Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Svara mig uppriktigt, lede sanningen någoA skada, om språkfet vore litet mera hyfsadt, bara litet ... Det fins en uttryckens och tarikarnes brutalitet, som går hand i hanü med den största förfining och bildning, en sjelfkär, och ändamålslös orginalitetslusta, som icke har något med konst107 * • eller natursanning att beställa. Det är den råheten, som i min ‘ tanke skadar Strindbergs bok ... Vore den bara en smula mera ansad i tonen, pch många flera skulle läsa oah behjerta den särskildt bland unga d^mer, och det är dock för dem, som en stor del af bokens lärdomar äro skrifna. Men det är så roligt att reta folk! Kand. Förlåt mig. Men jag tror, attrii misstar er i denna fråga. Samfundsdisciplinen vis å vis ord och uttryck är nu en gång i sig sjelf så onaturligt åtdragen nu för tiden, och fruntimmerna hafva allt från sin första ungdom fått vänja sig vid att omfatta den i dess strängaste form ... Jag glömmer aldrig, hur det aflopp, n£r jag en gång försökte läsa Holberg för ett par unga flickor ... Det skulle jag inte vilja göra om igen. Prof. Ja, kanske det är på det viset ... Men vet ni. jag tycker, att hela “ Giftas “ äc sämre skrifven än “ Boda rummet “. Stilen är banal i sin enkelhet, flamsig i sin ledighet Hvad det är dumt att icke inse, att ju mera utmejslad en menfng är, dess djupare verkar den, dess bättre faster den sig i minnet, klar för ögat, fast för örat. * Kand. Det har ni rätt i, fru professorska ... Konstnärligt taget är “ Giftas “ tyvärr icke utan lyten. Men formens naturlighet står dock så väl sammån med den naturlighet, hela boken afser ... Och ser ni, det är derför jag håller så oändligt mycket af den, att den käckare och frimodigare än något jag på år och dag läst häfdar del naturligas rätt mot dagens alla konventionella och bornerade sedebegrepp, och derigenom blir “ Giftas “ vida mera verkligt modern än en hel del del alster i den problematiska fråge-teckens-genren.
Man kunde då begagna den reela fonden för tillfälliga operationer, sedan man lyckats, att sätta i omlopp en tillräcklig mängd skiljemynt. Detta kunde i synnerhet användas till Garnisons-Regiinenternes aflöning, och på detta sätt utgå i allmänna rörelsen; men så snart Sedelmyntet steg i värde öfver det i Silfver och Koppar, skulle detta senare naturligtvis inlösas mot Papper, när innehafvaren det önskade, och följaktligen, livar-; ken Allmänheten eller Tropparne blifva lidande. Om Staten blefve nödsakad, att använda en del af sitt klingande mynt, för att till vexel vin - 125 Konungens Nåd. Propositioner. vinglcriets hämmande anskaffa nödige vexelfonder, skulle desse penningar endast för ögonblicket ga ur Riket, och onekligen snart återkomma. Denna förökning i Banko-Sedlarnes omlopp, lena sidan, och det harda myntets successiva återgående til! Banken, å den andra, skulle upplifva alla slags näringar, gifva rörelse och styrka åt St tits-K toppen , samt derigenom åt vår Half-ö bereda storhet och anseende. Kongl. Majit vill nu omnämna en utväg, som Står i samband med det föregående, och som Kongl. Majit tror ledande till lyckliga följder. Kongl. Majit föreslår, att för Statens räkning öppna ett stående lån af Sex Millioner Riksdaler uti Banko-Sedlar med 3 procents årligt intresse, sorn bör i klingande mynt erläggas. Nämnde summa af Sex millioner skulle aldrig få öfverskrida?, och det bör förmodas , att dea ej inom tio år skall vara fulltekrrad. Men, orri en million årligen ingick, vore summan på Sex år gifven, och med det forsta årets utgång kunde klingande mynt redan börja komma i omlopp. Dessa Lån, lika fördelaktiga för Staten och de enskilde, hade den stora fördelen, att knyta en närmare förening emellan Ständerne, Regeringen och Nationen, emedan hvarje fordringsägare derigenom fick ett egit intresse, att på allt sätt bidraga till Statens förkofran och til! samhällsordningens upprätthållande. Ingenting bidrager mera att befästa ett Samhälles styrka och att försäkra - Konungens Nåd. Propositoner.
Uti häröfver den 18 Mars 1861 afgifven förklaring har egaren af Dylta svafvelbruk, Friherre Åkerhjelm, anfört, att de på Ostra allmänningen befintliga, af Rikets Ständer anmärkta intagor och uppodlingar till en rymd af 1,424 tunnland utgjorde så kallade afgärda hemman och torp, hvilka med stöd af gällande författningar blifvit anlagda; att den öfver nämnda allmänning upprättade, år 1801 vederbörligen fastställda karta utvisade, att arealen af de sålunda tillkomna, alla behörigen skattlagda hemman uppginge till 1,217 tunnland 22 kappland samt torplägenheterna till 206 tunnland 10 kappland, tillsammans 1,424 tunnland; att hvad sålunda i laga ordning, på grund och under skydd af gällande författningar, tillkommit, borde få ega orubbadt bestånd och ej kunna lagligen gifva något stöd åt sådana yrkanden, som dem Rikets Ständer i detta hänseende framställt; att bruksegaren funne sig icke kunna ingå på de af Rikets Ständer föreslagna vilkor folden ifrågasatta regleringen, men att, om deremot regleringen kunde tillvägabringas och afslutas på de vilkor och det sätt, som i Kongl. Maj:ts ofvanberörda Skrifvelse till Rikets Ständer af den 27 Oktober 1859 omförmälas och hvaribland rättigheten för Dylta bruks egare att till skatte köpa nämnda två allmänningar äfven förekomme, bruksegaren, med frånträdande af sitt förut vidhållna anspråk på ett högre penninge-ersättningsbelopp, än det af Kollegierna föreslagna, nu ville åtnöjas med den föreslagna summan af 88,587 Riksdaler 80 öre Riksmynt. På grund af erhållen nådig befallning har Kammar-kollegium, efter Skogsstyrelsens hörande, i detta mål den 5 Februari 1863 afgifvit utlåtande och deruti meddelat äskad utredning i afseende på förhållandet med ofvanberörda intagor och uppodlingar på Ostra allmänningen, deraf bland annat inhemtades, att, enligt hvad 4 Kongl. May.ts Nåd.
Dig hafva våra förfäder anropat under namnet Agramainio, Adone, Astarte; dig * anropade folket i lundarne, då Kristi religion redan var antagen af stadens folk; dig anropade alkemisten, som vågade kasta sina blickar dit, der presten såg ett brott att forska. Förgäfves sökte Sankt Antonius och Abelard undfly dig: medan de marterade sig med gissel och tagelskjortor, fyllde du deras celler med qvinnobilder. Det var du, som kom Arnoldo da Brescia att inbilla sig, att han skulle kunna återställa Roms gamla glans. Det var du, som inspirerade Wicleff, Huss, Savonarola och Martin Luther; du, som är symbolen af striden mot den inskränkta religiösa vidskepelse, hvilken de katolska presterna predika ". Hymnen slutar sålunda: * ” Jag har for tillfället mycket att göra med Satan. Den djefvuls-krånglaren fraktar att jag skall komma honom ondt rykte uppå. Dör jag nu under arbetet, så, upprätta &amp; t mig och honom ett gemensamt epitafium ”. — Carducci vill icke hafva någon grafskrifb åt Satan, för honom kan Satan icke dö, såsom läsaren nu torde inhemta här ofvan (fr. o. m. sid. 39). Red. # Dessa och de följande poetiska tolkningame äro åt oss utförda af herr Ed v. Fredin. Red.Människotanke, o! bräck dina bojor! Blixtre i flammande eldskrud din bana! Bes dig, materia, segrar att ana! Ser du, han nalkas dig, ryslig, twe » fager; hän Öfver haf^en han ljungande drager; snabb, * ow vulkanernas brinnande lava, stormar han, fjällarnes värn att begrafva; styr öfver svindlande forsar och strida; skingrar i dälderna dimmor som bida; samlande kämparnes splittrade hopar, vida kring verlden den väldige ropar. Som för en hvirfvélvind altarna ramla Folken i skälfvande undran sig samla. Kännen I Satan, som - fjättrarne lossar, Satan, förnuftet, som hämnar och krossar!
En klok läkare vet visserligen, att ej forcera naturen; men om patienten endast efter en viss tid kan blifva hotad, så måste läkaren ej försumma något, för att uppehålla lifvet tills denna tid inträffar, och jemväl använda de medel, hvilka, ehuru långsamt, dock säkert skola verka. Att jlterlöra ett tillräckligt RörelseCapital, från Riks.förderfliga handels-speculationer, till Näringarnes uppkomst, torde vara ett säkert botmedel mot den nu allmänt öfverklagade paroxysmen, och erfarenheten visar vårt Åkerbruks tillväxt i de år, då det äfven kunde draga fördel af penninge-tillgången: men nu, då den upphört, och ingen afsättning gifves för Landtmannens produeter, så måste Åkerbruket förfalla, och grundvalarne för Statens faminanhälining svigta. Skole vi ännu längre ptacksamt betrakta de vidsträckta fält, sorn Den 13 April 2 95 naturen anvisar åt vår verksamhet? Skole vi alltid fortfara att anlita hafvet och främmande länder om det bröd, vår egen jord erbjuder oss? Och är det öfverensstämmande med en upplyst Nations anda, att liksom hellre försvara ödemarker, än odlade fält? Ehuru ett land, enligt min tanka, bör organiseras efter hvad dess ceConomiska förhållanden bjuda, -och ej efter andra länders exempel, så tror jag, att ingen tillämpning af det ena eller andra landets Författningar kan med större rättvisa göras till Sverige, än Englands förbud emot införsel af Spannmål, då nöden ej påkallade den, eller intill dess produetionen hunnit den högd, att ett förbud är öfverflödigt. Engelska åkerbruket vänn, genom nämnde förbud, så mycket i sin förkofran och odling, att detta land, sorn förut ofta lidit hungersnöd, under loppet af 100 år, endast en gång hade dyr tid; men slutligen fick Mini stören en öfverdrifven partiskhet för de handlande, och åkerbruket förföll. Englands ojemförligt» öfvervigt i handel gjorde dock åkerbrukets fall mindre kännbart för Staten, men om Sveriges behof af Spannmål på vår handelsvåg nedtynger importens vigtskål, såskall derigenom Sveriges fall beredas och dess oberoende upphöra. Jag vill ej uppehålla Högloft.
Återigen hvad den om ständigheten beträffar, att AssistansContoiret, skall, såsom man säger, vara en tillflygtsort för 3» ©ew 3 Oetoler f, m. tjufva? och skälmar, der de hafva sig öppet att pantsätta stulet gods, så bör raan ihågkomma, att den som bestjäles, äfven har i AssistanceContoiret tillfälle att fl reda på och igenlösa det Stulna *, och att det således för honom är en lycka, om tjufven burit det dit. Friherre Hjerta, Fredric. Da jag deltagit Utl beredningen af detta Betänkande, har jag visBerligen väntat mig anmärkningar dervid. Dock trodde jag ej, att beskyllningen örn bristande consequens skulle kunna Utskottet i denna fråga tillerkännas. Måhända hade Utskottet kunnat undvika denna beskyllning,* om det uppgjort det historiska något kortare. Jag får emedlertid nämna, att StatsUtskotteis Betänkande innehåller, att det just för influencen i moraliskt hänseende icke velat tillstyrka AäsistanceContoires upphäfVande; och jag tror i öfrigt, att så länge vi i så mångå andra fall, sorn Bränvinsbränning, kroghållning m. m. icke inskränkt medlen till den befarade demoraliseringen, vh icke böra göra början med den ifrågavarande inrättningen» __ En af Mo~ tionairerna i ämnet, Herr Prosten Östberg, inlemnade till StatsUtskottet den uppgift, att en betydlig mängd stulet gods insattes uti AssistanceContoirer. J anledning häraf infordrade StatsTJiskottet från vederbörande en förteckning så väl på personer, hvilka i AssistanceContoiret pantsatt stulet gods, som på värdet deraf, och man inhemtade af denna förteckning, att dylika insättares anta! under ett år uppgått till i6, och värdet af der pantsatte tjufgods till 273 Rldr. Det är vä! åberopadt, att mycket dylikt godä aldrig Den 3 Octoler /. nh ' efterfrågas,- eller igenlöses, men summan blir i alla fall icke betydlig.
Och då Prostarnes göromål, resor och kostnader blifvit mångdubblade genom de uti Kongl. Majrts Nådiga Kungörelse af den 17 Martii 1824 anbefallda oeconomiska besigtningar hvart tredje år, å Kyrkoherde-boställen, Capellansoch Klockare-Bohl samt Preste-Stomhemman; så synes mig Rikets nu församlade Ständer haft ökade skäl att stanna i det beslut, det Proste-tunnorne, i likhet med Embetsoch Tjenstemäns, i Kronans ärenden, resepenningar och tractawenten, böra, «nligt hittills gällands Bs - *4 Bil. till Bevillnings-UtskotieU Vtl, IV.-o 34 villnings-Stadgas 4 Art. 3 Mom. vara frän Bevillning befriade. Slutligen och då it4 §. uti Regerings-Formen af den 6 Junti 1809 förbehåller Kongl. Majit magt att lå* ta samtlige Rikets Ständer deras Privilegier, förmoner, rättigheter och friheter åtnjuta, och samma lag icke tål någon kränkning, så skulle jag tro, att denna Pros tärne af ålder förunnade förmon af contribiition s-fri Proste-tunna vara en fråga af Privilegii-natur. Att denna min reserval ion må åtfölja Höglofl. Utskottets förnyade Betänkande lill respective RiksStåuden, derom anhåller jag vördsammast.” Under åberopande af den emot förra Betänkandet i denna fråga afgifhe Reservation , instämde Herrar Tham, Friherre TY rangel. Nordenankar, af Billbergh, Dom* Prosten Fellenius, Prostarne Nibelius, Sivertsson, Gumelius, Grape, Kyrkoherdarne Lyth och Rydström jemväl uti Herr Dillners ofvanintagne yttrande. STOCKHOLM, tryckt i Ecksteinsk* Boktryckeriet, Btvittnitigf-ZZtskotttts Utlåtande N.o 35. Ankom till Exp.-Utsk. den 19 Junii 1829. Utlåtande, rörande de emot Betänkandet om inskränkning i Kongl.
Ren ilin geVerk som kunna äga^inflytelse på allmänna förtroendet - Underdäniga Shrifvelser. 385 (roendet oell penninge-rörelsen, de grundsatser och den sammansättning matte följas, hvarigenom på en gång, Nationen befrias från deltagande i dessa Verks af en oriktig förvaltning härrörande obestånd, samt Konungens Rådgifvare fran det svåra val, att nödgas tillstyrka dylika Verk* öfverlemnande åt ödet, och tillfälligheten, eller ock deras upprätthållande med Lånbitiäden af allmänna medel. Riksens Ständer framhärdar & c. N:r 180. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Ad, d, 11 Junii 1818. Öfriga Riks-Stånden d. 13 Riksens Ständers underdånigaSkrifveise, till Kongl. Maj:t angående Stats-regleringen under Riks-Statens andra Hufvudtittel. Dels uti Eders Kongl. Majus Nådiga Proposition till Riksens Ständers Stats-Utskott om StatsVerkets tillstånd och behof, och dels genom Edem Kongl. Maj:t till samma Utskott aflåtne serskilde Nådige Remisser förekomma under Riks-Statens sindia Hufvud-Titel följande frågor, som Riksens Ständer tagit i öfvervägande. 1. Riksens Ständer hafva bifallit, att den Summa 7,781 R:dr 6 sk., som Eder Kongl. Majit, i Nåder äskat för en tillkommen 4:de Division af Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Götha HofRätt; och hvilken Summa hittills måst utgå af besparingame på denna Hufvud-Titel, må hädan. Bijians tili fiiki-St. Prat, 1817—1818, tolle Sami, AV 49, 5®. 386 Underdåniga Skrifvelser} efter uppföras på Ordinarie-Stat; utgörande Lonerne efter förledi t års Stat följande belopp: £ Assessorer ä 746 R:dr 3* sk. hvard«r$ i Lön 3733- 16. 3.
M:t, ef - Betänk an den, N:o 289. 365T ter inhenitandet af hela StatsRådets tankar, finner lyftningen oundvikeligen nödig y hvarvid iakttages, alt två tredjedelar, eller En Milion R:dr disponeras, dd Rikets försvar pdkallar utomordentliga anstalter, och den öfriga tredjedelen, eller 5oo,ooo R:dr anlitas för andra högst vigtiga och angelägna utgifter. Vid begagnandet af sistnämnde Creditiv, hafva vi funnit oss böra, på sätt vår underd; skrifvelse af den 17 sisth November in nohåll er, fästa det vilkor, att de utomordentliga behof och föremål, i och för hvilka de Summor sota deraf uttagas, ansetts erforderlige, skola fullständigt uppgifvas., ochen Summarisk redovisning deröfver upprättas-, på det vi, eller våra Revisorer, må jemväl kunna deraf erhålla en ledning, till vinnande af nö‘dig Speciel kännedom om dessa medels användande i hvarje serskildt fall; men som K. M:t uti till oss aflutit svar, under den 4 ‘ denna månad, i Nåder förklarat, att I\. M:t, i afseende, på Creditivens begagnande och redogörelsen derföre, vill noga iakttaga hvad 63 och 64 §§. Reger.Förmen, samt 3o och 68 §§. Riksd.Ordn. i detta afseende föreskrifva, utan medgifvande af sådana vilkor och föreskrifter, som deremot kunna vara stridande; så-hafva vi, genom vårt Statsutskott vid dess sluteliga Skrifvelse till våra Fullmiigtige i RiksgäldsGontoiret, låtit detta Nådigaförklarande till rättelse lända;” Af denna framställning inhemt&s, huru olika, allt sedan början af vårt nu ägande Regeringssätt, frågan, om af sättandet af de enligt Reg.Formens 63 före - 366 Stats-Utskottets skrifne Creditiver till Konungens disposition, blifvit behandlad.
Sedan, efter slutad skriftvexling i vädjad sak, densamma blifvit, i den ordning 9 § 27 kapitlet Rättegängs-Balken stadgar, tillställd en af Ilofrältens ledamöter till föredragning, åligge denne, att saken för sädant ändamål bereda; skolande han förthy tillse om rättens beslut öfver invändning eller annan fråga i rättegången tarfvas, innan dom i hufvudsaken går, eller om något eljest iakttagas bör, innan saken till slutlig pröfning förekommer, samt derom utan dröjsmål hos Rätten anmälan göra. § 5. Då alla förberedande åtgärder, som nödiga funnits, blifvit vidtagna, skall föredragande ledamoten, på sätt i 22 kap. i § Rättegångs-Balken sägs, författa skriftlig berättelse och deri noga upptaga påståendet, hvarpå rättegången sig grundar, hvad Underrätten i saken dömt, så ock hvad sedan i Hofrätten tillkommit. Denna berättelse skall så inrättas, att den klart och fullständigt utreder sakens hela sammanhang; och varde tillika utmärkt å hvad ställe i handlingarne det finnes, som i berättelsen omtalas. Derefter skola de frågor bestämdt utsättas, som Hofrättens pröfning underkastade äro, och sist inlagorna upptecknas i den tid de inkommit. Föredragande ledamoten skrifve berörde berättelse under; hvarefter densamma bör, på sätt 2 § i åberopade kapitel bjuder, till parterne utlemnas. § 0. Vill part i vädjad sak höra vittnen eller förete annan bevisning, bör han derom framställa begäran under skriftvexlingen eller inom en månad efter skriftvexlingens slut.
Ank. till Exp.-Utsk. d, 4 April, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition, angående Colonien Su Barthelemys återställande under Sveriges allmänna drätsel och förvaltning. (t. A.) Högstberörde under den r sistlidne OcfoLer till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition innehåller, det Kongl. Majit, som ansåg med en välförstådd ordning mindre öfverensstämmande, att någon Rikets besittning vore undantagen ifrån Rikets Stats-Författning ochj allmänna förvaltningsformer, önskade och föreslog Rikets Ständer att. med upphäfvande af deras år 1812 fattade beslut om Colonien S:t Barthelemy^ och blifvande ultramarinska besittningars öfverlemnande till Kongl. Maj:ts serskilda förvaltning, denna Coloni mätte återställas under moderlandets allmänna drätsel, så att derpå komme att tillämpas de för Riket i öfrigt gällande förvaltningsoch redo visn i ngsg runder. Uti den Nådiga Propositionen förmäles vidare., hurusom, utöfver följande i Barlhelemy-Cassans namn upptagne lån, nemligen: 76,200 R:dr Hamburger Banco, försträckte af Högstsalig Hans Majit Konungen; 60,000 R:dr samma mynt af den s. k. Filenska donations-fonden och 3o,ooo £ Sterling af Handelshuset Smith Payne & Smiths i London, Colonieu icke häftade för andra skulder eller förbindelser, hvarken inom eller utom Riket, än för de förskott, som af Kongl. Majits handcassa blifvit tid efter annan ulgifne, dels till fyllnad i kostnaderne för Coloniens administration, dels lill andra utgifter, dem Kongl. Majit ansett böra af inkomsterne från Colonien bestridas, äfvensom för 73,853 R:dr 16 sk.
Om detina tillkomna Sedelmassa hade kunnat instängas innom Sveriges gränsor, så hade vårt Rörelse-Capital ju skolat vara än. nu större, och Myntet följaktligen i samma förhållande ännu sämre, än nu, dä en del utströmmat till binlard, nemligi-n jemt så mycket som fordrats, för att, om jag så får säga, utspäda den derstädes circuierande delen af vår 576 Dm 1$ Aptit. Sedelstock, till samma grad som hos oss sjelÉ ve. Hade den bestämda tillspädningen skolat inskränkas blott till den delen af Sedelmassan, som förut circulerade i Sverige; -så bade dess-Silfvervärde naturligtvis måst blifva mera utbiandadt, annu, då tillspädningen tillika blifvit fördelad på Finlands hela RörelseCapital. Långt ifrån att likväl anse en ytterligare utströmning af vära Sedlar till qvarblifvande i Finland, för nyttig och förmånlig r har jag tvertom betviflat dess verklighet. Sedan jag nu i korthet sökt besvara de Anmärkningar, som tyckas vara rigtade emot mig, vill jag något närmare granska några af förenade Utskottens idéer, som synas hafva närmast Sammanhang med ämnet. Utskotten säga: '’orti Agio nu vore uppstigit i Arithmetisk proportion till Banquens redbara Fond, så vore det äfven stadigt och Realisation kunde i sådant fall verkställas". — Det är utan all tvifvel att Realisation ju kunde med fullkomlig trygghet företagas, om Agio vore uppstigit i jemt förhållande till Banquens rc-dbara Fond; eller med andra ord: Om Banquen ägde jemnt så mycket Silfver sorn fordrades, för att på en sång inlösa liela den utelöpande Sedelmassan. Men deraf följer ingalunda, att ju icke Agio eller Sedlarnes Silfvet-värde kan vinna ett slags stadga, och Realisation följakteiigen vigtagas, utan att Banquens redbara Fond likväl behöfver uppgå till hela Sedelstockens Silf ver-värde.
För min del skulle jag anse för en välgerning, om det föreslagne stadgandet angående tryckningen af Ståndens protocoller, och att sådant i intet fall linge ske på Statens bekostnad, blefve antaget. Det upphäfver icke den förut befintliga föreskriften i Grundlagen, att allt som i Stånden förefaller och beslutes skall af Secreteraren ordentligen och noggrannt upptecknas, emedan ett sådant Protocoll jemväl hädanefter borde föras och i Cancelliet vara tillgängligt, men sättet för meddelandet till allmänheten skulle blifva mycket angenämare än genom de fullständige VerbaiProtocollen, der man på 4 eller 5 särskildta ställen läser samma saker. Jag tror visserligen, att, om, på sätt Herr Cederschjöld föreslagit, ett Utskott i och för delta ändamål valdes, den fördelen vunnes, att alla sådane ämnen, som kunde intressera allmänheten, blefve till trycket befordrade, men som Utskottet aj antagit detta förslag, får jag tillstyrka antagande af hvad Utskott 12 Den 11 Febr tiar ii f. m. tet föreslagit. Åtskilligt finnes deruti, som jag väl förutser att RiksStånden vid en blifvande Riksdag icke godkänna, men det är också af föga vigt, huruvida det blifvit hvilunde i sammanhang med det, som är af mera vigt. Hvad jag nu föreslagit står likväl i oskiljaktigt sammanhang med frågan om offentlighet vid RiksStåndens öfverläggningar, och antages icke den, så tror jag ej eller att de föreslagne förändringarne uti Protocollens tryckning böra bifallas. Herr Rosenblad, Bernhard: Man gör orätt, om man sammanblandar Ridderskapets och Adelns Protocoller, efter den nu föreslagne redactionen, med dem, som upprättas i enlighet med nu gällande föreskrift, då de ovilkorligen skola tryckas in extenso, hvilket icke blir förhållandet enligt den nya redactionen, som innehåller, att det skall vara medgifvet, att, på sätt Ståndet lämpligast pröfvar, låta dess Protocoller, antingen fullständigt eller i justeradt sammandrag, till trycket befordra, dock ej i någon händelse på Statens bekostnad.