Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Reglementet för sjö-militien den g December 1748 lill framtida efterlefnad; men vid työö års riksdag, uppå en del af BondeSlts yrkande, att bestämmas måtte, hvad tyngd trossen skulle utgöra vid dureh-marcher, blef deröfver, den 7 October samma år i nåd. förklarad!, alt ehuru i5 § i 1754 års gästgifvarordning föreskrifver, att icke större tyngd må läggas på släda eiler kärra med en häst, än 20 lisp. eller 4° l‘sPefter paret, ansågs dock viii armeens durcbmarcher, hvarje pär hästar, kunna i hvad väglag, som helst, lastas med 45 a 5o lispts tyngd; hvaremot hvad båtsmännen anginge, ofvanåberopade K. Reglemente lomme att gälla. K. Brefvet af den 10 Dec. 1766 förändrade detta Reglemente; och anbefalldes, att, så vida det utan landets olägenhet ske kunde, skulle marche-foreee till folkets fortskaffning nyttjas och, till besparing af tiden, icke flera än 6 man vara om en vagn, eftersom den eljest skulle blifva för mycket lastad och följaktligen längre dagsresor ej ske, än om commenderingen ginge till fots. Häri skedde åter ändring, på Allmogens und. anhållan, uti K. Resolutionen den 22 Mars 1770 § 12, men stadgandet uti nämnde 1766 års K. Bref upplifvades å nyo genom K. Förorda. den 3i Mars 1789, '§ i4, sålunda, att som marche force'e både för Kronan och manskapet vore det fördelaktigaste Tortskaffningssättet, skulle slika durchtåg under krigstid nyttjas, äfvensom uti fredlig tid, då det ulan landets olägenhet ske kunde, samt ej flera än 6 man vara på en vagn med 2tne hästar. Detta är ytterligare uti K.
Väl har Utskottet icke förbisett stadgandet i Kyrkolagens 15 Kap. 11 §, att »ingen skall trolofvas, som icke kan Lutheri catechismum och häfver begått Herrans nattvard.» Men ehuru hvad sålunda blifvit stadgadt angående trolofning, väl äfven måste gälla för äktenskapets fullbordande, torde det dock vara uppenbart att detta stadgande endast har afseende på medlemmar af Svenska kyrkan, enär meningen väl ej kunnat vara att t. ex. en katolik skulle, för rättigheten att ingå gifte med medlem af statskyrkan, vara förbunden att lära sig Luthers katekes. Vid pröfning af frågan, huruvida det medgifvande, som i förslagets 1 § är uttaladt, bör i vår lagstiftning adopteras eller icke, har Utskottet tagit i öfvervägande hvad deremot blifvit anfördt i det yttrande, sorn, enligt hvad ofvan är förmäldt, jemte remissen från Högvördiga Preste-Ståudet till Utskottet öfverlemnats. Detta yttrande är afgifvet af Herr Doktor Rundgren, med hvilken åtskillige af Ståndets ledamöter instämt.
Bôtel de Villes och inrikesrninisteriets statistik har nyligen visat, att i Frankrike till hvarje ledig lfirarinneplats finnas mellan 880 och 1,150 sökande med intyg öfver a t t ha aflagt i lagen stadgade examina. Amerika. Den första kvinliga i ?ra$Icchef kan Amerika berömma sig af. E t t telegram frAn New York uppgifver, att mrs Charles Haines nyligen blifvit utnbmd till trafikchef för Xedina Valleg jiirnvikgen. Handarbetets Vänner, Brunkebergstorg 18, S t o c k holm. Förening för den svenska kvinliga hemslUjdens fbradling i konstnarligt och fosterliindskt syfte. Utställning och försälj niug af Y afnader, Broderier. och spetsar. Undervisning i gammalsvensk konstväfnad och konstsömnad meddelas 15 Januari till 16 Juni samt 1 September till 15 December. Vidare underrättelser ii Föreningens Byra. Stockholms Musik-Institut. Uiidcrvisiiiiig, iiicddelas uti: Pianospeliiing, Iiarmoniliira och tontriiffiiing. Afgiftoii por iiibnnd iir: för iiybörjnroklassoii, 2 tiiiiinars iiiidervisiiing i vecknn, 6 kr. 1: 3 kl. iiodrc, S tini. i v., 10 kr. 1: s kl. öfre, 2 tiin. i v., 10 kr. II: % kl. iiedre och öfrc, 2 tini. i v., 15 kr. l1T: e kl., iitl~ildningsklassoii, 1 tiiiinios ciislrild Ick-. tion i .v., 20 kr. NYA, aniii~liiiiigar mottng.2s alla dagar kl. 1-2 uti Iiistitiitots lplisl, Rogeringsgntnii 61, 1 t r. Sigrid Carlheim-Gyllensköld, f. .d. olcv af Koiigl.
RcieRegjemeutet, men laga löner pa Stat; och böra de minst 2:ne är ä rad med samma Troppar lörrätta mönstringen eller inspektionen, för akt rätt kunna tömma om de äro i en tillelier aftagandr progrctzion. 2:0 GeneralInreiidentö-Deparrementet före, stäs af en Generalv Person. Dr t - Den io Januarrt. 615 Detta Departement omfattar de ärenden jammandragne, som nu l Kr-gsEollegium wsrrställas; och innehar GeneralJnrendenten säledes samma Embete som Vice Ordjöranden derstädes. Frän KrigsCollegiumssullrasssistas Indelnings och HusesynsLomoren, jvm egenteligen icke hofwa annan besättning, än hwad lil! indelta Armens Löningar och Boställen hör, och hwilka ärenden pä lamma sätt som andra Staters astöstngs och Boställens administration, rattare synes böra tillhöra KammaEvllegium 06) EtateKonkoret, hwarigenom den hufwudsakliga gräns wunnes, art detza Werk odeladt bibchälla Förwaitmnqen as al! ordinär emellan hwar Riksdag osvr!- ändr d Stats-inkomst och utgift. Widare skulle sränGencraiJntendents-Departemeritet sschas Forwairntngeu af wadstena Arigsmanohus, jom hänsöres enligt den här nedan uppgifna plan lill Armens PensiönsKatza. Widare ssulle strän GeneralJntendenrs-Dss parkementct sschaS ForcrsikacksnLDcpa! cementer. Detta Departement hrr, utom hwad till Fästnings-» bogg: aden hör, den särskilta omsorgen att besörja löningen för FortisikationsCorpsen, mahanda ben minst lämpliga af alla, tvid en Corps, lom, enligt sin natur, mäste wara spridd pä alla militärpunkter.
De förra tjena endast alt utröna befintlighet eller obefintlighet af en ifrågasatt lägenhet, och att mottaga räntegifvare.; klagomål öfver någon oreda; men upplysningar i sistnämnda fall kunna endast inom kollegium vinnas, och det är der all verkelig rättelse bör sökas och göras. För alt äfven i jordeböcker vinna nyhetens behag, skola nu så ringa antal kolumner som möjligt uppdragas. Det mesta skall utföras genom Slats-Vlskoltels Utlåtande, Aho 242. 19 länga beskrifningar och anteckningar, alldeles såsom i Konung Gustaf I:s tid, hvars ganska digra jordeböcker man, om kolumner användas, kan sammanföra på ett enda ark. ii. Genom detta sökande af största möjliga omfång, skall den kronan tillerkända utgiften för liggnrne och alla exemplaren deraf troligen icke stanna under 16 å 20,000 r;dr, alla andra hithörande omkostnader oberäknade. När härtill läggas de årliga förlusterna af forsellöner, af flera efterskänkta smärre inkomster, af penningevärdets fall, m. m. skulle man draga i betänkande alt antaga förslaget, äfven om det, i andra hänseenden, medförde verkeliga fördelar; mycket mera nu, då motsatsen inträffar. Sluleligen får jag åberopa den utveckling, herr biskop Heurlin gifvit åt detta ärende vid dess remiss från hög v. Prés te-s tå odet/'’ af Prosten Lundblad, emot indelda räntornas utgående i visst belopp i r:dr silfver. af herr Kack, C. J.\ ”Emot Utskottets tillstyrkande, att den uti ersättningen för indelda ränteoch tionde-anslag ingående forsellön å spanmål skulle af statsverket öfvei tagas, får jag mig reservera.
Fånge, som undergår enkelt fängelse, ehvad det såsom urbotaeller förvandlingsstraff ådömdt är, erhålle ock särskildt rum, om tillgång dertill finnes. Ej må han sättas tillsammans med den, som straffarbete undergår. 3 §. Vid behandling af fånge, som här omtalas, gälle äfven hvad af de i 1 Kap. stadgade allmänna bestämmelser å honom tillämpligt är; och lände i öfrigt till efterrättelse hvad angående tillsyn och vård om sådan fånge särskildt stadgas. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOIL BECKMAN, 1841!. Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N:o 58. 65 Reservationer: Af Herr Cederstråle J. K.: »Då jag deltagit i granskning af det förslag lill strafflag, sora nu för Rikets Ständer framlägges, men i anseende till enskilda an gelägenheter nödgas från riksdagen afresa innan Utskottets betänkande hinner uppsättas och justeras samt således icke blifver i tillfälle att deraf taga kännedom innan detsamma till Stånden ingår och följaktligen ej kan bifoga någon fullständigt utvecklad reservation i de frågor, hvaruti jag vid behandling af denna vigtiga fråga skiljt mig från pluralitetens åsigt, har jag dock velat i största korthet antyda mina åsigter i de hufvudsakligaste omständigheterna. Uti 2 kap. 7 § stadgas att domaren, då någon dömes till straffarbete, skall bestämma om och i hvad mån straffet skall verkställas i ensamhetseller gemensamhetsfängelse; men någon grund, hvarefter en sådan bestämmelse bör ske, är icke angifven. I fråga om användande af enkelt fängelse eller fängelse vid vatten och bröd har emellertid en slik föreskrift blifvit meddelad, och för min del har jag ansett den i förevarande fall icke heller hafva bort saknas. För den, som första gången på kortare tid dömes till straffarbete, synes mig ensamhetsfängelset företrädesvis böra begagnas och det under hela strafftiden, och då i anseende till strafftidens längd eller andra förhållanden nödigt blifver att en del af straffet verkställes i ensamhetsoch en del i gemensamhetsfängelse, torde en viss proportion emellan ensamhetsfängelset och hela strafftiden hafva bort bestämmas.
Län förläggas; N:o 20, i anledning af väckt motion, angåendeverkställandet af arbeten för Kongl. Flottans i Carlskrona behof; N;o 3o, i anledning af väckt motion, att Förvaltningen af Sjöärende - Fröt. Utdr. d. 21 April 13^4^ *» 9^ ra matte upplösas och dess göromål till Kongl. KrigsColleginm öfver flytta s; N:o 3/, i anledning af vacht motion, om meddelande af så beskaffade privilegier för Trelleborgs by, som medföra rättighet att bålla öppna salu bo dar; N:o 3a, i anledning af vackt motion, att Beväringsynglingarne icke mulle samlas lill vapenöfning förr, än de uppfordras till llikets försvar; och N:o 33, i anledning af väckt motion, angående rättighet för en Beväringsskyldig alt annan duglig karl i sitt s!alle sätta; saint afslogs N.o 22, i anledning al väckt motion» om utlåning af BeklädnadsCassornes medel. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lagutskottets Betänkanden: ]N':o 20, öfver Riksdagsfnllmiigtigen Er.c Ericssons från Westmanland motion, om prescriplionstid för domfäste fordringar; K:o 26, öfver Herr Friherre Jacob Ccderströms motion, om upphäfyande af förbudet att föra foder ifrån bole; jNt:o 27, öfver Riksdagsfullmägligen Johan Anderssons från Upland motion, dels om uppläsande vid hvarje Ting och en gång om året från Bredikslolarnc af Kongl. Förordningen ilen 28 Junii 1798, angående vissa omständigheter uti lagsökningsoch utmätningsmål, samt af Kongl, förklaringen den i5 Januarii 1SoG, "rörande behörig Domstol för klander emot räkning å borgade varor, dels oek att hänvisning till klander måtte å räkning af borgenären tecknas; y:o 29, öfver Herr G. F. Klingstcdts samt Riksdagsfullmägligen Peter Perssons från Jönköpings Län och Botvid Jonssons från Östergöthland motioner, om nedsättning af räntan å penningelån.
Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 15, i anledning af de vid Betänkandet, angående grunderne för den blifvande allmänna Bevillningen gjorda anmärkningar, antog Ståndet följande Bevillnings-grunder: * 1:0 Skyddsafgift från fyllda 18 år, med förbehåll, alt, vid pröfning af det från Utskottet inkommande Utlåtande, om tillämpning af denna beskattnings-grund kunna utsätta afgiflen i progressivt förhållande, ehvad Utskottet del föreslår eller icke; s:o Afgift å synbar förmögenhet eller inkomst, med det vilkor, som Ståndet här ofvan gjort, i afseende på skyddsafgift; eller att äfven ifrå gavarande afgift må kunna fastställas alt utgå progressivt; och 3:o Årlig Bevillning för caracters-fullmarter. I öfrigt lät Ståndet bero vid Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o i5. S. D. Till C onstitu,tions-Ut skottet remitterades Stats-Utskottets Memorial N:o ip5, med anmälan af anledning till anmärkning emot Föredraganden för Handels och Finance-Ärendena. S. D. I anledning af derom inom Ståndet väckt fråga, beslöt Ståndet, för sin del, att anmoda Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottety alt, inom en månad härefter, inkomma med Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Utskottets Betänkande N:o 35, rörande framställde motioner, angående Biskops-Embetenas indragning; och skulle respectire Prot. Uidr, d. 14 Julii iö34- Med-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas, alt deruti med Bonde-Ståndet sig förena. S. D. Till Statssamt Allmänna Besvärsock Oeconomie-Ut.skotten remitterades Anders Daniels ons från Elfsborgs
Disscnter-lagen, som medger dem, hvilka bekänna sig till kristna religionen, utan att vara medlemmar af Stats-kyrkan, att hafva fri offentlig religions-öfning i Norrige och att der bilda församlingar, under ledning af egna prester, samt tillåter fritt utträdando ur Stats-kyrkan; så har, till stöd för uppgifvande at ifrigastäjidft} i afseende på rcligions-friheten gällande lagar, hufvudsakligen hirf - 6 Lag-Utskottets Betänkande, A7o 33. vit anfördt, att de vittnade om en med var tid oförenlig intolerans; att de mera skadade än gagnade det religiösa lifvet; och att de stodo i strid emot Ilegcrings-formens 10 §. Så vidt man kan döma af de yttranden, som inom höglofliga Riddcrakapet och Adeln samt vällofliga Borgare-ståndet föranleddes af friherre Creutz'* och herr Henschens motioner i ämnet, kan man emedlertid ej sluta till någon allmännare spridd mening om lämpligheten att nu medgifva den påyrkade religions-frihetcn; och denna omständighet ger Utskottet anledning att här intaga det Utlåtande, som Lag-Utskottet vid 1847 och 1848 arens riksdag afgaf öfver då jemväl väckt fråga om upphäfvande af den i oftanämnde lagrum, 1 kap. 3 § Missgernings-baiken och 1 kap. 2 § Kyrko-lagen, för affall stadgade påföljd. »Enär ifrågavarande ansvars-påfö!jd,« yttrar Utskottet, rhar till ändamål att motverka möjliga försök att undergräfva den här i landet antagna troslära och såmedelst bevara Stats-kyrkans fasthet och renhet, samt af de diskussioner, hvartill förevarande förslag gifvit anledning inom Riks-stånden, visar sig, att allmänna meningen är emot den föreslagna förändringen, anser Utskottet sig ej eller böra densamma understödja.
(Stats-Utsk:s Ulhde N:o 215.) S. A. K. Medelst Nådig Skrifvelse af den 22 Juni sistlidet år har E. K. M:t behagat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af en sådan förändring i sättet för Justitie-Ombudsmannens aflönande, att hans af annan tjenst innehafvande lön må, på sätt redan är stadgadt i afseende på de inom Slals-departementen tillförordnade Expeditionschefer, kunna användas till aflöning åt den, som bestrider samma tjenst under den tid Justilie-Ombudsmannen är sjelf derifrån hindrad. Rikets Ständer dela den af E. K. M:t sålunda uttalade åsigt om lämpligheten deraf, att dea lön, som å gällande stal är anslagen forén tjenst, från hvars förrättande ordinarie innehafvaren är, under utöfning af Juslilie-Ombudsmans-embetet, förhindrad, i allmänhet oafkortad användes för bestridande af de med tjensten förenade göromål; men dä i afseende ä nuvarande Justilie-Ombudsmannen förekommer, att han, i egenskap af Häradshöfding i Luggude härad af Malmöhus län, innehar boställe, hvars afträdande under den lid, han bekläder Justitie-Ombudsmans-embetet, icke synes lämpligen eller skäligen kunna föreskrifvas såsom vilkor för åtnjutandet af den med beBih. till R. St. 4 Afd. 2 Band. 31 242 EscpedUions-Utskottets Furs It/g till i/nd eril.
Eöranledt af alla desse, i Utskottets tanka, oerjxotsägelige skal, finner Utskottet, att örn utgifvandet af till innebafvaren, eller till viss man och ordres siälde, saint således löpande, handskrifne invisningar eller assignationer utaf den ena enskilte personen på den andra', för närvarande icke kan helt och hållit förbjudas^ hvilket ock Utskottet, enär de ofvannämde till dess handläggning remitterade Mernorialer dertill ej gifva anledning, anser srg icke kunna föreslå , det likväl synes vara nödvändigt, att rättigheten för utfärdandet af dylike Assignationen begränsas, så att derigenom de ofordelaktige föl jder, hvilka, enligt hvad nyssberöröt är, af de samma härflyta, ina åtminstone till dethufvudsakligaste förekommas; Och som det är ostridigt, att om assignationen innefattar ett större penninge-belopp, dels hvar och en, som en sådan .emottager, mera noggrannt granskar och tillser hvad säkerhet och beqvämlighet han ka-n äga: till utfående af innehållet deraf uti allmänt gängse mynt, dels den samma icke kan med den lätthet och så vidsträckt, sorn då Assignationen är ställd på en mindre Summa kringlöpa, samt i allmänna rörelsen förblifva, tror Utskottet sig böra tillstyrka, att hädanefter det icke må blifva tillåtit, att utgifva så beskaffade Assignationer, som nu äro i fråga, på ringare Summa, än Ett Hundrade Riksdaler Banko, samt att en tid af o Au» månader, efter kungörandet deraf i hvar» Lag-Utskottets Betänkandeti. je ort, må bestämmas, inom hvilken alla nu i omlopp varande Assignationer på mindre bélopp böra vara inlöste; genom hvilket yttrande Utskottet anser det vara tydligt, att det tillstyrkte icke har afseende på sådana assignationer, sorn äro ställde på Riksens Ständers Banque, för hvilka de Författningar äro gällande, som angående en sådan assignationsrätt finnas utfärdade.
Detta tillägg kan icke anses ega fast grund i det allmänna rättsmedvetandet, då hvarken de högre domstolar, som öfver LagKomiténs förslag till allmän Kriminal-lag Uthden afgifvit, eller Högsta Domstolen, vid granskning af det nu förev:de K. Lagförslaget, yttrat ett ord om nyttan och behöfligheten af ett sådant tillägg; 3:o. Detta tillägg synes mig innebära en inre motsägelse, D e n 24 Mars f. m. 31S eftersom bestämmelsen »synnerligen mildrande omständigheter» icke, efter min uppfattning deraf, kan sammnnstå med den i den närmast föreg:de satsen gifna definitionen på mord, hvarjemte, om ock motsägelsen skulle kunna bortförklaras, följden blefve, alt hrad som bör betraktas såsom sällspordt undantag, skulle i viss mån till regel uphöjas; 4:o. Icke heller synes mig af olikheten i den definition på mord, som är gifven i 1734 års lag (»försåtligen och i löndom») och den, som i det K. Lagförslaget förekommer (»i upsät att döda, med berådt mod») skäl för det gjorda tillägget kunna hemtas, ty, om än i visst hänseende den torra definitionen är inskränktare, så är den ock i annat hänseende både obestämdare och vidsträcktare, emedan, såsom LagKomitén i dess, förslag till allmän Kriminal-lag bifogade, motiver sid. 48 yttrar, »af orden försåtligen och i londoni ej följer, att gerningsmannen åsyftat den andras död, eller ens föreställt sig den, såsom en möjlig påföljd af gerningen»; 5:o. Detta tillägg utgår från en sammanblandning af rättens oell af nådens begrepp, hvilkas olikhet lagstiftningen icke kan misskänna, utan att löpa i strid mot både de religiösa och de filosofiska principer, på hvilka rättsvetenskapen ytterst hvilar och hvilkas tillämpning äfven fordrar, att det största och svåraste brott måste beliiggas med det största och svåraste straff såsom konstant regel, från hvilken endast från nådens, men icke från rättens synpunkt, undantag kan medgifvas; 6:o.
Herr Hjerta har tillagt den önskan; ätt Lagutskottet måtte tydligen utreda huruvida 7 §. i 3 Gap. UtsökitingsBalken är förändrad , emedan det händér , att Landshöfdingar i somlige Län vägra att befordra ifrågavarande • mål. Om detta stadgande i allmänna Lagen verkligen är suspenderadt; så anser Herr Hjerta det likväl böra fortfara, till dess den nya Lagen bl ifver antagen och tills det genom regleringen af <le Administrativa Verken blifver afgjordt; om Laridshöfdingarnes Domsrätt skall fortfara; men om det ej är hvilandé, så hade Utskottet icke bordt vägra en sådan förklaring, som den Motionairen begärt; och Herr Friherre Cederström; Jacöhj har yttrat: att det ifrågavarande ämnet vore äf stort intresse i afseende på den enskilda Creditén, samt att, om den skall stärkas, så mäste utvägarne lättas för fordringars utbekommande; emédail allt sorn härvid försvårar, liar ett menligt inflytande; i anledning, hvaraf Herr Frihorren lika litet ansett sig kunna instämma med förslaget till den nyå Lagen, soni ined Lagutskottet; men då det tillhör Konungens Befallningshafvande; såsom Eve - 862 La^Utskettttt Betlinknnien. cutor, att lemna handräckning, och det ej är lämpligt, att på ett Promotorial lemna Uppdraget åt ett enskilt Ombud, sam möjligen icke med erforderlig drift och redlighet fylcle sitt kall eller ock förskingrade medlen, hvilket icke borde hända, om saken drifves genom ett Ämbetsverk; så ehuru desse Promolorialer äro ganska besvärliga för Landshöfdingarne och medföra en särskild ansvarsskyldighet, i händelse sådane medel skulle förskingras; har Herr Friherren ansett det vara nödvändigt, att bibehålla rättigheten , att, då man ej har enskilde kände Ombud, få vända sig till närmaste Konungens Befallningshafvande för att få sina saker genom Promotorial anmälde till något annat ställe, utan annan kostnad, än Charta och Postporto, PapperS-lÖsen och tillställelser.
Hr Printzensköld har uti sitt nyss uplästa anförande åberopat 75 § R.F. Afven jag vill åberopa densamma, men för att komma till ett alldeles motsatt resultat. Denna § innehåller att ”de årliga markegångstaxorna skola uprättas genom deputerade af alla Riksstånd, nämnde på det sätt hvarje Stånd serskildt för sig föreskrifver”. Nu har hittills BondeSt. varit representerad! genom utsedde deputerade, ifrån de serskilta Fögderierna till olika antal inom olika län, men alltid till större antal än ledamöterna af de öfriga RiksSt:n. Derföre har också hittills vid omröstningen tillgått på det sätt, att BondeSt. först afgifvit sitt votum och derefter de öfriga Stånden samt allra sist R. o. Ad. Enhvar inser, att derest R. o. Ad:s ledamöter velat begagna sig af deras rätt, så hade det helt och hållet berott på de sednast röstande, att bestämma raarkegången. Några olägenheter hafva visserligen hittills sällan försports af detta stadgande, till följd af den rättskänsla, som i allmänhet har gjort sig gällande ibland Adelns deputerade, men en hvar måste väl finna alt sådant sätt att tillvägagå, att det Stånd, som sist voterar, har rätt att bestämma markegångspriserna, ingalunda är lämpligt. Dessutom får jag anmärka att vid sista riksdagen, BondeSt. antog det förslag, som nu har blifvit inför R. o. Ad. framlagdt och att således BondeSt. derigenom uttryckligen förklarat, att de, i detta afseende önska att blifva satta i likhet med de öfrige Stånden. Det samma hafva Ståndets ledamöter inom StatsUtsk. förklarat. Jag anser derföre, att det vore i hög grad obilligt och oklokt om R. o. Ad. afsloge en sådan önskan.
Anslå en lämplig summa, att hörja med 10 eller 12,000 R:dr, af statsmedlen, i ändamål att dermed på underdånig anmälan godtgöra skjutsoch traktamentskostnad för de personer, som finnas benägne och qvalificerade att mottaga uppdraget att föra uppsigt öfver fornlcmningarne, ersätta erforderliga dagsverken vid doras undersökning och må hända till uppmuntran utdela premier till dem, som göra sig deraf förtjente; och 4:o. Besluta att, i händelse 1828 års Förordning upphäfves och ny Författning utfärdas, lämpligt vite ändock må utsättas för “obehörig person", som ofredar eller förstör minnesmärke, eller döljer eller bortförer jordfynd. Sammansatta Utskottet vill härvid först erinra att, då motionären, vid klandret af nu gällande lagstiftning i ämnet samt särskildt af 6 § i Kongl. Förordningen den 17 April 1828, antager att hvarje enskild samlare af fosterländska lornsaker genom sin berörda verksamhet gör sig skyldig till ansvar och till förJJih. till B. St. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 4. lust af det samlade, så synes motionären härutinnan hafva missförstått lagens mening; ty uti nyssberörda lagrum stadgas icke något ansvar eller förlust af lunnen fornsak för annan än den, som sådan fornsak funnit, men underlåtit i behörig ordning till inlösen hembjuda. Något försök att tillämpa dessa ansvarspåföljder jemväl på sådane personer, som sysselsatt sig med blott samlandet af förut hittade fornsaker, har, så vidt Utskottet kunnat erfara, ej egt rum, och lärer i alla händelser icke kunna med utsigt till framgång anställas. Än mindre synes motionärens förslag om uppkäfvande af ofvanberörda Kongl. Förordning vara af beskaffenhet att främja det af honom åsyftade ändamål. Kongl.