Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men så mycket oftare tänkte han på tågets och passagerarnes öde, ifall de strejkande utförde sitt ofta uttalade hot att gripa till våld. Själfva stationsområdet var nog något så när väl bevakadt, men mera kunde bolaget icke göra, utan måste i öfrigt lita hufvudsakligen på förarnes påpasslighet. Och förarne åter måste lita minst lika mycket på sina egna ögon som på signalerna hvilka ju kunde vara falska. Till och med Isaks kallblodiga lugn begynte småningom hota att gifva vika. De föregående månadernas förtvifladt ansträngande arbete hade varit den sämsta möjliga förberedelse för den tid, som nu följde och som kräfde allt hvad de spänstigaste nerver kunde gifva. Hvad nerver voro för något visste Isak väl icke, men hvad han visste var att han började känna sig rädd hvar gång han steg upp på sitt lokomotiv. Och under sina lediga timmar var han likaledes nedstämd och orolig, oaktadt de fortsättningsvis snabbt ökade besparingarna. Icke ens Anni kunde starkare längta efter den dag, då de skulle vända Chicago och Amerika ryggen. För sin del skulle han hälst gjort det genast, om det ej bjudit emot att just nu lämna tjänsten som om han varit rädd för Johnston och de andra! Anni hade han för öfrigt icke sett mera än en gång sedan strejken började, en afton då han trots kamraternas varningar lämnat det bevakade området och begifvit sig ut på västsidan. Honom hade ingenting vederfarits, men då Anni nästa morgon sanningsenligt besvarade frågan hvem det var, som besökt henne, undanbad Johnston sig sådana visiter för framtiden. Hon fick låta bli att taga emot scabs, så länge hon var i hans hus! Isak bara smålog då han läste Annis bref om saken. I det hela gjorde det ju inte stor skilnad hon kunde väl lämna den tjänsten, om så skulle vara. Men just nu var det inte lätt att ens skaffa henne ett hyggligt kvarter det gamla boardinghuset var fullt af strejkande Nå, länge kunde det här eländet väl inte mera räcka och hon hade det tills vidare bra nog där hon var Deltagarnes i strejken förbittring stegrades dagligen, i mån som å ena sidan hoppet om eftergift från bolagens sida syntes mera aflägset och å den andra svårigheterna att fortsätta striden ökades.
å guschelôf, att vi int ä tockna, nu kösst’en henne, o je, nä se, å kôrs i jemini, kôrs i jemini, kôrs i je!» »Jo, di ä söte, jo, di ä ömme, ôm tocka fal skull int vi kunn drömme.» — »I ä för gamle, I ä för grömme,» mä ett ur skogen dä vrôla te. »Å kôrs i jemini, kôrs i jemini, kôrs i je!» Gamle Johannes. Når ja tjänt ve bruke på Björkstafôrs, hadd di en gammel gôbb där, sôm di kall Gamle Johannes. Han hadd vôr där sänna lang ti tebakas å hadd fäll vôr den bäst kärn di nônstiner ha hatt där, ätter hva ja kunn hör tå di gamle ve bruke. Dä fanns int e sak, sôm int gamle Johannes kunn gär, når’n va ong, sa di. Int nock mä att’en va varsten i allt hva utarbett hett, slôing å plöjing å köring å allt, men han hadd ett tock förstånn på all årninger mä fôlke å mä hel landtbrukation, satt bå förvaltern å patron la rå män iblann å atte han feck gå å rättrér sôm rätter, når int den rätte rättern va testärs. Hva belanger häster, va’n en öfverman, sa di, å mang ä di hikstorier ja ha hört ôm, hvalls han ha betvöng rasne hingster å hvalls han ha kört rätt mä skenske kamper. Frua va falitt rädd te kör å når ho skull in te Kallsta för te gär ôppköp, va dä allri vardt att dä va nôn aen på kuskbocken än Johannes. Han va säker, töckt ho, — di are va int så rektit te lit på.
Äfven upptages många timmar med återkallandet af min barndom, och mina föräldrar, vid hvilka ämnen Friherrinnan med särdeles uppmärksamhet fäster sig, och, till hvilka hon till och med ofta leder min tanke. Huru njutningsrika dylika stunder för mig äro, föreställer du dig säkert. Sålunda förgå under stilla enformighet mina dagar; icke ett ljud, ej en hviskning ifrån fjerran orter, hvilka till mitt hjerta kunde tala tröst. Allt är tyst och dödt, endast saknaden lefver, hos mig förevigad! Att sorg och glädje, löje och alfvar, under lifvets pröfningar ständigt omväxla, är ju så vanligt, men att jag Emilia! under djup känsla af bekymmer och lidelser, så af allt hjerta, och åt ett högst intet kunnat öfverlemna mig till, om ock endast en ögonblicklig fröjd, skulle jag dock ej trott. Dock, som ju intet intryck, af hvad beskaffenhet det än vara må, hos mig ägt, eller någonsin kommer att äga rum, deraf icke du fått del, vill jag äfven, om ej för annat så, för att ett ögnablick åter med dig kunna tala skämtets språk, delgifva dig följande comiska tilldragelse. Som du vet, blef jag genom Friherrinnans godhet öfverhopad med öfverflödigheter af linnelärfter etc. Att dessa, för att ändamålsenligt kunna begagnas, äfven skulle fördelas, tillklippas och förfärdigas, blef tydligt. Friherrinnan som icke äger någon kärare tanke, än förberedandet, och tillrustningen af min utstyrsel, hade redan åtskillige gånger allvarligt yrkat på hemtagandet af några personer, hvilka i sömnad skulle blifva mig behjelplige; vid hvilket anbud jag likväl länge nog, icke ägt styrka fästa vigt. Jag hade nu, under flere dagars ständiga stillasittande, ådragit mig en plågsam smärta i bröstet, hvilken Läkaren, på Friherrinnans förfrågan bestämdt till skref brist på rörelse; hvarföre Friherrinnan med hans tillstyrkan, under välmening föreskref mig dageliga utfarter. Händelsen fogade att just samma dag en mycket mild väderlek inträffat, hvaraf jag ju ovilkorligen skulle draga nytta.
M:s nåd. kungörelse af den 8 Dec. 1836 tillerkänt uppbördsman hälften, af stämmoboterna, har stadgandet härom haft alf både billighet och rättvisa för sig, samt kan och bör det fördenskull, efter min förmening, icke skäligen upphäfvas eller föreslås till tipphäfvande; och att, vid sådana sedan i836 alldeles oförändrade förhållanden, K, M. skulle i nåder finna för godt att bifalla nu föreslagna åtgärden härutinnan, kan jag dessutom icke rimligen förutsätta, om ej emedlertid det särskildta skäl skulle mellankomma, alt krono,fogdarries löneinkomster, uti de län, der sådant uppenbart behöfves, vid innevar. riksdag genom ordinarie ■ statsanslag förhöjdes. Men, så länge de besvärliga och ansvarsfulla kronofogde-tjensterna icke äro förenade med så beskaffade tillräckliga löner, att innehafvarne förmå deraf gälda de sällan uteblifvande förlusterna vid uppbördsbestyret, utan att efter hand komma på obestånd, måste jag på det kraftigaste motsätta mig TJtsk:s förslag att fråntaga dem den ringa ersättning, de för närvarande åtnjuta af andelen i stämmoböter, och att, i det stället, endast öka deras öfverhopande tjensleåligganden med skyldigheten att 'utkräfva och till socknarnes faltigvårds-styrelser oafkortadt redovisa samma böter. — Jemte det jag, i följd af sådant allt, vördsamt yrkar på återremissaf betänk., anhåller jag, alt Bevilln.Utsk. mätte taga ärendet i närmare välvilligt öfvervägande och dervid äfven afse ärendets egenskap af ekonomisk lagstiftning, då formen lärer anses fordra, att detsamma i önskningsväg K. M. iinderställes. 5 II. ' 46 362 Ben a5 April. Hr af Dalström, Gastaf Jac.: Då jag förenar mig uti hvad Hr Sandelhjelm anfört, till vinnande af återremiss af detta betänk., gör jag det egentligen af det skäl, att jag i detta betänk, finnér en frånvaro af all kännedom, huru det tillgår med uppbörden.
Häraf drager jag den slutsats, att, om Konungens önskan icke vore att släppa pre - Den 5 September. 215 rogativet, så skulle någon af hans rådgifvare här yttrat sina tankar emot förslaget; men då nu ingen af dem här uppträdt, så drager jag deraf den slutsatsen, att Konungen icke önskar att behålla det. En värd talare har framdragit ett argument, som Gr. Anckarsvärd till en del redan besvarat, ang:de det ömmande för en landssecrelerare eller landskamererare att släpa i alla sina dagar, utan att kunna få en högre titel. Mine Hrr! om en sådan gammal tjensteman redan i mänga år redligt tjenstgjort, så är det min öfvertygelse, att han redan derigenom är så aktad i sin krets, att man anser honom fullt ut lika god, antingen han har kammarråds titel eller icke; och om man icke det gör, sä hemställer jag, om icke ett sådant moraliskt tillstånd, till följe hvaraf man anser en sådan förtjent man i behof af hvad man kallar kapprock, redan utvisar en sjukdom i samhällskroppen, som behöfver botas genom att borttaga sjelfva sjukdomens anledn. och tillfället att underhålla den. Man har sagt, att det vore nödigt att skilja emellan bruket och missbruket; men jag hemställer vördsamt, om icke bruket redan till en viss grad är missbruk, der sjelfva saken innebär en osanning. En värd talare har sökt, genom en långväga deduction, komma till det resultatet, att i händelse titlarne borttoges, så skulle möjligen en anklagelse efter 107 § Reg.F. kunna riktas emot Konungens rådgifvare, för det de tillstyrkt utnämningar til hofembeten. Härtill kan man likväl i min tanka svara, att man för det första icke har att befara något sådant, och för det andra, att hofembetenas tillsättande icke hör till någon ibland Departements-chefernas föredragning, utan till Konungens enskilda hushållning, om hvilken grundlagen särskildt stadgar, att dermed skall förfaras på sätt K. M. sjelf för godt finner.
Kom ine åter denna inskränkning alt framdeles upphöra, så borde lullafgiften å sädesbränvin lämpas efter den afgift, som blefve för den inhemska bränvinslillvei kningen bestämd. Hvad deremot beträffade det särskilda slag sädesbränvin, som under benämning Holländsk Geniever varit lill införsel medgifvel alltsedan år 1850, så ausågs förbudet icke behöfva utsträckas till denna artikel, så v i ■ I a föreskrifter meddelades, hvarigenom, på sätt före nästlidne år egt luirt, införseln inskränktes till den ringare qvantitet, sorn inkomme oberoende af det Svenska bränvinspriset. Sådan inskränkning kunde åstadkommas antingen genom betydlig förhöjning i tullafgiften, eller genom förbud alt införa varan annorledes än på buteljer eller krus. Den sednare åtgärden, som vid utfärdande af ny tulltaxa kunde vidtagas utan förnärmande af någons rätt, ansågo Kommers-kollegium och Generaltullstyrelsen mest lämplig; och dä samma iuförselsrätt äfven borde omfatta andra slag sädesbränvin, 'hvilka i följd af särskilda beredningssätt icke egentligen konkurrerade med del Svenska, såsom t. ex. Sköttsk Whisky, hvarpå, oaktadt införsrlsförhudet, tillgång härstädes vanligen funnes, hemställde Kommers-kollegium och General tullstyrelsen, om icke alla slag sädesbränvin, sorn inkomme på bu - Sitt Kongl. Majus Nåd. Prop. M 51, teljer och krus, borde få förtullas mot den afgift, som för öfrige slag bränvin och sprit blefve stadgad.
I anledning af Riksdagsmannen Eric Paulssons fran Elfsborgs Län till Hederwärda Bonde, Ståndet ingifne Memorial, angående nödwändigheten af en Författning, som tydligen, antingen tillåter eller förbjuder Discont - Werkens Jnwiöningars emottagande i Uppbörden. 8w. I anledning af Herr Commerce-Rädet B. H. Santessons Memorial om ansiag af Stats, medel, att anwändas till winnande af säker kännedom af (Iweriges Statistik. 9-0. Angående Riksdagsmannen Anders Peterssons fran Skaraborgs Län Memorial om Skatteköp a Olstorps Krono, Säteri i Skaraborgs Län. Ut suprs. Tx krotocollo, 6. LNverstolpe. Utdrag af prstocsllet, hältet hss HZglsfl. Ridders?apetoch Adeln, wid Urtima Riksdagen i Orebro den >8 Julli 1812. SDföredrogs a nyo Lag, Utskottets den 17 sistledne pa bordet lagde Memorial, rörande answar ca* 1868 Den 18 Julik. för Bränwins och andra starka Dryckers omättlioa bruk, jemte dic hörande Handlingar, och beslöt Högloflige Ridderssapct och Adeln, som icke anlag sig kunna bemötte Utssot?s uppaifna försiag bifalla, art sästm swar pä den Kongl. Majtts Nådiga Proposition. som dertill gjswit anledning, i underdånighet ät Hans Köne!. Mosit öfwerlemna att utfärda de Författningar, fou. Hans Kongl. Majtt till anLamaletS winnande i Nader finner tjenligast. Ut supra, Lx llrotOLollo, 6. 5 i Iverstolpe. Utdrag af protokollet, hältet hos Högloft. Ridderfkapet och Adeln, wid Urtima Riksdagen i Orebro den »8 Julli 1812.
Ad:s ordinarie ledamöter och suppleanter i detta Utsk. dels i följd af afsägelser och dels genom tillfällig frånvaro, blifvit så förminskadt, att endast det ordinarie antalet af 21 personer återstod, såsom i staden närv:de; hvadan Hr Gr. o. Landtm, finge hemställa om E. o. Ad. vid början af nästa plenum behagade anställa val af ytterligare C suppleanter i förstärkta StatsUtsk., hvilket bifölls. Anmäldes och lades på bordet från Utsk:n inkomne Mera., nemi. från SlalsUlskollel: N:o 162, ang:de en rättelse i StatsUtskis Utlåt. N:o 148; BevillningsUtskotlet: N:o 28, i anledn. af verkstälda omröstningar ang;de ifrågastälda förändringar i föreskrifterne om tull-bevillningen. Höglofl. E. o. Ad. åtskiljdes kl. 12 på dagen. In fidem protocolli, Albert Hlunck. 500 Den 20 November f. m. Fredagen den 20 November 1857. Plenum kl. 10 f. m. Justerades tvenne prot.-utdrag för den 18 dennes samt pleniprot. för den 16 sisth September e. m. Anmäldes oell lades på bordet nedannämnde från Utskrn inkomne Mein. och Utlåt., nemligen från Konstitutionsutskottet: N:o 54, med förslag till ändring i 5 och C gg Keg:sF:n, ang:de ett nytt StatsDepart.; och Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Elcon.Utskotlel : N:o 38, i anledn. af dels K. M:s Nåd. Propos. med förslag till förordning om egors fredande mot skada af annans hemdjur och om stängsel-skyldighet, dels ock i ämnet väckta enskilde motioner. Pöretog E. o. Ad. val af ytterligare Sex suppleanter i förstärkta StatsUtsk.; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 279.'' Frih. Wrangel af Sausis fullm. Frih.
Hans adress hade hon fått af en poliskonstapel, hvilken hon på gatan tillfrågat om denna. Hon blef derför helt bestört, när Hammar presenterade sig för henne. Hon hade föreställt sig honom med ett helt annat utseende, och vidare hade hon aldrig tänkt sig möjligheten af att blifva uppsökt på grund af brefvet. När Nora skref detta, handlade hon utan att göra sig någon reda för följderna af sitt handlingssätt. Detektiven hade fullkomligt riktigt bedömt hennes sinnesstämning vid detta tillfälle. Hon hade skrifvit instinktlikt, utan eftertanke, under inflytande af den förlamande fasa och fruktan hon erfarit vid åhörandet af öfverenskommelsen mellan Arnold Lindqvist och Felix Brauner och de brott, hvarom dessa i sitt samtal erinrade hvarandra. Sedan, när hon blifvit lugnare – brefvet var då redan afsändt – hade hon ångrat sig. Hennes klokhet och praktiska beräkningar infunno sig för sent. Hon hade då resonnerat med sig sjelf och funnit, att just dessa brott, som fyllt henne med afsky, kunnat lända henne till nytta. Brauner skulle naturligtvis till hvad pris som helst köpa hennes tystnad. Hon invaggade sig, när hon i sitt minne återkallade hvad hon skrifvit, i den föreställningen att hennes bref ej skulle hafva några följder alls. Hon hade ej angifvit någon bestämd person, utelemnat ort och datum och undertecknat med Arnolds namn, som denne ju bytt ut mot ett annat. Hon tänkte visserligen att den, som mottog brefvet en kort tid, kanske en månad, skulle bevaka alla personer inom den högre societeten, hvilka möjligen kunde misstänkas; men hon antog, att efter denna tid alla efterspaningar skulle upphöra. Och då vore tiden inne för henne att börja slå mynt af det som hon visste; ty hennes försigtighet sade henne, att det kunde vara farligt för såväl henne som Brauner, om hon uppsökte honom, medan efterspaningarne kanske pågingo. Leonna AURA. LEONNA. LEONNA, ¯EN SKILDRING UR LIFVET.¯ ¯ORIGINAL.¯ Illustration Co. På eget förlag. Imprimatur: S. Baranowski. INNEHÅLL Två adeliga familjer på landet. Porträtter, Skuggbilder och småstadslif.
Just den omständigheten, att sådan föreskrift icke funnes, ådagalade ock nogsamt Lagstiftande maktens, med den antagna principen för offentlighet fullkomligt öfverensstämmande, afsigt och omsorg, att betaga Embetsmyndigheterne äfven den ringaste anledning till offentlighetens inskränkande, utan tvifvel föreseende, att försök dertill kunde göras och möjligen, om icke genast, dock i tidens längd, i mindre eller större mån vinna framgång. Under samma cathegorie af offentlighet borde ostridigt äfven begripas den hos Kongl. StatsKontoret förda Lista öfver dit ankomna Kongl. Bref. Det kunde nemligen icke med fog motsägas att, om än denna serskilda Lista, kallad: ”Register öfver Kongl. Bref, inrättad lill minne och beqvämlighet för Verkets egna Embetsoch Tjenstemän”, vore till formen beroende på godtfinnande hos den, som förde och begagnade densamma, samt derföre skulle kunna alldeles inställas, om och när Kongl. StatsKontoret sådant för godt funne, det likväl vore Kongl. StatsKontoret, likasom hvarje EmbetsVerks, ovilkorliga skyldighet, att icke blott lill minne och beqvämlighet, utan derjemte och hufvudsakligast lill allmän rättelse och för möjligheten att fullgöra åliggande redovisning för alla förebafda ärenden och deras lagliga behandling, föra eller låta föra Listor, Register eller Diarier öfver inkommande mål och ärenden, af hvad namn och beskaffenhet de måtte vara; och alt således ifrågavarande Lista eller Register, i dess befintliga och ännu år 1833 fortfarande skick samt vidare och intill dess någon annan behörig ordning infördes, måste betraktas såsom en offentlig handling, hvars innehåll eller ämne vore anteckning af alla 126 R. St. Just.
Januarii behagat remittera berörde ansökning till StatsUtskottets handläggning; och får Utskottet först i korrthet omnämna liufvudinnehåljet af vederbörande Embetsverks afgifna yttranden, Så väl LandshöfdingeEmbetet i Stockholms Län som K. KammarCollegium hafva öfverensstämt i det omdöme, att det ofördelaktiga utslaget af den utaf Arrendatorn uppgjorda calcul öfver inkomster och utgifter vid Kungsgården, eller ott Arrendatorn fått vid» kännås en årlig förlust till ungefär lika belopp, som den årliga arrendesumroan, borde sökas snarare uti uppställningen af Calculen och det dervid nyttjade beräkningssätt, än i verkliga förhållandet. — LandshöfdingeÉmbetet har dock, på grund af en utaf Kronofogden i orten uppgjord beiåkning öfver Kungsgårdens inkomster och utgifterna vid densamma, enligt hvilken dessa senare öfverstiga de förra med 64 t:r 12 k:pr Spannmål, för sin de| i underd:het tillstyrkt den begärda nedsättningen, under förklarande att, efter LandshöfdingeEmbetets tanka, 200 tunnor Spannmål vore den högsta inkomst af Kungsgården som, med afseende å en Arrendators framgena bestånd, skäligen kunde påräknas.
Finnes & förolyckadt fartyg , hvars last har 1 Riket försäljes , sådant gods, som till införsel förbudet är, ma detsamma i närmaste Stapel-Stad få uppläggas och till export försäljas, antingen Staden är berättigad till Nederlag eller icke. Har strandängen inträffat i närheten af sådan land-hamn, som är med Tullbevakning och säkra förvaringsrum försedd, må de förbudne varorne, då besparing i transportkostnaden derigenom vinnes, uti sådan^ landhamn till export uppläggas. 23 $• Dykeri-Bolagens Betjente åligger, så snart de förmärka eller till deras kunskap kommer, att fartyg är i nödställd belägenhet, att genast, då sådant är möjligt, begifva sig ombord, för att erbjuda den hjelp och handräckning, som pä dera ankommer; att der^ jemte ofördröjligen, då fartyg strandat, derom underrätta så väl närmast boende KronoBetjent, sorn närmast stationerade Tullbetjent} att framförallt söka rädda menniskolif, som ä; i faraj och att, intilldess Tullbetjent ankommer, verkställa hvad denne enligt författning garne åligger. •36 fiil.t.Stats-s.Allm. Besp.o.Oec. Utsi. ZTif/.N.-o 5$; 24 §. Genom Dykerietg försorg bergade * afor förvaras order Tull-Verkets samt vederbörande Bolags gemensamma vard och pä deras gemensamma ansvar ; skolandes härvid, äfvensom da fråga är om transport och försäljning af dylika varor, så väl de I detta afseende tillämplige allmänna författningar, som de serskilda föreskrifter, hvilka, oppi underdånig anmälan af General-Tull-Styrelsen , kunna 3f Kongl. Maj:t i Nåder varda utfärdade, tjena till noggrann och obrottslig efterrättelse. 2 5 $• På det hvarken af Bolagens tjenstemän må kunna förebäras okunnighet om hvad författningarne i hvarje serskildt fall föreskrifva, eller upplysning derom för sjö-nödlidande saknas, åligge Bolagens
Osta misslyckas wal denna plan och han sär pä den fjermare Orten fö,sista sin wara för underpris, men imedlertid sakna de närmaste Staderne tillförsel af Landtmannaoch tillfälle till försäljning af Köpmanna waror. Den frigifne allmänna Spannemäls, handeln äberopar man här förgäfwes till stal. Afwen den är ett inträng i Städernes Handelsrättigheter, beledsagade för Städerne med den skyldigheten, att i misswaxt.är hälla Spannemälslager, Landtman tillhanda; en skyldighet annars, som ingen Spannemälshandlare pä Landet underkastar sig. Att stadgandet i 6,te Cap. Handels,Balken stedt i ett afpassadt förhällande till StäderneS Privilegier och att färewarande ämne säledes är en Privilegiifräga; det till föranleder mitt förra yttrande, och det upplyses och ärkännes ännu närmare genom Hederwärda Bonde-StändetS till det sä kallade Priyilegii JemnkningS-Utstottet afgifne Mahanda påstående med det här ifrägawarande. Och derföre anhäller jag om proposition till förkastande af Beredningens emot min mening stridande nu uppläsne Betänkande, säsom tili beredning, Den 6 Ju lii. 12 iz ning, ändamål och grunder rakt stridande emot H4 H. i 1809 ärs Regeringsform Härmed förenade sig Herr Borgmästaren Horster, Herr Brukepatren Lindberg och Herr Grosshaodlaren Seoerdahl; Och skulle detta anförande till Respeciive Riks-Ständen åtfölja Utskottens Betänkande, angäende ändring i Lagens stadgande om Landthandel. - kx ?rotocc>Uo, hostan kristeät. Utdrag af protocoller, hällit wid gemensamt Sammanträde af Riksens Häglof!. Ständers Lagsamt Allmänna B swärsoch Economie-Utfkott wid Urtima Riksdagen i Orebro den r ^ulii 1312. SD. Inlemnade Herr Prosten Doctor Hedren ett si lydande anförande:
Föredrogos, men blefvo, på flere ledamöters begäran, ånyo bordlagde Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ts nedannämnde d. 18 dennes på bordet lagde Betänkin: N:o 29, i ani. af väckta motioner om att antingen användande af kroppslig aga vid undervisningen i de allmänna skolorna måtte alldeles förbjudas, eller ock att till § 53 af nu gällande K. Stadga för Elementar-läroverken i riket en särskild straffbestämmelse må tilläggas för lärare, som sådan aga obehörigen utdelar; samt N;o 30, i ani. af väckt motion om ändring i sättet för be räkning af stämmoböter. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Riddarh.Utskits d. 18 dennes bordlagde Utlåt. N:o 8, ang. ifrågasatt godtgörelse af statsmedel för kostnaderna till Riddarhussalens inredning, anskaffande af värminrättning samt införande af gaslysning xn. m. Slutligen föredrogs och remitterades till Riddarh.Utsk:t Hr Montgomerys, Gustaf, den 18 dennes väckte och bordlagde motion, att R. o. Ad. behagade lemna Riddarh.Direktören, Frih. Bennet, Carl Steffan, något vedermäle af R. o. Adis tillfredsställelse oell erkänsla lör det sätt, hvarpå bemälde Frih. ombesörjt och öfvervakat de inom Riddarhuset verkstälde reparationer och inredningar. R. o. Ad. åtskiljdes kl. V2 3 e. m. In fidem, O. brakel. 638 Den 25 Febr tiar i. Lördagen den 25 Februari 1860- Plenum kl. 10 f. m. Justerades 5 prot.utdr. för den 22 dennes. Uplästes och godkändes Exped.Utsk:ts nedannämnde förslag till 11. St:rs underd. skrifvelser till K. M:t, nemi.: