Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derest icke, enligt hvad Utskottet härmedelst får hemställa, Presteoch Bonde-Stånden skulle vilja fråntiäda omförmäla deras beslut, blir omröstning nödig enligt följande serskilda voterings-propositiouer: Forts, af Bevillnings-UtskoUets Memorial, N.-o 4** i3 236;o. Den, som godkänner Utskottets förslag, all Perlor: äktaj oinfattade och infattade, böra vara fria från tull viel införsel, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, komma äkta perlor alt åsältas 25 R:dr införsel-tull på hvarje 100 H:drs värde. 237:o. Den, som, på sält Utskottet föreslagit och trenne Riks-Slånd bifallit, anser Perlor: oägta: glas-j böra åsättas 1 R:dr 16 sk. värde och 10 sk. införsel-tull per skålp., voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, antages det i gällande Taxa å oägta glasperlor utsätta värde 2 R:dr och införsel-tull 18 sk. skålpundet. 238:o. Den, som instämmer i Utskottets af trenne Stånd godkända förslag, att å Perlor: oäkta: andra slag, bör bestämmas 16 sk. värde och 2 sk. införseltull per lod, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, komma föreskrifterna i 1835 års Taxa, eller 20 sk. värde och 4 sk. införsel-tull lodet å andra slags oäkta perlor, att bibehållas.
Det kunde lätlligen eljest hänna, alt sedan ifrågavarande cassa ingått i Riksgälds Coritorets tillgångar, utan alt serskildt bokföras, såsom annat Verks tillhörighet, men blott ett anslag, svarande mot räntan, upptogs i den årliga staten, i en framtid Stats-U skottet och derefter Riksens Ständer funné för godt att anslaget indraga, utan att sjelfva fonden, såsom inbegripen i Riksgälds-Contorels capital, kunde åtei bekommas. Skulle deremot Riksens Ständer vilja besluta en underdånig skrifvelse, — ty något annat beslut lärer icke kunna ifrågasättas ■— med begäran, att meranämnde cassa måtte öfverlemnas till Riksgälds-Contoret, emot samma Conlors förbindelse att derföre erlägga årlig ränta ä 5 procent, så länge capitalet innestår; så vore dervid intet att erinra, enär såväl räntan som capitalet, i händelse af behof, vore till Kongl. Majrls disposition tillgängliga. Såsom nu det, med en enda rösts pluralitet, fattade beslutet lyder, måste jag deremot mig reservera. I öfrigt äro reservationer anmälde af Herr Möllerhjelm, Doc'or Petterssonj Prosten Stenhammarj Doctor Thomander och Prosten Hallbeck. Arik. till Exp. Utsk. d. 1 Oct. kl. 10 f. tn Utlåtande, angående beräkningen af Stats-Verkets Inkomster. (J. A.) Jemlikt föreskriften uti 3o §. i mom. Riksdags-Ordningen, får StatsUlskottet, efter tagen kännedom af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof, jemte Kongl. Stats-Contorets i detta ämne aflåtne underdåniga skrifvelse, och sedan utredning jemväl blifvit verkställd af hvad under åren 1838 lill oell med 1842 til 1 Stats-Verket influtit, härmedelst till Rikets Ständers pröfning öfverlemna förslag till Stats-Uerkels inkomsters beräknande i Riks-Staten för är 184b och följande år, intilldess den vid nästa Riksdag skeende Statsreglering blifver gällande.
Bifölls. Bih. till B. St. Prat. 1847 & 1848. 9 Sami. 71 562 Prot.-utdrag den 49 Juli 4848, S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Banko-utskottets memorial N:o 81, i anledning af erhållen återremiss af utlåtandet N:o 64. Från Vällofl. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets memorial N:o 260, med förslag till voterings-proposition, i anledning af riks-ståndens skiljaktiga beslut, angående ifrågastäldt låneunderstöd till reparation af hamnen vid Westerås; och blef voterings-propositionen godkänd. S. D. Föredrogos ånyo Stats-utskottets utlåtanden: N:o 240, i anledning af återremisser å betänkandet N:o 196. l:sta yttrandet. Lades till handlingarne. Godkändes. och 3:dje yttrandet. Lades till handlingarne. N:o 24lj i anledning af återremisser å betänkandet N:o 192. Härvid förekommo: l:o Yttrandet, angående lönen till justitie-ombudsmannen. Enär denna fråga var redan afgjord genom de trenne öfriga riksståndens sammanstämmande beslut, lades betänkandet N:o 192 och utlåtandet N:o 241, i denna del till handlingarne: 2:o Yttrandet, angående aflöning lill justitie-ombndsmannens vikarie. Bifölls. I öfrigt lät Ståndet bero vid hvad i utlåtandet N:o 241 anföres. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-j Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens memorial JNT:o 10, i anledning af riks-ståndens olika beslut, angående grunderna och vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin: Esta yttrandet (1 och 8 §§ i författn.) Lades till handlingarne. Godkändes. Godkändes. 4:de yttrandet, Godkändes. Återremitterades i ändamål, att voteringsproposition må upprättas, då redaktionen af författningens 4 § inverkar på bevillningens belopp.
Af mindre allvarliga följder, ehuru ledande till en hel del både onödiga obehag och verkliga orättvisor, är det mycket olämpliga sättet for lärareplatsers tillsättande. Om det också högst undantagsvis torde leda till gröfre mannamån att: myndigheter på platsen få bedöma lärareprofven och utse innehafvarne af läraresysslorna, så leder detta dock till ojämnhet i bedömandet vid olika läroverksstyrelser. Ett prof, som på det ena stället blifvit mycket gynnsamt bedömt,. också en sida af läroverksfrågan. skulle kanske på ett annat knapt godkänts. Kommer så därtill, att alltför ofta de bedömande alis icke äro kompetente att mäta kunskaper, som öfverstiga deras egen nivå. Det är sålunda ej exempellöst, att akademidocent på grund af lektors utlåtande om okunnighet i ett ämne, hvari han vid universitetet gjort sig känd såsom eminent skicklig, fått lågt profbetyg, under det att däremot dennes medsökande, som i brist på egna verkliga insikter plöjt med lektorns » papper », erhållit de amplaste vitsord. Ännu naturligare blifva stiftsstyrelsernas bristande kompetens vid de vetenskapliga disputationer, hvarmed lektorer styrka sin skicklighet. — Därjämte är detta kringresande för att aflägga prof vid olika läroverk, där man söker plats, allt annat än behagligt och därjämte naturligen förenadt med kostnader. En i hög grad önskvärd reform vore därför dessa angelägenheters centralisering. Lärareprofven borde få afläggas inför en enda kommission, bestående af fullt kompetenta personer. Och tillsättningarna afgöras likaledes af en central myndighet, som därvid alltid tillämpade samma principer och mätte med lika mått, hvilket än lärareplatserna så vore i Ystad eller Haparanda. Äfven denna reform skulle i sin mån bidraga att gifva våra elementar-lärare den större själfständighetskär * sla, som arten af deras kall gör särskildt önskvärd. Slutligen ock några ord om lärarebildningen. — Som bekant har på sista tiden en ganska allmän opinion utbildats rörande otillräckligheten af de kunskaper, hvilka flertalet nykommande lärare besitta. Det är den nu påbjudna filosofie kandidat-examen, som anses hafva visat sig otillräcklig såsom kun-skapsprof för de blifvande läroverksadjunkterna.
CivilStatens PensionsCassa och Kongl. StatsContoret, i stället för det sistnämnda allena. Skulle man väl, såsom en Ledamot påstått, kunna anse det för enhet i förvaltningen att draga alla pensionsmedel till en PensionsCassa allena. Man skulle då äfven kunna påstå, att den serskildta förvaltningen af Enkeoch PupillCassan äfven borde dragas in ibland Armeens och CivilStatens Pensionslnrättningar, för att göra sammanblandningen af allmänna och enskildta medel desto fullständigare. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob, såsom Ordförande uti Directionen för Sällskapet till Vexelundervisningens befrämjande, aflemnat 60 billetter till den sammankomst å nästa Onsdag, som å Sällskapets årliga Högtidsdag kommer att ega rum; och egde de Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, hvilka åstundade dylika billetter, alt sådant hos RiddårhusFiscalen tillkännagifva. Grefve Cronstedt, Claes: Vid Utlåtandet N:o 146 tar jag mig friheten göra en anmärkning, som jag anhåller må få åtfölja ålerremissen af n:de HufvudTiteln. Utskottet har tillstyrkt, att AmiralitetsKrigsmansCassan må erhålla samma fördel, som Arméens PensionsCassa, nemligen att begraf - Den 22 Maji. 29 ningshjelpen för såclane Officerare, som tillika äro delegare i Cassan, må dit inflyta. Men Utskottet liar icke tillagt denna Gassa samma fördel, som den Civila och Armeens PensionsCassa ega, nemligen af de såkallade liggemånaders lönbesparingar. Jag skulle likväl tro, att AmiralitetsCassan, lika väl, som de tvenne andra, är berättigad till besparingen af denna liggetid. Den andra anmärkningen rorer slutet af Utlåtandet. Utskottet bar deruti ganska lösligt vidrört delningen af den så kallade
Jag slutar med att. sammanfatta, hvad jag förut sökt ådaga' lägga, eller att, för den händelse, att R. o. Ad. skulle gilla syftningen af Hr Tersmedens motion, och således önska uphäfvande af straffet för affall, en återremiss af Betänk. bör ega rum, men ätt deremot en sådan åtgärd ingalunda bör vidtagas, till följd af de nu af mig till vederläggning uptagne framställningar, hvilka jag anser mig hafva visat sakna all grund. Frih. Cederström, Rudolf; För min del anhåller jagom bifall till förevaride punkt af LagUtsk:s Betänk., och detta af det allvarliga skäl, att ett motsatt beslut synes mig innebära stora vådor för vår Evangelisk Lutherska lära, som bör vara oss högst dyrbar, ej mindre för dess egen inneboende förträfflighet, såsom gående den rätta medelvägen emellan Katholicismens blinda auktorilets-tro, och den Reformerta lärans allt för långt dt ifna rationalism, än äfven för dess nära och innerliga förening 'med vår sköna och minnesrika Svenska historia; denna lära, hvilken för omkring 300 år sedan infördes i Sverige af den store Gustaf Wasa, och för hvilkens försvar, Hans ännu större Sonson, på Liitzens slätter offrade Sitt dyra lif. Man har väl sökt, att på mångahanda sätt vädja till den religiösa känslan, för att åstadkomma ett motsatt beslut, men jag anser det, likasom inom det materiella, så ock å del immateriella området, vara mera maktpåliggande, att omsorgsfullt vårda det goda, man eger, än att fika efter skatter, hvars rälta värde man icke känner. Frih. Creutz har i sitt anförande hänlydt på nutidens stora politiska tilldragelser.
Hennes sinne var i jäsning, Lena hade gjort ett ytterst plågsamt intryck på henne, denna råa naturmänniska inverkade lika antipatiskt på det bortskämda hufvudstadsbarnet, som om hon varit en chimpans eller något annat apartadt väsende i ett menageri, och detta intryck minskades ingalunda af den sista hälsningen. Hon kände att stenen, slungad med säker hand för att förstöra detta mästerverk af en modehandlerskas allra sista, vågade nyck, var en lika vältalig som stum protest mot hennes koketteri och fåfänga. Och på samma gång upprördes hon öfver att hennes man med så oförställd beundran betraktat jättinnan och åhört berättelsen om hennes bedrifter. Efter en två timmars lång rodd, ackompagnerad af en jämn tåreflods sakta drypande, nådde de ändtligen Alberga, hvarest några minuter efter deras hemkomst hela huset var i rörelse och husfolket likt yra höns sprang upp och ned, med öfverstinnan i spetsen, från första våningen och till den andra för att skaffa den beklagansvärda unga frun, som hade sin svåra »migrän», liten lindring. Droppflaskor, piller, pulver, téer och oljor drogos fram och det ångade af kamomill, kamfert, terpentin och dylikt, ända tills fram mot aftonen belladonna och morfin anskaffades, sedan senapsdegar och allt det öfriga visat sig vara utan verkan. Men i sitt stilla sinne svor häradshövdingen en helig ed att han aldrig i sitt lif blefve han än hundra år skulle föra sin hustru ut på äfventyr till hafsklippor, bebodda af halfciviliserade människor, nej, icke om han så visste att han där ute bland dessa vilda klippholmar kunde finna själfva lycksalighetens ö! Nej, aldrig, aldrig mera! Om fredagarne hade man alltid främmande till middag hos assessorns, några framstående familjer, några lofvande unga jurister, ett par obligatoriska gamla tanter tillhörande »tjocka släkten» och en eller annan ung flicka af äldsta dotterns allra bästa vänners ingalunda ringa skara. Pappa hade nu sina fyratiofem år på nacken, hade lagt på hullet, skaffat sig isterhaka och helskägg samt mist håret midt på hufvudet.
Dessa Föreläsningar öfver expositionen, vi”sade omisskänneligen de hinder för utveckling af Brittisk industri, ”hvilka hittills funnits och härrört af brist på hjelp från veten”skaplig undervisning, både allmän och serskild för de olika gre”narne af industri.” ”Några få utdrag ur dessa föreläsningar skola icke anses sakna ”intresse, då de ådagalägga den fasta öfvertygelse, som näres af ”flere delta lands ypperste vetenskapsmän och practici, om nödvän”digheten alt bereda sådan undervisning, om England skall kunna ”bibehålla sin ställning såsom en industriel nation.” Men jag slutar här dessa utdrag ur den vigliga handlingen. De sista orden, som jag anförde af komitei-ades för verldsexpositionen i London, äro lystringsord, hvilka skola höras öfver verlden, och som skola hörsammas; ty allestädes är elen skatt tillfinnandes, hvilken också England måste anlita såsom den värdefullaste, nemi. Den 31 December e. m. 415 förståndet, eller, såsom bomiferade benämnt den, sedan den blifvit myntad: förslåndselemenlet i produktionen. Detta förslåndselement i produktionen är allestädes detsamma oell kan af intet land lemnäs ur räkningen. Det var sanningen, hvilken, skön såsom alltid, i smycken blixtrade på segrens banér vid den stora verldsexpositionen. Eller hvadan denna veklagan från Englands män? Hvarifrån den uptäckta missräkningen bos ett folk, som förvärfvat sig öfver hela jorden namn att vara det bäst praktiskt uplysta, och som skall behålla delta namn? Finnes det väl en kraft, som kan motstå en omätlig här af machiner, dragne af millioner ånghästar? Ja, det finnes en, och han heter menniskoandén, som måste leda macliinen nu och alltid derföre alt macliinen icke har och aldrig får förstånd. I detta krig på industriens fält herrskar samma förhållande, samma naturnödvändighet, som på sabelns mark, slagtfältet. Allestädes besegras de rå massorna, örn än omätliga, af de mindre, när i dessa hvarje öga ser och tanken ljungar.
Skrifvelse N:o 142. derinvid, men att de åtgärder, hvarpå E. K. M:ts Befallningshafvande, för uppfyllande af dessa kraf, varit betänkt, hindrades af lokala förhållanden i förening med det mindre goda ekonomiska tillstånd, hvaruti ortens fåtaliga och i flera hänseenden vanlottade innevånare sig befunne, hos E. K. M:t i underdånighet hemställt, att som underhållet af ifrågavarande väg, utgörande i längd 7f mil, hvaraf 3 mil från Funnäsdalens gästgifvaregård till riksgränsen ginge öfver kala obebodda fjelltrakler, vore särdeles tryckande för Hede tingslags-boer, E. K. M:t mätte, till lindrande af den tunga, hvilken det utöfver gamla väghållnings-skvldigheten för 5§ mil tillökta väg-underhållet komme att dem förorsaka, i nåder tillåta bemälde tingslags-boer alt, intilldess möjligen framdeles inträdande fördelaktigare förhållanden kunde göra sådant öfverflödigt, eller åtminstone under en tid af tio år, för färder emellan Funnäsdalen och Norrska gränsen, i likhet med hvad som egde rum för resor öfver Norrska fjell-rvggen på vägen emellan Östersund och Troudhjem, få af vägfarande uppbära afgifler enligt ett af E. K. M:ls Befallningshafvande uppgjordl förslag till taxa; hvarjemte E. K. M:ts Befallningshafvande, i fråga om skjuts-regleringen, i underdånighet anfört, bland annat, att, före tillkomsten af den nya körvägen emellan Långå och Norrska gränsen, på samma sträckning voro inrättade två skjuts-stationer för resandes fortskaffande vintertiden och vid andra årstider, då de färdades ridande, nemligen i Tännäs kyrkoby och Funnäsdalen, från hvilket sistnämnda ställe till närmaste skjuts-ombyte i Norrige, Skolgaarden eller Bräcken, afslåndet utgjorde 4-Jmil; alt fråga hos vederbörande myndighet i Norrige varit utan framgång väckt om icke skjulsningsbeslyret vid Skolgaarden kunde förflyttas till en närmare Svenska gränsen belägen by; att, vid undersökning inför Härads-rätten, tingslags-boerne förklarat det vara oundgängligt, att ett nytt gästgifveri inrättades på vägen emellan Funnäsdalen och Skolgaarden, dertill lägenhet ansågs kunna beredas vid Malmagens hemman på ett afstånd af 2 mil från Funnäsdalen och 2-Jmil från Skolgaarden, men att de icke förmådde bekosta ordnandet och upprätthållandet af detta gästgifveri, samt att behofvet af denna anstalt vitsordades af Härads-rätten, som jemväl ansåg,en af vederbörande föreslagen ersättning för skjutsningen från Malmagen samt ett ifrågastäldt. årligt stats-anslag utgöra lämpligaste medlen för ändamålets ernående; vid hvilka med flera uppgifna förhållanden E. K. M:ts Befallningshafvande underdånigst anhållit,
Af det Statsråds-prot., som innehåller framställning om pension för professor Boheman, framgår, att han icke begärt annat än att varda å indragningsstaten till pension uppförd; och det lär således vara meningen att han skulle erhålla pension efter enahanda grunder, som lör tjenstemän i allmänhet äro bestämda, hvilket, uti förev:de fall, då lönen öfverstigit 3,000 rdr, vill säga att pensionen skulle utgå med 80 proc. af lönen. Jag skulle derföre tro, att pensionen för prof. Boheman hade bort efter nämnde grund bestämmas. Denna grund följdes äfven, då pension af K. M:t föreslogs och af R. St:r beviljades för förre sekreteraren i Landtbruksakademien, Nathorst, som icke heller hade i lag stadgad rätt till pension. Utsk:t har sagt sig bestämma pensionsbeloppet äfven med afseende på de värderika gåfvor, Ilr Boheman öfverlemna! till Riksmuseum; men mig synes att man härvid ssmmanblandat 2:ne frågor, som icke hafva något sammanhang, ty om Hr Boheman är berättigad till någon ersättning för berörde gåfvor, bör han erhålla den särskildt. För prejudikatets skull bör man derför stanna vid en pension, beräknad efter samma grund som för andra tjen - Den 9 Maj f. iu. 175 steman, oller till 80 proc. af lönen; derå jag alltså får anhålla om propos. Frih. Klinckowström: I olikhet med den siste värde talaren, anhåller jag att K. o. Ad. ville bifalla Utsk:ts hemställan; och jag har för denna min anhållan 2:ne skäl, det ena, att de personer, som vid universiteterna erhålla emeriti-löner, få behålla hela lönen som pension, och det andra, att Professor Boheman till Riksmuseum skänkt en i dubbelt hänseende värderik samling, som skall vara högst dyrbar; och jag tror det vara Statens pligt att visa sin tacksamhet för en sådan gåfva mot den 69:årige gifvaren, genom att bevilja den begärda pensionen, hvarom jag alltså vågar anhålla.
Det är endast vägen till det högre målet, sorn penuingarne kunna bana, och alt der vilja hushålla med dem, är att, genom besparingen af ett jemförelsevis ringa tillskott, gå miste om en stor och siiker vinst för fäderneslandets sjelfständighet, ära och anseende. Jag skull icke längre uppehålla med detta ärende. Jag liar blott velat antyda min åsigt, och får, för min del, anhålla, att StatsUtsk. ville taga densamma i betraktande och icke behandla frågan om Krigs-hofrättens borttagande separat från frågan om krigsdomstolarna i allmänhet samt öfriga af mig vidrörda förhållanden; hvarmed jag visserligen icke velat uttrycka den åsigt, som skulle Krigsliofrätten icke framdeles kunna undergå förändring. Jag önskar blott se förslaget till en sådan omorganisation , innan jag voterar för borttagande af en institution, som under så mångå år, på ett lika värdigt som för t jenstfull t sätt, uppfyllt sin bestämmelse. Hr von Heland, Isaac Fredr.: Såsom ett ytterligare bevis pä svårigheten, jag skulle kunna säga omöjligheten, att under krigstid kunna förena Lifbevär:s-reg:tet med Uplands och Södermanlands regilen, får jag nämna, att, enl. utdrag af bfödmönstrings-rullorna , bevärtns antal uppgått vid Uplands reg:te till 55o man och vid Södermanlands till nära boo. Nu utgör Lifnevär:s-reg:tet 1000 man. Om detta antal fördelas emellan de 2:ne förstnämnda, så kommer bevärm att utgöra för Uplands reg:le i,o5o, och för Södermanlands reg:te i,3no man. Nu har Södermanlands reg:te sjelft 1,200 man. Således skulle , i stället lör att förhållandet emellan bevärts-inanskapels antal hittills varit såsom i till 3, detsamma nu blifva såsom 7 till 6. Jag tror icke, att oflicors-coi psen är tillräcklig att exercera eller föra befälet öfver en sådan styrka. Jag torde få fästa detta Stånds uppmärksamhet på det villkor, med hvilket, enl. Utsk:s förslag, Lifbevär:s-reg:tet skulle indragas.
Bland föreskrifterne i afseende å pensioneringen torde det stadgandet ej böra med tystnad förbigås, att hvar och en af härehs stridande del, ifrån och med soldat till och med kapten, anses från och med den dag, han till pension är berättigad, såsom från tjensten afgången. Med skäl torde härvid kunna erinras, att mången, som tidigt ingått i krigstjensten, och som vid femtio års ålder, enligt förslaget, skulle vara pensionsmessig, kan vid denna och äfven vid högre ålder vara fullt tjenstbar och ega både kraft och förmåga att sin tjenst förrätta. Vore det väl billigt och rättvist att stifta en lag, som tvingade en sådan person att afgå från sin tjenst och afstå från de dermed förenade löneförmåner samt utbyta dessa mot en för hans bergning otillräcklig pension? Ett sådant stadgande, som ej synes stå rätt tillsamman med vår grundlags anda och föreskrifter, kunna Utskotten ej godkänna. Äfven i detta förslag är behofvet af presterskap icke afsedt, utan skall Staissamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 18. 5& i fredstid religionsoch själavården besörjas af den församlings presterskap, inom hvilken truppen eller soldaten befinna sig. Jemte erinran, att presterskapet, hvar inom sin församling, måste bestrida religionsoch själavården, och att således vid möten, under marscher oell kommenderingar man icke alltid skulle kunna påräkna biträde af samma presterskap, få Utskotten erinra, att under krig å utländsk botten den af Herr Stjernsvärd påräknade tillgång å församlingarnes presterskap icke förefinnes, och att vid sådane tillfällen det skulle vara förenadt med serdeles svårighet att i hast anskaffa ett tillräckligt antal prester, helst deras vidare biträde under frieden, eller då truppen kommit på inländsk botten, enligt förslaget icke skulle ifrågakomma.
Vidare hafva de förvaltande Verken, vid det förhållande, att, enligt lått Drätsel-Gommissionen i Stockholm infordrad calcul för år 1820 tili Staissamt Oeconomie-Uiskottens Betänkande N:o nS. «ch med 1824, kostnaden, för den effeetiva Båtsman-sstyrka Stockholm mhderhåliit, uppgått till 45 Rdr för hvarje Båtsman, samt öfverstigit vacanceafgiften för en Båtsman i öfrige städer, ansett att, vid en efter rättvisa grunder anställd jemförelse emellan Båtsmanshållet i Stockholm och öfriga städer, äfven borde tagas i beräkning till huru stort belopp kostnaden för underhållet af en Båtsman i Stockholm öfverskjutit den i öfriga städer för hvarje karl er lagda vacance-afgift; eller, som i detta fall en af be hofve t icke påkallad, men till betydlig vidlyftighet ledande jemkning äfven skulle ega runi emellan sistnämnde städer, hvilkas vacance-afgift utgått efter markegång, och således varit olika i serskilda orter; samt dea anmärkte skillnaden emellan underhållet af en Båtsman i Stockholm och öfrige städers vacance-afgift, hvilken senare, efter hvad Rikets Ständera underdåniga skrifvelse innehåller, understundom uppgått till /\o Rdr och derutöfver, i Utskottens tanka, är allt för obetydlig, för ätt förtjena något! afseende, vid betraktande af den lindring uti ifrågavarande onus, sorn Stockholm, jemfördt med andra städer och i förhållande tili dess förmåga att draga Båtsmans-rotering, måste anses hafva hittills åtnjutit; alltså hemställa Utskotten, att ifrågaställde skillnad icke måtta vid dfe» blifvande regleringen tagas i beräkning..