Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle då förråda, att, om jag hänviste till den 107 §, jag aldeles icke skulle hafva något begrepp om den 106 §. i RegeringsFormen. Anmärkningsanledningen, att ingen instruktion för Herr GeneralAmiralen Grefve Gederström blifvit utfärdad, har Utskottet ogillat på det skäl, att en bestämd instruc tion - Ben ! 8 Juli! f, IT7. tion skall innehållas i Kongl. Majrts, Herr Genera] Amiralen officielt medclelacle, Nådiga föreskrifter-—och jemväl i de gillade, StatsRådsProtocollet hilagde, Normal-Contracten. Dessa svaga skäl måtte väl aldrig kunna duga, så vida skilnad göres emellan en Ordre, och en Instruction. I en så betydlig affair, som den att bortsälja Rikets redbaraste Egendom, oell då ett sådant uppdrag lemnäs åt en enda Embetsman utan någon Controll, borde väl skäligen förmodats, att Konungens Rådgifvare bordt tillstyrkt, att eli Instruction för denne, ensamt å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar handlande person, blifvit utfärdad, och jag påstår, att denna uraktlåtenhet är för stor, att ej enligt 106 §. böra anmärkas emot både Föredragande, och i beslutet deltagande Herrar StatsRåder. Dessutom kan jag ej tillbakaliålla mill förundran deröfver, att Herr GeneralAmiralen tillåtit sin delicatesse, att vilja lemna sig åt ensligheten i denna Rikets Egendom så mycket rörande affair, utan erhållen bestämd instruction. Hvilken fördel hade Konungens Rådgifvare icke beredt Staten, om bestämd instruction blifvit meddelad; (?) och hvilket lugn hade icke Herr GeneralAmiralen vunnit, om han låtit en så beskaffad instruction blifva grunden för sitt handlingssätt? 33 H. iG Den 18 J u 1 i i f. rn. Rörande framstäld erindran under Åberopande af 77 §.
— N:o 77, med hemställan om utredning, om och på hvilka vilkor åboerna å de Wisingsö skolegods-hemman, som äro af krononatur, må kunna förvärfva egande-rätt till dessa hemman: III. 510. — N:o 78, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplåtande af en del utaf slotts-trädgården i Halmstad till tomt för ny elementar-läroverks-bvggnad derstädes: III. 510. — N:o 79, angående eftergift af Kronans rätt till dana-arf elter enkan Anna Maria Lundgren, lill förmån lör folkskole-byggnaden i Hudiksvalls stad: lif. 510. — N:o 80, angående eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter hustrun Johanna Catharina Granqvist, till förmån för fattighus-byggnaden i Waxholms stad: lil. 510. — N:o 81, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående föreslagen utvidgning af Uplands Regementes mötesplats Polacksbacken: III. 510. — N:o 82, angående förändring i föreskrifterna rörande ogift qvinnas myndighet: III. 510. ■—• N:o 83, angående inrättande af ytterligare ett institut för döfstumma och blinda: III. 510.
Jag får blott, i anledning af Herr von Schulzenheims anförande, tillkännagifva, att de upplysningar, som StatsUlskoltet rörande GarnizonsSjukhusbyggnaden nu erhåller från Herr IlofCancelleren icke hafva afseende på det, som vid byggnaden redan är tillgjordt, utan på koslnadsförslaget för dess fortsättande. Herr Hjerta: Jag får anhålla om upp - 54 Den i Sep te ml) er f. m. läsning af Herr von Weigels ingifna anförande. Herr von Weidel, Christian Ehrenfried, liade inlemnat elt anförande, sorn upplästes, sa lydande: Då jag, såsom Ledamot af Committeen för Garnizons-SjukhusByggnaden,' nu anhåller, att, i anledning af StatsUtskottets Utlåtande N:o 214, mig yttra, är min afsigt ingalunda, att genom mitt anförande, söka bestrida, det de af Utskottet anmärkte förhållanden vid förvaltningen af de till GarnizonsSjukhusByggnaden anviste medel må, på sätt Utskottet tillstyrkt, blifva anmälde hos Kongl. Maj:t till den påföljd Kongl. Majrt pröfvar nödig. Det är tvertorn min uppriktiga önskan, att en sådan skrifvelse måtte få afgå, emedan Cornmitlerade endast dymedelst kunna komma i tillfälle, att ådagalägga det de, så långt de förmått, under den långvariga, ansvarsfulla och ofta rätt obehagliga befattning med tillsynen öfver ifrågavarande Byggnadsarbeten, icke uraktlåtit, att till ett ändamålsenligt verkställande af dem, använda den omtanka och del nit, som Kongl. Maj:t uti Dess Nådiga Skrifvelse den 19 November 1816, då Byggnadsarbetet beslöts, yttrade sig af Committerade förvänta, men Utskottet ansett icke blifvit motsvarade; och får jag således, i afseende på de anmärkningar, hvilka jag täger mig friheten att i an - Den i September f. m. 55 ledning af nämnde Utlåtande, mj anföra, endast nämna, att min afsigt dermed icke är någon annan, än den, att i förväg lemna Högloft.
Nu kallas allenast statsministern och ministern för utrikesdepartementet excellenser och jemte dem enligt kungliga resolutionen den 18 December 1857 också riksmarskalken. Men å propos excellenstiteln berättas ett roligt infall af konung Fredrik I. Någon i embets-stilen mindre kunnig person hade böijat en böneskrift med orden » Till hans excellens, excellens, excellens konungen i Sverige ». Då denna böneskrift föredrogs, anmärktekonungen fyndigt nog: » den narren har gjort mig till tredubbel excellens, då jag likväl är blott en dubbel, ty jag har ju blott två röster i rådet. » En ganska fin pik åt det då rådande systemet. Till sist skulle jag väl något orda om fruntimrens rang. Om det var kinkigt nog att ordna rangförhållandena männen emellan, så var detta dock en ren småsak mot, då det gälde fruntimmema. Utan att på något sätt vilja vara oartig mot damerna tror jag dock, att man tryggt kan säga, att rangsjukan — förr förstås — bland dem varit större än till och med hos männen. Det berättas också, att, då drottning Kristina bad Axel Oxen stjema bestämma rangen mellan hoffruntimren, den gamle statsmannen svarade, att » han gema ville utföra hvarje befallning som hennes maj: t ville uppdraga honom, blott ej denna ». Man lemnade också 1672, då första rangbe-stämmelsema sågo dagen, detta ömtåliga ämne å sido. Den enväldige konung Carl XI var modigare. Han stadgade genom kongl. resolutionen d. 4 december 1680, att kongl. maj: t bifallit hvad adeln begärt » angående rang emellan q vinfolken, nemligen att hustrun följer mannens tjenst; efter som k. m. detsamma härmed vill hafva stabilieradt och förordnadt, så att härvid inga andra kon-siderationer än chargema gälla skola ». Detta var nu ett ganska förståndigt stadgande, och man kunde nu med rangordningen i hand bestämma, hvad plats fruntimren skulle i samhället hafva.
Banko årligen; men enär den, för amortering af sistnämnde skuld, anvisade årliga afkastning af egendomen, enligt hvad här ofvan omförmäles, icke ens förmått betacka förvaltnings och bruknings-kostnaden, har någon kapital-afbelalning å samma skuld icke kunnat under revisions-åren verkställas. Rikets Ständers Banks fordran, som vid i83p års slut utgjorde 684 R:dr 46 sk. 3 rst, har under åren 1840 och 1841 blifvit minskad till ofvan upptagna belopp, 314 R'dr g sk. 3 rst., hvilken sistnämnde summa, enligt hvad Balans-relationen för år 1841 utvisar, under den 27 Januari i84a blifvit Banken till fullo godtgjord. Till liqviderande af räntan 3 dessa Läroverkets skulder, jemte amortering af den till Rikets Ständers Bank, har anslag å Stat under båda åren varit anvisadtj och få Revisorerne instämma utt hvad fö» — 147 — regående Revisorer yttrat, rörande förenämnde skulders infriande af Staten på en gång, till undvikande af den vidlyftiga bokföringen af ränteliqviderna med åtskilliga publika Verk. Al de för Artilleri-Läroverket på Marieberg anslagna medel, har Befälhafvare!! för nämnde Läroverk, Herr Majoren m. m. Friherre Wrede, på grund af Kongl. Brefvet den i3 Januari 1824. hvaraf bestyrkt afskrift blifvit Revisorerne meddelad, under hvartdera af revisions-åren, emot qvitto uppburit 200 R:dr Banko, tili bestridande af Lärokursernas tryckning, jemte åtskilliga opåräknade utgifter; men då ifrågavarande medel, enligt föreskriften i åberopade nådiga Bref, endast redovisas inför General-Fält-Tygmästaren och Chefen för Artilleriet, hafva Revisorerne icke varit i tillfälle erfara, huru samma medel blifvit använda. §. 3.
Uti detta yttrande ligger först och främst en liten motsägelse, då det till en början säges, att jernvägen icke hufvudsakligen afsåge enskild fördel för en viss landsort, men sedermera erinras, att densamma skulle gagna en ganska vidsträckt landsort. Vidare torde man med skäl kunna invända, att om å ena sidan kan sägas, att en bibana medför fördel för en stambana, så kan äfven omvändt påstås, att en stambana bereder fördel för en bibana, enär den ditförer alla de personer och varor, sora skola gå till den ort, som bibanan genomskär. Såsom skäl till beviljandet af låneunderstöd för järnvägsanläggningen emellan Köping och Uttersbergs bruk andraga sökanderne, bland annat, att i det närmaste ■jtgaf Rikets hela jernexport eller 60,000 Skfå. skulle komina att på denna bana föras till Köping, Nu frågar jag: om någonsin en orts innebyggare skola kunna sjelfva bekosta en jernvägsanläggning, så borde det väl vara fallet i en ort, som är så produktif, att inom en omkrets af några få mil ett belopp lika med /^idel af Rikets jerneffekter tillverkas och skulle på jernvägen transporteras utom allt annat som med anledn. deraf tillkommer? Eller hvilka äro då de, som sjelfva böra kunna bekosta någonting, om ej de rika? Och ligger det ej en orättvisa deri, alt landets samtlige innebyggare, hvaraf större delen är jemförelsevis fattig, skola understödja ett företag, som, ifall detta kan ske någonstädes, företrädesvis bör kunna bära sig sjelf? Jag vill härmed icke säga, att innebyggarne uti rika, stambanor närliggande orter, sådana som den nyssnämnde, äfvensom orterna kring Mariestad och äfven Borås kunna kallas med afseende på de fabriksvaror, som ifrån sistnämnde ort skulle föras till stambanan, skola ensamma tillskjuta medlen för bibanornas anläggande, utan medgifver att Staten, enär dessa bibanor komma att medföra nytta äfven för det allmänna, måhända också bör något medverka till anläggningen deraf, men jag påstår, att
Förordningen om Skogarne i Riket den 1 Augusti 1805 å ena sidan, hvarmedelst Jord-egare lemnäs full egan, de-rätt till Ek å Frälsegrund samt Skatteoch Krono-Ronde jemte Bosiälls-innehafvare tillätes J 3ö Underdåniga Skrifvelser'. att utan utsyning saklöst nyttja vindfällen af Ek samt affall af Toppar och Qvistar, som efter hyggen finnas qvarliggande, och 38. §. i samma Förordning å den andra, der det alldeles förbjudes att på något sätt begagna Ek uti Tröskeslagor, ehuru likväl dessa kunna förfärdigas af de Ek-träd, Vindfällen och Affall, hvilka till andra hushållsbehof fritt få användas; hafva Riksens Ständer ansett sig böra i underdånighet föreslå, att nämnda förbud må hädanefter upphöra. Den för Ekskogens förkofran skadliga osed, att med roten upptagaungaEkar som genom förbudet emot Ekslagor skolat förekommas, utgör hos den, hvilken så beskaffad åtgärd sig tillåter, en brottslighet, hvarför han icke bör kunna undgå laga ansvar då han dermed beträdes och derom öfveitygas; men i Riksens Ständers tanka, och val jemförelse af de först åberopade $. är det icke skäl att för detta ändamål hindra Ekträds begagnande till Tröske-slagor, enär den, som en sådan innehafver och lofligen åtkommit, svårligen och, efter en längre tids förlopp, oftast omojligen kan leda sin åtkomst i bevis och styrka att slagan icke är förfärdigad af sådan ung Ek, som med rot blifvit upptagen. Riksens Ständer öfverlemna till E. K. M:S Nådiga ompröfning lvvad de sålunda i underdånighet tillstyrkt och anfört, samt framhärda etc. Uppl. och godk,' hos Ridd. oell Ad. d. 31 Mars 1818. — Präste-Ståndet d, 1 April — Underdåniga Skrif velser. »37 — BorgareStåndet d. i April Bonde-Ståndet d. l — Riksens Stunders underdåniga Skrifvelse till Kongl.
Han hade gått in i ett fjös förr och tagit en kossa; han var säker på sin sak. Hvarje hans steg utaf de stora, varma labbarne smälte frost. Visset gräs tittade upp och undrade. Gårdsmannen hade vågat sig till förstugudörren, som han höll på glänt och färdig att genast slås i lås. Han undrade han med. Det klang af glas i den tysta natten. En ko bölade och skällkon slängde sin skälla. Den ko, som stod närmast det lilla fjösfönstret, hoppade långt in i sitt bås, trängde sig mot krubban, vände sig dubbel och såg sig om. Hon hörde fnysningar och såg en stor labb i fönstret. På väggen skrapade det af klor. Frisk och kylig luft strömmade in i fjöset; korna skälfde. Ut genom fönstret gick synlig, varm ånga och den starka lukten af djur och gödsel; björnen skälfde, men af begärelse. Hittills hade han gått lugnt tillväga och icke visat någon ifver, men nu hoppade han upp efter väggen och höll sig fast med bägge framtassarne i det högt sittande fönstret. Baktassarne skrapade och klöste längre ned. Han fick ej en blick in i fjöset förr än han ramlade tillhaka. Den blicken piggade upp honom. Men då han såg sig i stånd att direkt från den släta väggen klifva in genom fönstret, betraktade han med illslug uppsyn slipstensställningen strax bredvid och beslöt att hafva den till trappa. Alltnog han klef upp — och det såg i början lofvande ut. Hans hufvud var i jämnhöjd med fönstret, som var litet på sidan af slipstenen. Med framtassarna skulle han just taga ett säkert tag i fönsterkarmen, då — slipstenen började bli orolig och gå rundt. Barnsen trampade och balanserade. Slipstenen vickade hit och dit och gick ett slag rundt. Den ludne fyren tumlade öfverända i det han linierade väggen med djupa klösningar af hvarje sin klo. Han brummade ilsket, och ett ängsligt råmande svarade från fjöset. Ett fönster öppnades i huset och en käringröst ropade ut i månskensnatten: — Far! Hvar är du nån stans?
Ridderskapet och Adel» nu, sedan Tre Ständ bifallit Hemliga Utskottets Betänkande, skulla detsamma assia, sa beröfwade sig Ridderskapet och Adeln derigenom tilfället at t,l Hans Maj:t i underdånighet upgifwa de anmärkningar och förbehållsam nu af flera wärda Ledamöter blifwit gjorda» Friherre loll, hostan Cbristopksr» De omständigheter, som foranlätlt Höglofl. Hemliga Urskottet, ac föreslå den Försättning, som nu är r fräga, äro af dfn beskaffenhet, ak en afhandling cm mnreliiLken af Lagar icke tyckes wara lämpelig; Författningen hörer lil sammanhanget af ksalifskio» nen; lvesIifLkion ar grundad pä upoffringar; man upsöker nog det synliga, hwaraf upoffringar kunna göras, Pennmge-ägaren ar fwgxgre ar finna ^ men hgy kyckeä wara träffad i den föreslagna Författningen, akmindstone j den delen, at icke kunna trycka sin Debitor och MLiiiZencera med sik Lsncu-mynt. Det gifweö »vidsträcktare rättigheter, an dem en Lsnco-Oapirslift kan aga, och «om ändock t förefallande händelser icke fa galla; brinner en Stad, sä hindrar intet ägande-ratten, ak försigtigheten nedrifrvcr det hus, som orifwek skulle rändas och sprida förödelsen. En Krigsmakt til stos eller lands, stadd emot fienden, är utan rwifwel berättigad ril det underhäll Staten bestär och behoswer askar, men man förknappar ofta pa detta naturens första behof, och inäste göra det, för at icke förlora alla. Uancc»- Lsxnrzlilion förlorar icke, men wäinär pä sin rätt genom antagande af Författningen, den jag för rn>'n del önskar afwen mätte sträcka sig til alla de Werk, som icke hafva eller fä äireAe befattning med reaiilLkionsns befordrande. I följe häraf anhällcs »vördsammeligen om xroxminion.
Län, följande mening: ”Sådant har förhållandet va”rit i Skaraborgs Län, och jag har ansett ”mig böra uppgifva det, såsom ett erfaren”lietsbevis, hvilket förtjenar afseende; men ”jag hoppas och anhåller, att icke någon ”må af detta mitt yttrande draga den slutsats, att jag finnér ifrågasatte skjuts-entre - 270 Dt'ii 6 Februarii e. in. ”prenader olämplige, och således afstyrker ”dem.” Jag har dessutom uttryckligen förklarat att min afsigt endast varit, att ådagalägga hvad som redan i detta afseende blifvit tillgjordt, jemte min öfvertygelse, att en vidare utveckling af skjutsentreprenad-systemet beror på en förbättrad landscultur och en lifligare communication. Huru man härifrån kunnat draga den slutsats, att nyttan af en sådan inrättning stridde mot min öfvertygelse, är för mig och förmodligen de fleste alldeles obegripligt. Jag har således ej annat svar, än att bedja Grefve Horn å nyo genomläsa mitt anförande, och anhålla, det Grefven framdeles ville undvika att påtvinga mig åsigter, deni jag icke äger. På ett annat ställe i Grefve Horns anförande läses: ”Det torde vara öfverflödigt ”erinra, att densamma (skjuts-entreprena”den) måste vara fullkomligt frivillig, och ”att Styrelsens enda åtgärd dervid bör vara, ”att upplysande och ledande bereda öfver”gången, med den varsamhet, som fordras ”vid upphäfvandet af urgamla inrotade missbruk och vanor hos en allmänhet, hvilken ”ej erfarit den verkställande Magtens mellankomst i afsigt att lindra dess skattebör”dor. ” Härigenom synes mig Grefve Horn tydligen hafva godkänt Styrelsens förut vidtagne åtgärder; ty det är allmänt bekant, och har här ofta blifvit omtaladt, att Regeringen befallt Länsstyrelsen^ höra skjutslagen, och söka förmå dem att ingå på en - Den 6 Februalii e. m. treprenad-inrättningen, hvilket innebär, att man å ena sidan lemnat rum för den fria viljans oinskränkta verksamhet, och å den andra velat använda en ledande uppmaning.
Om de ock icke säljas, så införas de dock, och tullafgifter erläggas således derföre; har mar» då för lindriga tullafgifter, så blir fördelen mindre än den kunnat vara, så väl i anseende till Kronans inkomster, som inrikes producenters afsättning. De flesta Finska varor intaga utomdess så stor volum, att de mindre lätt insmygas, och tullen å dem lättare controlleras. Herr von Hartmansdorff: För de Ledamöter, sorn ei hafva Betänkandet till hands, torde det vara nödvändigt upplysa, att tvenne Ledamöter yttrat sig i strid mot Betänkandets innehåll. Grefve Posse har sagt, att Motionerne endast handlade om ökad tull å talgljus, och Herr af Billbergh, att fråga endast vore om vissa varor, då det. likväl tydligen står på första sidan af Be - Den 14 September e. tö. 3ot tänkandet att läsa, det Nils Håkansson yrkat föi liöjda tullafgifter på alla slags från Finland inkommande jordalster, hvarmed utan tvifvel menas landtmantiavafor. Eri anmärkning har irigen till vederläggning upptagit, den nemligen* att Sverige och Norrige skulle hafva samma näringsintressen. Detta är så mycket oriktigare, sora Norrige hörer till de liberala länder, der man köper säd , och hpr inga fabriker, då det prohibitiva Sverige deremot säljer säd och har fabriker. Bägge Rikena hafva således högst skiljaktiga näringsintressen. Då en Talare har åberopat, att enär han, såsom landtman, med afsättning i Stockholm, talade för Finska HandelsTractatens fortfarande, talade han emot sitt eget intresse; torde jag, som ej är säljare, utan endast köpare af landtmannavaror, äfven böra förklara, att jag talat emot mitt eget intresse, då jag velat förhöja tullen å Finska varor. Jag anhåller om återremiss. Hans Excellence Hern Grefven och Landt Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid BevillningSoch EkonomiUtskottens Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja och Nej, Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition lill bifall å berörde Betänkande.
Ehuru jag med Utskottet är ense i afseende å sjelfva saken, anser jag således slutföljden böra uttryckas genom vägran af anslag till det ifrågavarande ändamålet, ric - Slals-Utskoltels Utlåtande, N:o 162. t 21 ke genom ett afslag, hvad sjelfva organisationsplanen angar, — ett ämne, hvaruti Rikets Ständer icke grundlagsenligt kunna tillvälla sig någon delaktighet i Konungens afgörande rätt. Häruti instämde hr Lagerhjelm P. Af hr Wiern: “Ehuru jag, på grund utaf den förtjenstfull utredning af sjöförsvarets tillstånd och behof, hvilken af föredraganden för sjöförsvars-departementet blifvit Rikets Ständer meddelad, lika med Utskottets pluralitet anser ett snart afhjelpande af den mest framstående bristen eller det inkompletta skick, hvaruti förråderne och en stor del af fartygen sig befinna, vara af högsta behof påkalladt, samt af denna orsak — och då den värma och sakkunskap, hvarmed bemälde föredragande omfattat det fullständiga reglerandet af den del af rikets försvar, hvars vård blifvit honom anförtrodd, ©tvifvelaktigt så väl berättiga honom till Rikets Ständers förtroende, som ock lemna den bästa garanti för medlens ändamålsenliga användande - • äfven med min röst bidragit till Utskottets slutliga tillstyrkande och för deruti åsyftade ändamål ansett en betydlig summa böra af Rikets Ständer beviljas, har jag likväl icke uti allo kunnat deltaga i pluralitetens beslut ulan måste uti följande punkter reservera mig emot förestående betänkande.
Med tillkännagivande, att BorgareStåndet l:o Gillat OecönomiaeUtskotteU Utlåtande om inrättande af en BergverksSchola. 2iO Afslagit OeconomiceUtskottets förnyade Utlåtande, rörande yrkadt förbud mot införsel af Utländskt spunnit Bomullsgarn. 3:0 Beslutit, att Förordningarne af den 6 September och 20 December 1815, rörande HusbehofsBrännvinsbränningen, borde till efterlefnad fortfara, med den förändring, att endast en 90 kannors Panna må på en egendom af hvad värde som hellst få begagnas. rAf den i5 Maji'. Att Ståndet 1:0 Bifallit följande Utskötfs Utlåtanden, nemligen: Stats Utskottets : Rörande förhöjning i aflöningen för Wermlands Fältjägare Regemente. Medel af Staten till Cassern åt Kongl. Andra QardesRegementet» Den 21 Maji, ni Ytterligare Lönförhöjniog för MilitairStaterna: Utbyte af en del utaf den KronoBränneriet på Ladugårdslandet tillhöriga Tomt. Ladugårdslands Krono-Bränneries upplåtande till Cassern för Andra GardesRegementet. RiksgäldsContoirets tillstånd och förvaltning, Båtsmanslndelningen i Blekinge. Roteringen i jemtland. Skånska Roteringen. Hästhemmans och Fördels räntornas utgörande vid Skånska CarabinierRegementet. Wadstena fordna Klosterbyggmrders upplåta»? de för Hospitalslnrättningen derstädes. Constitutions Utskottets: Angående Föreskrifter Om en Voteringssedels afläggande. Ändring uti 29. §. Riksdagsordningen och 107; §. RegeringsFormen. 2:0 Lagt till Handlingarne: BancoUtskottets Utlåtande.* Angående rättighet för en och hvas att emot Svenskt Speciemynt af Banquen till - 1(2 Den 21 Maji. by'a sig Guld och Silfver i stänger och tackor, samt OeconomiceUtskottets
M. särskildt i Nåder fästat Biksens Ständers uppmärksamhet uppå en af Canal-Directionen jemväl framställd begäran, att lyftningen af det för innevarande år förut anslagne byggnads-biträdet, till dess fulla belopp, måtte medgifvas, utan att Directionen förut behöfde infordra den sista Actie-insättning, som, enligt 1815 års Beslut, borde, inom detta års utgång, verkställas. D irectionen har slutligen, å Bolagets vägnar, I underd. anhållit om E. K. M:ts Nådiga förord hos Biksens Ständer, till vinnande af den försäkran för Bolaget, att, sedan Canalen blifvit färdig och så länge den ej kunde gifva Actie:egarne en skälig afkastning, desse måtte 842 Underdåniga Skrifvelter. få påräkna, att af Staten erhålla årlig ränta I llerås Actier, såsom någon ersättning för den utaf D iscont-I nrättningen ifrån början förväntade inkomst, i hvilket afseende blifvit föreslaget, att, så länge Canalens behållna inkomst ej gåfve minst 3 Procent åt Actie-egarne, dem måtte meddelas försäkran, att få af Staten uppbära oafkortade Tre Procent å deras insatte Capital; att, så snart Canalen gåfve förenämnde afkastning, Statens årliga ränte-tillskott skulle nedsättas till 2 Procent, samt att allt sådant tillskott skulle upphöra, när Canalen lemnade Actie-egarne minst 5 Procents afkastning; hvarförutan