Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skepparen godkänner med sin underskrift att uppläsningen skett. § 18 Sedan visitationen är gjord, är skepparen skyldig att låta försegla luckor och ingångar till förvaringsrummen samt att godkänna om tullbevakningen anser att en tjänsteman bör medfölja till lossningsorten. Han skall då förses med kost eller erhålla 24 skilling i dagtraktamente. § 19 Under resan till lossningshamnen och innan visitationen, får ingen bege sig till eller ifrån fartyget. § 20 Har skeppare avgivit sin märkrulla vid inloppstullkammare, men sedan vill ändra fartygets bestämmelse har han rätt till det, efter skriftlig anmälan. § 22 Ertappas skeppare med att ha lovgivet eller tullbart gods som ej är uppfört på märkrulla och sedan förtegat det, bötar han godsets halva värde, men ägaren må mot behörig tull disponera godset. Övertygas ägaren om delaktighet i godsets insmygande är det förbrutet och han ansvarar som för olovlig införsel. § 23 Kan skepparen bevisa att förseelsen skett på grund av slarv eller okunnighet om att varan förts ombord är han fri från ansvar, men bötar för vårdslöshet § 24 Anträffas gods som är till införsel förbjudet, är varorna förbrutna och ägaren förfallen till ansvar som för olovlig införsel. Har det skett på grund av skepparens vårdslöshet bötar han. § 25 Är förbjudet gods ämnat till nederlag, bötar skepparen halva värdet men ägaren får disponera varorna, om han inte övertygas om delaktighet. § 26 Är inhemsk skeppare bestämd till svensk hamn, som inte har nederlagsfrihet, får han inte ta med gods till återutförsel, som till införsel är förbjudet. § 27 Medför utländsk skeppare förbjudet gods men anger det i märkrullan, förvaras godset tills han avseglar, då han åter får utföra varorna. § 28 Fattas varor som blivit upptagna i märkrullan ersätter skepparen värdet och bötar som för olovlig införsel. Han bötar om varornas antal inte stämmer med rullan. Har ägaren delaktighet i förbrytelsen står han till ansvar. Böter mellan 200 - 500 riksdaler. § 29 Kan skepparen bevisa att märkrullan blivit felskriven, går han fri från ansvar för olovlig införsel, men bötar för vårdslöshet med märkrullans författande.
Banco. mängd. Rtdr Hamburg. Banco. NederlagsRecognit. Summa. Tull. NederlagsRecognit. Summa. Tull NederlagsRecognit. Summa. ~ wo M ^ ir °° .t* 3 H JS 0, 0 ro -r* ■ cr §L äf 3 Q. < tu ClS0 ►— ■ a. £L g 3 ro S. S "• Nto bo. tito 8,077 229. 4 Papper, Concept och skrif Ris 4 714. 3 5 2- *■* ti ■> 1 152 50 K 350 350. — 1,562 937- 47 1. 28 939* 27 841Ä- 547- 9 5* — 1,261. 21 Imperial och Regal dto 86 113. 16 —■ — 1 113 16 f 67t6c 90 8 r~ 90. 8 1 156. 3 3 156. 341 gotl 12 0. 3} 20. — 272- • 7 > Papper, Median Post Tryck Pelsverk, obered t, Qvicksilfver Rhabarbara Ris d:o d:o Björnhud Stycken Pir och Xiamirtsiinn d:o Criniska d:o Mårdsvansar Dussin Mårdskinn Stycken Råskinn d:o Peppar Skålpund Plommon, Cathrin d:o Porneranser Stycken Pomeransknopp och skal d:o Porcellaine, Talrikar Dussin Får, flata Stycken djupa d:o Terriner, Carotte? och Saladierer d:o Spilkuramat och Sauceskålar d:o Skålpund d:o Russin Saffran Salt Silke, offirgadt, rått och oberedi Spannemå!, Hafra Fl vete Korn Malt Råg /krter Stenkol Sviskon Socker, Masco vad Terres och Tetis s*mt Poudre Lump Sackat Talg Tenn, oarbetad? Thé Tobak, blader karfvad Spurfnen Stänger och Carotte#
Som Utsk:t i denna § aldeles följt, hvad som finnes stadgadt i nuvarande BevillmsFörfattning, är det med särdeles tillfredsställelse jag understödjer densamma, och hoppas jag, att K, o. Ad. måtte lemna sitt bifall till §:ns antagande. §:n bifölls. § 12, och i sammanhang dermed Utsk:ts å sid. 28 i Betänkt gjorda hemställan med afseende å samma §. Biföllos. § 13- Bifölls. § 14, och i sammanhang dermed Utsk:ts å sid. 27 och 28 i Betänk:t förekommande hemställan rörande ifrågavarande §. Biföllos. § 15- Gr. Mörner: Jag för min del har ej varit i tillfälle att bedöma, hvad verkan den föreslagna förändringen kommer att utöfva i afseende å de enskilta bankernas afgifter till Staten. Men så mycket tror jag mig kunna upplysa om, att, efter de beskattningsgrunder, som för närvarande finnas fastställda, ej obetydliga summor inflyta till Statsverket från dessa kreditinrättningar. Jag, för min del, tviflar således på att beloppet efter dessa grunder kan komma att uppgå till lika betydliga summor, som förut. Frih. Tersmeden: Den exceptionella beskattning, som Btänderna påfört de enskilda bankerna, har beständigt utgjort föremål för tvister inom representationen. Det oaktadt har D en 15 Maj. 135 Utsk:t framkommit med ett nytt förslag till denna beskattnings utgörande, nemi. att enskild bank, som eger sedelutgifningsrätt, skall erlägga, utom bevillning enligt andra artikeln, en afgift af 2 r:dr för hvarje tusende r:dr af det högsta belopp af bankens sedlar, som på en gång under nästföregående året varit utlemnade i rörelsen. Den förra bevillningen var visserligen ganska dryg och kanske utgjorde den i det hela en större inkomst för Staten, än den nu föreslagne, men den hade åtminstone det för sig att den var rättvis bankerna emellan, emedan hvarje bank skattade i förhållande till sin årliga inkomst.
Cronhjelm ansett böra göras vid sjelfva kungörelsen om ansökningstiden. Jag tror, att man kommit att ledas in på den närvar, tvisten, hufvudsakligen derföre, att man ansett någon våda. följa med ordet conslitutorial; men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att detta ord ganska väl kan undvikas, om man i slället blott bestämmer, att tjensten tillsättes intill den tidpunkt, som Gr. Cronhjelm föreslagit. Det skall dä sedermera visa sig, huruvida någon skicklig sökande äfven under detta villkor kan komma att anmäla sig. För mig synes det klart, alt e'n sådan person alltid kan hafva förhoppning, om han väl beslridt sysslan, att framdeles komma i åtanke, äfven om en representationsförändring inträffar, och hans tjenst inskränkes till den egentliga befattningen vid Ridd.Direct. Ståndet har sig blott öppet lemnadt, att då vidtaga sitt beslut. — Medan jag har ordet skall jag jemväl taga mig friheten besvara något, som Frih. Cederström yttrat, i afseende derpå, att han icke skulle tillåta en embetsman i det verk, hvars chef Friherren är, 3 H. 26 202 Den 17 Octo b er e m. att tillika innehafva Ridd.secret.tjensten. Sedan R. o. Ad. redan beslutit, att en sådan tillåtelse må äga rum, så lärer det blifva en särskild fråga, huruvida Friherren kan förbjuda det. Hittills har det alltid varit vidtaget, att Staten icke lagt hinder i vägen för sina embetsman att innehafva andra Ijenster utom stat, så vida de icke genom dessa Ijenster förhindras i utöfningen af sin innehafvande befattning i Statens tjenst. Jag vet således icke, huru Hr Friherren i detta fall skulle kunna sätta något sådant i fråga. Detta nämner jag endast sä lill vida, som Frih. Cederslröms yttrande kunde hafva något inflytande pä det beslut, som R. o. Ad. går att fatta. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.:
R:dr utgöra värdet af 112 lass Limsten, innefattande räntor för AspRrattforssRohlRjurbäcksKohlStorbrooch Hedenskogs-hyttorna i Philipstads Rergslag, hvilka ifrån denna utskyld blifvit befriade efter Grefve Soops bref den 31 Mars 1654, som orden lyda, ”för det de sitta i en stor farväg och utstå mycket besvär af resande folk.” Så framt dessa hyttor pröfvas vara till denna befrielse fortfarande berättigade, anse Comiterade lämpligast, att denna afgift uti Jordeboken föres inom column och ifrån Räkenskaperne nteslutes. Ii) Såsom ersättning för jordförluster genom Canal-anläggningar afTöras Tionde och Hemmansräntor till ett beräknadt sammanlagdt värde af 3,142 R:dr 37 sk. 5 rist. I afseende å de bland dessa ersättningsposter, som utgå till Roställen, är redan förordnadt, att de skola i mån af dåvarande Roställshafvares afgång indragas, och de anslag, med hvilka dylikt förhållande inträffar, torde derföre böra å Allmänna IndragningsStaten öfverföras. 1 de fall åter, då tilläfventyrs eftergift till större eller mindre del af något hemmans egen ränta är beviljad, anse Comiterade, att, till undvikande af onödig omgång medelst det eftergifna beloppets afförande under Anordningstitel, detsamma vid blifvande förvandling af dessa hemmans räntor aldrages och derefter endast återstoden af samma räntor för framtiden uppföres. För den händelse deremot, att hemman, som under eganderätt innehafvas, njuta ersättning medelst anvisning af tionde eller andra hemmans räntor, tillstyrka Comiterade underdänigst, att, så vidt ske kan, öfverenskommelse1 må beredas om viss capitalersättning derför, i likhet med hvad uti mom. litt. d. är vordet föreslaget. i) Under titel: Ryggnader och Reparationer afförde belopp innefatta följande, tiII enskilda egendomar utgående anslag : Uti Kopparbergs Län.
Judas själ ramlade ut ur hans bristande kropp vid hans död eller att på båda röfrarna hängdes målade bilder i munnen, hvilka föreställde deras själar, eller att djeflarna lade själarna på skottkärror för att transportera dem till helvetet m. m., redan detta är talande bevis på den råhet, hvarmed det ideela försinnligades83. Mindre anmärkningsvärdt är väl, att Maria Magdalena, en person, som i passionsmysterierna aldrig saknas och som der representerar det syndiga men omvända slägtet, uppträder som synderska sjungande och dansande med lättsinniga ynglingar eller soldater, föraktande systren Marthas förmaningar. Mera betecknande är bruket, att på det gräsligaste framställa frälsarens eller martyrernas plågande, för att derigenom så mycket tydligare åskådliggöra deras sublima höghet. Här är en genom naturalistiska öfverdrifter sökt effekt. I det nyssnämnda af Mone meddelade passionsspelet från första hälften af 15:de århundradet, framställes en gradvis stegrad misshandling, under det Kristus från Hannas föres till Kaiphas, derifrån till Pilatus och vidare till Herodes, ja slutligen urartar misshandlingen ända till ursinnigt raseri. Ännu gräsligare framställes martyrernas plågande, såsom uti franska mysteriet om den heliga Barbara, der författaren rätt synes hafva ansträngt sig för att öfverbjuda sig sjelf i påfinnandet af de vildaste och äckligaste plågomedel84. Dessa framställningar kryddades alltid af bödlarnas råa och plumpa skämt. Det tyckes nemligen, som hade förnämligast framställningen af det onda varit den väg, på hvilken det komiska inträngt i mysteriet. Och utan tvifvel ligger en sund känsla till grund för detta förhållande. Komiskt är det misslyckade sträfvandet efter ett mål, när detta misslyckandet är en följd deraf, att den handlande, i sjelfbedräglig inbilskhet om sin förmåga, tager mera för sig, än han rår med, och i sin djupsinniga enfald derföre ock väljer de mest förvända medel till målets uppnående. Och så starkt trodde man på det godas seger, på det gudomligas kraft, att alla det ondas försök att göra det segren stridig föreföllo löjliga.
116, angående återstoden af understödet för färjhållningen vid 3:ne pä Öland befintliga färjplatser, grundar sig på Utskottets hemställan i 14:de punkten af Utlåtandet N:o 99 samt motsvarar § 142 i nu gällande reglemente. § 117, angående anslag för verkställighet af beskattningsväsendets förenkling, grundar sig pä 146 § i sistnämnda reglemente. § 118, ang ende skatteförenkling'ns tillämpning på Sala silfververk anslagna räntor, upptager det förslagsanslag, som, enl. 147 § i 1860 års reglemente för år 1863 bör från Riksgälds-kontoret utgå; kommande detta anslag för nästkommande statsrogleringsperiod att uppföras pä Riks-statens 6:te Hufvudtitel, jemlikt Utskottets hemställan i 52 punkten af Utlåtandet N:o 99. § 119, angående ersättning för upphörandet af de s. k. frisoeknarnes tjenstbarhet till Dylta svafvelbruk m. m., är lika lydande med § 148 i nu gällande reglemente.
Då, på sätt ofvanberördt är, Utskottets Betänkande N:o 120 blifvit af 2:ne Riks-Stånd godkändt, och de till grund för återremissen anförde anmärkningar icke innefatta andra skäl för den ifrågaställde afskrifningen af Stats-Verkets bos Kammar-Rätts-Rådet Lindberg egande fordran, än de, hvilka, då detta ärende af Utskottet förra gången handlades, kommit under öfvervägande, har Utskottet, vid sådant förhållande, funnit sig föranlåtet att vidblifva sitt i detta ämne förut afgifne Utlåtande. Stockholm den 17 Juli 1840. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Juli kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Betänkande, N:o 157. (I. A.) Från Bonde-Ståndet har Utskottet erhållit åtterremiss å dess under N:o 15*7 afgifne Utlåtande, i anledning af väckte frågor om upphörande af den skattlagde qvarnar och sågverk åsatte grundränta; men som, enligt till Utskottet ankomne Protocolls-Uldrag, berörde Utlåtande blifvit bifallet af Borgare-Ståndet den 7, af Ridderskapet och Adeln den 17 samt af PresteStåndet den 27 sistl. Juni, anser Utskottet, till följd af 75 §. Riksdagsordningen, denna fråga vara afgjord och kan således dermed icke taga någon vidare befattning. Stockholm den 17 Juli 1840. Auk. till Exp.-Utsk. d. 18 Juli kl. 2 c. m. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Betänkande, N:o 164. (I. A.) Utskottets under N:o 164 afgifne Betänkande, enligt hvilket Uttskoltet ansett sig icke kunna, i anledning af Riksdags-Fullmägtigen Anders Jonssons från Östergöthlands
Förordning angående åtskilliga omständigheter, som bör iakttagas vid ändrings sökande i konsistoriernas utslag, Örebro den 29 juli 1812. Ständerna har anmält att då konsistorierna utövat domarmakt att vaka över eklesiastika ämbetsmäns och tjänstemäns förhållanden i och utom tjänsten inte fått nödvändig upplysning om deras utslag vunnit laga kraft, detta lett till åtskilliga olägenheter. Den som vill söka ändring i konsistoriernas utslag skall få veta om konsistorierna fört ärendet vidare. Han skall själv anmäla om han vill ha ärendet prövat i högre rätt allt inom 30 dagar. Örebro på rikssalen den 29 juli 1812. CARL. Kungörelse angående den städerna Söderhamn, Hudiksvall, Sundsvall, Härnösand, Umeå, Luleå och Piteå tills vidare i nåder beviljade utvidgade stapelfrihet. Stockholm den 11 augusti 1812. Borgarståndet har vid riksdagarna 1809 och 1810 hemställt att den beviljade stapelfriheten som endast rört export av i landet tillverkade varor och frakthandel borde utvidgas för Söderhamn, Hudiksvall, Härnösand, Umeå, Luleå och Piteå. Den borde tillåta mottagande av främmande fartyg. Detta har Kongl Maj: t godkänt till idoghetens och sjöfartens uppmuntran och förkovran. Särskilt de tre förstnämnda hamnarna får tillstånd att idka sjöfart utanför Östersjön och liksom de övriga handla med utländska hamnar. Söderhamn, Hudiksvall och Härnösand förbinder sig att införskaffa salt och hålla lager till de kvantiteter som anses gå åt. Stockholm den 11 augusti 1812. J LILJENCRANTS Fredsfördrag mellan Konungen av Sverige och Konungen av det förenade riket Storbritannien och Irland. Avhandlat och slutat i Örebro den 18 juli 1812 och därstädes ratificerat den 17 augusti och i Carlton House den 4 augusti. Vi har hos Hans Kongl Höghet Prinsen Regenten i Hans Maj: ts Konungens av Förenade Riket Stora Britannien och Irland funnit motsvarande benägenhet att sluta det krig som uppkommit mellan Våra länder. Vi träder i underhandling till upprättande av ett fredsoch vänskapsförbund mellan de båda rikena. Våra fullmäktige har varit friherre Lars von Engeström och friherre Gustaf af Wetterstedt. Storbritanniens fullmäktige var riddaren Edvard Thornton. Det skall vara en stadig oavbruten fred samt en uppriktig och fullkomlig vänskap och förening mellan
yrkade advokatfiskaIs-embetet, det landssekreteraren, enligt sist åberopade lagrum och författningar, mätte fällas att derför böta åtta riksdaler sexton skillingar; men som Petersson dels visat, att Konungens befallningshafvandes utslag då mera blifvit i häradets alla kyrkor kungjordt, och dels icke fordrat någon kostnadsersättning, fann advokatfiskals-embetet för sin del vidare påföljd af åtalet ej kunna äga rum; öfver hvilket slutpåstående landskamererare!!, så vidt det honom angick, blifvit hörd och aflemnat förklaring af det hufvudsakliga innehåll: att Kongl. Kammarkollegii kungörelse af den 1 Februari 1808 och cirkulär af den 23 September 1823 icke uttryckligen skulle stadga, att den derigenom förordnade föreskrift, angående kungörande och delgifvande af utslag i frågor om brooch vägdelning, borde i sjelfva utslaget införas, utan vore genom det uti berörda cirkulär förekommande alternativa förordnande att vederbörande kronobetjent eller den vinnande parten, efter hvarje måls särskilda beskaffenhet, skulle föreläggas att ombesörja kungörandet och delgifvande^ tvärtom antydt, att ett slikt föreläggande kunde, efter expeditionshafvandens godtfinnande, meddelas antingen uti utslaget eller genom skrifvelse till vederbörande kronobetjent; hvarföre och då vid sådant förhållande det tillkommit landssekreteraren, såsom expedilionshafvande, att, närkommunikationssättet icke blifvit i utslaget föreskrifvet, derom lemna vederbörande kronobetjent särskildt förständigande, och det icke tillhört landskamererare!! att vaka deröfver, alt landssekreteraren fullgjorde en sådan sin skyldighet, landskamrerare!! bestridt allt afseende å advokatfiskals-embetets mol honom framställda ansvarspåstående. 39 Och har Kongl. Hofrätten, medelst utslag den 9 Juli 1845, sig utlåtit och funnit det hafva ovilkorligen ålegat landshöfdinge-embelels ledamöter att, vid uppfattande af utslaget den 30 Juni 1840 rörande en ny vägdelning inom Göstrings härad, ställa sig till bokstaflig efterrättelse Kongl.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då han nu förnam att Hr Munck af Rosenschöld begärt votering, men Landtm, ej förnummit att han framställt något förslag till annan propos. än den Hr Landtm, gjort, Hr Landtm, finge begära få vela hvilken contra-propos. han vid voteringen önskade få antagen. Hr Munck af Rosenschöld: Då R. o. Ad. vägrar remiss af min motion, är den contra-propos. jag yrkar, den, att en sådan remiss icke kan mig enligt grundlagen förvägras. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, på de skäl han förut anfört, ej kunde framställa en sådan contra-pro pos. till antagande af R. o. Ad., emedan den vore stridande emot Riksd.Ordn. Gr. Horn, Claes Fredr.: Del är med största obehag, jag finnér mig föranlåten att deltaga i denna discussion; men jag gör det derföre, att jag anser intet obehag vara 55o Den 28 Mars f. m. ring stolt för aU kunna motväga ilen känsla jag äger för upprätthållandet af R. o. Ad:s yttrande-frihet. Jag vill påminna mig, alt då den ifrågavar. orimliga motionen väcktes af Hr Munck af Rosenschöld och understöddes af Hr Rosenqvist, erhöllo desse herrar tillstånd att ändra motionen. Då således motionen framkommit inom laglig tid, och densammas förändring blifvit medgifven, anser jag frågan om densammas remiss böra komma under pröfning; och hvad derefter beträffar frågan, huruvida motionen, med afseende på innehållet, bör remitteras, så finner jag, för min del, som visserligen erkänner det besynnerliga och oformliga i ordalagen, likväl icke ämnet vara af den beskaffenhet, att remiss å motionen, enligt grundlagen, kan vägras. Må det sedan ankomma på Utsk. att afslå motionen; men att vägra remiss deraf, kan jag icke, utan att göra mig skyldig till inconseqvens. Underl. R i dd. S ecr e t.: I anledn. af hvad Gr.
Den, som bifaller Bevillnings-Ulskottels förslag, att sådana personer, som äro boende vid Flygsands-fälten i Halland, med serskildt uppdrag att vakta och vårda de derå gjorda planteringar, må, till ett antal at högst 'JTolfj befrias från Bevillning, så vida de icke drifva annat näringsfång eller innehafva egendom, hvarföre Bevillning erlägges, samt att elt stadgande härom må i Bevillnings-Föroidningen intagas, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses hvad Bevillnings-Ulsknilet sålunda tillstyrkt vara afslaget, och kommer den härom väckta fråga, i följd deraf, att förfalla. Stockholm den 5 Januarii i83o. Bevillninzs-VIskottets Memorial N:o 60. Ankom till Exd.-Utsk. d. i3 Jan. i83o. Memorial, angående en förändring i nya Tull-Taxan vid artikeln Tågvirke. Sedan Utskottet, i det under N:o54» angående Stora Sjötulls-Bevillningen, afgifna Memorial föreslagit, att, i stället för ett af Vällofl. Borgare-Ståndet, vid artikeln Segel, antaget stadgande, måtte, näst efter bestämmelsen i Taxan om ''Segel nya” intagas följande ordalydelse: ”af utländsk tillverkning, hvarmed Svenska fartyg varit nödsakade att, i bevisligen förlorades ställe, sig förse, då de vid ankomsten finnas obrukade, samt i Öfrigt bibehållas den antagna Tull-afgiften af iö R:dr uti införseloch 1 R:dr i utförsel-tull för iooR:drs värde;” så hafva icke allenast Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högv. Preste-Ståndet samt IlederV. Bonde-Ståndet härtill lemnat bifall, utan äfven Vällofl.
N:o 264. tommas, i anseende tili flera trakters olika beskaffenhet, m. m., så torde det vara nödvändigt, alt en ny författning rörande gästgifverier och dit hörande bestyr bli! ver utfärdad, som utbyter de gamla föråldrade stadgarne emot nya, mera tidsenliga. Der förhållandet så medgifver, d. v. s. der gästgifvaregård, till följd af nyare kommunikationsmedel eller andra förändrade förhållanden, skulle kunna indragas, borde det vara gästgifvare obetagel, alt gästgifverirörelse!) sig afsäga, men der sådan indragning icke ulan olägenhet kunde ske, borde det åligga kommunen eller de nu blifvande landstingen att ordna dessa bestyr. Det synes obilligt, att uti en ort, der trafiken är ringa eller nästan ingen, det vid vite åligger gästgifvare att, til! i taxa bestämda priser, bålla en mängd saker ständigt till hands, hvarpå ej finnes någon afsättning, och det utan ersättning af kommunen för de honom härigenom ådragna förluster; helst det står hvarje ”husman” fritt, alt, i likhet med gästgifvare, sälja ölost och kaffe m. m.; dock utan de motsvarande skyldigheter, hvarmed den sednare är bunden. Det synes alltså klart, alt en gästgilvares skyldigheter åro stora, men bans rättigheter inga, och ali således gästgifveri, åtminstone ofta, kan anses sorn ett svårt onus för ett dermed förenadt hemman. Jag önskar derföre föreslå: att egare af hemman, hvarmed gästgifverirörelse är förenad, må ega rättighet att, i likhet med hvad rötande brånvinsutskänkning eger rum, samma rörelse sig afsäga. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålies. Stockholm den 29 November 11162. Anders Andreasson från Elfsborgs lån. MoUontr i Rond»'Ståndet 1662. Af $. Po Rosenberg från Christianstads ian, om anvisande af sialsbidrag lill en beslutad brobyggnad öfoer Rönneå vid staden Engelholm.
Lartbelem^s oek blifvande ultramarinska besittningars öfverlemnande till Kongl. Alrits serskildta förvaltning, denna (^otonie äterställes under moderlandets allmänna drätsel, sa att derpå tillämpas de lör Riket i öfrigt gällande förvaltningsoeb redov isningsgrunder. Utöfver följande i Lartbelem^-Oasssns namn upptagne län, nemligen r 76,250 R:dr Hamburger Råneo, körsträekte ak Rögstsalig Rans Naj:t Konungen, 60,000 R:dr samma m)nt ak den s. k. kilenska donations-konden, oeb 30,000 Rund Sterling ak Randelsbuset 8mirk, Ra^ne Smitbs i Rondo», bättar kolonien ieke kör andra skulder eller förbindelser, bvarken inom eller utom Riket, än för de förskott, som sk kongl. Alajrts bandeassa blifvit tid efter annan utgikne, dels till skilnad i kostnaderne för eoloniens administration, dels till andrs utgifter, dem kongl. i>Irrj:t ansett böra ak inkomsterna krän colonien Low§?. Laneo, bvilka af 8tat8-kontoret blifvit för8kjutne till ät8killige 0i-eadetter8 af de 3:ne ofräise 8 i än ilen underbäll iträn sr 1821 till är 1829, 8amt till pen8ion st numeri» atlidne 6eneralLieutenanten oeb bvilka 8enare förskott Kongl. Allett, genom Kä diga Li ef »leii 7 ^.pril oell 21 Naj 1830, förordnat böra af Lartllelem) londén erssttss, «s fort de88 tillgångar 8ädant medgifva. Longi.