Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En ledamot på andra sidan, med åsigter diametralt stridande emotmina, nemi. Gr. Horn, har temmeligen naivt tillkännagifva att han förbisett, då fråga var om voter:spropostnes godkännande inom Ståndet, att enrot desamma 24 H. >5 Den 17 April e. m. protestera. Jag beklagar att Hr Grefven kunnat begå ett sådant misstag i en så väsendtlig del, men huru Hr Grefven derifrån kunnat leda sig till att Const.Utsk. aflägsnat sig ifrån 56 §:n Reg.Ftns ordalydelse genom dessa voter:s-propos:rs framställande, det kan jag i sanning ej förstå, och att jag mätte äga något stöd för min mening, torde lättast intygas deraf, att alla fyra Stånden sammanstämmande antagit besagde propos:r. Emedlertid, och då icke allenast voterrspropostne blifvit antagne utan äfven voteringen verkställd, torde icke någon fråga böra vidare derom uppstå. Hvad den första af dessa voteringar, eller den om de samfällda valen angår, torde det tillåtas mig tro, att tonen bade varit belt annan, om utslaget annorlunda utfallit, nemi. om den mening, som inom Stånden syntes vara d<-n rådande, i det förstärkta Utsk. äfven blifvit den segrande; men huru detta kan inverka på sjelfva propos.-förslagen eller på Gonst. Gtskts tillgörande, det har jag äfven svårt att för mig göra begripligt. Klandret emot Const.Utsk. bar antagit en natur, som i sanning är föga parlementarisk; det kan ej falla någon in, och aldraminst mig, att vilja förmena Stånden att klandra, att ogilla, att underkänna Utskts arbete; men Utsk:s personal bör vara belt och hållet fritagen från all slags , andel deruti. Då man skrider till ett bedömmande af personligheter, så bör man äga någon grund för sitt bedömmande, ifall man vill vara rättvis, men herrarne kunna ej känna hvilken ledamöternes inom Utsk. opinion varit.
Den förmodan, att opinionen, hvars svängning, lik den af en stor pendel, hvilken blifvit förd nog långt åt det motsatta hållet, skall i dess nästa momentum, då det åter inträffar, återföra lill vår skola en tillräcklig mängd af nya anmälningar, är visserligen hos directionens flesta ledamöter och äfven hos mig anlagen och i det hela antaglig ; men icke till den grad, att jag, endast i förlitande derpå, anser mig böra låta ett tillfälle att på ett säkrare sätt och för oför utsedda missöden betrygga skolans närmaste framlid, gå oss oförsökt ur händerna — det tillfälle nemi., som kanske aldrig iller inträffar, att R. St, förklarat en stor del af bancovinsten böra användas eller anvisas vid denna riksdag till allmänt nyttiga ändamål, och att ett närmare bestämmande af dessa ändamål ännu står öppet. Svårigheten att skildra skolans närvar, ställning på ett, för alla deri intresserade, lillfredsställaode sätt, — en (svårighet, som jag vet mig ingalunda hafva öfvervunnit — har dock bort afskräcka mig ifrån att frambära sanna förhållandet, 446 Dan 3o Januari f. m. sådant jag uppfattat detsamma, till allmänheten, som liden tm efter tio ars tillvaro af skolan synes vara inne och mogen för alt få afgjordt: om denna inrättning skall anses vara af den purt enskilda och för det allmänna likgilitiga att, att den icke, lika väl som andra af enskilda män inrättade instituter, förtjenar att vidmakthållas? Eller, om denna inrättning, utan mehn för det allmänna, hör få falla, i händelse den icke kan hära sig sjelf, hvilket, så vidt jag vet, ingen sådan i detta land någonsin gjort?
Ad. med att vidare afhöra dessa siffror, men om någon deraf är intresserad, så finnas de att tillgå på den tabell, som jag håller i handen. Detta bör väl vara ett tillräckligt, bevis på att ett verkligen påträngande behof af löneförhöjning exi - Den 23 Mars f. m. 307 stern. Att välja den utväg, som man emellanåt hört framhållas, att densamma blott skulle beviljas i procent, synes mig obillig; ty man bör besinna att de nuvande lönerna icke äro hvarannan lika för tjenster, som i öfrigt äro alldeles lika. Således skulle man på det sättet icke blott bibehålla den obillighet som nu existerar, utan man skulle deröfver förstora denna obillighet, derigenom att just de som nu äro i bästa vilkoreu skulle få en löneförhöjning i procent, således större, hvaremot de hvilka egentligen efter rättvisans fordringar borde hafva större förhöjning, skulle få en mindre. Af dessa skäl synes mig den grundsats som Utsk. följt, vara alldeles riktig, och bör efter mitt omdöme icke annat än med tacksamhet erkännas af den stora samhällsklass, som deraf är i främsta rummet intresserad; men äfven ur det allmännas synpunkt bör Utsk. hållas räkning att det icke till en obestämd framtid undanskjutit denna vigtiga fråga Men det kan icke nekas att det vore högst oklokt och att det allmännas rätt derigenom ingalunda iakttogs, ifall man då nu stora upoffringar beviljades, man dervid icke förekom ytterligare svårigheters upstående i och för den reorganisation af embetsverken som i vissa fall kan vara behöflig och derföre tror jag att det vilkor som nu är under ompröfvande, är det allra väsendtligaste af alla de som i detta Betänk, förekomma, och jag tillstyrker It. o. Ad. på det högsta att antaga detsamma. Ifrågav:de mom. blef uppå härefter frams1 alid propos. af R. o. Ad. bifallet. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Mom. litt. d. Frih.
Hvad sålunda förekommit, här Utskottet tagit i öfvervägande; och alldenstund hvarje från hafssidan genom skärgård inseglande fartyg har förpligtelse att begagna viss bestämd farled, äfvensom att vid lulopps-Tuilkummare lägga till, för att visitation undergå, och denna föreskrift bidrager till den väsendtligaste eoutroll, i afseende å Seglatious-Oidningens efterföljd, samt, genom undantag från visitations-skyIdighelen för den inhemska farten, ändamålet med bevakningen å inlopps-orlen uppenbart skulle förfelas, emedan vid fartygs passerande icke kan på afstånd urskiljas, huru vitla detsamma anländer från utelier inländsk ort, eller om det, under inrikes fart, möjligen anlupit fremmande hamn, med fleradylika omständigheter; fördenskull och i betraktande deraf, att, om Tullbevakning ej funnes stationerad vid Furusund, lätteligen det förhållande skulle kunna inträffa, all fartyg, som ämnade sig lili Stockholm, till större eller mindre del aflastades på något dertill tjenlig t ställe inom skärgården, sedan de hinderslöst dit inkommit, utan att hvarken någon tull-afgift för varor ne blefve erlagd, t Iler något tillfälle vore boredt för undersökning om deras beskaffenhet af till införsel lofgiiiie eller förbudne, samt med afseende i Bih. till R. St. Fröt. t&4°- & Snejd. 16 Häftet,. 2 10 'Ålim. JBesv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, JV.o öfrigt å hvad ofvan blifvit ulredt rörande Furusunds Tullkammares läge och beskaffenheten af farleden derstädes, hvarigenom motionärens uppgifter derom synas vara vederlagde, anser Utskottet sig böra tillstyrka, alt Herr Westmans ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende. Stockholm den a Juni 1840. lAYCIT MOS 3. A. YTiLLDiS, 18 40- Allm. Besv. och Ekonomi-Ulskottets Betänkande j N.-o 53. 1 i.
Skrifvelse, angående ifrågaställd utvidgning af Götheborgs Stads Spinnhus. S, A. K, Af Fullmägtige för Götheborgs Stad, vid innevarande Riksdag, har hos R, St. anmälan derom blifvit gjord, att, sedan den inom nämnde Stad, i förening med dess Fattigvårds-inrättning, organiserade Arbetsoch Corrections-anstalt, vid en tilltagande lättja, sysslolöshet och sedeförderf inom den arbetande classen, icke blott skall sakna nödigt utrymme för de personer, som deruti borde intagas, utan ock vara för Stadens invånare högst kostsam, enär till denna Arbetsoch Corrections-anstalts vidmagthållande en stor del utaf de afgifter, stadens invånare sig för Allmänna Fattigvården åtagit, måst användas, har af en inom Staden nedsatt Comité föreslaget blifvit, att berörde Arbetsoch Corrections-inrättning måtte från stadens Allmänna Fattigvårds-* 3o Exp.-Ulsk. Förslag till und. Skrifv. N.-o 3oo. anstalt lielt och hållet afskiljas, dels emedan stadens invånare icke förmådde att på en gång utgöra kostnaderna för dessa hägge Inrättningar, dels ock derföre, att det åsyftade ändamålet rnfed den förstnämnda icke kunde vinnas, då den icke på långt när vore eller kunde vara svarande emot beliofvet; med anledning hvaraf ofvanbemäldeRiksdags-Fullmägtige, uppå flere jemväl anförda skäl, anhållit, att en Arbetsoch Correclions-anstalt med tillräckligt utrymme måtte, så skyndsamt som möjligt, antingen uti Götheborgs stad eller dess grannskap, blifva pä Statens bekostnad inrättad. •Vid öfvervägande häraf, och då utaf Styrelsens öfver Fängelser och Arbets-inrattningar R.
Och, jag upprepar det, om under sådana pröfningar, då behofven dagligen och stundligen trycka, då framtiden står mörk och hotande, icke allenast för honom sjelf, utan, hvad mera är, för hustru och barn, om, säger jag, den till Guds tjenst invigde då vänder sin håg till timliga sträfvande!), om, till förfång lör pligt och kall, jordisk vinning, sträfvande efter dess håfvor och njutningar mer och mer intaga och beherrska hans sinne och hjerta, icke är det honom, man uti första rummet åtminstone bör dömma, utan det samhälle, som af hans rena verksamhet skulle skördat välsignelsen, som dyrt får gälda dess försummelse, och som dock icke vetat, icke velat bevara och tillförsäkra sig den. Och denna försummelse, denna liknöjdhet ersättes och godtgöres icke genom de rika, öfverflödande löner, hvarmed åtskilliga, och icke få af PresteSt:ts medlemmar begåfvas. Till och med om man endast ur materiel synpunkt betraktar denna fråga, inses lätt, att ersättningen, godtgörelsen blifver ofullständig, enär många, troligen flertalet aldrig derutaf komma uti åtnjutande. Och äfven åt dem, hvilka dessa rikliga löner tillfalla, lemna de, sällan åtminstone, ersättning för det ekonomiska betryck, för det obestånd, fordna dagar samkat, enär de sednare, färre årens behållning oftast knappt räcker att gälda föregående årens brist. Bästa beviset häruppå är det faktum, att, oaktadt den öfverdrifna höjd, hvartill många af de presterliga lönerna upgå, ytterst sällsynt är, att en prest efter sig leranar någon af honom förvärfvad förmögenhet. Annu mindre kan man tillerkänna de öfverflödigt rikliga lönerna någon förmåga af ersättning, om man ur moralisk, ur kristlig synpunkt — den enda här afgörande — pröfvar förhållandet. Hedan i och för sig ligger uti öfverflödet en farlig, en svår frestelse.
Skyende människor, rädd att fågelsvärmen skulle följa i hälarna på hvarje inträdande, satt hon oftast tyst med händerna för ansiktet, vaggande fram och åter i sin länstol, olustig och förstämd i den kvafva luften, stundom sprittande upp med rop och klagan. Bittrare lif var ingens. Kan någon undgå att beklaga henne? Jag har väl ej stort mer att berätta om henne nu, och det jag sagt har ej varit godt. Det är som om mitt samvete sloge mig. Hon var dock godhjärtad och lefnadsglad, då hon var ung, och många lustiga historier om henne hafva gladt mitt hjärta, fast här ej varit platsen att berätta dem. Men det är så, fastän denna stackars vandrerska ej visste det, att själen är den evige hungraren. Af flärd och lek kan han ej lefva. Får han ej annan näring, skall han som ett vildt djur sönderslita först andra och till sist sig själf. Detta är sagans mening. SJUNDE KAPITLET. Midsommar. Det var midsommar då som nu, medan jag skrifver. Årets härligaste tid var inne. Det var den tid, då Sintram, den elake brukspatronen på Fors, ängslades och sörjde. Han harmades öfver ljusets segertåg genom dygnets timmar och öfver mörkrets nederlag. Han vredgades öfver den bladskrud, som höljde träden, och öfver den brokiga matta, som klädde marken. Allt höljde sig i skönhet. Vägen, så grå och dammig den var, fick äfven den sin kant af blommor: gula och violetta midsommarsblomster, hundloka och käringtand. Då midsommardagens prakt låg öfver bergen och klockljuden från Bro kyrka af den dallrande luften buros ända upp till Fors, då helgdagens outsägliga stillhet herskade öfver landet, då reste han sig i vrede. Det syntes honom, som om Gud och människor vågade glömma, att han fanns, och han beslöt att fara till kyrkan, äfven han. De, som jublade åt sommaren, skulle få se honom, Sintram, älskaren af mörker utan morgon, af död utan uppståndelse, af vinter utan vår. Han satte på sig vargskinnspäls och ludna bälgvantar.
October aflätne Protocoils-Utdrag, innefattande de af Ståndet vidragne särskildte beslut, i anledning af Bevillnings-Utskott. ts Memorial N;o49, angående voterings-propositioner i afseende pä de om Tull-bevillningens utgörande emellan Riks-Stånden yppade skiljaktiga meningar; i sammanhang hvarmed nu äfven ä nyo föredrogs Bevillnings-Utskottets den 30 sistledne October under N;o yi afgifne, samt följande dagen på bordet lagde, ytterligare Memorial , på grund af Presteoch Borgare-Ståndens Remisser, rörande af Bevillnings-Utskottet framställde Voterings-propositioner omTull-Bevillningens utgörande. Grefve Lagerbjelke j Axel: Borgare-Ståndet bär vid prölDingen af Bevillnings-Utskottets Memorial fortfarit att yrka, det Sjunde Voterings - 9° Den 6 November. propositionen skall vara i strid mot Grundlagen, samt inbjudit sine öfrige resp. Med-Stånd att uti enahanda förklarande instämma. Deremot har Preste-Ståndet icke velat inga på inbjudningen; äfvensom Bonde-Ståndet icke ansett Sjunde Voterings-propositionen vara grundlagsvidrig. Dessa begge Riks-Stånd hafva bifallit Memorialet i öfrigt. I anledning häraf får jag vördsamt hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle täckas bifalla Bevillnings-Utskottets ifrågavarande förslag till Voterings-Propositioner och förblifva vid sitt meddelade godkännande af 7:de propositionen ; emedan , om Ridderskapet och Adeln i denna omständighet frånträder sitt förra beslut och förklarar propositionen vara olaglig , det vöre att på sätt och vis compromettera den åtgärd , Ridderskapet och Adeln redan vidtagit I samma mohn dessutom Ridderskapet och Adeln närmade sig Borgare-Ständets härutinnan yttrade önskan, aflägsnade man sig från hvad de andra tvänne Resp. Riks-Stånden beslutat, hvilka begge tvänne gånger gillat de föreslagna Voterings-Propositionerna.
Gick jag så in och satte mig vid bordet i boningsstugan, dock så, att jag genom gluggen kunde se badstugudörren, och började jag om min mors trollerier berätta den ena legenden värre än den andra, och hörde kosackerna på, der de suto ätande sin aftonvard, så godt de finska kunde förstå. Just som jag berättade som bäst, råkade Margaretha kasta en hop enris på elden, så att gnistorna stodo ur den dåliga skorstenen som en qvast i mörkret, och ropade jag så till: „se, se hur hon nu fräser; hon är visst i vredesmod nu öfver att jag så länge dröjer.“ Gummorna i stugan signade sig, och kosackerne svuro, men så bad jag värdinnan ge mig några ägg, efter jag såg höns i stugan, och så litet mjölk och bröd, lofvande bedja henne läsa en god läsning öfver hönsen och korna. Hemtade värdinnan ock snart hvad jag begärt. Visserligen var det mycket bark i brödet, men som ej bättre fanns, måste man detta tillgodo taga. Förde jag så allt detta till Margaretha, som satt i badstugan af köld och ångest lika darrande. Började jag då draga ihop hvad jag bäst hittade, att bädda med på lafven. Men som mig i tankarne rann ett påhitt, gick jag tillbaka i boningsstugan sägande: „se så, gumman börjar ge sig ro nu och lofvar i natt läsa lycka öfver hönsen. Men ett hvitt lakan och en rya med gula rosor behöfver hon att läsa öfver, om det skall lyckas. Svarade värdinnan: „jag undrar hvem som nuförtiden har lakan och ryor?„ Sade då hennes mor, som gammal och skröplig låg uppkrupen i sängen: „ge henne ändå ryan och det lakanet, som ligger i loftskistan, och be henne läsa gikten ur min gamla kropp.“ Märkandes att värdinnan ännu stod villrådig, blef jag glad att åter en qvast gnistor frasade upp ur badstuguskorstenen, och med hast gick hon nu, hemtande åt mig de begärda sakerna. Lagade jag så åt Margaretha en temmeligen god bädd, med halm ur en knut och våra pelsar på, ställande jag mig till att i boningsstugan hela natten vaka för henne.
De Hrr, som yttrat att det skulle ankomma på StatsUtsk. att göra anmärkn. emot Konungens rådgifvare för formfel vid denna frågas behandling, hafva uppenbarligen ingen reda på hvad som tillkommer StatsUtsk. eller icke. Jag får derföre hänvisa dem till ett närmare studium af 30 § Riksd.ordn., som upplyser detta; och att så klyftiga Hrr skulle derom vara i total okunnighet, kunde kanske också förtjena att läggas på minnet. Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framstäld propos. remitterades K. M:s förevar, nåd. propos. jemte de i anledn. deraf afgifne ' yttranden till StatsUtsk. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig Fredr.: Vid närmare begrundande af Hr von Hartmansdorffs väckta motion, med anledn. af K. M:s nåd. propos. om antagande af ny strafflag, har jag ansett mig böra deremot göra några anmärkmr, hvilka jag anhåller mätte fä åtfölja remissen af berörde motion till vederbörl. Ulsk. Härefter uppläste Gr. af Ugglas följande: Vid betraktande af hvarje strafflag, mäste man alltid ihågkomma 2 H. 5 66 D e ti 8 Januari. ait straffets ändamål är dubbelt. Icke allenast afseende hämnd folden emot samhällslagen begångna öfverträdelse, icke allenast åsyftande, att genom sin stränghet frän brottet afskräcka, mäste äfven straffet afse förbättring och försoning. Denna försoning ligger äfven i straffets idée. Ty då den brottslige undergått det af lagen för hans förbrytelse åsätta straff, upphörer samhällets ersättningsanspråk ; brottet är genom straffet afplanadt och försonadt. — Skall likväl straffet uppnå denna sin bestämmelse, skall den brottslige försonad kunna återinträda i samhället, mäste äfven i straffet ligga en borgen för den brottsliges förbättring.
Då den i 12 § medgifna kredit-upplagsrätt, äfvensom nederlagsrätlen, hittills utöfvat ett välgörande inflytande på handeln och annan rörelse i de stapelstäder, der Bevillnings-Utskottets Betänkande, JW 5. 71 dessa rättigheter varit förunnade, och det syntes öfverensstämma så väl med klok omtanka för industriens utveckling som rned rättvisa och billighet, alt samma förmåner utsträcktes till alla rikets stapelstäder, der tullbevakningen vore eller blefve ordnad så, att nödig kontroll mot missbruk af denna rättighet bereddes, har Herr Paul Berg uti motion inom Vällofl. Borgareståndet föreslagit, att en sådan förändring i tull-lagstiftningen måtte vidtagas, och alt, derest oinskränkt bifall till denna framställning icke kunde lemnäs, åtminstone staden Uddevalla malte erhålla lueditoch nederlagsrätt; uti hvilken motion, så vidt den afsåg stapelstädernas rätt i allmänhet, flera af Borgareståndets ledamöter sig förenat; och har derjemte Herr C. W. Palander uti serskild motion äskat att alla rikets sjö- och stapelstäder måtte förunnas oinskränkt nederlagsrätt för alla varor, och att denna rätt specielt måtte medgifvas Carlskrona, med afseende å dess förträffliga hamn, befästning m. fl. fördelar, hvilka talade för ett sådant medgifvande, samt att, om äfven denna riksdag skulle, emot rättvisa och billighet, underkänna motionärens framställning, alia släder eller åtminstone Carlskrona mätte få nederlagsrätt för alla till införsel lofgifne varor, under förbehåll att hvarje stad, som ville begagna sig af dylik fördel, tillförbundes att, på egen bekostnad, anskaffa och underhålla tjenligt magasin för nederlagsgodsets behöriga förvarande, och för öfrigt iakttoge de vilkor, som för nederlagsrättens begagnande finnas i förfatlningarne föreskrifna.
När jag återkom till min kavaljer, hade han förändrats högst oförmånligt; det var liksom hade alla furier fått insteg i hans bröst. Han andades våldsamt och tungt, hans ögon liknade dem af en tiger. Intet sade han, tills en dam kom för att taga upp honom, då han med sakta, men djup ton talade: bort, jag vill tala med denna donna. Stött och förlägen aflägsnade sig damen. Nu skulle det således hört till saken, att han talat, men ... han teg. Det var liksom han velat tillintetgöra mig med sin tystnad. Hvad jag då längtade efter, att någon dam (det var en sådan tur nu) kommit och tagit upp Celia. Men de obarmhertiga kommo icke, de rädda dufvorna vågade icke störa tigern, som lurade på sitt rof. Slutligen, hvad gjorde han? Medan vi sutto bredvid hvarandra tysta, tillät han sig en näsvishet, som föranlät mig att uppstiga från min plats och draga mig till ett annat rum. Derifrån kunde jag ändå se, huru han på sin plats satt qvar helt lugn. Och när någon nu kom och tog upp honom, hade han ingenting deremot; han tycktes skämta med damerna, hvilket förargade mig. Eter dansen sökte han upp mig och sade: ni sårade mig; jag er än värre, ni mig än värre, ehuru rättvist. Är det icke en bild af, att våra öden bli flätade i hvarandra? Jag har sagt, att Celia skall spela en roll i min lefnadsdram; nu säger jag: jag skall ha en roll i dramen af Celias lif För denna gång nog! Han tog några steg och märkte en gammal herre, som gick der ensam och melankolisk. Med denne inlät sig v. Degen, alldeles såsom han skulle glömt att jag fanns till i verlden, i ett samtal, som blef allt lifligare, ju längre det led. De talade ganska högt, så att jag väl kunde höra, hvad de sade. Frågan var först om, huru orätt det är af landtmätare att skifta mark så, att landtmannen måste ställa sina gärdesgårdar i spetsiga vinklar.
Som jag icke uppkommit, förrän discussionen började öfvergå till fråga om formen, anhåller jag att endast om denna få yttra några ord. Jag anser för min del omöjligt att framställa en sådan contrapropos. sorn den, hvilken är begärd, nemi. att emot en punkt uti ja-propos. taga 6 eller 7 andra i nej-propos:n. Alla jaoch nejpropos:r böra vara hvarandra contradictoriskt, ej conträrt motsatta. Jag hemställer derföre, 0111 ej den propos. först bör framställas, huruvida alla 7 ifrågavar. punkterna må på en gång afgöras. Hr Stråle: Äfven jag delar den mening, att antagandet af Frih. Ehrenborghs förslag korome att undertrycka möjligheten för mången att få sin tanka under pröfning; men då pluraliteten synes vara för bifall till Gr. Cronhjelms förslag, tror jag icke det är farligt att låta Frih. Ehrenborghs blifva contrapropos., och jag har således icke något deremot. Men då jag således vill medgifva, att det på sådant sätt må komma under pröfning, ber jag att emot förslaget få göra några erinringar. Der står nemi., att Baneofullmägtige genom köp eller annorlunda &c. Detta uppdrag är så vidsträckt, att tillämpningen deraf ganska lätt kunde blifva annorlunda, än man föreställt sig; och oaktadt jag hoppas, att vi utse sådana Fullmägtige, att ingenting vore att befara, kunde det likväl möjligen inträffa, att pluraliteten af dem blefve sådan, att den hyste helt andra tänkesätt än dem, vi föreställt oss. Örn vi t. ex. för detta ordet annorlunda vid nästa riksdag funne Banken skuldsatt till flera millioner, tror jag, att vi komme att ångra vårt obetänksamma beslut. Hr Dalman: I anledning af den siste talarens yttrande Den 24 Juli c. m. får jag erinra, att om pluraliteten väl ville svara nej till Frih. Ehrenborghs förslag, men likväl icke ville bifalla Gr. Cronhjelms, kunde den icke deltaga i voteringen. Den ifragaställda propos. är väl sålunda icke grundlagsvidrig, men den är orimlig. Ex. Hr Gr.