Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr IVmm J. och Riksdagsfullmägtigen Anders Larsson från Upsala Län hafva förklarat sig instämma uti Anders Anderssons Reservation. Emot ser skilde punkter: "Vid försvaret lill lands, 2ulra punkten, angående anslag för 24 Kust piecer. Bi/i, till R. St. Af Hrr Oxehufvud G. A:, Leijonflycht, afl Ström J., Biskop Thyselius samt Prosten Astrand, hvilken sistnämnde anfört: ”Jag yrkar, att medel till 6 Kustpiecer eller Bombkanoner måtte be-viljas, till ett bevis, att Rikets Ständer väl skulle önska bevilja hela summan men ej för närvarande dertill kunna utfinna tillgångar.” Yid gede punkten, i fråga ora äskadt anslag för Carlstens iståndsättande. Af Herr Oxehufvud, G. A ”Efter de fullständiga upplysningar, som dels med återremissen från Stånden, dels af enskilde Ledamöter, blifvit Ilöglofl. Stats-Utskottet meddelade, hade jag icke förmodat, att Stats-Utskottet, med (01 -blifvande vid sitt förra beslut, skulle tillstyrka Rikets Ständer, att afslå den ringa summa Kongl. Majrt begärt till Carlstens Fästnings istånd sättande, aldraminst di inom det Höglofl. Stats-Utskottet icke en enda Ledamot under öfverläggningen uppstått att vederlägga rigtiglieten af mina gjorda framställningar i detta ämne. Det fordras sannerligen blott att kasta en flyktig blick på Ghartan, för att lätt falla och bedöma vigten af en hamn, den enda i Sverige, som alla årstider är tillgänglig för större och mindre fartyg. Att denna hamn bör ändamålsenligtbefästas lör att under ett krig kunna uppfylla det stora ändamålet, hvartill naturen liksom synes hafva danat den vid foten af en klippa, omgifven af skär, å Skandinaviens vestra kust, kan icke bestridas, liksom att de ordinarie anslagen dertill äro otillräckliga. Stora militairiska insigter erfordras icke, för att inse, det Carlstens fästning och Marstrands hamn, försatte i det försvarstillstånd, som, enligt af Kongl.
Hvad beträffar den emot StatsRådet Hans Excellence Herr Grefve Cederström uti 3 punkten gjorde anmärkning i afseende på berörde affair, så har jag redan i ett föregående yttrande tillkännagifvit min öfvertygelse vara, att 106 och icke 107 §. RegeringsFormen, bordt emot honom tillämpas, och yrkar altså, att denna punkt måtte till Utskottet återremitteras, så att Utskottet måtte komma i tillfälle, att efter öfvervägande af de anförde skälen tillämpa förstnämnde S. Det Den 18 J111 i i e. m. 353 Det må förlåtas mig, om jag anser den i fjerde punkten emot förre StatsSecreteraren Arnell gjorde tillstyrkan för en verkelig parodie; enär Utskottet väl bordt veta, att anmärkningen icke innefattade en sådan förbrytelse, för hvilken Arnell kunde från främmande Magt reclameras; hvadan, och då någon åtgärd emot honom icke kan äga rum, det torde vara häst, att låta hela anmärkningen förfalla. Hvad angår den emot tillförordnade Föredraganden Herr ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz gjorde anmärkning, så anser jag väl det deri upptagne förhållande innefatta en förseelse; men den uppgår icke till den höga qualification, att Rikets väl skulle kräfva Embetsmannens afsättande ohördan. Äfven denna fråga torde således böra förfalla. Derefter kommer jag till ConstitutionsUtskottets anmälan af några under ProtocolIsgranskningen föi’ekomne så kallade vigtiga omständigheter, för hvilkas framställande Utskottet åberopat 3t och 6o §§. i Riksdagsordningen. För min del är jag verkeligen förundrad, huru dessa §§. kunnat här användas, emedan jag ej ser mera samband emellan dem och ämnet, än emellan det och ett par versar ur Svenska Psalmboken.
År 1837 gjorde Sällskapet Länets Landtmän ett offentligt anbud, att från Tyskland införskrifva frön af Klöfver m. fl. förmånliga foderväxter, som icke utan vida drygare kostnad kunde på vanlig handelsväg anskaffas. Detta anbud begagnades af åtskilliga personer, hvarefter enahanda reqvisitioner blifvit under de påföljda åren förnyade och högst betydligt ökade; hvarvid bör anmärkas, att Kongl. Maj:t i Nåder bebagat bevilja tullfrihet för de sålunda införskrifna frö-qvantiteter. Emedan ortens sed, att skyisätta den under inbergning varande sädesgrödan, är högst farlig och ofta visat sig vara förderflig, samt dessutom föranleder dertill att säden icke kan i längre tid förvaras, har Sällskapets Ordförande, genom itererade Kungörelser, utfästat praemier af betydligt belopp för Finska Eld-riors inrättande af Allmogen, men den påräknade verkan deraf har icke vunnits; dock hafva 5 sådana rior blifvit af Possessionater uppförda och med fördel begagnade, hvarjemte en Bonde anmält sig till erhållande af ulfästadt praemium för en detta år af honom uppbyggd Eld-ria. Sedan Kongl. Maj:t Nådigst behagat lemna den utmärkte Engelske Agronomen Georg Stephens ett årligt penninge-anslag, emot vilkor, att tillhandagå Svenska jordbruket med sina kunskaper deruti, har Herr Stephens, under åren i836, 1837 och i838, på Landthushållnings-Sällskapets kallelse och bekostnad, i sådant afseende gjort besök hos flere af Länets driftigare och större jordägare. Säll - 28 — skåpet har årligen sökt införskaffa och omkringsprida förädlade och bättre frön af säd och andra växter, hvaribland må serskildt nämnas Humlerötter från Braunschweig, hvilka emottagits till odling af åtskillige personer i Enköping, samt försök såväl med odling af Hvitbetor, som med sockertillverkning deraf, hvilka försök likväl icke ännu lemnat det gynnsamma resultat man hoppats vinna.
Deraf efter marfegång, dpora Defa lägenheter unDer äöemntaneté ffattläggning od) t>afwa få* leDeé ingått i Def wärDe, äro De från Denna afgift befriaDe. ludgare od) 2\rögerfFor ni. fl., fe krögare nt. fl. i ©täDerne, §. 17,. £otfar od) £ot0&rångar på &utbet, t §em ©afer: iörfla ©äfen Sfcbt ?inDra Dito $reDje Dito ijerDe Dito .. $emte Dito Humpfamlare i $re ©afer: ^orfa ©afen
Jag begär afslag å 2:dra punkten, utan att något må sättas i stället. Frih. Boye: Till B. o. Ad:s omdöme öfverlemna!' jag, huru mycket den siste talaren väl tagit kännedom om skillnaden emellan Utskms och mitt förslag, då han säger, att någon förbättring deraf icke skulle uppstå. Jag hade nyss tillfälle att finna ett af honom framstälut förslag orimligt, ooh han må gerna betala mig med samma omdöme; men till Edert omdöme, mina Hrr, vädjar jag. Utsk:n hafva uppgifvit ett correctiv, som är härdare, än att någon skulle vilja underkasta sig detsamma. Jag säger: hvar och en må inflytta, men han må bereda sig på följderna. Frih. Cederström har frågat, hvem som skulle underhålla en inflyttad, om han konnne i nöd, förrän han vore berättigad till understöd af den nya församlingen. Jag svarar: den församling, derifrån hatt sednast kom. Frih. Cederström tycker, att allt är väl, blott det kommer under landshöfdingarna. Det är sannt, att de hafva KammarCöllegii president till förman; men jag bryr mig icke om Hr Presidenten och vill icke hafva Svenska folket beroende af honom. Den Den 25 April f. m. Den nu föredragna 2:dra punkten blef af R. o. Ad. äfslagen. Uppå derefter framställd propos. fann R. o. Ad. ej heller för godt att antaga det af Frih. Roye uppgifna förslag. Frih. Boye: Icke af öfvertygelse att hafva orätt, men derföre, att ärendet är Önskningsmål, och emedan jag är viss, att Regeringen handlar klokare än Hr Kammarpresidenten, vill jag icke fullfölja mitt yrkande till votering. I anledn. af 4;de punkten af Utskins svar på de vid betänk. JNio 54 gjorda anmärknir yttrade Frih. Ceder strömi Jag kan icke instämma uti hvad Utsk:n i denna punkt föreslå. Jag tror, att Utsk:n hade bort föreslå, att det motionerade ändamålet kunde sökas genom särskilda öfverenskommelser, på det ständiga tvister inom socknarna i detta afseende må undvikas.
Ur Skråköpings blad. Den unga frun en m o r g o n fann Mitt första tagit slut, Då upp i hennes hjärna rann Det h o n ej tänkt förut; H o n själf mitt första göra vill, T y h o n har d o n o c h allt därtill. H o n griper hurtigt verket an, Och snart så stolt h o n ser, Att man sig m y c k e t lära kan, Om tid man blott sig ger. Och nu m e d viktig min h o n går In till sin man o c h nu h o n får Ej längre heta en mitt andra, Ty hvad h o n gjort han kan ej klandra, Som j ä m t han annars brukar göra, Nej, nu i stället får h o n höra A t t m y c k e t g o d t han mitt hela fann. Och n u h o n kände sig glad minsann, Att något g o d t h o n har kunnat laga F ö r att sin gubbe därmed behaga. Siri K — n. Sifferproblem. Både skydd o c h hinder. H v a d till byken hör. Lösning, som dock binder. Don för den som kör. Tvänne längdmått sedan, Undanträngda snart. H v a d ger nordan redan? H v a d ger seglarn fart? En, som ej fått ordet I sin makt. Och så H v a d vid gröna bordet Alla önska få. Bränsle, s o m blott röker. Och hvad odlas mest Uppåt Helsingbygden? H u r är sommarns fest? Kate. Kaffe, » Jo, j a g väntade en släkting, en kusin, som är många år äldre än jag.- » Nej, det var lustigt, jag väntade också en kusin, o c h jag kan icke förstå, hvarför han uteblifvit. » » Ja, det var m i g en slarfver! » Samtalet af bröts här; ridån gick u p p för andra gången o c h A n n a hängaf sig nu af all sin själ åt det ovana nöjet att lyssna o c h skåda. » Min fröken, » sade hennes kavaljer under nästa mellanakt » det är måhända i sin ordning att jag presenterar m i g för er.
Framställningen af den våldsamma affekten hos gubben, då han, osedd af sin dotter, hört hennes berättelse om sitt lifs olycka, verkar i all sin skräckinjagande vildhet med slående sanning. &gt;Gå din väg », ropar han gång på gång hest och febrilt, ur stånd att ens i sin husbondes närvaro kunna beherska sig. Endast dennes mellankomst hindrar honom från att i sin besinningslösa förbittring misshandla dottern. Då ett ögonblick derefter hennes förförare inträder i rummet, sammansnöres hans strupe af sinnesrörelsen, de ord, han riktar till honom, snarare framhväsas än utsägas, och när han springer fram och ffeller omkull Fernand utan annan tanke än den att döda honom, tycker man sig se ett vilddjur, som störtar sig öfver sitt byte. Det mest kännetecknande draget för fröken Björkegrens spel i Denises roll är beherskningen. Hennes gestalt och röstmedel hänvisa henne till tragedien. Hon är född för koturnen. Frestelsen att briljera med ett så hänförande röstinstrument som hennes måste ligga nära till hands. Hennes pietet för dramats anda och hennes hänsyn till de öfriga uppträdandes spelsätt hafva emellertid bjudit henne att betvinga sitt patos och på bästa möjliga sätt samverka med sina medspelande i och för åstadkommandet af ett helgjutet intryck hos åskådaren. Den flärdfrihet och den stilkänsla, som röjer sig i ett dylikt förfaringssätt, är må hända, jämte den innerlighet, som präglar hennes spel i tredje aktens stora scen, det mest erkännansvärda draget hos fröken Björkegrens Denise. Är sålunda den högsta enkelhet utmärkande för fröken Björkegrens uppträdande, så består fru Hwassers spel i fru de Thau-. zettes roll af den ena teaterkuppen efter den andra. Rollen sönderfaller under hennes händer i en mängd pretiöst utarbetade detaljer. För öfrigt är hennes poserande plastik, förträffligt på sin plats t. ex. vid återgifvandet af grefvinnan Danicheff, detryska herresätets ceremoniösa herskarinna, allt för tung och pretentiös för framställningen af fru de Thauzettes fladdrande väsen. Fru de Thaazette är helt enkelt en behagsjnk intrigant med godt hufvud.
I rörelsen utgångna gulliock silfverman let utgjorcle Ltclr >,646,618 ock reeia sonclen äkacles till L:clr 3,8)9,013 eller till ett sörkällancle mot lien ulelöpanlle secielstocken såsom 18 till 26; varancie i öfrigt cletta ticlskiste utmärkt genom tvenne förkällan«len, motvägancle kvaranclras verkan pa kanclelsvägen, nemligen lien af ^kwericanska kriget g^nnacle fragtkanclein samt «1e uncler arén 178) ock 1784 inträikacls missväxter, kvilka senare gjorcle en införskrifning at omkring 2 millioner l.r säll nöclvänclig. Lreclje tillskiftet 1786—1788 framgaencle ostörclt, kvarken gzinoaöt eller skakaöt ak ovanliga förkällan«len sträcker sig till lien tili, clä Xrigsmolnen kotanöe uppstego.
Maj:ts nådiga Proposition af den 5 Januari 1863, angående National-representationens ombildning, skulle kunna vinna godkännande af Rikets Ständer, blefve dubbelt nödvändigt, torde af nedan tecknade anledningar förtjena uppmärksamhet vid innevarande riksmöte. I samma mån fordringarne på öfverlägsna egenskaper hos den högsta rådgifvarepersonalen stegras, föreskrifver också billigheten, att dessa embetsmäns ställning tillgodoses. I öfverensstämmelse med dessa åsigter hafva ock Rikets Ständer, dels medelst löneförhöjning, dels genom boställsersättningsmedel, förbättrat ifrågavarande platser. Men skulle, i händelse af nådiga Propositionens framgång, riksdagar årligen komma att sammanträda, lära den vexelverkan mellan Styrelse och Folk, som deraf förutsetts blifva en välgörande följd, sannolikt här, likasom i andra länder, derjemte åstadkomma ett tätare, fullständigt ombyte af Konungens rådgifvarepersonal än som hittills vanligen egt rum. Sakens beskaffenhet torde ock då fordra ett skyndsammare verkställande af beslutade ombyten, så att de uti Konungens Råd inträdande utan dröjsmål må komma i den ställning, en så upphöjd embetsman bör i alla afseenden åtnjuta. Det vore obilligt, att ej säga oskäligt, om, vid påläggandet af så ansvarsfulla befattningar, dermed äfven förenades anspråk på betydliga uppoffringar af enskilda medel, eller om brist på sådana skulle understundom förhindra Statsråds-embetets öfvertagande af personer, som dertill egde 86 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. N:o 39. de mest framstående egenskaper och som uppbures af allmänna förtroendet. Detta syftemål har afsetts genom de nu till vissa Departements-chefer upplåtna bostadsvåningar, och genom de till de öfriga utgående ersättningsbelopp. Men af enahanda orsak synes Staten böra bekosta ej allenast lämpliga bostäder åt besagde höge embetsman, utan äfven våningarnes förseende med möbler och öfriga erforderligheter, så att, vid en Statsråds-ledamots afgång och en annans inträde, våningen kan efter få dagar lemnäs af den afträdande och intagas af den efterträdande, utan några betydliga enskilda kostnader eller förluster.
Lag, att i de fleste fall en part kunde, utan juridiskt biträde, sin talan inför Rätta sjelf utföra: att tillgång å duglige rättegångs-biträden dessutom icke saknades för de händelser, då de behötde anlitas, samt att Lagen i i5 Gap. 9 §. Rättegångs-Balken beredt utväg jemväl för medellöse personer att, utan vedergällnings åtnjuta erforderligt biträde i rättegångar. Till dessa skäl, dem Utskotten finna fullt giltiga, anse Utskotten sig nu endast böra tillägga den erinran, att i de Länder, der Ådvocater, till allmänhetens betjenande, finnas af Staten antagne, de väl äro privilegierade och således ega uteslutande rättighet att inför Domstolar föra andras talan, men att de deremot ingenstädes äro af Staten serskildt aflönade; och få Utskotten, då upprättande af sportel-taxa för Ådvocater, vid en sådan sakens utgång, icke lärer komma i fråga, således vördsamt tillstyrka, att motionen måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 3 April i845. Bill. till K. Stats-, B ev.- samt Allni. Besv,- och Ekon.-U'(sköttens Utlåtande, Ko 110, 1 M nit*. Ank. till Exp. Utsk. d. 23 April, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af åter remiss å. Betänkandet N:o 5a, angående förändring i tiden för Krono-Uppbordsstämmorna.
Hvad jag hade velat anföra mot en och annan af de so Den 18 Dece mber. satser, sora liär förut blifvit uttalade, har redan i dag blifvit au förd t och jag går då R. o. Ad:s önskan bäst till mötes, när jag blir så kort, som möjligt, och jag är det, då jag blott ber att få förklara att jag hufvudsakligen på de motiver, som af Frih. Raab, Hr Aminoff samt förut af Hr Gripenstedt blifvit anförda, röstar för förslaget, och kan icke annat än beklaga att den fridsröst, som utgått från thronen för att medla mellan stridande partier, vid den tidpunkt, då medlingen bäst beliöfdes, skulle hafva funnit så litet genljud hos de stridiga åsigter, sora den ville sammanjemka. Jag tror icke derföre att detta genljud varit lika svagt hos en ganska betydlig del af af Svenska folket, jag menar dermed de stilla i landet, de som önskade fred för att sedan kunna i lugn egna sig åt fredliga yrken, eller de, sora hoppas på att, sedan Ständerna en gång kommit tillsammans, vare sig genom ståndsval eller samfällda val, såsom K. M. föreslagit, och de icke mer behöfva uptaga tiden med ständiga strider om förändradt representationssätt, de skola kunna egna sin omtanka åt det, i sanning icke mindre vigliga för fäderneslandet, att nemi. reglera våra ekonomiska lagar så, att de en gång måtte blifva stahla; att siola vårt lagverk, m. 11. af de stora, maktpåliggande frågor, som, om jag så får säga, hvila på folkets bord. Detta hoppades mängden i landet af de icke representerade, af dem som icke hafva tillfälle att infinna sig vid riksdagen, de sago verkligen med gladt mod mot en annan uplösning af denna fråga, än den, som inträffat, de och icke heller jag förtvifla derför alt den nu faller. Hela nationens röst säger hvad en af Knungeos rådgifvare förut sagt: ”den kan icke falla.” Måtte den lösas—jag hyser den tron, all lösningen dock knapt kan ske pä annan väg, än den som i K. M;s förslag varit framställd. Jag röstar för bifall.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det han, för dess del, icke kunde betrakta Herr Hjertås förslag annorlunda, än endast såsom innefattande en anmärkning mot den ifrågavarande nya redactionen, hvilken anmärkning skulle kunna, i händelse så pröfvades nödigt, af Ridderskapet och Adeln antagas såsom Ståndets gemensamma tanka. Friherre Anckarswiird: För alt i någon mohn minska deliberationsämnena, så , om Herr Grefven och LandtMarskalken samt Herrarne det önska, afstår jag från allt anspråk, att mine anmärkningar må komma under ventilation, och är nöjd med, att proposition göres endast på Herr Hjertås förslag. Herr Lefre'n: Vi få ej förklara förvår gemensamma tanka en anmärkning eller åtgärd, som har tillföljd ett bestämdt afslag på Kongl. Maj:ts, af ConstitutionsUtskottet tillstyrkta, proposition; men detta skulle inträffa, om vi förena oss om antagande af Herr Hjertås förslag. Han har sjelf trott följden deraf icke blifva sådan; men innefattar ej den af honom föreslagna tacksägelse-adressen till Konungen ett be - Den 9 Januari!. stämdt afslag på det af Kongl. Maj:t begärdta tillägg i r?4 §• Riksdagsordningen? Enligt 81 §. RegeringsFormen äga vi ej, alt sålunda, om äfven indirecte, afslå en Konungens Proposition, sedan ClonstitutionsUtskottet tillstyrkt. Konungens förslag. Men nog få vi återremittera Utlåtandet, om vi kunna hitta på några anmärkningar deremot, som vi förklara för Ståndets gemensamma tankar, och hvilka ej innefatta tydligt afslag å Kongl., Maj:ts Proposition. Herr Hjerta: Jag utbeder mig att som hastigast få fästa Herr Lefrens uppmärksamhet derpå, att intet hinder möter för frågans behandling enligt 81 §. RegeringsFormen, när saken återkommer från Utskottet.
Ehuru utgifvandet från Banken af sedlar å 3 och 2 R:dr å dubbla blad redan långt före delta samt af Transportsedlarne med den 3i Mars 1836, på sätt motionären förmält, upphört, äfvensom tillverkningen af sedlar å 3 och 2 R:dr på enkla blad är vorden med i836 års utgång inställd, likväl, med afseende derå, dels att utgifvandet af sistnämnde sedlar fortfarit lill slutet af år i838, hvarefter först desse sedlar, enligt Banco-Fullmäktiges den 22 November samma år fattade beslut, icke vidare från Banken i allmänna rörelsen utgifvils, utan enär de i Cassorne mer eller min - s Banco-Utshottets Utlåtandej N.-o 12. dre förslitne, inkommit, till Bankens Sedelcontor blifvit aflemnade alt förstöras; dels och hufvudsakligen att sammanlagda beloppet af utelöpande sedlar utaf ifrågavarande trenne slag uppgick ännu vid i83g års slut till en summa af icke mindre än B:co R:dr 5,o3t,3o4: 25. 7*), och att alltså, derest prasscriptionstid för deras inlösen i Banken, på sätt motionären före slagit, nu bestämdes, sådant, enligt hvad Utskottet befarar, skulle leda till förluster för många enskilde, anser Utskottet sig för närvarande icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att besluta utsättandet af någon viss praescriptionstid, med hvars utgång all inlösen i Banken af omförmälde Transporlsedlar samt sedlar å 3 och 2 R:dr på ofärgadt papper skulle upphöra.
Lands-Contoirens trägna arbete är nogsamt kändt» det behöfives knapt nämnas, att Betjeningen pä LandsContoiren är nästan otillräckelig för de redan densamma älagde göromäl; att älägga dem dubbla Hufwnd-Böckers upgörande, u an akt tillika fördubbla Betjeningen, skulle snarare föranleda tltl oreda, än åstadkomma den deraf wäntade nytta. Sluteligcn har Herr Friherren förestagit atr detze serffildte Böcker eller Räkningar, borde med alla dertill hörande Veristcationer till Riksgälds-Contoiret insändas och att för alla desie inkommande Böckers och Räkningars Revision, ett serskildt Contoir borde inrättas med sä tillräckelige Tjenstemän att Revision ofelbart kunde wid answar wara werksiälld 12 mä» nader ifrän det Räkenskaperne inkommit, och widkommande frägan om anmärkningars pröfwande samt Redowisares ställande till answar kunde allt sädant, hädanefter som hittills förblifva Kongl. KammarRälten tillhörande. Till en sädan inrättning erfordras enligt de wid Kongl. Kammar-Rättens organisation upgifne grunder, om göromälen skulle meo den drill som wederbör, ftötas, åtminstone 2.-ne Contoir med en Förman eller Inspector för hwardera, samt till en fullkomligt speciel granskning 18 a 20 Revisorer och 6 Kammarffrifware, således tillsammans 26 a 28 Embetsoch Tjenstemän som more Nb. wäne wid LandsContvirs Rakenskapernes reviderande. De af Riksgälds - Den 2k Zebru-Lti. 1367 gälds-Conkoirets pä Expectance stat flyktade Personer aro icke tillräckelige kill antalet som erfordras och ät. minstone de fleste icke sä qualificeraoe alt någon särdeles nytra af dem i detta hänseende kunde »vämas.
Färden gick långsamt i de resandes tycke, ehuru de fre kamparne i jemn, fastän ovig galopp arbetade sig fram genom den djupa snön. Hvilka voro väl de, som sutto derinne, och hvad gällde deras resa? Det är icke för ro skull man i ett sådant väder ger sig ut att resa; djur och menniskor borde unnasskydd för de vilda elementernas gäckande hån. "Nikifor!" hviskade en mild stämma. "Nadeschda" Nadeschda, ett ryskt qvinnonamn, betyder hoppet, svarade en manlig röst, men med ett oändligt vekt tonfall: "Nadeschda, hoppas!" Och omedelbart derpå ljöd ett strängt: "pascholl framåt!" Men körsvännen stannade sina hästar tvärt. "Vi äro icke mera i Ryssland, herre", sade han på dålig, men begriplig ryska, "utan i Finland, och der finnes lag och rätt för herrar, menniskor och djur. Kräken göra hvad de kunna; jag vill ej taga lifvet af dem." "Hundra rubel i drickspengar", var den unge herr Nikifors svar, ty ung var han, det hördes på rösten. Skjutsbonden vände sig om, fastade sina sluga, plirande ögon en stund på "herrn" och svarade slutligen tvekande! "Hvar och en af hästarne är värd sina hundra rubel. Jag spränger dem om jag kör ännu fortare." "Godt, du får trehundra rubel", sade Nikifor otåligt, ty hästarne stodo alltjemt stilla. "Handpengar", ljöd det trumpna svaret. "Durak", röt ryssen, öppnade sin resväska och räckte bonden fyra tjugufemrubelssedlar. "Nu skall herrn få åka!" utropade den ändtligen förnöjde gränsboen. Piskan smällde, hästarne drogo till och bort gick det genom drifvorna i yrande fart. De fyra stora sedlarne tycktes ha lagt sig såsom ett pansar kring körsvennens hjerta nu fanns det för honom icke mera någon "lag för djuren i Finland". "Nikifor, jag fryser", sade Nadeschda rysande.