Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För ordnings och tydlighets skull hafva Utskotten sammanfattat de gjorda förslagen till ändringar samt Utskottens utlåtande deröfver efter paragraphernes ordning i Stadgan. Bih. till R. St. Besvoch Ekon.'Utskottens Betänkande N:o ffo. § }• I afseende å denna § liar bliivit anmärkt; af Herr Doctor Gumcelius: att verkställigheten af of vanberörde Nådiga Stadga mångenstädes mött både förutsedda och oförutsedda hinder, hvilka egt sin grund i locala förhållanden, i medellöshet, i djupt rotfästade opinioner, och någon gång i menighetens ovilja mot utvidgade kunskaper, eller också i de s. k. upplystes obenägenhet att befordra de fattigares upplysning, i den origtiga tanka , att den vore mera skadlig, än gagnelig, att obestämdheten i föreskrifterne i sjelfva Stadgan ökat hindren, just derigenom, att man i denna obestämdhet hemtat skäl för att emotsätta sig vederbörandes försök att bringa samma föreskrifter till verkställighet. Det i förra delen af 1 mom. förekommande ordet ”helst” bade led t derhän, att mångenstädes någon ordentlig fast skola ej blifvit inrättad, utan skol-verket kommit att stanna i samma ofullständiga skick sorn förut. Den fasta skolan vore dock, för folkundervisningens ändamålsenliga befrämjande oundgängligen nödig, synnerligast då man tänkte sig landels undervisningsverk såsom ett sammanhängande helt, i hvilket folkskolan vore den första länken, hvaröfver lomme Apologisteller Lärdoms-skolan; de flyttbara skolorne utgjorde deremot en nödfalls utväg, der den fasta skolan ej kunde med fördel eller titan alltför stora svårigheter inrättas.
Frih. Cederström, Jacob: Jag har instämt i det af R. o. Ad. nu fattade beslut, emedan Ridd.Direct. icke kunde annorlunda förfara än utlemna pollett åt den, som vid tillfället var oförhindrad att den emottaga, då den ifrågavarande anteckningen skedde: men jag skulle tro, att dä den äldste ättemannen numera inför R. o. Ad. styrkt, att han är fri från sina borgenärers kraf, och vid auteekningstillfället var närvarande, anmälande sig att pollett utbekomma, uppgifvande sig vara frän sina creditorers kraf fri, ehuru ej derom documenterad som vederborde, begärande att frågan skulle hänskjulas till Ståndet; utbyte af pollett numera bör ske, samt alt Ridd.Fiscalen bör återfordra polletten af den utaf Hrr Gyllenram, som den vid anteckningen erhöll, och den andre af nämnde Hrr deremot med pollett förses. Jag stöder detta mitt yrkande på föreskriften i 13 och 15 §§ Ridd.Ordu. att ”den, hvars anhållan om inträdes-pollet icke ”blifvit beviljad, vare berättigad, om lian del äskar, att få för”hällandet genom ordför. i Ridd,Direct. eller Ridd.Ulsk, an - Ben 17 Juli f. m. 7 ”mäldt i först inträffnade plenum hos R. o. Ad., på hvars slutliga afgörande frågan kommer att bero.” Det är klart, att här rätteligen tilldelades pollett åt den ene ättemannen, då den andre icke inför Direct. kunde styrka, att han vore fri från creditorers kraf; men sedan detta numera skett, innan påföljande plenum inträffat, måtte den sednares rätt till inträde här icke kunna underkännas. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att han trott sig finna, att den af honom gjorda propos. blifvit af R. o. Ad. bifallen. Ropades ja. Derefter yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Land t m., att den andra frågan angick, huruvida den åt Gr. Tönnes Helmuth Wrangel, af Hr Erik Fredr.
Med klappande hjerta sprang Signe in i det lilla hvardagsförmaket till venster om salen och satte sig på yttersta kanten af en liten soffa, der de båda förlofvade så ofta sutit lyckliga tillsammans, han med armen om hennes lif, hon med det ljusa, täcka hufvudet behagfullt lutadt mot hans axel. Kapten Stjerne stängde dörren med lås och tog derefter plats i en stol på andra sidan om bordet, som stod framför soffan. Utan att yttra ett ord tog han upp ur sin ficka “det olycksaliga brefvet“, som Signe i sitt hjerta benämde det, och utbredde det på bordet framför henne. Signe kastade en flyktig blick derpå och gömde derefter sitt glödande ansigte i sina händer. En bitter smärta stod att läsa i kapten Stjernes drag. Länge betraktade han under tystnad hennes nedböjda hufvud, derefter drog han långsamt den släta guldringen af sitt finger, lade den på bordet ofvanpå brefvet och lemnade hastigt rummet. Signe for upp från soffan och ropade “Arthur!“ med så hög, ångestfullt bedjande röst, att kapten Stjerne stannade och kände sig halft böjd att återvända till henne. Ett ögonblick stod han stilla på tröskeln till tamburen. Med detsamma inträdde Signes mor i röda förmaket. “Hvad vill detta säga, Signe, hvems ring är det, som ligger på bordet?“ frågade hon häftigt. “Ack, snälla mamma, Arthur är så häftig och uppbrusande. Han blef ond på mig för en rigtig småsaks skull, men jag skall genast gå och skrifva till honom, och allt skall snart blifva godt igen.“ Kapten Stjerne ryckte häftigt till sig sin hatt och lemnade skyndsamt huset. Signe skref så hjertligt, så hängifvet, så ödmjukt. Hon berättade hela sammanhanget med det anonyma brefvet, erkände att hon handlat mycket lättsinnigt och bönföll, att hennes fästman ville förlåta henne den smärta, hon i sin stora tanklöshet tillfogat honom. Hon lofvade att aldrig mer göra sig skyldig till ett dylikt lättsinne, samt hoppades, att den ångest, hon nu utstod, skulle blifva henne en nyttig lexa för hela lifvet.
Denna grundsats, ännu gällande med oförminskad kraft, bör aldrig lemnäs ur sigte af dem, som vilja ombilda ett lands representativa former; deri bör ock stå lifligt för deras ögon, som vilja företaga granskning af ett förslag i sådan syftning. Med denna grundsats till ledsven har jag med all möjlig noggrannhet och med all den förmåga, som kommit rnig till del, granskat det föreliggande förslaget, och dermed jemfört vårt närv:de representations-system. Jag har dervid icke hoppats att finna något fullkomligt, ty allt, som utgått från menniskohänder, bär mer eller mindre, till följe af sitt ursprung, ofullkomlighetens stämpel; men jag bar, trots mina i allmänhet konservativa sympatier, funnit, att det Kongl, förslaget innebär det relativt bästa. Jag erkänner villigt, att förslaget icke fullt tillfredsställer mig, och vore jag förvissad, att ett förslag i den syftning, jag skulle önska det, hade någon utsigt till framgång, skulle jag med min röst gerna bidraga till ett uppskof, men alla länders historia, och vår egen erfarenhet af alla de reformförslag, som alltsedan 1840 blifvit framlagde, ådagalägger nogsamt, att genom ett uppskof mera förloras än vinnes. Man har mycket klandrat det Kongl, förslaget; man har med kritikens skarpa knif dissikerat detsamma, paragraf för paragraf, ord för ord, och derigenom velat komma till slutsatsen af dess förkastlighet. Vill man förfara på enahanda sätt med vår nuv:de ståndsrepresentation, skall man finna än mera stoff till klander. Man fäster sig vid, och ej utan skäl, att den gamla representations-formen är bepröfvad, den nya ännu oförsökt, deri gamla har med sina brister och sina fel lort samhället framåt i intellektuel och materiel förkofran, men tveksam är man, om det nya, med sina opröfvade förtjenster och ej förnekade brister, skall fortfarande leda till mensklighetens förädling, som är sam - 374 Den 7 December. hällets yttersta mål. Men hvarföre denna tvekan?
Ätt äger Säte och Stämma på Riddarhuset. Det är således just derutinnan tnedgifvet, att det kan finnas adliga ätter, soia icke äro introducerade och sorn följaktligen ic-* ke äga Säte och Stämma på Riddarhuset; Sluteiigen vill jag blott upptsgå annu ed invändning söm skulle kunria göras, nemligen att Konungens nådebevisning b lejde af Ståndet genom vägrandet af intrödtiction j till intet gjord. Jag torde derför# få erhiodra* att riådebevianingen qvarätode i alla öfriga afsaehden i med undantag blott af representationsrätt. Den ad» lade vunne således utom den rättigheten att kunra t. ex. blifva Adlig Justitia-Råd. och få ombyta namn, äfven den att få ka liss Walbo ren , och följaktligen i alla fall m?r. än den hufvudman för Adlig Äit, som blifvcr till Fri - 7 223 Ben 6 Augusti J. m: herrlig eller Grefvelig värdighet upphöjd, hälst denne endast vinner en annan titel, med rättighet att kållås Högvälboren. Herr von Hartmansdorff, August: Jag har förut i frågan om sparsamhet med Adeliga värdigheters utdelande , tagit mig friheten att medelst Historiska urkunder upplysa, det Ridderskapet och Adeln långt före detta utöfvat sin rättighet att vägra introduetion. Herr Cederskjöld har hänvist till en af de handlingar ■om bevisa det, nemligen 1772 års Regeringsform , som ännu är i friskt minne. Andra talare hafva åberopat andra fall. Men om man blott med uppmärksamhet genomläser 51 §. af nu gällande Riddarhusordning, så får man en tillräcklig ledning för sitt omdöme i detta afseende.
Med 1855 inträdde en bättre konjunktur för jernhandteringen, än hvaraf den flere föregående år varit i åtnjutande; dock fortfor detta bättre förhållande, under hvilket både tackjernsoch stångjernstillverkningen kunde drifvas med fördel för deras idkare, icke längre än till 1857 års utgång, då stockningen i all handel gjorde ett slut derpå, hvarefter under Tab. Litt. B. Medelp riser å en del skogseffekter. 1856. 1857. 1858. 1859. 1860. Grufveoch bruksarbetare. Bränvinsbränning. Jagt. Fiske. de följande frenne åren handteringen lidit af alltför mycket nedtryckta priser å stångjernet och försvårad afsättning å detsamma; men då orsaken härtill icke kan sökas i tillverkningssättet eller andra omständigheter inom landet, utan ligger i denna exportvaras mindre efterfrågan på verldsmarknaden, så torde en närmare förklaring häröfver vara utom gränsen för denna underdåniga berättelse. Tab N;o 7. Af de i bifogade tabell N:o 7 upptagne verk och inrättningar äro under perioden 1856 — 1860 anlagde den mekaniska verkstaden vid Kristinehamn, ett glasbruk, en tapetfabrik, en tändsticksfabrik och fem ölbryggerier. Arbetarne vid grufvorna och jernverken hafva icke blifvit uti tabellen efter ålder i klasser uppförde, enär derför nödige upplysningar ej erhållits; och bör det anmärkas, att bland bemälde arbetare äro hvarken beräknade verkens kolare, som utgöras af underlydande hemmansbrukare, torpare och deras drängar, eller de, som med körslor betjena verken och grufvorna. Uppgifter å arbetares antal vid mekaniska verkstaden, skifferoch täljstensbrotten samt kopparmanufakturverken hafva icke hit inkommit; och är anledning antaga, att de sistnämnda eller kopparmanufakturverken icke på flere år varit i gång.
Mö/A» ?-'->/>o«///ott, Mo S. 33 Lion mätte Lili Dikets 8tämlei' gflatas, i öfverensstämmelse mod dol. :>f demälde kollegium no framställda förslag. 8tat8-Dädets öfrige Dedamöter ansägo deremot, att in allmännare oller utsträoktare don ifi'ägasatta föreningen eniolian Dustdullarne kunde tillvägadringas, desto inora törnmo don att mokvarn sitt ändamäl, ollor en jemnare fördolniiig at' iu8tnii!gsd68värel under krig. 8erskild förening vid dvarje Dogemente doide således, i doras tanka, loke företrädesvis söka att trädas, utan deist en gemensam för alla Dustdälls-Degementen, doek under iagttagande af nöcii^ skillnad emellan de deri (ina ood clo afsutna. Dä ieke eller de Dostdällaro, som önska att uti en cl^lik förening inga, liordo doriliän lördindi as af dom, sorn dertill icke aro duZade, syntes dvarje Dustdäilaro döra sättas i tillfidle att, oderoende af de öfrige vid Degementet, därotinnan liandla, säsonr dair tönne förmånligast, endast att, der flere delegare finnas i Lamina Dustdal l, de dorde alla om deslotet si» förena. Da »rond däraf, oell da det af Drigs-Lollegium sfrifna nva förslag, såsom lmfvudsakligen öfverensstämmande med det ena af do redan förkastade alternativen, ieke torde konna, med l > oj ii, om framgång, till Dostdallarne framställas, tillstyrkte 8tats-D:uIots ifrågavarande ded a möter i onderdanigdot, att läongl.
Dä emellertid en dylik föreskrift kan gifva anledning dertill att äfven andra afdrag än de, hvilka i t; 7 af Stadgan omförmälas, kunna vid löntagares taxering ifrågasättas samt sålunda måste inverka pä bevillningens belopp, lärer, sä framt icke Preste-Ståndet skulle vilja frånträda sitt berörda beslut, följande omröstning i frågan böra eg a rum: 5:o. Den som instämmer i Ridderskapet och Adelns samt Borgareoch BondeStåndens beslut att, på sätt Utskottet föreslagit, icke vidtaga någon åtgärd i anledning af de uti Doktor Runstens motion framställda yrkanden, att lönebevillning för tjenstebefattningar icke skall beräknas efter lönebeloppen i deras helhet, utan pä sin höjd efter hälften deraf, samt att embetsoch tjensteman icke må för boställe taxeras efter detsammas möjliga uppskattningsvärde, utan blott med en procent af den deraf påräkneliga rena behållning, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, lika med Preste-Ståndet, beslutit att till § 17 i nu gällande Instruktion skall fogas en sä lydande föreskrift: Vid bevillningsafgifters bestämmande för embetsoch tjenstemän gälle för öfrigt såsom allmän grundsats, att enhvar påföres bevillning för så stor del af lönen, som, efter afdrag af alla vid tjenstens utöfning nödiga kostnader, kan beräknas återstå såsom enskild lönebeliållning. I slutet af Betänkandet N:o 9 hemställde Utskottet, att det mätte få ankomma på Expeditions-Utskottet att vidtaga de rättelser i §:nas nummerordning, äfvensom uti de i texten pä några ställen förekommande hänvisningar, hvilka kunde blifva nödvändiga, derest, pa sätt Utskottet föreslagit, vissa §5; kotnme att genom Rikets Ständers blifvande beslut ur stadgan uteslutas. Denna hemställan ”bifölls” Bevillnings-Utskottets Memorial JW 16. 7 af Ridderskapet och Adeln ”med den förändring, att, i stället för ordet:
Emedlertid anser man inom Tabergs bergslag, att en lättad tillförsel af Nora bergslags rikare malmer skulle derstädes genom bränslebesparing bidraga till både jernproduktionens utvidgande och skogsvärdets höjande, så att en mera omtänksam skogshushållning deraf borde blifva en följd, på samma gång som Cn derjemte vunnen billigare frakt å kalksten skulle nedsätta tillverkningskostnaden. Bruzaholms i östra delen af länet belägna bruk, hvarest äfven en mekanisk verkstad numera är inrättad, försäljer större delen af sin tillverkning i orten eller på Jönköping 57 samt en del äfven på Oskarshamn. Cokes för gjuteriet samt Nora och Tabergs tackjern för det noggrannare smidet, äfvensom andra metaller för verkstadens behof, hämtas öfver Jönköping. Skogstillgångarne inom denna del af länet anses medgifva en betydlig utvidg ning af jerntillverkningen, derest öfriga råämnen kunna anskaffas till billigare pris än hittills. Klefva nickelverk i Alsheda socken af Östra härad, grundadt på nickelhaltig kopparmalm från grufvor i nämde socken, har tillverkat i medeltal årligen omkring 80 centner nickelkoppar. Fredriksbergs kopparverk i Fröderyds socken af Westra härad är en ny anläggning, grundad på malmtillgångar i grannskapet, af hvilken dock ännu något resultat icke kan uppgifvas. Brännvinstillverkning idkades 1858 till belopp af 226122 kannor i '15 större bränncrier och med 3 1 småpannor till omkring i 1000 kannor. Af de större verken äro 5 belägna i Tveta, I i Norra Wedbo, 2 i Södra Wedbo, 2 i Östra, 3 i Westra och 2 i Östbo härad. Af fabriker på landet intaga 2 glasbruk, Gyllenfors vid Nissaån i Westbo härad och Haga i Östra härad, främsta rummet med 70000 Rdr tillverkningsvärde.
Det är ett gammalt, ja ett gammalmodigt stycke, det är fyldt af poesi, dess komik är naiv och harmlös, .det är på intet vis » exciting », och vår tids förslappade publik lär ju behöfva piggas upp med frågor för dagen, krass realism, skabrös kvickhet eller hätsk bitterhet. » Nej, det är ej så », har våra dagars publik svarat genom att gång efter annan fylla k. operans salong för att se på Puck och Spole — » det är ej så — ännu lefva de gamla gudar! » Att premieren af » En midsommarnattsdröm » gafs för fullt hus kunde ha flera förklaringsgrunder. Måhända var man nyfiken på, huru operaartisterna skulle reda sig med sina talroller på vers; det var första gången under detta spelår fru Dorsch och herr Törnqvist uppträdde på scenen; fru Hartmans namn på affischen är ju alltid en » clou » o. s. v. Fru Dorschs framställning af grekinnan Hermia har sitt stora intresse däri, att den är något så helt annat, än hvad som vanligen förekommer i dylika roller här. Denna Hermia blir ej modern ett enda ögonblick, hon må talaIl8 TEATER-REVY. eller tiga, stå, gå eller ligga, hvarje rörelse, hvarje ställning är konst. Fru Dorsch är mästarinna i att bära kostymen; det alltid konstnärligt beräknade sättet att föra armarne med den lösa fliken af togan är värdt uppmärksamhet och beundran, — de medspelandes lika mycket som publikens. Den i plastiskt afseende så svåra och så mästerligt gjorda scenen, då Hermia springer omkring, sökande sin älskare, är sedan länge känd och erkänd. Det är god dramatisk konst ända igenom i denna roll, i talets pathos kanske till och med någon förkonstling. — Helt annorlunda verkade fru Heintz som Helena. Det var den naturliga människan, som förnimmer intet af det rollens ande tillhörer l Fru Hartman som Puck, det är också natur, — ju en det är lyckligare natur. Hennes rika fond af friskhet, hennes osökta liflighet, förtjusande apparition och glada humör måste alltid tilltala.
Att slutligen den af mig föreslagna utdelningen af gevär är endaste sättet att förekomma den förstörelse, som årligen minskar vårt förråd af gevär med tretusen stycken, och att man måste controllera, att våra anslag till gevär ej blifva så använda, att vi en gång vid utbrottet af ett krig äro alldeles vapenlöse,— lika öfvertygad derom är jag, som jag vet mera än förvisst, alt mitt förslag i detta afseende icke blott förkastas utan lemnäs utan afseende. Men den tid kan komma, då vid anslag till gevärsfabrikationen fästes såsom villkor hvad jag nu föreslagit i form af underd. anhållan; att R. St. inse nödvändigheten af conscriptionens indelande uti corpsen under eget befäl, och af dess öfning utöfver det allmänna beväringsmötet; att de inse att denna öfning, hvilken jag Den 3 April e. m. jag blott derföre föreslagit borde vara efter conscriptionsmötet, emedan de beväringsskyldige nu kallas till detta möte första året denna skyldighet intrader, borde uti socknarna inhemtas före detta allmänna möte, då delta kunde blifva af flerfalldigt mera nytta. Jag skall deremot aldrig för min del ingå på, att den conscriberade blir vår enda aimee, att den utan Stlindernes medgifvande får dragas ur landet. Ty det kunde i en framtid gifva anledn. till de så väl kända Ryska rekryteringsscenerna. Må konungen disponera den slående armeen till anfall, den må vara huru stor eller liten som Sländerne finna med landets nytta förenligt; den conscriberade måste ej användas till annat än försvar eller af folket beslutadt nationalkrig, måste stå under nationalförsamlingens disposition. Äfven om ej den är fullkomligt öfvad, reser nationen sig i massa och är beväpnad; då måste den segra, om den rätt användes, och uträttar vida mera än en väl öfvad men obetydlig besoldad bär.
Detta är min åsigt; men jag tror mig icke hafva yttrat mig mot reformer, då jag yttrat mig emot förevar, project, hvilket jag tror kunde leda till split i mitt fädernesland och kanske till mera oreda, än de Hrr föreställa sig, sorn i stor välmening och med godt uppsåt framlagt detta förslag. Jag kan icke tillstyrka, hvad här blifvit föreslaget. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: För att döma efter den framställning, som här af en värd ledamot af Constit.Utsk. blifvit gjord, ang:de motiverna för Utskrs förslag, bekänner jag, att detta förslag är ett af de mest radicala, som kunnat framställas. Dessa motiver stå likväl i föga öfverensstämmelse med det rädda sätt, hvarpå Utsk. behandlat den stora frågan om Nationalrepresentationen. Jag vill således för - Ben 16 Octobcr e. m. 41 förmoda, att dessa motiver endast varit Frih. Ehrenborghs enskilda, och att Hr Frih. i sin reservation utgått från en synpunkt, sorn skulle leda till helt andra resultater än dem, hvartill Utsk. kommit. Det är emedlertid tillfredsställande att höra en man med Frih. Ehrenborghs upplysning och anseende inom den provins, der han innehar ett så högt embete, uttala den mening, alt man verkligen der har en allmän opinion och skulle önska, att det funnes organer för denna allm. opinion, icke blott, såsom Hr Frih. sagt, uti Landtständer, utan äfven i sådana publicitetens organer, som kunde uttrycka provinsens opinion. Detta erkännande af Hr Frih. har jag ej kunnat annat än med mycken tillfredsställelse afhöra, dä jag så ofta hört klandras, att publiciteten velat upphäfva sig till organ för den eria eller andra allm. opinionen. Tvärtemot desSa motiver, hvilka jag föredrar i den mån de åsyfta något resultat, har Utsk. anfört såsom motiv för sitt förslag, att långt ifrån att vara ett frätningsmedel på den gamla Representationen, skulle förslaget afleda orepresenterades anspråk på inrymmande i RiksStånden, Detta ändamål tror jag ej skulle vinnas, och jag önskar det icke.
Det tillökade anslaget för KammarColhm skulle nemi. icke blifva 4,332 r:dr 3i sk. ii rist., utan uppgå till 8,332 r:dr 3i sk. ii rist., emedan hvad af besparingarna å 2idra hufvudtiteln till ifrågavar. ändamål utgår, innefattas under förut varande anslag, och hvad R. o. Ad. ansett sig böra bevilja således uppgår till en summa af 8,332 rldr 3i sk. it rist., hvilken genom det af Frih. Cederström uppgifna förhållande icke i någon mån förminskas. Jag har ansett mig, såsom ledamot af StatsUtsk. och såsom den der således bör känna ifrågavar. förhållande, vara skyldig att upplysa detta, på det ingen må blifva missledd af nu skedda uppgifter. Frih. Cederström: Statssecret. för kammarärenderna är närvar, och har till prot. vitsordat, hvad jag redan förut upplyst, att KammarGollim enligt 2ine K. bref uppbär årligen tillsammans 4ooo rldr blco af besparingarna. Det är nu fråga att på stat uppföra såväl denna summa som de 4,332 rldr 3i sk. ii rist., hvilka ytterligare erfordras för verkets reglering, hvarigenom visserligen hela summan utgör 8,332 rldr 3i sk. ii rist.; men någon större ökning än de 4,332 rldr 3i sk. ii rist. får ej Collini, då det årligen uppburit 4ooo rldr, ty icke lärer StatsUtskis afsigt vara att från KammarGollim borttaga dessa 4°oo rldr, hvilka Collini, på grund af K. bref, är i åtnjutande utaf. I sådant fall skulle R. St. besluta att helt och hållet paralysera detta verks förmåga att vara verksamt. Detta har jag ansett mig böra till prot. upplysa. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 i eftermiddag. Gr. Cronhjelm: Jag tror verkligen af hvad jag inhemtat i saken, alt Frih.
Jag föreslår således, att till någon publik autoritet inom Hufvudstaden, JustitieCanzlersEmbetet till exempel, måtte successive från Expeditionerne af Kongl, Majts Canzli samt från samtlige Collegierne och HofRåtterne insändas de allmänna påbud, som från dessa verk expedieras och att de sedermera måtte ord för ord hvad sjelfva påbuden angår, men endast med korta rubriker för hvarje, af trycket utgifvas i häften, som vid hvarje månads eller hvarje fjortonde dags förlopp skulle utkomma, till Allmänna Verk och Embetsmån på vanligt sått afsåndas samt i Boklådorne till uppköp för Allmänheten öfverlämnäs. Jag förmodar, att kännedom om de utkommande författningarne skulle på detta sått blifva för Allmänheten mera tillgänglig, ån dem för enskilte personer, åtminstone i Landsörterne nu år, ty prenumerationskostnaden för dessa häften och kostnaden för deras nedsåndande från hufvudstaden till Requirenten kunde visserligen icke blifva betydlig, och afsändandet i vanlig postväg verkställbar!, hvilket det nu svårligen år. Den 3 Martil, Ehuru detta ämne endast såsom önsknings, mål lärer kunna af Riksens HÖgioflige Ständer behandlas, anhåller jag likväl om remiss af detta Memorial till StatsUtskottet, på det nödiga medel till verkställande af mitt förslag, om det godkånnes, måtte anslås. Grefve TVachtnuiJier, Hans: Vid flera Riksmöten har ett förbättradt satt för publicerandet af allmänna påbud varit ett af föremålen för Riksens Stånders öfverlåggningar. Om hitintills ingen förändring härutinnan vun. nits lärer sådant böra tillskrifva* endast svårig. heten, att uppfinna något båttre sått för detta kungörande och icke bristande öfvertygelse hos Riksens HÖgioflige Ständer om olämpligheten a£ kungörelsernas upplåsande på predikstolarne, samt om ofullståndigheten af ett sådant kungörande.