Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En spetsborgerlig antecknare, till hvilken jag lämnar sista ordet, just därför att han torde gifva uttryck åt känslorna mot Thorild i de breda lagren och deras stämning, delad mellan den beundran och det förvånade klander, som hans eldiga och ovanliga personlighet väckte, skrifver: »Thorild, et stort snille, för närwarande Studerande i Upsala, har där hållit en ganska märkwärdig Disputation. Hans Passioner vitna om et äkta Snille i Prosaiska Sången. Det är dennes fel at han är för storsint och håller alla andra som stackare mot sig. Ofta går han öfwer de wanliga gränserna i denna väg, så att man skrattar däråt». En fransk skådespelerskas öden i Sverige – Sophie Hus. Af hela det brokiga teaterlif, som uppblomstrade under Gustaf III:s tid, hade knappast någon skådebana att glädja sig åt ett på en gång så lifligt och så konstförståndigt intresse, som den franska skådespelartrupp, hvilken under åren 1781–92 uppträdde dels på hofteatrarna dels på gamla Bollhuset. Detta låg också i sakens natur. Den franska truppen fick ju till gynnare och stamgäster det dåtida Sveriges yppersta och finast bildade publik. Så länge den spelade privat på lustslottens små scener eller på Stockholms slott, inbjödos åskådarna för hvarje särskild representation genom hofkurirer. Det blef en »distinktion att få biljett», som man »briguerade såsom en särskild nåd». Men äfven vid det franska sällskapets offentliga föreställningar bevarade åskådarkretsen något af en förnäm umgängescirkels utseende. Det franska spektaklet på Bollhuset blef en mötesplats för adeln och den högre bourgeoisien, på samma vis som det svenska å samma tilja för medelklassen.
Närmare skulle man, enligt min öfvertygelse, komma sanningen, om för hvarje person af stora och små behofvet kalkylerades till 2 t:r korn och i t:na råg om året, i hvilket fall hela behofvet för landsbygden skulle utgöra 181,196 t:r korn och 45,299 t:r råg, utom potates. Förvandlas nu den här framom för år 1850 uppgifna afkastning efter grund att 1! t:na blandsäd eller l l:na ärter svarade mot 1 t:na råg, så uppstår följande beräkning af tillgångarne för samma år: Råg. Korn. Så skulle en brist uppstå af i den erforderliga qvantiteten 6,181 45,299 61,504 181,196 33 Men att denna beräkning icke är tillförlitlig måste antagas af många skäl, helst då det icke kan förnekas att landet under de sista fem åren producerat så mycket säd, att den öfver hufvud taget icke allenast varit tillräcklig för behofvet, utan äfven lemnat något till afsalu eller förråd. Skörden synes således vara för ringa uppskattad och uppgiften derom är icke stödd på annat än förmodade förhållanden, enär ingen hemmansägare kan tvingas alt uppgifva den afkastning, han erhåller af jorden, och det dessutom kan anses säkert att af de få, som lemna en sådan uppgift, mången lemnar den otillförlitlig. Trä'dgårdsskölseln bedrifves föga inom Länet och nästan ensamt antingen i städerna, eller uti deras grannskap af ståndspersoner. Erfarenheten har dock för dess idkare visat att odlingen af köksväxter icke allenast kan ske, utan äfven är vinstgifvande, enär under vanliga somrar de flesta sådana växter här finna mognad. Körsbär finnas på flera ställen, så väl i Medelpad som Ångermanland, samt mogna vanligen, men äpplen, hvilka mogna i Medelpad, komma sig sällan före i Ångermanland och i ingendera provinsen har man lyckats lill mognad framdraga päron och plommon.
Ridder skåpet och Adéhi\ S. D. Föredrogs ånyo och återremitterade»; 1 anledning af gjorde anmärkningar, följande från Banko-Utskottet inkomne tamt den 4 dennes på bordet lagde Betänkanden. 1, Af den 30 sisth Junii, i anledning äf den uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om AHmänga penninge-rörelsen och myntvärdets up~ rätthållande väckte fråga om nedsättning af öf-, Verräntan i Banko Diskont-Verket; 2, Af den 3 dennes, i fråga om antagande af Göcha-Canal-Bolags Actier såsom hypotek för Lån i Banko-Diskont-Verket, och vid omsättning af de i Götha Canal-Diskont derå upptagne Lån S. D. Uppl aste* Hedervärda Bonde-Ståndets Protocolls-Utdrag af den 2 8 sisth Junii, innehållande det beslut, att Serskildta Utskottets angående en föreslagen ny reglering af Statens Embeten och tjenster afgifna Utlåtanden , jemte de hos Riks-Stånden dervid gjorde anmärkningar och förefallne discussioner, måtte genom nämde Utskotts försorg serskildt och tillhopa på allmän bekostnad till trycket befordras: Uti hvil - Prot. Utdr. d. 7 Julli 1&18. 751 fc.i teslut de öfrige Riks-Stånden blifvit inltjudxje att sig med Bonde-Ståndet förena; Men, sorn i . f iaea varande handlingar dfels uti Riks-Stån - ‘ sj dens Protokoller vid innevarande Riksdag, dels uri JBihanget dertill varda tryckte och således till allmänhetens kännedom öfverlemnade, ansåg Ridderskapet och Adrin någon serskild tryckning, deraf* icke erfordras.
St:rs underd:ga skrifvelse ronde ändring i karantäns-författn:ne, helst det länge varit kändt, att en sådan är att förvänta. R.o. Ad. inser tvifvelsutan af det anförda, huru vigtigt det vore om denna skrifvelse kommeatt, i hvad de yttre karantänerna beträffar, förorda en anslutning till den allmänna konventionen ; — men Utsk:s förslag måste då i denna del utbytas mot den af PresteSt. antagna redaktion. Hvad nu angår åtgärderne mot koleran inom landet, hvilka afhandlas i 7:de, 8:de och 9:de punkterna, så gillar jag fullkomligt den 7:de punkten, såvidt den afser endast trafiken till lands ; men i fråga om trafiken till sjös, hvilken hufvudsakligen förekommer i den 8:de punkten, skulle man, enl. min åsigt, begå ett väsendtligt fel, i händelse man vid den nya författmns utfärdande följde Utsk:s förslag. Det är en erkänd sanning, att de inre spärrningarne till lands å ena sidan visat sig öfverflödiga, enär icke vid någon enda spärrnings-tinia något enda bestämdt kolerafall inträffat, äfvensom att de å andra sidan verkat skadligt, i det de upjagat innevånarnes fruktan för sjukdomen, och, der man litat på spärrningens förmåga att utestänga densamma, gifvit anledn. till försummande af sanitära åtgärder, hvilka kunnat minska farsotens härjningar sedan den utbrutit. Sålunda har man flerestädes försummat renhållningen i städerna, icke på förhand beredt den fattigare befolkningen bättre och rymligare boningar m. m., under det man användt så dryga kostnader på spärrningar, att mångenstädes föga varit öfrigt för sjukvårdens ordnande vid sjukdomens utbrott. Erfarenheten har äfven visat, att de spärrade orterna icke varit stort mer skyddade än de icke spärrade, och således må spärrningarne, hvad land-kommunikationen beträffar, gerna förbjudas. Jag anser deremot icke alla försigtighetsmått öfverflödiga, då fråga är om de inre kommunikationerna på kanaler, floder och sjöar.
För öfrigt skulle ock det sken af indifferentism och af vetandets sättande ofvan om religion, hvilket Styrelsen, genom tillkännagifvandet af en sådan slags tolerans skulle ådraga sig, hvarken för denna eller för ungdomen eller för folket vara båtande. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 IHANG Till samtelig O ♦ Riks-Ståndens Protocoll^ Innehållande de Handlingar, Hvilka till Riks-Stånden blifvit allemnade, Såsom Konungens Nådiga Propositioner, Riksens Ständers Utskotts Betänkanden och Förklaringar, Samt Riks - Ståndens Protocolls - Utdrag, vid Urtima Riksdagen i Stockholm 1815. Fjerde Delen. Tredje Afdelningen. STOCKHOL M. Tryckt i Eimsns och Granbergs Tryckeri/ 1815- Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Protocotl vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 21 Juni 1815* S. D, XL/fter uppläsandet af Höglofl. Stats-Utskottets elen I7:<le i denna månad afgifna betänkande, angående den Summa, som för Statsoch Riksgälds-Verkens behof erfordras, att genom Bevillning utgöras, beslöt Bonde-Ståndet, att Betänkandet skulle till Bevilluings - Uskottet öfver. lemnäs, för att tjena till grund för Bevillningens bestämmande. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. Vid förnyad föredragning af det Högloft. Särskildta Utskottets i .går npplästa och då på bordet lagda Betänkande af den 17 i denna månad, rörande öfve*klagad förlägenhet i Allmänna rörelsen och Förslag till inskränkning af umbärliga Utländska varor m. m,; upplästes tillika Höglofl. Stats-Utskottets Betänkande af den 17 i denna månad, rörande åtskilliga omständigheter sorn äga sammanhang, med Regleringen af Rikets Fenninge - Väsende; hvarjemte föredrogs Höglofl. Banco-Utskottets
Något särdeles vigtigt måste hafva tilldragit sig, ty ett hotande sorl gick igenom folkhoparne, och borgarvakten hade all möda att hindra de längst fram stående från att intränga på sjelfve fängelsegården. Snart spred sig också den märkliga nyheten, att Elsa Larsdotter fått nåd. En dammig ryttare hade kommit sprängande ned för Hornsgatan, i samma ögonblick som hon skulle antvardas åt mästermannen, och han hade fört med sig bref till rätten, deri det måste hafva stått om hennes befrielse, trodde man, ty strax derpå hade gamle slottsfogden, i rättens namn, uppmanat menigheten att åtskiljas. — Är icke den trollpackan i förbund med den lede, har då ingen varit det, — ropade Fibiger med en ed, i det han trängde sig ut ur folkhopen. Det samma som han tyckte äfven mor Kerstin och för öfrigt något hvar af de församlade. På krogar och ölstugor hördes sedan under dagens lopp mer än en förbannelse öfver de förnäme, som togo bort fattigt folks nöje och narrade hederlige handtverkare att stå ute natten öfver, utan att sedan få se någonting. Hvad verkliga orsaken var till denna hastiga omkastning i rättens tänkesätt, kände emellertid ingen. Men småningom spred sig det ryktet, att kungen sjelf hade tagit Elsa Larsdotters försvar och befalt, att ny ransakning skulle hållas. Som detta emellertid var allt för osannolikt, då kungen var långt ned i Skåne och krigade med danskarne och då dess utom mäster Hvittlock varit den, som först utspridt ryktet, ville ingen riktigt tro derpå. På gränsen mellan Småland och Skåne löper landsvägen ett stycke utefter en låg, skogbeväxt bergås. Uppe på sjelfva krönet var, år 1676, en uthuggning gjord i skogen, knappt så stor att en låg stuga, uppförd af obarkade stockar, der kunde få rum. Det var en mulen, regndiger morgon. Röken spirade upp ur det förfallna torftaket och uppsögs nästan omärkligt af den töckenfylda luften.
För det biträde, hvartill en Nämndeman ät, pligtig vid Lagtima Tingen i Häradet, vid Urtima Ting i brottmål, vid Lagmans - Tingen, samt vid några oeconomiska förrättningar, såsom, vägsyner, badningar till Kongsoch Kronoskjutser med flera, njuta Nämndemännen ingen annan ersättning än, jemte en i särskildta Län mer och mindre utsträckt skjutsfrihet för deras åboende hemman, blott den andel sorn årligen kan å hvarje belöpa af Tingsgästningspenningarne, samt af tredjedelen uti Häradets lott i Sakören. Beloppet af berörde inkomster är mindre betydligt och alltid otillräckligt att godtgöra de kostnader, hvilka i och för förenämnde sysslobefattningar Nämndemännen tillskyndas. Det blifver således af den betalning Nämndemännen erhålla dels för verkställande af Bouppteckningar, Arfskriften, Liqvidationer eller tvistande parter med andra dylika göromål, hvilka dem kunna anförtros, dels för Stämningars tillställande, samt Syners och Besigtningr.rs förrättande■„ hvarom de på kallelse böra besörja, som förnämligast fötnånen af Nämndemanna-befattningen skall finnas; men då det, Den a7 April. 433 (let, uti Kongl. Maj:ts förnyade Nadina Expeditions-Taxa af den 37 Maj igot Nämndemän tillagde arfvode vid privata och Executions-förrattningar, af 13 sk.
M. icke kunde underkänna qvinnans rätt. att sjelf vårda sig och sitt gods, och stödet härför hämtade Ii. 31. från utländska lagstiftningar och äfven från våra eg-a näringslagar, Iivari qvinnan lemnats ett ft iare deltagande i yrken än hon förut haft. K. M. har ock erkänt i den Nåd. Propos;n, att då fråga är om en betydlig rubbning i fordna förhållanden, som djupt inverkar på familjebanden, borde man gå varsamt tillväga, hvarföre ock den Kongl Proposin innehåller sådana garantier, som skulle förekomma vådor deraf. Jag bar icke heller funnit, att den Kongl. Propostn bär rönt motstånd. LagUt. sk. digheten att bringa frågan till en lösning, och något bestridande af qvinnans rätt att blifva myndig, har jag icke funnit; man har endast uttryckt tvekan, huruvida de af K. M. föreslagna garantier äro tillfyllestgörande, och i det afs:det tiar Utsk. kommit till ett annat resultat. Jemför man nu det Kongl, förslaget med Utslcs, så finner man, att K. 31. har sås^m regel antagit qvinnans myndighet och endast såsom undantag under en öfvergångs-period en större frihet än lagen i allmänhet medgifver för att. när qvinnan så önskar, kunna bereda henne hjelp och biträde af förmyndare. Ut-k:s förslag anlager åter omyndigheten såsom regel och gör qvinnans rätt att blifva myndig beroende af en hennes anmälan bos Domstolen. Vid ett flyktigt påseende synes denna skiljaktighet vara af ringa betydenhet, men så är icke förhållandet. Vill man komma till det mål, att qvinnan, så snart bon utan våda kan medgifvas en sålan rätt, skall erhålla full myndighet, måste sådant i lagen uttryckligen bestämmas såsom regel, erne lan, om hennes myndighet skall utgöra ett undantag från lagen, man aldrig har någon säkerhet, att den ogifta qvinnan förvärfvar sig de egen - Don 12 December e. m. skaper, som för hennes myndighet erfordras. Det Sr ock klart att i fråga om rättigheten att skola och vårda sitt gods, förmågan dertill icke kommer af sig sjelf vid en viss ålder; den måsle törvärfvas.
Att han, genom snille och karaktér en heder för sitt land, vet bättre än att sucka ihjäl sig för en liten Eva, är snarare ett skäl för än mot honom. Att han älskat och – och älskar Gunilla Weilingk – Nå väl, gör du det icke sjelf äfven, och skall just den som vet att rättvisa henne, icke kunna ock rättvisa dig? Hans fel är icke att du ej är en så förträfflig varelse som hon. (Jag blott anför mina tankar) honom bör det icke tillräknas. Säg du honom beskedligt ja. Din Far har sagt du ångrar det icke. Tänkt och gjordt. Onkeln var inkognito i Prostgården hos sin ungdomsvän Prosten. Det hade han ganska fint infört i brefvet. Jag satte mig och skref till honom några rader – med den mest darrande hand jag någonsin haft utom den gången jag bad dig skynda hit – bjöd honom komma nu samma eftermiddag, då jag skulle svara min Gunnillas (man förstår och att göra sig gällande hoppas jag) slägting och vän på det bref, hvarmed han hedrat mig. Det var ju icke något vördsamt Nej? En timma efter min biljetts afsändande kom Anna in i Pappas sängkammare, der jag satt mig som alltid, när jag vill tänka förståndigheter, och sade att en främmande Herre vore i Salongen och bad få tala med mig. ”Bevara mig hvad Fröken blir blek” tillade den goda men dumma menniskan, likasom det vore ingenting att gå in i en Salong, dit en främmande Herre blifvit införd. På äkta qvinnovis tagande längsta vägen och drickande i förbigående litet vatten i salen, begaf jag mig till salongen, der jag ändtligen inträdde med ganska fegt hjerta, men din Onkel bar sig så bra åt, att jag strax blef åter mig sjelf. Herre Gud – med hvad för helt andra ögon än förut ser man icke på en menniska, sedan han friat och man är på vägen att icke gifva honom korgen!
Sedan således denna nya J-dels T:a hade fått formen och namnet af skäppa, dröjde det icke länge innan vid all betalning till kyrkan den nya skäppan infann 166 Den 8 Juli e. m. sig i st. f. den gamla, hvarigenom kyrkans inkomster af spanrhåls-räntor stegrades i samma förhållande som ifrån 9 till 14. Detta räckte tills J733 års Förfaltn. kom, ty när denna Författn. utkom, hvilken förbjöd det runda målet och skäppemålet, så började allmogen i de-der trakterna, Skaraborgs och Elfsborgs län, yrka, att få betala afgälderna efter Tunnemålet, d. v. s. en T:a i st. f. 6 skäppor, och följden blef då, att kyrkornas spanmåls-inkomster åter minskades såsom ifrån 14 till 9. I anledn. deraf anmälte Presterskapet saken hos R. St:r, som uptogo den under benämning: ”om måhlets redressering i Skaraborgs och Elfsborgs län.” I den diskussion, som deröfver förekom hos R. o. Ad., och som jag har med ganska mycket intresse genomläst, framställdes af Hr Wulfvenstjerna en fullständig och klar redogörelse för dessa förhållanden, som visade huruledes den nya skäppan tillkommit genom justeraren Lowes åtgöranden, flr Wulfvenstjerna visade med tydliga citationer af alla K. Författn:r, att misstaget härflöt från den förut omnämnde justeringen af ^-dels T:n, och linder hela den första diskussionen (den atbröts genom en deputation ifrån ett annat Stånd och företogs icke förr än någon tid derefter) tycktes alla talare derom vara öfverens, att Presterskapets klagan i denna fråga vore obillig, på sätt Hr Wulfvenstjerna framställt. Men då saken ånyo förekom, upträdde hos R. o. Ad.
Detta förslag innehåller hufvudsakligen följande från nu gällan - 14 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N'.o 27. de föreskrifter afvikande stadgande, nemligen: att det skulle tillkomma hvarje fattigvårds - samhälle att till beloppet bestämma det bidrag af högst Tvä Riksdaler trettiotvå skillingar banko, som det nu åligger egare af dylika egendomar och inrättningar att för hvarje sådant * matlag, efter med fattigvårds-stvrelsen träffad öfverenskommelse, till samhällets fattig'ård årligen erlägga; att denria afgift dock borde minskas till hälften lör hvart och ett af sådana matlag, hvarinom minderåriga barn eller andra ej arbetsföra personer icke finnas, samt till fjerdedelen för ensamma personer bland nämnde arbetare; att dylikt bidrag borde utgöras jemväl för alla å egorne bosatta inhyseshjon, backstugusittare eller andra personer, som icke äro i egarens bröd och icke eller kunna såsom jordtorpare anses; att dessa bidrag icke finge åläggas till så högt belopp, att de sammanräknade öfverstege den tillskottsafgift, som egaren, enligt 1 morn., kunde komma att utgöra; samt att, i händelse egendomsegare!) ville sjelf åtaga sig ansvarighet för vården och försörjningen af omförmälde fattighjon, han då skulle njuta befrielse från endast hälften af nämnde afgift, äfvensom, på sätt nu är stadgadt, från hälften af den tillskottsafgift, som enligt 1 mom. bör utgifvas; varande derjemte föreslaget, att med jordtorpare skall förslås sådana arbetare, hvilka, i förhållande till ortens beskaffenhet, under eget bruk innehafva två till fyra tunnland öppen jord samt ängsoch betesmark, tillräcklig förframfödandet af minst två full v exta boskapskreatur och 6 å 8 får, eller ock endast äng och betesmark af den vidd, att de derå kunna underhålla minst ett par dragare.
Men spelet, hur trefligt det var, kunde ej aflöpa, utan att en och annan kände sig något medtagen. Värst deran var B., som när supén förklarades serverad, befanns insomnad på en soffa. » Jag tror, du dog riktigt », yttrade H., i det han sökte väcka honom, » och det fastän du så ofta hade Kucku. » Holmgren var, såsom man lätt förstår, ingen vän af nykterhetsfantasterna och lemnade sällan något tillfälle obe-gagnadt att ge dem på pelsen. I ett fall tog han dem likväl i försvar. När nämligen en gång en af bans vänner beklagade sig öfver, att man nu mer, tack vare goodtemp-larnes agitation, icke kunde få köpa mindre än en liter spirituösa, svarade H.: » Det tycker jag om dem för — för nu far jag alltid så mycket af den sorten, när jag skickar att köpa. » Mestadels oförarglig i sitt skämt, väckte han sällan ond blod, när han i ett gladt lag riktade ett eller annat speord till sina vänner. Dessa speord voro i allmänhet, äfven de, ganska godmodiga. Så t. ex. det infall han hade, att kalla en af sina vänner, hvilkens mun var något egendomligt bildad, för Muntegnmmeri. Utan elak mening, blott af ett infall frågade han på ett publicistmöte, då han blef varse en tidningsredaktör från mellersta Sverige, bekant för sina röda åsigter och sitt onekligen något demagogiska utseende, om denne vore — Hjert eller Tektor.Lyckad sjelfironiker, uttalade H. ofta anmärkningar, vittnande om säker menniskokännedom. När han en gång t. ex. af en bekant, en förmögen man, vardt bjuden att åka med honom i en fin kalesch, utropade Flugis: » Jo, jag tackar jag! Åka i kalesch! Jag känner redan, hur jag böljar drygna till. » Holmgrens historier iingo icke alltid tagas för kontanta. De buro icke sällan en omisskänlig prägel af att vara sgjorda », åtminstone hvad de roligaste pointerna beträffar. En historia af detta slag, men som väckte stor munterhet, när den af honom omtalades, må här finna plats.
St. visheten deraf, men funno, vid försök till bestämmande af en slik skillnad i lånerätten emellan de särskilda fabriksgrenarna, i anseende till bristande upplvsningar om deras olika beskaffenhet m. m., sådana svårigheter uppstå för erhållande af en säker och osviklig grund för fabrikernas fördelande i classer, att R. St. inskränkte sig till att framställa jernoch metallförädlingen såsom den enda 10 a nu fao tur, hvilken ansågs böra framför alla andra understödjas och uppmuntras, samt till att, på anförda skäl, minska kattunstryckeriernas lånandel. Af den sammandragna framställning, jag nu haft äran göra i fråga örn de åsigter, som lago till grund vid beviljande år 1818 af ökadt understöd till fabrikernas upphjelpande, torde man kunna finna, att de grundsatser, på hvilka nuvar. StatsUtsk. stödjer sitt afstyrkande af en ytterligare tillökning af detta understöd, nemi. att sedan en näring utvecklat sig till sådan sjelfständighet, att dess bestånd derigenom är betryggad t, statens mellankomst kan vara mindre behöflig, äfvensom att fabriksidkares lån erätt bör nedgå och minskas i samma mån tillverkningen utvidgas och dess värde ökas, äfven antogos af 1818 års riksdags StatsUtsk. samt godkändes af Ständerna. För att nu betrakta omförmälda låneunderstöd äfven från den practiska sidan torde mig tillåtas undersöka, huruvida fabrikernas framsteg sedan år 1818 kunna egentligen sägas framkallade af lånerätten i Manuf.disconten, samt huruvida en inträffad minskning i denna lånerätt varit hinderlig för dessa framsteg. Denna undersökning grundar sig på de tabeller, som äro bifogade det i K. propos. åberopade CommerceColIegii betänk, Jag vill först betrakta de fabriker, för hvilka låneproc. icke varit underkastad någon minskning. Man finner då, att glastillverkningen, för hvilken lånerätten aldrig varit under 3l proc., men väl ofta uppgått till 4° proc. och deröfver af tillverkningsvärdet, i medeltal på de sista i5 åren årligen producerat för ett väx'de af 243,565 r:dr.
Då det efter makarne Schröder den 3 Juli 1865 förrättade arfskifte ännu icke vunnit laga kraft, utan lärer vara föremål för klandertalan, hvaraf Kronans rätt till delaktighet af ifrågavarande qvarlåtenskap är beroende, hemställer Utskottet, att denna motion för närvarande må lemnäs utan afseende. 5:o.-Med förmälan att Enkan Catharina Marschell, född Hemmendorff, som för någon tid tillbaka aflidit i Södertelje utan kända arfvingar, enligt ett under edlig förpligtelse utaf två personer, hvilka likväl ej varit samtidigt tillstädes, afgifvet skriftligt intyg, kort före sitt frånfälle förordnat, att all hennes qvarlåtenskap skulle tillfalla nämnda stads flickskola, men denna skolas Styrelse, i betraktande af nyss omförmälda bristande formalitet, ansett sig icke kunna med någon utsigt till framgång lagligen bevaka testamentet, och alt sterbhusets behållning, 447 R:dr och 62 öre, genom Magistratens i Södertelje försorg den 12 sistlidne Oktober blifvit till Kongl. Maj:ts och Kronans disposition under dana-arfstitel uti Stockholms läns ränteri inlevereradt, har Herr H. Vougt, uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 33) hemställt, att, då, vid många före - StatsUtskottets Utlåtande N:o 31- 5 gående likartade händelser, Kronans rätt till dana-arf plägat efterskänkas till förmån för vederbörande kommuner och ifrågavarande summa för det allmänna kunde anses vara af särdeles ringa betydenhet, men för Södertelje samhälle skulle utgöra ett högst behöfligt bidrag till bestridande af kostnaderna för folkundervisningen; omförmälda dana-arfsmedel, 447 R:dr 62 öre, måtte af Rikets Ständer för berörda ändamål anslås till disposition af Styrelsen för flickskolan i nämnda stad. Med afseende å hvad i denna fråga förekommit, får Utskottet, i öfverensstämmelse med förut uttalade åsigt,er, hemställa, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t tillkännagifva, att Rikets