Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Början och slutet av stycket med påskriften avklippes och behålles i Hallrätten. Då ersättning sökes för tullen jämförs med Hallrättens uppgifter. Stockholm den 2 augusti 1802. J LILIENCRANTS Förordning hur med börd och lösen av krono till skatte köpta rusthåll förhållas må; Stockholm den 19 augusti 1802. Skilda sätt har funnits att bedöma lösningsrätt för rusthållsdelar som varit krono men genom skatteköp blivit innehavarens enskilda egendom. En del har sett skatteköpet enbart som en förbättring, andra som en förvandling av hemmanets natur. Det som gäller är att åbon endast äger rustningsrätt, men jorden är kronans. Barn och efterkommande kan inte ärva. Stockholms slott den 19 augusti 1802 GUSTAF ADOLPH Kungörelse angående den tid, inom vilken kronans fordringar hos enskilda, och enskilda hos kronan bör krävas och till betalning uppgivas; Stockholm 19 augusti 1802. Fordringar mellan enskilda personer och kronan eller tvärtom skall ha en preskriptionstid på 10 år. För senare fordringar 20 år. Stockholms slott den 19 augusti 1802 GUSTAF ADOLPH Kungörelse angående brännvinsbränningens utövande från den 1 oktober till den 1 därpå följande juni; Stockholm den 31 augusti 1802. På grund av den förmånliga skörd, som den Högste behagat hugna riket med gäller den stadga från år 1800 angående brännvinsbränning på landet och i städer. Stadgan gäller från 1 oktober till 15 juni nästa år. Stockholms slott den 311 augusti 1802 GUSTAF ADOLPH Kungörelse angående arrendet av Rikets sjö, gräns och landtullar med acciserna; Drottningholm den 31 augusti 1802 Trots varningar och förbud pågår lurendrejeri och tullförsnillningar, vilket skadar Våra näringar i synnerhet slöjderna. Rikets redbarheter drages ur landet till utlänningens vällevnad. Vi vill därför ställa rikets sjögräns och landtullar med acciserna under arrende. Enskilda personer får deltaga med 3 / 4. För kronans säkerhet kommer aktier á 200 riksdaler styck att säljas som en prenumerationssumma. Både kronan och de enskilda skall vara representerade vid styrelsen för verket.
Det läge nemligen i sakens natur att, om ett inrikes statslånesystem skulle kunna icke blott ändamålsenligt ordnas, utan ock fortsättas, så borde obligationerna vinna den största möjliga spridning samt följaktligen till sin valör vara afpassade efter tillgångarne hos den allmänhet, af hvilken man påräknade erhålla penningarne. Rikets Ständer hade ock, såsom det syntes just för detta ändamål, inedgifvit, att obligationerna finge lyda å ett så lågt belopp sorn 100 R:dr R:mt, Det kunde icke nekas att, då utsläppandet af obligationer pä så liten valör vore förenadt med icke ringa besvär, öfvertagarne af ett statslån helst önskade att, så vidt ske kunde, föryttra obligationer å större valörer, obekymrade i öfrigt om köparne vore flere eller färre. Ett helt annat förfaringssätt borde deremot begagnas om man i vårt land ville införa ett inrikes statslånesystem. På sätt härofvan blifvit anfördt, hade Fullmägtige sjelfve erinrat hurusom, vid de af Riksgälds-kontoret hittills inom riket företagna upplåningar, den så kallade subskriptionsmethoden vanligen begagnats. Att i förevarande fall bibehålla denna method skulle, enligt Revisorernes förmenande, hafva medfört, bland annat, den fördel, att Fullmägtige säkerligen kunnat sätta obligationernas försäljningspris något högre, än det, som för lånet i sin helhet kunde erhållas, då detsamma skulle på vinst och förlust öfvertagas af hufvudentreprenörer, hvilka vid prisets bestämmande icke blott måste söka fria sig från förlust, utan ock borde beräkna att pä affären skörda någon vinst. Dess utom hade Fullmägtige, derest subskriptionsmethoden blifvit vald, haft den fördelen, att, i fall lånet toge favör och omständigheterna sådant mcdgåfve, uppsätta obligationernas försäljningspris och såmedelst under fortgången af låne operationen möjligen vinna ersättning för den förlust, som genom ett lägre pris i början kunde uppkomma.
Till förekommande häraf har derföre under de mellantider, som förlöpte näst före de 2 sednaste reorganisationerna af Riks-banken, nemligen de organisationer, som af Rikets Ständer fastställdes vid dels 1840 och 1841 årens och dels 1853 och 1854 årens riksdagar, vidtagits det, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, fullt ändamålsenliga förfogande, att de ledigblefua och de nya tjenstebefattningarne, under iakttagande af enahanda ordning, som vid ordinarie befordran, tillsatts medelst konstitutorial, medförande för tjenstemännen samma rättigheter och förmåner i öfrigt som fullmagt, dock med den vigtiga skilnad, att den konstituerade uttryckligen är tillsatt endast tillsvidare och således skyldig att, om och när Banko-styrelsen sådant askar, 56 Banko-Utskottets Memorial N:o 44. återgå til! antingen förut innehafel tjenst eller extra-ordinarie tjensteman. Understvrelsens sednast i detta ämne till Herrar Banko-fullmägtige allåtna, af dem bifallna memorial af den 30 September 1851 upptager omständligt de flera härför talande skäl, hvilka Under-styrelsen, för undvikande af onödigt upprepande, nu åberopar; och får, på grund af detta allt, Under-styrelsen i ödmjukhet tillstyrka elen ändring uti det här föreslagna stadgandet, att, i stället för ordet: »förordnande», insattes ordet: konstitutorial. Enligt § 50 samt mom. 3 af § 91 i nu gällande Banko-reglemente fordras, lör att kunna antagas till extra-ordinarie tjensteman vid Banko-verket äfvensom till tjensteman vid Banko-diskontverket, att hafva undergått någon sådan akademisk examen, som berättigar till inträde uti Konungens Kansli eller Rikets Rättegångseiler Räkenskapsverk.
* glada r~trdare * och * toddyurat.ipw .., sstoish eller: cjwiska ofwrliaare., framtriidande i bredd med * feghetsoch: IrÖg / b ' rds-o; f.crIiggan~e~, m. fl. Alla äro de tecknade med den burleska komik. ' 49 ' soiii tillhör iiiiiiet. på saniina ghig soni de ofta genoiiiskiniras; if den humorns. blidare belysning, som förädlar löjet och hindrar clct frhi att bli elakt. Och ' hur mycket allvar, hur niånga in: direkta varningar göwma ' sig ej i bilderna jemte ' lustigheteril Las t. ex. skildringen af d r a, vänner fienderna * ocli deras förIi; ' illande till ~todclyniartyrcrii; is, dessas liclaiiden och fröjdet, den stilla hänförelse, Iivarnied de slutligen omfatta ett tillfalle till ordentligt .arbete, fjärran från sina ~väiiner~, samt den niöda en och annan klarsynt kurator gör: sig att p3 detta siitt rensa sin nation. Las oni den saktmodige, men jiittestarke Djurberg, Iivilken vid: iterkornsteii till Upsnln efter längre friiivaro pi ' r frågan, hvar lian varit, nied sitt vanliga värdiga allvar svarade: s15 de-kahiigs;. som d i supbrodern tillsporde honom, om han nigonsin varit kär, p51niiite oni att dc icke koiiiiiiit tillsaininans för att prata s-t-r-a-ir-f, ocli hvars historia forfin nfsliitar med ett mildt: ypiile, hederlige Djurberg, ni8liända var ' du icke Iiitkoiiiiiien för att dricka toddy, men.
Förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående granskning af de i Statsrådet förda protokoll (Konstitutions-Utskottets Memorial JVS 6). S. A. K. Sedan Rikets Ständer, genom sitt Konstitutions-Utskott, låtit granska de i Statsrådet förda samt, jemlikt 105 § i Regerings-Formen och 29 § Riksdags ordningen, till Utskottet öfverlemnade protokoll, få Rikets Ständer underdånigst tillkännagifva, att Borgareoch Bonde-Stånden väl för sin del beslutat, att, med tillämpning af 107 § Regeringsformen, Rikets Ständer må hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anmäla sin önskan, det nuvarande Chefen för Landtförsvars-Departementet måtte ur Statsrådet, och från embetet skiljas; men att dock, med stöd af 76 g Riksdags-Ordningen, Statsrådets samtlige så ledamöters som föredragandes ansvarighet för sina rådslag och utöfningen af sina embeten intill den dag, då innevarande riksmöte tagit sin början, har, så vidt densamma kunnat pröfvas med ledning af Statsrådsprotokollen för nämnde tid, upphört.
Någon af det var en ny idé! Hur kom du på den? Det har naturligtvis varit någon af jungGamla Johanna är väl inte antagligt. Det måste alltså vara Lina. Men hon sofver ju alltid inne hos mormor. MODERN. frurna (Besinnar sig.) Men hvilken af jungfrurna? Ja, det är sant. Men då i alla fall. Hvem vet, mormor sofver ganska tungt Ja då. Hör mitt råd. FADERN. Låt oss kalla in Lina ibland. (Modern går efter Lina. Till Hilma, som visar sig är inte något för dig. i dörren, med synbar oro för hvad som försiggår:) Gå! Detta HILMA. gå i dörrarna i natt? Men, pappa är det om hörde du någon FADERN. nytt vittne, Erhard, hvad säger du om detta? (Då blick det är icke lämpligt att ni är närvarande. Men håll dig i närheten. Du har alltså också hört det. Där ha vi ett modern kommer med Lina.) Gå du också ut ett ögon men titta oupphörligt i dörren.) (Hilma och Erhard gå båda ut i korridoren till höger, FADERN (till modern). MODERN. LINA. Fråga henne du det är mera passande. Hvad gjorde Lina ute i natt? Har jag varit ute i natt? kan frun hitta på? Hvad i all världen motoriskt varit ute och kommit hem vid 4-tiden på morgonen. Man säger inte så till sin matmor. Lina har FADERN. ut genom salen och kommer åter med mormor och höres säga redan i salen:) Vill frun vara så god och säga hvad jag gjorde i natt. Nej, nu ska jag då be gamla frun. (Springer LINA. MORMOR (höres likaledes innan hon Se så, flicka, hvad ska du skvallra om det? Sa (Kommer in, generad.) Det var sängMODERN. synes). jag dig inte, att du skulle köpa igen det utan att det märktes. gardinerna som tog eld men bara helt lite. jag har ju sagt att Lina ska passa på. LINA. Hade mamma somnat från ljuset igen. Men och väntade till kl. var inemot 2 men då var Ja, när jag aldrig får släcka jag låg väl jag så trött, att jag inte rådde mig.
Santesson, hvaruti föreslås, att alla vågbara EfFecter måtte härefter, af Banken och dess Låne-Contoir i Götheborg, belånas till | delar, minst delar af deras gångbara värde; kunnande, i händelse någon betänklighet uppsLode i afseende å lånevärdets bestämmande för så lång tid som ett år i sender, detta bestämmande ske a:ne gånger om året, till ex. i April och October månader. Nya Förslag hafva utomdess blifvit väckte om Låns meddelande på Tackjern, på Kobolt och på Spannmål; deröfver BancoUtskottet till en del redan utlåtit sig, (Betänkandet N:o 45) och för öfrigt kommer, Banco-Utskottets Betänkande N:o /j.g. 3i att i serskilda Betänkanden, framställa sina åsigter. Beträffande grunderne för nuvarande utlåning, hvilken sträcker sig till Artiklarna: Stångjern, Bergsmansjern, Bultjern, Sänksmide eller rundt Bultjern, Bandjern, valsadt Bandjern, Skärjern, Gallerjern, Knippjern, Saltpanneplåtar, Jernplåtar, Bomeras eller Plogämnen, Skyfflar, Jernankare, Storspik, Småspik, förtent Jernbleck, Garfstål, Brännstål, Arco eller Gjutmessing, Lalunniessing, Messingstråd, Garkoppar, smidd Koppar, extra Kopparbleck, myntade Kopparplåtar, Blindmynt, Kopparspik, Alun och Svenskt Bly ; får Baneo-Utskottet föreslå: a) Att Lånebeloppet, såsom hittills, må vara inskränkt till högst |:delar af pantens försäljningsvärde efter Mäklare-Attest, och af Banco-Styrelsen bestämmas en gång om året.
Om remiss till vederbörligt Utskott anbålles. Stockholm den 22 November 1862. August Petersson, frun Jönköpings län. 212 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Angust Petersson från Jönköpings län, om indragning af Begemmlssknfvare-ljensterna. Af rikets civile tjenstemän tyckes regements-skriivaren vara öfverflödig och således kunna indragas. Dess hulvudsakliga befattning är att inkassera de löningsruntor, sorn till mililärernes aflöning äro anslagna, uppbära arrenden a! utarrenderade militie—boställen, samt de sålunda inkasserade penningarne till vederbörande, utbetala; att, med ett ord, egentligen handhafva regementets gemensamma lönefond. Jag har sagt att della är det hufvudsakiigaste, ty de öfriga göromålen, sorn egentligen tillhöra Uegementsskrifvarea, få Mön sterskrifVärne vanligtvis uträtta. Mig tyckes sålunda, alt Regemeutsskrifvare-belätlningen borde kunna undvaras, utan att föranleda någon olägenhet; tvärtom. Jag föreslår adisa: indragning af Regemeulsskrifvare-ljensterna och i sammanhang härmed, att den uppbörd, som är desse tjenstemän anförtrodd, verkställes af Kroaouppbördsmännen å de vanliga kronouppbördsmötena och i länets ränteri aflemnas, hvarifrån de lönlagande, i likhet med rikets öfrige tjenstemän, egde rättighet lyfta sina löner; Hvad i öfrigt angår Regemeulsskrifvarens befattning, kan den utan men öiverflyttas på Regements-qvartcrmästaren och Regements-kommissarien, hvilka sednare ändock innehafva och med lätthet bestrida andra dylika befattningar inom regementet, hvarigenom för desse tjenstemän en tillökning i göromålen visserligen uppkomme, men af så ringa betydenhet, att knappast någon tillökning af deras lön borde kunna ifrågakomma, sa vidt ej något särskildt arfvode, uppgående till högst '100 å 150
x:o att registraturet och protocollet i polisen måtte föras af särskildt tillförordnade, edsvurne personer, som ej stå under polismästarens directa order; 2:0 att till registrators-befattningen äfven matte höra att bålla förteckning öfverallt i förvar taget gods, sorn bör, jemte beskrifning på persedeln och uppgift på den person, hos hvilken det blifvit anhållet m. m., noga redovisa, när oell af hvem det uttagits; 3:o att till notarial-befattningen må höra skyldigheten att ovillkorligen i behörig tid utlemna begärdta protocoller eller prot.utdr., vid äfventyr lag förmår; 4:0 att en särskild person måtte hafva vården örn alla anhållna och förvarade persedlar, öfver hvilka han skall hålla förteckning, som hvarje vecka bör jemföras med registratorns och af notarien bestyrkas, samt vara skyldig att, på vissa tider, hvarje söcknedag , uppvisa sakerna för den, som tror sig kunna äga anspråk å desamma 111. m., hvarföre de böra i en dertill utsedd local vara offentligt att bese, särskildt de, som inom sista 2 ä 3 månader blifvit anhållna, och särskildt de, som i längre tid varit i polisens förvar; 5:o att ålit på misstanka anhållet gods genast genom poliskammarens försorg blifver annonceradl i ett af anuoncebladen, på sätt, att annoncerna derom alltid inflyta i samma tidning ; 6:0 att poliskammaren icke må äga försälja anhållet och outtaget gods på ro års tid ifrån att det, såsom misstänkt, blifvit offentligen annonceradt, och att de inflytande medlen måtte tillfalla fattigvården inom Stockholm, och efter journalen samt auetions-prot. redovisas. På detta sätt vagar jag tro, att allmänhetens rätt skulle bäst förenas med en god ordning inom poliskammaren, samt att, om poiisnotarien tilläts på sitt ansvar antaga biträden vid protocrns förande, kostnaden för polisens embetsmannapersonal kunde ansenligt komma att minskas. Jag anhåller att detta anför, måtte få remitteras till Lagutskottet, Dessa 7 motioner lades på bordet.
Constitulions-Utskotlet har emottagit Hedervärda Bonde-Ståndets, under den i5 näsllidne April, aflåtne remiss å Riksdagsfullmägtigens från Hallands Län Bengt Gudmundssons anledning till anmärkning mot StatsRådel och Föredraganden af Ecclesiastik-Ärenden, hvilken anledning befunnits heinlad från lådgifvande-åtgärden till Kongl. Maj:ts Nådiga Resolution den p Julii i83o, på Rikets Ständers underdåniga anhållan, att, före pröfli i ligen af sig yppande frågor om Skatteköp å Kyrkohemman i Halland, måtte, vid vederbörlig Domstol, i behöriga Kronooch Consistorii-Ombuds närvaro, undersökas och utrönas, huruvida Kronan eller Kyrkan hade jordeganderälten, samt att, såsom följd häraf, jemväl måtte i Nåder förklaras, det de i administrativ form, rörande dessa ämnen, redan vidtagne beslut ej kunna vara hinderliga för eganderätts-frågornas behandling och afgörande i tvisleväg; förmenande Motionairen, att den eller de bland Konungens Rådgifvare, som tillstyrkt ofvan högstberörde Nådiga Resolution, eller som fördöljt upplysningar, dem Motionairen sjelf, i sin ringa ställning, tilltrott sig förmå framlägga, gjort sig skyldiga till det i Stats-Råds-Ansvarighets-Lagens 5 §:s sista moment stadgade ansvar, och att dessutom Föredraganden, hvilken beslutet contrasignerat, är saker till ansvar, enligt 8 §. af samma Lag.
Hvar och en är en individ, ett helt för sig, som en handske är en handske, ett helt för sig, och dock ingen verklig, duglig helhet förr än de bli två: ett par. Man är lika litet tjent med två högersom två vensterhandskar. Icke heller två män eller två qvinnor: Man och qvinna af samma färg och tillskärning, det blir något helt, ett sannskyldigt ”par”. Det är visst sant att tvenne handskar utgöra ett par – men om de så höra till samma hand? Är du nöjd? Du skall vara försigtig med att skänka någon menniska ditt förtroende, äfven om du skulle få mod nog att göra det, ty der ligger ju icke vigt vid att du får sagt mycket utan i stället på att mycket blir dig sagdt. Tommarp. Gisslöf. Treleborg. Skanör. Huaröd. Bosjö Kloster. Hörby. Öfvedskloster. Örup. Malmö. Lund. Helsingborg. ”Viktoria”. En skola. Ett läsemöte. Marie Christine. Blinde Jöns. Stora Bengta. ”Det var inte mycket att ge tvåhundra kronor för, der var inte så mycket som en duk på bordet.” Anna och fru Berlin äro mycket afundsjuka på hvarandra och hvar och en gör sitt bästa för att på det mest grannlaga och finkänsliga sätt äta ut den andra hos mig. Anna beskyller fru B. i förtäckta ordalag för sqvalleraktighet och snålhet. Som t. ex. när något är sönderslaget så kommer Anna sjelf in och talar om det, men tillägger oskyldigt, ”men kanske fru Berlin redan har talat om det.” Eller också kommer hon och säger: ”Fru Berlin kan då vara bra egen. Jag bad henne i går sätta nya linningar på Knuts skjorta och när jag frågade henne hvad det skulle kosta svarade hon att hon kunde få ett stop mjölk för det. Var inte det bra eget, skulle den smulan vara något att taga betalt för?”197 När jag frågar fru Berlin efter Anna, får jag nästan alltid till svar: ”Jag vet inte hvar hon är, hon är visst inte hemma.” Hvilket är att skratta sig förderfvad åt, ty Anna är så trög att hon knappt vill gå ut om hon blir nödd och tvungen till det.
St:r hafva sjelfve medgifvit i deras underdskrifvelse till K. M:t d. 22 Dec. 1823, ang:de Tullverkets nya Organisation, att svårigheten att Controllera uppbörden syntes göra det mera än eljest nödvändigt, att löna Tullbetjeningen så, att den ägde sin utkomst af den lön Kronan består; derjemte R. Sl:r vidare, ibland annat, anfört, att i motsatt fall kunde befaras, att Tullinkomsten blefve så mycket mindre, hvarföre jemväl den otillräckliga aflöning, hvarmed Tull-personalen vore försedd redan hos oss torde hafva verkat till skada, både för de Näringar sora af Tullbevak - 38 Stats-Utskottets ningen skola skyddas, och för StatsVerket, som af Tullen skulle hemta en af sine betydligaste inkomster. Oell lärer det således hafva varit destomindre anledning, alt förslagsvis upptaga utgifterne till lägre belopp, än sorn verkligen ägt rum, då en så beskaffad större summa sorn den R. St:r nu antagit, blifvit beräknad att intill nästa Riksdag utgöra uppbörden af Tullverket, på det felande tillgångar för de nödige Controllerne deröfver och för Verkets Administration åtminstone icke böra blifva skäl för en mindre inkomst, i händelse den till liela påräknade beloppet icke skulle ingå. Om nödvändigheten, att äfven för Tullverket få bestämda AflöningsStater, derpå har Utskottet fästat R. St:rs uppmärksamhet, samt tillstyrkt, att förslag till sådane måtte hos K. M:t af R. St:r| begäras, och Utskottet förbehåller sig jemväl nu, att framdeles, efter slutad revision af Tullveiket, få närmare utveckla hvad méd så beskaffadt förslag Utskottet anser böra åsyftas; inrn att derförinnan, i anseende till det hittills iaktlagne sätt för regleringen af aflöningen inom detta Verk, ingå i bedömmande af den ene eller andre lönens beskaffenhet har Utskottet icke funnit lämpligt.
M. frambära sin vördnadsfullt och uprigtiga lyckönskan. R. o. Ad. vågar ock dermed förena försäkringen om sin oskrymtade kärlek och tillgifvenhet för E. M., sin vördnadsfull och innerliga tacksamhet för den outtröttliga ömhet, hvarmed E. AJ. förljufvar vår älskade Konungs mödor och omsorger, den hugnad, glädje, och tröst, som E. M. genom deltagande godhet och rika välgerningar skänker ål alla. R. o. Ad. anhåller underdånigast, att uti E. Alis nåd och ynnest städse få bibehållas. Stormäktigsta Allernådigsta Drottning! R. o. Ad., som efter fulländade arheten vid det riksmöte, hvilket i dag hunnit till slut, återvänder lill det enskildta lifvets lugnare sysselsättningar, anser för en kär ock dyrbar pligt, att inför E. Al. aflägga sin underd. afskedsupvaktning och i förening dermed frambära försäkringen om sin djupa vördnad och orubbliga tillgifvenhet. Utom den glädje och hugnad, som E. AI. i så rikt måll njuter i skötet af E. Åhs Höga Ätt, eger E. M. tillika den dyrbara tillfredsställelsen, att utgöra eli vördadt föremål för Svenska folkets uprigtiga och oskrymtade kärlek. Denna kärlek skall oafbrutet fortlefva, alltid lika varm och innerlig, i hvarje undersåtes hjerta, och den är oskiljaktigt förenad med den sanna beundran och vördnadsfulla tillgifvenhet hvarmed Svenska folket minnes och välsignar den store oförgätlige Konung, hvilken under loppet af mera än ett fjerdedels århundrade ledde Sveriges öden och bragte vårt fädernesland till ära, anseende och välstånd. Alåtte Försynen beskydda och välsigna E. Åhs dyrbara lefnadsdagar! Och måtte vårt älskade fosterland ännu länge få glädja sig ät fruklerne af de dygder och de välgerningar, hvilka E. Åhs ädla för alla ömt deltagande hjerta aldrig tröttnar att utöfva.
Den i Nåder hitremitterade Revisionsberättelsen återställes härjemte i underdånighet, och Collegium framhärdar med djupaste vördnad, Stormägtigste, Aller nå digste Konung! Eder Kongl. M a j: t s underdånigste, tropligtigste undersåtei’ och tjenare c. D. SKOGMAN. J. A. Leyonmarck. Stockholm den 29 Februari 1836. J. N. Borelius. TILL iUfcctd HfröQl.Ätänb ct% ANGÅENDE Banco-Verket. fttftet* Stäntrets ferrat fteuisiom Tryckt hos Henr. Gust. Nordström. Berättelse till Rikets Högloft. Ständer, angående den af deras Revisorer, i for tsättning från sednaste Riksdag, förrättade granskning och öfversigt af Bankens afslutade Räkenskaper för åren i832 och i833, Tumba Bruks Räkenskaper för åren i833 och 1884, äfvensom Styrelsen och Förvaltningen vid dessa Verk, samt Banco-Verkets befunna tillstånd. Gifven Stockholm den 14 December i835. Ij ndertecknade Revisorer, för hvartdera Ståndet i stadgad ordning valde till deltagande i 1835 års Revisions-Förrättning öfver Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken samt de Fonder och Räkenskaper, sorn i sammanhang dermed granskas, hafva, i följd af Grund-Lagarnes stadganden och enligt Kongl. Majrts den 19 sistlidne Junii utfärdade Nådiga Kungörelse, sammanträdt i Banken den i5 September innevarande år, hvarvid först till pröfning förekommit de Fullmagter och Authorisationer, som en hvar, lill styrkande af sin behörighet såsom Revisor, haft att uppvisa. Ibland de af Höglofl.
Banco, Rikets Ständers Bank borde hålla vexlings-contor för utvexling af dess sedlar i alla städer, der Privat-Banker finnas; och att enskilde Bankers sedlar borde få i Kronans uppbörd emottagas; hvarjemte slutligen bos Höglofl. Ridderskapet och Adeln är vordet hemstäldt, att Rikets Ständer mätte bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, för den händelse nuvarande Privat-Banker, vid slutet af deras nu egan - Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande, N'.o a. 5 de Octroijer, ej skulle anhålla om n3ra Octroijer, i öfverensstämmelse med förevarande lag, och ej heller nya Banker inom årets slut sådane Octroijer begära, Kongl. Maj:t måtte förunna de Banker, som det åstunda, förnyelse af deras nu egande Octroij till slutet af år 1849, och att förslag till ny reglering af den rörelse, Privat-Bankerne för närvarande bedrifva, måtte före begynneisen af nästkommande Riksdag utarbetas, för att Rikets Ständer förläggas. Hvad sålunda anmärkt blifvit och de inom Riks-Slånden i ämnet förda discussions-protocoll i öfrigt, innehålla, hafva Utskotten tagit i öfvervägande, och gå nu att deröfver sig utlåta. Då förevarande Lag bör innehålla bestämmelser, icke allenast om vilkoren och sättet för enskilde Bankers stiftande och deras rörelse, utan äfven och hufvudsakligen rörande rättsförhållandena emellan dem och allmänheten, såsom om Bankernes betalningsskyldighet och ansvar, deras försättande i concurs och ränte-beräkning m. fl. frågor af ren Civillags natur, anse