Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det föreligger na fr&amp;n herr Hedberg fils fyra romaner ooh två novellsamlingar. Detta materiel torde vara tillräckligt för att ställa hans horoskop sftsom diktare: om han fbr framtiden blir mindre tr&amp;kig än han nu är, kan han vinna rang bland fbr-fattarne af underhällningsliteratur. Han besitter åtskilliga förutsättningar härför och framförallt i eminent grad den vigtigaste af dem alla, detta alldeles ovan * liga sinne fbr det konventionella, denna medfödda känsla, som saknas hos nästan alla begåfvade män af hans generation, hvilken gör att hela hjorden af romanläsare i hans böcker känna sig pä fast botten. Allt gär som det skall g&amp; i hans skildringar. Är det en ung och fager landtflicka, som den rike gamle herremannen vill draga ifrän hennes käresta för att sjelf ega henne, s&amp; kommer det en lyertegod onkel och ställer allt till rätta, s&amp; att de unga tu fU hvarandra; den egoistiske herremannen straffas med en sjukdom i benen, ångrar sig och bekostar sjelf bröllopet samt skänker ytterligare paret en arrendeg&amp;rd, glad att pä bröllopet fä dansa första dansen med bruden. Är det en ung flicka, som en tyrannisk fader vill tvinga till äktenskap med sin half-gamle vän, så vaknar dennes kärlek och dermed hans ädlare känslor, s&amp; att han sjelfmant afstär från flickan. Är det en fattig fiskarpojke, som förälskar sig i en rik fiskardotter men hon måste gifta sig med en rik friare, så dör denne snart och den ännu unga enkan friar så sjelf till sin vän, medförande i boet ytterligare hvad hon förvärfvat genom sin man. Är det en landt-junkare, som begår den galenskapen att gifta sig med en konst-beriderska ooh han med henne har en dotter, så går det naturligtvis dottern illa och hennes barn blir en vindböjtel; men han Ur Dagms Krönika.
Må sjelfskrifvenhelen, denna sista attribut af denna stolta fractions brutna kraft gerna försvinna, då den snart nog, under en tidsriktning, som denna, bortskymd af den, nu mera fritt erkända personliga förtjensten, ej eger samma vigt som fordom, men må den afträda från skådebanan pä ett sätt, som förevigar minnet af hvad den varit och hur den upkommit, och som låter Svea Ridderskap dö lika värdigt som det lefvat. — Jag yrkar afslag! Gr. Posse, Gustaf Mauritz: Det är icke för att yttra mig serdeles öfver detta förslag i sin helhet, sora jag begärt ordet. Jag tror nemi. alt utgången deraf i de öfriga Stånden, åtminstone i somliga af dem är lemligen viss. Del är således icke derföre jag begärt ordet; utan för att yttra något med afseende på R. o. Ad:s eget förhållande. Ingen torde kunna neka att den tid, då Sveriges Adel stod på sin högsta glanspunkt var under Guslaf II Adolfs tid; men jag tror alt om ingen kan neka detta, så kan icke heller" någon påstå alt denna glans, denna dess ära berodde på dess makt, såsom Stånd. Hundra år förut hade Christian Tyrann genom Stockholms blodbad så godt som tillintetgjort detta Stånd. Kom så efter honom Konung Gustaf I. Adeln repade sig visserligen något under honom; men han höll den dock inom sina gränsor. Sedan kommo brödrastriderna, som slutade med Carl IX:s blodbad. Sådana voro de tider hvilka föregingo den tid af ära, som utmärkte Svenska Adeln under Guslaf II Adolf. Jag tror mig således kunna påslå, att denna utmärklhet hos R. o. Ad. icke berott på deras storhet såsom Stånd, utan derpå, att de varit representanter för duglig - Den 15 Februari f. m. 23 helens, krafteBS, intelligensens och den utmärkta personlighetens aristokrati. Jag tror icke att någon annan väg finnes för R. o. Ad. ali beträda; men jag tror att denna väg finnes.
Adjutanten Siquier, som 4 år derefter, ehuru likväl i tillstånd af vansinne, anklagade sig själf för konungens mord, var den förste som öfverbragte underrättelsen derom till arfprinsen af Hessen, hvilken vistades på ett i grannskapet beläget herresäte och genast skickade Siquier i hemlighet till sin gemål i Stockholm.» Äfven hafva två framstående svenska skriftställare, Brunius och Per Wieselgren, framställt den anklagelsen, att Karl den tolfte blef mördad. Professor C. G. Brunius har i »antiquarisk och arkitektonisk resa» s. 143 yttrat: »Erinrom oss att fästningen då var på detta håll vida svagare än den nu är; att breschebatterierna skolat dagen efter konungens död öppnas och att Maigret trott densamma inom 8 dagar falla och att dessutom allting var beredt till en stormning. Det tyckes åtminstone att i händelse den älskade konungen stupat för en fientlig kula och en behjertad furste stått i spetsen för hären Fredriksten med dess utanverk snart blifvit såsom en naturlig hämnd förvandlad i grushögar. Denna tilldragelse liknade en mörksens gerning som inger dess upphofsmän fasa och feghet». Och å sidan 144 yttrar samme författare: »Om härtill lägges en lågsint hätskhet mot hertig Carl Fredrik af Holstein, en afskyvärd blodsdom öfver friherre von Görtz så kunna häraf sammansättas mörka titelemblemer för minnesteckning öfver Ulrika Eleonoras och Fredrik den förstes uppträdande på den blodiga slägttronen. I 9:de delen af De la Gardieska arkivet yttrar domprosten Per Wieselgren: »Hvad som här faktiskt ådagalagts, nemligen krigskassans s. k. fördelning torde för en hvar med det rätta historiska ögat innebära mera än ett svenskt sinne önskar att se kungen skynda att stupa förr än penningarna och ryska fredsfördraget och Görtz hinna fram; att se det mynt, som i förening med
Under revisionsåret hafva lån blifvit beviljade och utassignerade å tillsammans 2,473,900: — S:gr 4,165,568: 52.10 Hanko Ulskollcts Ullålande, N:o 68, 7 Derå iir under året inbetaldt 2,989,467: 47. 10. Under loppet af sistlidet år hafva så beskaffade säkerhetshandlingar blifvit antagne till ett antal af 188 stycken å tillsammans 468,868: 16. 8. S:gr 658,461: 40 ~T. deraf vid förfalloliderne blifvit inkasserade 480,156: 15. 5. så att vid årets slut, såsom då icke förfallna, balanserades r:dr 188,525: 27. 2. Lika med föregående året har det gynsamma förhållande under det sednast förflutna fortfarit, att protest emot acceptant, eller annan person, hos hvilken vexel eljest varit betalbar, icke egt rum. Inkomsterne af Handelsoch Närings-diskontens rörelse för år 1847, hvilka utgjorts af inncbållne räntor på utgifne lån 58,524: 28. — Öfverräntor å lån, som efter förfallotiden blifvit liqviderade 1,172: 53. 10. Inbetalningar å inom linien förde lån 472: 22. 2. fiO 169' 58 — Innehållne räntor vid diskontering af vexlar oell invisningar 6,775: 51. 6. Inom linien förde lån 5,865: 53. 3. g 68 7- 23 6 blifvit till Banken assignerado med r:dr 60,257: 44. — hvilken summa med ungefärligen 50,000 r:dr banko understiger föregående årets vinst. Af hosföljande genom Diskont-direktionens försorg upprättade tabell
Maj:ts Nådiga Skrifvelse kunde förblifva hvilande här, intill dess den blifvit af .. de öfriga RiksStånden remitterad, i anledning hvaraf man sedermera kunde fatta sitt beslut. Jag hemställer blott ifrån hvilket stadgande man trott sig kunna hämta stöd för en sådan framställning. För att häfva all tvekan, instämmer jag med Herr Lefrén uti tless motion om offentlighet vid RiksStåndens öfverlägguingar, och anhåller att få uppläsa 56 §. Riksdagsordningen, som dertill lemnar tillräckligt stöd. Der står nemligen, att jnga nya ämnen må af Riksdagsmän efter motionstidens slut väckas, så vida icke sådane frå - Den 23 Maji e, m. gor af redan fattade beslut eller redan upptag, ne ärenden, eller under Riksdagen inträffande händelser omedelbarligen Jöranledas.” Det lärer ej kunna bestridas, att ju ifrågavarande motion blifvit af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse omedelbarligen föranledd. Med Herr Lefrén kan jag åter alldeles icke förena mig i frågan om tillsättande af ett Särskilt Utskott till detta ämnes bearbetande, hälst Lagutskottet både är fullkomligen lämpligt att dermed sig befatta, och ej så öfverlastadt af göromål, att det icke allt för yäl kan sådant medhinna; hvadan jag förnyar min anhållan, att remissen må ske endast till detta Utskott, Herr Rofenblad\ I anledning af de anmärkningar, sorn blifvit gjorda mot mitt yttrande, att nu förevarande ämne vöre ett alldeles, nytt mål, och att jag under discussionen, då förra publicitets-frågan förevar, anförde, att en af lika beskaffenhet, äfven blifvit väckt uti ett annat RiksStånd, samt således skolat tillkännagifva mig anse frågan likartad, ehvad den rörde ett eller alla Stånd, får jag förklara, att i BorgareStåndet, likasom Jios oss, väcktes denna fråga blott såsom en enskild Stånd-sak, och således under helt andra förhållanden, an de, sorn nu aro för handen.
Landtmannen erhåller utsädeskorn att beså sina Åkrar, samt då, genom en försigtig upphandling, vanpris å sädén förekommes? i B i 2 års understöd 1815 års upphandlingar i Södra Provittcerne må bevittna det: erfarenhetens vittnesbörd är ej att jäfva Hvad Sillfisket sngår, så hvilar det på hopp, ej på visshet. BancoUtskottet har tillstyrkt att, i lycklig händelse af inträffande Sillfiske, en del af Discont-rörels^n skulle få användas till dess understöd. Denna näring reder sig sjelf gansk* snart; och då, som häri dag blifvit yttradt, förlaget på några månader omsättes, visar detta mera än allt annat att förlägenheten ej kan bli stor, då en Växel ofta utställes på 3 månaders tid och köpmannen sålunda, med en laddning af varan kan betäcka sin .trassering till förskottet. Hvad åter angår frågan om att gifva förskott af allmänna medel, för att köpa och inreda Båtar till Sillfiske, så anser jag det nog betänkligt att inleda fattigt folk uti sådane företag på blotta förhoppningar. Jag tror vi hafva ännu så mycket qvar fränden lyckliga Sillfångsttiden, att man dermed kan börja, och gifva understöd till mer. då man verkeligen får Sill. Vi hafva redan å många vägar ställt våra Financeimättnlngar i sammanhang med förhoppningar i stället för vissheter; och utsträckt oss till företag på en lång framtids ersättning. Utskotten kunde omöjligen afsätta några medel för Den 8 Jun i i f. m. den osäkra Sillfångsten, ty då hade de bort förvänta den rättvisa anmärkning, att om Sillen uteblir, komma dessa penningar icke i rörelsen. Om åter så lyckligt vöre, att Sillen skulle gå till, verkade detta så väsendtligt till Vå?t pappersmynts värde, att det vöre snart sagt barnsligt känna något befarande, att för Sillfångstens befordrande utställa några Hundrade Tusen Riksdaler på korta terminer, derest de behöfdes. Herr von Haufawolff:
Beloppet af den del af fångvårdsanslaget, som fortfarande skulle förslagsvis uppföras, är beräluiadl med ledning af de nästförflutne fem årens erfarenhet om hvad för fångvålden åtgått; Och hafva Rikets Ständer i enlighet härmed bifallit, att förslagsanslaget till fångars vård och underhåll må bestämmas till det af E. K. Maj:! äskade belopp 1,120.000 R:dr. 14:o. Likaledes hafva Rikets Ständer beslutat, att i enlighet med E. K. Maj:ts nådiga förslag, reservationsanslaget lill vård och underhåll af länsoch kronohäkten må uppföras till oförändradt belopp, 13,500 R:dr. 15:o. Beträffande förslagsanslagets anlitande är i den nådiga Propositionen särskildt framstäldl förbehåll derom, att E. K. Majit dels må ega alt af berörda anslag anvisa erforderliga medel a) till lämpliga arfvoden åt de vikarier, som, i händelse al förfall för ordinarie innehafvare af tjenster säväl inom Fångvårdsstyrelsen soia vid Fångvårds-inrättningarne, kunna behöfva förordnas, i den män de enligt gillia föreskrifter uppkomna besparingar å aflöningsstaterna icke blifva för ändamålet tillräckliga; å) för anställande af flere officerare vid Kronoarbels-korpsen, i händelse tillökning i denna korps eller densammas fördelning på flera stationer skulle sådant påkalla; c) till aflöning af tjenstemän och betjente såväl vid de nya fängelser, hvilka mellan statsregleringarna kunna komma alt till begagnande upplåtas, som eljest vid de flera befattningar, som, utan alt vara ä slät uppförda, kunna under samma lid finnas oundgängligen nödiga; dels ock att E. K. Majit må kunna i synnerliga fäll, till elt belopp ej öfverstigande 50 procent, förhöja den Direktörer och andra tjenstemän vid strafffängelserna i stat medgifna provision å fängelsernas behållna nettoinkomst al' arbetena. Då Rikets Ständer icke kunna finna något giltigt skäl, hvarföre
En annan värd talare, Hr von Hartmansdorff, har troligen menat mig med den Grefven på denna sidan, hvilken yttrar sig efter ett stående formulär. Jag vågar ingalunda, i likhet med Hr von Hartmansdorff, stödja mig på tron om R. o. Ad:s uppmärksamhet för mina långa anföranden, för att begagna den till att ytterligare taga tiden i anspråk, och utber mig således endast i afseende på Hr von flartmansdorffs yttrande få förklara, att jag aldrig, och ingalunda tilltrott mig en sådan rikedom i ordställningar och synnerligast på förändringar i åsigter, hvaraf han är mäktig. Hvad beträffar formuläret, som Hr von Hartmansdorff behagat kalla det sätt, hvarpå jag yttrar mig, att det skulle räckt från 1815 till nu, och vara passande både i fråga om skjuts, r8i2 års författning, 107 §:n och Gud vet allt hvad talaren nämnde, hvartill det vore passande; så får jag för min del säga, att om jag icke ager den lyckliga gåfvan, som Hr von Hartmansdorff, att omvexla med att ömsom trötta Huset och ömsom uppväcka den munterhet, som dess spetsiga anmärknrr någon gång kunna föranleda, beklagar jag mig icke öfver bristen på denna förmåga; ty det är osäkert, Den 3 Juli f. m. 243 om jag lunde använda den med det fog, som behöfdes i anseende till Hr von Hartmansdorffs nog egna framställningar. Klockan lider nu till 3; om jag skulle begagna mig af min rättighet att uppehålla R. o. Ad. med alt ånyo genomgå mina anteckningar öfver de gjorda anmärkntna, och söka försvara Utskts betänk.; så fruktar jag att Huset icke med mig skulle hafva samma öfverseende, som med Hr von Hartmansdorff, i anseende till att föredraget blef mindre angenämt och mindre behagligt, hvarföre jag inskränker mig till hvad som redan är sagdt, under förklarande att jag, i anseende till det blifvande resultatet af denna öfverläggning, helt och hållet instämmer i den åsigt som Gr. Frölich yttrat. — I afseende åter på frågan om den tidnings-artikel, hvarom Gr.
Utsträckning af denna förklaringsrätt äfven till de händelser, der Högste Dom. stolen, utan anledning af förfrågan, sjelf funne allmän Lagförklaring nödig, samt 4:0. Bestämmande af en praescriptionstid, inom hvilken Rikets Ständer må ega att de emellan Riksdagarna gifna Lagförklaringar ogilla. Hvad första punkten eller sjelfva liufvudsaken beträffar, synes den ConstituflonsUtskotiet ingalunda förutsätta någon Regeringsmagtens inblandning i Domaremagtens åtgärder, emedan, vid Lagförklaringars meddelande, Högste Domstolen ej utöfvar Lagstiftningskallet , utan tydligen besörjer Allmän Lagskipning, med hvilken, efter 88 §. Regeringsformen, Allmän Lagförklaring ställes i full likhet. Men nu instämmer det med Grundlagens både anda och bokstaf, att Konungens Lagstiftnings-rätt i allmänhet ej kan eller bör ut« 8 Constit. Utsi:* Memorial N:o 50. Bfvas annorledes, än af Konungen i StatsRådet, hvars Ledamöters tankar ock skola , enligt Regeringsformens 87 $., öfver alla Lagstiftningen rörande ämnen uttalas. Giltigheten af de skäl, 1823 års Constitutions.Utskott, för afstyrkandet, jemväl i denna del, af Konungens Nådiga Proposition, förnemligast om upphörandet af Dess röster i Högste Domstolen , hemtat derifrån, att Konungens Veto ej stöde att förena med rättsprinciper och hans egen värdighet, kan nu varande Constitutions-Ulskott icke obetingadt erkänna, Afvikelsen från rättsprincip ligger egentligen i Högste Domstolens befattning med Lagstiftningen, — en afvikelse, påkallad och rättfärdigad af omsorgen, att någon Allmän Institution måtte härutinnan för tillfället ersätta Lagstiftande Magtens ena hälft. Men om Rikets Ständer ej] kunna emellan Riksdagarne medverka, fortfar icke dess mindre Konungen, Lagstiftande Magtens andra integrerande del, oafbrutet att verka och handla. Icke eller torde det med något fog befaras, att Konungens
Deremot anser Utskottet det vara af synnerlig vigt att straffet för ifrågavarande slags brott betydligen skärpes, och Utskottet har funnit de i förslaget förekommande straffbestämmelser icke i detta afseende tillfyllestgörande; hvarföre Utskottet, som, i fråga om Riksdagsfullmägtigen Sandstedts yrkande om tredubbel ersättnings utgifvande af skogsåverkaren, får erinra, att ett sådant stadgande skulle strida emot begreppet ersättning eller skadestånd, deremot i 2 § uteslutit inskränkningen af fängelsetiden till blott sex månader, så att för der omförmälda brott fängelse ända lill två år skulle kunna ådömas, äfvensom Utskottet för de i första punkten af 3 § uppräknade förbrytelser, till hvilka Utskottet lagt olofligt tagande af lark, ansett straffet höra blifva böter eller fängelse, eller, då omständigheterna äro synnerligen försvårande, straffarbete i högst ett år. Genom att Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 37 sålunda alternativt stadga urbota straff, har man kunnat undgå dels den i Kongl. Maj:ts förslag antagna särskilda beräkningsgrund för bötesbeloppet, dels oek särskild straffbestämmelse för iteration af åverkan, i följd hvaraf 4 § i Kongl. Maj:ts förslag blifvit af Utskottet utesluten. Såsom en 4 § har Utskottet i stället infört det i 3 § 2 punkten af Kongl. Maj:ts förslag omförmälda fall, att man olofligen tager vindfälle eller ris, gren eller annat sådant, som ej till bruk upphugget eller beredt är; och med afseende å det mindre vådliga i en sådan förbrytelse, har Utskottet ansett straffet derför lämpligen kunna stadna vid böter, högst etthundra Riksdaler. Till harmoni med hvad i dessa §§ sålunda blifvit af Utskottet föreslaget, har jemkning oek skett i 6 och 7 §§:nes straffbestämmelser. I 11 § stadgas ansvar för den, som tager “oloflig väg eller gångstig öfver annans egor“.
Föreningen har äfven utsändt tryckta valanvu~~i~~gar fil (stadms riistbcrutt~adc me~lfem~nar med uppmaning att deltaga i stadsfullmäktigevalet, med den pHÖljd, att i detsamma deltogo 87 qvinliga röstande med 7 j 2 röster. lilaud i föreningen behandlade diskttsstionsämnen IUS näninas fr&amp;an om f~~lksRolc (&lt;irnri~~,ror~ och Iur&lt;rrcs liincr, hvarvid piyrkades samma lön för samma arbete utan aiseenile B kön. Vidare hafva laudtdagspetitionerna mg. gyt qvri~nas cprlcriitt diskuterats och föreningen uttalat sitt nihmaste anslutande till hr R. Elhings motion. Danmark. Dansi AAvi~~drsnr~rf~~n&lt;Ir års~~~ötc hölls den 14 Maj pS Eorchs Kollegittm. (Mera härom i nästa nummer af Dagny.) England. Quiiinms rösträtt. Petitioner för att un~lcrstödja billen om qviniians politiska röstriit1 inlcmnns fortfarande i stor m911gd till parlamentet. FrSn den 2 2 Januari till den 14: dc alaj detta Sr haka 417 petitioner med in all^ I 5,473 underskrifter inle~nnats till Underhuset, och ej sa fi till Ofverhusct. deribland Bfven genom Markisen af Salisbury, soin franil~ar en petition fr5n den konservativa kliibbcn i Ardwick till förmh för valritteiis tiistr8ckning .ïlven till ~pinnan. Sjelfva billen hm ej kommit 19ngre i n till deii förut omtalade andra lasningen och har föga utsigt att koinnia vidare, iniinii den irliindska homentle fragan, som nu upptager allas tankar och sinneii, natt sin lösning. @ - dinnor af arb~tskfassen.
För Menniskan gifves födoämnen af mångå slag, och Säden fäs alltid äfven under Sädesbristen för Penningar; mea för Kreaturen gifves då Brön v insb ränningen inställes, intet annat födoämne, än Hö och Halm, som deremot, under foderbrist, icke slår alt för Penningar fås. Det gifves visserligen Egendomar, och kan hända liela Trakter, som i år icke befara Foderbrist; men hvarje härvarande Landthushållare torde kunna bevittna, att hos den stora Massan af Jordbrukare, Allmogen, är nästan alla Vårar Foderbristen ett svårt och hemsökande ondt, och blir det visserligen också i år. Den angelägnaste tiden för Jordbrukare alt få bränna är alltid Mars, April och Maji Månader, emedan det är då, som Foderbristen vanligen uppstår, och emedan angelägenheten att hafva starka Dragare, då stundar. När vi påminna oss allt detta, och besinna att den inställelse af Bräpvinsbränningen, som vi nu skulle besluta, icke kunde hinna till verkställighet i Landsorterne förr, än fram i Februarii, eller Mars Månader, så synes mig olägenheterna ligga störst och svårast, på den sidan, der vi äga att ovilkorligen vänta svaga Dragare, hvaraf föl ier ett dåligt Vårbruk, som åter — vi kunna vara vissa derpå ,— skall bereda oss ännu ett missväxtår. —- Jag uppfyller också derföre min bästa öfvertygelse, då jag, på alla dessa skäl, får ödmjukast tillstyrka bifall på Utskottets Betänkande, samt anhålla om Proposition derpå, Den 24 Januarii. 311 Grefve Mörner, Carl Stellan: Af de nu uppläste Memorial finnér jag, huru som flere af vårt Stånds Respective Ledamöter ogillar OeconomieochBesvärsUtskottets ytterligare afgifne Betänkande, rörande Bränvinsbränningea — men, detta ligger i sakens natur, ty äfven med den allrabästa vilja, står ej i mensklig förmåga, att i en fråga af sådan beskaffenhet, som denna, kunna förena allas Sinnen i en punct.
Han oförhindrad att före nästföljande riksdags öppnande förslaget ordagrant bifalla och allmän kungörelse derom utfärda. Sker det ej, anses förslaget hafva förfallit, och Konungen underrätte då R. St. vid deras nästa sammankomst om de skäl, sorn hindrat förslagets antagande. Finner Konungen godt någon — stadgadt varit. Förslaget i denna punkt blef af R. o. Ad. antaget. 3:dje punkten. Förslag, ang:de det antal ledamöter, som i Statsrådet mäste öfvervara föredragande och afgörande af olika slags mål. Regering sfor men. } 8‘ Ej må Konungen fatta något beslut i mål, hvaröfver Stats - Den 21 September e. m. 37 i rådet höras bur, derest icke minst tre af Statsråden, utom vederbörande Föredragande, iillstädes äro. Minst sex af Statsrådets ledamöter böra, utom Föredragande, öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, hvilka i Statsrådet förekomma. Sådane äro: Frågor om It. St:s framställningar och önskningar ; frågor och förslag om stiftande, ändring eller upphäfva nde af sadan lag, som S~j § omtalar; om nya allmänna författningars vidtagande; om upphäfvande eller förändring af de förut gällande; om nya allmänna inrättningar uti särskilda Styrelsens grenar, med flere af dylik beskaffenhet. Statsråd, som, enligt 3g, 4°> 4' e^er 42 §§ < Styrelsen förer, må ej fatta något beslut, der icke minst sex af Statsrådets ledamöter, utom vederbörande Föredragande, när äro. Vill Konungen, på sätt 81 § stadgar, besluta om förslag till stiftande, ändring eller upphäfvande af grundlag, eller vill Kan börja krig eller sluta fred, lyfta någon af de i 63 § omförmälda summor, eller företaga sådan resa, som 3g § säger, mä det beslut ej fattas, utan alle tio ledamöterne af Statsrådet, der de icke laga förfall äga, när äro och sig yttra ; börande, i ingen händelse, sådant beslut fattas, der icke minst sex Statsråd, utom vederbörande Föredragande, tillstädes äro.