Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMcirskalken yttrade, att då återremiss icke blifvit under discussionen af någon Ledamot yrkad, hade Hans Excellence ansett sig böra framställa proposition endast till bifall eller afslag af StatsUtskoltets Utlåtande; men sedan fråga om återremiss nu af en värd Ledamot blifvit väckt, finge Hans Excellence hemställa, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja och Nej. Herr Hjerta: Enar det kan vara rätt så godt att afgöra saken genast, för att slippa onödigt skrifveri så väl i vårt Canzli som StatsUtskottet, anser jag mig skyldig att förena mig med Herr Ribbing i begäran om votering. Jag hade vid sista Riksdagen den äran att yttra mig i denna fråga; jag afstyrkte då undersökningen; och Ridderskapet och Adeln var ett bland de Stånd, som förkastade StatsUtskottets Betänkande. Jag hoppas, att det nu äfven skall inträffa. Jag anser mig äfven skyldig att gifva ännu en uppgift om det förhållande, sorn existerar, i fall Utlåtandet I IO Den t April e. ra. bifulles. Huru den undersökning, sorn Utskottet föreslagit, bör tillvägabringas, har Utskottet ej nämnt. Grefve von Schwerin liar trott, att det skulle underställas Konungen, och att hail vore öfvertygad, det undersökningen då föregeck utan att sprida den oro, man befarat. Jag tror deremot, att just derföre, att här handlas om en skatte-fråga, som skulle underställas Konungen till undersöknings beredande, har mali ett ökad t skäl att afböja en sådan undersökning. Nar alla de slags Räntor, hvarom här är fråga, kunna vara till Summor kände genom de räkenskaper, sorn i de allmänna EmbetS-och UppbördsVerken finnas, behöfver man icke inkomma med sädane petitioner. På denna grund hoppas jag, att Utlåtandet afslås. Herr Ribbing:
Uti de till Utskottet remitterade Memorial, som innefatta ^framställningar om värderings sätten, hafva följande anföranden egt rumt h) 1 afseende pä Fastighets egares egne uppgifter om dessas värde hafva inom Höglöfl. Ridderskapet och Adeln Herr Grefve Gyllenborg, Johan Henning, och inom Vällofl. BorgareStåndet Herr J3. H. Santesson, sammanstämt i den åsigt, att dessa egne uppgifter borde upphöra, uppå anförde skäl, af Herr Grefve Gyl* lenborg, att de voro utan ändamål, då de ej skola verka på Taxeringsmäns godtyckliga pröfning, helst de nu gällande prtesumtive värden skola vara uppfattade i en tid, då Uandt-Egendomar och deras prodoeter egde minst en tredjedels högre värde än för det närvarande; hvar. före ock deras nedsättande i samma förhållande yrkades vara en råttsfordran; och af Herr Santesson, att man just genom den i uppgifterne sökte och liemtade ledning kommit till de betydliga olikheter, som nu finnas inom hvarje ort, hvarföre grunden för värdens åsättand e borde vara en, hvilken, i Motionairens tanka, med största enhet och öfverensstämmelse skulle til - evilIn.-Utskottets Pelim kändt J&o 7. 25 lämpas, om den finge bero af xeringsoch Prbfnings ■ Comitéernes bedbin. mande och jemförande af värden å Egendomar sins emellan; hvarjemte Herr Friherre Ridderstolpe, Fredrik, i denna fråga varit af den mening, att Taxeringsman borde, med det dy. ra ansvaret af afiagd Ed, ega rätt att, i förhållande till andré Egendomar inota, Districtet, nedsätta Taxeringsvärdet å den Egendom, hvars värde de finna af egare vara, utöfver verkliga förhållandet, uppgifvit, och Herr Grefve Spens, C. G., ansett otjenlig!, att Comitéer, i III Art. 2 §. 16 Mom.
Jag anser således §:n både fullt lämplig och på sin plats, och anhåller att det Höglofl. Ståndet måtte bifalla densamma. Sedan öfveriäggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återrcmiss af den ifrågav:de §:n, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades flere ja jemte några nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med flera nej jemte några ja; hvarefter propos. på bifall till §:n förnyades samt besvarades med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Kapitlets rubrik. Godkändes. Biföllos. 4 §• Frih. Armfelt: Mot denna § har jag, tillika med en annan af Utsk:ts ledamöter, reserverat mig. Uti den stadgas nemi. »komma make eller barn efter den, som dödad blifvit, genom hans frånfälle att sakna nödigt underhåll», då skall dem tilläggas skadestånd, efter ty »med afseende å såväl den brottsliges tillgångar som andra omständigheter» skäligt pröfvas. Jag anser att det som vid dylika tillfällen bör tagas i betraktande är hvad som för make och barn tarfvas, och icke huru stora brottslingens tillgångar äro. Detta stadgande är så mycket mera oriktigt, som det skulle leda till det resultat, att, vid bestämmande af dylika skadestånd, »den brottsliges tillgångar» skulle få ett alltför öfvervägande inflytande, derigenom att bland de många omständigheter, som böra tagas i betraktande, denna enda särskildt framhålles. Jag anhåller derföre att R. o. Ad. ville antaga §m med uteslutande af orden »med afseende å såväl den brottsliges tillgångar som andra omständigheter.» Gr. Sparre: Just det förhållande, som den siste talaren vidrört, eller att, då ibland en mängd omständigheter, som böra tagas i betraktande, endast en nämnes, denna enda skulle föranleda domaren att företrädesvis fästa sig dervid, utgör för mig ett skäl att fasthålla vid denna §.
Den här underdånigst framställda åsigt äger för öfrigt sitt säkraste stöd i den nådiga förklaring, som Eders Kongl. Maj:t, den 17 Oktober 1827, täckts afgifva uppå' en genom Kongl. Kammar-Rätten väckt fråga, rörande giltigheten af Akademiens oinskränkta dispositionsrätt öfver sina enskilda medel, hvilken dispositionsrätt KammarRätten då icke ansåg genom något offentligt stadgande fullkomligt bestämd, och i anledning hvaraf Eders Kongl. Maj:t, i Dess till Akademien aflåtna nådiga skrifvelse, behagade yttra följande, i afseende på Akademiens frikallande från redogörelse för förvaltningen och användandet af sina enskilda medel: ”Hvad åter angår Edra öfriga, eller så kallade extra, medel, tillkomna genom tillfälliga inkomster och isynnerhet genom utgifvandet eller arrendet af Postoch Inrikes Tidningarne; så bafve VI funnit hvarken vara föreskrifva eller med beskaffenheten af Eder inrättning lämpligtj att J för så beskaffade medel, hvilka stå under Eder fria dispositioTi, likasom förhållandet är med Wår Vetenskaps-Akademis medel, någon redogörelse till Kammar-Rätten afgifven” ”alltså håfve WI, alltid sorgfällige att bibehålla Eder vid de förmåner, rättigheter och privilegier, hvilka J hittills åtnjutit, så att J icke mågen hindras uti fri förvaltning af Edra egna medel och deras användande till Edra litterära föremål^ pröfvat skäligt i nåder förklara, — 433 — att den af Kammar-Rättens Tredje Revisions-Kontor gjorda ofvanberörda anmärkning förfalla bör.” Den nådiga Remissen återställes i underdånighet, och Akademien framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, På Svenska Akademiens vägnar, i Direktörens frånvaro, JAC.. BERZELIUS.
Om valrätt och valbarhet. 1 §* Valrätt eger Svensk man, som bekänner sig lill Christna läran, fyllt tjuguett år, är och fem år varit i Riket bosatt, samt 1) å landet eller i Stad eller Köping eger, eller med stadgad Kronoåborätt eller för burskap, innehafver fast egendom, till visst mantal satt, eller till minst 300 R:dr Silfverspecie värde uppskattad; eller 2) medelst contract, som ej kan ulan hans samtycke eller brott före den utsatta tidens förlopp liäfvas, för lifstid eller för viss tid, som ej må vara kortare än fem år, legt jordeller bergsbruk af minst 500 R:dr Silfverspecie uppskattadt värde å landet och den egendom mot lega fulla två år innehaft och ännu innehafver; eller 3) antingen i egenskap af borgare, eller ock med en behållen årlig inkomst, som under de tre sista åren ej varit lägre än till 100 R:dr Silfverspecie uppskattad, för egen räkning idkar annat lofligt yrke än jordbruk eller bergsbruk; eller 4) innehafver ordinarie embete eller tjenst, för hvilket han af Kronan, Riksförsamlingen, stad, socken, annan menighet eller stiftelse njuter ständig lön; eller 5) efter egen ansökning från embete eller tjenst, som valrätt gifver, erhållit afsked. Vid verkställande af denna lag varde stads egor till staden räknade och bergsbruk såsom fast egendom ansedt, ändå alt det annars ej till sådan egendom räknas. lith, till R, St, Pral, lS/j.6 > 3 Sami. 24 Haft, 1 Hör till Constitulions-Utskotlets Memorial, N-o 36, 2 §. Valrätten beräknas sålunda: 1) enligt 1 §.
Ett fondsysteme äger den fördelen att hemta upp ifrån allmänna rörelsen och till densamma åter utsläppa samma capitaler mångfalldiga gånger; och sedan man, på sådant sätt, med samma capitaler åstadkommit stora företag, ulan en skillings utländskt län, så är ingenting hvarken naturligare eller billigare, än att framtiden, som deraf drager hufvudsak ligaste nyttan, småningom amorterar de nya statspapperen, hvarmed man verkställt företagen. — Emot Hr von Hartmansdorflfs project att beräkna utdelnin - Den 28 IS o veml) er (. m. 459 gen efter personernes antal har jag äfven en annan anmärkning att göra. Är meningen alt gifva en nyårsgåfva af r r:dr r:gs åt livar och en af Sveriges innebyggare, så är visserligen ingenting ondt deruti; men alt det kan innefatta någon generel nytta för Riket, kan jag, åtminstone för min del, icke begripa. Om meningen åter är att dermed bereda allmän nytta, så borde dessa medel företrädesvis lemnäs åt de län, hvarest stora nyodlingsföretag ännu återstå, eller hvarest, om jag så får säga, nya eröfringar äro att hemta från den ännu slumrande naturen ; jag menar de norra länen; men dessa äro de minst befolkade och skulle således erhålla minsta andelen, då deremot de län, der inga odlingar äro att verkställa, skulle, såsom folkrikas!, bekomma största summorna. Ändamål och medel skulle då icke öfverenstämma, och utdelningen skulle ingenstädes blifva af särdeles nytta för det allmänna. Hr Anckarsvärd, A u g.: Efter den fullständiga anrättning, som här tyckes vara beredd åt StatsLJtsk. genom återremissen, synes Fril). Boye hafva förbehållit sig servering af deserten. Hr Frih:n började sitt anförande med det förutskickade förklarande, alt hvad Hr Frihtn korinne att yttra mindre afsåg klander än en önskan att bereda något bättre.
N:o 312, bifogad reservation, inhemtas, alt hela ordinarie räntan är upptagen till 2,533,319 r:dr, alt deraf utgår nu i penningar 300,867 r:dr, hvaremot det öfriga af räntan utgöres i persedlar, bland hvilka spanmål, mjöl och dagsverken äto de artiklar, jag ansett böra lill utgörande in natura bibehållas, och alt en kolumn upplager öfriga persedlar, diverse uppbörd, beräknade i r:dr b:co lill ett belopp af 633,031 r:dr. Om nu från sistnämnda belopp afdragas persedlarue hö, tläsk, kol, jern och ved, hvilka deruti ingå och hvilka, enl. mitt förslag, skola fortfarande i ränlepersedlar bibehållas, kommer denna summa att ganska betydligt förminskas. Inom Kopparbergs lån t. ex. hvarest ett ringa belopp spanmål ingår i räntan, upptagas de mindre persedlarne till 93,254 r:dr. Samma förhållande är det äfven med Jönköpings, Kronobergs och Nyköpings län. Man finner således, att, enl. mitt förslag kommer af desse 633,031 r:dr, måhända icke ens £ eller deromkring att förvandlas i penningar, ulan ungefär |:del af det hela, som skulle mera än hitintills lösas med penningar. Vidare har man sagt, alt mitt förslag skulle innebära räntegifvares och ränletagares optionsrätt. Detta hör icke hit och utgör en helt annan fråga. Jag har nemi. icke ansett mig kunna sammanblanda Hera punkter af dem Ulsk:s betänk, upptager, och hvad optionsrätten angår, sä hör den till en helt annan punkt, och torde vi fä tillfälle alt derom framdeles öfverlägga. Jag har i detta mitt förslag icke yttrat mig derom, och jag kan sålunda icke med skäl tillvitas, all hafva velat gnaga pä ägande rätten. Hvad i öfrigt blifvit ordat om denna äganderätt, så lemnar jag det derhän, men jag kan icke finna att äfven de ömtåligaste sinnen kunna i detta afseende hafva något att erinra dervid, att R. o. Ad. fattar ett beslut i frågan. Ilär är blott fråga derom, om R. o.
s 689 — 6q4> återrem. af PresteStåndets, IX s 703, Lif. af BorgareStåndet, IX s 7o5, af BondeStåndet, IX s 723, afAdelnIX s 79g. Ytterligare Utlåtande, VI 2. s 75—• 77, bif. af .PresteStåndet, IX s 1112. Låntagare, om äfventyret som för Banken uppstår af omöjligheten att få upplyst huruvida dess, äro frie från Förmynderskap m. m. BancoUtskottets Betänkande VI 1. s 677—685, remitt. med åtföljande anmärkningar, tili Lagutskottet, af Adeln, ix s 685. LagUtskottets Betänkande, VII 2. s 1188—1226, återremitt. af PresteStåndet, IX S1070, af BorgareStåndet, IX s io83, bif. af Adeln, TX s 1089. Ytterligare Utlåtande, VII 3. 1. s 112 —119, afsl. af PresteStåndet, IX 3. s5o, 185 bif. af BorgareStåndet, IX 3. s 66, af BondeStåndet, TX 3. s p4* Låntagare, angående tillstånd för att aflemna Ränte-inbetalningar för Bancolån i närmaste Ränteri etc. BancoUtskottets Betänkande Yl i. s 79, 80, bif. af BondeStåndet, IX s 107, af Adeln, IX s n3, af BorgareStåndet, IX s 119, af PresteStåndet, IX s 128. LäkareYård, vidtagne anstalter till en utvidgad, I 1. s i3—16. om utvidgad, i Blekinge.
Man har åberopat besluten af 1840 och 1844, och sagt, att dessa förbinda R. o. Ad. att nu upoffra sin sjelfskrifvenhet. Jag har deltagit i dem begge; hurudan min röst vid dessa tillfällen varit, är för R. o. Ad. likgiltigt att veta; men, äfven om jag då hade lemnat mitt bifall till sjelfskrifvenhelens uphörande, så skulle jag, med full konseqvens kunna nu rösta nej lill hvad Coust.- Ulsk. föreslagit. Då afsade R. o. Ad. sig sjelfskrifvenheten, under förutsättning af och i sammanhang med en mängd andra förändringar, hvilka voro i fråga med afseende ä representationens ombildning, men hvilka längesedan förfallit. Frågan är deremot nu att på redan varande grunder söka bygga en annan arbetsordning, ett enklare sätt för representationens verksamhet och att uti densamma inrymma hittills orepresenterade elementer. Jag sade i går, att jag icke kan upoffra sjelfskrifvenheten förr, än jag vet hvad man bjuder i stället, jag blir dervid och förvånas ali R. o. Ad. kunnat med ett så enhälligt nej hafva möll Hr Printzensköld* förslag. Fastän detta skett, återstår dock för mig hoppel, alt R. o. Ad. möjligen med mindre enhällighet skall besvara den propos., som Hr Frih. o. Landtm, vill göra på min framställning. Jag skall endast i korthet till besvarande uptaga de inkast, som mot sjelfskrifvenhelens bibehållande blifvit gjorda.
Sveriges äldsta samhällsförfattning lemnar icke anledn., att ibland odalmännen antaga någon viss class hafva varit särskildt berättigad till politiska prerogativer; men det allmänna tänkesättet tillerkände redan under de första tider, öfver hvilka historiens ljus faller, ett, ofta långt mer än positiva prerogativer vigligt och inflytelserikt anseende åt ätter, utmärkte genom börd, förtjenst och rikedom. Ett uti lag faststäldt privilegium erhöll den Svenska adeln först under Konung Magnus Ladulås, genom den år 12S5 införda, s. k. frälse-rosstjensten, dervid det stadgades, att Konungens män, så ock alla de män, hvilka ville Konungen med häst tjena, skulle hafva sina gods, samt med gårdsfogdar och landbönder, frälste och frie från all Konungslig rätt. Under tidernas lopp ökades frälseprivilegierna mer och mer, dock så, att, ehuru de gingo i arf, rossljenst var villkoret för deras åtnjutande, hvarigenom det stod den frie jordägaren i allmän - Den 8 Februari f. m. 175 het öppet att, genom detta villkors uppfyllande, af dem blifva delaktig, likasom genom rosstjenstens försummande privilegierna förlorades. En följd af detta förhållande var äfven, att, emedan rosstjenst endast för gods eller län utgjordes, adelsman alltid lydde under landslagen; om adelsman sålde eller annorledes blef gods och län förlustig, kunde lian visserligen, genom att till stad inflytta, komma att lyda under stadslag, men rosstjensten hade då upphört för honom, och han var således icke längre adelsman.
Under den sedermera förflutna tidrymden har■ Kongl. Majit från ej mindre Dikets Ständer, än särskilda orters innebyggare, fått emottaga underdåniga framställningar om nödvändigheten deraf, att försvarslösa personer, äfven utan att hafva varit för brott tilltalade, än mindre straffade, måtte kunna till tvångsarbete dömas; och, med afseende på den allmänna klagan, som blifvit förspord öfver den allt mera tilltagande mängden af lösa personer, hvilka föra ett oordentligt lefnadssätt och antingen besvära allmänheten med tiggeri, oansedt de ej sakna förmåga att med arbete sig försörja, eller ock genom utsväfvande lefnadssätt förstöra hvad de med sitt arbete kunnat förtjena, hvilket slutligen måste leda till fattigvårdens oskäliga betungande och ofta nog till brott, har Kongl. Majit, Som funnit lagstiftningens mellankomst nödvändig för att afhjelpa ett förhållande, som, derest det fått ohejdadt fortfara, skolat motarbeta samhällets utveckling till förkofran i sedligt och materiell hänseende och föröka den del af befolkningen, som redan nog tungt ligger till last för så väl Staten, som dess nyttiga och verksamma medlemmar, under den 13 Juli detta år utfärdat nådig kungörelse angående vissa ändringar Uti och tillägg lill Stadgan den 29 Maj 1846, så att äfven andra försvarslösa personer, än de, hvilka för vanärande brott blifvit tilltalade eller straffade, kunna, i vissa fall, på bestämd tid till tvångsarbete dömas. I sammanhang dermed har jemväl i den under nämnde dag, den 13 sistlidne Juli, utfärdade nådiga Förordning angående fattigvården i riket, blifvit föreskrifvet att person, som efter fyllda femton år beträdes med bettlande, skall, derest Faltigvårds-stvref«en icke åsidosatt den vård, som d ■( erdict samma författning tillkommer den - Kongl. MajUs Nåd. Skrifvelse, JY° 30. 29 samma att om honom taga, behandlas lika med försvarslös person, ett stadgande, som ock skall tillämpas på föräldrar, stjufföräldrar och fosterföräldrar, sorn befalla sina under femton år gamla barn. att tigga.
Och ännu mer, när man vet, att den är ett hinder för framåtskridandet, hvilket för till medlemskap i aktiebolagets styrelse och stambord på den restaurant, hvilken för tillfället är på modet. Idealet för en tidning är ett helt rum fyldt med skrifmaskiner, hvilka kunna skötas af en vaktmästare genom att trycka på en enda knapp. Midt emot mig, på andra sidan om gången, sitter en gammal tidningsman. Jag tycker bäst om honom af alla mina kamrater, därför att han har minst att säga inom verket, men arbetar mest. Han är familjefar och har många barn. Ofta har jag sett honom komma in på morgonen med förgrämdt ansikte och trötta steg, och när han har trott sig ensam, har jag märkt, att han sitter och grubblar som jag, låtsar att skrifva, men söker i själfva verket svar på en gåta, som han icke kan lösa. Men den gåta, han söker lösa, är penningfrågan, ty han har nio personer att föda, påstår han. Sig själf, sin hustru, sex barn och en piga. Han såg mig en gång upprörd, och emedan vi voro ensamma, antydde jag på hans fråga något om, hur jag kände mig till mods. Han betraktade mig med ett outgrundligt leende och frågade: »Har du pengar? Och på mitt nekande svar gemälde han: »Inte jag heller.» Jag förstod honom, men frågade ändå: »Hvad skulle du göra, om du hade pengar? Han såg ned i sitt manuskript och svarade, medan han skref vidare: »Hålla mig lugn och begagna dem.» Jag kände sympati med detta svar, emedan det var uppriktigt och stärkte min teori om organs förvandling till rudiment. Men för egen del håller jag på att åtminstone icke skrifva emot min öfvertygelse. Det är min sista stolthet. Att skrifva för min öfvertygelse är något, som jag länge sedan uppgifvit. Ändtligen har jag haft en dag, då jag andats ut, andats med fulla lungor, skrattat, jublat, nästan som i ungdomens dagar, och det har skett, tack vare dig, gudomlige Offenbach, du seklets kungliga snille, du suveräne härskare i den andes värld, som jag nu mera än någonsin kan förstå och njuta.
Hammargrens, å Östersunds skolestats vägnar till pastors embetet i Lith, aflåtne skrifvelse, af den 8 sistl. november, hvilken skrifvelse blifvit från predikostolen i Häggenås kyrka uppläst, voro socknens tiondegifvare inlysta i sockenstugan, för att höras, om och huruvida de voro villige, att antaga det uti nämnde skrifvelse gjorda anbud, för att få lösa innevarande års tionde korn, med tio r.d:r b:co, per tunna fast mål? Hvarvid, på derom framställd fråga, det enhälliga yttrande, af alla närvarande tiondegifvare afgafs, att de ansågo sig tvungne antaga det gjorda anbudet, nemligen att med penningar, a 10 r.d:r b:co per tunna, lösa tionde kornet, emedan, inom denna socken ingen afradsgilld och oskadad spannmål, af årets gröda finnes. Man önskade tillika och ville ödmjukligen anhålla, att lösnings priset på korntunnan måtte grundligt nedsättas till 8 r.d:r b:co, emedan säden i denna socken, detta år, så totalt förfrusit, att knappast en kaka dåligt tunnbröd, deraf kan bakas. Häggenås sockenstuga, ut supra. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma, med Häggenås socken, uti dess sockenstuga den 11:te januari 1857. § 1 S.D. Uppå flere socknemäns begäran voro församlingens ledamöter, medelst vederbörlig pålysning kallade och nu i sockenstugan talrikt samlade för [att] öfverlägga om sättet, huru ordentlig landsväg, häremellan och Stugu församling, af Ragunda pastorat, skulle kunna å väga bringas och uppbrytas? Och insåg församlingen genast, att sådant omöjligen kunde verkställas, om inte lämpligt stats-anslag dertill i nåde beviljades.
Ut Snora. 5 a 6 Den 30 September e, rm S. D. Vid förnyad föredragning af Banco» Utskottets den 20 sistledqe Maji under N:o 14 afgifrse, och den 27 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande i an* ledning af väckte Motioner, rörande förändringar i Bankens inre administration, dess Sedlars Utgifvande och beskaffenhet rn. rn.; blef samma Betänkande, på grund af Herr Rosenblads, Bernhard, dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitterade. Ut Supra. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande från nedannämnde Utskott inkornne, samt den 27 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtandens Fran StatsUtsköttet 5 Åf den 20 denness K:o 478. I fråga om Kronotltskyldetn©* debiterande och. qvittering m. in. N:o 475. I ahledning af Kongl. Majus Kådiga Remiss, i fråga om begrafningshjelp ef» ter Capitainen Carl Åke Sabelfeldt. Fran Statssamt Allmänna Besvär*' oeft OiconomieVtskotten t Äf deri 15 dennes? Om ändring uti dé, angående Murums Krono Laxfiske, utfärdade författningar. Dm 30 September «• rti. 4*7 N:o 487. Om upprensning af Clara Sjön. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 20 dennes under N^o 480 afiåtne, samt den 27 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af gjord anmärkning vid Utskottets förut, meddeldte Betänkande i fråga om ackord-ersättnings utgifvande till Öfverste C. Silfverskjöld, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, ■enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige Trenne RiksStånden gilladt, för dess del dervid låta bero.