Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nemligen den från äldre tider afsedde vexelverkan emellan städernes och landsbygdens invånare genom nödvändigheten och möjligheten af varubyte rubbas eller tillintetgöres, och hvilket ovilkorligen måste inträffa, om landtmannen genom lag uppmuntras, att, med åsidosättande af sin egentliga näring, jordbruket, sysselsätta sig med hvad man hitintills förstått under benämning af stadsmannanäringar, så måste ju deraf blifva en naturlig följd, att näringsidkaren i stad, som, utom bevillning till Staten, för det yrke han drifver och många detsamma åtföljande personela praestationer, måste utgöra dryga afgifter till staden för underhållandet af dess allmänna byggnader, dess Etnbetsoch Tjensteinannapersonal m. m., skall nödgas uppsäga burskap och utflytta på landsbygden, der det kostar honom mindre att lefva och der han kan utöfva enahanda rättigheter i näringsväg, utan att behöfva vidkännas de honom förut åliggande skyldigheter, eller åtminstone icke i så hög grad. Att städerne, på sådant sätt skola med tiden blifva utan näringsidkande invånare och slutligen förfalla, anser jag vara påtagligt; och jag hemställer till en hvar, om ett så beskaffadt förhållande kan förenas med landets sannskylldiga nytta. Öppet och upprigtigt bekänner jag alltså, att jag anser ett stort steg till våra få och föga blomstrande städers undergång vara taget genom Kongl. Kungörelsen af den 28 sistlidne Augusti, hvarigenom landtmannen förunnas en obegränsad handtverksoch han dels-frihet. Jag tror dessutom, att landtmannen sjelf ej skall skörda någon reel Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Vtsk. Betänkande N.o 33. i5 och varaktig fördel af en så beskaffad obegränsad näringsfrihet; ty utom det att städernes aftynande tillstånd måste ofördelaktigt inverka äfven på landtmannen, skall han, efter min öfvertygelse, få en annan rigtning, menlig för den näring, hvaraf han bör beräkna sin vinst och sitt uppehälle. Svenska jordens mödosamma skötsel fordrar alla de armar, som deråt kunna egna sig, för alt ur dess sparsamma sköte draga ali den vinst, som deraf kan hem tas.
Då Utskottet härmed får till Rikets Höglofl, Ständer aflemna meranämnde Tableau, förmodar Utskottet, att densamma skall, i afseende på Bevillningens fördelning, i flera hänseenden finnas upplysande; och då de personer, som vid dess upprättande varit sysselsatte, på detta vidlyftiga extra arbete användt mycken flit, möda och tid, får Utskottet,' med ledning af de utaf Kongl. Kammar-Rätten meddelade uppgifter och anförde skäl, vördsamt föreslå, att Rikets Höglofl. Ständer må täckas tilldela bemalde personer en Gratification, i ett för allt, af 666 R:dr 32 sk. B:o, att fördelas efter Kongl. Kammar-Rättens ompröfvande och utgå från Rikets Höglofl. Ständers Riksgälds-Contoir liksom Öfrige Riksdags-kostnader. Denna hemställan, tillika meden der - 4 Bil. till Bevillning*.-! tskatte.ts Memorial N:o 3u emot afgifven Reservation , öfverlemnas dock vördsamt till Rikets Höglofl. Ständers bedröfvande. * Stockholm den 5 Junii 182g. Reservation af Eric Paulsson från Elfsborgs Län: ”Då tryckta Sammandrag utgifvas, sorn gifva upplysning om hemmansvärden, skyddsafgiften m. m., och, tned ett ord, underrätta om Bevillningens utgående och fördelning på sina serskilda Titlar, samt jag icke kan inse, att den af Kongl. KammarRätten nu upprättade Tableau varit behöflig eller kan medföra någon serdeles nytta, så reserverar jag mig desLo hellre emot beslutet att tillstyrka någon serskild gratification för utarbetningen af samma Tableau, som Statens Tjenstemän varit förbundne att verkställa den befallning de i detta afseende erhållit.” Härméd förenade sig Tufve Larsson från Christianstads Jjiti och Jacob Peter Andersson från Östergöthlands Län. Den uti förestående Memorial omnämnde Tableau afleronas serskildt. Bevillning*;- Utskottets Betänkande N.o 32. 5 N:o 32.
Stan* det, sorn Herr Majoren Palman lärer inse, att deruti icke innefattas något, som i vådlighet kunde jemföras dermed, att en Ledamot ägde rätt att såsom lagstridig förklara en annan Ledamots motion, och sådant, om än den förstnämndes omdöme vore ljusare än alla andras. Herr Landt Mav svalken yttrade den anmärkning, att om Lagen vore tydlig, vore visserligen icke beslut af Ridderskapet och Adeln i en sådan fråga behöfligt. Friherre Boye, Ludviq: I de frågor, uti hvilka värman for ämnet förmår bemägtiga sig af sinnet , kan man icke nog snart hinna slutet. Det var af detta skäl, som jag i sista pleno var glad att se dåvarande öfverläggning förfalla. Nu åter, då någon betänklighet icke visar sig emot den af Herr Grefve Lilliencrantz , i dess nyligen upplästa Memorial, framställda önskan, att vinna ett offentligt erkännande för en af Nationens rättigheter, tror jag mig så mycket hellre böra conformera mig deri med Herr Grefven , som jag anser, det förtjensten af hans Memorial ligger särdeles i det afskiljande från förra frågan , som han gifvit åt denna sin begäran, Jag anhåller blott Dea 4 April. 21 att fa, såsom ett ytterligare skäl för angelägenheten af ett sådant erkännande, framlägga den reflexion, att, om, för att göra Nationens rättigheter tvätydiga och derigenom suspendera deras kraft, icke skulle behöfvas mera, än blott att mot dem uppställa tvifvelsmål; så stodo våra rättigheter på en alltför lös grundval, och ägde då liten eller ingen säkerhet. Herr Silfverstolpe , Gustaf Abraham: Hela denna öfverläggning synes mig härleda sig från de olika sätt, hvarpå Herr Baron iVirséns ord blifvit fattade. Om de betraktas såsom blott ett yttrande , innehållande Herr Barons enskildta mening, bör på dem den nyss citerade 5c:de §. användas, och ingen fråga någonsin uppstå för någon Ledamot att ifrån sin bänk ett sådant yttrande afgifva.
Der står ingen införseltull, men ao procents utförseltull. Som jag nyss anfört, är det ett säkert medel, att få ail tjära angifven, såsom vrak, för att slippa Den JO Augusti <*. m, 863 förtulla den. Jag anhåller således om proposition på hög procent å införseltull för vraktjära Herr Grefvin och Landt Marskalken erinrade, det han endast tillkännagifva, att någon Inkommande Tull ä Vraktjära icke funnes uti TullTarilfen utförd. Herr Hjerta: Jag tror mig våga försäkra, att ingen den ringast» tullbetjent skulle tag» miste om Utskottets mening, att tullen på Vraktjära skall vara densamma, som på god tjära. Hvar och en finner att den är inbegripen under deu generela termen Tjära. Friherre CederJlröm: Utskottets mening skulle vara 9ådan som Herr Hjerta yttrat, så lärer ej något hinder vara . att uti columnen införa den införseltull, som Utskottet menat; och äfven om det ej varit Utskottets mening, hemställer jag , om det icke kan blifva Ståndets. Jsg frågar dock, om det är billigt att vraktjäran, och den goda tjäran hafi va samma tull. En oduglig vara bör ej befordras till införsel, och derföre tillstyrker jag högr# tull på Vraktjäran. 4 Herr Grefvin och Landt Marshalk en föreslog å nyo, att Inkommanda Tullen å Vraktjära måtte till 15 procent bestämmas.
För att icke sammanblandas med andra för allmänna utgifter disponibla medel, synes det årliga anslaget till kapitaloch räntc-liqvider för den fonderade statsskulden böra ingå till en särskild redovisad liqvidationsoch amortissements-lönd, hvars behållning skall för sagda liqvider oförryckt tillhandahållas; dock att, till påskyndande af skuldens amortering, denna fonds influtna tillgångar, så vidt utan hinder för verkställigheten af föreskrifna, liqvider ske kan, alltid pä ett säkert och ändamålsenligt sätt göras räntebärande; i. hvilket afseende säkra räntebärande papper böra för nämnda fonds räkning uppköpas vid de tillfällen, dä det icke är med Statens fördel och fondens ändamål mera förenligt, att de obligationer, för hvilkas inlösande fonden bildats, af densamma återköpas; samt g) amorlerings-sättel: Rland de 3:ne sätt, derigenom amortering af stats-obligationer, som på innehafvarens sida äro öuppsägbara, vanligen verkställes, nemligen: utloltning, uppsägning Expedilions-Vtskoltels Förslag lill i milert), '-krifvelse, i\:o SOS <*!!er uppköp, svnes utloltning icke böra för 1111 ifrågavarande obligalioners amortering begagnas, enär detta amorteringssått för obligalions-innehafvarne medför' olägenheter, hvilka, då obligationerne icke utlemnats med kapital-rabatt eller understiga sitt nominela värde, ej ersättas af några motsvarande fördelar. Efter hvarje utloltning måste nemligen en hvar, som innehar densamma underkastade obligationer, förskaffa sig upplysning om några och hvilka bland dem blifvit utlottade. Vid ilrågakommande försäljning eller öfverlåtelse på annan person af sådan obligation, måste dessutom styrkas, alt den icke under den redan förflutna tiden blifvit utlottad och sålunda förlorat sin ränlebai hot.
Det resulterade bl.a. i hundratals brev, bevarade i Brandesarkivet. Se t.ex. Böök 1949, s. 69 ff. – År 1884, till tvåhundraårsminnet av Holbergs födelse, utkom GBs festskrift om honom. Mathilda Andersson var en av VBs äldsta vänner, en av systrarna Andersson i Malmö, vilkas hem VB besökte på alla sina Malmöresor. Se not I, 86. I Levned I uppger GB att han i Paris umgicks mycket med Constanza Testa som var gift med greve Oreste Blanchetti (s. 193). – Den flicka han blir kär i omnämns i Levned I som Matilde M., ”en ung spansk Brasilianerinde, høj af Vækst, en stolt og blændende Raceskønhed”. GB uppger att hennes familj stammade från Cervantes! (Levned I, s. 197 ff.). Hon hette enl. Brevveksling Mathilde Margariños. Tanner-kuren – olika preparat innehållande tannin användes mot diarré. I Lukas 16 framställer Jesus den svårtolkade liknelsen om den otrogne förvaltaren och liknelsen om den rike mannen och Lasarus. (VB menar väl att hon liksom förvaltaren skaffar sig andra vänner för att slippa gå ut och tigga om hon avskedas av sin herre.) I Shakespearetragedin säger Macbeth: ”Methought I heard a voice cry’ Sleep no more! Macbeth does murder sleep’ ” Fru Schram – Om ”Tvist”, VBs novell, se not 72. Brav, da. Skabning Inte förrän 1918 utkom GBs monografi Cajus Julius Cæsar, enl. Paul V. Rubow ”det mest glimrende skrevne og komponerede af B.s Alderdomsværker, men Mangelen paa historisk Kritik og den gennemgaaende
Det går icke an att stifta eu lag, som är alltför omständlig. Det enda tillägg jag vid denna § skulle vilja tillstyrka vore det, som ursprungligen gjordes af Gr. Taube, nemi. ang:de sockenstämmas utsättande då flera socknar sammanträda till gemensam öfverläggning. Jag anser icke lämpligt att landshöfding eller domcapitel förordnar ordförande. Presten är en gång för alla dertill förordnad. Om flere socknars presterskap kommer tillsammans, så bör väl förhållandet blifva detsamma, som vid alla andra dylika tillfällen, alt den förnämste eller äldste förer ordet. Dermed bör Konungens Bef:h:de sig icke befatta; ty han äger icke afgöra företrädet emellan presterna, I öfverensstämmelse härmed torde efter orden '"öfrige sock liarne,” hvarmed denna § slutas, endast böra tilläggas: på den ort, som af Konungens B e f: h: d e eller do 111 ca pi t 1 e t utsattes. Med detta tillägg anser jag §:n hafva fått den fullständighet, som behöfves. Hr Ribbing, Arvid, instämde med Hr von Hartmansdorff. Hr von Rosen: Jag vill icke upptaga R. o. Ad:s tid, utan blott hemställa till Hr von Hartmansdorff, om han icke sjelf finnér, alt det kunde hända, då socknarne sammanträda genom deputerade, att ingen enda prest funnes ibland de deputerades antal, och om det således icke är nödigt, alt ordföranden utses af Konungens Bef:h:de eller domcapitlet. Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att Hr af Sillens förslag, hvilket uttalades med så låg röst att det säkerligen undföll de flesta ledamötenuT, angick andra punkten afden 11 11. 2 2 Den 8 Mars f. m. na § och gick derpå ut, att om utlyst sockenstämma skulle påminnas å alla före sockenstämman inträffande helgedagar. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att förutom de mindre anmärkn:r, som af flera ledamöter blifvit gjorda, hade Gr.
För att undvika begge delarne, svarade hon, likväl icke utan en viss oro, huru Waldemar skulle upptaga det: ”Jag ernar åka i vagnen; man bevarar bättre sin klädsel i ett täckt åkdon.” ”Som du vill,” sade Klein; men ett lätt drag af missnöje sväfvade öfver hans läppar. ”Jag hoppas likväl, att du icke har något deremot, att jag tager min plats på kuskbocken. ” – Häremot var intet att invända: Julie böjde hufvudet till bifall, så vänligt hon kunde, samt yttrade: ”Jag tror att Carolina åker med i vagnen; ty hon har afslagit ett par af herrarnes inbjudning.” ”Hon reser icke med,” svarade Klein, ”efter hvad hon just nu sade mig.” ”Hon vidhåller således sin envisa föresats,” återtog Julie förtrytsamt, ”ehuru jag så mycket bedt henne. Finner du ej detta vara rätt besynnerligt af din syster?” ”Icke det ringaste, min goda Julie! Både jag och Carolina sörja för mycket ännu förlusten af en älskad fader, för att efter tre à fyra månader kunna finna nöje i något slags förströelse. Hon blir hemma af smak; jag reser dit, emedan, då jag finns på stället, det vore att försumma dig, om jag åt någon öfverlemnade dessa små artigheter, som nu uteslutande äro min tillhörighet.” ”Du är verkligen alltför god, Waldemar,” svarade Julie småleende. ”Var uppriktig, jag ber dig, önskar du, att jag skall blifva hemma, så var öfvertygad, att jag utan afsaknad kan försaka ett nöje, då jag dermed vinner ditt bifall. – För ögonblicket var detta hennes allvar; ty hon fick hastigt en paroxysm af ånger. Waldemar svarade med någon öfverraskning: ”Långt derifrån, min bästa vän! Det är mig ett verkligt nöje att få visa dig en uppmärksamhet. Vill du emellertid presentera mig för dina gäster?” ”Nej, Waldemar! det öfverlemnar jag åt Carolina, samt utber mig för i dag ditt öfverseende. Några små göromål hindra mig att komma ned till middagen.”
Olofsgården till byggnadsplats och omgifning för eli skolhus i Rackeby församling inom Skaraborgs Län. II. B. 491. A. 605. III. E. 9. — N:o 44. i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition, om eftergift af Kronans rätt till ett efter Trumpetaren Mårten Wippel fallet dana-arf. II. B. 491. A. 605. III. E. 9. — N:o 45. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående eftergift af den Häradsskrifvareu i Gestriklands fögderi J. E. Engström ådömde ersättning af för ringa beräknad kolningsfrihets-bevilining, för Forssbacka bruks recognitions-skogar. II. B. 491. A. 605. III. E. 9. — N:o 46. i anledning af väckt fråga, angående afskrifning af för detta Kronofogden Chr. Öhboms balans. II. B. 491, 605. A. 612. III. E. 9. — N:o 47. i anledning af väckt fråga, att det vid Arvika köping belägna Ofverjägmäslare-bostället Gate må vid nuvarande inuehafvarens afgång öfverlålas lill nämnde köping. II. B. 491, 612. A. 613. III. E. 9. — N:o 48. i anledning af väckt fråga, angående mantalsräntans af hemmanet Hallsnäs användande såsom bidrag till underhållande af Hallsnäs bro. II. B. 491. A. 613. — N:o 49. angående Fältkamereraren H. Canons slerbhusdelegares befrielse från ådömd ersättningsskyldighet. II. B. 491. A. 613. III.
Iandtmäteriet och nivelleringskonsten tillräckligt för att bedöma sådana saker, och då, enl. hans upgift, denna bana, som otvifvelaktig! är den kortaste, skulle komma att gå midt emellan tvenne de bördigaste trakter och åstadkomma en besparing af 900,000 R:dr, trodde jag att detta kunnat utgöra ett tillräckligt skäl för Konungens ansvariga rådgifvare att icke votera för, det allt finge bero på en enda mans åsigter i detta fall. Det är ju möjligt att han har kunnat misstaga sig. Jag gör intet bestämdt påstående, men jag hyser tvifvel, synnerligast i anledn. af Hr Ericssons förslag om stationernas förenande här i Stockholm. Nu har Hr Nordenfelt bemött mina tvifvelsmål genom den erinran, att meningen torde vara att passera med jernbanstågen under Riddarbolmsbron. Hvar och en som behagar kasta en blick ut genom fönstren nedåt Riddarholmskanalen torde fråga sig, om det är någon möjlighet dertill, i synnerhet vid vattnets stigande, utan att bygga en ny bro, hvilket jag må säga blefve något vidunderlig med en hvälfning så stor, att 7 alnar höga ångvagnar kunde passera derunder. Detta ger mig anledn. att påstå såsom en möjlighet, hvad jag redan förut sagt, att Öfverste Ericsson kan hafva misstagit sig i planen, huru utmärkt han också är. Han kan icke vara mer än en menniska och måste således vara underkastad misstag. Jag anser det således vara ett stort fel att icke Komiténs ledamöter fått tillfälle att yttra sig öfver hans plan. Konungens Rådgifvare ega icke den sakkännedom, att de kunna så noga bedöma densamma; detta hade Komiténs ledamöter varit i stånd till, och då de äro personer, vidtberömde i sitt fack, anser jag att det icke hade varit öfverflödigt. Det är detta jag hade velat tillägga till mitt förra yttrande. Gr. von Platen, Baltzar: Jag skall icke uptaga R. och Adis tid med att söka inleda någon ny discussion i ett ämne, som jag anser hafva blifvit alltför vidlyftigt behandladt, — åtminstone icke med jernvägstal.
Med anledning häraf tillkännagaf undertecknad, att LagUtsk:ts nu föredragna Betänk, blifvit af de tre öfriga Riks-St:n bifallet. Frill, af Ugglas: Vid sådant förhållande anser jag lämp ligast, att äfven R. o. Ad. lemnar sitt bifall till Utskits hemställan. Hr Treffenberg, Gurry: Jag skall icke tvista med LagUtsk:t i den formella delen af denna fråga, eller huruvida en lagförändring må erfordras lör vinnande af det med motionen afsedda syftemål. Sådant beror naturligtvis af den större eller mindre vigt man fäster vid sjelfva saken. Att jag emellertid icke är ensam i min åsigt, att det föreslagna förändrade sättet för dödsstraffets verkställande bor omgärdas med civillags helgd, det visar sig deraf att redan lagkomitén föreslagit sådant. I allt fall är det gifvet att, om Utsk:t velat sjelfva saken, den form, i hvilken min motion uppträdt, icke bordt bereda Utsk:t någon förlägenhet, då det naturligtvis stått Utsk:t öppet att med sig adjungera Ekon.-Utsk:t vid ärendets handläggning. Men, som sagdt, jag håller ej mycket på den formella delen af frågan, men så mycket mer på den reella; och i detta hänseende måste jag bekänna, att den utgång motionen rönt, öfverraskat mig, ty jag hade verkligen föreställt mig att denna motion hörde till antalet af dem, som endast behöfde väckas för att bifallas. — Också har Utsk:t riktigt nog aktat sig för att ens omnämna, än mindre vederlägga de skäl jag till stöd för motionen anfört, utan har Utsk:t i stället, såsom skäl för sitt afstyrkande, endast uttryckt den förmodan, att, under tillämpningen af den nya strafflagen, verkställandet af dödsstraff skulle blifva alltmer sällsynt. Detta sätt att argumentera, som, inom parentes sagdt, tager sig sällsamt ut, då man besinnar att Utsk:t i nästföregående Betänk, afstvrkt ett väckt förslag om dödsstraffets suspenderande, kan jag icke godkänna.
lag eifor att endast 2:ne §:r blifvit af Utsk. behandlade, men ehuru jag enskildt icke gillar den åsigten att man bör bedöma en propos. i sin helhet efter en lösryckt §, så hörde jag likväl inom Utsk. till majoriteten, hvilken afslog den Kongl. Propos. Motiverna derför finnas anförda i mern. och Gr. Lagerbjelke har i dag ytterligare utvecklat dem. Jag anser dessa skäl vara rigtiga, ty jag hade aldrig genom undertecknande af mitt namn gått i borgen för något, som jag icke till fullo gillat, men på samma gång får jag öppet förklara, att om jag kunnat gilla Irsta §:n af den Kongl, proposrn, så hade jag icke ansett de af Utsk. anförda skäl vara nog giltiga för att förkasta densamma. På det att detta mitt yttrande icke må anses som någon svekfull handling mot mina öfriga kamrater, så får jag nämna, att jag ärligt tillkännagifvit denna min åsigt inom Utsk. Våra motståndare hafva anfört följande 2:ne skäl för bifall till den Kongl, proposrn, nemi. för det första: att den som gillar den monarkiska principen, han bör äfven gilla enhet i styrelsen, för det andra: att hvar och en säkert är missnöjd med det olyckliga förhållande, som nu existerar, då Konungen är hindrad att föra Regeringen. Konseqvensen häraf blir att den som icke bifaller den Kongl. Propos:n har inga sympatier för monarkismen, men är entusiasmerad öfver Interims-regeringens nuvarande sammansättning. Hvad mig beträffar så protesterar jag mot dessa beskyllningar; ty i lika hög grad som någon, hyser jag sympatier för monarkismens enhet, men just derföre anser jag det olyckligt och beklagligt att denna propos. någonsin blifvit till R. St. afgifven.
Att, vid 1828 års Riksdag, Ridderskapet ooh Adela vid för - Den 17 Juli i f. m. 113 slagets aflemnande till en ny Riddarhusordning icke gjort något förbehåll emot partiella antagandet deraf, finnér ConstituticnsUtskottet vara en giltig anledning för Kongl. Muj:t att med samma förslag sålunda förfara. Utan att uppehålla mig vid ConstitutionsUtskottets misstag, att tillerkänna Konungamagten ett så oädelt prerogativ, som att tvert emot all sund logik och mot den i Grundlagarne stadgade princip för Statsmagternas fördelning vid all lagstiftning, kunna ensamt besluta om ett RiksStånds utöfvande af Representationsrätligheten, vill jag endast erindra om den oriktiga uppställningen af facta, hvarpå ConstitutionsUtskottet byggt försöket att bortblanda det verkliga förhållandet med en act, som så djupt kränkt ett RiksStånds, och med detsamma hela Representationens, värdighet. ConstitutionsUtskottet har nemligen, vid förutsättandet af Konungens rättighet att partiell antaga eller ogilla, eller ock uppskjuta sin sanction af en ny Riddarhusordning, angifvit det vilkor ibland annat, att nya eller ändrade föreskrifter deri mot Ståndets önskan icke tillädes. Nu har Ridderskapet och Adeln likväl, på ett ganska tydligt och bestämdt sätt, gifvit sin önskan tillkänna i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, att inga partiella ändringar uti den af Ståndet antagne Riddarhusordning måtte äga rum; men att Kongl. Maj:t 33 H. 8 114 Den 17 Jul ii f. m. täcktes, enligt sitt Nådigst meddelade beslut, vid tillfälle granska förslaget till den nya RiddarhusOi diiingen i sin helhet, oell för Ståndet tillkännagifva orsakerna , om sådane skulle förefinnas, som hindrade Kongl. Maj:t att sanctionera förslaget, då i sådant fall den gamla RiddarhusOrdningen förblefve gällande.
1898 Räck oss handen, vägra ingen, Låt hvar glädje, som du njöt, Flyga genom brödraringen Liksom en elektrisk stöt. Esaias Tegnér. Det gällde att medels det enda sinne, som Helen för detta ändamål kunde förfoga öfver, söka bana väg för bekantskapen med världen omkring henne. På fingerspråket lärdes först de enklaste benämningarna på bekanta föremål: docka, hatt, nål. Till en början var detta blott en lek, som Helen mekaniskt eftergjorde, utan att fatta betydelsen däraf: » Ännu visste jag ej, att hvarje sak har ett namn. » Först efter ett par veckor gick meningen med dessa fingerrörelser upp för henne: » I detta ögonblick af plötslig ljusning uppdagades för mig språkets mysterium. » Hon synes ha genomilats af aningar, att i sin hand ha fått nyckeln till vetandets värld, och hon gick ifrån brunnen, när denna upptäckt gjordes, » ifrig att lära allt ». På kvällen, då hon låg i sin bädd och i tankarna genomgick de fröjder hon upplefvat, kände hon sig öfverlycklig: » För första gången längtade jag till morgondagen. » Några år senare skrifver hon om sin lilla skyddsling, Tommy Stringer — blind och döf liksom hon själf —: » Endera dagen skall det lysa in i hans förstånd, att hvarje sak har ett namn. Då skall han bli lyckligare än en kung. » I sin själf biografi skildrar hon de första lyckliga dagarna af sin » frihet », då allt föreföll henne skälfva af lif, då hon hade svårt att hålla sig stilla af glädje öfver » det märkvärdiga och nya ljus, som gått upp » för henne och af ifver att stafva upp allt. Ordförrådet växte dag för dag. Utvecklingen försiggick under detta skede med otrolig hastighet. Abstraktioner fattades snart, utan förklaringar, af sammanhanget. Helens egen berättelse o m den följande tiden, särskildt den första sommaren, erbjuder en fängslande bild af det, som Comenius för den tidigaste barnaåldern drömt om under namn af » moderskola », en dröm, som blott allt för sällan förverkligas. » Min lärarinna och jag ' voro dagarna igenom ute, och jag njöt af det glömda ljuset och den återfunna solen. » Där samtalades ifrigt om allt, som kom i den lilla hungriga elevens väg.