Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Är han din son?» frågade Svipdag Baduhild. »Ja», svarade hon. »Gossen har jag kallat Vidga. Du bör veta hans namn, ty du och han äro syskonbarn. Din fader var Egil; denne gosses fader var Valand.» »För mig är detta en stor nyhet», sade Svipdag. Han lyfte upp gossen, kysste honom, bar honom till salens andre ände och tillsade honom att leka där. Han återvände till högsätet och kvinnorna och sade till Baduhild: »Jag har icke hört, att du var gift med Valand.» »Det var jag ej häller. Mot min vilja och mitt vetande vardt Valand mitt barns fader.» »Då hatar du hans minne?» »Nej, han var ju så olycklig. Alla kalla honom ond. Jag vet likväl, att godhet låg gömd i hans hjärta. Han talade med min fader, innan hans örnham bar honom härifrån. Han drog täckelset bort från sin grymma hämd och sade min fader allt, men först sedan han med ed bundit honom att icke vredgas på sin dotter eller det barn hon skulle föda. Sådan var Valand.» »Väl mig», sade Svipdag, »att du födt Valand en son! En börda har därmed fallit, som ville trycka mig till jorden.» »Hvad menar du?» frågade Baduhild och hennes moder, Mimers maka. »Jag vill nu säga er mitt ärende», fortfor Svipdag. »Jag kom hit för att få Valands hämdesvärd till mig utlämnadt. Jag visste icke, att Valand hade en son; jag trodde mig vara hans närmaste arfving – arfving till hans svärd och skyldig att kräfva blodshämd på Asgards gudar för hans död. Nu hör jag, att det finnes en närmare arfving till svärdet och till blodshämdens plikt. Vidga skall bära det till kamp mot Asgardsmakterna. Mimers drottning sade: »Här ger du ord åt tankar, som kommit mig att rysa i sömnlösa nätter. Skall en gudafiende uppväxa vid gudavännen Mimers härd invid Yggdrasils vördnadsbjudande stam, vid randen af den heliga visdomskällan?
Brefvet den 29 Junii 1833 bestämda beräkningsgrund af Consulade-afgiften sålunda icke kan tillämpas eller kommer i fråga, utgör nyssnämnde afgift den egentliga inkomsten för bemälde Consul, i och för dess befattning med de för Sundska tullens erläggande till nämnde ställe ankommande Svenska fartyg. Skulle nu denna afgift borttagas, blefve det nödvändigt tillägga Consuln ersättning på annat sätt, emedan det i mera än ett afseende är vigtigt, att berörde Consuls-befaltning beklädes af en pålitlig och duglig person, hvilket åter ej är att påräkna, om han ej förse* med en anständig bergning. Men som af hvad anfördt blifvit, Rikets Höglofl. Ständer upplyst torde finna, att den i berörde afseende föreslagna förändrin - i 4 Allm. Bespctrsoch Oeconomie-Utslcottets Utlåtande JV:o jg. gen hvarken Ian anses vara af behofvet påkallad eller verkställas utan Statsverkets belastande, så lärer Herr IIallinus derom gjorda förslag icke böra bifallas. Hvad dernäst vidkommer samme Motionairs framställning, att lösen för de Consuls-Certificat, som, enligt tullförfattningarne, erfordras för varor, hvilka i Danmark uti Svenska båtar intagas, måtte varda nedsatt ifrån 24 sk. till 16 sk. Hamb. Banco; så enär den, genom berörde certificat afsedda control, icke lämpligen lärer böra försvinna, samt sjelfva afgiften i och för sig sjelf är mindre betydlig och utgör den enda afgift som Consulerne i Köpenhamn och Helsingör af färjemansoch andra mindre båtar uppbära, finner Utskottet icke skäl tillstyrka, att densamma må ytterligare varda nedsatt.
Å. 10g. XIV. U. 16g, 3.8. XVI. A. 160. XVII. E. 172 Å. 178.' XXIV. E. 473. — N:o 228. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående kronohemmanet Karlebys anslående till boställe för kronofogden i Wadsbo fögderi. X. 13. 4*5. XI. Å, 24. XIII. U. 46tA. 552. E. 714- •— N:o 229. angående föreslagen särskild aflöning till Cancellisten i RiksgäIdscontoret A. Björck för 2:ne tjensters samtidiga bestridande. X. B. 124. A. 237. — N:o 2.3o. i anledning af anmärkningar vid Utskottets memorial N:o 169, angående aflöningen för RiksStåndens och Utskottens Cancellioch Vaktbetjening. X, B. 124. — N:o 23 r. i anledning af de inom 2tne Riksstånd framställda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 6g, angående yrkad skattefrihet för intäglerna ä allmänningen Stöpen. XI. B. 128. XII. A. 132. — N:0 232. i anledning al erhållen återremiss af Utskottets under N:o 96 afgifna betänkande. XI. B. 128, XII. A. 1 35. XIII. E. 3o !. — N:o 233. i anledning af återremiss å betänkandet N:o i53. XI. B. 128. XII. A. 135. — N:o 234. med förnyadt summariskt förslag öfver statsregleringen. XI. B. 128. XII. A. i35. XIV. U. 169.
För Linnegarn, som enligt gällande taxa är fördeladt uli två rubriker, nemligen ”ofärgadt”, med 36 sk. värde och 12 sk. införselstull, samt ”färgadt” med 1 R:dr 16 sk. värde och 18 sk. införselsafgift per skålpund, hade Utskottet föreslagit, att dessa begge rubriker måtte sammanföras till en, nemligen ”ofärgadt och färgadt”, med derå antaget gemensamt värde af 3 R:dr och införselstull af 1 R:dr per skålpund, hvilket förslag Preste-Stån - Bevlllnings-Utskottels Memorial, N:o 3o. det gillat. Af de öfrige Stånden åter har Bonde-Ståndet väl godkänt sammanslåendet i en rubrik, men antagit värdet till 2 R:dr och införselsafgiften till 3a sk. skålpundet; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet bibehållit den nuvarande fördelningen i två rubriker, och antagit, Ridderskapet och Adeln, för det ofärgade 1 R:dr 16 sk. värde och 16 sk. införselstull samt för det färgade 1 R:dr 32 sk. värde och 20 sk. införselsa (gift per skålpund’, samt Borgare-Ståndet, dubbla beloppen af de tullvärden och införselsafgifter, som i gällande taxa äro bestämde d. v. s. för det ofärgade 1 R:dr 24 sk. värde och 24 sk. införselstull samt för det färgade 2 R:dr 32 sk. värde och 36 sk. införselsafgift. Så vida icke Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden afstå från berörde deras så väl från Utskottets förslag som sinsemellan skiljaktiga meningar och instämma i Preste-Ståndets beslut, lärer omröstning om contrapropositioner och i hufvudsaken höra anställas på följande sätt: 46:0.
Efter det Kapitenen Grafström uti ett sedermera uppgjort samt, tillika med kartor och planritning, genom Kongl. Majits Befallningshafvande i länet insändt förslag rörande slussanläggningen upplyst, dels att för denna anläggning erfordrades en areal af 1,750 qvadratalnar, oberäknadt den alltid behöfliga körvägen och den mark, som i strömmen utfylldes, dels ock huruledes genom att med den vid slussbyggnaden öfverblifvande jorden utfylla platsen emellan qvarnen och stadens verk skulle erhållas 1,125 qvadratalnar från sitt nuvarande skick förbättrad byggnadsmark, samt att medelst utfyllning i den derutanför belägna stenbundna och grunda strömmen, enligt antydd gräns, skulle vinnas 1,795 qvadratalnar ny byggnadseller upplagsmark, har Krigs-kollegium, vid afgifvande af infordradt ytterligare utlåtande öfver vissa delar af målet och i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Faktori-styresmannens af Kollegium ånyo inhemtade mening, underdånigst anfört, att den för slussanläggningen å föreslagen plats erforderliga areal af 1,750 qvadratalnar jord kunde afstås utan skadlig inverkan på faktoriets framtida utvidgning, förutsatt att den nya byggnadsplatsen planeras, såsom af Kapitenen Grafström föreslaget blifvit, och att sliphuset dit förflyttas genom Bolagets försorg och på dess bekostnad; att vattentillgången nu disponeras i främsta rummet af faktoriet men alla öfriga vattenverk på stallet erhålla endast faktoriets öfverflödsvatten, hvaraf följde Kongl. Majit» Nåd.
Fårstek kräfver äfven het ugn, men mycket längre stekning. Fårkött får aldrig längre synas rödt invändigt, lika litet som svinkött; flitig öfvergjutning måste så mycket mer användas för att förebygga uttorkande. Svinkött blir saftigare och mörare, om det först förvälles med vatten, innan det stekes. Det är en missuppfattning, att det derigenom skulle förlora. För allt vildt är äfven rask och kort stekning fördelaktig. Bland fogel behöfver gås den längsta stekningstiden; äfven anka temligen lång. Gås blir äfven smaklig, stekt i täckt kärl ofvanpå spiseln, endast man icke derför förkortar stekningstiden, ty då går det bästa förloradt. Äfven en större kalkon behöfver temligen lång stekningstid. Här vid lag äro meningarne delade, om det är bättre att genast steka med smör eller, som sker med gåsen, först behandla med vatten. För ett ungt, mört djur är emellertid det förra att föredraga, så som man äfven bör steka sommargåsen, hvilken ej ännu sjelf eger tillräcklig fetma, med smör och ej allt för länge. Smärre fogel kan med fördel ganska väl tillredas på hällen i sluten kastrull. Stekning på spett är visserligen att anbefalla i en del fall, dock endast för så vidt anordningarne härför äro verkligt mönstergilla. Om andra moderna inrättningar såsom » snällstekare » och dylikt kan ej här bli tal; de flesta hushåll tillreda ju dock maten på en ordentlig spiselhärd. Till sist ännu ett ord om såserna, ty — utan en god sås ingen god stek! Här vid lag begås ofta det stora felet att steken tages ur såsen för denna senares » afredning ». Detta bör ej ske, om ej steken skall lida skada, och är ej heller behöfligt, ty det finnes intet skäl att förderfva såsen med bryndt mjöl. Har steken sjelf den rätta bruna färgen, får såsen den äfven, vill man förhöja den, så bör detta ske med köttextrakt och ej med mjöl. För flere stekar, såsom filet, får, vildt och äfven kalfstek, göres såsen lämpligast simmig med den — till mycket användbara — sura grädden.
Efter behörigt öfwerVägande häraf, och dä förberörde Handlingar, enligt Ståndets tanka, v förewarande fräga gifwa nöjaktigt ljus, pröfwads Ständet stäligt, för sin del wälbemälta Utstötts Betänkande bifalla; dock med tillaggd önstan, ak jämväl de sarstillda anmärkningarna mätte Riksens Ständers underdäniga utlätande bifogas, dä Kongl. Maj:t, som i dejsa, ämnen endast östat Riksens Ständers underdäniga tsnkar och trogna räd, lärer täckas dera göra det nådiga afseende, som med hwarje undersätes lagliga ratt och bästa förenligt 6r. Af hwilket Ständets beslut de öfriga Kiva Gränden wördsamt och wänligen skulle lemnäs del genom Utdrag af detta Lrotoooll. Lx kroroeallo k. Ilsrne!!. 940 ?>>, Herr von LnAeftl-om, hostan, yttrade sig, efter upläöningen af Beranka-^det famt BöndeStänders LxtrgLfum prorocvlli, hafwa funnit anied»>iug til en betänklighet, ben han krabbe fig bära an, föra. Han hade sörmärkt frågor wara rut Becän, kandet wäckta, fom skulle leda til förändring i Allmänna Lagens stadgande i förewarande ämne. Han för sin del förklarade, det han icke trodde sig rilstän, digt at deruti inga, och förbehöll, at fädanc matte för hans räkning i krokocollsc antecknas. Herr b.e^nnstoIos, ^onns 8amusI, Ut, bad sig fa fästa Häglofl. Rldoerstapers och ?ldelns upmarksamhec wid twenne omständigheter. 1:0 At enligt bagens 4. Cap. 2. §. Byggninga.
Knecktbostäilet är upptaget på stammrotens mark, merendels odladt på stamrotens bekostnad. Stamroten får bestå jorden till bostället, vedbrand åt Soldaten; gärdselfång till stängsel, bete åt dess kreatur och ändå hafva sin aadel i husen till nybyggnad och reparation. Ännu tror jag ingenting vara allmänneligen vidgjordf, åtminstone ej i alla Län, hvarigenom stårm oten indemniseras af hjelproten för 8o8 Den 2 6 Februarii, detta förlag och de större tyngder den måste vidkännas. Så vidt möjligt är, bör beskattningen vara lika och byggd på rättvisa grunder Jag vägar lästa Högloft Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på detta ämne och underställer, om ej med sakens natur och lagliga biliigheten vore enligt, att genom vederbörande Landshöfdingars försorg, en säker anstalit fogades i aile Län der kneckteeller båtsmanshåll äro förelagde, att de så kallade hjelperotar hriigen genom en afpassad summa, jämkad efter laglig billighet, ersatte st amro ~ tame för deras större on, ra , för besvär och kostnad, i anseende till den svårare tyngden, att hafva Soldatens boställen på sina ägor. Jag anhåller ödmjukeligen att detta mitt memorial måtte till vederbörligt Herr von Qiranten, Carl; Vid det Financeproject, som blifvit af FinanceComitéen utarbetat, vågar jag vördsamt göra några erindringar. Jemte det jag lika vördsamt framställer mine åsigter i samma ämne. Jag anser bufvudsakligast formen af creditsystemef medverkat till den så allmänt utropa de förlägenheten och kunna vi i denna vigtiga Den 26 Febrnarii. fråga finna det rätta , skall på samma gång all klagan upphöra, och våra olveriäggningar och beslut krönas med hemmavarande medborgares tacksamhet och välsignelse. För att undvika vidlyftighet ingår jag ej i någon theoretisk afhandling, jag skall blott genomögna Bankens sednaste period. Efter i8©o års realisation intill 1809, var den financiel.
I högre tjenstegrad, eller till uppflyttning från en mindre till en större lön inom samma tjenstegrad, likväl alltid kommer all bero af tjensteålder och den ordning, i hvilken sökanderne tidigare eller senare blifvit hugnade med de bättre eller sämre löneinkomster de innehafva, samt att således, med bibehållande af 4 tjenstegrader, till hvilken indelning sj^sslornes beskaffenhet inom Banken gåfve anledning, befordringsgraderne må, såsom förut, blifva 8, under iakttagande, att Äldste Låne-Banco-Revisoren hänföres till högsta Bokhållaregraden, så att följaktligen den tjensteman’, som, med företrädet i tjensteålder och lönegrad, förenar fullt pålitlighet oell skicklighet till en ledigvarande syssla, är försäkrad att icke blifva förbigången af en yngre kamrat, om ock sistnämnde egenskap skulle i ännu högre mått finnas hos denne senare; och af Banco-Fullmägtigej att det visserligen hade allt skäl för sig, ätt, vid en allmän lönereglering för Banco-Staten, iakttaga sådane jemkningar i aflöningsbeloppen, hvarigenom en mängd befordringssteg, med så ringa löneskillnader, som de för Skrifvareoch Bokhållare-classerne nu bestämde af blott qo R:dr, undvikes; att en jemkning derutinnan vöre desto mera lämplig och behöflig, som i sysslornes nuvarande skick, hvarmed flerfaldiga förändringar under tidens lopp inträffat, det för ingen del kunde såsom säkert och gifvet antagas, att de inom hufvudgraden bäst aflönade tjentser hvarken voro de trägnaste, eller de vigtigaste och ansvarsfullaste, utan förhållandet någon gång kunde vara alldeles motsatt, hvilket härrörde icke blott från förändrade arbetsordningar och arbetssätt, utan äfven, och måhända hufvudsakligast, deraf, att de fleste, efter år 1800 tillkomne, nya tjenster blifvit, för vinnande af möjligaste besparing i Verkets utgifter, ställde dels på det inom bufvudgraden lägsta lönebelopp, dels i en lägre hufvudgrad, än som med deras art och föremål instämde, hvarvM alltså någon jemförelse af dessas vigt och trägenhet med förut varande sysslors icke kommit i fråga; samt att ifrån den tidpunkt, då det nya Cassa-systemet införes och det nya Sedelcontorets befattningar begynna, vore en lönereglering för Tjenstemannapersonalen inom dessa båda, såsom alldeles gifven och nödvändig, förutsatt, och måste äfven i omedelbart samband följas af de dertill motsvarige regleringar för Bankens öfriga Departement och Conior, allt i den nion också för dera arbetsordningar i detalj, grundade på besluten angående hvarderas föremål och omfattning,
Vidkommande åter de under litt. c) i komiterades betänkande omnämnda, utarrenderade eller s. k. Slottsskogs-lägenketerna, så stadgades i Kongl. Brefvet den 24 Februari 1837, att vid Landshöfdingetjensten skulle bibehållas Slotts-skogen, indelad i elfva särskilda lägenheter, som voro odlade, bebyggda och utarrenderade, hvilket äfven dädanefter borde ske, med rätt för Landshöfdingen att arrendena uppbära. Dessa lägenheter, som varit elfva, men genom klyfning blifvit tolf, äro, med undantag af den, till följd af Kongl. Brefvet den 20 Mars 1863, af Kollegium den 6 Augusti samma år till skatte försålda lägenheten N:o 356 Klintens bana, följande, hvarå arrendetiden tilländaginge midfastan nedannämnda år: G Stats-Utskottets Utlåtande N:o 13. Arrendets Rymd. slut år Tunni. Kappkd. „ 354 Stora Malmgården — * 40. 5,000. Summa hvartill kommer ofvannämnda Klintens bana — 237. 30,250. med — 4. 8,050. Summa Summarum — 242. 6,300. eller 25 kappland (bestående af impedimenter) mindre än som uppgifvits; och utgör inkomsten af Klintens bana 86 R:dr 1 öre. och af de 11 öfriga 3,775 „ 37 „ således tillhopa 3,861 R:dr 38 öre. Kongl.
Vällofl BorgareStåndet har till LagUtskottets handläggning remitterat ett Memorial af Herr J. U. Winberg., som deruti anförer: att clct genom officiella utgifvandet utaf Samling af Forfattningar, hvilka ändra eller förklara både den allmänna och Kyrkohagen, blifvit factist medgifvet, att en gällande vLag icke kunde anses genom ett blott kungörande från Predikstolarne vara tillräckligen offentliggjord, och då dels sjelfva Rikets Grundlagar icke, enligt hvad Motionairen hade sig bekant, genom någon särskild anstallt blifvit till Allmänhetens, utom JlufvudStaden, kännedom befordrade, dels en mängd Stadganden, instruetioner och föreskrifter för särskilde Ämbetsmän och verk lära finnas, som icke genom annan väg än det nyssnämnda uppläsandet blifvit för en större allmän - Uo8 LpgUtskottets Betänkan den. het hände, än. för de personer, hvilkas Ämbetsbefältning de egentligen röra, oak-. tadt sådana stadgande!! alltid, ehuru iner eller mindre, angå tredje mans rätt, i det de bestämma sältet hvarpå Medborgare af Ämbetsmän eller Ämhetscorpser må behand-. las, föreslås på sådan grund; att ej allenast af Rikets samtlige Grundlagar en Autarise* råd upplaga göres och samma eller dylika anstalter träffas för deras lättare utspridande Sorn för de små Allmanaqkotne blifvit vid-, J,agne, utan ock att ansta! It fogas om en Authentik Samling af de Kongl. Stadgar, Instruotioner och Reglementer för särskilde Ämbetsmän och Corpser, sorn, enligt planen, för de egentliga LagSamlingarne, icke derstädes kunnat finna rum, men likväl äro af ett Allmännare intresse. Häruti hafva åtkillige af Vällofl. Bor-. gareStåndets Ledamöter sig förenat, med tillägg, dels, att äfven alla om
Det brann äfven i hans ögon en flammande eld; hans hjerta bultade våldsamt och hans senfulla hand omfattade konvulsiviskt svärdfästet. "Tillbaka, tillbaka", dundrade Adlercreutz med hotfull stämma. Då sprang von Herzen fram i têten af sin kolonn; hans kinder brunno som af feberns eld, hans blickar tycktes genomborra hvarje soldat, och hans väldiga stämma lät som åskan, då han, höjande svärdet öfver sitt hufvud, ropade: "Framåt! fäll bajonett!" Nu blef det lif i den förut till utseendet stendöda kolonnen; ett enstämmigt utrop af glädje förnams; bajonetterna fäldes så fort som de kanske aldrig förut blifvit fälda; den jemna marschen ökades med hvarje sekund, och många minuter hade icke gått till ända, då kolonnen med stormsteg rusade nedför stranden, öfverändakastande allt i sin väg. Adlercreutz visste knappt till sig, han rycktes med i strömmen; hans entusiasm lågade å nyo upp; hans springare var som af eld, och sjelf i spetsen för de modiga nyländingarne, högg han in på de ryska kolonnerna, som vacklade, dels krossades, dels förströddes som agnar för vinden. "Löjtnant", ropade han till sin adjutant under sjelfva stormningen af södra stranden, "spräng å stad; kalla de andra brigaderna tillbaka. Vår är segern!" Herzens bataljon hade, lik en lavin, med oemotståndlig makt sprängt ryska centern. Blod och död betecknade dess väg. Nu blef det annat af. Från alla håll återkommo de finska afdelningarna. Trögt hade de tågat tillbaka; nästan i språngmarsch vände de åter. Ack, deras heligaste önskan, att få på fullt allvar mäta sig med den hatade fienden, den skulle nu uppfyllas, de skulle få visa, att de hade mod i bröstet och kraft i armen.
Enligt dessa stadganden, får hvad som utaf ett anslaget belopp under ett år icke blifvit uttaget eller behöft användas, så vida ej annorlunda vore särskildt föreskrifvet, disponeras och utbekommas under ett följande år; men den besparing, som å anslaget för hvart och ett föremål uppkommit, får endast i de fall, der sådant blifvit uttryckligen medgifvet, dispone ras till andra behof; hvadan alla sådana besparingar skola oafkortade reserveras till nästsainmanträdande Ständers disposition. Under 1840 och 1841 års riksdag fick Riksgälds-kontoret sig första gången ålagdt att hålla allmänna rörelsen tillhanda och genom utlåning eller räntebärande obligationers uppköpande förränta dit influtna medel och aflemnade behållningar, intill dess de behöfva användas för de utgifter, hvartill desamma blifvit anvisade. Med afseende å den inkomst för Statsverket samt den gagnande inverkan på allmänna penninge-ställningen, sådane medels och behållningars utlemnande i rörelsen visat sig medföra, hafva Rikets Ständer både under meranämnde och äfven under sednare riksdagar hos Kongl. Majit anhållit om vederbörande embetsmyndigheters förständigande derom, att beviljade tillfälliga eller extra anslag, endast i mån af behof för deras användande till härmed afsedda föremål, böra från Riksgälds-kontoret utreqvireras. Härefter och hvad först vidkom förslaget, att alla extra statsanslag hädanefter måtte, i likhet med de ordinarie anslagen, utgå från Kongl. Stats-kontoret och uppföras å Riksstaten, ansågo sig Fullmäktige i första rummet, böra erinra, det upptagandet å Riksstaten af de för tillfälliga behof eiler vissa särskilda föremål, i mån af dertill disponibla tillgångar, beviljade extra statsanslag strider ej mindre mot naturen än benämningen af dessa anslag.
— Sedan jag nu i korthet genomgått Europas statsförhållanden, tager jag mig friheten öfvergå till den s. k. modellrepubliken, NordAmerikas Förenta Stater, för att visa hurudant förhållandet är derstädes. Nord-Amerikanska constitulionen, underskrifven af Washington m. fl. frihetshjeltar, innehåller följande ansvarighetslag: Art. 2 section 4. ”Presidenten i de Förenade Staterna, vice Presidenten samt öfrige Regeringens ledamöter miste cmbelet, om öfverbevisade, inför laga domstol, om högförräderi, försnillning af Statens medel eller högre brott af misdemeanorHvad härmed menas, innehåller 3 art. 2 section: ”Föra krig mot de Förenade Staterna, göra gemensam sak med dess fiender och lemna dem hjelp och comfort(Man ser att det är Engelskt blod.) Detta är allt hvad Amerikanska lagen innehåller, och mig veterligen finnes intet exempel, att någon minister der blifvit dömd, allt sedan republikens tillkomst. Juridisk ansvarighet för politisk förseelse utgör en anomali, ett verkligt non-sens; så hafva alla publicister och frihetens störste försvarare ansett saken. Jag skall i detta afseendet citera en som af ingen torde kunna jäfvas. Benjamin Constant, så uttrycker han sig i sitt berömda arbete, Cours po - '8 Den 2 November f. m. litique. ”Florens hade under medellidcn ett politiskt tribunal kalladt Ballin, hvilket, tillkommet under anarkien, blef sitt ursprung värdigt. Det dömde Rådet lill döden, kastade dess medlemmar i fängelse och afsatte dem. Men hvarthän ledde denna stränghet? jo, till Mediceernas envälde”. Benjamin Constant bifogar följande reflexion: ”Den constitutionelhrmonarkien äger inom sig det enda medlet som bär begagnas mot Ministrar, hvilka missbruka sin makt; detta medel är majoritetens förlust, som tvingar dem att lemna sina platser; annat straff hör aldrig linnas, om icke för högförräderi, som straffas efter allmän lag.”