Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom har Herr Grefven vid uträkningen för Gymnasierne valt Westerås, som har lika kostsam Stat, men kanske ej en fjerdedel så många Elever, som till exempel Linköpings Gymnasium; Grefven har förbisett att Lectorernes och Theologiska Faculteternes Professorers Embeten, ej tillhörde de litteraire undervisnings-an* stalterne ensamt, utan äfven Folk-undervisningen, emedan de utgöra DomCapitlen; att för den betydliga del af deras lön, som består i praebenden, göra många af dem tjenst uti sina Församlingar såsom Pastorer; att många, som njutit undervisning vid Rikets Skolor, Gymnasier och Universiteter ej blifva upptagne uti Gref\ens beräkning, emedan de afgå utan aflagde Ben 21 Maji \f, m. offentliga prof till Krigs-ståndet, Handel och Näringar, oell sprida den lilla, men dock välgörande upplysning de kunnat förvärfva sig, till dessa och andra delar af Samhället. Det är Statens ovilkorliga pligt, att efter sin förmåga, utan någon egennyttig afsigt, med faderlig ömhet sprida ljus och mensklig odling till alla samhälls-krafter, och i samma mon detta sker, vinner Staten äfven sitt egna ändamål, skicklige Embetsman, utan ått göra detta till sittliufvudändamål. I denna anda tyckes den store Gu 4taf Adolph hafva handlat, då han till Upsala Jniversitet skänkte WasaFamiljens alla ärfda gods, bestående af 5i3 hela Mantal, hvilka genom • hans syskons död eller giftermål utom Riket blifvit förenade i bans hand 5 så att Universitetet i Upsala egentligen kostar Staten ganska ringa, emedan dess egen Stat är fonderad på denna och flera andra prixvata donationer, i synnerhet den schyttianska. Denne stora Konung visste val, att Sverige hade att tacka Upsala för sin Gustaf Wasa och för hans egen älskling, den store Axel 0_ xenstjerna. Nu vänder man sig med lätthet från sådane höga föremål och öfvergår till Professorernes kortspel med Studenterne.
Spens: Remissen till StatsUtsk. af andra punkten uti PresteSt:s Prot.-Utdr. är visserligen alldeles eidig med min önskan; men jag får i anseende till frågans beskaffenhet anhålla, att Utskottet mätte anmodas, att med första afgifva sitt betänkande derom; ty då frågan rörer besparing af Riksdags-kostnaderne, är det icke nog* att den återkommer innan slutet af Riksdagen. H. Ex. Hr Gr. och Landtm, yttrade sig anse lämpligast att, i sammanhang med tredje punkten af PresteSt:s Prot.-Utdr., för R. o. Ad. föredraga den i anledning deraf i sista plenum af Hr Cederschjöld, Pehr Gust., gjorde motion, om skyndsamt föredragande för R. o. Ad. af det sedan sista Riksdag hvilande förslag till i mom. af 59 §. Riksd.-Ordn. IIr Cederschjöld: Det är ett förslag till ändring i Tryckfrihets-lagen, som står i gemenskap med detta ämne, och som derföre torde i sammanhang härmed böra föredragas; hvarom allt jag anhåller, att de öfrige Stånden må inbjudas att sig förena. Gr. Cronhjelm: Då detta ämne sista gången förekom, var jag icke närvarande, och jag har derom en tanke, som icke i discussionen finnes uttryckt. Hr Cederschjöld har ansett protocolls-tryckningen onödig, sedan Publiciteten blifvit införd, och för mm del skulle jag äfven anse tryckningen af R. o. Ad. protocoll för en af de öfverflödigaste kostnader, örn vi hade erforderlig controll genom Publiciteten; men den Publicitet, vi äga, är inskränkt genom förbehållen rätt för Landtm., äfvensom för Irenne af Ståndets Ledamöter, att utvisa åhörarne; hvarjemte vi hafva en särskild föreskrift i Ridd.-Ordn., att Publicitet kan bifallas eller afslås för hvarje Riksdag.
M. vid förra riksdagen begärde någon indragn.stal, ty R. St. bi föl I o fullständigt hvad K. M. begärde. Hvad beträffar vådan utaf att anvisa detta anslag på besparingarne, så tror jag sådant icke vara vådligare, än att gifva anslag för Gardes-regttena utaf besparingarne. Gr. Horn, Claes Fredr.: En värd ledamot har be gärt att få veta hvad K. M:s nåd. propos. i denna punkt innehåller. Jag får upplysa honom, alt K. M. begäit det It. St. måtte ställa de öfvertalige ljenslemännen på indragn.- stat. Denna nåd. propos. har jag bi t rädt, emedan den är utgången från det nva s t a ts fö 1'hållande, som inträdde då departement. J-sty reisen antogs; och jag tror, alt conseqvensen fordrar, för att understödja denna reglering i Styrelsen, att Ii. St. icke neka medel, som oundgängligen dertill erfordras för att erhålla tjenstemän med både den vigor och skicklighet, sorn behöfs för att arbeta i de nya formerna Huruvida de öfvertaliga tjenstemännen äga dessa egenskaper, må de sjelfve och deras chefer bedömma. På den grund har jag tillstyrkt, att dessa personer skulle ställas på indragn.- stat, men ingå i tjenstgöring efter de fullmakter de innehafva i den mån platser blifva lediga; men min mening kan icke vara den StatsUtsk. uttryckt, alt de skulle vara förbundne att ingå i tjenstgöring under den grad, hvarpå de innehafva fullmakt. Jag ogillar i allo, att man anvisar bestämda anslag på besparingarna, och jag kan deiföre äfven i denna punkt icke dela StatsUlskls åsigt. Skulle den likväl godkännas af li. o. Ad., så yrkar jag, att det måtte ske utan villkor, och alt dessa personer måtte åtnjuta sin aflöning på indragn.stat utan skyldighet att ingå i tjenstgöring.
I anledning af Friherre Börjes, L., yttrande, att Utskottet handlat grundlagsvidrigt, dådet afstyrkt enskilde Motionairers framställningar, af den orsak alt behofven ej blifvit af Regeringen anmälda, och att åter alslaget å åtskilliga Regeringens Propositioner, af anledning alt mede! fattades, saknade tillförlitlig grund, enär Utskottet ännu ej katr känna inkomsternes rätta belopp, dem Friherrn, efter uppejord calcul, trodde komma att med i million öfverstiga den summa, hvartill de vid sisla Stats-Regleringen påräknades, får Utskottet i förra hänseendet lill svar meddela, att Utskottet ingalunda afstyrkt enskildes motioner, endast derföre, att de ej varit beledsagade med Kongl. Muj:ts förord, och hvarpå Utskottets afgifne utlåtanden lemna flera exempel; men då andia hinder äfven mött för bifall lill det framställda förslaget, har Utskottet ansett sig ega ett ytterligare och gällande skäl deri, att den föreslagne åtgärden icke väckt Sty - Stats-Utskottets Utlåtande N.-o 211. 3 relsens uppmärksamhet eller af densamma blifvit understödd. Hvad åter angår, att Utskottet saknat tillförlitlig grund för afstyrkandet af åtskilliga utaf Kongl. Majrt i Nåder ifrågaställa tillökningar, så har Utskottet liär förut uppgifvit, at några Titlar ibland Stals-Verkets inkomster ännu icke kunna med säkerhet calculeras; men då besvarandet af de framställde förslagen och regleringen af Stats-Verkets utgifter icke kan uppskjutas lill dess cn sådan närmare kännedom blifvit vunnen, har Utskottet följt den i inkomst-betänkandet antagna approximativa beräkning, med ihogkommande derjemte, att, om äfven några öfverskott skulle uppkomma, de äro afbehofvel högligen påkallade för hetäcknndet af Riksgälds-Contorets utgifter och inlösen af dess skuldförbindelser.
Från Skrilmaterialie-anslaget öfverflyttade 5,986: 16. — 33: 16. — Fria konsternas Akademi (deraf 2,000 R:dr Hamb. Banko. Förslagsvis å 128 sk:r Musikaliska Akademien: 1852 års anslag 3,000: Tillkommer; Förhöjning , 3,000: Naturhistoriska Riks-museum, oförändradt anslag Institutet för Blinda och Döfstumma, dito Fattigvården i Stockholm och landsorterne: Penningar 6,094: 8. — Indelda räntor 85:24. Indeld spanmål: 1852 års anslag 17 l:r 8 kpr Tillkommer: Från anslaget till kyrkors underhåll — » 20 » — 17 t:r 28 kpr å 6| R:dr 119: 8. — Fattigvården i allmänhet: Förslagsanslag Lazarettet i Stockholm Hospitalers och Lazaretters underhåll: Penningar: 1852 års anslag 3.998: 12. 8. Afgår: — Tillkommer: Indeld spanmål — Kyrkors underhåll: Penningar Indelda räntor Indeld spanmål: 1852 års anslag . Afgår: Till anslaget för fattigvården — t:r 20 kpr D:o: Från Riks-staten (in dragne) 11»—-» Oindeld spanmål: 1852 års anslag Tillkommer: Enligt Mongl. Rese-stipendier samt Läroböckers och lärda Verks utgifvande Skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus. — Afgår: Reseoch Traktaments-kostnader. Förslags-anslag Extra utgifter. Mått. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln d. 18 Okt. 1854. Preste-Ståndet d. 18 Borgare-Ståndet d. 18 Bonde-Ståndet d. 25 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående regleringen af utgifter ne under Riks-Statens Nionde Hufvudlitel.
Herrsklystnadens onda ande, som skiljde mor från son, då någondera stod makten närmast, förenade dem åter vid de tillfällen, när det gällde att rycka den ur andras händer. Detta var just fallet vid den tidpunkt, hvarom nu är fråga. Mössorna hade i flera år varit mästare af de allmänna ärendernas ledning, och deras ombud i senaten (ty Riksens Råd betraktade sig endast som ständernas fullmäktige) öfverröstade konungen i hvarje ämne af vigt. Sådant var väl ock förhållandet, när Hattarna hade öfvertaget, men de voro åtminstone frikostige och lefnadsglade, tyckte om yppighet, lysande företag, ståtliga nöjen, ärans skimmer, satte värde på uppseende; hvaremot hushållning och sparsamhet utgjorde Mössornas lösen, och hela deras regeringsåsigt bestod uti att undertrycka det nöjsamma och lysande, för att främja endast det nyttiga och rentaf nödvändiga. Lovisa Ulrika slöt sig derföre naturligtvis alltid heldre till Hattarna, och äfven då hon af politiska skäl smickrade Mössorna, var hon i sitt hjertas innersta deras afgjorda fiende. Ju oböjligare konungen fann Rådet, desto mera förekommande blef drottningen mot det unga hofvet. Hon berömde högt och ifrigt allt hvad kronprinsen företog sig, och bemötte till och med hans gemål med moderlig huldhet, för att äfven genom henne stämma sin son för sina planer. Det lyckades också fullkomligt. När det gällde, att höja de kungliga företrädesrättigheterna, behöfdes i alla fall inga särskilta väckelser, för att bringa den äregirige Gustaf i verksamhet. Senatens sträfhet bragte konungaparet och kronprinsen på den tankan, att en riksdag borde sammankallas, der man alltid hade hoppet för sig, att medelst någon omvexling i allmänna tänkesättet få de besvärligaste rådsherrarne aflägsnade, och främst bland dem Kalling, hvars motståndskraft och motsägelsebegär tycktes ökas i samma mån, man bemödade sig att kufva dem. Konungens plan, att sammankalla ständerna, förkastades af senaten, som ansåg en urtima riksdag obehöflig, ogagnelig och endast medförande kostnad för landet och enskilte.
Sedan, i anledn. af R. o. Ad:s beslut, att upskjuta pröfningen af detta Mera. till R. o. Ad. erhållit del af BorgareSt:s derom fattade beslut, Hr Gr. o. Landtm, låtit upläsa ett nu från BorgareSt. ankommet prot.-utdr. J\s 422, innehållande att BorgareSt. återförvist det ifrågavande förslaget till Consl.Utsk. med den gemensamma tanke, att förslaget ansågs antagligt med de förändringar, alt bland de i 3:dje momitet omförmäldta undanlag mätte införas: gemenskapen vid Rikets Landtoch Sjöförsvar samt allmänna och enskildta Verks och Korporationers Vaktbetjening, eller andre, som med desse jemförlige eller ringare äro, och de, som äro i annans tjenst eller ständige arbete anställde, eller daglönare, eller andra dylike, sora försörja sig med tillfälligt arbete, äfvensom de, hvilka endast för sjelf försörjning ega något yrke utöfva, samt alt valrätt och valbarhet icke måtte tillerkännas städernes tjenstemän, såsom sådane, städerues Magistrats-personer undantagne, så länge valrätt och valbarhet icke kunna medgifvas öfrige embetsoch tjenstemän; anförde Hr von Hartmansdorff, Aug.: Detta förslag afConst.Utsk. är egentligen en utbrytning lill en del af det förslag, som i sin hel-' het af R. St. vid denna Riksdag år förkastadt. Const.Utsk. synes hafva härvid galt till väga på samma sätt med representations-förändringen, sora LagUtsk. med brotlmåls-lagsiiftningen. När icke R. St. funnit för godt att intaga det hela på en gång, så gifver man det i smärre doser, under förhoppning alt det sålunda skall lättare gå för sig. Hvad som kan sägas och hvad sora blifvit sagdt emot Utsk:s förslag i det hela, gäller äfven emot denna del, så vidt jag förstår.
Inkomsterna voro 3.2,587 R:dr 17 sk. 9 rist., och utgifterna 15,961 R:dr 26 sk. 10 r:st., hvaraf i underhåll, pensioner och understöd ulbetaltes 11,740 R:dr 24 sk till enkor och barn, bland hvilka större delen vore boende utom Stockholm, der pensionärernas antal vanligen utgöres af omkring 54 personer samt 12 å 14 sterbhus. XXIV. Civil-Statens Pensions-Inrättning, med ett af Kongl. Majit den 3o Juni i832 i Nåder faststäldt förnyadt Reglemente, egde nyssnämnde år uti Capital-fonder och Cassör tillsammans 794.4^6 R:dr 22 sk. Inberäknadt årligt Stats-anslag 4°>000 R:dr, voro i83i års inkomster 105,961 R:dr 35 sk. 9 rist., och utgifterna för en personal af 596 pensionstagare 35,618 Ridr 27 sk. 1 rst., hvaraf de i Stockholm utbetalta pensionsoch underhållsbeloppen utgjorde; till 21 afskedade Embetsoch Tjenstemän samt Betjente 4,788 Ridr 4 s^-» å Allmänna Enkeoch Pupill-fonden till 288 personer Ii,588 Ridr 2 sk. 8 rst., och å enskilta Dito till 25 underhållstagare 721 Ridr. Huru mångå af dessa pensionstagande varit i Hufvudstaden verkligen boende, liar ej kunnat uppgifvas. XXV. Från Kongl. Stats-Contoret hafva i Statsmedel år i83a utgått Gratificationer, Nådegåfvor och Pensioner, med tillsammans 108,615 Ridr — 83 — 20 sk. 8 rst. till 437 personer; men huru många af dessa tillhört Hufvudstaden, kan ej bestämmas. Kongl.
109 nästa Riksdag, då mera bestämda uppgifter på verkliga behofvet böra erhållas och vid en blifvande reglering af LandtStaternes Löner tagas i öfvervägande, beviljas och å Stat under RiksStalens Åttonde HufvudTitel upptagas med tillhopa 2400 R:dr; oeh får Utskostet tillika anmäla, att enär den K. Remissen i ämnet till Utskottet ankommit sedan dess Utlåtanden angående reglering af RiksStatens HufvudTitlar blifvit afgifne, frågan om berörde Anslag ej eller i sammanhang med samma reglering kunnat behandlas. I öfrigt och som af Handlingarne inhämtas, att i de fleste Län Kronofogdarne samt i åtskilige nndre jemväl Häradsskrifvarne, Magistrater och Kyrkor deltaga i bestridande af kostnaden för omförmälJte tryckning, finner Utskottet anledning till den hemställan: att den sålunda föreslagne tryckningskostnads-ersättningen måtte i främsta rummet komma sistbemälte Tjenstemän och Authoriteter till godo, samt den kostnad, som öfverskjuter ofvan föreslagne trycknings-ersättning, af LänsStyrelsens egne Tjenstemän ensamt bestridas. Reservation! Af Herr Friherre Palmstjerna: Då jag anser eti under detta namn beviljad löneförhöjning icke öfverensstämma med Utskottets förut, i afseende på RiksStatens 2!dra HufvudTitel, yttrade öfvertygelse, så reserverar jag mig emot Utskottets beslut i denna del. I 10 Stats-Utskottets N:o 190. Ullätande, i anledning af vackt fråga om ersättning till frami. BergsRådet, Frih. Hermelins Arfvingar. (U.-A.) Uli ett till H. R. o. A. ingifvet och derifrån lill Ulskottet remitteradt Memorial, har Hr Ribbing, Arvid, under åberopande af R.
Tvertom önskar jag afslag å betänk., emedan antagandet deraf skulle, efter min åsigt, stämpla oss, mine Hrr! såsom drifne af grof egennytta. Med verklig indignation afhörde jag ock vid sistl. riksdag en medlem af detta hus, straxt efter antagandet af den lika arfsoch giftorätten, väcka den fråga som nu utgör föremål för diskussion, oansedt den värde ledamoten tillförene ifrigt arbetat för den nyss antagna lagförändringen. Skulle den nu föreslagna modifikationen antagas, borde väl ock arfsrätten, sorn alltid varit lika med giftorätten, förändras, för 24* 372 Den 9 Februari I. m. tle äktenskap hvilka äro ingångna före flen K. förordnai d. 19 Maj 1845. Det förundrar mig att ej denna fråga samtidigt blifvit vackt och jag kan ej förklara det annorlunda än att barn, födda af sådana äktenskap, ej nu hafva någon sakförare som lika ifrigt strider för deras bästa, sorn vi söka att återfå vår dubbla giftorätt. — Af dessa och öfrige, af skicklige jurister, nu anförde skäl, får jag bos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. ä afslag på förevar. Lag Utsk:s betänk. Hr Akerman: Jag bade hoppats icke vidare behöfva uppträda i denna fråga till försvar för Utsk:s betänk., ty jag hade föreställt mig, att då R. o. Ad. har ledamöter i Utsk., som deltagit i beslutet och som, dä de icke reserverat sig deremot, måste antagas hafva delat Utskrs åsigt, dessa skulle åtaga sig försvaret för deras arbete, men då så icke skett, ehuru flere af dem icke sällan uppträda på Riddarhuset såsom talare, så vet jag icke huru jag skall förklara deras tystnad. Då jag emellertid har ordet, så ber jag att få nämna något i anledn. af de siste värde talarnes yttranden. Gr. Mörner trodde, att exemplet af att olika giftorätt kunde komma i håga vid konkurstillfällen, talade för de åsigter, som han förfäktar.
De skäl, man anför emot bränvins-bränningens snara upphörande, torde vid närmare betraktande finnas mindre gällande, Man anser, att derigenom skulle de personer, som, under hopp om dess fortfarande hela året, dertill beredt sig, blifva för mycket lidande; men då man eftersinnar, att, om brän vinsbränningen upphörer den i Junii, hafva de likväl redan, under innevarande år, idkat denna näring 5 månader med hittills tillåten pannerymd, och att, i den händelse landet äfven detta år får hugna sig af en god skörd, det är troligt, alt bränvins-bränningen, vid slutet deraf, någon månad blifver frigifven, kommer densamma på della sätt att blifva öfverflödigare än behofve t påkallar, och lemna sine idkare tillfälle nog, att uppdrifva productionen öfvermåttan. Få af dem lär det dessutom vara, sorn icke redan anal en 4 Sevillu.- Lagsamt Allm. Besv. och Oecon.-Ulskottens Betänkande JV.-o 1. sadan inställelse, sora den nu föreslagne, då uti alla landsorter en gemensam klagan höres öfver bränvins-bränningen och fylleriet. Man anförer ytterligare sora skäl emot deu snara inställelsen af oftanämude bränvins-bränning, att vi hafva förråd af spanraål i landet, hvilka, i händelse deraf,’ icke lika lätt kunna afsättas. Men utom det att senare tiders erfarenhet ådagalagt, att spanraålen kan på förmonligare sätt och till varaktigare nytta för jordbruket användas, än till bränvin, lärer det derjemte tillhöra en klok hushållning, alt af denna lifvets första nödvändighetsvara hafva ett tillräckligt förråd uti beredskap, på det, när ett hårdt år inträffar, hvilket erfarenheten lärt oss icke sällan sker, och kan vara oss närmare än vi förmoda, landet, efter flere på hvarandra följande goda skördar, icke genast må tryckas af hungersnöd, eller man, för att undvika denna svåra landsplåga, må se sig nödsakad, att till stort mehn för vårt myntväsende, införskrifva utländsk spanmål.
Det sålunda anmärkta missförhållande återkomme ofta och allestädes och blefve derigenom i hög grad besvärligt, hvadan motionären, på uppmaning jemväl af sina kommittenter, ansåge sig böra föreslå, det måtte genom allmän författning påbjudas att när kungörelse, utslag eller handling, af hvilken myndighet det vara må insändes att från predikstolen uppläsas, med begäran af bevis om uppläsandet, samma kungörelse, utslag eller handling alltid borde insändas i två lika lydande exemplar, hvaraf det ena med åtecknadt bevis, hos pastor eller den hans embete föreslår, af vederbörande emot qvitto afhemtas. Då redan Kongl. Brefvet den 5 Januari 1808, kungjordt genom Kongl. Karamar-kollegii, af motionären omförmälda, kungörelse, föreskriiver, bland annat, att resolutioner och utslag, som Konungens Befallningshafvande samt Kongl. Majis och Rikets Kollegier meddela uti ekonomioch politi mål. hvilka röra antingen hela menigheten eller så många särskilda personer, att en bestyrkt afskrift af samma beslut icke kunde hvarje person utan större kostnad och besvär tillställas, borde det i hutvudskrift eller bestyrkt afskrift kungjorda beslutet qvarblifva i kyrkan eller under Prestens förvar intilldess den eller de, till hvilkas underrättelse det blifvit uppläst, om detsammas erhållande sig anmälde, dä det till dem borde aflemnas, men att, i fall det sålunda afkunnade beslutet af den eller dem, som detsamma till uppläsande insändt, återbegärdes med åtecknadt bevis öfver den deraf lemnade del, sådant icke linge vägras, då en besannad afskrift medföljt det upplästa exemplaret; — samt de af motionären öfverklagade svårigheter dels, efter hvad Utskottet inhemtat, ej äro allmännare anmärkta, dels synas
BankoUtskottet: N:o 28, angide förrättad revision af BankoDiskontVerkets räkenskaper och förvaltning för år 1859; N:o 29, med hemställan om en gratifikation till Vaktmästarne vid Bankodiskontverket; N:o 30, ang:de afskrifning af 10 st. från Lånekontoret i Malmö utgifna lån. Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: N:o 117, i ani. af väckta motioner om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske trosbekännare här i riket tillerkände; N:o 118, i ani. af väckt motion om profs afläggande för erhållande af ledig folkskolelärarebefattning; N:o 119, i ani. af väckt motion i fråga om åtgärder för befordrande af laga egoskiften; N:o 120, i ani. af väckt motion angide förkortande af tiden för riksdagarne. ExpeditionsUtskottet: N:o 9, i ani. af återremiss af Utsk:ts förslag till § i riksdagsbeslutet röride Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden; Nio 10, i ani. af återremiss af Utskits förslag till underd. skrifvelse om befrielse för åtskilliga stapelstäder att hålla ständigt uplag af salt. Fortsattes pröfningen af LagUtskits Betänk. Förslaget till Konkurslag. § 39—58. B i föl los. 5 59. Gr. Sparre: På andra raden nedifrån i denna g äro af för biseende uteglömda några ord, som för fullständighetens skull böra intagas. Der talas nemi. blott om borgenärer; men det är tydligt, att äfven gäldenären bör erhålla kallelse. Likaledes är det äfven klart, att endast de borgenärer, som bevakat sina fordringar, böra vid sammankomsten ega talan. Jag vågar derföre hemställa, att i nämnde rad måtte efter ordet »der» insättas orden »gäldenären och», 92 Den 14 Juli t. m. samt efter ordet »borgenärerna» orden »som vid sammankomsten ega talan.» Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos.
Ack, de visste då ingenting! De kände icke sin moder jorden. Trodde de, att hon hatade någon af dem? De hade då lagt sig på marken och hört jorden tala? De hade sett henne skrifva lagar? De hade hört henne fälla domslut? Hon hade befallt somliga att svälta och somliga att förgås af vällefnad. Hvarför lyfte de ej upp sina öron och lyssnade till de nya läror, som gingo fram genom världen? Ville de ej ha det bättre? Tyckte de då om sina lumpor? Voro de nöjda med syra och krasse? Ville de ej äga tak öfver hufvudet? Och han sade dem, att det gjorde intet, intet, om de nekade att tro på den nya tiden, som var i sin uppgång. Den skulle komma till dem ändå. De behöfde ju ej lyfta solen ur hafvet om morgonen. Den nya tiden skulle komma till dem, som solen kom, men hvarför ville de ej vara med om att möta den? Hvarför stängde de sig inne och fruktade för det nya ljuset? Han talade länge på detta sätt, och allt flere och flere af det fattiga folket i Diamante samlades omkring honom. Men ju längre han fortfor, desto skönare formade sig hans tal, och desto klarare blef hans röst. Det kom eld i hans ljusklara ögon, och för folket, som blickade upp till honom, syntes han skön som en ung furste. Han var som en af de forne, mäktiga herrarna af hans stam, som hade ägt makt att skänka lycka och guld till alla människor i sitt vida land. De trodde honom, då han sade, att han hade lycka att ge dem. De kände sig tröstade och glada öfver att deras unge herre älskade dem. Då han slutat att tala, började de jubla och ropa till honom, att de ville följa honom och göra hvad han befallde dem. Han hade tagit väldet öfver dem på ett enda ögonblick. Han var så skön och så härlig, att de ej förmådde motstå honom. Och hans tro var sådan, att den betog och betvingade. Den natten var det ej en enda fattig människa i Diamante, som ej trodde, att Gaetano skulle skänka henne sorgfria och lyckliga dagar. Den natten läste de välsignelser öfver honom, alla de, som bodde i lider och uthus.