Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likasom vid flera föregående riksmöten, har jemväl vid del innevarande yrkande blifvit hos Rikets Ständer framslälldl om u pp hä Iva tide af Kongl. Förordningen den 20 November 1845, i afseende på handel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva, hvilken författning, som haft till syfte att förekomma oredlighet och bedrägerier, förmenats hafva verkat motsatsen af hvad dermed varit åsvftadt, i det den, genom de formaliteter, som den uppställt för skyddande af omförrnälda slags aftal, liksom gifvit sveket en anvisning att göra sig för lagen oåtkomligt. Rikets Ständer hafva ej heller kunnat undgå att finna ifrågavarande lagstiftning i flera hänseenden felaktig. 1 juridiskt hänseende innefattar densamma i så måtto ett misstag, att den sladgar en emot lagstiftningen i öfrigt helt och hållet stridande grundsats, nemligen den, att dessa köpslut skola ej allenast upprättas skriftligen, utan äfven på flera sätt offentliggöras, en afvikelse från Handels-Balkens enkia föreskrifter om köp af lösegendom, som ej kunnat undgå att utöfva ett menligt inflytande på hela vårt rättssystem. Och fastän de i författningen föreskrifna formaliteter icke innebära någon garanti för det i den skrifna handlingen omförrnälda a ('talets riktighet, vinna dock 252 Expeditions-lils ko (leIs Förslag till underd. Skrifvelse IS: o SOI. genom iakttagande deraf, kontrahenterna den presumtion för sig, att allt är ärligt, intilldess motsatsen bevisas, i stället att, enligt de allmänna grunderna för all rättegång, skyldigheten alt bevisa köpets verklighet åligger den, som från utmätning vill värja egendom. Men, delta oafsedt, är denna lagstiftning äfven i så målto felaktig, alt densamma, fastän yttersta orsaken dertill är att söka i ett af industrien framkallat sedligt behof, likväl för dettas tillfredsställande bestämt former, vid hvilkas användande man mäste göra sig skyldig till en osanning.
"Ha, förtrollerska, engel, hexa", ropade mannen i sängen, "och icke ett ord åt mig, utan endast detta fördjeflade, sockerströdda nidingsprat åt dig Rosina. Ja, jag kan väl förstå, att du ställer fint till för att lemna mig här i uselheten. Det kan också vara detsamma. Ack, och ett sådant möte efter tre år! Men hon är qvinna. Tre år, hvilken evighet för en qvinna! Hvilket elände, och jag trodde dock henne vara af bättre metall än de andra! Ha, jag har lidit för mycket, min kraft bröts, då fosterlandet dog. Se, jag kan ju ej bära detta slag". Han lutade anletet i händerna och gret som ett barn. Rosina satt tyst vid sitt barns vagga och vyssade sakta. Slutligen steg hon upp, gick fram till mannens bädd, jemkade den till ett beqvämt läger och strök med sina mjuka varma händer sakta och smekande utefter hans lockar, och det tycktes, som om han deraf känt ett omedvetet välbehag. Småningom rundades i Rosinas öga en tår, som långsamt rullade utför kinden och föll på en ros, hvilken stod i ett vattenglas vid mannens hufvudgärd. Hastigt flög den lilla fogeln till och plockade upp tåren med sin näbb och flög bort. Och fogeln flög, och frun följde, och hon undrade hvad detta skulle bli af, men fann sig snart åter hos trollqvinnan, som gaf henne en liten dosa, sägande: "Lemna detta smycke åt er dotter, och lär henne att bära det rätt; det är det skönaste en qvinna kan bära: smycket heter ödmjukhet". Och den stolta frun ryckte upp dosans lock, och derinne låg en enda diamant af den renaste och skönaste klarhet. Det var Rosinas tår. Men vredgad kastade frun både dosa och smycke så, att de trillade långt bort, och vändande sig hånfullt från den dåraktiga trollqvinnan hastade hon ut för att söka ett bättre smycke åt sin dotter. Men diamanten, Rosinas tår, den blef qvar, och den finns väl således än i Suomilandet. Suomis döttrar, låtom oss söka den! Allt huru man tar det.
Etuiets bredd bör d å vid saxens spets vara 5 cm. och vid handtaget, där det är bredast, 8 cm. Då syster Lisa gjort detta, lämn a r h o n bror Gösta etuiet, och n u är det s o m h a n s verk skall börja. Belle-soeur. Skriftygsmatta. Bladet bör v a r a 42 cm. långt o c h 2 8 c m. b r e d t. Vingarna öfverklädas m e d ljusgult siden, och dessa ådras med tusch; kroppen göres af s v a r t p l y s c h. Solfjädersväska. För mammor åt sina döttrar. Ett stycke plysch, 80 cm. långt och 20 cm. Lisa. Belle-soeur. som finnes äkta e n d a s t uti vär Stockholms Kaffe-Aktiebolag IDUN 358 ungefär på samma sätt. Flickorna få mera sällan höra, att de skola lära sig arbeta, att arbeta är lifvets » alfa och omega », och att i vår tid det blir allt trängre om rum för dem, som ej kunna den konsten. I de förmögnare hemmen v ä x a flickorna upp, omgifna a f » tjänande systrar »; de få hjälp med allting, att kläda sig och att hålla sin garderob i ordning, att städa sina rum, att bädda sina sängar och att duka bordet, och de ha ungefär samma afundsvärda ställning som ägaren af » Bord, duka dig! » i d e n kända sagan, ty allting erhålles utan den ringaste möda, omtanke eller ens eftertanke. Under hela skoltiden, som varar från 7 till minst 16 års ålder, fordras ej den ringaste omtanke eller det ringaste praktiska arbete af flickorna, och tyvärr kunna de ej heller åstadkomma något dylikt, ty äfven den tid, som anses vara ledig från skolan, går åt till arbete med läxor o. s. v., och de stackars flickorna äro ofta alldeles utpinade a f lektionerna (i parentes sagt, är det lika illa ställdt med pojkarnas läsning, fastän lifvet sedan blir deras läromästare och det en ganska hård till på köpet).
Om nu predikant skulle på statens bekostnad anställas vid Carlsbad, der, som jag har sagt och som hvar och en vet, flere Svenskar uppehålla sig än på andra utländska badorter, 124 Den 14 Januari f. m. så är det icke något skäl, enligt hvad jag kan se, för att befara att predikanter komma att anställas vid alla möjliga utländska liad och brunnar, helst K. M. alltid kommer att för hvarje särskildt fall pröfva behofvet deraf. Då detta lilla belopp städse blifvit väl och till stor nytta användt, så får jag, under anhållan, att detsamma måtte fortfarande få utgå till detta ändamål, yrka afslag å i fråga vide punkt af Stats-Utsk:ts Betänk. Gr. von Platen: Jag skulle icke besvära R. o. Ad. ännu en gång, stöde jag ej i den belägenhet att behöfva afeller tillstyrka afseende å en af R. St:r uttryckt önskan. En ledamot har ock velat påpeka denna af Stats-Utsk:t gjorda hemställan, såsom någonting mera grannlaga, derföre att den hade egenskap af en önskan; men det måste den också hafva, såsom afseende medel, hvaröfver K. M. anser sig ega dispositionsrätt. Förenande mig i hufvudsaken med Hr MontcomeryCederhjelm, har jag velat tillägga ett par ord, för att få framställa till R. o. Ad., om det skulle vara en åtgärd att klandras af R. o. Ad„ att 600 rdr användas för att skaffa tröst och själavård åt sådarie sjuklingar, som blifvit tvungna att söka återvinnande af sin helsa i främmande land. Jag önskar att användandet af hvarje anslag af R. St:r vore så fritt från klander som användandet af dessa 600 rdr. Hr von Ehrenheim: Jag är endast uppkallad af den siste värde talarens yttrande, att en hemställan i denna fråga borde undvikas, äfven derföre att den, såsom gällande ett anslag, har en vida större betydelse, än hemställanden i andra ämnen, — moraliskt möjligen, konstitutionell icke, ty de använda medlen hör till dem, som ostridigt af K. M. kunna inom hufvudtiteln användas med eller utan afseende å hvad R.
För beredande af en öfversigt af Nya Ulldiskont-fondens ställning under revisions-året, få Revisorerne härjemte bilägga det för samma år öfver nämnde fond upprättade kapitalslut, enligt hvilket fonden, som vid 1854 års utgång ägde en behållen tillgång af 3,078: 47. 6. fenom influtne ordinarie och förfallo-räntor haft en inomst år 1855 af 615: 36. 1. Utgifterna deremot, bestående uti ränta till Rikets Ständers Riksgäldskontor för af kreditivet begagnade medel 515: 43. 8. Reseoch traktaments-kostnader för utlåning vid 1855 års ullmarknad i Norrköping 89: 31. 6. uppgingo sålunda till 605: 27. 2. hvadan behållna tillgången vid 1855 års slut utgjorde R:dr 3,089: 8. 5. deruti likväl innefattas osäkra fordringar till belopp af 599 R:dr 6 sk. Å fondens hos Rikgädskontoret ägande kreditiv hade i och för lånerörelsen under året begagnats 18,760 R:dr. Räkenskaperna för år 1855 öfver de å Riks-statens sjette Hufvud-titel anvisade Manufaktur medel, äfvensom öfver de i sammanhang dermed redovisade Extra Licent-, Tulloch Konfiskationssamt Eskilstuna Fristadsmedlen hafva i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskade utan anmärkning. Af det utdrag ur berörde räkenskaper, som härhos bifogas, imhämtas, att behållningen af samtlige ifrågavarande medel vid 1854 års slut uppgick till 21,182: 14. 6. och inkomsterna under revisions-året till 15,016: — 9. Tillsammans Utgifterna, bestående af premier för tillverkning af finare lärfter, stipendier och arfvoden, resebidrag och understöd åt fabriks Och slöjdidkare, aflöning för tjenstemän i Eskilstuna fristad m. m. hafva deremot under samma år bestigit sig till 22,422: 1.
Utskottets afsigt är nemligen blott den, att i första rummet uttala behofvet af i offentlig väg meddelade bestämda föreskrifter uti ifrågaställde hänseende, och att derjemte anmärka ett par af de väsendtligaste brister, som, efter Utskottets åsigt, vidlåda de serskilde arbetsmethoderne, om hvilka Utskottet sökt vinna kännedom. Berörde behof har äfven länge varit erkändt. Förändrade förhållanden, tillökning i antalet af så väl ledamöter, som betjening, påkallad af göromålens tillvext, gjorde den arbetsordning, som Götha Hofrätt år 1776 erhöll, mindre lämplig; och bristen i omförmälde hänseende i Svea Hofrält borde afhjelpas. Det var derföre, som, efter hvad Utskottet inhemtat, Hofrätternes Presidenter redan för flere år sedan hade sammanträde. Man har väl ännu icke erfarit resultatet deraf, men början kan dermed anses vara gjord för uppnående af del mål, Utskottet, lika med motionärerne, anser af synnerlig vigt. Man har hört invändas att det borde vara Hofrätternes ensak att ordna deras arbete, att derföre föreskrifva sättet, att reglera och bestämma tjenstemännens verksamhet; — men, om än sådant i viss mån måste vara dem öfverlåtet, så synes deremot karakteren af sättet, hufvudsakliga rigtningen af verksamheten vara ett föremål för den makt, som ordnar Statsbestyren, som deri ingjuter enhet och kraft; och det erfordras dessutom mången gång en yttre och mäktig vilja för alt borttaga vanor och bruk, som i åratal varit följde. 46 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 35. Sådana vanor oell bruk hafva i allmänhet sin grund antingen i saknaden af lie stämda föreskrifter eller i meddelade föreskrifters olämplighet. De blifva alltid olika på olika ställen; och derom vittnar olikheten emellan Svea Hofrätts och de öfriges arbetsmethoder. Enhet i arbetssättet synes emedlertid böra ega rum och deraf följer behofvet af allmänt giltiga föreskrifter härutinnan.
Lagförklaringen säkerligen torde kunna vara definitivt afgjord. Men huruvida en sådan Lagförklaring, om den vinnes, kan hafva någon återverkande Banco-Utskottets Betänkande Nto i3. II kraft på rättsförhållanden, sorn uppkommit under vederbörandes förlitande på de Lagbud, hvilka dittills varit gällande, blifver en serskild fråga, sorn ej är föremål för Banco» Utskottets yttrande, På grund af hvad i ämnet nu blifvit nlredt, finnér Banco-Utskottet sig föranlåtet tillstyrka : Det någon serskild Autorisation för Banco-Styrelsen, till inställelse af Banco-Auctioner, icke må, så länge nu varande 18 och 19 §. §• uti 1818 års Intecknings-Lag ega gällande kraft, af Rikets Ständer medgifvas. Stockholm den 4 Februarii 1829, STOCKHOLM 1829, tryckt hos Jon Ad. Walldcn. Utlåtande, i anledning af en fr uti Högloft. Ridderskapet och Adelfi, remitterad Motion, att Utskottet måtte till Rikets Ständer inkomma med upplysningar, så väl rörande Bankens närvarande ställning, söm fordna Författningars och åtgärders verkningar i anseende tilt Fenningeoch Creditrörelsen, samt vid samma tilL fälle yttra stg angående de olika förhållanden, som i andra Landers Bankrörelse förefinnas* JJeil till Bäncö-Utskottet under den 4 förlidne December remitterade framställning i detta ämne* af Herr O. Hjerta, ar af följande lydelse i . ‘'Slutligen får jag, 1 sammanhang med dessa mina Motioner, samt med den af Herr Grefve vort Schivérin gjorda Motion, angående öfverlemnandet af Baneo-Fullmäg» till: till lliki. St.
Och han fick ned den ene efter den andra på knä. » Bed, bed I » ropade han, » bed att Herren må komma och taga sin boning hos dig! Bekänn dina synder, anropa honom om nåd och barmhärtighet. » Och där bads. Detta svärmeri grep barnen epidemiskt. Under dessa söndagsskoletimmar smälte de i tårar, deras darrande läppar stammade ord utan förstådd mening. Här ropade en, i känslan af sin stora syndaskuld, om förlåtelse, där jublade en mun i visshet om, att de blodröda synderna blifvit snöhvita. Och de djupare anlagda barnen tog skolläraren in till sig och fortsatte där med det ändlösa bedjandet. Kerstin var en sundt religiös natur, och hon kände verklig fasa för detta sätt att behandla barBidrag mottagas med Logogryf. nen. Hon talade med skolläraren därom, men han sökte öfverbevisa henne om, att det endast » var Herrens lifgifvande andes fläkt som börjat blåsa öfver förtorkade tegar. » Hon protesterade. Barnen måste taga skada af detta känslorus, och hon ville ej längre deltaga i söndagsskolan. Det dröjde naturligtvis icke länge, förrän man i hemmen kom under fund med, hur det gick till i skolhuset på söndagsmiddagarna. Barnen kommo hem rödgråtna och upprörda, några af dem blefvo rent fysiskt sjuka. Man klagade för prosten, och han tog skolläraren i förhör. Eriksson förnekade, att han behandlade barnen orätt. Så öfvervar prosten en söndagsskolelektion. Men då gick det till på vanlig sundt och förnuftigt sätt. Skolläraren förklarade sedan, att han kännt sig » bunden i anden » genom prostens närvaro. Föräldrarne förbjödo sina barn att besöka söndagsskolan, men en sådan makt hade Eriksson fått öfver många af dem, att de smögo sig från hemmen på andra-tider för att bedja tillsammans med sin lärare. Då tog prosten Thorell i med hårdhandskarne. Han förbjöd söndagsskolan, och Eriksson kallades inför skolrådet. Han infann sig, och prosten sökte bevisa honom, att Herren alltid far fram som ett stilla väder och icke på det orkanlika sätt som han. Men skolläraren försvarade sig energiskt.
St. alltsedan 180g sjelfmant rättat, och skulle jag för min del anse det vara vådligt om en annan princip stadgades. Det af Gr. florn omnämnda correctivet, innefattande förlust af riksdagsmannarätt för den sora 3 gånger å rad försummar att inställa sig i Utsk. är så kraftigt, att man icke behöfver befara, att förstärkta StatsUtsk. icke skall blifva fulltaligt. Att i går ett messfall in - 224 Den 21 April f. m. träffade var helt och hållet tillfälligt och derifrån lärer man således icke kunna draga slutlöljder för framtiden. Jag kan icke förena mig i den åsigt, att det skulle bero på ordföranden i förstärkta SlatsUtsk. att handla mot en maxim, som erhållit vigt af grundlag under de 3o år den varit följd. Hr von Hohenhausen, Carl: Jag anser det vara orätt, alt en enda ledamots egensinnighet skulle kunna omintetgöra en föreslagen voter.s-propos. Med Hr Bråkenhjelm förenar jag mig deremot i den anmärkningen, alt jag icke tror att alla ledamöterne förtjent den slags tillrättavisning, som deras ordförande gifvit dem; ty tydligt måste vara att det vore en orimlighet att alla suppleanterna onödigtvis skulle sitta och vänta hela dagen, för den händelse att de behöfde inträda efter någon afgången ledamot. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Jag anser mig böra upplysa att Gr. Horn icke gjort sin framställning såsom någon tillvitelse mot någon eller några af R. o. Ad:s ledamöter, utan derföre att påminnelse måtte äga rum för ledamöterne och suppleanterne i förstärkta StatsUtsk., att, så vidt möjligt är, vara tillstädes. — l afseende på sjelfva principfrågan anhåller jag att få tillkännagifva huru jag ser saken. Min mening var stridande mot ordförandens och jag hörer således till massan af protestanterna. Gg §:n Reg.F:n innehåller: ”Då skall StatsUtsk. förökas med så många ledamöter af RiksSttn, i vanlig ordning valde, att de blifva 3o af hvarje Stånd.
John ung flicka SÖKER SIG PLATS I FAMILJ » ATT GÅ FRUN TILLHA DA », PÅ LÖN FÄSTES INTET AFSEENDE, MEN V NOVEMBER, OM SVAR MED UPPGIFT OM LÖNEANSES SOM MEDLEM AF FAMILJEN. SVAR EMC VÄRDINNEPLATS ANSPRÅK OCH REFERENSER SNARAST INSÄNDAS TILL SÖKES TILL HÖSTEN, AF PLIKTTROGET, ORDENTLIGT SES MED SNARASTE UNDER ADRESS: » EMMA FRU J. THEORIN, LJUNGBY. (524) OCH MUSIKALISKT YNGRE FRUNTIMMER, AF GOD OVESHOLM, PÖSTE RESTANTE. (504) FAMILJ, SOM GENOMGÅTT FULLSTÄNDIG KURS I M A T L A G N I N G O C H Ä G E R F L E R Å R I G VANA VID HUSEN 18 ÅRS FLICKA PLATS SOM VÄRDINNA AF GOD FAMILJ, SOM GENOMGÅTT ELEMENTA OCH HUSHÅLLERSKA I ETT NYBILDADT INSPEKTORSLIGA GÖROMÅL. GODA REKOMMENDATIONER. SVAR TILL » L — Z », LÄROVERK OCH HANDARBETSSKOLA, VAN VID HU HEM PÅ STÖRRE EGENDOM I NERIKE, ERHÅLLER LIGA GÖROMÅL, ÖNSKAR TILL HÖSTEN PLATS I F Kramfors. ETT ALLVARLIGT FRUNTIMMER MELMILJ ATT GÅ FRUN TILLHANDA. SVAR TILL » E. O LAN 30 OCH 40 ÅR. SJÄLFSTÄNDIG PLATS. JUNGADRESS: KAPTEN C. OHLSSON, BROGATAN SLÖJDLÄRARINNA, FRU FINNES. LÖN 150 KR.
Att äfvenledes berörde Fond hittills varit belastad med aflöningen samt kostnaden till beklädnad, sängkläder, eldningsoch lysnings-persedlar m. m. för allmänna arbetskarlarne i Carlscrona, till följande belopp, nemligen: Aflöning 6,083: 161 Beklädnad • 2 3,613: —■ Sängkläder ~ ' 500: — Eldningsoch I.ysnings - persedlar, Tractamente för Befälet, Skrifmaterialier m. in. 2,030: —r Tillsammans }*,as6: 16. Underdåniga Skrifvelser. 89 samt att en lika summa erfordrats till aflöning m. m. för de tvänne Compagnier allmänna arbetskarlar, till lika styrka, eller inalles aoo man, som blifvit organiserade på Fästningen Kungsholmen vid Carlscrona, att derstädes vid samma Fästnings iståndsättande, användas, och hvilken summa utgått, dels af anslaget för berörde Fästnings reparation och dels af allmänna Fångvårdsfonden; hvarförutan på Riks-Statens 3tdje Hufvud-Titel, till utgående af anslaget för FörsvarsVerket på det hela, jemväl vöre upptagne årliga kostnaderne för öfrige på Rikets Fästningar varande fångars och allmänna arbetskarlars beklädnad, sängkläder samt eldningsoch lysningspersedlar; men då det allmänna egenteligen hade fördel deraf, att sådane personer, som antingen genom brottsliga tilltag redan förnärmat allmänna säkerheten, eller genom bristande sysselsättning och näringsfång, kunna till brottslighet hänföras, varda haline till arbete och, om än genom tvångsmedel, satte uti en nyttig verksamhet, har E. K. M. funnit mindre lämpligt, att berörde Hufvud-Titel och följakteligen anslagssumman för Försvars-Verket, med dertill hörande F"lottornes Nybyggnadsoch Underhålls-Fond, vidare belastas med Ifrågavarande kostnader, äfvensom med aflöningen för allmänna arbetskarlarne i Carlscrona, ifrån hvilket anslag E. K.
R:dr värde och 1 R:dr 12 sk. införselsafgift per skålpund samt för den af bomull, lin eller hampa, enkla eller blandade, 3 R:dr 16 sk. värde och 4° s^- införselstull skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, komma nuvarande bestämmelser att bibehållas, nemligen, då bredden utgör högst ett qvarter, 3o sk. värde och 6 sk. införselstull alnen för den första rubriken, i5 sk. värde och 3 sk. införselsafgift per aln för den andra, samt 10 sk. värde och 2 sk. införselstull alnen för den sista rubriken , samt för överskjutande bredd tullvärden och afgifter i proportion ökas. Brunsten. Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden hafva bifallit Utskottets hemställan om upphörande af utförselsafgift å denna vara, men Ridderskapet och Adeln bibehållit den derå till 2 sk. 6 rst. Sk®, nu bestämda utförselstull, hvilket sistnämnde beslut, derest det vidhålles, föranleder följande omröstning: 21 :o. Den, som godkänner Utskottets förslag, att Brunsten bör afgiftsfritt få utföras, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Bih. till R. St. Prot. 184S, S Sami. 1 AJd. 15 Häjt. 3 18 Bevillnings-Utskotlets Memorial, N.-o Jo Vinner Nej, bibehålies derå nuvarande utförselstull 2 sk. 6 rst. per Skff. Böcker: på främmande språk, samt chartor, musikalier, notoch ritböcker. på Svenska tryckte: Biblar, gifne till Svenska Bibelsällskapet. Med inbundet rent eller linieradt papper.
Mitt recept är, såsom man finner, mycket enkelt, men, om jag ej misstager mig, ligger deri Italiens räddning. Hvarken påfven eller konungen be-höfver för en sådan allians blifva revolutionär. * De skulle tvärtom sluta förbund mot revolutionen till förmån för den sanna friheten och det verkliga framåtskridandet, som motarbetas af revolutionen. Om ett dylikt fredsförbund brag-tes å bane, skulle konungen röna något motstånd bland sina röda rådgifvare och påfven bland sina svarta; men ljuset är hvarken rödt eller svart; det förenar alla farger till ett enda klart sken; det är efter detta enda ljus man bör sträfva, för kärleken till den sanna och goda. Depretis är en slug man. Men skall han, innan han dör, våga göra denna ärofulla dröm till en verklighet? Påfven Leo XIII är en klok man. Skall han hafva nog styrka att erkänna, att i Italien plats finnes endast för en konung och att hans eget herradöme är trons rike, hvilket är mycket vidsträcktare och mäktigare än konungariket Italien? Ett förbund mellan påfven och konungen är till stor fördel för Italien sjelft, från allmänna sedelagens synpunkt, såvida ändamålet med en dylik samdrägt är upphöjdt och frisinnadt. Det handlar om att sammansluta två betydelsefulla makter, den borgerliga, företrädd af konungen, och den moraliska eller religiösa, företrädd af påfven, för att bilda ett idéelt italienskt samfund, som är genomträngdt af framåtskridandets nödvändighet och sträfvar mot ett högt mål. Man måste hindra affärsmän, intriganta personer, skälmar och sofister från att blanda sig i detta förbund; hela denna lågsinnade hop måste trängas åt sidan och lemna plats för män med hjerta i bröstet; vår tids skönaste verk skall vara en försoning mellan staten och kyrkan i framåtskridandets anda. Om man uppnår detta resultat, skall Italien också vara utsatt för en fara mindre; man skall der med mindre oro upptaga återställandet af monarkien i Frankrike; vare sig en Napoleon eller en prins af huset Orleans bestiger franska tronen, skulle vi ej hysa någon farhåga för ett heligt krig; ett sådant vore omöjligt från det ögonblick, då kyrkans öfverhuf-vud slöt förbund med konungen af Italien.
Hästantalet hade år 1833 ökats till 85, år i835 till 145, år i83S till 178, och har sedan denna tid varierat emellan i83 och 192 stycken. Samtlige contanta utgifter under nyssnämnde 12 år, aflöningar deruti inbegripne, uppgå, enligt Stuteri-Öfver-Slyrelsens till Kongl. Maj:t afgifne berättelser, till ett belopp af 249,312 R:dr B:co. Till bestridande häraf äro använde: 11,000 R:dr af Rikets Ständer anslagne till hästars inköp, 15,694 R:dr för en gång beviljad byggnadshjelp, 5ooo R:dr årligt anslag, utgörande för 12 år 60,000 R:dr samt 20,143 R:dr 42 sk. 7 r:st., som tid efter annan blifvit tillskjutne af Stuteri-Öfver-Styrelsens under bänder hafvande medel, eller tillsammans stats-medel R:dr 106,837: 42> 7* De återstående 142,474: 3g. 8. hafva genom den drift och omtanka, hvarmed Stuteriet blifvit förvaltad t, anskaffats genom försäljning af hästar, kreatur och jordbruks-alster m. m. Då Ottenby Kungsgård var för Statens räkning utarrenderad, uppgick arrendet i medeltal af 10 år till 3oa5 R:dr B:co. Om härtill lägges Statsanslaget 5ooo R:dr B:co, utgör hela den summa, som ärligen betungar Stats-Verket för underhållet af Ottenby Stuteri med dess 190 å 195 hästar, endast 8025 R:dr B:co, eller för hvarje häst ungefärligen 42R:drB:co. Med lika omtanka förvaltas Strömsholms Stuteri och Flyinge Hingstdepöt, ehuru det, i anseende till svårigheten att bestämma sjelfva Kungsgårdarnes afkastnings-värde, är för mig omöjligt att med den noggrannhet, sorn vid Ottenby, uppgöra kostnaden för hvarje derstädes befintlig häst.