Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man vet sannerligen icke livar man skall stanna och de sammansatta Utsk:n hafva visat orimligheten af sitt förslag just derigenom att de icke gittat uppgifva några grunder hur den författning, som de föreslagit, skall utgifvas. Hvad åter beträffar sågqvarnar, så får jag äfven i afseende på dem emot Gr. Lagerbjelke erinra, alt det alldeles icke är sägen och qvarnen som begagna vägarne, utan det är de trafikerande som begagna vägarne dit, och alldenstund det nu antages såsom rättsenlig!, alt de som begagna qvarnar och sågar skola underhålla vägarne dit, så är äfven rättsgrunden i detta afseende uppfylld, hvaremot den skulle få en ganska skarp stöt om man ville på sågen och qvarnen öfverflytta en skyldighet hvarifrån de både efter rättsgrund och lag för närvar:de äro befriade. Grin har anfört att sågar och qvarnar deltaga uti åtskilliga kommunala onera. Delta vill jag icke bestrida, men hvad angår att de deltaga i kyrkobyggnad, så är detta för mig alldeles obekant. Det är hemmanen inom socknen sora fullgöra denna skyldighet, men ännu har jag icke hört att någon qvarn eller såg, har med den saken, det ringaste alt skaffa emedan de icke eller hafva någon rättighet att rösta vid prestval. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Denna fråga kan, efter min tanka icke afgöras utan att betraktas i sammanhang med öfrige förhållanden inom vårt land. Det är utan tvifvel billigast, på sätt här blifvit yttradt, att den som begagnar vägen också skall bekosta bans underhåll. Det finnes jemväl åtskilliga länder, hvarest man följer denna regel och hvarest man råkar ut för bommar öfver vägarne, hvilka icke öppnas förr än man betalt vägpenningar; men i ett glest befolkadt land, såsom Sverige, är en sådan inrättning icke verkställbar. Dessa slagbommars bevakning af dertill förordnade personer skulle kosta allt för mycket för att en sådan inrättning skulle här kunna införas. Att införa sådan ordning särskildt för bruk och inrättningar tror jag icke heller vara rigligt. Här äro omförmälda qvarnar.
Bruk ej eger rättighet att loise sig med tackjern från annan Hylta än den salunda bestämda. Omvexlande förhållanden ega jemväl stundom rum, nemligen ett Stångjeins-smide, som uti en viss ort annars ej skulle bära sig, ger behållning endast i förening med den masugn, vid hvilken detsamma, genom lappning på gamla Skråstadganden, blifvit oåterkalleligen fastbundet. Inseende dessa, med dem mer eller mindre gemenskap egande omständigheter, ansågo i83o års Ständer, att så väl för individen, som för det allmänna, skulle beskattningen med största rättvisa bestämmas, om vid sådane full de sarumanbundne utgreningarne af Bergshandteringen taxerades med afseende på ett sådant sammanhang; synnerligen då det maximum och minimum, som blifvit fastställdt för Jernhandteringens beskattning, annars skulle förlora en rättvis tillämpning. Sålunda uppkom, i nu gällande Bevillnings-Förordning, det stadgande, som Utskottet här föreslagit att ånyo borttagas. Emedlertid har detta stadgande af Herr Grefve von Fersen blifvit denna Riksdag draget under Utskottets pröfning, icke för att borttagas utan för att erhålla en högst nödig rällelse. i83o års Ständer hade inträngt den ifrågavarande tillämpningen af gemensam taxering för Masugn och Bruk, inom ett och samma Taxeringsoch Pröfnings-Distriot. Deraf bänder stundom, att det angifna ändamålet förfelas. Bruk och Hyttor med samma egare, det ena ovilkorligen förädlande den andras produet, begagnande till och med samma vattu-drägt, uti den mest tänkbara närhet, kunna i beskattnings-väg blifva från hvarandra lösryckte, endast derigenom att en gräns-linie, följande vattudraget, stryker fram emellan åbyggnaderne; då deremot dylika inrättningar, med den angifne samverkan, hvilka äro afskiljde genom flere tiotal mil, kunna vid taxeringen sammanföras i den anda som Förordningen åsyftar. Manga nuanceringar emellan desse ytterliga exempel förefinnas, öfverflödiga att här upprepa.
Ni äro alla lika! LOUISE. Erna då! ERNA. Jag bryr mig inte om, hvad ni säger! Inte ett grand! Jag lägger mig inte i andras affärer! Stöt gerna hufvudet i väggen sjelf ... Kasta dig i djefvulens armar ... Jag skall inte säga ett ord. Men så länge jag har kraft nog att värna om henne der, skall det bli lögn att ... VIGGO. Säg inte mer, Erna. Du är inte tillräknelig i kväll. LILLY går hän emot honom. God natt, Viggo. Jag går med vi träffas ju i morgon inte sant? VIGGO. Jo. God natt liten. LILLY kysser Louise på pannan. God natt! Sof godt. Erna och Lilly gå. VIGGO. Hvad kom åt Erna? Jag har aldrig förr sett henne så upprifven ... LOUISE. Hon och Henrik ha brutit med hvarandra i kväll. VIGGO. Det ha de gjort så ofta. LOUISE. Ja, men nu är det allvar ... nu blir det aldrig godt igen. VIGGO. Så mycket bättre. Hon har visst aldrig brytt sig stort om honom. LOUISE. Nej. Då hade hon inte varit så olycklig. VIGGO. Hur menar du? LOUISE. Det ringer i mina öron en underskön replik ... jag vet inte hvar jag läst den ... det är väl i en af de moderna böckerna, kan jag tro. Den handlar väl om en kvinna, som gett sig åt den man, hon älskar och derigenom råkat i kollision med pligt, heder och samvete ... Han ser, att hon lider han förebrår sig sjelf, att han tagit emot, hvad hon gaf och så frågar han henne en gång, om hon är mycket olycklig ... Då smyger hon sig in till honom och ser på honom med en blick full af hängifvenhet. »Jag olycklig?» säger hon. »Jag är som en utsvulten tiggare, hvilken fått mat; måhända fryser han ännu i sina trasor men olycklig är han inte längre.» VIGGO. Och Erna menar du ? LOUISE. Hon är olycklig derför att hon kastat sig i armarne på en man, som aldrig egt hennes hjerta.
Konungens embetsmän borde afhålla sig från att inom representationen uppträda emot förslag, som Konungen afgifvit, och man gick lill och med derhän att man fordrade tystnad af dem, äfven om förslagen voro väckta af enskilda personer, blott de förordades af Konungens rådgifvare. Nu ser man deremot, att fastän K. M. i sin propos. högtidligen förklarat Sig icke kunna godkänna ett af komiterade framstäldt förslag, så tillåter sig likväl en af Konungens rådgifvare alt uppträda såsom riksdagsman och i denna sin egenskap med ifver arbeta på genomdrifvande af detta förslag, samt på förkastande af ett annat, som hans Konung funnit antagligt och derföre hemställt till bifall af R. St. Hvad kan vara orsaken till en så hastig och märkvärdig förändring i åsigter och handlingssätt just på de håll, der man åtminstone, i förevar:de fall, bordt linna motsatsen? Gr. Anckarsvärd har börjat sitt anförande med en kort historik öfver hvad i frågan under förflutna tider sig tilldragit, samt dervid anfört huruledes redan 1743 det yttrades af R. St. att någon förbättring i kammarverket icke skulle kunna ske, om icke bonden fick betala sina räntor i penningar, hvilken uppgift är ganska sanningsenlig. Men om Gr:n något längre fullföljt denna sin historik, sä skulle han också hafva nödgats tillägga, att sedan R. St:s omförmäldte yttrande, genom K. M:s nådiga skrifvelse d. 18 Sept. 1745, tillagts egenskapen af lag, så dröjde det icke mer än till nästa riksdag, förrän Ständerne öfvergingo till alldeles motsatta åsigter och beslöto hemmansräntornes återställande i deras fordna skick, hvilket beslut också genom K. M:s nåd. skrifvelse d. 8 Jan. 1748 bekräftades. När man häraf ser huruledes K. M. och R.
De tystnade ej därmed, men de togo an en annan ton. De började hväsa och flämta bakom honom. En stor huggorm kom glidande. Den etterdrypande tungan hängde ut ur munnen, och den blanka kroppen lyste mot de skrumpna bladen. Bredvid ormen tassade en varg, ett stort magert gråben, som beredde sig att hugga fast i hans nacke, då huggormen slingrade in mellan hans fötter och stack honom i hälen. Ibland voro de båda tysta, liksom för att nalkas honom obemärkta, men strax därpå förråddes de af hväsandet och flämtandet, och stundom slogo vargklorna klingande mot en sten. Tord gick ovillkorligen allt fortare, men djuren hastade efter honom. Då han kunde tro, att de voro på två stegs afstånd och beredde sig till språng, vände han sig om. Där fanns ingen, och det hade han vetat hela tiden. Han satte sig på en sten för att hvila. Då lekte de torra bladen vid hans fötter som för att förlusta honom. Där voro de, alla skogens blad: klargula små björklöf, rödbrokiga rönnblad, almens torra, brunsvarta blad, aspens sega, klarröda och sälgens gulgröna. Förvandlade och skrumpna, ärriga och kantstötta voro de, och mycket olika de dunmjuka, ljusgröna, finformade skifvor, som för några månader sedan rullades ut ur knopparna. »Syndare,» sade gossen, »syndare, intet är rent inför Gud. Hans vredes lågor hafva redan nått er.» Då han åter upptog vandringen, såg han skogen under sig gå för stormen som ett böljande haf, men nere på stigen var stilla lugnt. Men han hörde hvad han ej kände. Skogen var full af röster. Det kom som hviskningar, som klagande sånger, som grofva hotelser, som dånande eder. Det skrattade och det klagade, det var som larm af mycket folk. Detta, som hetsade och eggade, som prasslade och hväste, som tycktes vara något och ändå intet var, gjorde hans tankar vilda. Han kände åter dödsångesten, som då han låg på sin hålas golf, och människojakten gick fram genom skogen.
— Något anbud hade, i följd häraf, icke inkommit; men å sislberörde dag hade blifvit inlemnad en skriftlig anmälan, af innehåll, att inlemnaren emoltagit ett anbud å det sökta lånet emot 4 procents ränta och 92 procent, för 2 Millioner Riksdaler i Silfver Specie; men då de öfrige, af långifvaren stipulerade vilkor fordra Hans Majit Konungens sanclion, komme detta anbud först vid Hans Majits återkomst till Hufvudstaden att aflemnas; hvadan, och då nämnde anbud «j kunde komma i täflan med öfrige möjligen inkommande anbud, vore ändamålet med detta tillkännagifvande, att begära Fullmägtiges yttrande, huruvida en negociation om lånet kunde vid Hans Majits återkomst, öppnas, i händelse de inkomne anbuden ej finnas antaglige; el» ler om lånfrågan då kommer att förfalla. Å denna anmälan hade Fullmäktige funnit sig ej kunnat göra något afseende. Slutligen hade Kongl, Majit uti Nådig Skrifvelse af den 6 Junii 1833 behagat anmana Fullmäglige, att utfärda förnyad kungörelse om emottagande, inom tillräcklig lid, af anbud på meranämnde lån, antingen till hela det af Rikets Ständer auloriserade belopp på en gång, eller succesivtt i mindre summor. I anledning häraf blef, under den 26 Junii, kungörelse utfärdad om emottagande af anbud till och med den 1 nästpåföljande October å ett tili en början bestämdt belopp af 5oo,ooo Riksdaler i Silfver. Å sislberörde dag, den i October, inkom väl ett anbud å den begärda summan af 5oo,ooo llidr, hvilket anbud, i anseende till de föreslagne vilkoren, väl pröfvats antagligt, men den, som gjort detta anbud hade, å samma dag, som den föreskrefne säkerheten af ai procent af den erbjudne lånsumman skulle aflemnas, uti ingifven skrift, anmält, det han funne betänkligt att ställa denna säkerhet; och hvadan lånanbudet kommit att förfalla.
De måtte ha blifvit förgiftade på något outransakligt sätt. Och då man således ej vågade använda deras kött, så togos de in i köket och plockades, men kropparna kastades ut på sophögen för att följande dag nedgräfvas. Tidigt följande morgon väcktes gårdens folk af ett fruktansvärdt kacklande, och den syn som mötte dem, när de tittade ut på gården, var på en gång ömklig och löjlig. De stackars gässen, som blifvit plundrade på sin fjäderskrud, medan de voro dödligt berusade, hade nu nyktrat till och sprungo i all sin nakenhet omkring under det mest förtviflade kacklande. Deras förtviflan var så stor, att icke ens de unga gåsfröknarna kommo sig för med att rodna, när gåskarlarne sågo på dem. Ett förslag att sy dem dräkter af flanell, som i familjerådet framställdes af husets halfvuxna dotter, förkastades, och sedan voro stekt gås och svartsoppa en stående rätt där på gården under lång tid. Af hela släkten lefde blott de två plikttrogna unga gåsfruarna kvar, men de hafva redan nu talrika afkomlingar. Moralen af denna fullkomligt sannfärdiga historia är, att ingen, icke ens en gås bör dricka mer än man tål, och att en sträng pliktkänsla räddar från många faror. Scmvola denna det kvinliga handarbetets mest florerande årstid — julklappstiden. Att ingå i en detaljerad beskrifning ötver mångfalden af utställda arbeten skulle till intet tjäna, då ett återgifvande i ord kräfde en omöjlig bredd för att gifva en uttömmande föreställning. Stor uppmärksamhet tilldrog sig en präktig gobelinväfnad, beställd af öfverståthållaren frih. Tamm, hvilken inför de besökandes ögon under konsterfarna händer växte i väfstolen eller, kanske rättare, väfbågen. Ritningen till det dyrbara arbetet var uppgjord af fröken Pelré, och de ifrigt vimlande skarorna kring väfverskans plats vittnade om det intresse, de närvarande damerna funnit i att taga del af det egendomliga tillvägagåendet vid denna den mest konstnärliga bransch af den nu så moderna allmogeväfnaden.
— Få egentliga bristen komme att blifva R:dr 246: 32. — eller med 3 procents beräkning i försäljningsprovision , 863: 16. — i stället för 1^80 R:dr, sorn, enligt Högvördige Preste-Ståndets och Hederdervärda Bonde-Ståndets beslut, uppkommer. Då Utskottet uti det af Ridd. och Adeln samt Borgare-Ståndet antagne förslag finner en utväg, hvarigenom, medelst antagandet af en Försäljningsman med mindre försäljningsprovision för Kongl. Maj:ts Cancellies Afdel - 4 BevillningS-Utslcottels Memorial ]Sf:o /fr. ningar, denna, ehuru till obetydligt belopp, uti beräkningen af Chartae Sigillatae Bevillnings-inkomsten förevarande brist kan förminskas, och hvars fyllande Utskottet äfven vågar förmoda med säkerhet torde kunna påräknas genom den antagna beräkningen af uppbörden överskjutande inkomst, har Utskottet trott sig härå böra fästa Riks-Ståndens uppmärksamhet, och får, i följd deraf, vördsammast hemställa, huruvida ej Högv. Preste-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet skulle behaga instämma uti Höglofl. Ridd, och Adelns samt Yällofl. Borgare-Ståndets beslut, att för den Chartae Sigillatae Försäljningsman, som antages för Kongl. Majrts Cancellie-Fördelningar, försäljnings-provisionen må bestämmas till 2 högst 3 procent af försäljnings-beloppet, att af nämnde Redogörare uti afgifvande räkning afföras. Utskottets ofvannämnde inbjudning af Högv. Preste-Ståndet samt Hederv. Bonde-Ståndet antages, torde serskild underdånig skrifvelse härom till Kongl. Maj:t nu komma att afgå; men om desse a:ne Riksstånd ej skulle vilja biträda förrberörde af Höglofl. Ridd. och Adeln fattade beslut, får Utskottet, till den behandling 69 §. Regerings-Formenföreskrifver, vördsamt framställa följande Yoterings-proposition:
Sandstedt från Jönköpings län, Erik Andersson från Stora Kopparbergs län, Anders Andersson från Östergöthland, samt Olaus Eriksson från Götheborgsoch Bohus län, att Privat-bankerna må indragas och, i deras ställe, inrätte filialafdelningar utaf Riks-bankcn; hvarförutan slutligen herr C. C. Hörnstein föreslagit, att Rikets Ständers Bank måtte utgrena sig i afdelnings-banker, förvaltade 1 den närmaste likhet med Prisrat-banker, men, jemte annat, i det afseende från dessa sednare skiljaktiga, alt det bolag, som för bedrifvande af Bank-rörelse sig bildade, skulle erhålla kreditiv å Rikets Ständers Bank och uteslutande röra sig med antingen invisningar på detta kreditiv eller riksmynt. Jemväl i denna fråga torde Utskottet böra uttala sina åsigter, innan det ö£- vergår till diskont-rörelsen, samt får sålunda, beträffande först framställningen om inrättande af ett Låne-kontor på Gottland, anföra-. Den under flera månader af året afbrutna kommunikation med fasta landet, hvaraf innebyggarne å ön Gottland äro besvärade, måste på penningc-förhållanderne derstädes medföra ett ganska ofördelaktigt inflytande och motverka en nyttig förkofran uti näringar och industri. Genom vissa förmåner, beviljade diskontverkets gäldenärer på Gottland, har det ansetts, att cn del af de olägenheter, den afbrutna kommunikationen förorsakar, blifvit afhjelpte. Detta lärer likväl icke vara händelsen; ty omöjligheten att under nämnde tid undfå låne-understöd skall föranleda icke allenast en stagnation i handeln, ofördelaktig för både det allmänna och den enskilde, utan ock ett menligt afbrott i de odlingsföretag, som nu lära pågå.. Af dessa anledningar, och då på Gottland för närvarande icke finnes någon allmän penninge-inrättning, har Utskottet ansett sig böra taga i öfvervägande, huruvida de skäl, hvilka tillförene blifvit anförda emot inrättandet af ett Låne-kontor på Gottland äro af beskaffenhet, att derför sätta ett oöfvervkinerligt hinder.
Om meningen är att minska bankens rörelse eller dess sedelslosk, som hitintills varit i landet utelöpande, så är det enl. min åsigt ett skäl att låta det för manufaktur-diskonten afsedda kreditiv förblifva vid del vid sista riksdagen fastställda belopp; men är åter meningen alt bibehålla den utelöpande sedelstocken vid nuvar. belopp, vågar jag vara af motsatt mening med de ledamöter af R. o. Ad., hvilka afstyrka Utsk:s förslag, enär Utsk. i sednare punkten af sitt förslag minskat diskontens rörelse. Sävidt jag kan erinra mig, har Utsk. anslagit 1,850,000 r:dr till kreditiv för enskilde, hvilka medel blifva tillgängliga i samma mån diskont-rörelsen minskas. Ifrågavar. medel, hvarmed comm.-coliegii diskont-rörelse skulle ökas, äro, om jag riktigt uppfattat frågan, beräknade af de summor, hvarmed diskont-rörelsen skulle minskas. Om nuR. o. Ad., som på f. m. afslagit tillökning i anslaget för fastighets-belåningen, äfven afslår de nu ifrågaställde 300,000 r:dr och sedermera icke ökar beloppet af de öfrige krediliverne, såsom Utsk. föreslagit, så blir derigenom sedelstocken minskad mot hvad den hitintills varit och deruti kan jag icke instämma. Om, på sätt Utsk. föreslagit, R. St. finna för godt att till enskilda kreditiver anslå en summa af 1,850,000 r:dr, kunna dessa kreditiver icke begagnas utaf dem, som äro boende långt från Stockholm, ulan endast hufvudstadens innevånare och en krets deromkring få största nyttan deraf. Jag tror, hvad äfven obestridligt är, alt fabrikerna i landel äro af synnerlig vigt, och alt det är lika vigtigt, altför dem (innes tillgång till nödiga förlag, som att bevilja anslag, hvaraf endast hufvndstaden och en krets deromkring kan hafva någon egentlig fördel; och af sådan anledn. anser jag att kreditiv bör beviljas så rundligt, att äfven näringsidkaren deraf kan erhålla bidrag lill förlag för sin rörelse.
Den 10 Augusti 1838 «) beslöt Kongl. Maj:t, dels att 2000 R:dlr finge genast till Theater-Directionens disposition af extra utgifts-medlen anordnas, dels ock att, för liqviderandet af ett lån på 15,000 R:dlr, som Directionen då bemyndigades att upptaga, 3000 R:dlr årligen, från och med år 1839 och intilldess lånet, med derå upplöpande räntor, blifvit till fullo återbetaldt, af extra utgifts-medlen skulle utgå och till Theater-Directionen utbetalas. Den 28 September 1859 tillstyrkte Föredraganden och Stats-Rådet x), att Kongl. Majit täcktes i Nåder tillåta, att, till räntans godtgörande å Theaterns skuld samt Capitalets successiva förminskning, de genom Kongl. Brefven d. 18 Maj 1831, d. 8 Dec. 1852, d. 15 Dec. 1837, och d. 17 Aug. 1838 till betalning af Theaterns äldre skulder Nådigst anvisade och af extra utgifts-medlen anordnade serskildta anslag, af hvilka till 1845 års slut skulle utgå Ridlr 2000, till 1842 års 3000, till 1839 års 5000, och till 1844 års 3000 måtte oafkortadt, till och med 1848, fortfarande till Directionens disposition få utbetalas, och att, i följd deraf, Stats-Contoret måtte undfå Nådig befallning att, oberoende af de anvisningar, hvilka i ofvan åberopade fyra Kongl. Bref innefattades, och som redan voro inom viss tid begränsade, ytterligare, för det uppgifna ändamålet, tillhandahålla Directionen: den 1 Juli 1840 . „ „ „ 1841 — 5000. „ „ „ 1842 — 5000. „ „ „ 1843 — 8000. „ ., „ 1844 — 8000. u) Närvarande: Tit.
Key påstår att hennes uppsats ej är reaktionär, att den tvärtom går ut på att höja kvinnans ställning, utvidga och skapa nya arbetsområden åt henne och på samma gång låta de specifikt kvinnliga egenskaperna komma till användning, och icke som hittills förstöras i en olämplig konkurrens med mannen. Trots denna hennes försäkran vågar jag emellertid påstå, att knappast en mera reaktionär bok än ifrågavarande kunnat skrifvas. Och det är icke den sunda, naturliga reaktionen här är fråga om, den som likt en vågbrytare hejdar utvecklingens svall, då det brusar öfver bräddarna, utan den farliga, försåtliga reaktion, som angriper bakifrån eller från sidan och som söker, icke att lugna och hejda en rörelse, utan att draga den tillbaka, in i gamla öfvervunna slafförhållanden. Fröken Key börjar sin bok med en analys af kvinnans psykologi, ofta skarpsinnig och träffande, om än ej synnerligt ny eller originell, samt med praktiska bevis, hämtade ur erfarenheten, men lika mycket från hörsagor, att kvinnan ej passar för det offentliga lifvet, att hon visserligen sköter sitt arbete med ordning och plikttrohet, men utan intresse, utan ambition. Ur alla dessa bevis och påståenden drar författarinnan nu den slutsatsen, att kvinnan ej duger till annat än moderskapet eller till något af de arbetsfält, där de moderliga instinkterna företrädesvis kunna göra sig gällande: lärarinnans, sjuksköterskans, barnsköterskans m. fl. Att modersplikten är hög och helig, att omsorgen om och kärleken för det kommande släktet bör vara det centrala i kvinnans lif, detta lär väl vara axiom, som ingen söker bestrida. Men häraf följer icke att kvinnan är oduglig eller åtminstone intresselös för hvarje sysselsättning, som ej har direkt med moderskapet att göra. Jag vill blott här mot fröken Keys påstående i denna riktning göra den invändningen, att hon förväxlar orsak och verkan, då hon talar om kvinnans håglöshet i det offentliga arbetet, på banker, i telegraf, post och så vidare.
Crömen slås tillsammans med skummet, som sakta omröres, slås i formar med lock och nedfryses. Choklade-parfait. [I halfstop vatten, 1 V2 aka osockrad choklade, socker efter smak, " detta sättes på svag eld att koka tills 1 qvarter återstår, da aflyftes detta, och 10 ägg-gulor ivispas. Uppkokas och slås upp att kallna, dä gräddskum efter 1 stop grädde tillsättes; hälles i formar, nedfryses i 2 timmar. Smultronglace. 1 stop smultron sönderkramas och sockras för att stå och safta sig i några timmar; under tiden kokar man upp 1 halfstop vatten med litet socker och slår på de sönderkramade bären; allt detta silas genom en hårsikt i glacedosan och nedfryses. Skulle färgen ej vara nog röd, tillsättes litet färg. Citronglace. 1 halfstop vatten med 1 &amp; socker sättes på elden att koka, tills det blir simmigt, då det slås upp i ett fat. Deri urkramas 5 citroner öfver en hårsikt; litet af det rifna skalet ger god smak. Sedan allt är siladt, nedfryses det. Elin F. N:r 100. Skulle någon af Iduns läsarinnor godhetsfullt vilja upplysa om, hvarmed man vid glasmålning fäster bilden på glaset? Jag bar lärt att fästa den medels gummidragant, men som fläckar uppstå på taflan efter en tid, och jag tror dem härleda sig af gummidraganten, vore jag mycket tacksam, om någon ville upplysa om något annat medel dertill. Lola. Jag är hvad man kallar -. » hemligt förlofvad » och ville på min fästmans födelsedag öfverraska honom med en gåfva, helst ett handarbete. Skulle någon af Iduns läsarinnor vilja gifva mig idé om ttt vackert, praktiskt och till en ungherre passande så- dant, vore jag mycket tacksam. Van af Idun. Vill någon af Iduns läsarinnor upplysa mig om, hvad en kurs hos Handarbetets vänner kostar? Huru lång behöfver kursen vara, då man förut har färdighet 1 handarbeten? Hvad är afgiften för densamma?