Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men när den främmande herrn, som var klädd i hög hatt och binockel på näsan, fick se Petter, så började han skratta och sade åt patron: »Se på den där! Han tittar ju i nordvest.» Alla pojkarne hörde det. Och se’n var det afgjordt, att Petter tittade i nordvest. Ingen visste egentligen, hvad det kunde betyda. Men alla tyckte, att det var kvickt. Och Petter själf föreföll det som det värsta öknamn, han någonsin hade hört, just därför att de andra tyckte, att det var så roligt. Värst var det i alla fall, när flickorna sade något åt honom. Ibland blef Petter arg och tog igen. Men ibland gick han upp på skullen och grät för sig själf, när han tänkte på sitt öga, som aldrig kunde se rätt på världen, ja, som inte en gång kunde se nå’nting als. Ty Petter hade själf lust att säga både ett och annat åt flickorna. Men han tordes aldrig. Så fort han tänkte säga något, såg han genast sitt fula öga i tankarna, och då domnade orden bort på hans läppar. Andra kunde säga sin mening med ögonen, så att för dem var det altid lättare. Men det kunde inte Petter, och därför fick han behålla sina funderingar för sig själf. I all tysthet hade Petter emellertid som man säger, kastat sina ögon på Klara, en duktig, blond jänta, hvilken tjänade hos rättarn. Rättarns bodde i en stuga för sig, som låg bakom statbygningen. Men de begagnade samma brunn, samma sophög och samma vedbacke som de andra statarna. Därför hade Petter många tillfällen att titta på Klara, och han försökte altid laga så, att han kunde få se henne, åtminstone ett par gånger hvar dag. Han tyckte, att Klara var utmärkt vacker. Hon hade så’na pigga, trefliga ögon, tyckte Petter, och när hon skrattade och vickade på sina starka höfter, förekom det honom, som om han aldrig i sitt lif skulle kunnat få erfara en större glädje, än om han fick ta henne om lifvet och sätta henne i sitt knä och kyssa henne, just när hon skrattade. Men det tordes han aldrig tala om, fast han nog såg, både att de andra pojkarne brukade tillåta sig dylika friheter, och att Klara å sin sida ej häller tycktes upptaga det illa.
För närvar:de måste qvarnegaren åtnöja sig med den afgift, som af K. M:s Befh:de i länet åsättes; men då denna handtering blir frigifven, skulle det kunna inträffa, att qvarnegarne inom en viss trakt kornme öfverens om att höja afgiften, hvaremot icke genast funnes något korrektiv, då ortens innevånare i alla fall vore tvungna att mala hos någon af dem, äfvensom det är tänkbart att, om vattenbrist uppstode vid de flesta qvarnarne i en ort, och de qvarnegare, som kunde emottaga mäld, begagnade konjunkturen och höjde tullafgiften, konkurrensen blefve den mätare, som reglerade tullafgiftens belopp. Frih. Cederström: Då R. o. Ad. nu torde vara trött på ett långvarigare malande i denna qvarnräntelråga, vill jag blott, med instämmande i hvad Gr. Mörner yttrat, erinra Frih. Stjernstedt, alt motionen icke innehåller ett ord till antydan derom, att qvarntullen skulle komma att nedsättas derföre att qvarnräntan blefve upphäfd. Frih. Stjernstedt: Den lag, som gäller i alla andra fall, lärer väl också komma att göra sig gällande i detta, —■ eller Den 29 November f. m. 227 att det är den fria konkurrensen, som gör det möjligt att få en vara för billigaste pris. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef motionen jemte yttranderne remitterad till Stats-Utsk:t. Föredrogs ånyo och remitterades till Lag-Utsk:t Hr Charpentiers d. 28 d;s bordlagda motion, N:o 115, om sättet och vilkoren för anläggning och begagnande af mjöloch sågqvarnar. Föredrogs ånyo Hr Lagerhjelms, Gustaf, d. 28 dennes bordlagda motion, N:o 121, ang:de anslag till hästafvelns förbättrande. Frih. Braunerhjelm, Ferd.:
Såsom nyligen fullbordade odlingsarbeten anföras tappning af sjön Björklången i Nyed, samt Welen, Flaten och Kläggen i öfre Fryksdalen. Dessutom pågår sänkning af Björken och Hån i Fryksdalen samt Säfsjön i Jösse härad. Inom Eda och Ny socknar omnämnas sjösänkningar till 5000 tunnlands vidd. Den högländta odlingsmarken inom Fryksdalen uppskattas till 6895 tunnland och den ännu vattendränkta till 10268 tunnland, hvaraf en ej ringa del redan är under bearbetning till åker och äng. Hästar inköpas från Norge till de flesta delar af länet och särdeles till Fernebo härad. Boskapskreatur uppköpas egentligen till sistnämde härad, hvaremot de sydligare sock narne uppföda i det närmaste tillräckligt för behofvet, och de nordligare samt gränssocknarne afsätta sådana till Norge. Med ladugårdsprodukter är förhållandet enahanda; dock afsättas sådane numera från flere trakter dels inom riket, dels till Norge. Orebro Län. Den till vidden inskränkta men bördiga Nerikesslätteu, utgörande vestra ändan af Mälareoch Hjelmaredalen, frambringar numera landtbruksprodukter af alla slag till afsalu dels åt ofvanliggande bergslagsorter inom Örebro och Karlstads län, dels på Stock holm. Den innefattar Örebro, östra delarne af Edsbergs och Grimstens, Hardemo, samt norra delen af Kumla, Skyllersta och Askers härader. Dessutom frambringa Fellings B ihan g fl 18 bro och Glanshammars härader äfvensom Sundbo härad öfverskotter af spannmål, hvilka de förstnämde häraderne afyttra dels på bergslagen, dels till Stockholm, och det sistnämda merendels förvandlade i brännvin till bergslagsorterne och annorstädes. De egentligen spannmålsköpande trakterna, som äro de norra och vestra bergslagerne, erhålla sina behof förnämligast från förutnämde sädesbygder inom länet, samt från vestra delen af Nyköpings län och till ringa belopp från Westmanland. Karlskoga härad samt en del af Nora och Lindes socknar producera för närvarande spannmål till eget. behof, hvilket förhållande äfven inom kort torde utsträckas till den sydöstra delen af länet, som gränsar till Östergötland.
Utgöres gåfva af ett kapital, utgår deraf Ben 6 Juni e. m. 8!) direkt bevillning. Enahanda är förhållandet med arf och testamente. Jag vill dock icke påyrka bifall till hvad i min motion blifvit föreslaget, enär det torde vara omöjligt att nu lyckas genomföra denna motion i sin helhet, utan anhåller allenast om propos. på Utsk:ts förslag, såsom åtminstone i någon mån med rättvisa och billighet öfverensstämmande. Gr. Liljencrants: Man hör icke sällan talas om beskattningar, som kallas: »t. o. m. odiösa.» Den benämningen anser jag verkligen denna beskattning förtjena. I detta fall är det staten, som i viss mån konstituerar sig till arftagare. Jemte denna beskattning af 5 proc. skall, ungefärligen samtidigt, äfven kartan till bouppteckningen utbetalas. Om t. ex. en person erhåller arf eller gåfva af ett fideikommiss eller annan egendom till värde af 100,000 rdr, så uppgår vanligen inventariernas värde vid en sådan egendom åtminstone till 15 ä 16,000 rdr. Lägger man dertill 5 proc. bevillning å egendomens nyss uppgifna värde, så kommer egendomsinnehafvaren att, omedelbart efter sitt tillträde till egendomen, ikläda sig en skuld af några och 20,000 rdr, d. v. s. jf:del af egendomens värde. Om nu denna egendom endast lemnar 4 proc. i afkastning och egendomsinnehafvaren får betala C proc. för sina upplånta penningar, måste man medgifva att gåfvan af en sådan egendom icke är ett så afundsvärdt förhållande, som staten betraktar detsamma. Motionären har således haft ganska godt skäl att anse, det staten i detta stadgande egentligen endast ådagalagt en håg att lägga sig till penningar. Denna håg är dock af ganska vansklig art, ty den kan icke betraktas som en beskattande åtgärd, utan, rent ut sagdt, som ett tillegnande af annans egendom. Då jag således anser att (Jtsk:t, långt ifrån att böra klan dras, tvärtom i detta fall gått rättvisan till mötes, tillstyrker jag bifall till dess hemställan.
Är det ett sådant minne du bör nära i din själ (Högt) Jag ser det nog: min maka har förekommit ert sinne emot mig; min oskuld är af er misstänkt, och ni dömmer mig värd det öde jag erfar. Vare långt från mitt hjerta en så brottslig fördom! Oväldig i mitt omdöme... (Med ömhet och half röst) För väl underrättad om kärlekens makt, om det grymma öde som för hjertan i bojor, mot deras vilja, mot skyldighetens lag, nalkas jag er ej med hot af himlens stränghet, med fruktan för dess hämd; men att rätta den villa, T HEOTIME . E LVIRE afsides. 116 som förleder ert hjerta... att deltaga i edra sorger... att dem trösta genom mina råd. sätter sig i en länstol på något afstånd.) (Han ger henne tecken med handen att sätta sig, och Öppna derföre utan fruktan ert hjerta för mig. Ack om ni der kunde se, så skulle dess renhet öfvertyga er! Det är ej blott jag, det är äfven er maka, som bör öfvertygas... Han tror ert hjerta från honom skildt... Han tror en annan deri herrska. Jag vet det; men hela min vandel borde rättfärdiga mig för hans ögon, och jag vet för mycket värdera min dygd att nedstiga till undskyllan. Jag bekänner det: oskulden har rätt att föra detta språk; men är det ej med för mycken stolthet blandadt, då er make tror sig äga bevis, som billiga dess svartsjuka? Jag ser att han upptäckt alla sina misstankar för er. (Efter en liten paus, med mycket lugn och värdighet) Känn derföre mitt öde: det skall visa er min oskuld. (Med annan röst) Af lika börd som han, lupo mina första ungdomsår i naturens, i vänskapens sköte. Jag kände ingen annan känsla, än den en öm moders omsorg uppväckte i mitt erkänsamma hjerta, och den sötma E LVIRE . T HEOTIME . E LVIRE med värdighet. T HEOTIME . E LVIRE sätter sig. 117 en väns förtroende ingöt i en själ, full af liflig känsla... Lycklig, om
Schwan väckt motion, biföllos utan discussion, men då sedermera förekom 3:dje punkten, ang:de en af Hr C. C. Hörnstein väckt motion, yttrade sig Hr Nordenfelt, Enar Wilh.: Ehuru Utsk:s Betänk., så vidt jag kan förstå, innehåller tillräckliga skäl för det beslut, hvari Utsk. stannat i förevande sista punkt, hafva dock åtskilliga ledamöter reserverat sig mot detta beslut. Jag anser mig derföre, såsom tillhörande Utsk:s pluralitet, böra ännu närmare utveckla de motiver, som föranledt Utsk. till den hemställan, som nu utgör föremål för E. o. Ad:s pröfning. Dessa motiver äro nemi., att Utsk. antagit, det ifrågavande sedlar skulle till största delen vara förkomna, och således icke skäl vara att förmoda, det de för framtiden skola särdeles hårdt betunga Bankens tillgångar. Denna slutsats har Utsk. vågat draga dels af det erkännande, som flere af dess leda - Den 4 Mars e. m. 41 möter gjort deraf, att de ieke sett dessa sedlar i rörelsen användas, ett förhållande, hvilket jag hemställer till Eder, mine Hrr, om icke äfven J kunnen vitsorda, och dels äfven af den vid Utsk:s Utlåt, fogade tabell, som, ehuru deri icke uptager summorna för den årliga inlösningen af dessa sedlar, utan blott summorna af de sedlar, som vid hvarje års slut funnits utom banken, dock, vid jemförelse mellan dessa summor och de årliga inlösningsbeloppen, utvisar dessas förhållande till hvarandra i enlighet med följande siffror: 159, 83, 204, 31, 30, 20, 21. Denna serie för 7 år tillkännager en bestämd tendens till förminskning i sedlarnes antal.
StatsUtsk. har visserligen icke afsett detta, men deremot bar Frih. Palmstjerna i sitt förslag så gjort, ehuru Hr Printzensköld icke fästat sin uppmärksamhet derpå. Frih. Palmstjernas förslag innefattar nemi., att först sedan fullständig utredning af detta onus’ beskaffenhet hunnit ske, samt regementet fått ersättning i statsmedel för hvad det förlorat, skulle afgiften upphöra. Frih. Cederström har derefter mot nämnde förslag anmärkt, att karaktärshuset på denna kungsgård skulle komma att förfalla om förslaget antoges, till stor skada för regementet. Denna uppgift bar emedlertid, efter min öfvertygelse, icke något att skaffa med förevarule fråga, ty sedan kungsgården blifvit förvandlad från chefsboställe till en för regementets räkning utarrenderad egendom, så är det klart, att karaktärshuset icke mera skall underhållas såsom ett chefsboställe, utan endast såsom ett boningshus å ett utarrenderadt boställe, och så vida det icke betraktas som kunnande stå i evighet, så kommer det i alla fall, efter de reglor som nu gälla för dylika boställen, att så småningom förfalla för att slutligen utdömas. Men, säger man, det skulle icke komma alt förfalla i fall ifrågavande skyldighet till detsamma utgöres. Vid denna anmärkn. förbiser man likväl att nu icke år fråga om att beröfva regementet sin inkomst, utan att förvandla en natura-prestation till ett bestämdt statsanslag. Om ifrågavande förslag antages, och regementet anser för sig tjenligt att äfven hädanefter använda denna inkomst till underhåll af ifrågavande karaktärshus, sä blir det naturligtvis i alla fall underhållet, och regementet kan vä! aldrig förlora uppå att få sådant till sitt fria val, då denna inkomst äfven kan fä användas till äfven andra nyttiga ändamål i och för regementets räkning, hvilket deremot nu icke kan ske. Hr Sandströmer, And. Peter: På sätt 2:ne föreg:de talare, Frih. Palmstjerna och Gr. Lagerbjelke anmärkt, är förhållandet med ifrågavande afgift sådan, alt ätskillige hemmansegare i trakten af Näs kungsgård af ålder haft sig ålagdt vissa tjenstbarhet i och för underhållet af byggnaderne å Näs kungsgård. Frih.
Upplästes följande: Riksens Högloflig» Ständers Allmänna Ber smarsoch Oeconomiä-Utftotts Betänkande, i anledning af Herr Bergs-Rådet deäerlkecits samt Herr Assessor V. 5ckant2?s till Höglofliga Ridderftapet och Adelen ingifne och till Utftottet remitterade Memorialer, hwaruti af Herr Bergs-Rädet LsäarlieZk yrkas, att i anseende till den rika störd, hwarmcd Riket detta är stal! blifvit mälsignadt, och hwarigenom Sadespri ser - Den 4 November187 ferne redan betydligen fallit, Riksens Höglofliga Ständer samfäldt borde hos Kongl. Majck i underdånighet anhälla, att Spannemäls införsel frän Utrikes Orter mätte pä 6 Mannder förbjudas; hwilket äter af Herr Asseeor v. Lcbant?, pä anförde stal, bestrides. Dä Utskottet icke allenast saknar tillförlitelig underrättelse om den erhällne skörden, och hwad till fyllande af Rikets behof larfwas, utan ock finner, att i händelse af förbud, de som redan gjort reqvisition af Utländsk Spannemäl, hwilken således snart torde ankomma, skulle tillskyndas en förlust, oförenlig med rättwifa och billighet, sä anser Utskottet sä »väl i grund häraf, som äfwen af hwad Herr Assessor von Lokantz anfördt, det i förstnämnde Memorial projecterade förbud pä 6 mänader, nu icke wara lämpeligt.
Under förmodan att Rikets Utländsta Crcditorer 1 närwarande ställning wid en högt updristvcn Cours och en yiarkelig brist af Waplar stola lemna anständ med godtgörandet af sä wäl Capital som Räntor,. hafwa Riksens , - Stan - Den 11 April. Z19 Ständer till förekommande af en betydlig förlust genom dernsäledes mindre gynnande Conjuncturen funnit nödigt att tills widare inställa inbetalningarne hwareiyot enar Handels relativnerne blifwit äterställde och en läktare tillgäng pä Wäxlar beredd, Riksgälds -Contoiret mä begagna yppade utwägar att uppfylla ätagne och Contraherade förbindelser. Wid utremittcrandet af Medel hafwa Riksens Stän, der funnit ingen wist Cours kunna bestämmas, utan föreffrist i detta fall böra stadgas i den Jnstruetion StåtsUtskottet meddelar Niksgälds-Contoirrts Fullmägtige, men hwilken förestrift ej behöfwer underställas Riksens Ständers profning; ägandes derjemte bemälte Fullmägtige ej mindre att underhandla om förenämnde Interestens återgäldande, än att i händelse högst wlgtiga omständigheter skulle sädant yrka, emot skäliga willkor och utsträckt äterbetalnings-Termin negociera ett nytt Utrikes Län till godtgörande af de nu oliqviderade Interesicn, och Amalgamsasbctalningar.
Ståndet ingifna och sedermera tryckta Memorial mätte få medfölja, i anseende till mitt deruti yttrade Förslag till Fond för Allmänna MagazinsInrättningen, sorn jag anser mera tillräckeligt för ändamålets vinnande; och hvilket Förslag jag äfven ville underställa Höglofl. StatsUtskottets upplysta bedömande i hvad det rörer Bente-beräkning, som bör vara låg för ordinarie Dhcont-Eälter, men tal Böjning vid extra ordinaira tillfällen. Deu 7 Juli. e. m, Friherre Stael von Hollstein, Corfitz Ludvig: Att begifva mig långt in, på ett för mig okändt fält, och vederlägga FinanceProjecter, är icke min tanka; jag öfverlemnar det till mera krrnniga Män; jag har blott fäst min uppmärksamhet vid en af Friherre Boye yttrad grundsats, som jag hört äfven andra hysa; Friherre Boye har sagt, att en till höjd bragt Penninge-nöd ovilkorligen påkallade Biksens Ständers kraftiga åtgärd att afhjelpa densamma, men tillika hjelpa alla, men att i en så förtviflad ställning ett mindre ondt måste vika för ett större, samt att således de nödställde Jordbrukame af det skäl, att de voro de flesta till antalet, skulle hjelpas, ehuru det skedde på Capitalisters och Penninge-Lönlagares bekostnad, hvars förlust Friherre Boya anser blott temporair och hastigt öfvergående, ehuru det är solklart, att en sådan mesure skulle bringa mångfaldiga till tiggare-stafven.
5. pedr Upic paulsson. ^näsrs g,k>!qvlst. för Walbo Norfrän L er och Wester Hk dals Härad. singen och Wälle Härader L8. l.: 8. I^ils ^liisson^ Isräel Hansson. för Haradför Norra Möre, Sand» b.. 8. ochHandbörds Härader. I. tt. 8. L66 Den Ao Maj. ksbr lennon. Wester Järnbergs Bergslag. L. 8. klcor dl,tk5 ö7ztk55on. för Ofwan-SiljanS Fögderi, k. 5. k. Oxelberg. frän Carlskoga Härad. L. 8. 8r. kSIrinö. frän Lindes, Ramsbergs, Grythytte och Hallefors Bergslag. 7.. 5. Lric kebe-son. frän örebro och Glanssammars Härader, r.. 8. ^n<ier5 kengkrson. iWeflingSby Fellingsbro Härad. 1.. 8. Uslrel i ölwcrbyn för FryksLalS Härad. 1.. 8. blxltS IVl3tt550N, för Grums och Jötze HaradL. 8. Ivkzgnublil550». för Näs Härad. 1.. 8. kric LeUzs. frän Philipstads Bergslag. 1..8. Olof Lric55on. kfrän Norra Helsingland. I,. 8. kebr 7oli«N55on. ifrän Södra Helsingland, k. 5. tt,N5 ttgN550N. för Kopparbergs Fögderi. L. 8. pele ll.n6sr.!5Sn. frän Gagnef för Säthers Läns Fögderi. I.. 8. Olof?ebr5!on. frän Nora Härad. L. 8. ttsN5 ll2N5S0N. för Edbergs och Sundbo Härader, k. 8. Olof Pebr55on. frän Hardemo Härad, l.. 8.
Boyes meddelade upplysning ej förringar verkan af min anmärkn. mot redactionsförslaget, emedan detsamma väl förbjuder att för andra än pharmaceutiska behof nyttja distilleringspannor af större rymd eller antal, än tillåtet är, men förbjuder icke att för andra än pharmaceutiska behof begagna pannor till icke större rymd eller antal, än tillåtet är. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då votering af en ledamot, Hr v. Hartmansdorff, blifvit begärd, kunde den ej förvägras. Hr Dalman: Jag instämmer med Hr af Billbergh och får tillkännagifva, att, ehuru jag delar Frih. Boyes åsigt i saken, jag likväl icke kan deltaga uti votering till antagan . 8 H. 37 310 Den 36 Januari. de af något, som stadgar någonting helt annat, än man haf för afsigt att stadga. Frih. Boye: Skillnaden emellan Hr af Billberghs mening och iniu grundar sig rent af på ett missförstånd. Jag har aldrig trott, att frågan kunde vara någon annan, än den Hr af Billbergh sjelf framställt, nemi. att den ifrågavar. straffpåföljden skulle inträffa, om pannor af den beskaffenhet, som mom. förutsätter, nyttjas till brännvinsbränning. Skulle derföre något förtydligande behöfvas, så är jag glad att få tillfälle dertill, innan voteringen börjas. Hr af Billbergh: Efter Frih. Boyes sednaste förklaring torde kanske min i:sta propos. kunna antagas, nemi. att, med uteslutande af ordet eller på aldra raden, redactionen i öfrigt kan få blifva oförändrad. Upplästes till justering och godkändes följande voter:spropos:n: Den, som bifaller, att 2 mom. i 4i § af det utaf Bevilln. -, Ilagoch Oecon.Utsk:n framställda förslag till brännvinsbränningsförfattning skall erhålla följande lydelse: Apothekare, som nyttjar distilleringspannor till större rymd eller antal, än tillåtet är, för andra än pharmaceutiska behof, bote första gången såsom för olaglig brännvinsbränning , men andra gången dubbelt.
|2803| ungt fruntimmer af god familj med jämnt och gladt lynne önskar öfver vintern komma i ett aktadl hem i Stockholm eller dess närhet såsom sällskap och hjälp. Om så önskas, vill betala något. Svar inom 14 dagar till lÄsa », Iduns byrå. [2820] n ung anspråkslös flicka af god familj önskar plats i kortvarueller handskaffär eller som hjälp och sällskap åt äldre fruntimmer. Pretentioner små. Ett godt bemötande önskas. Svar till » É. L. A. », Arboga, p. r. f! Ar villig deltaga i inom hus fö- rekommande göromål. Undervisning kan meddelas i musik. På lön göres pj afseende. Svar torde godhetsfullt sändas till ^Alfhild », Sollefteå, p. r. [2798] Tjllt n bättre flicka önskar med det första plats E såsom sällskap eller att hjälpa till med somnad och hvarjehanda i ett hem. Svar emotses tacksamt af » Lotten », Stockholm. Iduns bvrå, (2S25] Stockholm Önskar ett fruntimmer plats såsom kassörska eller bokförerska. Den sökande har i flere år innehaft kontorsplai s oeh kan förete utm. betvg. Sv. t. &gt;A. H. », Iduns byrå. kompetent lärarinna söker plats i Y ngre, bildadt hem. Undervisning i språk, musik och alla skolämnen. Svar till .Duglig oeh Villig-., Iduns byrå, Stockholm. [2807] praktiskt, dugligt fruntimmer E tt med bildadt, godt, jämnt lynne, önskar plats som husmamsell eller värdinna i stad ell. på landet. Svar till » ITuslig oeh Enkel », Iduns byrå. [2808] E tt medelålders, bildadt fruntimmer söker anst. såsom sällsk., lärarinna ell. vårdarinna för minderåriga, eller gå husmoder tillhanda. Små pretentioner, utmärkta referenser. Svar sill » Anspråkslös 40 », Iduns bvrå. Doktor A. Företrädesvis magoch hudsjukdomar. ri972 - &gt; DUN 189Ö Handarbeten. Att förfärdiga pappersblommor. (Forts, o. slut.) Hvit prestkrage.
»Jag tror verkligen, att det är utomordentligt nyttigt att återse sina gamla flammor», sade Tofte, medan han lade socker i sitt te. »Man lär sig att bli tacksam för att ha undgått en förskräcklig olycka. Tänk om man alltid hade fått, hvad man ville ha! »Jaså, hon var så förändrad?» frågade Nina. Hon såg alldeles likgiltig ut, men hon kände sig på en gång så underligt lätt och lycklig. »Ja, ni kan tänka er!» fortfor Tofte. »Då jag sist såg henne, var hon en smärt, graciös brunett på tjugotre år, och nu, bara fem år efteråt, är hon en mager gammal dam med gulbrun hy och utstående kindknotor.» »Stackars liten! Hon har väl varit sjuk eller olycklig», sade Nina, som plötsligt hade fått riktig sympati för den obekanta damen. »Det vet jag inte», sade Tofte i en halft förargad ton, »men folk skulle verkligen inte ha lof att förändra sig så på så kort tid.» »Men om ni har hållit så mycket af henne», sade Nina, »så tycker jag inte att det skulle ha stött er, snarare smärtat er att återse henne så, och för öfrigt —» »För öfrigt?» »Jo, jag tycker, att om man riktigt håller af en menniska, så skulle det inte göra en något vidare, om hon blefve annorlunda till sitt yttre. Det är ju henne sjelf, hennes själ och personlighet man älskar och inte hennes mer eller mindre friska färg.» »Ja, ni har fullkomligt rätt», svarade Tofte. »Om det är deras själ man älskar! Men nu har jag just blifvit öfvertygad om, att jag inte alls har älskat hennes själ, eller att hon har mycket litet af den varan. En riktig qvinna blir alltid vackrare och vackrare med åren.» »Det var en orimlig fordran», sade Nina. Hon tänkte på, att hennes hår hade varit tjockare och hennes kinder rödare, då hon var tjugo år, än de voro nu. Hon kände sig gammal. »Nej, inte alls», svarade Tofte. »En qvinna är först helt utvecklad, när hon är trettio år, och då först börjar hennes personliga skönhet.