Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brukar någon, i afsigt, som förut sagd är, allmän eller enskild handling, den han vet falsk vara; straffes så som bade han förfalskningen sjelf gjort. 4 Lag-Utskottets Betänkande M 40, § 7. Den som, sig eller annan lill nytta eller att dermed skada göra, å papper, vara, mått, vigt eller annat, sorn med statens eller andra allmänna stämplar eller marken tecknas, faskeligen dylika stämplar eller märken anbringar; eller förfalskar eller misbrukar stämpling eller märkning, som rätteligen gjord är; eller förfalskar det, som i behörig ordning blifvit stämpladt eller märkt; dömes till straff-arbete från och med ett till och med fem år. Stämplar eller märker den uppsåtligen falskt, som stämpling eller märkning betrodd är; vare straffet sådant arbete från och med fyra till och med tio år. Är ej bruk gjordt gf del förfalskade; må tiden för straff-arbetet kunna ned sättas lill hälften af den eljest för brottet stadgade minsta straff-tid. Har man, i fall sist sagdt är, af egen drift förstört det förfalskade eller genom vidtagna åtgärder förebyggt all skadlig verkan deraf; vare från ansvar fri. § 8- Har någon med vettskap om sådan förfalskning, som i 7 g sägs i bedräglig afsigt det förfalskade begagnat; straffes så som hade han förfalskningen sjelf gjort. §• 9- Straff-bestämmelserna i 2, 3, 6, 7 och 8 {§§ skola ock tillämpas, om Norrska allmänna handlingar, stämplar eller märken varda eftergjorda, förfalskade eller missbrukade såsom der sägs. Förfalskning af annan utländsk offentlig myndighets handling eller bruk af sådan veterligen falsk handling straffes efter 4 eller ä §. § 10. Rifver, flyttar eller vrider man, i bedrägligt uppsåt, rå och rör eller annat gränsemärke, eller märke, som till betecknande af bestämd vattenhöjd satt är; dömes till straff-arbete från och med sex månader till och med tre år. Samma lag vare om den, som sådant märke falskeligen sätter.
Åh, det är inte farligt. Kom efter du, när det li’r lite länger på; gubben Nämndeman ska inte ge akt på dej ibland det myckne folke. Då ska’ vi ta en vän-dans med hvarandre, så att skoklackera slår imot tuppen på majstånga. – Adjö med er så länge, far och mor! – ”Hejhoppsasa! Lustig och gla’, Munter och hurtig ständigt är jag!” (Han springer bort sjungande) Annika (torkar sig i ögonen) Gud signe den redlige gossen! Hans make fins inte på jordkloten. (Gå in i stugan) INDELNINGEN ELLER TAFLAN (Scenen densamma som i Första Taflan. En majstång i fonden. Uppdukade bord både i föroch bakgrunden.) FÖRSTA SCENEN. SVEN OCH LISA komma ur stugan. Sven. Nu ha vi allt i ordning, så att Patron kan få komme med sin främmat, när han vill. Se, det är ju rektigt präktigt testäldt här på gåln. Lisa. Bare inte Erik förstör alltihop för oss, så är det väl. Den pojken har ett hett och påstridigt hufve, när det sätter åt honom. Vi ha haft hårda nappatag med honom i dag för det der giftermålets skull. Sven. Åh, han måtte foll skäms att sätte sej på tvära i allt herrskapets närvaro. Hvad skulle Patron annars tänke? Säkert trodde han, att vi ä’ elake mot Erik och tvinger honom te giftermåle, och det vill jag inte att nå’n ska tro om oss, ser du. Lisa. Nånå, allt tör fälle gå bra. Det var i alla fall klokt, att vi hållit honom så strängt inne se’n i går, så han inte fått träffe den der Anna; för di kunde nock ha kokat ihop någe otyg och rymt sin väg eller kastat sej i sjön, så det blitt ett okristligt elände. Sven.
Prat. 1828 och 1823. i Sami., 2 Bahd-. iitie Haft. a i8 Kongl. Maj;ts Nådiga Propos. No 4 nu innestående summa, till Banken återställas. Då Kongl. Maj:t salunda i ett sammanhang för Rikets Ständer framlagt de åtgärder, hvilka, med tillämpning af de vid Rikets Ständers sista sammankomst fastställda grunder för Rikets undsättning i missväxt-år, blifvit af Kongl. Maj:t vidtagna, och, så vidt ske kunnat, äfven resultaterna deraf, förmodar Kongl. Maj:t, alt Rikets Ständer deruti skola igenkänna Kgl. Maj:ts alltid fortfarande omsorg för Dess undersåtares väl, och med Kongl. Maj:t dela tillfredsställelsen deröfver, att om ock öfvergången ifrån det gamla undsättningssystemet till de åtgärder vid inträffande missväxt, som af Rikets Ständer vid sista Riksdag beslötos-, icke vid första försöket kunnat öfverallt till fullo tillvägabringas, anstalterna, i följd af 1826 års missväxt, likväl medfört önskad verkan till de nödvändigaste spannmåls-behofvens fyllande, och kunnat på det hela verkställas med jemförelsevis ringa uppoffring af allmänna medel. Kongl. Maj:t vill, i sammanhang härmed, fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att äfven hädan - Kongl. Majds Nådiga Propos. N:0 46- 19 efter erforderliga medel äro till Kongl. Maj:ts disposition anvista , för att, vid inträffande missväxter, kunna för tillfället lindra deras förstörande verkningar, ehuru erfarenheten visat, att dylika undsättningsanstaller alltid i någon mon måste vara beräknade att medföra förlust för StatsCassan, så framt någon egentlig nytta för Landet derigenom skall kunna tillvägabringas. Ett hufvudsakligt vilkor i sådant hänseende är, att betalningen för erhållen undsättnings-spannmål, då den icke genast kan erläggas, infordras med nödig skonsamhet och utan ränta, hvarförutan den undsattes belägenhet ofta kan blifva genom undsättningen försämrad i stället för förbättrad.
Säkerligen har det icke undgått Ridderskapet och Adeln, hvarken under uppläsningen af Instructionen, ej eller under discussionen, huru på fler fa ldiga ställen detta ord må, blifvit inskränkt, om ej genom skall, dock med att på flerfaldiga ställen upprepa, att endast två år äro underkastade granskning. Dessa §§. äro; den egde, der det förekommer: Vid början af hvarje Revision öfver Statsverket låter Kongl. Maj:t, till beredande af en fullständig öfversigt deraf, till Revisorerne öfverlemna de vid föregången lämplig tid, så väl ifrån Kongl. StatsContoirel sorn alla öfrige förvaltande Verk, Den i5 Januari i f. m. *77 Verk, infordrade och till Kongl. Maj:t ställde underdåniga berättelser om tillståndet och styrelsen af fe under deras förvaltning stående delar af StatsVerket de år, för hvilka af slutade Räkenskaper skola vid samma Revision företes. Vidare ii §., på åtskilliga ställen: 'Jemte RiksHufvudBöckerne för de dr, som utgöra föremål för hvarje Revision, öfverlemne StatsContoiret till Revisorerne alla sina öf riga Räkenskaper, Protocoll och Handlingar för samma år. Vidare 12 , der det förekommer, att en af StatsContoirets ledamöter skall lemna upplysningar, som äga sammanhang med StatsVerkets tillstånd, styrelse och f örvaltning under de år, för hvilka af slutade Räkenskaper granskas; och ändteligen förekommer i 14 §•» att Konwigens Embetsmän skola afgifva upplysningar, hörande till de års styrelse och förvaltning, för hvilka af slutade Räkenskaper blifvit till Revision aflemnade.
Burman, Hulda, frokeh, Lule6 ' * Danielsson, Anna, froken, Kristineharnn. Edelstam, Axeline, fru, Nykoping. Edstrom, Maria, fru, Fridhem, Sundsvall. Ekemtierna; Fanny, froken, Mariefred. von Essen, Chnrlotta, froken, Orebro. Fischerstrom, Anna, froken, Karlskrona. PlorBn, Andriette, fru, Dlariestad. Grape, Augusta, fru, UmeA. Jeanzon, Ellen, froken, Lidkoping. Kihlberg, Liva, fru, Siiderharnn. %on Krusenstjerna, Fredrique, fru, Eskilstuna. ") De lned * betecknyh hafva ~ulder Bret afsagt sig ombudskapet. " Langlet, Mathilda, fru, Upsala. Larsson, Elise, froken, Dlotala. ' " Lewea hagen, Anna, fru, Blalmo. Liljebkk, Jenny, fru, Hapasandn. Martin, Eva, froken, Sodertelje. Mnuritaon, Anna, froken, Vadstena. Munthe, Maria, froken, Ystad. Nordenfelt, &amp; laria, frolxen, Goteborg. Osterma.n, Marianne, friiken, Lund. PeirBn, Siri, fru, D !tnlmo Pilit, Aurore, froken, Korrkoping. Poignant, Georgine, fru, T ' isby. Renborg, A h a, froken, htersund. Rnndgren, Charlotte, fru, Earlstad. Ryding, Karin, fru, Venersborg. Scherdin, Alma, froken, Eristinehamu. Sjoberg, Hanna, froken, Falkenberg. Sjocrona, Helena, froken, Helsingborg. Sjogren, Anna, froken, Earlshamn. Str !mberg, Emma, froken, Yarberg. Sundholm, Ebba, froken, Hudiksvall. Thorbuia, Vivi, fm, Uddeyalla. Trotzig, Hilda, fru, Hedemora. Trybom, Elin, froken, Skara. TrasgHrd.h, Gothilda, froken, Skellef ted.
Ännu en betydlig förkortning och förenkling skulle della Bokslut vinna, om, hvad K. Statskont., uti underd. Betänk:de af d. 18 Dec. 1839, hemställt, och 1823 års Revisorer tillstyrkt, ang:de beräkningen såsom Statsinkomst af de s. k. Landträntorne, vunne bifall. — Emellan förhållanderne med dessa, beroende på Jordebokskaltläggning, Skattskrifning eller Taxering, och af de Stals-Inkomster, som indrifvas af förvaltande Verk, såsom Tulloch Postmedel m. fl. eller som direkt till Statens kassor inflyta, såsom Botesoch Charta Sigillala-Medel m. fl., företer sig den hufvudsakliga skilnad, att de förra numera, sedan den förut, ofta till ganska ringa påföljd hållna höstupbördsstämman är afskatfad, h. o. h. inflyta under året efter det, för hvilket de äro debiterade, men att de sednare till största delen under debileringsåret inbekommas. Den i flera hänseenden besvärande vidlyfligheten, att i Stats-Hufvudboken, vid Kalenderårets utgång, balancera betydliga, redan debiterade, men såsom utestående ansedde summor, skulle undvikas och en önskvärd enhet i afseende på tiden, då Medlen äro tillgänglige, vinnas, om uti Iliksstatsberäkningarne Landtränlorna finge anses såsom Inkomster för det år, under hvilket de inflyta, så att t. ex. 1853 års lill inbetalning år 1854 förfallna Ordinarie Ränta, Afradsoch Kronotiondespanmål, Mantalspenningar, Bränvinsafgift m. m. skulle komma att utgöra Debet i 1854 års Räkenskaper. Härigenom skulle äfven en öfverensstämmelse vinnas emellan Statsverkets och Riksgäldskont:s Bokslut, ty den skiljaktighet råder nu, att efter gällande method, den för år 1851 taxerade hevillningen utgör Balance i 1851 års Riks-Hufvudbok men Inkomst i 1852 års Hufvudbok för Riksgäldsverket.
De båda ynglingarne befunno sig nu utanför Lysis' samtalssal, ett av dessa för atenarne sa kära, med målningar smyckade tillhåll, av vilka staden ägde flera än året har dagar. En mängd kunder hade redan infunnit sig och vandrade samtalande i portiken eller sutto därutanför, i skuggan av ett från bjälklaget nedfällt soltält, njutande sin frukost: bröd doppat i vin. Sedan Karmides och Olympiodoros förfriskat sig med en bägare lesbiskt, kylt med is, styrde de sin kosa till torget. Här rådde livlig trängsel, ty den allt kortare och snedare skugga, som det tempelprydda Akropolis kastade, påminde köpare och säljare, att timmen nalkades, då de måste utrymma torget. Fiskare i röda mössor och korta tuniker upphåvade ur sina flyttbara sumpar sprittande tonfiskar och påminde med höga rop, att det nu var fullmåne och deras vara bäst. Småhandlare lupo omkring med prov på sina varor; unga flickor, utbjudande blomsterkvastar, kransar och bindlar, vandrade mellan de långa raderna av vagnar, som medan deras dragare, mulor och attiska klippare, betade bakom dem fängslade ögat med anblicken av citroner, persikor, fikon, lök och grönsaker. Från andra vagnar störtade i strålar de pressade vinsäckarnes innehåll i hämtningskärlen. Ett stycke därifrån, just omkring Torg-Hermes' kolossala bildstod, således på samma plats som i Aristofanes' dagar, utbjödo köttoch korvmånglarne sina i form av pelare och festoner ordnade varor, omgivna av talrika kunder, bland vilka de rikes slavar voro mest högljudda, ty här om någonstädes bestämde pungens vikt personens. Under det slaven efter slutat köp avlägsnade sig med den fulla korgen på huvudet, smög däremot den fattige borgaren undan med sin njuggt tillmätta bit under manteln, lycklig, om ej ett hål i denna förrådde en fullblodig atenares förnedring.
De lill postföringen bestämda hästar inställe sig, vid de skjutsombyten der postkontor finnas, vid postkontoret, eljest vid sjelfva gästgifvaregården, så vida ej denna skulle ligga från landsvägen aflägsen, då de infinna sig vid den hällstuga, som invid sjelfva landsvägen bör vara alt tillgå. sten medföra. Ett enkelt bref beräknadt till | lod, utgöra i5 L© 12,800 enkla bref, då med 5 Lffi öfriga för vigten af väskor o. s. v., visserligen en häst, åtminstone för det närvarande blefve tillräcklig för de flesta — måhända alla de smärre postkurser, der ingen postiljon medföljer. I afseende på ira momentet i denna §. torde icke någon förklaring behöfvas. Det senare deremot är föranledt af nödvändigheten att trygga mot uppehåll, tillkommet af de skjutskyldiges försenade ur, och då på de kurser, der ingen postiljon medföl - Den 2i Jann ari i. 197 I Dessa hästar vare jer, dylik händelse äffärdiga till förspänven med gästgifvarnes ning på de kurser, der ur kunde verka särpostiljon medföljer, i skilt uppehåll, har man timma, och på de öftrott sig föranlåten att riga § timma före den på dem öka den tidi* i kurslistan för postens gare bestämda tiden ankomst utsatta tid. för hästarnes framDe vare alltid åtföljkomst. Likväl bör elda af skjutsför karl. ter några omgångar bekantskapen medgången af postiljonernes och postmästarnes ur gifva ledning till rättelse i gästgifvares och skjutsskyldiges; äfvensom erfarenheten af det sällsynta uppehåll enskiita resandes beställningar mött genom olikhet i urens gång, bör gifva visshet deråt, att — hälst med de i denna §. vidtagna åtgärder —postgången icke deri skall finna något hinder för sitt oafbrutna lopp. — Nödvändigheten, alt skjutsför karl alltid åtföljer posten, lärer lätt inses. För öfrigt tillhör det allmänna
De invändningar, som vid lagens stiftande gjordes emot berörda stadgande, gendrefvos dermed, att utlemnandet till hypotheksföreningarne i riket af Riksbypotheksbankens obligationer, i stället för kontanta penningar, skulle menligt inverka på kursen å de redan i allmänna rörelsen utsläppta obligationer och vid svårare kriser sånka priset till den grad att föreningarnes kredit deraf skulle lida betydligt afbräck. Mankan icke förneka rigtigheten af denna invändning, för den händelse meningen vore att Länshypotheksföreuingarne samtidigt uppträdde för att utbjuda större massor af de till Iåns erhållna obligationerne på en gång; men det gifves dock en annan utväg, hvarigenom farhågan i berörda afseende torde kunna min - 94 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 63. skås. Denna utväg vore, att Länsföreningarne i sin ordning utlemnade de från hypoteksbanken mottagne obligationerne direkte till låntagarne. Detta är det enklaste och säkraste sättet att åstadkomma ett inhemskt fondsystem, hvilket, i många afseenden, skulle medföra stora fördelar i ett land med så ringa valuta i klingande mynt som Sverige. De betänkligheter man hört framkastas emot detta förslag hafva varit, att den nödställde låntagaren, som af hypoteksföreningen finge mottaga räntebärande obligationer, i stället för mynt, skulle finna sig nödsakad afyttra dessa obligationer till så ringa pris, att hans förlust blefve oskäligt stor. Att jemväl häruti ligger en sanning kan ieke bestridas; men af två onda ting väljer man vanligen det minst skadliga. En låntagare, som vore så nödställd, att han såge sig föranlåten afyttra de lånfångna obligationerne till snart sagdt hvilket pris som helst, hade, å andra sidan, sannolikt ingen annan utväg, än att låta försälja hela sin fasta egendom till ett ännu lägre vrakpris. Frågan är sålunda, hvilketdera alternativet som säkrast medför mannens ruin. Många lika med mig anse det sednare alternativet långt mera skadligt än att en låntagare nödgas rabattera några procent af kapitalet vid realiserande af de till låns erhållna obligationerne.
Majit dertill funne tillgångar, samt alt i de städer, der cavallerie-trupp vöre stationerad, stall, magasin och förvaringsrum för fourrage m. m., i nion. af tillgängarne måtte, på allmän bekostnad, varda anskaffade, så att 1809 och i8ro årens Riksdagsbeslut i denna del, så fort möjligen ske kunde, måtte vinna verkställighet; att, sedan Kongl. Majit» elter inhemtandeaf Krigs-Collegii och SlulsContorets Utlåtande, och med tillkännagivande af hvad derigenom blifvit ulredt, till Rikets ä. förra Riksdagen församlade Ständer öfverlömnat att för inqvarteringsbesvärets jemnare och rättvisare fördelning, än* hittills; bestämma de grunder, Rikets Sljindei; för godt funno; hafva Rikets Ständer uti skrifvelse (jR:o 34;^j), med uppskjutande af ärendet, för hvars fullständiga behandling åtskillige förberedande åtgärder i administrativ väg erfordrades, till KonglMajrt i underdånighet hemställt, om ickeden åsigt £ ämnet, sorn förut af Rikets Ständer vid 1809 och i8a3< årens Riksdagar blifvit yttrad, finge, såsom grund för inqvarferingens framtida reT glerande, antagas, och, i ölvérensslämmmeise dermed, uttryckligen bestämmas; att städernes i nq va r ter rngssky Idig lie t till de i ständige garnisoner 8 Staissamt Allm.
Frölich, som Ur en af mina betydligare motståndare, i anledn. af Hr af Dalströms yttrande påstått, att det vore vi sorn velat förhindra förbättringarna i det af Const.Utsk. utarbetade förslaget, så börjar jag linna del vådligt alt vara grannlaga och fruktar alt man måste afstå derifrån, för att icke lemna Gr. Frölich, och de som med honom tänka lika, vapen i händerna alt kunna påstå, det man icke vill begagna de utvägar, hvilka möjligen finnas, för att få ett bättre förslag, som må kunna blifva anlaget. I anledn. häraf och då jag icke vill utsätta mig för en så beskaffad beskyllning, skall jag icke motsätta mig en återremiss; men jag gör detta uttryckligen af det skäl, att jag icke vill lemna rum för Gr. Frölich att debitera sina motståndare för en åsigt, som de aldrig hafva ägt, nemi. att icke vilja hafva något förbättradt representationssätt. Den a4 Maj. 333 Gr, Anckarsvärd: Det torde tillåtas mig, att med exempel, hemtade från andra fall, få åtminstone till en början aflägsna mig från frågan, likasom de talare, hvilka förut yttrat sig, hafva gjort. Hr af Dalström har haft den godheten att återföra i vårt minne hans sjelfförvärfvade rätt till sjelfskrifvenhet. Det är nu möjligt, att dessa anspråk på sjelfskrifvenhet kunna vara ganska grundade; men säkert är, att de ingalunda lemna honom mera än någon annan rättighet att stämpla sina motståndare på ett sätt, som jag åtminstone anser vara hvarken parlementariskt eller lämpligt. Hr af Dalström har haft den godheten att tillägga oss, som icke med honom dela åsigter, benämningen af parti.
Jag tror icke, att en sådan billig fordran kan anses uppfylld genom det föreslagna stadgandet, dels att hvar och en, som innehar en privatbankssedel, skall, för att få den utbytt mot verkligt mynt, vara skyldig på 20 å 30 mils afstånd infinna sig dermed vid bankens hufvudkontor, och dels alt han skall förlora all rätt lill utbyte, om innehafvaren ej uppvisar sedeln inom tvänne år. Att banken ensam skulle hafva fördel af så beskaffade föreskrifter, men sedelinnehafvaren deremot tillskyndas äfventyr och förlust, desto säkrare ju fattigare han är, synes mig vara ovedersägligt. Snart skola, under svårigheten att kunna uppvisa till inlösen en privatbanksedel vid ett aflägset hufvudkontor, personer, ledda af otidig spekulationsanda och vinstbegär, framträda och bjuda den fattige elier obemedlade att fä inlösa deras sedlar mot större eller mindre rabatt, hvarigenom ett agiotage, lika oskäligt som förtryckande, Kongl. Maj:Is Nåd. Proposition, N:o 11. \\ skulle uppkomma på sedel-innehafvarens bekostnad. Deremot synes mig en privatbank, som för sin verksamhet tillåtits en utsträckning, sådan som den, hvilken eger runi med de nu i Sverige existerande privatbanker, vore ovillkorligt pligtig, då den vill uppgöra sina affärer, att på allt sätt lätta för allmänheten utbytet af bankens kredit-sedlar ernof Riksbankens, äfven om sådant skulle ske med uppoffring och på bekostnad af samlad vinst.
Då Utskottet i allt öfrigt anser de, angående undsättnings-väsendet samt dermed gemenskap egande, för hela samhället vigtiga frågor, hittills gällande stadganden och bestämmelser böra äfven hädanefter bibehållas och tillämpas, så hemställer Utskottet, att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits härom aflåtna Nådiga proposition, måtte besluta: 1 :o att Kongl. Majit, för behöfvandes undsättning vid inträffande missvext eller felslagen skörd, fortfarande eger disponera: a) den del? i Rikets Ständers Bank, dels i Riksgälds-kontoret, efter afdrag af ofvannämnde för andra statsbehof nu föreslagna summa eller 700,000 ridr, innestående behållning utaf de till dylika undsättningar förut anvisade medel, äfvensom hittills influtna tullafgifter för utländsk spanmål, jemte hvad som kan inflyta genom återbetalningar å meddelade undsättningslån ; b) de tullafgifter för utländsk spanmål, som intill innevarande års slut ytterligare kunna ingå; och c) enahanda tullafgifter, som, från och med början af näst - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 95. 13 kommande ar 1855 och så länge de i sådant hänseende då gällande tullbestämmelser blifva oförändrade, komma att inflyta. 2:o att af de till Kongl.
Utskotten tillstyrka sålunda, att 16 §. utgår, och föreslå i stället föl* jande stadgande: att det må till församlingarne sjelfva öfverlemnas ätt bestämma disciplinen inom skolorna; dock att de förslag derom, som af församlingarne komma alt upprättas, underställas vederbörande Stiftsstyrelsers pröfning, innan de antagas såsom gällande. Hvad serskildt beträffar den erinring, alt Utskotten bordt föreslå sättet för oduglige skollärares afskedande; så medgifva Utskotten angelägenheten deraf, att en sådan lärare må kunna utan alltför stora omgångar eller tidsutdrägt från sin befattning skiljas, och tillstyrka fördenskull, att då någon skollärare befinnes oskicklig eller oanvändbar lill förrättande af sin tjenst, eller oek ådagalägger ett sådant uppförande, att han ej bör dervid längre bibehållas, Skol-styrelsen må ega att, efter anmälan hos församlingen , en sådan lärare från tjensten skilja. Utskotten hafva, angående 17 §., inhemtat, hurusom, mot de deruti 17.) förekommande förslag, blifvit erinradt, att Kyrkoherden ej borde vara sjelfskrifven ordförande uti Skol-Styrelsen, utan ordförande-platsens tillsättning deremot bero på fritt val inom församlingarne; att vid denna §. den föreskrift måtte meddelas, att hvarje skol-ordning eller reglemente, som inom någon församling antages för undervisningen i folkskolan, skulle underställas vederbörande Consistoriers pröfning, på det undervisningen måtte 32 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottens Utlåtande, N.o 128. vinna mera enhet, och skolordningen ej komma att innefatta overkställbar» stadganden; derjemte man ansett, att de berättelser, som Utskotten föreslagit skola årligen till Stilts-styrelserne insändas, endast borde hvart 5:te år till dem ingifvas.
Landtm, först propos. på bifall till densamma och sedermera propos. på återremiss deraf, hvilka håda propos:r med många ja och nej i blandning besvarades; hvarefter förnyad propos. på bifall till [Jtsk:ts hemställan gjordes, och sedan svaren derå likaledes utfallit med blandade ja och nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig hafva funnit ja öfvervägande. Efter det votering blifvit begärd, upplästes och godkändes följ:de förslag till voter:s-propos.: »Den som bifaller Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts i Betänk:t N:o 5 gjorda första hemställan om afslag å väckta motioner ang:de obegränsad jordafsöndringsrätt, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, återremitterar R. o. Ad. denna hemställan.» Dea 30 Mars. 415 Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 40. Nej — 44. Utsk:ts förslag till förändrad lydelse af 2:dra kap. 3 §:n i K. Förordn. den 19 December 1827. Gr. afUgglas,Ludvig: Ehuru jag vid förra punkten bestred hvad åtskilliga talare yrkat i afseende å utvidgad jordafsöndring, får jag dock förklara, att jag nu ej har något annat att emot Utsk:ts förslag i denna punkt anmärka, än att förvandlingen till nu gällande mått gifver anledningen till ett krångligt bråk. Jag skulle derföre önska, att i stället för 16,8 — 11,2—och 2,8 qvadratrefvar måtte bestämmas de jemnare talen 15, 10 och 2,5. Detta innebär visserligen en obetydlig nedsättning, men är också mera i öfverenstämmelse med de nya mått, som numera äro antagna. Hr Nordenfelt, Enar Wilh.: Då R. o. Ad. nyss be slutat återremittera l:sta punkten i den syftning, att intet minimum skulle bestämmas, så är med detta beslut mest enligt, att äfven den nu föredragna punkten återremitteras.