Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man finner dessutom att stadens innebyggare icke uraktlåtit att, både hos Konung och Ständer söka eganderätt till sina tomter; men att deras ansökningar alltid bemötts med — och strandat mot den förklaringen, att Waxön tillhör Kronan, samt är eller kan i framtiden blifva för fästningen behöflig; hvarföre Kronan icke borde afhända sig de ifrågavarande tomterna. På denna förklaring kan med skäl svaras, att då befästningskonsten de sednare åren undergått en så betydlig förändring att de gamla fästningarne förlorat en icke ringa del af sin fordna betydelse, då monitorer med flera andra till det rörliga försvaret hörande medel numera torde utgöra ett säkrare försvar, än de föråldrade fästningsverken, då den icke redan af Kronans befästningar upptagna stranden midt emot fästningen synes vara otjenlig för så starka anläggningar, som till sundets försvar emot nutidens artilleri erfordras, utom det att cess närhet och alldeles emot fästningen vända läge skulle göra denna position obrukbar, då fästningen vore i strid, och då Kronan under de sednare hundra åren icke behöft använda en enda hustomt, så synes dessa lägenheter hädanefter vara ännu mindre behöfliga för Kronan. Det är endast en mycket ringa del af stadens område, nemligen den så kallade Kron - Motioner i Bon/are-Ståndet 1865. 351 udden, hvaraf försvarsverket ansett sig vara i behof. Denna del, hvars läge och beskaffenhet tillåter kanonerna fritt och med full verkan agera, kan icke ifrågakomma att friköpas, och innevånarne göra hvarken derå eller på någon annan del af staden, som möjligen kunde för militäriskt behof erfordras, något anspråk. De önska blott få i lugn och utan att städse öfver sig känna Danmklessvärdet om husens nedrifvande, få på de tomter bygga och bo, hvilka Kronan påtagligen icke behöfver eller har ringaste nytta af. För många år tillbaka begagnade militären den så kallade Kyrkbacken till exercisplats, men sedan länge behöfves icke heller denna, då soldaterna beqvämligare exerceras på fästningsplanen inom murarna.
Prot o c oll, hållna hos Högloflige Kidderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1323, 1329 och 1850. Femtiondefemte Häftet. STOCKHOLM. Tryckta hos Johan Hörberg> i833. Plenum klockan half till i o Förmiddagen. Uppl ästes till justering och godkändes följande från ExpeditionsUtskottetinkomne förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrif velser till Kongl. Maj:t: IV:o 289. Angående begärd undersökning i afseende på Dylta Svafvelbruk. Rörande liqvidationen af åtsEi 1 lige Americanska Medborgares fordringsanspråk hos Svenska StolsVerket. Angående tillgångs anvisande, då RiksMarkegångspriset på den under lönerne inberäknade Spannemål öfverstiger 6 R:dr B:co tunnan. Angående regleringen afRiksStalens andra HufvudTitel. Angående förliöjdt hyresanslag för Landsböfdinge-Recidensbuset i Hernösand. Angående reglering af RiksStatens Sjunde HufvudTitel. 55 H. 1* 4 Den 28 December f. m. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 24 sistlidne November under N:o 34o afgifne, och den 21 dennes f. rn. på bordet lagde, Utlåtande, angående anslag för fullbordandet af Garnizons-Sjukhusbyggnaden, samt Kongl. Andra LifGardets Casernbyggnad. Herr Mundi aj Rosenschöld ^ Eberhard: XJLi ett föregående Utlåtande, rörande GarnizonsSjukhuset, bar StatsUtskoflet uppgifvit sådana förhållanden af misshushållning samt förbigående af stadgar och författningar, föreskrifne i afseende på Kronans byggnader, att jag hade väntat, att icke i detta Utlåtande se det förslag, sorn ligger till grund för Utskottets tillstyrkande af ett ytterligare anslag till ett så betydligt belopp, vara uppgjordt af samma Architekt, sorn förut haft befattning med byggnaden.
Hauffman samt e. o. tjenstemännen A. G. Röhl, 0. Ankarcrona, E. kV. Smitt, E. Gyllenberg och G .P. Forssling, hvilka, i följd af den vid 1855 års ingång verkställda reglering af tjenster och göromål inom Bankoverket, måst frånträda de af dem, såsom t. f. tjenstemän i lägsta tjenstegraden, på Bankens stat innehafda löner, 400 R:dr Banko hvardera, nu anhållit, att, sedan Banko-Utskottet vid sednaste riksdag hos Rikets Ständer hemställt, att de Verkets tjenstemän, som innehade konstitutorial eller förordnanden och icke på den nya staten komme i åtnjutande af lön till samma eller högre belopp, än de då uppburo, måtte intill nästa (innevarande) riksdag från indragningsstat tilläggas då innehafvande lön, under vilkor att bemälde tjenstemän underkastade sig den tjenstgöring, som af Öfver-styrelsen åt dem uppdroges, men denna hemställan blifvit af Förstärkt Banko-Utskott med 62 röster mot 57 afslagen, Utskottet måtte ånyo upptaga omförmälda fråga och hos Rikets Ständer tillstyrka, att sökanderne kunde beviljas en emot den indragna lönen svarande ersättning af 400 R:dr Banko årligen, räknadt från den 1 Januari 1855 till riksdagens början, med afdrag af den inkomst hvardera sökanden, på grund af särskilda förordnanden, under tiden från Banken uppburit, i öfverensstämmelse med en vid ansökningen fogad, vederbörligen styrkt förteckning, utvisande de belopp, sorn sålunda skulle enhvar af sökanderne tillkomma.
Med ett sådant i hjertat behöfver man icke frukta att aldrig se solen falla varm på ett stelnadt sinne.” ”Fader, fader!” ”Engelbert – du vet att det är på honom jag tänker – har helt och hållet mognat till en rättskaffens och präktig man. Hans resor ha gjort honom märkvärdigt godt. Jag älskar och värderar honom; och han har så länge och troget burit dig i hjertat, att ...” ”Har ryttmästaren skrifvit till far i ämnet?” ”Ryttmästaren – du kunde väl finna vänligare ord, när du talar om din kusin.” ”Han har således icke friat på nytt?” ”Jo, mitt älskade barn, det är just hvad han gjort, och jag har icke kunnat uraktlåta att bedja honom komma sjelf och hemta svaret, när du tillräckligt öfvervägt. Men hans högsta önskan och bönfallan är, att icke för länge gå i denna ovisshet utan se sitt öde för sista gången på ett eller annat sätt afgjordt. Och kanske, min ädla Juanna, tänker du just nu på huru din fader en gång för din ungdomsglädje uppoffrade alla sina önskningar? Huru lycklig skulle jag ej känna mig, om du ansåge tiden vara inne att minnas det!” ”Dyre, käre fader, jag har ingenting glömt, men tro på min djupa förkänsla att detta äktenskap icke komme att medföra mera lifvande värma i vårt utdöda hus än vi nu ha. Och för hvilket ändamål skulle det egentligen ske?” ”För att lugna mig för din ungdom och värnlöshet samt för hvad deraf kan blifva följden. En tjugutvåårig enka, ensam ...” ”... som tryggt kan lefva ensam. Låt oss icke nämna detta mera, fader! Jag har ingen afsky för Engelbert – han är mig så obeskrifligt likgiltig att det förekommer mig syndigt att ens tala om att lofva lyda och älska honom, då jag vet mig aldrig kunna – göra någotdera.” Här slutade det första försöket. Men snart kom ryttmästaren, hvarken efterhängsen, hjertnupen eller förstörd, utan en utbildad man, värd aktning och sjelf fordrande aktning.
Med hänseende dertill, alt den föränderlighet, prisen å utlödrings-artiklar ständigt äro underkastade, medför svårighet alt på förhand bestämma ifrågavarande anslag till ett belopp, som någorlunda motsvarar det verkliga behofvel, så och då upplyst är, alt utgifterna under de sednare åren betydligt öfverstigit anslngs-summan, men desamma under den följande liden tilläfventyrs komma alt genom inträdande lägre pris i någon mån åter minskas, hafva Rikets Ständer trott sig böra besluta, att förslags anslaget till fouragering af artilleriets och värfvade kavalleriets hästar, nu utgörande 205,500 R:dr, må förhöjas till 300,000 R:dr R:ml, häruti likväl inbegripne ofvan omförmälda anvisningar å detta anslag. Vid sisllidne Riksdag beviljade Rikets Ständer för åren 1855, 1856 och 1857 elt exlra anslag af 10,000 R:dr Banko årligen att af Eders Kongl. Maj:t efter behof och i den mån härtill förut alsedde medel icke lemnade tillgång, användas såsom bidrag för underhållet af sådana i garnison förlagda trupper, som äro med malinrältniugar försedde. Under åberopande af hvad Deparlements-chcfens betänkande i delta ämne innehåller samt hufvudsakligen med anledning af hvad Rikets Ständer vid nämnde anslags beviljande förklarat, har Eders Kongl. Maj:t vid innevarande riksdag föreslagit, ali för sagde ändamål ett nytt anslag mätte i Riks-slalen uppföras till belopp af 150,000 R:dr R:mt och detsamma, såsom af varuprisen helt och hållet beroende, erhålla egenskap af förslags-anslag. Då Rikets sednast församlade Ständer beviljade ofvannämnda extra stals-anslag, uttalade de tillika den åsigt, att underhålls-portionen för garnisons-regementenas manskap, hvilken utgick olika inom de särskilda regementena, borde bestämmas att med oförändradt och för alla regementen lika belopp utgöras, samt att nödvändigt vore, att denna under hålls-portion varder för soldatens behof fullt tillräcklig, så alt hail icke må lida brist.
Denna rörelse kallas » Chin-chin ». Huru kunde jag väl neka dig den skorpa du så enständigt bad om, min lille Ohang? — Chang skulle hålla sträng diet och fick stött svafvel på all sin mat. Detta tyckte lille Chang icke om och gick därför in i grannens kök och undersökte affallsbaljan samt kom hem med smutsig nos och smutsiga tassar. Till straff blef han då af sin ägarinna, i ett mycket kort snöre, fastbunden på verandan, där han flere timmar måste sota för sitt lättsinne. Hvar gång jag gick förbi, gjorde han » chin-chin » outtröttligt, öfvertygande, bönfallande, för att jag skulle lösa honom. Hvad det var svårt att säga nej och förklara, att jag saknade äganderätt! 285 träd stödde sig, i hvilket den kunde gymnastisera efter behag. Mot taket var rest en stege, från hvars öf \ rersta pinne » Monkey » tog sin öfverblick öfver gården. Och just här var det som Chang fick syn på denna besynnerliga företeelse. Han kunde tyvärr icke spatsera upp för stegen, utan så satte han sig nedanför den och gjorde » chinchin » upp till apan för att bönfalla den om att för all del komma ned till honom. Detta räckte i fem timmar; Chang blef allt ifrigare, under det apan alldeles oberörd kastade nötskal i hufvudet på sin tillbedjare. Vi fruktade, att Changs upphetsade tillstånd skulle sluta med vansinne, och ryckte honom därför ifrån föremålet för hans monomani. Emellertid förvandlades Changs tillbedjan till aversion, så snart den första bekantskapen var gjord, och jag gjorde nu min första erfarenhet af att människan icke är den enda skapade varelse, som behöf ver afstånd och illusion för att bibehålla sin beundran och kärlek. Chang kände sig icke ens tacksam, när apan uppträdde som välgörare och gick på jakt efter allt det småvildt, som krälade i Changs silkeslena päls. Han sprang allt hvad han kunde, under det apan förgäfves försökte hålla fast honom. Hvad du var dum, lille Chang! Af frukten i Japan äro de präktiga vindrufvorna synnerligen utmärkta.
Den större uppmärksamhet, man häråt egnat, har emedlertid bidragit till frågans närmare utredande; och Utskottet, som bemödat sig att vinna kännedom om det hufvudsakligaste af hvad som kunnat leda dertill, får nu inför Rikets Ständer framlägga sina tankar i denna för samhället djupt betydelsefulla fråga. Då straffens art och natur mest ingripa i brottmålslagstiftningen, har Utskottet ansett sig i främsta rummet böra dröja vid det; nu ifrågaställa Straffsystem. Innan Utskottet emedlertid ingår i en närmare framställning och granskning af hvad Strafflagens 2 Kapitel, i sammanhang med Lagen om Verkställighet af fängelsestraff, i denna del innehåller, fördrar ordningen, att Utskottet i korthet redogör för de åsigter, som legat till grund för nu förevarande förslag. Antagande statens rättighet alt straffa såsom gifven och erkänd, har 4 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 93. man vidare trott den positiva lagstiftning-en kunna med säkerhet antaga den i förnuftet djupt grundade föreställning, att lagen hotar förbrytare med straff i det hufvudsakliga ändamål, att genom sådan varning förekomma brott; och deraf följde, att straffen borde ega den egenskapen, att afskräcka jrån brott. Men då lagstiftningen emedlertid icke kunde påräkna att genom sjellva straffhotet tillvägabringa allmän laglydnad ocli utrota hvarje brott, så att tillämpning af strafflagarne utaf sig sjelf förföllc, måste den tillika vid valet åt straff afse brottslingens förbättring. Dertill läge jemväl en tydlig anvisning i straffets förstnämnda ändamål. Ty det vore för staten åt stor vigt, att förbrytaren, när han efter undergånget straff får återgå till samhället, ej der inträder lika eller mera förderfvad, än förut, färdig att begå nya brott; och denna Strafflagens riktning bestämdes dessutom icke ensamt af statens omedelbara intressen, utan understöddes af ännu högre och betydelsefullare skäl, hvilka hade sin grund i sjelfva Kristendomens anda och den kultur, folken numera uppnått.
Men där blef jag så konfunderad af. Ja af hvad, hör inte hit. Men visst är, att inte skulle jag vilja se mina flickor flyta omkring så där som magneter eller maneter, bekikade af hundratals mäns ögon. Vattnet är visserligen rent, men ögonen. Dagen därpå stod jag klockan 10 i kö utanför Riddarhuset, hvarest Hans Majestät var så nådig och högst Egenhändigt öppnade kongressen till de kommande dagarnas id. Inga andra journalister än de allra finaste, » två och tre stjärn-journalisterna », fick vara närvarande, som rättvist var. Om någon människa tror, att det är tråkigt stå i kö, så tror de miste. Roligt är det, pin roligt, åtminstone när solen skiner och man har de skönaste kungliga hästar och vagnar att fröjda ögonen med. Det enda lilla obehaget var, att polisen så ifrigt höll oss i ordning, fast vi stod som lam, men någon nytta måste den väl göra, kan jag tro. Bredvid mig hade jag en halfherre, som såg ut som en tysk gesäll, och framför mig, två arbetsklädda svensk-amerikaner med tålig uppsyn, anförda af en » helsvensk », i På kvällen var Stockholms stads fest. kort rock, tre urkedjor öfver västen och händerna så i byxfickorna, att man inte alls Min snälla, rara redaktör hade gjort allt begrep, hur han någonsin fått på sig det för att fuska in mig i något hörn på de andra festerna, men förgäfves; men hit fick plagg hvari fickorna sutto. » Pass på, pojkar, » sa ' han » när Majejag komma och Gustaf med. Jag hem som stätet kommer! Grannare karl finns inte i en pil till Ruffen med underrättelsen. » Femtio kronor paret », sa ' Ruffen. Sveriges l a n d! » » Gud bevare mig » sa ' jag, » hvad ska ' » Hos oss är vi lika granna every en, » man kunna äta för det? » sa den ena svensk-amerikanaren. Nu rådslog vi länge, resultatet blef, att » Det är republik! » sa ' den tyska gesällen. » Kraxa inte, korp, » sa ' föraren.
Vid ansökningen hos Kongl. Maj:t bifogas så väl profblanketter till BancoAssignationer, som till tryckte eller graverade depositionsbevis, hvilka sedermera icke må förändras utan vederbörlig ny anmälan; c) att icke beräkna högre än 6 procent ränta för de af Banken utlemnade lån och icke högre öfverränta än 3 procent; hvarvid dock Bolaget förpligtas att föranstalta, det lagsökning utan uppskof anställes, så snart en månad efter förfallotiden förlupit; (T) att antingen hålla en uppoch afskrifningsräkning med allmänheten, eller ock emottaga depositioner af inländskt guldoch silfvermynt eller Rikets Ständers Banks sedlar ifrån 5oo ända till 20 R:dr, mot derföre erläggande i deposit-attesten förskrifven ränta å 3 procent, då insättningen emottages på tre månaders uppsägning och minst 2 procent, om den sker för att vid anfordran uttagas; e) att årligen låta revidera Bankens tillstånd och förvaltning och offentligt hålla allmän Bolagsstämma, hvarvid ett af Rikets Ständers Banks Styrelse utsedt ombud bör deltaga; f) att i allmänna Tidningarne låta vid hvarje års bokslut kungöra Bankens ställning, bestyrkt af revisionsförrättningen; äfvensom att låta revisionsberättelsen genast till trycket befordra och med någon allmän tidning i orten utdela; Bancooch Lag-Utskottens Betänkande, iV.-o 1. 5 q") att ibland sig utse en ansvarig Direction af minst fem ledamöter, som i Bolagets namn och under dess ansvar äger att Banken, enligt bolagscontractet och reglementet, förvalta samt i alla mål för Bolaget lagligen tala och svara. § 3. Bankbolag, hvars bolagsreglor samt uppoch utlånings-regiemente befinnas vara i enlighet med dessa vilkor, och fonden af den betydenhet, att det åsyftade ändamålet, lättade tillgångar af enskilde medel till förlag för handel, näringar och jordbruk, derigenom vinnes, må förunnas rättighet att till sine fordringars utsökande och indrifvande njuta enahanda handräckning som Banco-Disconten. § 4- Rättighet till Bankrörelses bedrifvande må icke något Bolag meddelas på längre tid än Tio år:
Ur » Vi och våra söner », af Mathilda N y t i l l t r ä d a n d e hunna de mot insändande till första af qvartalet SO öre &amp; frimärken hörande numren erhålla 11, lä o. IM, hvilka början af Ernst Lundcrnists intressanta följetong» En lifsuppglft » finnes införd. i Första qvartalet af Idutl flesta, mot han ej numren 30 vidare expedieras, (undant. Öre) äro n:r 11, all 12 den si and o. 13, (fe somerhållas utgångna * T j u g u (20) kronor som hedersbelöningerhåller den dennes samlat £dun till Iduns slut, direkt från af Ull den hvarje dem Hed. som före, uppburit af 1 april den 30 Idun till insändt årets å oidtinmtiniimda, slut afgiften. utgör 3 kronor abonnent. OBS.! De samlade måste belöpa inom sam / ma trakt, måtte kunna sändas nents läsarinnor, det största antalet abonnenter årets tidrymd hvilken för af sig till aml ers kan abonnenterna, minst på fem det i ett att af hvilkas antal va ra bosatta (. 5), böra de abonnerade gemensamt henne exemplaren paket utdelas eller till abonhos Jienne afhmntas. OBS.! Täflinaen under endast för landsbygden; städer och köpingar, antalet uppgår OBS.! till Bokhandlare, oeh egare tikstälda OBS.! afgiften det JEn för sjette hållas äro vida minst Täflingen hvar, exemplaret 2 gratisexemplar kan det vilkor äfven som frun för privatpersoner. samlat o. s. posttjenstemän den samma. oeh ahonnenter, gratis; för abonnent{1,5). endast af tidningskontor, .5 gäller gälla samlade femton gäller uteslutna minst nyssnämda, men så för hos Med. erhåller 10 erlagt dessutom, abonnenter erv. Stoekholm den f! Redaktionen. i Lanfflet. abonnenter ijjtt godt och gladt barndomshem hvilket Ijufiigt ålderdomsminne!
Utgifter: af Manufaktur-medlen 13,220 » Tulloch konfiskations-medlen 1,325 » Eskilstuna Fristads-medel 100 o Extra Licent-medlen 135 » Riksgälds-kontorets medel 1,100 18. Riksmynt. Vt firag af räkningen öfver uppburna utedel till godtgörande bestridt, för hemför skaff'unde Riksmynt. Debet. Enligt 1858 års räkning utgjorde behållningen vid samma årsslut 3,337 821 Inkomst: Af Kongl. Stats-kontoret anordnade medel, hvilka blifvit genom Kongl, brefvet den 30 Januari 1830 anvisade till ersättande af de utgifter, som Svenske Konsuler bestridt för Svenskt sjöfolk ° - 2,700 j 'i Summa Runt R:dr 6,037 | 82| Stockholm af Kongl. Kommerse-kollegii af de utgifter. Svenske och Norske Hönsäter å utrikes orter af Svenskt sjöfolk år 1&39- Credit. Riksmynt. Balans från år 1858. Skuld 2 Afskrifning: af förskottsvis utbefalde ersättningar, för hvilka godtgörelse icke kunnat 265 51 Balans till år 1860: Till Konsuler förskottsvis utbetalde ersättningar för bestridde omkostnader för Svenskt sjöfolk, om hvilkas godtgörande af rederier Advokat-fiskals-embetet fått sig uppdraget att besörja, 5,698: 38. Behållning af kontanta medel 73: 91. 5,772 29 Summa R:mt R:dr 6,037 82 Kammar-kontor den 12 Oktober 1861. E. O. Leyonmarck« Utfira# af 1959 ars riik ning öfver det, genom Kongl. brefven och Sjöfarts-fonden hevi!jade anstag till godtgör ande af Sven - Debet. Behållning från år 1858 Inkomster: Af Kongl. Konvoy-koinmissariatet anordnade medel tor år 1859 2,000:
R:dr af anslaget; hvadan ock enär detta egentligen beviljats såsom vederlag för utförsel premier, Herr Grefven underdånigst anhöll det Kongl. Maj:t täcktes låta anvisa de ännu innestående 24,000 R:dr till Bolagets disposition, i den mån Bolaget ådagalade, att motsvarande Stenkol, efter sex skil - i 663 StatsUtskottets Betänkanden. lingar Tunnan utskeppats sedan 1819 års början; Bolaget ville, i sådant fall, enligt förut gjordt underdånigt anbud, förbinda sig att hålla Verket vid magt, åtminstone till tre månader efter nästförväntade Riksdag, men afsade sig emedlertid fullbordandet af det nya arbetet, samt begärde således i underdånighet, ej mindre frikallelse från skyldigheten att, med den ringa summan af 24000 R:dr, ändamålslöst drifva arbetet i Ryds Schachtet, än ock Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd, att samma belopp måtte, vid slutlig liqvid, anses såsom förskottå de år 1815, Grufvan tillslagne, men enligt Riksens Ständers beslut år 18x8, tills vidare indragjie utförsel premier. Kongl. Maja förklarade, under den 11 April 1821, att denna underdåniga ansökning ej kunde bifallas. På BergsCollegii hemställan, huruvida någon ytterligare undersökning borde ega rum, för att utröna, om Stenkols-Verkets
Frågan är icke mer angående slatsregleringen i sak, ty denna sak är definitivt afgjord, frågan rörer nu StatsUtsk:s förslag till voter:s-propos:r. I afseende på dem hade RiksStm stadnat i olika beslut. Var detta en fråga eller var det icke en fråga? StatsUtsk. anser att del har varit en fråga, och har trott sig, till följd deraf, höra försöka en jemkning i delta fall. Jag vill icke här åberopa att det haft en praxis för sig i detta hänseende, ty delta har förut egt rum äfven vid denna riksdag, ehuru det vid föregående tillfällen har varit vanligt att Utsk. icke gjort någon jemkning, utan blott en inbjudning till de 2:ne Stånd, som afslagit propos:ne, att, det oaktadt, bifalla dem. Här har Utsk. försökt en jemkning derigenom, att Utsk. yttrat den förmodan alt PresteShs privilegier hade utgjort ett hufvudsakligt hinder för godkännande af propos:ne. Denna förmodan angående anledningen till de förkastelse!', som inom tvänne Stånd egt rum, har af den siste värde talaren blifvit ogillad, i det han förklarat att Utsk. icke haft skäl dertill. Det var likväl ett ganska billigt skäl derutinnan att det lillkännagafs genom Utsk:s egne ledamöter af de Stånd, der en vägran af propos. ägt rum ; att detta hade skett på grund deraf, att det skulle hafva gjort ingrepp i PresteSt:s privilegier, hvarföre Talmannen förklarat att han ansåg sig af grundlagens klara ordalag föranledd att utöfva sin i 55 § förbehållna rättighet att vägra propos. Ifrån ett annat Stånd innehöllo motiverna, i afseende på de här §§, det skäl, att det var på grund af en sådan anledning, som Ståndet afslog propos:ne. Det är visst sant, att inom detta Stånd, äfvensom troligen inom PresteSt., också andra skäl varit frambragta af de talare, som ta 35* - 548 Den 3 Oktober. lat emot proposm, men dessa skäl lingö icke något officiell godkännande af Ståndet.