Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. sätta sig i nödvändighet alt äfven bifalla den andra; men jag ber alt få fästa uppmärksamheten deruppå, alt den andra punkten i Hr Nordenanckar motion angår endast det fall, alt icke arbetet i sin helhet skulle komma alt utföras, och upphäfver således icke den första punkten i Utsk:s betänk. Föröfrigt har jag ingenting emot att hvad Hr Nordenanckar begärt, mätte af Konungen pröfvas och afgöras. Frih. Sprengtporten: Jag vill alldeles icke yttra mig beträffande den formella sidan af denna fråga, sådan den på förmiddagen blifvit af R. o. Ad. afgjord, och jag har icke ens varit närvarande och deltagit i detta beslut; men sedan ett sådant beslut nu är fattadt, så synes det mig ligga makt derpå, då Emm-åns upprensning otvifvelaktig! är ett ganska nyttigt företag, att å ena sidan de beviljade anslagen må användas på ett sätt, som tryggar Statens rätt, och å andra sidan, att de enskilda personer, som dertill lemna bidrag få sin rätt och förmån iakttagna. Om saken enligt min åsigt öfverlemnas till Konungens pröfning, så måste deraf äfven följa, att om Konungen skulle linna alt hela C 24 Den 21 December e. m. saken i ett förändradt skick blefve för Staten onyttig, så komme icke någon del af anslaget att utgå, utan K. M. vore oförhindrad att detsamma hell och hållet innehålla. Hr Nordenanckar: Likasom de två sista talarne tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten deruppå, alt den förstå punkten, som bestämmer såsom villkor för hela anslaget 45,000 r:dr, alt arbetet skall vara fullbordadt inom 1848 års slut, ingalunda förhindrar It. o. Ad. att bifalla min andra punkt, ty om icke arbetet skulle i sin helhet kunna fullbordas, sä må anslaget utgå i förhållande till hvad som Olifver gjordt. Jag biträder den modiHcation, som Frih. Sprengtporten och Hr af Harmens föreslagit, alt frågan mätte öfverlemnas till K. M:s pröfning, så vida nemi. som det hela icke kan vinnas, och K. M. måtte tillse alt Statens fördel äfven vinnes genom del mindre anslaget.
Friherre Björnstjerna ^ Magnusj anhöll, att då fem Regementer, nemligen Westerbottens, Jemtlands, Helsinge, Dahl-Regementet och Jönköpings Regementer, befunno sig, i afseende på Beklädnaden, i enahanda belägenhet med de af Herr Stjernschantz uppgifne Compagnie!- af Nerikes Regemente, denna fråga för nyssnämnde Fem Regementer äfven mätte, i sammanhang med Herr Stjernschantz’s Motion, till StatsUtskottet remitteras. Lades på Bordet. Friherre Fockj Berndt Willielmj uppläste 2:ne Memorial, så lydande: 1:0 Som å ena sidan det är en ovedersägelig sanning, att Staten icke bör betungas med Den 5 Januarii. 25S flere löntagande Tjenstemän, än behofvet ovillkorligen fordrar, och att öfverflödig plats är i många afseenden skadelig; så är det ock, å andra sidan, lika visst, att Statens fördel och sjelfva billigheten kräfver, det en Tjenste-börda bör lättas och fördelas, enär dess ökade tyngd börjar öfverstiga måttet för vanlig menniskokraft. En ny Reglering af de göromål, hvilka äro Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Nåder anförtrodde, och, enligt Kongl. Majrts Nådiga föroi'dnande af den 28 April tillhö ra LandsContoiren och LandsCancellierne, är nu redan af ett omisskänneligt behof påkallad. Beviset ligger uti de årligen tillökade stora mängder af göromål, för vidlyftige att här alla upprepa. Jag får blott exempelvis här anföra, att i afseende på den stora mängd af ringare Brottmåls-undersökningar och afdömmande, inom Upsala Län tillhörande Cancellie, göromålen hafva der ökats till den höjd, att då föråret 1809 målen utgjorde roi5, hafva de, de följande åren, ökats till den grad, att för år 1816 dessa Brottmåls numeraire uppgick till 2828. Samma förhållande är inom LandsContoirens ansvarsfulla och trägna befattningar.
Kärr och Moras af betydenhet finnas icke i Länet. Af Mineral-hälsokällor äro Ramlösa och den viel Helsingborg befinteliga källan, Helsan kallad, de betydeligaste; dock är äfven den i sednare åren upptäckte mineral-källan i Gullåkra inom Torna Härad i någon mån besökt, likväl hittills mest af allmogen. S Invänarne. Efter sista Femårs-Berättelsen utgjorde antalet af Länets Invånare år 1827, 194*983, men, enligt sistlidit års mantals-tekningar och inkomne uppgifter, uppgår folkmängden nu till: på Landet 184,890 i Städerne 21,614 206,5o4 Orsaken till sålunda tillkomne folkökningen af ii,52i personer synes hufvudsakeligen vara en fortfarande och uti vissa delar af Länet snart till oändlighet öfvergående hemmansklyfning, samt häraf uppkommande lätthet för allmogen att, efter inköp ofta af en ganska obetydlig jordrymd, ingå äktenskap, hvilka under de sednare åren ock ansenligen tilltagit. Så vidt sålunda den i nu gällande Författningar medgifne styckning af jord afsett folkökningen, är det påtageligt alt ändamålet ej förfelats; men om det å ena sidan ej kan bestridas, att i de orter der i odlingsväg ännu mycket åter - 5 står, den samma skall, till båtnad för Landet befordras och uppkomma såsom ytterligare följd af samma rättighet; så är det ock å den andra, hvad angår detta Läns så kallade slättbyggd, ett af erfarenheten redan gifvit factum, att der, hvarest snart ingen jordbit återstår att odla, som dertill är tjenlig, en slik obegränsad styckning alstrar en öfver-befolkning, hvilken, i mån af ökad obesulenhet, betungar Församlingarnes Fattig-inrättningar, och fortskridande jemväl bereder folkets demoralisering; i anseende hvartill jag ock underdånigst anser mig böra framställa den önskan, att medel till förekommande af ett sådant ondt mätte i Nåder påtänkas. Folkets lynne är något olika i särskilta delar af Länet.
Maj:ts Befallningshafvande må i Nåder anbefallas att, när tid och omständigheter det möjligen tillåta, och sådant kan ske utan drygare kostnad för Kronan, söka att träffa serskilde accord, med enskilde om Kronotransporterne, med öppen rätt att utsträcka dessa accord till träns porter nes verkställande, så långt utom Länet, som öfverenskommas kan; anseende likväl R. St., att, utom hvad skjutslegan angår, hvilken hädanefter, så väl i krigssom fredstid, borde betalas likasom för Gästgifvarskjuts i allmänhet, förrberörde anstalter endast böra ega rum i fredstid, men, under krigstid, de dervid hittills vanliga förhållanden inträda, så mycket hellre, sorn några andra, eller de nu i underdånighet föreslagne, då icke gerna af tid och omständigheter medgifvas. Beträffande derefter Gcistgif vareskjutsen, hafva R. St., å ena sidan, funnit, det de, i öfverensstämmelse med deras underdåniga förslag, tid efter annan, af E. K. M. gifna Nådiga föreskrifter, till undanrödjande af dermed förknippade olägenheter och beredande af förbättringar i detta ämne, hittills medfört mindre tillfredsställande resultat, "medan skjutsningsbesväret ännu med föga märkbar skillnad, åtminstone i de fle - 552 ' Exp. Utsi. Förslag till und. Skrifv. N:o 226. sta orter, qvarstår lika tryckande och lika skadligt som förr; och, å den andra sidan, ansett, att, under närvarande förhållanden, ett fullkomligt upphäfvande af Gästgifveriskjutsen i allmänhet ännu icke kan, med'behörigt afseende på skjutsanstallernes föremål, ega rum; men då, i afseende på den för närvarande möjliga förbättring och lättnad vid Gästgifveriskjutsen, i betraktande kommit, att Hållskjutsen bade är den mest skadliga, åtminstone i moraliskt hän, seende, och på vissa ställen torde helt och Hållet kunna utan afsaknad undvaras; hafva R. St. härigenom skolat hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att, genom af E. I\.
På resp. station anbringas en stolpe eller stativ, på hvilken är mot järnvägsspåret utfällbart anordnad en skena i jämnhöjd med post kupéns. Denna skena uppbär dels på sin öfversida äfven tvänne bärarmar, som äro fästa så långt från hvarandra, att poatkupéns bärarmar bekvämt kunna passera mellan dem, och dels midt emellan dessa armar på hvardera sidan en fjäderhake med gapet utåt, tjänande att uppfånga bandet, hvari postkupéns påse. hänger. A postkupén upphänges postpåsen på bakre delen af bärarmarne (den del som är längst från lokomotivet), medan på stationen postpåsen upphänges på bärarmarnes främre ändar. När tåget passerar stationen, skola bärarmarne på postkupéns apparat passera mellan stationsapparatens bärarmar och de förras främre del uppfånga stationens postpåse, medan postkupéns påse uppfångas i stationsapparatens ena fjäderhake. Flere postpå-iar kunna naturligtvis samtidigt utväxlas och tågets fart kan vara hur stark som helst. Uppfinningen är patenterad genom Michaél Björcks patentbyrå i Stockholm. I DUN I DESS NYA SKEPELSE har, att döma af de talrika meddelanden, som redan kommit oss till del, mottagits med den största tillfredsställelse. Detta framgår ock af den betydligt ökade prenumerationen, som dock ännu alltjämt friskt fortgår. - Ett par anmärkningar hafva dock från några håll framställts, och dem vilja vi här bemöta. Den ena rör tidningens vignett, som för några brefskrifvarinnor verkar främmande. De hafva under åratal så vant sig vid den gamla vignetten, att de ha svårt att tänka sig » damernas egen tidning » med någon annan. Och dock hafva vi vidtagit den gjorda förändringen i våra läsarinnors eget välförstådda intresse. Genom att minska vignettens höjd hafva vi nämligen vunnit ej så obetydligt ökadt utrymme på tidningens första sida, att användas antingen för text eller någon illustration. Den gamla kära Idunsbilden — det tecken, hvari vi hittills segrat, och i hvilket vi fortfarande hoppas vinna seger — kvarstår ju dock enande mellan tidningens tillryggalagda skede och det nya, som inledts med innevarande år.
Boye nu förklarat att icke hans mening har varit att mot Const.Utsk. framställa de förebråelser, som förekommo i hans första anförande, utan att det endast är emot den döda bokstafven som han riktat sitt klander, och då hvar och en lärer finna att Const.Utskts ledamöter icke haft någon den ringaste del uti den döda bokstafven i förslaget, så lärer hvar och en äfven inse, att Hr Frihtns förklaring och den distinction han i detta afseende framställt är fullkomligen tillfyllestgörande. I afseende på Hr von Hartmansdorffs anmärkn. emot Gr. Anckarsvärd för hans förebråelser mot Regeringen, så instämmer jag med Hr von Hartmansdorff deruti, att man icke mot Regeringen eller mot enskilde må tillåta sig några beskyllningar, som icke kunna bevisas. Det torde derföre vara bäst att i sådana fall inskränka sig till ett så beskaffadt omdöme, som Hr von Hartmansdorff yttrade vid i823 eller 1828 — jag minnes icke bestämdt vid hvilkendera — års riksdag, när Hr von Hartmansdorff gaf dåvarande Regering det rådet, att den icke skulle,gå för långt. Gr. Anckarsvärd: Hvad Hr von Hartmansdorffs lilla predikan vidkommer, så anser jag den vara så väl besvarad af Frih. Sprengtporten, att jag dervid intet har att tillägga, om icke, att det förefaller mig nog besynnerligt, alt med den logik, som vanligen plägar tillhöra Hr von Hartmansdorff, lian kunnat ställa i jemförelse tillvitelsen att hafva Den a4 M a j. 343 hrutit mot ära och tro med de förebråelser, hvilka jag gjort Regeringen; men då Hr von Hartmansdorff sade, att hvad jag yttrat mot Regeringen vore orättvist, så är tiel natinligtvis ganska tillfredsställande att tinna Frih. Boyes yttrande stäldt i samma cathegori med mitt; ty i och med detsamma har Hr von Harlmansdorff erkänt att Frih. Boyes yttrande emot mig varit orättvist. Hvad Frih.
Men i anledning af riksdagens skrifvelse till k. mt den 8 mars 1886 om afskaffande af vissa eder borttogs barmorskeeden den 13 juli 1887 och ersattes af en enkel erinran om med yrket förenade åligganden och ansvar. Smånotiser från kvinnovärlden. Fru Emilie Flygare-Carlén, den fräjdade författarinnan, ingick den 8 dennes i sitt 85:te lefnadsår och fick med anledning däraf under dagens lopp mottaga besök af släktingar samt närnare och fjärmare bekanta och vänner. Fru Carléns helsotillstånd är i betraktande af hennes höga ålder ännu tillfredsställande godt, o c h efter den förlidet år vidtagna ögonoperationen har hon i så pass grad återfått sin syn, att hon, om än dunkelt, kan urskilja föremålen i sin omgifning. * Kvinna läroverksadjunkt. Domkapitlet i Linköping har förordnat fil. kand. fröken Helga binder (dotter till aflidne domprosten Linder) att under instundande hösttermin uppehålla en ledig adjunktur i svenska och tyska språken samt matematik vid högre allmänna läroverket i Vestervik. Detta torde vara första gången svensk kvinna fått förordnande alt vara adjunkt. * Svenska kvinliga missionärer i Afrika. Till missionsstationen Oskarsberg i Sydafrika återvände nyligen fröken Ida Jonathanson efter ett års tjänstledighet för att å nyo öfvertaga missionsskolan därstädes. Fröken Hedvig Posse, som i nära • &amp; år förestått Oskarsbergs barnhem för kafferflickor, har erhållit ett års tjänstledighet och anlände efter en lycklig resa till London den 2 dennes. Fröken P. kommer under vistelsen i hemlandet att genomgå en kurs i sjukvård för att ytterligare utbilda sig för arbetet på missionsstället. I sitt 100:e är ingick i onsdags fru Anna Beata Horner i Skuttunge, enka sedan 1851 efter komministern därstädes J. H. Horner. Oaktadt den höga åldern, är hon ännu hvarje dag i verksamhet samt eger sina själsförmögenheter i full besittning, om ock hennes syn är temligen försvagad.
Jag tror, att det skulle väcka en vida obehagligare upmärksamhet, om åtskilliga fångar blifva ihjälskjutne eller lemlästade för försök att rymma, än om de fått rymma, utan att genast ertappas. Den ifrågav:de lagen är följaktligen efter min åsigt icke på något sätt påkallad af behofvet. De instruktioner, som f. n. gälla för fängelserna, hafva, efter mitt förmenande, visat sig vara tillräckliga och behöfva icke på något sätt ersättas af en lag, som står i uppenbar strid med rättsgrundsatsen, hvilken omöjligen kan vara den, att Staten eger en så obegränsad rätt att 366 D en 24 Mats e. m. qvarhålla en person i sitt våld, att ett försök till befrielse, som icke åtföljes af motvärn å fånges sida, skall kunna af en rå fångknekt extrajudicialiter bestraffas med fånges förlust af lemmar eller lif. Jag fortfar i mitt yrkande. Hr Olivecrona: Jag vill blott med några få ord betyga min tillfredsställelse öfver hvad som nu senast blifvit yttradt af Hr Carleson, hvarigenom han erkänt riktigheten af min förmodan att meningen med lagstadgandet i 57:de §:n verkligen är, att, i fall en fånge eller häktad person rymmer, ett sådant svårt våld att fången blir skadad till helsa eller lemmar, ja till och med mister lifvet, äfven skulle kunna subsumeras under den ifrågavide §:n. Det har blifvit sagdt, att ett korrektiv mot allt missbruk af makten skulle ligga i den 58:de §:n, som säger i lista mom:t: »Finnes någon i fall, som i 55:te, 56:te och 57:cle gine sagdt är, hafva gjort större våld, än nöden kräfde; pröfve domaren, efter omständigheterna, om han för upsåtlig gerning eller blott som för vållande straffas bör.» Men i 2:dra momit af samma § heter det : »Var så trängande nöd eller fara för handen, att han sig ej besinna kunde; då må han från straff frias.»
Det blefve en stridslek, nyttig och på samma gång så ljuflig och lockande, utan att i någon mån vara farlig, när hon blott någorlunda vakade öfver sig sjelf. Ty umgänget mellan henne och Clemens skulle ju i sig sjelft vara af religiös natur, vara en öfning i fromhet och en förening i bönen. Men komme det en gång derhän, att de begge kände sig halft besegrade och ömsesidigt upptäckte hvarandras svaghet; huru rörande blefve icke denna upptäckt, huru kraftigt de då skulle understödja hvarandra i den gemensamma kampen mot samma böjelse, huru varmt de skulle bedja vid hvarandras sida! I förkänslan af en sådan möjlighet sänkte sig redan nu Eusebias blick med det eldigaste deltagande, den mest flammande syskonömhet i Clemens’ stora, melankoliska ögon. Denne satt tyst vid hennes sida, upptagen med en önskan, öfver hvilken han sjelf förundrade sig. Han kunde icke begripa hvarför – men han önskade, att Eusebia ånyo skulle fatta hans hand och trycka den lika hårdt som förut till sitt hjerta. Ett vigtigt steg till den ömma förbindelsen var redan tagen. Ingen, icke ens Petros, för hvilken Clemens ansåg som en plikt att yppa alla sina tankar och handlingar, skulle erhålla kunskap om detta möte. Kammarslafvinnan, som varit ett verktyg för dess åstadkommande, skulle åläggas tystnad. Det fanns således redan en hemlighet emellan Eusebia och Clemens, och denna hemlighet måste utsträckas äfven till deras blifvande sammankomster. Eusebia bad honom återvända snart och ofta, ty hon vore i starkaste behof af hans andliga bistånd, hans vänskap och förtrolighet. Men enär deras sammankomster skulle vara hemliga, så vore den sena aftontimman den bäst passande; först då vore Eusebia öfverlemnad åt sig sjelf och kunde njuta af ensamheten. Den bakport, genom hvilken Clemens denna gång inkommit, skulle då stå öppen för hans räkning, och som inga fönster vette åt gården, som han hade att öfverskrida, så behöfde han icke frukta oinvigda blickar. Eusebia meddelade honom detta i en ton, som klingade så systerlig, öppen och oskuldsfull. För Clemens låg i denna hemlighetsfullhet någonting tjusande, som han icke kunde förklara.
Utskottet har funnit, att till de inhemska Klädes-Fabrikernas upphjelpande aldraförst fordras, att tillgång gifves på Rudimaterie!'både till påräknadt behof och till billigt pris; och då Rikets allmänna vinst i dubbelt afseende vunnes, om dessa Rudimaterie! kunde produceras och förädlas inom Landet, lärer deraf, efter Utskottets tanka, ostridigt följa, att innan något förbud emot införsel af utländsk Ull eller Kläden utfärdas, anstalter böra vidtagas, att till erforderlig mängd öka inhemska Fårafveln och Ull-tillgången. Utskottet anser sig derföre böra tillstyrka, att först och främst uppmuntringar och premier, som enligt förra Författningar, ända till år 1794, ägt rum, matte anslås, till förökande af Ullproductionen och Fårafveln, i syn. nerhet. 1184 Den 14 Juli. nerhet af den Isländska racen , såsom med vårt climat bäst passande , samt att dernäst , och så snart erfarenheten visat, att tillräcklig tillgång gifves på inhemsk Ull till våra Klädes-Fabrikers drifvande , en hög tull lägges så väl på utländsk Ull sorn på utländska Kläden , särdeles de af gröfre sorten, hvilka genom de föreslagna premierna böra kunna bringas derhän, att de hålla pris med de utländska af samma godhet och beskaffenhet. Dock varder detta till Riksens Höglofl. Ständers närmare ompröfvande Vördsamligen öfverlemnadt. Stockholm,’ den 12- Juli 1813. På Höglofl. Riddersk. På Högv. Prest-Stån och Ad. Uedamöter3 dets Uedamöters vägnar vägnar A. Lantingshausen. Bryn. Hesselgrén. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Uedamöters Ståndets Uedamöters’ vägnar vägnar And. Bredin, Hils Mänsson. M. M. Rosbeck» Uppläst hos' Samtellga Riks-SfändéW" dea 14 Juli. Riksens Höglofl.
Förordning den 21 Mars 1862, skulle genom denna förändring besparas mycken kostnad och besvär, dels för de deputerade, hvilka hitintills efter hvarje riksdag måst sammanträda för val af den kommitté, hvilken nämnda befattningar ålegat, dels ock för ledamöterna af denna kommitté, som hitintills måst årligen sammanträda i de fäll, då deputerade ej öfverlemna! meranämnda befattningar åt länets Pröfnings-kommitté, med hvars egentliga uppdrag samma befattningar åter icke stå i samband. I Stockholm och Göteborg, hvilka släder hitintills utgjort särskilda kurhusdistrikt och, såsom egande mer än 25,000 innevånare, icke äro representerade å landsting, kunde ifrågavarande befattningar öfverlemnas åt stadsfullmägtige. På grund häraf få Rikets Ständer, — jemte anmälan, det Rikets Ständer beslutat, alt kurhusafgiften jemväl under nästa statsregleringsperiod skall utgå af hvar och en, som erlägger mantalspenningar, till de belopp, som blifvit af Rikets Ständer vid sistförfluten riksdag bestämda och, i enlighet dermed, af E. K. Majit genom nådig Kungörelse den 24 Februari 1860 påbjudna, — hos E. K. Majit i underdånighet anhålla, att i den kungörelse, som rörande detta ämne kommer att af E. K. Majit utfärdas, måtte iakttagas, att de i 3:dje punkten af nådiga Kungörelsen den 24 Februari 1860 omförmälda befattningar varda öfverlemnade åt landstingen samt i städerna Stockholm och Göteborg åt stadsfullmägtige. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 18 Februari 1863. 20 Expeditions-Utskottets Förslag till tinderd. Skrifvelse, JSJ:o 34. XiO 34. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 11 Fehr. 1863. Preste-Ståndet den 11 Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, angående förändrad lagstiftning i fråga om upprättande af bouppteckning, m. m. (Lag-Utsk.
Figten kunde man deremot visserligen indela i 10, 100 eller 1000 efter godtycke; men då delningen i 100 redan är känd i afseende å centner och på de sednare 20 åren äfven med hänseende till ort och korn, som under denna till varit begagnade vid myntverket, af guldsmeder, o. s. v., — samt denna indelning är särdeles beqväm, så hafva vi härutinnan följt Kongl. Akademiens förra, genom tryck på flera sätt allmängjorda, förslag. En och annan har påstått, att, då man upprättar ett mått-, vigtoch mynt-system efter decimal-systemet, ali indelning bör ske efter tiotal, och icke somliga efter tiotal och andra efter hundratal, än mindre efter tusental, emedan sådant vore inkonseqvent. Men om man vill utföra systemet med nämnda konseqvens i arithmetiskt hänseende, så förlorar man ali Kongl. Maj:ts NådProposition, JY:o 62. 2S ett så grannlaga värf fordrar och i närvaro af en af bemälda Kollegium och en af den vetenskapliga institutionen utsedd person, hvilka båda skola tillse att ingen ändring eller skada dervid sker, samt deröfver till Kammarkollegium intyg afgifva. För långa måtts jemförelse med likaren skall en komparator med mikroskoper finnas vid likaren att tillgå, och må icke någon komparation ske annorlunda än medelst mikroskoper, antingen å nämnda eller annat tjenligt instrument. Af hvardera utaf dessa rikslikare skola tvänne kopior, af samma slags material som rikslikarnes, tagas i så nära öfverensstämmelse, som ske kan. Det ena exemplaret af hvardera skall förvaras i Vår Vetenskaps-Akademi och det andra vid Vårt Universitet i Upsala.
St. aflåtna och af samtliga RiksSt. till BancoUtsk. öfverlemnade nåd. skrifvelse af d. 8 Febr. i834, ang:de Bankens öppnande till utvexling af silfver. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag får vördsamt till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, huruvida det kan vara lämpligt T) e n 7 Ma j. att nu, då så få af R. o. Ad:s ledamöter äro närvarande, föredragning sker af detta vigtiga betänkande. Gr. Cronhjelm, Otto Ali g.: Jag tror det kan vara lätt lämpligt alt företaga detta betänk, nu, emedan jag förmodar att efter de återremisser, som R. o. Ad. beslutat i anseende till de många sakrika anmärkningarna vid BancoUtskts betänktn N:o 6 och 7, det icke kan vara tvifvel underkastad!, att ju R. o. Ad. ej kan eller bor fatta beslut i afseende på vexliugsdagen, förrän beslut blifvit fattadt om de grunder för vexlingen, dessa betänka) angå. Jag anhåller derföre, att förevar, betänk. N:o 8 må återremitteras i sammanhang med begge de andra, på den grund, att jag tror, aLt de vid BancoEtsk:s förra betänktn gjorda anmärkningar möjligen skulle kunna föranleda Utsk. att i någon män ändra eller jemnka utsättandet af den föreslagna vexlingsdagen. Hr af Ekenstam, Israel: Att Riddarhuset nu är mera tomt än förut, förmodar jag blott vara en tillfällighet för ögonblicket, och de bortgångna torde snart återkomma, då de få veta, att denna vigtiga fråga förehafves. Om vi lili icke företaga detta betänk., blifver det liggande qvar flera dagar, efter vi ej hafva eftermiddagsplenum, och jag hoppas jemväl, att discussionen ej skall blifva lång i ett ämne, hvarom säkerligen hvar och en redan hunnit stadga sin opinion. Frih. von Döbeln, Napoleon: Vid det uti Utsk:s betänk. ifrågavar. ämne, nemi. realisationen, må det vara min svaga förmåga tillåtet att yttra några ord.