Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om remiss lill vederbörligt Utsk. anhålles ödmjukast. Begärdes på bordet. Föredrogos ånyo Const.Utsk:s nedannämnde d. 25 och 26 dennes på bordet lagdemem.; N:o 12, med förslag (ill ändringar uti 53 och 70 §§ R.F. samt 31 § R.O., ang:de åtskilliga Bevilln:sUtsk:s åligganden; och N:o 13, med förslag lill ändring i 69 § R.F. rörande ålerrerremiss af StatsUtsk:s förslag uti der nämnde frågor; R. o. Ad. antog de af Const.Utsk. i dessa mern. framstäldte förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Ånyo föredrogs Const.Ulsk:s d. 25 och 26 dennes på bordel lagda mern. N:o 14, med förslag till ändring i 71 § R.F., rör:de åtskilliga till förstärkt StatsUtsk. hänvisade frågor. Frih. Cederström, Rud.: Det aktningsvärda bemödande, som Const.Utsk. genom det nu afgifna förslaget, har ådagalagt, att i möjligaste måtto bereda förenkling i riksdagsgöromålens gång, framkallar billigtvis en opartisk betraktares erkänsla; men jag utsträcker likväl icke denna erkänsla ända derhän, att kunna godkänna alla de förslag, dem Const.Utsk. nu afgifvit. Jag vill Den 29 Juli. 7 nemi. i detta afseende för det första göra ett undantag för den nu föredragna frågan. Visserligen tyckes det, som Utsk:s förslag skulle kunna leda till någon förenkling, men jag vill söka ådagalägga, att det äfven kunde lända till följder, som icke blefvo förmånliga. Den tväfaldiga pröfning, tullbevillningsärenden äro underkastade i händelse af skiljaktiga meningar, Slånden emellan, tyckes mig innefatta en fördel. R.
Albert hade, för att vara mera ledig, kastat af sig rocken, och det blef Celestine riktigt ond på honom för, och tyckte det vara grufligt oförståndigt att sitta så bar, när nu solen nästan var nere, och aftonkylan lät känna sig. Albert måste vara så ohöflig att vända ryggen åt Nanna och hela Sätraholm, ty annars kunde han ju icke ro dit. Men när han kom så nära, att han trodde sig kunna urskilja föremålen, vände han sig om i båten, såg Celestine i fönstret, tog af halmhatten – och på rocken. Redan en lång stund förut hade Celestine hört honom sjunga: «min julle, lätt på vågen.» Det var första gången hon hört honom sjunga, ty han ville det aldrig oftare, än då han trodde sig vara obemärkt och ensam med sin förtroliga vän – naturen. Och det var skada, ty han hade en så vacker, klingande tenor. Det hördes nu bäst, när ekot från bergen i tusen riktningar täflade om hvem som kunde bäst härma honom. Båten lade i land, Albert hoppade ur, kastade fästkedjan omkring en stolpe vid bryggan, tog portföljen under armen, och vandrade uppåt gården. I stället för att gå in, gick han till trädgården, och nu envisades ej längre Celestine att ligga i fenstret, utan förenade sig snart med de öfriga. Glasdörrarne, som vette åt trädgården, voro uppslagne på vid gafvel. Der inne i salongen satt Alexis vid flygeln och spelade en vårfantasi. De på en gång milda och kraftiga tonerna strömmade vidt omkring, och i förbund med blommornas doft sväfvade upp emot rymden. Men solen gick ner, och allt blef stilla. Månan steg upp bakom skogen, och strödde sitt silfver i den lugna viken. Här och der på bergen tändes eldar, som påminte om att Walborgsmässoaftonen var inne. Men klarare brann det i de älskandes bröst. FJERDE KAPITLET. Det var redan långt inne i Maj. På blommor var ingen brist; den unga våren hade hela famnen full deraf, och sparade ej att strö dem ut öfver berg och dalar.
Yid Ingående af arrende-aftal för längre tid lärer väl icke den högsta möjliga afkastning af egendomen i alla dess delar för hvarje år kunna med skäl påräknas, utan synes en arrende-spekulant icke böra uraktlåta att vid bestämmandet af sitt anbud, taga en så vigtig omständighet i betraktande, som att missvext stundom plägar inträffa eller att förluster i en eller annan gren af landthushållningen emellanåt uppkomma. Högsta anbudet bestämmes genom fri täflan emellan de spekulanter, som anmäla sig, och vid arrende-aftalets ingående utfäster sig icke Kronan att lemna någon godtgörelse för ifrågavarande förluster, hvilka arrendatorn alltså måste vara beredd att sjelf vidkännas, likasom han ensam kommer i åtnjutande af den opåräknade vinst, som genom ovanligt rika skördar eller på annat sätt kan härflyta. Med hänseende härtill och dä det på Kongl. Maj:ts nådiga ompröfnmg ankommer huruvida och i hvad mån anstånd med arrendens erläggande må arrendatorer af Kronans egendomar beviljas, vid hvilket förhållande den i detta hänseende gjorda framställning icke torde blifva föremål för Rikets Ständers beslut, får Utskottet hemställa att förevarande motioner må lemnäs utan afseende. Ank. till Exp.-Utskottet den 17 Mars 1860, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående förändrade föreskrifter i fråga om de lill gästgifveriet' anslagna räntor. Riksdags-fullmägtigen C. A. Larsson från Östergötlands län har, uti en hos Bonde-Ståndet väckt och till Ststs-Utskottet remitterad motion anfört, hurusom de skjutsnings-skyldige vid Sjögestads och Bergs numera förenade gästgifverier i Guldbergs härad af Östergötlands län blifvit genom Kongl.
Utsk. har äfvenledes vitsordat, olämpligheten deraf, att Banken bedrifver en så beskaffad lånerörelse; men oaktadt allt detta, har Utsk. emellertid på samma gång föreslagit en ränta af icke mer än 4 proc., å fastigiietslånen, men tillstyrkt att BankoFullrn. skola ega rätt att taga högsta lagliga ränta för lån till hypoteks-föreningarne, och detta, ehuru det gäller den fond, om hvilken man gifvit tillkänna, att den så småningom borde indragas. Jag kan icke finna, att Utsk. kommit till detta resultat på annat sätt, än att man så mycket som möjligt sökt vara opartisk. Utsk. har nemi. velat gynna låntagarne på en fond, som Utsk. icke anser vara liankmessig, på samma gång som Utsk. bestämt högre ränta på en fond, som ansetts vara bankmessig. Jag tror icke, att det är rätt att ställa så till, att en Bank skall kunna taga den högsta möjliga ränta, som i lag är föreskrifven, utan högst vigtiga orsaker. Bland dessa räknar jag kreditiv till enskilda personer, som måste betala folieafgift, om kreditivet är ordentligt begagnadt, och icke användes som ett stående lån, utan så att kreditivegaren ofta drager 2fi0 Den 11 Juli f. m. derpå och för de lyftade summorna betalar 5 proc. På samma sätt anser jag t. ex. förhållandet vara med FilialBankerna. Då man vill hafva sådane Banker, Hr det gifvet, att man måste ställa så till, att de kunna existera; men detta kunna de icke om man tager den högsta möjliga ränta; detta Ur klart för alla, som derom ega kännedom. På grund af hvad jag nu anfört, skulle jag visserligen helst önska att kunna -få räntan å fastighetslånen bestämd till den högsta möjliga; men då jag icke tror mig kunna lyckas deruti, anhåller jag, att Iir Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. på att 5 proc. måtte sättas i stället för 4.
Ständer i Nåder meddela; att vid 1828—29 och 1830 årens Riksmöte, Rikets Ständer inhemtat, hurusom åtskilliga utaf de af Rikets Ständer begärda undersökningar i frågan redan då blifvit vidtagna, och andra dels påbörjade, dels förberedda; men som tillika upplystes, alt en del af dessa förrättningar, beroende ej mindre af sjön Wenerns om hytliga vattenhöjder, än af öfverenskommelser, svåra att tillvägabringa, mellan en mängd af stridiga intressen, fordrade en längre tid för att brill.- 8 Statssamt Allm, Besv.- och Ekon,-Utskottens Utlåtande, N.-o 142. gas till ändamålsenlig fullbordan, samt att flere års observalioner sannolikt voro af nöden, för att af de anbefallda undersökningarne om vatten höjdernas förhållande till hvarandra kunna hemta ett bestämdt och tillförlitligt resultat, ansågo Rikets Ständer sig endast böra bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att de påbörjade undersökningarna måtte fortsättas, intilldess saken erhållit all den noggranna utredning, som ämnets vigt fordrade, och hvarigenom Rikets Ständer sattes i tillfälle att öfver hufvudfrågan framdeles besluta. Utskotten anse Rikets Ständer sålunda hafva vidtagit alla de åtgärder för vinnande af det åsyftade ändamål, som på Rikets Ständer kunna ankomma; och då motionären icke påyrkat någon annan åtgärd, än som redan blifvit föreslagen och tillstyrkt, eller gifvit vid handen vidare upplysningar i frågan än dem, som redan varit Rikets Ständer meddelade, få Utskotten hemställa, att ifrågavarande motion icke för närvarande måtte föranleda till någon Rikets Ständers vidare åtgärd. Stockholm den 21 Januari 1841. Anti. till Eip. litsk. den 23£.Tan. 1841, lil. 5 e. b. Utlåtande, i anledning af vacht motion, angående remonteringen vid Lif Regementets Dragon Corps, rn. m.
Ånyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiTJtskottens den 8 sisth April under N:o 21 afgifne, och den 21 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte Motioner, dels om afskaffande af all Expeditionslösen, dels om nedsättning, ändring eller förklaring af Kongl. Maj:ts förnyade.Nådiga Taxa på Expeditionslösen, den i5 Maji 1821. Herr Ribbing ^ Arvid: Utaf ifrågava rande Betänkande finnes, att flere än jag fästat uppmärksamhet vid Expeditionstaxans ofullkomlighet. Så har t. ex. Herr Reutersvärd yrkat utsättande af viss lösen för vederhäftighetsbevis, ehvad en eller flere personers vederhäftighet deri intygas; och de sammansatte Lagoch EkonomiUtskotten, hvilka funnit Expeditionstaxan vara tydlig deri, att endast 27 sk. fingo i lösen uppbäras - Den 7 Maji e. m. täras för ett vederhäftighetsbevis, antingen en eller flere personers vederhäftighet deri intygades, hafva således icke ansett någon förklaring öfver detta stadgande vara af bebofvet påkallad. Om man icke vill i allt fortfarande anse Domaren för en simpel renskrifvare, som endast bör uppbära betalning för hvarje rad han skrifver, hade man bordt finna, att Domarens besvär och ansvar vid utfärdande af vederhäftighetsbevis ökas i denman personerne, hvilka deri omförmälas, äro flere eller färre, emedan Domaren naturligtvis måste göra sig underrättad om hvars och ens förmögenhet serskildt. Jag skulle derföre tro, alt lösen för vederhäftighetsbevis borde vara lämpad efter personernes antal, som deri omförmäles, den må i öfrigt bestämmas huru låg som helst. Så till vida om vederhäftighetsbevis.
Icke heller kunna de för den allmänna rörelsen finnas mindre tjenlige, så vida man icke vill påstå, att Handtverksoch HandelsRäkningar eller öppna Köp^ 2i8 Banco~Utsiottets Ritänlanden. manna-Iiqvider beständigt sluta sig på jemna Biksdalerlal: hvilket är så helt och hållet stridande emot erfarenheten, att förhållandet ar alldeles motsatt. Om nu en liqvid skall’ uppgöras till exempel på i.j R:dr 35 sk., skulle den vara svårare att verkställa nied en Sedel på 19 R:dt 47 sk., an med en på 20 Rulr? Jäller om en större pennrnge-remiss måste ske, till förläggande af någon näringseller handelsgren, till exempel på 2000 R:d'r, månne det skall vålla någon oseda i förlagsmannens och furlagstagarens Räkenskaper, om de skrifva, i stället för denna jemna summa en bruten 2003 R:dr 5 sk. 4 rist. Det finnes i sanning intet rimligt skäl, sorn gör dessa kkndrade brutna BancoSedlar mindre brukbara i allmänna rörelsen. Och att åberopa vissa infall såsom skäl, är så mycket mindre lämpligt, som [vissa andra verkligen hafva det infall, att gerna emottaga sådana Sedlar såsom rara och cuxieusa. I alla fall, om ock de förmenta olägenheterne skulle ega någongrund, så träffa» de ju i första hand just den, som skaffar sig sådana brutna Sedlar ifrån Banquen. Aro dessa Sedlar så svåra att blifva af med. som man vill påstå, så äro de det först och främst för reqvirenten; ty alla andra ega ju sin frihet, att icke taga dem emot. Då Rikets Stander nyligen beslutat en Assignationsrätf, sora val blir af mycket vådligare natur och följder, som bringar en mängd af enskildas smärre reverser i allmänna rörelsen, utan motsvarande Säker valuta, endast under föregifvande al lätt; Banco Utskottets Betänkande^.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs och återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, Expeditions-Utskottets den 7 dennes bordlagda, under N.'o 181 afgifna förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående utfärdande af ny skol-ordning, m. m. S. D. Vid föredragning af Vällofl. Borgare-Ståndets den 7 dennes på bordet lagda Piotokolls-utdrag, N:o 531, innehållande inbjudning till instämmande i nämnde Riks-stånds beslut vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 330, i anledning af återremiss å Betänkandet, N:o 301, angående väckt fråga om anslag till Baggens-Stäkets upprensning, beslöt Ridderskapet och Adeln att, med afslag å denna inbjudning, vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut och lugga förevarande Protokolls-utdrag till handlingarne. S. D. Föredrogs och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 7 dennes på bordet lagda Betänkande, N:o 31, i anledning af väckt fråga om förbud för Landtmätare, dels att på en gång innehafva förordnande till mera än en förrättning, samt dels att för skiljoliniera utstakning beräkna arfvode. Från Höge. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 339, i anledning af väckt motion om medels anvisande för bestridande af erforderliga kostnader vid kontrollen af bränvins-tillverkningen; och beslöt Stån det att bifalla förevarande Utlåtande, med tillägg i Utskottets tillstyrkande af orden: och för tillsyn i öfrigt öfver författningens efterlefnad, efter orden: ”af bränvins-tillverkningen.
Utlåtande N:o 13. irrande fiskaren att lägga i land på kronoparkens strand, då en sådan rättighet för honom kunde vid vissa tillfällen vara af en oberäknelig fördel, emedan fiskets resultat ofta berodde af fiskarens oförmåga att hastigt och i rättan tid infinna sig der stimmet anträffas; att låta för jordbruket oskattbara gödnings-ämnen ligga obegagnade och bortruttna utan användning, då dpn magra åkerjorden i trakten likväl så väl beliöfde dess stärkande förmåga; att förmena fattiga, att med bärplockning skaffa sig en liten förtjenst, som möjligen kunde något underlätta kommunens fruktansvärda börda af fattigunderhållet, och detta för att skydda vexande träd, vore sannerligen en märkvärdig hushålls-method, liksom förfarandet att med höter belägga den, som, i jägeri-betjeningens sällskap och utan att göra någon skada, besökte parken, vore en lagstiftnings-åtgärd, för hvilkens karakteriserande motionären förklarade sig icke kunna finna passande uttryck. Då nyttiga naturalster icke borde ligga obegagnade, der menniskors flit och omtanka kunde dem tillgodogöra; då det måste vara samhället i allmänhet till gagn, att landets alla närings-källor, äfven de små och mindre bemärkta, användes till folkets nytta; då det för befolkningen i orten kunde vara till stor fördel oell lättnad, och då det slutligen icke kunde på något sätt skada skogsvexten eller skogsvården på kronoparken, att dylika förbud upphäfdes, har motionären föreslagit, ”att Rikets Högloflige
Utskotten icke velat fästa något afseende på hvad jag emot en gå bedräglig Lagstiftningsgrund inom Utskotten anfort, nödgas jag reservera mig mot de LagStadganden, 50m Utskotten derå velat bygga och Bil. t. Bev.- Lags. Oec.-Utsk. Ucl. Nio 2g. 19 hvilka äfven hafva <len bräcklighet till formen vid deras afgifvande, att de, för att kunna uppfattas och bedömas, mäste frän 3:ne serskilta ställen sammanföras, nemligen från sjelfva den 1111 gällande Förpassnings-Stadgan, från Utskottens förra och från Utskottens nu afgifna senare Betänkande. Efter de flere förändrade och modifierade Lagförslag i denna enda §. Utskotten till Rikets Ständers antagande framställt, heter det ändock till slutet: ”För öfrigt anse Utskotten, att, om någon ytterligare förändring härefter må vara erforderlig, Kongl. Majit lärer, på underdånig anmälan, derom i Nåder förordna.” Jag vågar, med instämmande i detta senare yttrande, vördsamt föreslå R. H. Ständer, att, i stället för Utskottens Betänkande, i ett för allt, antaga det förslag till underdånig Skrifvelse i ämnet, jag härvid vördsamt får afgifva: ”Sedan Chefen lör Tull-Styrelsen och serskilde Ledamöter af Riks-Stånden framställt åtskilliga anmärkningar vid 5 §. af Kongl. Stadgan 0111 Inrikes Tullförpassning, i afseende derå, att det i denna §. utsatte drygare bötesbelopp för underlåtenheten att uttaga Tullpass, med allt för mycken stränghet vid vissa tillfällen drabba Skeppare och Forman, och Rikets Ständer funnit dessa anmärkningar i allmänhet vara grundade, lå Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit i Nåder ville, efter Tull-Styrelsens hörande, i Nåder vidtaga de förändrade 20 Bil. t, B ev.- Tags. Oec.-Utsh Uti.
Nar författaren nämner ~socialismeri:, så säger man antagligen vid genomläsande af inledningen tyst till sig sjelf: Det har han ratt till att tala om. Ty lians konkreta utg5ngspunkt. man och qvinna, ar naturens eviga palladium mot socialistlärornas nivellerande enahanda ideal eller välmenta drömmar om att - för gemensamt gagn - qvafva hvarje individualitetens eggelse till taflan. Men sedan man hunnit marka, a ena sidan, att författaren sjelf intet fruktansvärdare spöke känner inom föreställningarnas verld än just det imiz ' vidueda - detta, hvars utveckling socialisoch, ii andra sidan, att i hans funmens tankegång hotar deringar öfver samhället aden ekonomiska frågan. (grundvalen för den politiska) ej ännu fått nigon plats alls, och han således ingenting vet om det enda vi andra hafva att lära af socialisterna; då säger man sig: Nej -, tillsvidare bör denne författare uppskjuta att offentligen uttala sina åsigter om socialismen. - ' * 9 g: Uttrycken af oemotsäglig styrka och häpnadsväckande svaghet i detta kaleidoskoplikt skiftande författarskap ligga emellertid hvarandra så ytterst nära, att man för. rättvisans skull bör se på en hvar för sig af de sex uppsatserna och plocka fram derur - om hvarandra - starka och svaga bitar. T y till inledningssanningarna återvisas man om och om igen, hvarvid alltid den sunda grundtanken framträder på ett vältaligt och lättfattligt sätt. Skada bara, att straxt bredvid - eller så snart försök göras till nagot slags tillämpning på faktiska företeelser - får samma vältalighet lära att böja sig, icke i historiens utan i diktens tjenst. För den, som aldrig till sin egen upplysning sett åt föremålen, om livilka författaren pastår sig tala, kan det ju vara underliillande nog. Men när man allvarsamt sysslat med de mödosamma försöken att ansigte mot ansigte i nagon mån lära förstå händelserna, lärorna och sträfvandena sjelfva, så kan man - dess värre - ej njuta något oblandadt nöje af att vara vittne till hela denna lekfulla forskningsmetod.
Brefvet den 21 December 1839, — 500 R:dr. 9:o. Till Protocolls-Secreteraren N. A. Heurlin, i förskott på dess arfvode såsom Secreterare hos Kyrkolags-Comiteen, enligt Kongl. Brefvet den 8 April 1843, — 400 R:dr. Stats-Utskottets Utlåtande , N\o 8a* 7 10;o. Till samma Comitces disposition för nödiga utgifter, enligt Kongl» Bref af samma dag, — 500 Ridr. Illo. Till Protocolls-Secreteraren Heurlin, arfvode svarande, emot hvad han, i följd af sin tjenstgöring såsom Secreterare hos Kyrkolags-Comiteen, måst af sin Protoeolls-Secreterare-lön afstå under April—September månader 1843, enligt Kongl. Brefvet den 29 September samma år, — 200 R:dr. 12:o. Dag-traclamenle för ledamölerne i sistnämnde Comité' från och med den 1 Oelober till och med den 18 December 1843, jemte dem tillkommande resekostnads-ersättning, enligt Kongl. Brefvet den 29 September samma år, — 819 R:dr 14 sk. 13:o. Reseoch traelamentskostnads-ersätlning till ledamöterne och Secreterare!! i Revisionen öfver Rikets Elementar-läroverk, enligt Kongl. Brefvet den 1 November 1843, — 2,302 R:dr 23 sk. 8 r:st. 14:o. Till Ordförandens i nämnde Revision disposition, för skrifmaterialier m. m., enligt samma Kongl. Bref, — 100 R:dr»
Upplästes Utdrag af Protocollet, hållet hos Högvördiga PrestStåndet, den 22 sistlidne Maj, af innehåll: att vid föredragning a£ Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets, den 9 sistlidne Maj afgifna , yttrande öfve»c Rådmannen Kjellanders Memorial, angående byggnads skyldigheten i städerna , pröfvade PrestStåndet så mycket mera skäligt att dertill sitt bifall lemna, som PrestStåndet redan under den 3 Januari 1810 bestämdt förklarat, att det för EcclesiastikStatens boställen samt de hus och gårdar, som de i och för sina em-’ beten å stället sjelfve eller deras enkor och barn bebo, så mycket mindre kan åtaga sig andra onera, än de hitintills utgjort, som de hus, hvilka af Ecclesiastika personer tillhandlas, köpas och ägas, af en oundviklig nödvändighet för deras innehafvares vistande som Embetgeller Tjenstemän 3 i synnerby i de 366 Den 15 Juni. e. ttt. smärre städer, hvarest det oftast är Omöjligt, att genom hyra erhålla bonings ställen. Men beträffande de hus och egendomar, sorn Ecclesiastik^ personer tillhöra i städerna, utan att af dem sjelfva bebos, finnér PrestStåndet intet skäl att för dem göra något förbehåll eller undantag, i afseende på de onera, som kunna hvars och ens innehafvande jord lag* ligen åläggas. I sammanhang hvarmed å nyo föredrogsi Vallöf!. BorgareStåndets, den 8 dennes på bordet lagda, ProtocollsUtdrag, af den 3 sist* lidne, med inbjudning till Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda BondeStåndet, att instämma i det tillägg sista punkten af Hög* vördiga PrestStåndets nyssberörde Protocolls, Utdrag innefattade, jemte Hedervärda BondeStandets, sedan den !2 dennes på bordet hvilande, ProtocollsUtdrag, af den 8, hvilket meddelade att Hedervärda Ståndet samma dag antagit Vällofl. Borgare* Ståndets inbjudning i förevarande ämne.
Emedlertid fick öfverstinnan härigenom tillfälle att briljera, och fröjdade sig åt sin öfverlägsenhet, under det att Alexis och Albert smögo öfver till hvarandra ironiska blickar, hvilka troget telegraferade de reflexioner, som genom öfverstinnans «takt» hade blifvit föranledda. Öfverstinnan förebrådde sig i alla fall nu, att ej hafva sett något på artikeln «måleri», men hon kunde ju också aldrig tro, att Albert skulle komma så snart. Tills i morgon afton skulle hon dock vara spränglärd i måleriets historia. Det hade utan tvifvel varit en småsak för både Alexis och Albert, att, om de velat, begagna sina ressurser för konversation, för att sätta öfverstinnan i förlägenhet, men dertill hade de för mycken humanitet och belefvenhet. Men det var ännu en anledning, som gjorde att den ej blef animerad. Albert kände sig hemligt dragen till Celestine, som envist bibehöll sin plats der borta i skymundan, och gjorde sig derigenom skyldig till den ena distraktionen efter den andra, och Alexis, för hvilken dagen återförde både kära och bittra minnen, var försänkt i dessa. Väl hade dessas styrka något försvagats af tiden, ty det var fyra år sedan hans hjertas blomstrande förhoppningar dogo, och en ny blomma hade sedan dess börjat skjuta rötter i hans bröst, men den 23 Februari var dock alltid ännu en sorgfest för honom, och den höll han helig för sitt minne. Ändtligen gick öfverstinnan ut i något ärende, och Alexis och Albert voro då icke sena att lemna sina stolar, på hvilka de under en lång timme varit fjettrade. De gingo bort till pianot, och man skulle kanske tro, att Albert nu skulle komma med en fadd ursäkt, att det kanske varit hans skull, att fröken Celestine afbrutit sin sång, men det måste vi göra honom den rättvisan att säga, att han icke gjorde. Tvertom bad han henne ej med ens den mest aflägsna bön att åter börja. Celestine höll honom hemligt räkning derför, lemnade sin plats åt Alexis, som utan omständigheter tog den, och introducerade sig i en fantasi, som med ömsom de mest vilda, och ömsom mest ömma toner skildrade hans själs tillstånd.