Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bakom den stenhårda egenrättfärdighet, med vilken pastor Caldén förfäktade den sak han gjort till sin, låg det djupare själsstrider än dem världen kände. Hans städerska hade mer än en gång stannat undrande, nästan rädd, då hon genom den stängda dörren till hans studerkammare hört honom bedja lågt, men med en intensitet, så att det knakade i trähuset. Vad ni har blivit förändrad, sedan ni blev gift! viskade fru Wenschen med en lång, melankoliskt eftersinnande blick bakom solfjädern till Gabriel Mortimer. Mortimer hade varit gift i närmare tio år, men i fru Wenschens ögon var han alltjämt nygift. Ja ja, svarade Mortimer. Isynnerhet ur er synpunkt... Hon gav honom en milt tillrättavisande spark på smalbenet med sin lilla knubbiga, handskskinnskodda fot. Hennes ansikte hade fått ett stramt, korrekt, nästan förnärmat uttryck. Aj, sade Mortimer. Fru Wenschen satt med rynkad panna. Jag tycker inte om att ha herr Hammer till visavi, återtog hon med solfjädern för munnen. Han ser ut som vårt onda samvete. Mortimer hörde henne icke. Han hade fallit i tankar, med blicken ut i luften, som det emellanåt hände honom. Han hade ansiktsuttrycket hos en man, som ansträngt lyssnar till en anekdot, åt vilken alla skratta, och i vilken han uppfattat allt, utom själva poängen. Hammer hade en viss möda med att underhålla sin dam, fröken Dorff, en ung sångerska. Han var fullkomligt omusikalisk och kunde alltså icke tala om musik. Karl Hammer var anställd på konsul Arvidsons kontor; dessutom var han släkt med honom på långt håll. Han var en mycket blek man på ett par och trettio år, med ljust, nästan vitaktigt hår och stålblå ögon. Det var numera endast få som erinrade sig, att han för en del år tillbaka hade givit ut ett häfte noveller av den art, att de kastade honom huvudstupa ut ur det borgerliga samhällets aktning. Han var då några och tjugu år och stod nära sin licentiat, men avbröt tvärt sina studier av brist på medel och av missmod över stängda framtidsutsikter. Lika litet var det någon som visste, att han ännu alltjämt skrev, så ofta kontorsarbetet lämnade honom någon tid övrig. Hans ande hade härdats i ensamheten.
Skulle man nu, såsom Hr Flach föreslagit, reducera antalet af Borgerskapets ledamöter till ett lika antal med dem utaf hvar och en af de öfriga klasserna, så skulle antingen Taxerings-komitéerna blifva reducerade till ett mindre antal ledamöter, eller också tror jag att denna föreskrift skulle i en mängd städer blifva alldeles omöjlig att verkställa, i brist af sådana ledamöter. Jag tror icke, att man bör ifrån förut stadgade reglor mera afvika än som redan skett, och jag vill derjemte tillägga, att den förändring, som vid sista Riksdagen vidtogs, icke har medfört något resultat. Vi hafva till Bevilln:sUtsk. fått upgifter på taxeringen enl. den nya Förordn. endast för ett år, men deraf har visat sig att Borgerskapets bevillning i förhållande till de öfriga klassernas, efter införandet af det omnämnda stadgandet, alldeles icke har upgått högre än förut. Hvad som deremot visat sig är, att embetsoch tjenstemännens bevillning, enl. de tabeller som blifvit Bevilln:sUtsk. förevisade, har ökats. Jag tror det icke tjenar till något, att utfärda en sådan föreskrift, som den Hr Flach föreslagit, emedan den på de flesta ställen skulle visa sig alldeles overkställbar, hvarföre jag äfven anhåller om bifall till denna punkt af Utsk:s Betänk. Hr Flach: Jag tror att vi böra hålla oss vid det som egentligen är föremål för öfverläggningen, eller sammansättningen af Taxerings-komitéerna i städerna, och lemna landet å sido. Gr. af Ugglas yttrade, att icke något resultat skulle hafva åstadkommits utaf den förändring som vid sista Riksdagen vidtogs, men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att detta endast är Den 27 Maj f. m. 370 eli ytterligare exempel på Borgerskapets alltför stora öfvervigt, då icke någon modifikation deruti har kunnat genom det nya stadgandet åvägabringas
Utskottet, som funnit detta förhållande grundade på Hufvud - Böckerne, har vidare inhämtat, att nyssnämnde hos Norrska Post-Verket för år 1815 inneståen de summa 31,610.’ 6. — ökat sig för år 1816 med - 44,888: — 6. saint för år 1817 med 46,621: 4. 6, burn ina Kuir 123,119: 11. — Härledande sig denne fordran från Svenska Post - Verkets förskott tili Norrske Brefs, förskaffande öfver Sverige; Och har Kgl. Majit, enligt Bref till härvarande Kongl. Post-Directionen, af den 30 nästledne Decémber, beviljat Norrska Stats-Verket ytterligare apståruk med inbetalningen häraf till detta års slut, under förväntan likväl, att sådane anstalter vidtagas, att äfven derförinnan liqvid härom må kunna uppgöra* i fall omstandigheterne sådant möjligen medgifva; hvarjemte Kgl. Majit i Nåder funnit nödigt härvid fästa det uttryckeliga vilkor för framtiden, att Norrska Stats-Verkets skulder och förbindelser af ofyananförde egenskap, ifrån och med innevarande års början, i den mån de månadteligen tillkomma, ofelbart blifva vid medlet af hvarje påföljande månad liqviderade. Vid sådant förhållande har Stats-Utskottet ansett någon åtgärd härutinnan icke vara att vidtaga för närvarande; men, da skäligt synes, att Norrske Ståts-Verket, så framt ej betalning erlägges af omförmälte dess skuld 123,119 R:dr 11 sk. inom den af Kongl. Majit i Nåder utstakade tid af detta års slut, betalar laglig Rän - Stats-Utskottets Retänkanden. 17°3 ta derå från den tiden; så hemställer Utskottet om icke Riksens Höglofl. Ständer skulle finna lämpligt, att derom hos Kongl. Majit i underdånighet anmälan göra, till vidtagande af den utväg, som i detta hänseende i Nåder pröfvas äga rum.
Jag vet visserligen, att genom detta stadgande kommer ett undantag ifrån första mom. att äga rum, men genom ett så allmänt stadgande, som det om skollärares anskaffande inom fem år, skulle församlingarna riskera att laga lärare af mindre skicklighet, hvilka församlingarna sedan finge behålla i hela deras lifstid. Jag tager alltså för afgjordt, att detta tilliigg blir införd). Det är af aldra största vigt att hafva skickliga lärare, ty derforulan gagnar alltsammans till ingenting, hvilka former man än bestämmer. Det kan ganska lätt inträffa, alt under loppet af fem år ett tillräckligt antal lärare ej skulle kunna anskaffas; och om man gör en calcul öfver hvad vi ifrån lärare-seminarierna skulle kunna vänta, så skall man finna att det blir nästan omöjligt att inom denna tid få ett tillräckligt antal lärare. Deremot har ingen församling, äfven om dessa ord tillkomma, rättighet att vägra sätta skolan i gång, i händelse stiftsmyndigheten, d. v. s. consistorium, kan säga: här håfven J competenta lärare. Alltså tror jag det vara nödvändigt att göra detta tillägg: derest competente sökande till lärarebefattningarna kunna erhållas. Hr von Rosen: Utsktn hafva ansett nödigt att bestämma en viss tid, inom hvilken desse skollärare böra anskaffas, på det att författningen en gång måtte komma i verksamhet. Det tillägg, som Hr von Hohenhausen har önskat, tror jag vore så mycket mindre lämpligt, som det nu tillhör församlingarna att inom denna tid sjelfva medverka till erhållande af competente sökande till skollärarebefattningarna. Man bör icke endast afse, att en och annan af egen drift slår sig på den vägen, ulan det bör i mili tanke tillhöra församlingarna sjelfva, att draga försorg derom att skollärare bilda sig, måhända inom deras eget område, och bidraga Den 10 Februari f ra. *49 lill deras upplysning. Det är af detta skäl, sorn åtminstone hos mig Ulsktns åsigter i denna del gjort sig gällande. Jag tror att med de fordringar oell anspråk, som här göra sig gällande på skollärares hildning, kunna skollärare ganska val finnas inom fem år ifrån den dag då denna författning blifvit kungjord. Finnas de ej inom feni år, så finnas de tj inom tio.
Aldrig säga mera än hvad människor bry sig om att höra. Sådant har endast otack till lön. – Jag frågar inte efter tack och lön, men syster Christine och herr von Jacobson – – Svåger John behöfver inte göra sig några bekymmer, lilla Christine älskar mig och ingen annan, och här blir ingen brytning af. Jag är karl till att själf sköta mina angelägenheter och tål ingen inblandning af hvem det vara må. Hur är det fatt? Jag tror, att lilla vännen gråter, tillade fästmannen och lutade sig öfver sybågen för att kyssa fästmön på pannan. – Han var så god, så aimabel och nådig, snyftade mamsell Christine, jag kan ej låta vara att fälla en tår på hans kallnade stoft. Medan hon yttrade detta, slängdes dörren så hårdt igen, att fönsterrutorna klirrade och de tre sprutto högt till. – Han är inte synnerligen belefvad, den unge herren, sade von Jacobson, som började känna sig lättare om hjärtat. – Han är inte rätt klok, sade Wachtmeister, det har han aldrig varit och kommer aldrig att bli. – Aldrig i världen kan jag förlåta honom, snyftade lilla Christine. Hvart tog han vägen? – Han borde tagit vägen direkte till tvättbordet, men det har han nog inte gjort, utan efter sedvanan lupit till skogs. Vore årstiden längre framskriden, skulle jag tro, att han toge sitt natthärberge i den ihåliga almen, där han brukar sitta hopkrupen nätterna igenom för att meditera. Nu har han både kungamordet och världens ondska i skepnad af syster Christine och herr von Jacobson att filosofera öfver. – Månn’ han skvallrar för gubben? sade von Jacobson. – Visst gör han. Vi få alla tre åhöra en längre predikan för omaket. Men det blir hela följden. När jag inte vill bryta, blir det ingen brytning af. Gubben Hall står vid sitt ord. Men han talade här om dagen om att skicka unge herrn till Stockholm för att förkofra sig i teckning för Desprez. Jag skall råda till den resan och det ju förr desto hellre. – Vore jag gamle herr Hall, så sände jag min vaurien till son snarare till Hamburg eller London för att bereda honom någon insikt i handelsyrket.
Mycket fins att rätta och ändra i min lunta och jag är mycket tack skyldig om ni vill ställa om det, här eger jag tyvärr ingen som är i stånd att gifva mig ett enda råd eller rätta ett enda fel, jag får gå min väg helt på egen hand; ibland är jag ledsen öfver att sakna all ledning, men det har dock kanske sin nytta med sig att icke hafva någon mer att lita på än sig sjelf. Det förvånar mig att ni icke skrattar åt mig, om mina »vänner» visste så mycket om mig som ni, skulle de säkert göra det. Men ni kan snart tro mig vara ett fruntimmer, oå jag pratar så mycket, derföre farväl! Med tacksamhet och högaktning eder ödmjuke tjenare Tardif. »Sirénens» uppträdande i Sydsvenska Dagbladets källarvåning var till ringa glädje både för författaren och tidningen, derom vittnar nedanstående bref, det sista från d:r Herslows hand. Malmö den 19 dec. 1876. Min bäste herr Tardif! Att jag ej skrifvit, kommer sig dels af min vanliga grund – jag kan försäkra er, att min tid är strängare anlitad än de flestas – dels deraf att edert namn (ursäkta sammanställningen!) återför i min erinran en kolossal dumhet – min egen naturligtvis; och sådana hågkomster skyr man. Då jag intog eder berättelse, skedde det med fullt medvetande om dess omogenhet och öfriga brister, hvilka lågo i öppen dag; men jag trodde att de mindre vanliga goda och lofvande egenskaperna hos dess förf., hvilka för ett öfvadt öga deri genomskimra, äfven af allmänheten skulle varseblifvas och erkännas. Häri misstog jag mig och detta var min oförlåtliga dumhet. Jag borde ha vetat, att felen (särskildt i anläggningen) voro af den art, att hvarje bodpojke kunde slå sig till riddare på dem; förtjensterna, hvilka hufvudsakligen bestå i framtidslöften, fordras det bättre omdöme och blick att skönja.
Borgare-Ståndets och Hedervärda Bonde-Ståndets vid 25:te punkten fattade beslut äro i så måtto med hvarandra öfverensstämmande, att desse 3:ne Riks-Stånd gemensamt ansett, det Riksgälds-Contorets Creditiv å Banken bör kunna af BancoStyrelsen uppsägas, hvarföre afseende ej kan göras å Högvördige PresteStåndets serskilda tanke, om borttagandet aldeles af uppsägningrätten; och då allenast förstnämnde Riks-Stånd vid uppsägningsrätten fästat andre vilkor, än Utskotttet föreslagit, tror Utskottet sig först böra hemställa, det måtte ej mindre Höglofl. Ridderskapet och Adeln än äfven Högvördige Preste-Ståndet med öfrige 2:ne Riks-Stånd sig förena om den i a5:te punkten förekommande slutmening: ”dock med rättighet för Banco-Styrelsen att äfven detta Creditiv uppsäga, då Bankens egen ställning sådant fordrar.” Men bifalles ej denna hemställan, lärer Högvördige Preste-Ståndet instämma uti Höglofl. Ridderskapets och Adelns mening i fråga om vilkoren för uppsägningsrätten. Och kommer i sådan händelse omröstning uti förstärkt Utskott att anställas öfver följande proposition: Den, som antager Banco-Utskottets af Vällofl. Borgareoch Hederv. Bonde-Stånden bifallne redaction till a5:te punkten i Utskottets under N:o 16 afgifne Utlåtande, röstar lJanco-Utskottets Memorial N.-o 3o. den det ej vill, röstar Neji , .. vinner Nej, anses af Rikets Högh Ständer beslutadt: att den vidi senaste Riksdag Riksgälds-Contoret medgifne Creditiv-rättighet, hvilken i så måtto skiljer sig från de förutnämnde CassaCreditiven, att den är för Contoret kostnadsoch räntefri, sami årligen på förhand försäkrad, må bibehållas,. dock med skyldighet för Baneo-Styrelsen att i sista rummet och sedan andra utvägar blifvit begagnade, äfven detta Credrtiv uppsäga, då Bankens egen ställning sådant fordrar.
Under åberopande af de serskilda underdåniga Skrifvelser, Riksens Ständer dels redan afgifvit, dels ämna afgifva, angående Rönings» och Utgifts Staterne samt öfrige Regleringar vid ofvannämnda så väl som ock vid Flyinge och Dahlby Kongsgårdar och Slott, få Riksens Ständer nu i underdånighet utlåta sig om Reparationerne och våga dervid erinra, att,utom de af KonglMajit, på sätt^nyss är anfördt, utsedda Medel, hafva ock på Slotts Staterne blifvit uppförde årliga Anslags - Summor för Siottsbyggnade mes underhåll, nemligen; Vid Drottningholm gemensamt med SlottsStats "Bc-tjeningens aflöning i ett för allt 16,000 E:d Ulriksdal ... - 1000 — Gripsholm - 803 — Strömsholm 571 Då salunda medel för de oumgängligaste kostnader till vidmakthållande af dessa Slott och Underdåniga Skrifvelser'. Byggnader h'ro beviljade och anslagne, samt Statens tillgångar för närvarande, och i anseende till de nu ' r öfrigt förekomna många och dryga behof, icke medgifva anslående af de uti Förslagen upptagne betydligare Summor till förbättringar och nybyggnader, finna Riksens Ständer sig na icke kunna dertill bevilja några medel , utan anse med dylika förbättringar och nybyggnader böra hafvas anstånd till en annan tid. Och, hvad serskildt angar Reparationerne vid Svartsjö Kongl. Lust-Slott, lärer dertill något anslag af Statens medel icke erfordras enär Kongl. Majtt, enligt Dess Nådiga Proposition , förordnat , att samma Slott, såsom nu mera otjenligt att begagnas af någon Kongl. Person, bör med tillhörande jord bortarrenderas, samt derstädes vissa Byggnader nedtagas och till andra behof användas. Riksens Ständer framhärda 8Cc. Uppl, o. godkänd lios Sanitl, Riks-St, d. .lo April 1818. Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om Stats-Verkets tillstånd och behof under Riks-Statens Sjunde HufvudTitel.
Då, i följd af hvad sålunda förekommit, det är sannolikt, att ett miss* tag blifvit begånget vid uträknandet af Fahlu stads medelbevillning af hus och tomter för åren 1828—1832, hvarigenom staden fått sig påfördt ett högre båtsmanshåll, än som, enligt de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer stadgade grunder, bordt staden åläggas; men den nedsättning i det på staden fördeldta antal båtsmän, hvartill staden tilläfventyrs vore berättigad, skulle, enär numerstyrkan för städernas båtsmanshåll är enligt äldre författningar bestämd, medföra en rubbning i den allmänna fördelningen af ifra.- Exptditions-Utskotlels Förslag till lind. Skrifvelse, N.o IJQ. 4»9 ifrågavarande besvär emellan alla släder och köpingar i Riket; alltså och då den utredning, som skulle erfordras för bestämmande af så väl den minskning i bålsmanshållet, Fahlu stad må böra tillerkännas, som tillökning i mon häraf i båtsmansrote ingen för andra städer är af den invecklade beskaffenhet, att Rikets Ständer icke dermed kunna taga befattning, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M., efter undersökning om förhållandet med båtsmansroteringen för Fahlu stad, och derest stadeu skulle befinnas hårdare roterad, än som med de af Kongl. Majit och Rikets Ständer stadgade grunder finnes öfverensstämmande, täcktes i Nåder meddela Rikets näst sammanträdande Ständer förslag till nedsättning i bålsmansroleringen för nämnde stad samt till en lämplig fördelning af den dymedelst uppkommande brist i städernas båtsmanshåll, genom motsvarande tillökning deruti för andra städer eller köpingar. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 April 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 16 April i845. Preste-Ståndet den 18 Borgare-Ståndet den ig Bonde-Ståndet den 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående en förändring i utgörandet af beväringsskyldigheten å Gottland.
Vid den vigtiga fråga, som nu är ämnet för Högloflige Ridderskapets och Adelns öfverläggning , och öfver hvilken de samman - 42 Den r7 Martil, /. m. satta Stats och BancoUtskotten nu andt)igen rm.-ddelat sitt Utlåtande, utbeder jag mig att i största korthet få yttra nagra erinnngar. Att uti Betänkandet intet afseende blifvit gjordt uppå de särskilta yttranden af åtskilige Ledamöter uti det sammansatta Utskottet, kan jag icke förena med mitt, torhanda felaktiga omdöme om Götha Canals samt Lil ial Di reon ter nes utredning, De , Betänkandet åtföljande, serskdia tankar , påkalla likväl enligt min åsigt, ail uppmärksamhet. I)e innehålla till det mesta enahanda Resultater, men äro, i anseende till bevisnings-grunderne i vissa delar iner eller mindre vidsträckt utförde, dock alla syftande till ett och samma mål — billighet och rättvisa så väl emot Disconternes Borgenärer, som Debitorer, samt emot Disconternes DirecEoner. Att u;j Betänkandet rättvisa i anseende till Götha CanalBolags DiscontDirection icke blifvit iakttagen , då d*n fordran af 1,100,000 R:dr, som denna Discont äger uti CanalVerket, för till CanaJByggnaden gjorda förskotter, icke blifvit såsom behållning upptagen , derom vittna Friherrärne Cederströms och Wméns Anmärkningar. Hade uti Utredningsförslaget af Götha. CanalBolags Discont nämnde fordran blifvit ansedd för,'hvad den är, nemligen en tillgång, skulle räkningen hafva slagit ut på helt annat sätt, än med brist af 536,608 R:dr, och Directionen af denna Discont vunnit i Allmänhetens omdöme den rättvisa, att redligt hafva uppfyllt sin pligt. Den 17 Marin, / m. 43 Utskottet har vidareuti sitt Betänkande föreslagit att ali beräkning al upplupen och vidase upplöpande Ränta , sä väl ä Treprocents. R-everser, som de på AhkrihiingsRäkningen emottagne
Uti en den 30 Julii 1845 lill Kongl. Maj:t ingifven underdånig skrift hafva bemälde embetsoch tjenstemän anfört: alt, ehuru de, efter det ofvanberörde nådiga beslut medelals, icke vidare kunnat ifrågasätta att för de efter år 1837 följde åren anmäla någon klagan öfver bevillningsafgiftornes debitering, hvilken alltså fortgått oell i enlighet hvarmed afgiflerne blifvit, medelst innehållning å traktaments-beloppet, Lill stals-verket erlagde, bade likväl numera det förhållande inträffat, att Rikets sednast församlade Ständer, genom bifall till bevillnings-utskottets betänkande af den 2 Januari 1845 (N:o 19) rörande en i detta ämne väckt motion, förklarat: att det vore ulredt, alt bevillning blifvit till Svenska slats-verket erlagd af hela den till de utrikes beskickningarne anslagne aflöning; att lika oslridigt vore, det sådant icke varit en följd af något stadgande i bevillnings-förordningen, utan endast härrört af en saknad upplysning örn de belopp, som Kongl. lUoj:Is Nåd. Proposition, N:o 30. 21 till minister-staten från svenska stats-verket rätteligen utgått, men att, enär någon föreskrift, åsyftande befrielse från bevillning å den på norrska statsverket belöpande andel af beskickningarnes aflöning icke lämpligen kunnat eller kunde inflyta uti Sveriges Rikes Ständers Bevillnings-Stadga, Rikets Ständer ansåge nödig rättelse i afseende på det anmärkta förbållandet kunna vinnas derigenom, att Utrikes Departementet vore i tillfälle vidtaga sådane åtgärder, som bereda en säker och fullständig upplysning till huru stor andel, i förhållande till Konungariket Norriges bidrag till minister-staten, de utrikes beskickningarnes löner utaf samma bidrag utgöras. På grund häraf och då Rikets
Totalsummorna af hvardera kompaniets rustnings-räntor måste i samma proportion vara olika, lägst i Kungsöhrs kompani och högst i lif-kompaniet; den så kallade ränte-hristen KU'- till It. St. Prot. 1850 & 1851, 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 56 Haft. 3 18 Stats-Utskottets Ltlåtande, N:o 338. för Kungsöhrs kompani är en nödvändig följd af skattläggnings-methoden inom detta fögderi — och ett annat förhållande skulle inneburit en uppenbar orättvisa mot de öfriga båda kompanierna. — 1 sjelfva verket, om medeltalen af rustningsräntan, sådane de befinnas efter 1717 års Indelning, med hvarandra jemföras, visar sig resultatet fördelaktigast för Kungsöhrs kompani. Det var 1679 tio daler lägre än medeltalet för lif-kompagniet, men är efter 1717 års Inledningsverk blott 8 daler lägre. Det borde lätt kunna begripas, att då ett rustbållsnuminer inom Kungsöhrs fögderi med lika antal öresland, som ett rusthålls-nummer i lif-kompaniet, har lägre skatteränta och således äfven lägre rustningsränta i Indelningsverket antecknad, så eger det likväl, genom sina naturliga förmåner, på hvilka afseende fastades vid indelningen, samma, till äfven tyrs större, förmåga att bära tungan af rustningen. Anspråket att rusthålls-numren inom Kungsöhrs fögderi skulle förses med rustningsräntor till lika belopp med de öfriga båda kompanierna, är derföre ganska obilligt. Detta kompani lider icke af någon räntebrist, oaktadt dagsverksräntorna blifvit kronan behållna, då dess ränteanslag til! rustningens upprätthållande står i ett iika naturligt förhållande till fögderiets skattläggnings-method, som de öfriga kompaniernes till skattläggnings-methoderna för de orter, inom hvilka de lill dem hörande rusthålls-nummer äro belägne. Inom de tre kompanierna finnes ungefär enahanda olikhet i rustnings-räntorna för serskilda rusthållsnummer.
Electricitets-machin, den 30 @istlidn© Ssp» tember f. m. fattade beslut, att af dea Sääl detta ändamål anslagna summa, 600 Rsdr Banco, tillgång äfven skulle beredas till in-* köp, användande och underhåll af ett Gal-' vaniskt Apparat; 4:o alt Ridderskapet och Adeln, sandes förblifvande vid alla Öfriga, i afseende 8 Andra. Hufvudtiteln, af Ridderskapet och Adeln fattade beslut, godkände de af Stats°Utskotteta uti ifrågavarande Memorial föreslagna vote^ rings-propositioner» S. D. Vid förnyad föredragning a? Stattö Utskottets ej mindre den 18 sistlidna April# under Nto 153, afgifna och, den j derpå föl® jande Maji e. ra., på bordet lagda Betänkande# angående reglering af Allmänna Indragning»* staten, än ock under Nto 354 meddelade och; den 14 sistlidna September ©» m.} på bordéä lagda Utlåtande öfver de vid berörd® Betänkande gjorda anmärkningar, fann Kldder»kapet och Adeln för godt gilla semina Betänkande tillika med de förändringar# nyss» nämnde Utlåtande innehåller, likväl med undantag af nedannämnde punkter, i: afseende hvarå Ridderskapet och Adeln stannad© I följande» beslut l \7>'.de punhten, angående fortfarande arfvode för Hans Excellens m. m, Hirf Grefve M> Rosenblad, Prot.