra tillfyllest; då genom det i nästföregående atdra punct föreslagne stadgande, så väl en närmare cont roll på Directionen, sorn en utväg tifl meddelande af tjenlige upplysningar blifvit gifven; och då för öfrigt, medelst da af Riksens Ständer beslutna utgretiingar af Di - io-t Banco-Vttköttets Betänkanden. scont rörelsen till landsorterne, öfverklagade ola» genheter af en hos IJancoDiseontens Direction bristande! kunskap om aflägse boende lånesökandes ställning och vederhäftighet i märklig mån afhjelpes, finner Utskottet deremot högst vådligt att detta allmänna Låneverks administratörer skulle försättas i en ställning , sorn visserligen inga enskiidta Långifvare i afseende på sina Capitaler iorde vilia underkasta sig , nemligen att endera nödgas bifalla hvarje Lån, som sökes, eller ocfc, enär så fordras , vara beredde att i laglig väg redovisa och motivera skälen oell anledningarna för deras afslag.
Beträffande åter Thorells förslag, lärer det väl vara utom allt tvifvel, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eger magt att låta undanrödja det hinder för trafiken, som åstadkommes genom den mängd onödiga grindar, hvilka mångenstädes påträffas; men jemte det Utskottet åberopar, hvad ofvan är af Utskottet anfördt, och hvilket gäller ej mindre de egentliga landsvägarne än andra allmänna vägar, erkänner Utskottet, att omständigheter kunna förete sig, på grund af hvilka bibehållandet af en grind å en mindre väg kan vara antingen för en samfällighet af nytta eller för enskilde af så stort behof, att afseende derå bör fästas. PrÖfningsoch afgöranderätten i fråga derom, hvarest grind å väg bör finnas eller ej, bör väl, till följd af sin administrativa beskaffenhet, ej tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskollets Betänkande N:o 44, 3 någon annan myndighet än Kongl. Majrfs Befallningshafvande; men då Utskottet anser att kommunalstyrelsen inom hvarje ort är i tillfälle att lemna Kongl. Maj:ts Befallningshafvande de bästa och tillförlitligaste upplysningar, rörande hvilka grindar å allmän väg böra bibehållas eller borttagas, vore det alldeles icke olämpligt att kommunalstyrelsens yttrande i ämnet af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande infordrades. Utskottet får derför vördsamt tillstyrka, det motionen så tillvida bifallos, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla 0111 utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas det Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skall, vid uppkommande fråga om borttagande af grind öfver allmän väg, före besluts afgifvande, inhemta vederbörande kommunalstyrelses yttrande. Stockholm den 15 Januari 1863. lie servationer: af Herr (Vitt, som ansett
Men wid detta tilfalle, da Ulskottet redan begynt sit arbete, tror jag för min del at det ej patzar sig at en sa. dan antaga. Utskottet har tagit til grund för sina göromål »ryen i Kongl. Majrtö Nådiga allmänna kroxolnion, fä »5» lydande, at Kongl Majtt förwäntar, det Riksens Ständer sätta et Utstött kil Bewillningens öfwerseende, hwarS ojämna fördelning icke kunnat undfalla Kongl. Maj:ts upmärksamhet. Sadan är grunden: och Ucstotket kanner för wäl sit aliggande, för at komma fram med något som tilhör Riksens Ständers egen befattning. Det ar utan twifwel Riksens Sranderö rättighet at förse BewillningsUtskottet Med en Instruktion, men det skulle wara obehagligt at fä en sadan, sedan arbetet redan är päbegynk. Jag hemställer til Högloflige Ridderstapet och Adeln om ej det upgisna förslaget til Instruktion mätte nu förfalla, men blifwa hwilande til nästa Riksdag. Herr von Lckulrren steim, vavick (den aldre). Jag förenar mig med de Herrar Ledamöter, som förklarat sig för behörigheten af en Instruktion för BewillningS-Ucstottet. Den kan icke annat an bidraga til ordning och arbetets förkorrtnkng. Om för detta ingen Instruktion warit gifwen, sä kan det ingalunda wara Riksens Högloflige Ständer mera förment, at in» struer» detta sit Utstött, än alla öfriga. Man kan ock wäga försäkra, at af allt Ständernas arbete, hafwa de utfärdade BewillningS-förordnanden warit de mindst fullkomliga och wore tid at en gäng bringa et sadant arbete til mera fullkomlighet.
Dessa Kronoskogar, tillika med Härads-Allmänningarne vårdas af t Öfver-Jägmästare, 1 Landt-Jägare samt 3o Krono-Jägare och Skogvaktare, hvilka äro lönade, tillsammans, med 237 tunnor Spannmål och vid pass 34o R:dr i Hemmans-räntor samt afkomsten af 27 st. små Boställen elter Torp; hvarjemte Länets Innevånare i de flesta Härader, vid ett den 12 September j83i inför Kongl. Majrts Befallningshafvande hållet sammanträde, åtagit sig en afgift af 8 sk. Banco för hvarje å Härads Ali - 13 — männingarne utsyna dt lass virke, för att dermed, dels något förbättra de å Härads-Allmänningarna anställde Krono Skogvaktares löner, dels ock bestrida kostnader för åverkares upptäckt m. m. På Krono-Parkerne Åsen, Sunnersta och Lilla Djurgården är af Öfver-Jägmäslaren, med'Jägeribetjeningen, indelning till trakthuggning verkställd och sådan indelning å de större Kronoparkerne Puamningshult, Tierp och Högskogen, dels äfven redan skedd, dels under arbete till fulländning innevarande år, med kostnads-anslag från Skogsplanterings-Cassan och biträde af en utexaminerad Elev från KongL Skogs-Institutet. Genom trakthuggningen liar nämnde Cassa redan, för åren t832 och 1833, hittills vunnit en behållen inkomst af 1688 R:dr 32 sk. Banco för Skogseffecler, som å offentliga Auetioner blifvit försållda, och hvilken inkomst hädanefter kan betydligen förökas. I Länet finnas 17 st. Härads-AUmänningar, hvilka alla, med undantag af en enda, nemi: Bälings Härads Allmännijng, hvilken nu är under alfattning, som med innevarande år bör fulländas, blifvit i sednare åren uppmätte och anses innehålla omkring 49,000 Tunnlands vidd. Å dessa Skogar hafva de i i8o5 års Kongl.
R:dr sk. r:st ltidr sk. rist 9 Isterj svineller gåsJern: 1 skålp. . 2 — gjutet: f 1 skepp:d v ( släp. v. 3 9 tackoch barlastbomber och kulor, cbamplounerade till visst mått och renfilade, kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, stämplade och borrade, samt finare och gröfre laFör b. 32 vetter J 1 skepp:d 1 \ stäp. v. 3 8 kanoner; stycken, nick hakar och mörsare, ostämplade och oborC 1 skeppa! 7 \ stäp. v. j 9 — rade grytor, kittlar, kakelugnar, galler4 verk, samt apterade stolpar och f 1 skepp:d 1 \ stäp. v. 3 6 24 ledstänger dertill, och slussportar 9 * bällar, lod och lödjor kasserade kanoner, bomber, mörf 1 skepp:d | \ stäp. v. 3 4 — 8 sare och kulor allt annat gjutet arbete, ej specif 1 skepp:d 7 \ stäp. v. j 2 — ficeradt 100 R:drv. 25 — smidt eller valsadt: 50 ankare kettingar med länkjernets diameV 1 skeppid 7 \ stäp. v. 3 5 — -— 45 ter af | tum och derunder . f 1 skepp:d \ \ stäp. v. ) 5 30 öfver | tum till och med 1 5 tum f 1 skeppid 7 3 i 8 8 i släp. v. j 30 öfver 1 | tum draggar, armbultar, hammare, raderjern, skeppsknän och smed( 1 skeppid ] t stad. v. j 1 24 60 - jestäd t 1 skeppid 1 ( stäp. v. ) 15 Jalapparot, hänföres under Apoteksvaror. Jean; se Väfnader, bomulls. Jern, gjutgods till macliinerier och delar deraf, se Redskap och macliinerier. pläteradt; se Metaller, sammansatta. Expedilions-TJtskoltets Förslag till und.
Med en pepparkaka och löftet att komma igen lyckades de slutligen muta hans lilla tacksamma hjerta. Det var mycket vanligt inom skolan att man utvalde sig en gunstling bland lärarne eller lärarinnorna, hvilken man prydde med alla de dygder en liflig flickhjerna kunde utfinna. Denna favorit blef sedan i hemlighet tillbedd och ett föremål för tusen små omsorger och vänskapsbevis. Man täflade om att vara påpasslig i tamburen, när han eller hon skulle kläda af eller på sig; man klipte i hemlighet minnen af hans munduk eller hennes pelskappa. Och de som voro mest populära fingo sina öfverplagg så godt som förstörda af denna barnsliga, välmenta tanklöshet. På fjerde klassen hade detta ofog upphört, sedan Hanna en gång framstält det löjliga deri. Visa hellre er aktning för dem genom uppmärksamhet för deras ämne, sade hon, och flickorna blygdes. Det var numera endast magister Alm, historieläraren, och Verna Sommar, gymnastiklärarinnan, som åtnjöto en större popularitet bland fjerde klassisterna, och denna uttryckte sig öfverhufvudtaget på ett aktningsfullt och hyggligt sätt. Bland Verna Sommars beundrarinnor voro Aina Berg och Bella de ifrigaste. De stodo som bäst i tamburen, rådslående om bästa sättet att fira hennes födelsedag, som inom kort inträffade. Hon är så söt, utbrast Bella, jag önskade jag kunde gifva henne solen och månen och alla stjernorna med. Ja, instämde Aina, hennes make fins ej. Jag ämnar bli gymnastiklärarinna, så får jag vara oftare med henne. Men hvad skola vi gifva henne till födelsedagen? Och Bella sammandrog eftersinnande sina ögonbryn. En ros, föreslog Aina, och skrifva på: en ros åt en ros. Nej, det låter platt. Men om vi skulle sy något. Jag tror ej vi hinna. Men det borde vara något af oss sjelfva. Kan du skrifva vers? Nej, hur kan du tro det. Men du kan bestämdt? Åhnej! sade Aina blygsamt. Men du har ju en bror. Pojkar bruka alltid kunna skrifva vers. Ja, nog kan Bengt alltid. Men då är det ju ej af oss sjelfva. Det är sant. Ack, hvad ska’ vi hitta på?
*) Wikner kan därför ej anses såsom någon typisk representant för vår tid, — det var han hvarken i sin svärmiskt mystiska religiositet, ej heller i sin dialektiskt skarpsinniga filosofi. Tvärtom var han en undantagsmänniska, och skulle hafva varit det kanske i hvilken tid som helst.nutidens studenter den tro på höga mål och på egna krafter att nå dem, som utmärkte nyromantikens Upsala-ynglingar och i kanske bättre form den götiska skolans unge män? Hvar finnes nu bland dem den entusiasm, som en gång uppbar skandinavismen? Nej, nu äro våra studenter allt för » kloka » för att gifva sig in på vare sig literatur eller politik. De läsa sina lexor, lära sig på minsta möjliga tid det minsta tillåtliga pensum, för att så snart som möjligt komma ut och kifvas om statens kaka. Själfva radikalismen bland dem är utan verklig ungdomlighet, — en radikalism, ' * som framför allt excellerar i sluga paragrafundanflykter, och hvars excesser bestått i brist på sedlig blygsamhet och på fosterlandskärlek. Hvilka män skall det blifva af sådana ynglingar? t — Vi hafva redan en försmak däraf i vårt nutida riksdagslif. Det är väl sannt, att politiken alltid i viss mån är privata intressens kamp inbördes. Men att ett helt folks politik och partibildning under årtionden skall bestämmas af ekonomiska frågor, det är dock ett jämmerligt tillstånd. Och såsom ali småaktig handels förnämsta konst heter prutning, så har ock vår politiska konst nedsjunkit till kompromiss-väsende. Och huru orimliga kompromisser! — » Om icke riksdagen minskar latinväldet i skolorna, så få lärarne ingen löneförhöjning. » » Om icke skattebördan flyttas på andra klasser, så göra vi intet för fosterlandets försvar » etc. Fosterlandskärleken — saken, om också icke ordet, har nästan blifvit något föråldradt hos vårt folk. De högre klasserna erkänna väl åtminstone i teorien dess berättigande, men gå ned till samhällets djupare lager, och du skall göra hemska upptäckter. Du skall finna, huru massor af nutida svenskar anse fosterlandskärleken blott såsofri en tom, meningslös fras. Jag hörde en gång för ej länge sedan i en arbetarekrets yttras: » Fosterland? Jag har intet fosterland!
Län: att för den Qwarn, som begagnades endvst till förmälning af egit behof, nägon afgift icke matte aga rum. Z!o llonas Anckersson frän Wester Norrland: att Allmogen derstädes mätte oförkränkt bibehällas Aid deras - 4? Den 14 April. ras rättighet, att emot skalig afgift fä upföra Husbehofs-qwarnar, hwar som hälst pä sina ägor samt att de föreflagne Owarn-Commisiionerne icke mätte fä sträcka sin ätgärd till andra Husbehofs-qwarnar, än dem som hädanefter kunna anläggas. 4:o llostsn ^Vessing fran Westmanland: att Qwarn - Commisiionerne icke mätte lemnäs rättighet, att yttra sig öfwer Allmogens ästundan, angäende Husbebofs-qwarnars anläggning och att nägon an, nan eller widsträcktare beskattning än Bewillningen icke ä Husbehofs-qwarnar mä äga rum. 5:o llostan Ericsson frän Upland: att QwarnCommisiioner stulle blifwa för Allmogen nog kostsamma och destomera umbärlig?, som samma ändamäl kun, de winnås om deras -förrättningar updrogos ät Häradshöfdingarne i hwarje Ort, med biträde af wanligt antal Nämndemän. 6:0 Olok Olsson frän Westmanland m. fl.: att anläggandet af Husbehofs-qwarnar borde för alla wara tillätit och fritt. 7:0 Illian lersson frän Jönköpings Läst m. fl.: att hwar och en Ldal-Qwarn-ägare, som genom nya QwarnarS anläggning led minskning i sin Skätt borde fä söka förmedling af desi ärliga ränta. 8:0 Hans Hansson frätt örebro Län: att OdalQwarn-ägare mätte fä afsäga sig all Skatt, och för, wandla sina Qwarnar, när de sä för godt funno till Husbehsfs-qwarnar.
Det led redan starkt ut på eftermiddagen; och solen lyste helt glåmigt nere i sydvest inne i en våt imma, som vältrade sig in från de danska sunden samt det stora Vesterhafvet längre borta. Det töade och smälte, allt hvad det kunde; det droppade från de låga, röda pilarne i dikeskanterna, hjulspåren i snön blefvo våta och smutsgula, i luften låg regn, och man hade på förnimmelsen, att medarne hvilket ögonblick som helst kunde skära emot landsvägsstenarne under snön. «Ser du, redaktör och arbetshängare,» sade Nisse Svensson, «det var hög tid. I morgon är turen till galoscherna och snufvan, – de skånska insignierna, kroppsligt som själsligt tydt.» Han hostade dervid till, hårdt och ihåligt. «Det der låter inte godt,» förkunnade den andre en smula lillgammalt manande. «Sa’ du det,» replikerade Nisse godmodigt ironiskt. «Det kommer sig deraf, att jag aldrig kommit mig för att bruka galoscherna. Bob tog alldeles ingen notis om detta sibyllinska samtal; han visste nu en gång för alla, att detta var Nisses och redaktörens sätt att umgås med hvarandra, samt låg och spann välbehagligt som en katt inne i sitt hörn, medan släden raskt gled in och ut genom byarne, der kreaturen just vattnades till kväll ute i fähagarne och drängarne stodo i stalldörrarne och tittade efter släddonet. Ej heller redaktören fann något att svara; han var van vid att behandlas på detta beskyddande öfverlägsna sätt af vännen Nisse. Sådan hade tonen anslagits redan från första ögonblicket de möttes; och sådan hade den hållit sig sedan ren. Och han kände undertonen deri; – undertonen af en hundtrogen tillgifvenhet, hvilken bara skämdes att visa sig och som derför förklädde sig till en hårdhändt humor. Kände, väl; men förstod, knappast; han var ännu i de år, då man inte hunnit inöfva sitt öra för lifvets mera sammansatta ackorder, och Nisse Svensson var redan en bedagad och drifven musikant, som spelat mer än ett underligt stycke.
Men som Oeconomieoch ResvHrsUtskottet, enligt förstnämnde Protocolls-Utdrag, hade tillkännagifvit: ”det Utskottet ansåg sig icke tillkomma, att, rörande frågan om de genom Reeognitions-skogarnes Skatte-försäljning inflytande medels användande, uti pröfning ingå, eller'något hufvudsakligt Utlåtande meddela; så och enär StatsUtskottets tanka i denna del, att desse skatteköps-medel borde till RiksgaldsContoiret aflemnas, för att derstädes disponeras, i samma ordning, som för andra skatte löse-skillingar finnes föreskrifvet, var det beslut, som blifvit fattadt, och hvilket ej någonsin varit i fråga att ändras af föl enade Utskotten, än mindre blifvit det; synes det besynnerligt, att Herr Friherre Cederström vid justeringen af den gemensamma Den II Augusti f/m. 117 expeditionen gjordt den reservation: att StåtsUtskottet i Betänkandet om Recognitions-skogarne tillåtit sig, att enskildt göra tillägg utöfver hvad i Utskottens sammansatta Plenum blef beslutadt, innefattande tillstyrkande af afslag på Konungens Nådiga Proposition, rörande användandet af de för Recognitions-skogarnes försäljande inflytande medel, på sätt Riksens Höglof. Iige Ständer vid 1818 års Riksdag beviljat. N:0*4. Hörsamste Memorial! Sedan RiddarhusUtskottet, dels till följd af den allmänna föreskrift, som innefattas i 4g §.
Dahlberg för tvänne af Friherren den 1 April besagde år utgifne, till bedelhafvaren ställde, skuldsedlar, på tillsammans 2,500 R dr Banco, hvilka med ränta och expenser Herr Friherren då dömdes, vid påföljd af bysättning , genast betala , och hvilket Utslag, utan hinder af besvär deremot , borde gå i verkställighet, hade Friherren uti en till Commendanten derstädes Herr Öfversten , GeneralAdjutanten och Riddaren Edenhjelm ställd skrift, jemte anmälan, att Friherren, försedd med pass af Hans Excellence Herr StatsMinistern för Utrikes Ärendena , borde på Kongl. Ma:jts Nådiga befallning, såsom Courir ifrån Stockholm afgå med dcpecher till Norrige , begärt Commendantens snara Ernbets-handräckning till reseförbudets upphäfvande, så att, genom den ådömde bysättningens verkställighet, intet hinder: matte läggas i vägen för Friherrens afresa , hvars ändamål fordrade all skyndsamhet; och hade i anledning deraf, med bifogande af Friherre von Roxendorff* berörde skrift, Herr Öfversten och GeneralAdjutanten Edenhjelm uti 2 8 RSt. Just. Omb. Emb, fler. d. 4 Nov. 18 J 8•
Att denna minskning icke härledt sig i betydlig mon ifrån siIfrets spridning i landet genom realisationen, kan slutas deraf, att under det forsta året derelter, eller ifrån ilen i October 1834 ^en 1 October 1835 , då påkänningen bordt vara starkast, Banken till allmänheten icke ulgifvit mer än 21 7,7 1 g R:dr B:co utöfver hvad som ingått; äfvensom hvar och en vet, att silfver nästan alldeles intet är gångbart i allmänna rörelsen. Om detta kunnat bända under en period, då genom ett i landet indraget utländskt lån på 7 eller 8 millioner lemnat ett alldeles ovanligt öfverskott i vexeltillgången, huru kan man väl hoppas, att sådant skall ske hädanefter, då detta belydliga bär nämnde tillskott icke är att förvänta, i synnerhet om dertill kommer, att genom våra Privat-Banker en stor, och till betydlig del inproductiv sedelstock utsprides i landet, som ännu mera bidrager att öka consumtionen och hindra tilltagandet af Bankens silfverfoiul. Realisationens egentliga fiende utgöres af våra missvexter, hvaraf, enligt gjorda observationer, en ka.n vara att befara för hvarje tid af 5 år. Under det att export och import utjemnat hvarandra i vanliga år, kommer oftast ett svårt år, som störer alla förhållanden, och gör i vexeltillgången en opåräknad minskning, som måste genom export af Bankens silfver åter fyllas, samt lemnar de följande åren endast rådrum att åter ersätta det förlorade. Om detta fortsättes under en följd af år, måste till slut Bankens ställning blifva betänklig, derest icke särskilt afseende fästes på detta för vårt land egna förhållande. Deremot kan naturligtvis intet annat medel gifvas, än åkerbrukets och spannmålshandelns tillvext,jhvaraf således mathematiskt följer, att befordrande af nyodlingar, samt af en större afkastning af jordbruket, äfvensom uppläggande af spanmål genom handlande ocb producenter från de goda till de svåra åren måste vara en omsorg, hvarifrån National-Banken, af omtanka för realisationens bestånd, icke kan fri - 36 B anco-ZJ
Ständers namn genom deras Fullmägtige blifwit ingängne att, SkatsUtstottet stolat yrka dest upphafwandeoch hwarom Direc ionen af Allmänna BrandförsäkringsFonden kommit att öfwertygas sa framt Herrar Fullmäglige lemnat Directionen fullständig del af Slatskltstotlets till Herrar Fullmägtige först afgängne Expedition, som härjemte (Lik. C) bifogas. Hwad i öfrigt angar 1807 ars Afhandling, sä, är redan anmärkt att densamma i hwad den rörde RiksgaldsConloiret, endast hade lill föremal akt befria Contvirei ifrän räntan pä Allmänna BrandförfäkringsFonden; Och detta wilkor, såsom en följdas ffelfwa Afhandlingen, ställe wal uppfyllas, dä deri» samma pä Allmänna BraudförsäkringsWerkets sida kom kill »verkställighet. Isrän samma stund utlåningar af Allmänna BrandförsäkringsFonden kunde göras, ifrån samma stund ivar RiksgäldsContoiret strljdr ifrän all dispostion af de uti Conroiret innestäende Brandförsäkringsmedel. Och enär de wilkor, mot hwilka Conlviret dittills betalt ränta ä Allmänna BrandförsäkringsFonden, att nemligen kunna disponera densamma, wörö aldeles förändrade och npphäfne, borde ockfä den uti 1782 ars Kongl. Reglemente grundade öfwerenskvmmrlse anses hafwa upphört. Aongl. Den ii November53Z Kongl. Masiks Nådiga Reglemente, som förestrifwer hwad som iakttagas bor wid utläningar af A lmänna BrandförsäkrjngsFonden, finnes wara Mfärdadt under den 22 Augusti 1808; och ifrän denna dag borde således uppsägningen af de dä ukr RiksgäldsContoiret inncstäcnde Brandförsäkringsmedel rätteligen anses wara gjord, sä wida medlen, ehuru, deponerade för RiksgäldsContorrets räkning, härefter endast stodo till Direttionens af Allmänna BrandförsäkringsFondens disposition.
Att införa decimalsystemet i Rikets mynt, ulan att införa det i Rikets mått, mål och vigt, vore, långt ifrån alt vara en vinst, tvertom en verklig förlust, enär myntets decimaler icke förutan svåra bråkberäkniugar kunna tillämpas på de efter odecimaler ställda mått, mål och vigter, samt ännu svårare skulle kunna tillämpas pä alla våra grundskattsoch hemmanlalsberäkningar, erfordrande således vårt kameralverks fullkomliga omstöpning. När man jemför dessa betydande olägenheter med den ringa vinst, som decimalberäkningen, inskränkt til! myntets fördelning, skulle lemna landet, tror jag man gör bäst att icke antaga den; och detta så mycket mera, som det troligen skulle erfordras 50 a 100 år innan man i provinserne, der man ännu hör räknas efter mark och daler, skulle kunna införa den spritt nya grunden af kronor och decimal-styfrar. Af dessa skäl reserverar jag mig emot R. o. Ad:s nyss fattade beslut. Enligt Franska lagen mäste räkningarne, för att vara gilltiga, utskrifva. * i meter, men i bodarne mates efter alnen, isynnerhet i alla landsorter. Den 23 November f. m. 419 Hr Lefren: Jag tror mig vid delta tillfälle böra, i anledn. af den siste värde talarens yttrande, blott korteligen anmärka, att nu är icke fråga om längdmått, utan blott om penningar och dess tiodelning, samt för det andra, att hvad metern beträffar, som i Frankrike infördes, uppstodo svårigheter deraf, att på samma gång, som man ville införa tiodclningen, sä förändrade man sjelfva den längd, sorn skulle delas. Något sådant har ieke varit fråga om i Sverige, ty här har varit ämnadt, dä mått, mål och vigt varit under öfverläggning, att bibehålla den Svenska enheten, eller en half aln, och att dela den i tio delar, hvilket redan skett för många tiotal af år sedan. Det är alldeles en irring, då man jemför förhållandet med metern och dess tiodelning med förevar, frågor i allmänhet.