Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, om förändrad redaction och tillägg uti i6:de och icgde §.§. af Intecknings-stadgan den id Julii 1818, m. in., 2:0 af Nils Strindlund ifrån VeSterNorrland, att alla afhandlingar, hvarigenom någon för längre eller kortare tid antingen förvärfvar nyttjande rätt till annans jord, fastigheter eller lägenheter, större eller mindre, eller ock betingar sig undantag, afkomst eller andre fördelar af annans fasta egendom, ovilkorligen böra, så vida de skola medföra anspråk på gällande kraft, hos Domstolen i orten uppvisas och uti Intecknings.-Protocollet ordagrannt intagas, samt inteckningen i vanlig ordning förnyas, 3:o af Olof Olsson ifrån Östergöthland, om bestämda föreskrifter, i afseende på de så kallade vilkorliga Resolutioner, Konungens Befallnings - 86 Fröt, Utdr, d. 3 Mars i83i> hafvande i allmänhet utfärda lill anställande af utmätningar hos gäidenäj er, utan deras förlitgångne hörande, för skulder, grundande sig på räkningar för Auctions-inrop och annat mera, 4:o Carl Gabrielsson ifrån Östergöthland, att, med upphäfvande af 5 punkten i Kongl. ÄrfdaBalken må efter ordalydelsen förblifva gällande, 5:o af Anders Jansson ifrån Upsala Län, om förändring uti 3:dje af 8:de Cap. Missgernings-Balken, 6:0 af Peter Jonsson ifrån öland, att i vissa fall ÖfverRätternes Communications-Resolutioner kunde tili Konungens Befallningshafvande Öfversändas, för att klaganden tillställas, 7:0 af samme Per Jonsson, om minskning i antalet af Härads-Rättens Ledamöter, 8:0 af Peter Persson ifrån Jönköpings Län, om förändring i straffet för tredje resan stöld, och p:o af Per Perssofi ifrån Örebro
Detta har emedlertid icke skett, Utan jag finnér i betänk, endast den K. pfopostn behandlad, ehuru på ett eget sätt; och det är denna behandling af frågan, som jag anser oriktig. Frih. Boye har vidare sagt, att det ej vöre passande att här tala om friheten och dess kränkning. Tvärtom kan jag för min del ej finna annat, än att här just är rälta stället att uttala sin öfvertygelse i dessa ämnen; och jag hemställer, om ej friheten kan sägas vara kränkt, då fråga är om medborgares godtyckliga inspärrande i fängelse. Hr v. Stahl har på ett mystiskt sätt omtalat en nyligen passerad händelse. Jag bekänner, att om jag skulle inlåta mig i detta ämne, skulle det ske lika litet till fromma för Konungens rådgifvare som för förbrytaren ; men jag afhållen mig derifrån på grund af 90 § Reg.F. Samma talare har vidare ansett det vara blodtörstigt att anlita det straff, som nu är stadgadt, och Hr Strussenfelt har frågat, om vi vilja taga på vårt ansvar en framtida blodsutgjutelse, för hvilken Representationen skulle komma altansvara. Jag öfverlemna!- med lugn åt efterverldens omdöme den röst för afslag å den föreslagna lagförändringen, sorn jag går att afgifva, och jag hemställer, om det kan kallas blodtörstigt att anse lifvet för en lumpen skänk mot to års inspärrande i fängelse. Vi lefva icke, mina Hrr, under en Robespierres spira, och Sverige behöfver inga inquisitiotisdomstolar! Hr Cederschjöld, Pehr Gust.» Sällan har inom dessa murar något ämne förevarit, der jag varit mera tveksam och osäker i mitt eget omdöme. Jag uppträder också nu blott för att uttala denna min tvekan och göra reda derför. Jag finner nemi. en till sina följder väsendtlig skillnad emellan Utsk:s förslag och Konungens propostn; ty då Konungen föreslagit fästningsstraff från 2 till to år, kan man anse hela straffbestämmelsen delad i 5 lika grader; men då 17 H» ise Den ao December f. na.
Detta var nu – det Kongliga Slottet; och gåtans hemlighet är ingen annan, än att han, i kraft af sin Hofsekreterare-värdighet, bodde i den dithörande högvaktsbyggnad, hvarest man, i den tiden, plägade bysätta de gäldenärer, som (i högre och lägre bemärkelse) räknades bland Hofvets betjening. Det var ock der, som han begynte sin ofullbordade lefnadsbeskrifning; hvilken han derför har daterat ”Kongl. Slottet” den 8 Maj och den 21 Maj 1794. Enligt berättelse af hans son, uppmuntrades han till denna af en förmögen bekant 45, som fann sig så road af begynnelsen, att han för hvarje skrifvet ark af fortsättningen lofvade honom en dukat. Uppgiften är märkvärdig: den sprider ljus öfver den började uppsatsens hållning och ton, och med detsamma öfver den sinnesbeskaffenhet, som, när han var kommen i frihet, gjorde en likartad fortsättning omöjlig, – kanske till och med motbjudande. Vi kunna då ej undra, att genom hela hans böneskrift till Hertigen går en anda af outsägligt vemod. Detta förråder sig i sjelfva hans påminnelse om benämningen ”Sveriges Anakreon”; än mera i suckningsropet till Gustafs broder: ”gör ej mina dagar tunga”! – Att han kort derefter blef utlöst, skedde dock (såsom vi sett) genom en frikostighet, som icke var Hertigens; men den önskade sommarboningen beviljades. Och väl höfdes det, att just Drottningholms förtjusande park blef hans sista omgifning af den svenska sommarnatur, som han i så många oförgängliga sångtaflor prisat. Så nalkades honom slutet allt närmare. Han hade varit Naturens, Nationens och Konungens älskling; nöjd med uppfyllandet af få behof, i det längsta sorglös till och med för behofvet af ärans odödlighet, måttlig i allt utom i hänryckning, hade han af jordlifvets lycksaligheter fullt njutit hvad han åstundade: vänskapen, nektarn, lyran. Nu kände han sig hafva upplefvat skymningen af lifvet och snillet.
Till BewillningS - Utskottet: Kongl. Majus Nädiga Proposition af ben 6 dennes, angäende Afgifterae för franqueringen af Utrikes gäende Bref. Den 19 September. 6c>z Dill Banco - Utsiottet: Kongl. Majrts ofwannämndc Nädlga Proposiilon, angäende den till Riksens Ständers Tanks säkrrhet förffrifne hälft af Tullinkomsten. Dill Allmänna BestvärSoch EconomieUtstottet: Ett af Herr Bruks-Patron L^ukr ingifwet Mc» morial, angäende Dykeri-Jnrättningen; Hwilkct de Respective Med-Ständcn wördsamt och wänligcn skulle genom Protocolls-Utdrag tillkännagifwas. tuprs. Lx krotocollo ».paterson. Utdrag ak Protocollet, hället i Borgare-Ständets klerium wid Riksdagen i Stockholm den IZ Septem» ber 1809. S. O. Som Borgare-Stänbet instämde med Hbglofl. Ridderskapet och Adeln uti det beslut, att i anledning af wäckt fräga, huruwida hos f. d. Konungen skulle wara innestäende en fordran af Fyra Millioner Riksdaler , hwilka Högst Salig Konung Illrdfe skulle wid 1792 ärS Riksdag, ätagit Sig att pä Stats-Skulden liquidcra, Riksens Ständers till uppteckningen af f. d. Konungens Egendom utsedde Ombud mä warda uppdragit, att om fbrhällandet med denna fordran gbra sig underrättade, och till Riksens Ständer inkomma med de upplysningar derom kunna iahäm» LOH Den 19 September. inhämtas ; Altsä skulle be Respective Med - Ständer härom ryörhsamt och wänligen Wderrattas. Or supra.
Att något hinder ur evangeliskt religiös synpunkt deremot skulle förefinnas, Kan Utskottet icke inse. Är det lämpligt för Svensk prest att läsa brudvigseln öfver en dissenterande, så bör han väl äfven kunna göra det öfver två. Den undervisning och de förmaningar, som vårt vigsel-formulär innehåller, lära väl för öfrigt vara lika mycket pä sin plats, om kontrahenterna kunna misstänkas för vilsefarande åsigter äfven i fråga om äktenskapets betydelse. Och den välsignelse, som uttalas öfver brudparet, torde väl icke heller i ifrågakomna fall strida emot den lära, som tili och med bjuder: »välsigner dera, som eder förbanna!» Den i 10 § uttalade grundsats, angående den lära, hvari dissenters barn böra uppfostras, är antagen redan i 1781 års religionsplakat, och Utskottet har ansett någon afvikelse derifrån icke böra ske. I §:ns sednare moment äro deremot några förändrin gar af Utskottet föreslagna. Uttrycket »barn, som njuter underhåll» har Utskottet funnit tvetydigt i så måtto att dermed skulle kunna förstås äfven bidrag till underhåll, hvilket dock måhända ej varit meningen, hvarföre Utskottet förändrat detta uttryck till vbarn, sorn underhålles». Men i följd af denna begränsning har det ock varit nödigt att utsträcka stadgandet äfven till äkta barn; ty det allmänna bör väl ej heller i detta fall belastas med ytterligare utgifter och besvär för anskaffande af särskildta lärare, som kunde undervisa barnet i föräldirarnes religion. Vidare har Utskottet funnit uttrycket allmänna medel lätt kunna mssförstås så, att dermed skulle afses endast statsmedel, men icke jemväl bidrag af kommunerna, hvarföre ett tillägg i sådant syfte är af Utskottet föreslaget. Slutligen har Utskottet i denna § tillagt ett stadgande om uppfostrande i Stats-kyrkans lära af barn, hvars fader ej är medlem hvarken af Svenska kyrkan eller af annat tillåtet religionssamfund. Statens pligt att tillse, det ingen af dess medlemmar uppfostras utan religionsundervisning, motiverar tillräckligt detta tillägg, hvars lämplighet icke för öfrigt torde af någon bestridas.
Huru helt annorlunda gestaltar sig icke ett lif, i hvilket glädjen fått lysa in, förädlande, uppfriskande! En ren glädje öppnar hjertat för ädla känslor, den höjer lifskraften, utvecklar anlagen och ger tankarna flykt. Den, som sjelf är lycklig, vill också se lyckliga menniskor omkring sig. Den, som lärt sig att älska lifvet, spänner sina krafter i lifvets strid. Han ger sig icke i första taget, han böjer sig ej för första motgång, han vet, att lyckan är värd en dust, låt vara både långvarig och hård. Det är väl den skönaste syn, man kan se, en gammal man eller qvinna, som trots oupphörliga motgångar och stora sorger i lifvet icke förlorat tron på glädjen utan ännu både sjelf med friska känslor kan njuta af lifvet och med innerligt deltagande ser, hur ungdomen fröjdar sig. Tolerans och frisinne följa med ett gladt sinne; ofördragsamhet och andra onda ingifvelser komma med fördystringen. Har någonsin ett brott begåtts med gladt hjerta? Har någonsin ett lömskt anslag, en usel hämnd, ett nedrigt försåt uttänkts under glädjens inflytande? Nej, glädjen har aldrig gjort något nedrigt i verlden. Dåliga surrogat för sund glädje, tarfliga förlustelser såsom ersättning för ett förstördt sinnes oförmåga att fröjdas åt oskyldiga oeh naturliga glädjeämnen — • sådant har verkat och verkar dagligen förslappande på en stor hop menniskor, hvilka sannolikt, om man skulle kunna skåda in i deras innersta, äro mindre glada än de invanda skratt I r - N l I I L » U Tidningen utkommer i hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar för ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — 8lsta numret I salfvorna skulle låta en förmoda. Ett osundt och förkonstladt lif har nog, i synnerhet i de större städerna, sin skuld i den allmänna bristen på verklig lifsglädje. Det gäller att återvända till ett naturligare lefnadssätt. I tider af öfverförfining hafva alltid skalder uppträdt och lofprisat landtlifvets enkelhet och friskhet, hvari de då skådat räddningen för den sjuka tiden.
Stms rättighet att nu upptaga nya förslag om en helt annan fördelning af anslaget. Till följd af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om bilall till Utsk:ts förslag. 558 Den 26 April f. m. Hr Olivecrona: Lika med Ordf. i Stats-Utskd, anser äfven jag att i den form, hvarom fråga nu är väckt, kan någon sådan åtgärd icke vidtagas som de 2:ne första taiarne påyrkat; ty det är endast fråga om att höja de redan befintliga stipendierna från 500 till 750 rdr hvartdera, icke att öka stipendiernas antal. Med anledning af Hr Paulis yttrande, att det vore bättre att öka stipendiernas antal än deras belopp, vill jag emellertid påminna, att utom dessa sex stipendier på riksstat finnas vid universitetet i Upsala fyra andra till samma belopp, anvisade på den Filénska fonden, och dessutom två res-stipendier å 1.200 och 1,800 rdr, som vanligen innehafvas af docenter. Det är sannt, att antalet studerande är olika i Upsala och Lund; men docenter behöfvas på båda ställen, och i Lund hafva de mindre tillfälle än i Upsala till enskilda inkomster genom privata kollegier. Man har sagt, att många blifva docenter för att lättare komma in vid elementarläroverken; och det är sannt, att icke alla kunna vara lämpliga till akademiska lärare; men stipendierna äro dock egentligen till för att understödja och qvarhålla just det mindre fåtal som är mera hoppgifvande och kan anses till lärareplatser vid universitetet i framtiden passande: deremot äro stipendierna icke till såsom understöd för hvar och en som blir docent. På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om bifall till Stats-Utsk:ts hemställan. Hr von Schéele: Mot mig har blifvit arifördt, att det skulle vara orättvist bevilja Upsala docenter större stipendier än Lunds. Helt visst; och jag tror ej, att jag anfört något, som kunnat i ringaste mån häntyda på någon sådan önskan hos mig. Afven har man ansett för mitt yrkande förefinnas formela hinder, alldenstund K. M:ts Propos. endast afsett förhöjning å redan förhandenvarande docentstipendier, men ej inrättande af några nya.
Och att Sveriges folk mindre än något annat, i sådant afseende får försumma att vara vaket och upmärksamt, det har säkerligen hvarje Svensk man med oro känt, under den nyss flydda tid, då vi hörde den väldige stridsstormen brusa nära intill våra egna stränder, och hvad stund som helst kunde vänta, att också vi skulle indragas deruti. Denna gång gick det hotande i vädret oss förbi, och visade oss faran blott på afstånd, men vi få ej derföre låta invagga oss i säkerhet, ty det kan snart komma tillbaka; och då skola kanske vi i främsta rummet blifva utsatta för detsammas våldsamhet, och då vi ej kunna veta, när det kommer, måste vi derföre alltid vara beredda på dess emottagande. Vi få ej heller med säkerhet räkna derpå, att någon främmande hjelp skall räckas oss i behofvels stund; ty vi kunna ej förneka, att ställningen inom vår verldsdel är sådan, att ingen den ena dagen kan förutse, hvad den andra skall komma, och att sådana politiska hvälfningar lätt kunna upstå, ali hvarje folk derigenom blir lemnadt ensamt, att på egen hand kämpa för sitt sjelfbestånd. Jag för min del åtminstone är derföre lifligen öfvertvgad, att vi ej i närv:de tidpunkt kunna för oss till besvarande upställa någon mera vigtig samhällsfråga än denna: Ega vi inom oss kraft nog att försvara vår sjelfständighet, och om vi äga denna kraft, är den så ordnad, att den i behofvels stund i sin fulla styrka kan användas? På den första delen af denna fråga måste hvarje Svensk, utan undersökning och utan betänkande, lemna ett jakande svar, ty den fasta tron på vårt fosterlands fortbestånd, såsom ett fritt och sjelfständigt land, måste finnas bos oss alla, och vi kunna ej hysa någon annan tanke än den, att samma skyddande försyn, som gaf våra fäder kraft att med framgång kämpa för vårt lands frihet, äfven skall skänka oss förmåga att under stundande framtida prof - Den 4 December e. m. 319 ningar åt våra efterkommande bevara det dyrbara arf, som vi till vårdande emottagit.
Brahes anförande; men när han på det varmaste hyllat conseriptionssystelhet, huru skulle jag hafsa afsett förringande af detta systems värde? Efter detta sade jag mig vilja under en allmännare synpunkt undersöka de alltför myck&t gängse begreppen om Den 34 Msj. 101 möjligheten och nyttan af försvaret med massor, stäldt i motsats till det med utbildade och reguliert organiserade trupper. Jag tror mig uti denna undersökning ingalunda hafva misskänt beväringssystemets fördelar, och jag behöfver dessutom i afseende härå endast åberopa, hvad jag i detta ämne yttrade vid 1812 års riksdag, då jag gick längre i mina yrkanden, än någon annan. Väl säde jag, att försvar icke kan med fördel utföras med oöfvade soldater; men icke sade jag och icke tror jag, icke kan jag tro eller säga, hvad man dock velat tillägga mig, att vi icke skulle kunna försvara oss emot hvilket anfall som helst. Jag sade, att förmåga till oöensiven hörer till en fullständig defensiv och icke är möjlig utan med utbildade trupper; men chancerna, i händelse af en fiendtlig invasion, ställde jag ändå fullkomligen lika emellan fienden och oss. Jag öfvergick härefter till en undersökning i afseende å följderna för landet af invasion, hvarvid jag trodde mig ådagalägga, att dessa, äfven i händelse af fullständigaste slutliga seger, skulle blifva högst svåra. Allraminst har jag bestridt nationalbeväringens förmåga att bildas till dugliga soldater; jag har blott yrkat skadligbeten af uppbud deraf utöfver hvad som kan bildas, väl utrustas och reguliert organiseras, helst sådant leder endast till farliga illusioner och bedrägliga beräkningar, samt beröfvar landets produetiou en arbetskraft, som icke blifver sann stridsstyrka. Lika litet har jag bestridt vår soldat skicklighet till tjenstgöring i spridd ordning. Jag har uttryckligen sagt, att jag med rote och led menade karlens inryckande i compagniet och i bataillon, och att han blefve oförlikneligen bättre soldat, då det blef hans regelmessiga stånd att vara soldat.
Det smärtar mig att se hågen att upphjelpa de norra provinserna så hafva sjunkit, och jag älskar att tro, att TJtsk:n hemtat skälet för sitt afslag från någon underlåtenhet hos motionären att visa nyttan af förslaget i sin fulla dag. Jag anhåller, att detta mitt yttrande får åtfölja återremissen, som jag hoppas att B. o. Ad. bifaller. Frih. Pa lmstjerna, Carl Otto: Utsk:n hafva funnit, att K. M. med uppmärksamhet följt sådana företag både i de norra och södra provinserna, som haft allmän nytta till föremål, och att K. M. dertill anvisat nödiga summor, i den mån g;de hufvudtiteln räckt till. Utsk:n hafva derföre trott, att B.. St. icke borde taga befattning med denna särskilda fråga, enär måhända åtskilliga andra vigtigare föremål af enahanda beskaffenhet kunde finnas, ehuru ingen enskild motion derom blifvit väckt samt Utsk:n varit af den öfvertygelsen, att K. M. vore bäst i tillfälle att bedöma, hvilka företag förtjena företrädet och icke lärer underlåta att i förhållande derefter anvisa bidrag, så långt medel finnas, XJtsk:n hafva på grund häraf ansett sig icke böra tillstyrka Fältprosten Edvalls motion, dock utan att förbise nyttan af dylika företag i allmänhet, men derföre, att Utslon ej trott sig kunna bedöma, åt hvilka företrädet borde gifvas. Nionde hufvudtiteln lemnar ej heller tillgång för andra anslag än sådana, som böra utgå i följd af gällande författningar; och då jag för min del är öfvertygad, alt samma nyttiga ändamål, som motionären åsyftat, vinnes i den mån, företaget förtjenar företräde, om saken öfverlemnas till K. M 2 I i Den 7 Juli e. m. utan någon anmälan från R. St, tillstyrker jag bifall till Utsktns betänkande. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Jag är hufvudsakligen förekommen af Frih. Palmstjerna och tror, lika med honom, att Styrelsen bör bestämma i hvad ordning större odlingsföretag skola verkställas, då statsanslag dertill erfordras.
Se Bihanget, 3 Bandet, sid. 4Q. Ridderskapett och 32 Constitutions• Utskottets betänkande. Adelns Protocoll den 27 April II. sid. 369; d. 4 Maji, I. sid. 89 —93; d. 27 Maji, lL. *id. 490—499; d. 5 Junii, I. sid. 142, och den 11 Juni!- Freste-stXndet» Protocoll d. 5 Junii lgitJ, sid. 373. 5 Bandet Borgare Ståndet» Dito d. 25 och 27 April, sid. 2000, 2080. Constitutions-Utskottet, som utgöres af Tjugufyra Ledamöter , tillkommer att, i den ordning Regerings - Formen föreskrifter, granska Rikets Grundlagar, samt upptaga frågor och till Plena afgifva Förslag om ändringar, förbättringar - Constitntions-Utskottet, som utgöres af Tjugufyra Ledamöter , tillkommer att, i den ordning Regerings - Formen föreskrifver, granska Rikets Grundlagar , samt upptaga frågor och till Plena afgifva Förslag om ändringar , förbättringar - Constitutions• Utskottets betänkande. 33 gar och förklaringar deraf ; hvaröfver Ståndens Ledamöter vare obetaget, att in Pleno yttra sina tankar, men Riksens Ständer ej förr än 8 den nästföljande Riksdagen må besluta, etc. gar och förklaringar deraf; hvarvid iakttagas bör, att flera Moment, hvilka med hvarandra ej äga den nödvändiga gemenskap , att de samfält mäste antagas eller förkastas, icke må tillsammanställas förr éin vid den slutliga Redaction, som, sedan de blifvit särskildt antagna, kan finnas af nöden. Ståndens Ledamöter vare obetaget, att öfver Constitutions - Utskottets Förslag in Pleno yttra sina tankar , men Riksens Ständer må derom ej förr än å den nästföljan Riksdagen besluta, etc. Se Bihanget, 3 Bandet, «id. 56. RiddergUapet* och Adeln» Protocoll d. 2 Bihang till R. S.
Då således blott ett Riks-Stånd bifallit hvad Utskottet i dess förra Betänkande tillstyrkt; men deremot två Riks-Stånd förenat sig om ett annat förslag, till förmån för hvilket jemväl flere röster inom ett tredje Riks-Stånd blifvit höjda; samt genom sistberörda förslag, äfven om detsamma ej undanrödjer alla de orättvisor och svårigheter, som äro förknippade med det sätt, hvarpå skjutsningsskyldigheten fullgöres, tillfälle dock beredes till sådana lättnader härutinnan, som kunna komma de af skjutsningsskyldigheten mest nedtyngda hemman till undsättning; anser sig Utskottet, med frånträdande af hvad Utskottet i strid här - Sammans. Staissami Allm. Besvärsoch Ekonomi Utskottets Utlåtande N:o 40. 3 emot i sitt förra Betänkande liemställt, men i öfverensstämmelse med livad Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Prestc-Ståndet beslutat, böra tillstyrka Rikets Ständer, att å Sjette Hufvudtiteln uppföra ett årligt reservations-anslag, stort 100,000 R:dr R:mt, att, stäldt till Kongl. Maj:ts disposition, användas till lättnad för skjutsningstungan i de fall, der den genom entreprenad bestrides och befinnes särdeles tryckande. I fråga om det, pagina 14, i Utskottets Betänkande N:o 21 gjorda sednare tillstyrkande,—nemligen att, i afseende å kungsoch krono-skjutsningsbesväret, annan ändring icke borde vidtagas, än att, under förutsättning att gästgifveri-, hålloch postskjutsen af Staten öfvertagas, samtliga skjutsskyldiga hemman i riket, så framt de ej äro helt och hållet eller i viss män frän skjutsningsskyldighet befriade, förklarades böra i kungsoch krono-skjutsning deltaga — har Höglofliga Ridderskapet och Adeln förklarat att någon ändring i afseende på kungsoch krono-skjutsningsbesväret icke borde vidtagas.
Oagtadt följden deraf blifvit, att Acaderaiens Stat, bestående år 1682 af endast 8 Professioner, för närvarande upptager 20, utom ett nästan lika antal Adjuncturer, af hvilka de flesta vid Academiens första inrättning voro okända, hade likväl Acaderaiens financiella ställning ännu ytterligare kunnat medgifva all den utvidgning, som vetenskapernes oafbrutna framskridande äfven i sednare tider gjort nödvändig, om hon fått behålla hvad Staten en gång till benne ändamålsenligt anslagit, och icke deri efter 68 Stats-Utskottets hand mast vidkännas flere uppräknade förluster och minskningar. Häribland uppgifves mistningen till en del af den Academien, genom K. Brefvet d. ig Dec. 1666, jemfördt med Konung Fredric II:s DonationsBref af d. 11 Julii i56i , tillagde rättighet till all den Tionde som ursprungligen blifvit donerad till Lunds DomSchola eller Gymnasium, hvilken mistning, enligt bilagd från Malmöhus Läns LandsContoir utfärdad Förtekning af d. 22 October 1739, skall härrört deraf, att berörde Tiondedel år 1718 till andra ändamål och i synnerhet vid Rusthålls-förbättringen blifvit använd, dock, som det af samma Document skulle synas, under vilkor, att på annat sätt återgäldas. Den Academien sålunda tillkommande fordran, med inberäknande deri af några mindre under åren 1718 och 1719 till Kronans Magaziner gjorde lefveranser, uppgingo, jemlikt äfven bilagdt Utdrag af Academiens IIufvudBok för år 1807, till och med år i8o6? till ett belopp af 7618 R:dr 33 sk. 11 rist., hvilket sedermera alltjemt, utan tillägg för de derefter förflutne åren, uti Academiens Räkenskaper funnes balanceradt. I afseende på erhållandet af Academiens sålunda uppstådde fordran, hade, efter föregången hos K.