Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och han skg deras små Barn leka omkring dem, smekte sin sons lockiga hufvud, fangade i förbifarten sin lilla dotter och lyfte lieiine upp i sitt knä imder det hon med det; mörka håret och de blå ögonen betraktade dem med ett stolt småleeiide. H a n drömde dem hvithåriga och böjda, inen rika p; lugn lycka sitta framför vinterbrasan. Hm mycket äldre än hon. Som hans föraldrar. Hans hjärta genointriingdes af hoppfull trygghet. Helt säkert skulle svaret på hans f; - kgh bli det så innerligt åtrådda, just därför - a t t han varit en god son och bror. Hela sin ungdom liade han uppoffrat för föräldrarne och syskonen. Haii liksom brodren. - Han ryste, när ' tanken. p % brodren föll honom in. Började grubbla på, om lian ej begarde för mycken lycka för sig - under det den andre - Om han erhöll en sadaii hänförande lön - H a n smålog bittert. Ack, det behöfde han ej göra sig samvetsagg öfver. H a n liade intet hopp. ' Om han än kunde tolka sina drömmar i ord till henne. - Men det kunde lian ej. Hans tunga var soin lainslagen nar lian var, i hennes närhet. Och om han ej talade - då visste Iiau, Iiurudan hans lott skulle bli - a t t tillbringa sitt lif i ett hem af &amp; Idraiide systrar. Kanske som brodren bli en slö och löjlig gammal uugkarl. Han försökte tränga undan dessa jiiinförelser, tvinga ner ingesten, för a t t ater framlocka de vackra drömmarne. Nu omsvafvade de Iioiiom inyo. Detta var lycka. Den enda verkliga, den drömda. Nej, han skulle inte fråga! Oni svaret blef det lian fruktade, skulle de skiftande såpbubblorna brista, så länge det var hopp, var det lif. Xeii var det hopp? H a n försökte stirra in i mediisaaiiletet, tanka u t tanken, a t t svaret skulle bli nej. Försökts se sitt lif utan henne, ej endast i verkligheten, men beröfvade dessa trollska fantasier, som blifvit lians tillvaros lyckligare jag.
EorgareStåndet, böra med detsamma instämma uti dess, i kraft af 8o. §. Riksdagsordningen, beslutna underdåniga an. hållan hos Kongl. Maj t om Riksdagens förlangning på en månads tid ifrån den 16 dennes. Ut supra. Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plenum, eftermiddagen den 3 Juni 1815- S. D. Återremitterades LagUtskottets , den I2:te Maj afgifna och den 29:de på bordet lagda, Memorial angående lösens antecknande å Domar och Resolutioner, hvilka från Dea 3 Juni i. m, i 15 Konungens Hogsta Domstol och CancellieEkf peditioner utgifväs» Ut supra» S» D. Bifollos, vid förnyad föredragning, följande StatsUtskottets, den 2ö:fe Maj afgifna och den 29ide derpåföljande på Bor-r! det lagda Betänkanden; ilo I anledning af Kongl» Maj:ts Nådiga Pro^ position till Riksens Ständer, af den g:t® April, angående det åt VesterOch Norr* bottens Läns innevånare meddelade Lån* ft:o Om en PeftsionsCassas inrättning för Civil* Staten» 3:0 Angående anslag äf ett årligt arfvode åt en Sjukvakterska vid Smedjegårdshäktets sjukrum» 4:0 Örn begärdt anslag till reparation å Calmare Domkyrka. 5:0 Angående gjord framställning örn gratification åt KronoBetjeningen på gränsen äf Elfsborgs och Bohus Län. 6:0 Angående väckt fråga öm inköp af Posthus och Boställen för Postmästare. ?:o Öm uppreisande af en Minnesvård, på StM tens bekostnad $ åt framledne Hollmén-’ denten Sergel. B:o Angående Doctor Fåhrei motion om utfodringen vid Kongl. Maj:ts Hofstall* sapt 116 Den 3 Juni, t, wj Kungsgårdarne , Ultuna och Rydas anslående till Hans Kongl. Höghet KronPrinsens Hofstall. 9:0
Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfårdadt til fortsättande af plenum på e. m. lil. 6. Hr Stjerngranat: Jag anhåller att i största korthet få bemöta några anmärkntr. Emot den talare som under åberopande af 8:de §:n Reg.-F. skall hafva föreslagit, att besvärsmålen skola afgöras och besluten utfärdas under K. M. Secret., har blifvit framkastad en förebråelse. I händelse den riglades emot mig, får jag förklara, att jag aldrig yttrat mig så, hvadan jag alldeles icke kan taga åt mig denna förebråelse. Vidare har man talat om den conseqvens oell continuitct i besluten, som skulle förefinnas hos Regerings-rätten derigenom, att dess ledamöter icke så ofta som StatsRådefs ombytas. Jag åter tror att i sjelfva förslaget ligger ännu mera skäl att befara att denna conseqvens och continutet afbrytes hos just Regeringsrätten, emedun icke alla ledamöterna behöfva öfvervara alla mål, utan endast 4 om 3 äro ense om besluten. Deri ligger en fara, att besluten blifva stridande emot hvarandra, och att man i fråga om conseqvens och contuinitet icke har mycket att hoppas. Vidare har man förebrått mig för det jag skall hafva emot förslaget anmärkt, att deri saknas föreskrift om föredragningen, och att jag skall hafva yttrat mig på annat sätt nu än då fråga var om ändringar i Riksakten. I detta afseende åberopar jag 24:de §:n i K. M. Propos. På grund af hvad jag tillförene och nu yttrat vidhåller jag min åsigt att förslaget måste afslås. Den 28 februari f. m. 649 Frih. Cederström: Flere !'öreg:de talare hafva så sakrikt vederlagt gjorda anmärkn:r emot förslaget, att jag kail blifva ganska kort. Endast 2 eller 3 anmärkmr hafva icke blifvit besvarade. Uti sitt lör öfrigt serdeles intressanta, ehuru för ifrågavande ämne temligen främmande anförande bar llr von Koch förmenat, att Regerings-rättens instiftande skulle motarbeta kommunal-andan.
Icke såsom skulle jag någonsin vilja tillstyrka en förändring, som icke vore billig och rättvis, men jag tviflar på alt någon, som känner nuvande förhållande, som känner de prejerier för hvilka räntegifvare äro utsatta, skulle kunna neka alt denna reform är behöflig och billig, och det är af detta skäl hvar och en, som önskar lugn, måste intressera sig för att Ståndet mätte fästa något afseende på ifrågavar:de förslag. Starka rop på propos. hördes åter. Hr Sandströmer, And. Peter: Lika med Ståndets samtlige ledamöter önskar jag frågans snara afgörande. Jag skall derföre söka att, så litet som möjligt, upptaga Ståndets tid, men måste likväl yttra ett och annat i anledning af de anmärkmr som här blifvit gjorda. En värd talare har upprepat den anmärkn., som nästan beständigt förekommit, nemi. att vederbör:de icke blifvit hörda. Hvilka skulle då höras? Det skulle, säger man, bland annat, vara räntegifvare och äfven räntetagare. Till stöd för denna mening har blifvit åberopat en R. St:s skrifvelse vid förra riksdagen, hvarutinnan, efter talarens uppgift, IL St. skulle hafva begärt 9 H. 15 226 Den 9 September e. m. fleras hörande. Så Sr icke förhållande!, mine Hrr, (y flen skrifvelse, sorn blef af den värde talaren omförmäld, angrck elt annat ämne, nemi. huruvida ränlorna skulle få lösas efter eli medelpris och icke efter markegång. Icke målte ränlegifvarne behöfva höras deröfver, huruvida Slaten skall uppbära alla de räntor, som för närvar:de äro a »slagne till löntagarne och dermed ersätta beloppet Till dessa. Delta angar alldeles icke räntegifvare» på annat sätt, såsom förut blifvit anmärkt, än att räntegifvare» lider af det förhållande, som nu eger rum, men deremot skulle vinna fördel af att fä lemtia sin ränta till Staten. Icke måtte Staten, då det är fråga om att ordna löntagares aflöningssätt, behöfva att höra dessa.
Att RiksMarskalks-Ämbetets befattning med Skuldfordringsmål bör upphöra samt Trot. Utdr. d. 2Q Junit *8*3» 591 sådana skuldfordringsmål, hvilka detta Ämbete hittillls upptagit, hädanefter hos ÖfverStåthållareÄmbetet anmälas och pröfvas. S. D. Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Utlåtande N:o lif, i anledning af Anmärkningar vid Betänkandet N:o 52, rörande skyldigheten att in natura leverera Hö och Halm till Kongl» Hofstallet i Stockholm, fann BorgareStåndet, som förut gillat det förra Betänkandet, för godt att, till den deruti nu af Utskottet tillstyrkta förändring, lemna sitt bifall» Fran Hedervärda BondeStändet. S. D. Vid förnyad föredragning blefvo ne» danämnde den 25 dennes på bordet lagda Utlåtanden och Betänkanden af BondeStåndet bifallne nemi; Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi. Utskottens: N;o 51, Om tillämpning af aj Cap. i §. 392 Fröt. thiir. ä. 2Q Junii 1323. ByggningaBalken, i afseende å alla till varutransport nödiga vägar. N:o 92, Om öfverseende och förbättring af Rikets ceconomiska och Politie-Författningar. m. m. N:o 93, Angående Tionde* och Räntegifvares samt egares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter. N:o 96, Rörande yrkad ändring i Författningarne mot Fylleri och Dryckenskap, samt om Forum för åtal mot oloflig Brännvinsförsäljning, N.o 97, I fråga om upphäfvande af öfre och nedre BorgRätterne, samt RiksMarskalksÄmbetets befattning med skuldfordringsmål. Allm. Besvärsoch Ekonomiutskottets N:o ny, Rörande skyldighet för Räntegifva^ re inom Stockholms Län, att in natura leverera hö och halm till Kongl. Hofstallet.
Preste-Ståndet afgifvet, till Lag-Utskottets behandling öfverlemnadt anförande, har Herr Doctor Svedelius andragit, hurusom brist på bestämd föreskrift om sättet för val af organist, då hans s}rssla icke är förenad med klockare-beställning, ofta medförde tvister och obehagligheter. Det enda stadgande, som i detta ämne funnes, vore 24 Cap. 3o §. Kyrko-Lagen, som innehöll, att Pastor och församlingen derom må öfverenskomma, men detta stadgande vore otillräckligt, emedan stridigheterna mellan församlings-innevånarne sjelfve ofta tillintetgjorde verkan af en sådan öfverenskommelse. Motionairen har emedlertid trott dessa olägenheter kunna afhjelpas, om det stadgades, att organister böra tillsättas på samma sätt som klockare, likväl med undantag af Pastors röstberäkning, som, i afseende på organister, endast för hans boställe borde honom tillkomma. Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o 38. Detta förslå®, sorn ansetts tillhöra Utskottens gemensamma handläggning, hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och som, på sätt Motionairen jemväl anmärkt, annan bestämmelse om sättet alt tillsätta organist-syssla, då denna är skiljd från klockarebeställning, icke finnes, än den hänvisning till serskild öfverenskommelse emellan Pastor och församlingen, som i Kyrkolagen meddelas, samt då den utväg, som till afhjelpande af denna brist på bestämdt stadgande i ämnet, blifvit föreslagen, i alla hänseenden synes lämplig, anse Utskotten sig böra motionen understödja och föreslå alltså, att Rikets Ständer måtte hos Kongt. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en allmän Författning, hvarigenom skulle förordnas: att vid tillsättning af organist sjslor bör förhållas på enahanda sätt, som vid tillsättande af lediga klockare beställningar eger rum; dock att Pastor, der organist genom val utses , icke må ega annan rösträtt„ än den honom för dess boställe tillkommer. Stockholm den 27
Det var heller icke någon kompliment den konservativa oppositionens en gång så högt uppburne ledare på det gamla rid-dårhuset gaf våra embetsoch tjenstemäns sjelfständighet, när haa af den omständigheten, att dessa klasser af medborgare enligt hans åsigt i den nya representationen ioke skulle få all den del af makten som vederborde, häraf drog den omedelbara slutsatsen att konungamakten heller icke skulle kunna gent imot denna representation intaga den ställning den borde. Detta var emellertid endast, fast i raktomvänd ordning, samma betraktelsesätt, som på andra håll ledt till tjenstemännens principiela uteslutande ur riksdagen. Det visar också huru ovil-korligt nära förbunden tanken på statstjenarnes inflytande i folkrepresentationen öfver allt är med tanken på att detta inflytande uteslutande skall komma kronan till godo. I Sverige fans också en ann^in anledning att frukta härför, den nämligen att detta nya samhällslager skulle för sitt eget bästa söka ett stöd hos kronan, bjudande tjenster för återtjenster o. s.«v. förordningar, afsedda att upplysa myndigheterna i andra land om våra. förhållanden och inrättningar, lenina så mycket öfrigt att önska både i fråga om stil och innehållets trogna återgifrande, att han för sitt aitoete måst låta utföra andra och bättTe översättningar af Bimma urktmder.Lika som kronan sjelf b&amp;de i Sverige och annorstädes i sträf-vandet att bef&amp;sta och utvidga sin makt tid eftns annan begagnat sig af förbindelsen med Ub det ena in det andra samhällsintresset, så ha äfVen intressena i alla tider sökt begagna sig af. mer eller mindre öppna allianser med krönan, fbr att på &lt;kt sattet intaga platsen öfver andra och i denna tväkamp min die förtänksamma intressen. Det är den. vanliga gången, att så länge man behöfver hvar andra är mån också ifrig att både gifva och taga hjelp. Sedan går förbindelsen lika som all annan jordisk bräcklighet i sönder, och det är då icke alltid undersåtarna som i främsta rummet finna sig hafva anledning att klaga.
Mrs Jackson var förtjust öfver förslaget, men måste tala med chefskapet, innan hon kunde säga något bestämdt om lönen. Isak gick omedelbart till värket med författande af ett bref till Anni. Hon skulle genast säga upp tjänsten. Hans tåg kom in lördag afton och söndag morgon skulle de låta viga sig. Arbetet skulle bli mycket lättare härefter, och så länge strejken räckte fingo de bo på stationen. Hon skulle bara komma dit lördag afton och hämta sin kista med sig. På morgonen stack han själf brefvet i postlådan, innan han ångade bort med expressen. Anni upplefde en stund af blandad fröjd då brefvet lördag morgon tillställdes henne. Utan att töfva gick hon in till sitt husbondfolk och meddelade så godt hon kunde att hon ville säga upp sin plats. Hvarför just nu? Ja, det var vida svårare att förklara med den engelska Anni hade till sitt förfogande. Men efter ett otal frågor blef det dock klart för dem, att Isak nu kunde gifta sig samt att han var på sin sista tur med expressen. Och då svor Johnston med hopbitna tänder så vidt det berodde på honom skulle det värkligen bli den förb de scab'ens sista färd! Anni var så ifrigt sysselsatt hela dagen med att ställa allting i ordning, att hon först fram emot aftonen kunde begifva sig på väg. Men på stationen träffade hon genast en af Isaks vänner, som förde henne och hennes kista till Mrs Jacksons kvarter. Ute på prärin, omkring ett halft dussin mil från Chicago, där C. B. & Q. linjen på en kulvert går öfver en liten bäck, var en man ifrigt sysselsatt på banan kort efter mörkrets inbrott. Bredvid sig hade han en öppen påse med några värktyg, af hvilka han försökte ett efter annat för att lossa de spilar, som fasthöllo en skena nära intill kulverten. Han var tydligen van att handskas med värktyg, men det dröjde dock en tämlig stund innan skenan lossnade. Slutligen lyckades det. Mannen kastade den sista spiken ned i bäcken och stack värktygen tillbaka i påsen, den han hängde öfver axeln. Så rörde han litet på skenan för att försäkra sig om att den var lös, men flyttade den icke, utan steg ned i diket vid banan.
N:s 8s, 86» 674 Den 22 September, tias, kunna de waljas af de skattstyldige gemensamt utan afseende vä Clas, eller bera Le taqas till ett lika propartiancr-dr antal af hwarje Elast? Utan twifwcl kunna deste frägor i öfwerensstömmelse »ned andra ställen i Författa ningen, till större delen utredas, meli för alt lind wika olika begrepp härom, tyckes en ny kedaction af hela det» ta moment Vlifwa Nödig, hwarförc den följande förestäs: Lorgerstapet och Husägare af alla andra Ständ, äga «tt utse Stadens Taxeringsman Rilnna de icke föe> rna sig om Taxerings LeSaMöternes utnMnande , bön ordentligt wal ä alimän Aädstugcr anstältäv. Säbane roal mä förrättas ättlingen pä Set stätt, att Borgerskap» och husägare kf alla andra Ständ. ge. nom allman omröstning gemensamt utnämna Stadens samtelige Taxeringsman, eller oik Llastrois, dä dr roalberättigade inom hwarje Llah wäljä sina egna Ledamöter af Taxerings Tome mitteen; och ändteligen kan vättighetett att Utse Laxe» rings LoMMittöens LedamZ» ter, updragas ät Elcctöree, som antingen utnämna' af ^ Lorgerstapet och Husägare gemensamt eller ock afhrvak» st Llatz särskildt. Den 22 September» ^7? -vä walet stek genom Elece korer Llastwis, iakttagev, att trf hwarje Llatz utses ett emot TaxeriNgsMannens prvPortioneradt antal Eleckorev. Runna de walberattigSÄe icke förena sig om wälfället, afgöres frägan genom all. män omröstning per Tapi» ta; Men wid wal af Taxet ringemän eller Electorer ve. räknas rösterna efter summan af hwars sch ens tilt Rongl.
I följd af sistnämnda stadgande måste nemligen ständigt fem ledamöter vara tillstädes, emedan delta antal erfordras vid minsta skiljaktighet bland de fyra, hvaraf åter orsakats, alt sex ledamöter mäst finnas på hvarje division i Svea och Götha hofrättcr, i händelse förfall eller jäf skulle för någon ledamot inträffa. Men då alla lifssaker skola E. K. M:t underställas och bedömandet af mål, som röra äran, ej fordrar mångsidigare granskning än andra mål i allmänhet, samt dessa 3:ne kategorier af ärenden, hvilka hos Hofrätt till afdömande förekomma, sålunda torde utan fara kunna upphöra att olika inverka på frågan, om det antal ledamöter, hvarmed bemälda domstol må anses vara domför, skulle, med antagande häraf och om derjemte förklarades, att fyra ledamöter utgöra domfört antal personer, derest tre äro om beslutet ense, hinder ej möta för arbetets gång, då den femte ledamoten bar förfall eller är af jäf hindrad, enär, om det i sådana fall inträffade att ibland de öfriga fyra flera olika meningar uppkomme, så att en femte behöfdes, alltid någon funnes att tillgå på hofrättens öfriga divisioner, så vida ej presidenten vore oförhindrad att fylla hans plats. Och som härigenom hvarje af hofrättens divisioner kunde minskas lill fem ledamöter, blefve nuvarande personal i Svea och Götha hofrätter tillräcklig för bildande af fem divisioner i hvardera hofrätten, derest vice presidenterne skulle komma att öfvertaga ordförandeskap, äfvensom blott 2:ne nya ledamöter komme att erfordras, på det att hofrätten öfver Skåne och Blekinge må kunna arbeta på två afdelningar; kommande alltså likaledes efter denna förändring målen i Hofrätt att bedömas af flera domare än i Rådhus-rätt, hvarigenom ock vilkoret för att utgöra en högre instans framgent uppfylldes, jemte det att förhållandet emellan Hofrätt och Högsta Domstolen nogare afmättes, enär begge egde döma med fyra ledamöter, men i Hög - Expeditions-Utskoltets Förslag till and.
De sednaste fem-årsberättelserne skulle afgifvas vid slutet af är 1847, och hade redan vid förra riksdagen kunnat vara tillgängliga, men dels uprältandet af sammandragen för samtlige länen, dels en måhända hyst förmodan att riksdagen ej skulle räcka så länge, som den varade, torde hafva vållat, att de icke blefvo utdelade. Nu böra de otvifvelaktig! längesedan vara tryckte och att de äro ganska uplysande för de riksdagsmän, som vilja inkomma med motioner, behöfver jag icke nämna. Jag tager mig derföre friheten göra den framställning att besagde berättelser måtte ju förr dess helldre inom RiksStin utdelas. I den händelse denna min framställning skulle behöfva anses såsom motion så torde den kanske remitteras till Ekon.- eller Exp.Utsk.; men måhända är det tillräckligt att saken blifvit omnämnd och torde genom H. Ex. Hr Frih. o. Landtm:s benägna åtgärd, ändamålet kunna vinnas, utan allt behof af remiss. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle, att denna Hr Rosenblads motion remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., anmälde sig och yttrade: Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag hemställer för min del, att om Hr Rosenblads framställning skall anses såsom motion, densamma måtte få hvila på bordet. Om Hr Frih. o. Landtm, vill vidtaga någon åtgärd personligen, så torde den vara tillfyllestgöraDde och ali remiss derigenom undvikes. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J 2 e. ra. In fidem piotocolli, Albert Munck. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 10 prot.utdr. för cl. 4 dennes. Ilr Liljenstolpe, Axel Fredr.: Då jag i sista plenum väckte motion, om s. k. tjenstehjonsböckers införande, yttrade sig deröfver ingen annan, än Hr Rosenblad Bernh., hvilken jag tyvärr icke finner vara här tillstädes.
Friherre Sprengtporten j Jacob Wilhelmi Jag kan ej dela med Herr von Hartmansdorff den farhågan, att här kunde finnas 5 Ledamöter, än mindre i55, som kunde förena sig om att illudera lagarne, och sätta sig fernot majoritetens beslut, derigenom att de öfverenskommo att skiftevis aflägsna Den i April f. m. 47 åhörarne, utan annan förmån än att successift ådraga sig Ridderskapets och Adelns, samt Allmänhetens hilliga missnöje. Jag anser i öfrigt hela denna fråga om det reglementariska, vara af liten vigt, sedan det är anledning förmoda, att Stadgandet derom kommer alt inflyta i OrdningsStadgan, samt Ridderskapet och Adeln således har sig öppet, om några olägenheter uppstå, att när som helst, och på hvad sätt sorn helst, förändra sitt beslut i denna del, i följd af den ledning som erfarenheten lemnar. Derföre skulle jag gerna med förbundne ögon lemna mitt bifall till hvad förslag Utskottet framställer. För öfrigt förenar jag mig med Grefve Posse i afseende på frågans classification uti politisk, juridisk och reglementarisk, samt förmodar att numera inga svårigheter i detta ämne måtte uppstå. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, då i anledning af Ridderskapets och Adelns beslut, att serskildt öfverlägga om sättet, vilkoret! och verkställigheten af den förut beslutade Offentligheten vid Ståndets öfverläggningar, Hans Excellence nu föredragit den del af RiddarhusUtskottets aflåtne Memorial, sorn innefattade Utskottets förslag till reglementariska stadganden, i afseende på berörde Offentlighet, hade Hans Excellence förmodat, att discussionen skulle blifvit inskrift!kfc 48 Den i April f. m. till anmärkningar vid RiddarliusUtskottets Memorial; men som flere ledamöter önskat, att beslut nu genast måtte fattas, så väl derom, att de blifvande reglementariska stadgandeni afseende på Offentligheten skola i Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga införas, som ock att
Jag hemställer till den talare, som begagnat detta argument, huruvida det icke skulle hafva varit lika lämpligt alt hemta exemplet från PresteSt., som äfven fått emottaga nya ledamöter i de Akademiska lärarne. 1 allt fall måste det väl medgifvas, att det mägtigare inflytande, som vissa representanter å mängden utöfva, — detta må vara missbrukadt, eller utgå frän ren fosterlandskärlek, — icke kati tillhöra någon viss medborgareklass uteslutande, ulan kan i dag uppenbara sig hos en, i morgon hos en annan; och argumentet kan således icke bevisa, hvad dermed åsyftas. Man har äfven klandrat förslaget derföre, att det skulle innehålla elementer lill uplösning af Adis nuvaride Stånds representation. Jag bekänner, att det var mig alldeles oväntadt att få höra detta inkast från en man, som uti eli offentliggjord! förslag tilt grundlagsförändring strukit ett streck öfver Adeln såsom politiskt element. Man har från en annan sida ogillat förslaget derföre att det icke skulle tillfredsställa de demokratiska intressena samt icke vore byggdt på en ren och oblandad prineip. 1 England, det land, som kan anses för de konstitulionela statsformernas vagga, går man icke så till väga. Der har man steg för steg i ganska små por tioner, förbättrat sitt statsskick och man skulle der anse för en barnslig egensinnighet att icke vilja laga något, derföre alt man ej kan få allt. Jag är öfvertygad, alt R. o. Ad. nu äfven skall visa den ädla sans i omdömet, alt åtminstone icke af ett sådant skäl förkasta förslaget, till hvars framgång inom detta Stånd jag med min röst ämnar bidraga. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Afven jag röstar för för slaget, såsom jag ock gaf min röst för detsamma, då vid förra Riksdagen förslaget antogs att hvila till det nu pågående Riksmötet. Jag har icke under liden förändrat de åsigler, hvilka då af mig uttalades så väl i afseende på hela nationalrepresentationens ombildning, som ock beträffande ett förändradt representationssätt för detta Stånd allena.