Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid förekommer, dels att genom den medborgerliga krigsbildningen, som vid undervisningsverken meddelas, ungdomen bör blifva invand vid uppmärksamhet, hörsamhet och snabb uppfattning af hvad som skall verkställas, på samma gång det egna herraväldet öfver kroppens rörelser utbildas, hvilket, jemte kamratbandet, enighet, samverkan och hastigt utförande af den ledandes befallningar, utgör grunden för soldatbildningen; dels att det varma nit, hvarmed det frivilliga skarpskytteväsendet omfattas och utvecklas, synes hos den manliga befolkningen hafva väckt tanken på nödvändigheten af att kunna bidraga till fäderneslandets försvar; och om den första krigsförstärkningen, på sätt förut nämndt är, kan få en fullständigare öfning och sålunda möjlighet beredas för den öfriga delen af samma förstärkning att, före behofvet af dess användande, tilldelas en nöjaktig undervisning, bör en lindring i beväringspligtens fullgörande kunna medgifvas, så länge omförmälda, försvarskraften betryggande, förhållanden fortfara. Under förutsättning häraf och af ofvannämnda fullständigare öfning för en del af beväringen, skulle nemligen den öfriga delen kunna helt och hållet befrias från vapenöfning i fredstid; dock med förbehåll att, om den medborgerliga krigsbildningen icke behörigen handhafves eller de frivilliga skarpskytteföreningarnas öfningar icke med fortfarande nit omfattas, beväringens allmänna vapenöfning åter må vidtaga. Sättet för det årliga uttagandet af det manskap bland beväringen, hvilket i fredstid skulle erhålla en fullständigare vapenöfning, kan vara olika. Frivillighet vore det önskligaste, men derpå kan organisationen ej byggas, ehuru denna frivillighet till icke Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 43. 3 obetydlig del torde kunna påräknas här i landet, om en lämplig uppmuntran kunde tilldelas dem, som frivilligt anmäla sig till den drygare beväringspligten, i stället för att äfventyra tvungen uttagning dertill. Tillgång till denna uppmuntran kunde beredas genom de medel, som inflyta för befrielse från vapenöfning under fredstid och, om brist deruti uppstod, genom anvisning på anslaget till beväringsmanskapets vapenöfningar.
Jag ansåg mig desto heldre framställa den klandrade upmaningen, som flere af Grins föreg:de yttranden haft å mig den verkan, att jag iakttagit tystnad i frågor, hvaröfver jag eljest ämnat mig yttra, och att flere af R. o. Ad:s ledamöter rönt samma inverkan af Grins yttranden, som jag, vill jag sluta deraf, att de flesta förslagen blifvit af R. o. Ad. bifallna. Vid sådant förhållande hade jag all anledn. att förmoda, att ifall Gr. Lagerbjelke upstode för att försvara äfven detta förslag, skulle Den 8 Mars e. m. 157 hans bemödande krönas med samma framgång i detta, som i afseende på de fleste af de öfrige förslagen. Jag vill visst icke bestrida, alt ju ördför:de-platserna inom Utskm hittills i allmänhet varit ganska väl besatta, men derutaf följer alldeles icke, att ett sådant förhållande skall ständigt fortfara, eller att icke dessa platser, derest valet varit fritt, möjligtvis kunnat blifva ännu bättre besatte. Men om jäg äfven lemnar detta förhållande helt och hållet å sido, så påstår jag fortfarande, att det bör vara en korporations' obestridliga rättighet att sjelf utse sin ordfönde och jag anser att det är ett obehörigt förmynderskap, som R. o. Ad. öfver MedStånden utöfvar, då Ståndet påtvingar Utsk:u ordfönde, med hvilka flertalet af Utsk:s ledamöter måhända icke är belåtet. Jag yrkar fortfarande bifall till förslaget. Gr. Wrangel, Tönnes Helmuth: Då det naturligtvis måste vara af stor vigt att de skickligaste och värdigaste bland representanterna blifva ordfönde i Utskm, biträder jag med min röst det ifrågavande förslaget. Utan att ifrågasätta lämpligheten af de val till Utsk:s ordfönde, R. o. Ad:s Elektorer hittills företagit, vill jag dock ingalunda biträda den mening, att inga andra ledamöter af R. o. Ad. skulle hafva varit lämpligare att bekläda dessa platser, om Elektorerna vid valen haft fria händer.
Jag befarar att de olika benämningarna föranleder att man lätt kan påföra dem, sorn förrätta samma tjenst, olika bevillning, För öfrigt förenar jag mig med Hr Aminoff deruti, att jag tror det sednare tiders erfarenhet visat hur allt mer och mer vederbör, Taxerings-komiléer försökt att begagna alla de utvägar, som Bevilln:sförordn. möjligen kunnat lemna dem, för att beröfva kronan sin rätt, hvilket, då förfarandet icke varit lika på alla ställen, slutar med att göra beskattningen olika inom olika orter. Ur Lagerbjel m: Jag finner väl alt hvad Gr. af Ugglas anfört vore tillfyllestgörande, om det iaklloges, men lätom oss suponera att det sker sä, som Bevilln.Utsk. föreställer sig att det bör ske, d. v. s., att Taxerings-komiléen debilerar efter §:n i dess första sals, och jag hemställer då, om icke denna tabell, som nu börjar med 2 r:dr och slutar med 20, borde blifva en skala, som började med 2 och slutade med 60 r:dr. Jag tror att det exempel jag omtalade ingalunda är det enda i Sverige utan att det finnes många sådana gruffogdar, hvilkas inkomster upgå till 2000 r:dr och boställe fritt. Den 14 Maj f m. siste värde talaren anförde svårigheter vid att skilja emellan de olika benämningarna, men enl. mitt förmenande blir det icke svårare att skilja emellan disponenten, gruffogden och upsyningsmännen, än att skilja emellan brukspatronen, hans inspektor och hans rättare. Gr. Mörner: Jag anhåller alt få framställa en anmärka., som af föreg:de talare icke blifvit gjord. 1 början af denna § mom. 4 står: ”för följande vid bruk, bergverk och öfriga inrättningar antagne personer skall afgiften, såvida den lill 5 proc. af inkomsten beräknade bevilluihgen icke upgär lill högre belopp bestämmas sålunda”. Och under detta mom. förekommer gruf-fogdarna, men så förekommer i andra mom. de personer, hvilka erlägga afgift till ovillkorligt bestämda belopp, och deribland finnas äfven grufve-disponenter.
Pr II Band. 4.5 7oS Di ll j I Mart? }. förbjuder, att utan särskildt meddelt tillstånd trycka ett RiksStånds Protocoller, synes mig icke medgifva det förfaringssätt som under denna Riksdag vidtagits, att i Tidningarue trycka vara öfverläggningar ofta innan de blifvit justerade, än mindre offentligt utgifne. titan att vara bland deras antal, som påstå skadligheten af cn sådan åtgärd, eller som anse vårt sätt af fullständig Protocollsföring på allt hvad i Plena talas för nyttig; anser jag, då vår Grundlag, efter tidens kraf lagenligt kan förändras, dess helgd af hvarje medborgare böra med varm tillgifvenhet omfattas. Jag kan således icke samtycka till ett beslut, som skulle innebära ett tyst begifvande på en frihet, som synes mig stridande mot esprien af nämnde Grundlag, Den 3:dje punkten öfver hvilken jag hy. ser olika mening med Betänkandet, rörer utfärdandet af en serskildt laglig stadga i afseende på mindre förbrytelser, sorn möjligen kunde begås af åhörare som erhållit tillstånd bevista ett RiksStånds församling. Utskottets pluralitét har ansett en sådan stadga öfverflödig; mig synes det icke så; ehuru jag icke instämmer med Herr v. Hedenberg i den mening, att denna stadga för begifvandet af ifrågavarande tillåtelse är ett nödvändigt behof; hvilket jag,instämmande med Betänkandet,tror man tydligt ser det icke varit i Frankrike sedan i§i5- Man har till stöd för yttrad farhåga i detta afseende anfort motsattsen under revolution; men ehuru en revolutionerande Riksför - Ben Ii Martil. 7°7 samling, som sjelf bryter alla lagar, haf svårt att fordra deras iakttagande af andra; formad* de, det oagtadt, Mirabeau med några ord* qväfva allt störande i Lagstiftande församlingen. ”När nationens representanter haft den godheten tillåta medborgare åhöra deras öfverläggningar?! är å deras sida, tysthet och ordning en ovilkorlig pligt’*.
N:o 19 Af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, att tull måtte åsättas vissa landtmannaprodukter samt tullen A bränvin höjas. Den betryckta ställning, hvaruti jordbrukaren under de sednare åren kommit, och hvilken under den sednast förflutna tiden så försvårats, att en ofantligmängd af denna samhällsklass redan befinnes ruinerad, och samma öde synes förestå största delen af de öfrige, så framt icke snar hjelp står att vinna, har inom hela landet framkallat den största oro; och det år på Rikets nu församlade Ständer, som de hafva sina blickar fästade, för att erfara hvilka medel, som desse kunna uttänka, för att afhjelpa eller åtminstone så mycket som möjligt lindra den öfverhandtagande nöden. Säkerligen hafva många riksdagsmän, lika med mig, blifvit uppmanade, att efter yttersta förmåga verka för deras betryckta ställning och för sådant ändamål begagna alla lofliga och utförbara medel, men sättet är icke lätt att påfinna, helst orsakerna äro mångahanda och flera af dem räkna sin uppkomst sedan lång tid tillbaka, hvaribland i främsta rummet må nämnas den goda financiela ställning, hvaruti landet befann sig före 1857 års kris, då egendomspriserna och arrendena uppjagades till en omåttlig höjd och ett spekulationsbegär uppkom, söm icke visste några gränser. — Så länge jorden fortfor att stiga i pris gick allt väl, men denna gyllene tid räckte icke och kunde icke räcka länge.
Jag trodde och tror ännu att man lämpeligen hade kunnat begagna tillfället, då Tacksamhetens känsla tolkades, att såsom ett hopp, om hvars uppfyllande man var förvissad, framställa önskningar, dem man af Medborgsmanna pligt funnit sig påkallad att yttra. Ridderskapet och Adeln lemnade bifall åt min motion. Våra MedStänder hafva icke antagit Ridderskapets och Adelns inbjudning till bifall åt dess beslut. Öfvertygad att de förhållanden, som utgjort den Inhemska Näringsidkarens bekymmer, hvarken undfallit eller kunna undfalla Kongl. Majtts Nådiga uppmärk» samhet, skulle jag för min del anse det »520 Den 5I Juli e. m. vara fullkomligen likgiltigt, om det Särskildta Ut.-kottets Betänkande särskildt framlemna?, eller otn det åtföljer de flera Besvärsoch önskningsmål, hvilka genom Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet blifvit bearbetade. Men icke alla äro komne derliän att de kunna motse framtiden, utan att hvarken af önskningar eller af farhågor oroas; den enas lugn kan vara en frukt af hans individuella förhållanden, dén andras kan vara helt och hållet beroende af de allmänna. Får man förundras deröfver, att han yttrar sina bekymmer? Sådan är val nu i allmänhet den Inhemska Näringsidkarens förhållande relativt till den som idkar utrikes handel. Knappt har den afslutade freden .födt hoppet att Capitalerna skola ifrån KustStäderna återgå till de inre näringarna; så oroas sinnena genom den stora vinst sorn af Östersjö Compagniet höfvas Capitalisten. Hvem inser icke dessutom att inhemska Näringarnas återförande till deras rätta förhållanden inbördes skall i verkställigheten möta stora .syarigheter, och alla derhän syftande steg länge och starkt skola motarbetas af alla dem, hvilka under den förflutna tiden fått .varian att vinna mycket. Hvem känner icke ändteligen att här som annorstädes - V. 2.
I strid emot hvad Hr von Rosen anfört, får jag nämna, alt sjötångens begagnande till gödningsämne på Gottland är nära ett uråldrigt bruk derstädes, och att sjötången tillhör de hemman, sorn hafva sådana stränder, der den uppflyter, och kallas på pr ovincialspråket släkdyor. Dessa hemman hafva derigenom ett högre värde än de hemman, som sakna sådana stränder, der tång kan fås. Denna sjötång har från uråldriga tider ansetts tillhöra de hemman, vid hvilkas stranderden flutit i land, och inga andra hemmansägare hafva kunnat åtkomma densamma annorlunda än genom köp ifrån det hemman, som tången tillhör. I det hela af frågan får jag tillstyrka återremiss på det skal, som Frih. Cederström i afseende på allmänningarna , äfvensom , hvad Skåne beträffar, Hr Landshöfdingen i Malmöhus län anfört. Hvad Gottland angår, göres der intet behof af några öfverenskommelser, ty der hafva de gjort sig sjelfva. Frih. Gederström, Anders: Man har sagt, att sjötång vöre något, som tillhörde det allmänna och icke den enskilda, något, hvarutaf hvar och en kunde blifva delaktig, blott man kunde åtkomma densamma. Jag undrar hvar den lag finnes, och önskade att man ville uppgifva hvilken lag, som stadgar slikt. Jag tror tvertom, att hvar och en, som har sjötång på sina ägor, är berättigad, ej allenast att använda den för eget behof, utan älven att förhindra andra att densamma åtkomma. Efter mitt förmenande skall den af Utsk-.n föreslagna åtgärden endast leda till ett onyttigt bråk för de Konungens Bef:h:de, som dermed komme att att taga befattning, emedan det alltid skall komma att bero af strandägaren alt säga nej lill en sådan framställning; och hvartill tjenardet väl alt sysselsätta myndigheter med uppdr ag, hvarmed de ej kunna något uträtta?
Arm i arm vandra de unga, de lyckligw, de glada paren, medan mammorna, placerade p l salens lAngbankar, och befalet, der och h a r i d6rrarne, skanka hAllning och vardighet At festen. Ingen annan traktat bestils &amp; n, för damerna litet lemonad och mandelmjölk och för herrarne ett glas punsch Supén I r obefintlig .. Nen dess roligare bar ungdomen, som derigenom f&amp;r dansa dess langre, Smliningorn börja mammorna se p i sina, ar och gasps anständigt bakom solfjltdrarne. Ändtligen utpeka da unga med en undertryckt suck dansprogrammets sista polka, sista fransas och ock otkterkalleligen shta vals! Men d&amp; valsar man icke heller, man flyger, man störtar, ls htinder man rusar. Orkestern slutar, men b l ~ ~ d r a t a klappande a P., begara annu niigra hvarf, bara tre, bara tv&amp; ack bara ett e ~ d till De beviljas; tonerna ljuda A nyo, och de brokiga lyckliga paren hvirfla kl. slir ' / 2 !2 och orkeannu e n. gkng igenom salen, d i plötsligt stern vid reprisens sista takt g8r ett tvart ackord. Derefter en fanfar - tecken till balens slut, och sh a r det förtjnsslade, ~j~rnförligs nöjet förbi! Sa bar det Ater ned för trapporna och .h i toalettrummet. Utkommen derifrh och val papelsrad, finner den sköna Ater vid dörren sin kavaljer, som nu ledsagar henne och msmman till vagnen. Bbrren öppnas, mamman instoppas, dottern inhoppar, iirnnui ett f t m i l - och vagnsdorren slBs igen. Men p&amp; bada sidor om glaset vexlas anau en sista blick, s&amp;. oskyldig och glad, som den kanske aldrig sexlas mera har i Ilfvet,. Louisa May Alcott. nr en engelsk tidskrift hämtade meddelanden. May Alcotts lif torde icke heller för svenska.
Hos oss, der Adelar af folkmängden lärer vara sysselsatt med åkerbruk och obegagnad jord lill vida större rymd än den begagnade ännu finnes, kunna sädsne utvandringar icke komma i frågay så vida den obegagnade jorden får begagnas. Vi äga visserligen icke uti Sverige dessa stora possessionär i privatas händer, som verka så stora ojeinnheter i enskifta förmögenheten, och hvilka i nästan alla andra länder sig förete. Vi äga icke eller dessa Majorals-lagar, som utestänga en del af folkmängden från dea jord, hvaruppå den blifvit född, ty jord af hvad beskaffenhet som hälst kan här ägas oell besittas af hvar och en. Men vi äga en jordens fördelning uti hemman, och vi hafva äfven länge haft lagar, som försvårat hemmansklyfningén och beredt osäkerhet i besittningen af jord för innehafvare af mindre lotter. Detta har hos oss till någon del verkat enahanda som majoraterne annorstädes och skall ännu mera bringa arbetsklassen i uselhet och jordbruket i förfall, om dessa lagar återupplifvas och skärpas, i afsigt att motverka folkökningen. De som nu pössedera hemman eller större hemmansdelar lämna villigt hjelpsamma händer lill dylika repressiva åtgärder, ehuru de icke stå tillsammans, hvarken med deras egna eller allmänhetens fördelar. Argumenter i den delen saknas icke och jordhruels höga beskattning samt vidlådande mångfalldiga onera, anföras med en växande o.reda'gjord ifver'. ; ;:>:>"• 'c Ilning och' bördor äro sä utomor* Att' erhedlertid icke jördens boställ . Ytligen tryckande, der jordens fört fair, tryckande, der jördens fortfarande fördelning■ medgifvils, skulle ines ordentlighet uti skattebidragens aflemiiande, bévisar. ga exetnplet mig närmare.
Uti 2:dra momentet af § 33 utbyttes orden: ”Befinnes någon nyttja brån vins-panna, som innehåller öfver” emot orden: ”Befinnes någon 496 Prot.-utdrag den 4 Juli 4848. nyttja en eller flera bränvins-pannor, som hvardera eller gemensamt innehålla öfver.” liro §§ 39, 41 och 55 ansågos böra ur förordningen utgå; 12:o Senare momentet af § 66 ansågs böra erhålla följande lydelse: livad i denna författning förordnats, skall tjena till efterrättelse ifrån och med början af år 1849, ifrån hvilken lid hittills gällande föreskrifter i ämnet komma att till kraft och verkan upphöra. Från Hög v. Preste-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets memorial N:o 205, i anledning af från Riddbr skåpet och Acleln samt Bonde-ståndet erhållna åler remisser å Utskottets betänkande N:o 30, angående 1845 års revisorers berättelse. Lades till handlingarna. S. D. Föredrogos ånyo och. bifollos Banko-utskottets följande utlåtanden: N:o 63* öfver väckt motion om beredande af tillgångar å Banken för det till rustnings-kostnader beviljade serskilda kreditiv; N:o 64, i anledning af väckt motion om förändrad prägel å silfvermyntet, m. m,; N:o 66, i anledning af Kongl, Maj:ls nådiga proposition, angående tillåtelse för Banken och Riksgälds-kontoret att, i utbyte mot, nu innehafvande obligationer af arméens ackoids-amortering,s-fond mottaga nya sådana, ställda på förlängd iniösnings-tid. S. D. Yid ånyo skedd föredragning af Bevi/lnings-j Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens utlåtande JNko 2, i anledning af' gjord'a anmärkningar vid sammansatta Utskottens betänkande N-o 1, angående grunderna för rättigheten att tillverka och omdistillera samt i minut försälja bränvin, äfvensom för beskattningen dervid, stadnade Ståndet i följande beslut:]
Landtmannapartiets utvecklingshistoria är tecknad i detta häftes främsta uppsats; vi hade blott att här som hastigast inregistrera namnet, och härmed afsluta vi våra utflykter på ett område, som är ofantligt. Af stort intresse äro de olika nuvarande partibildningarna i Tyskland— af så mycket större betydelse som man ju finner Bismarck med en exempellös virtuositet balansera dem emellan och begagna dem han för tillfället behöfver, men att närmare inlåta sig härpå, skulle för oss blifva alltför vidlyftigt. Partinamnen framstegsparti, de nationalliberala, frikonservativa, ultramontanerna m. fl. se vi ju dagligen omtalas. Enligt uppgift i National-ökonomisk tidskrift (Kjöbenhavn 1879) skall L. Reybaud vara den förste som år 1835 eller 1836 begagnat ordet socialism, haraf man sedermera bildat socialist och socialdemokrat. Förutom, de båda ryktbara engelska partinamnen » whigs » och » tories » har man i ny-, are tid ofta hört omtalas Manthester-partiet, hvilken benämning uppkom omkring 1839, efter det att handelskolle-giet i Manchester gjort en framställning om upphäfvande af de engelska spanmålslagarne; sedermera har uttrycket » manchestermän » blifvit liktydigt med beskyllningar för materialism, dålig patriotism och dylikt. Märkligt är under den nyaste perioden det franska opportunistpartiet med dess motsatser till högern och venstern. Ett parti, som spelat en stor roll i Danmark är den förenade venstern, i afse-ende hvarpå vi erinra om F. Hammerichs 1875 utgifna broschyr: » Grundtvig og det forenede venstre ». Dem som önska en närmare kännedom om de politiska partiernas allmänna historia kunna vi hänvisa till Wachsmuth: » Geschichte der politischen Parteiungen alter und neuer Zeit », i flera volymer; till Bluntschlis och Braters » Staatswörterbuch » i kortare sammandrag, samt till Friedrich Rohmers » Lehre von den politischen Parteien ».
Hr Dalman: Ej heller jag kan gilla den föreslagna §:n. För mig framstår det såsom särdeles svårt för lagstiftningen att med tillräcklig noggrannhet finna ett bestämdt begrepp, motsvarande den insolvens, som betecknas dermed, att en köpman inställt sina betalningar. Enl. Franska lagstiftningen äro, som bekant, inga andra än de, som lagen eller domaren uttryckligen förklarat vara köpmän eller industriidkare, berättigade att göra konkurs. Egendomens afträdande betraktas enl. denna lagstiftning såsom i vissa bestämda fall utgörande en gäldenärs ovilkorliga skyldighet. Vid sådant förhållande är det ganska konseqvent, ait hvarje borgenär, äfven den hvars fordran icke är förfallen, anses berättigad att framtvinga skyldighetens fullgörande, d. v. s. tvinga till konkurs. Då deremot Utsk:t bibehåller det gamla Svenska systemet att betrakta konkursen såsom ett slags beneficiurn för alla gäldenärer, utan afside derpå om de äro affärsmän eller icke, synes det vara mycket oegentligt att, i afside på hvad man kallar köpman, medgifva innehafvare af icke förfallen fordran rätt att tvinga till konkurs, d. v. s. hota med ett sådant tvång, om han icke på förhand får betaldt för sin fordran. En sådan rättighet skulle utan tvifvel, i stället att gagna borgenärerna samfäldt, lända dem till skada och förfång, och kunna föranleda de betänkligaste missbruk och prejerier af illasinnade borgenärer. Lika med Hr Gr. Mörner finner jag äfven Oen 11 Juli e. m. »1 det kunna blifva ganska vådligt, om en köpman skulle kunna tvingas till konkurs, emedan han en vecka underlåtit att fullgöra ett i närvaro af notarius publicus och tvänne vittnen framställdt kraf af en skuld, den en borgenär behagar anse »klar och förfallen». På dessa skäl yrkar jag återremiss. Gr. Sparre: Vi äro nu inne på en af dessa frågor, af hvil kas utgång det beror, huruvida vi komma att tillegna oss de grundsatser, som förefinnas i den Europeiska lagstiftningen, eller icke. I hela verlden är såsom ett axiom antaget att, då en person ej kan tillfredsställa sina borgenärer, det är af vigt, att han så fort som möjligt försättes i konkurstillstånd.
In stäem krorocolli A. 6. Lilverstol^s, Den 12. Junti, eftermiddagen. klsnum klockan 4 5' Efter nlkannagifwande as Herr Grefwe» och LandtMarskalken, det Herr l^lvrclsriltolxa, ^.näors, begärt at tala, yttrade sig Herr d>l or äsnstolxs. En wärd, men nu franwarande, Ledamot har för slera kisni-dagar sedan Ho6 Ridderskapet och Adeln wäckt en sräga, som da tycktes gourers alla, nämligen huruwida Fullmägtigs as Ridderskapet och Adrin uti Riksens Ständers Landas kunna tillätas ak biwista Riksdagar. As hwad som händt denna Riksdag, tyckes denna fraga wara af mycken wigt, och nu »värdigt Ridderskapet och A» deln, at stadga någon Lag i detta fall; afwenwäl får sag ödmjukeligen fraga hwad dag justsrmgsn af »vara krolocoller kan komina at företagas. Hans Lxcellencs Herr Grefwe» och Landt - Marskalken, krvracullern» skola justsres sä snart de blifwa färdiga; och hwad den andra sa, ken angär, har jag förut andra ina!, at föredraga RidderDapet och Adeln. Uplästes följande af Herr LlinZtporr, Qsrär^ inglfna DiÄs NiLn: Igenom de af Ridderskapet och Adeln hallna wal, har e>, wärd Ledamot af andra Clatzen, Herr Staks.LscrslsrLrsn och Lommsnäeursn I-s§ri!,rin§, bliswik »289 blllwit Fullmägkig för sömma Gast uri Riksens Ständers Lancjue: och Ridterskapet och Adeln kan med ali säkerhet räkna pa de nyttigaste fölider af hans trögna rakflag.
€D?ufeum tillfiorige taf?orv famf för ett Nataral?bbi|loti(rt 'DJiufei inrdttanbe; 76:0. — angaenbe ofroerlemnanbe till 9viBgdIb£?Sontoiret af ofmerffotten pa ©tat»roeri:et$ tnfomfler; 77:0. ben 6 dTcooember, angdenbe af dtfpillige ^ fen (leman rotb £anb$? Staten i ^Beflerbotten./ @fdne oel) SCBeflmanlanb, foft tillofning i bera3 16? ning£?fotmdner: 78:0. ben 9 November, angdenbe f. b hillmanna 93lagajiné?Snrdtt? ningens? förvaltning od) utrebnmg; 79:0. angdenbe ett beroilfabt fcrffilbt anjlag för ben npa elementar? eller fProf?©folan t ©tocfljolm; 80:0. jben n 91ooember, angdenbe beflribba utgifter ccf> bevil/abe af? dr-ifningar d ofmerfTotten af 0tat6verfetg infomfler,; 81:0. angdenbe bemil/ab belöning dt Ekenmarkska (lag? teti/ för förbättringar i rodfnabéfonflen; 82:0. i anledning af &ongl. dOlaf:^ 9idbtga Slemijj d fDef; Q3efann:ng$öafvanbe$ i SBe fiman (an b 6