Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bankens grundfond vid realisationens början var ej större än 4,400,000 308 Den 12 April f. m. r:dr, den är nn 10,000,000, och Slaten, sorn är belastad med sä stora utgifter, är skyldig denna Bank 5,000,000 i obligationer; vi öfverkorsse dem belt simpelt. Banken, skall man säga, tillhör Sländerne, Riksg.cont. tillhör ock Ständerne; hvarföre skulle vi ej kunna qvitta denna skuld? Ett sådant förhållande kumle aldrig inträffa, om Konungen ägde alt deltaga i bancolagstiflningen; men då så icke är, kan icke eller jag biträda att öfverlemna Bankens säkraste fordran till Riksg.cont. Dessutom ber jag alt få fästa uppmärksamheten på, att det för Banken, vid svåra kriser är särdeles lätt alt lagsöka enskilde och af dem utkräfva sin fordran, men Banken kan ej lagsöka Riksg.cont. eller Staten, och får på det sättet icke eller ut sin fordran, om Ständerne i en framtid föllo på den tankan alt öfverkorsa fordringsbevisen. För öfrigt torde afseende böra fästas derå, att om, efter en infallande kris-, Banken skulle nödsakas alt försälja en stor del af de innehafvande Riksg.cont:s obligationerne, så och enär desamma icke äro i den allmänna rörelsen kända, då statspapperssystemet icke är organiseradt, och obligationerne egentligen befinna sig hos några få affärsmän, eller i publika cassors vård, så är det att förmoda, att en försäljning af desamma, vare sig utomlands eller inom Riket, skulle för Banken medföra förluster. Deremot tror jag icke, att Banken, som, enligt en efterföljande § i detta betänk., skulle berättigas att upptaga lån, till ett belopp af t. o. m. 3,000,000, skulle få svårt att, för utgifvande af obligationer, försedde med Konungens sandmo, erhålla denna summa på hvilken utrikes penningcmarknad som helst. Jag tror, att Banken, med sin kända grundfond af 10 millioner, skulle för obligationer, sanctionerade af Konungen, åtnjuta större credit än Riksg.cont.
Den siste värde Talaren har, såsom skäl för bibehållande af 3 procents sedlar, åberopat Ridderskapets och Adelns genom votering fattade beslut om Creditivets förblifvande vid 800,000 R:d., och säger sig icke kunnat förmoda, att man genom borttagande af 3 procents sedlar äfven ville borttaga Crediten. Att Crediten för Götha CanalDjscont skall Den y Augusti e. m. blifva mindskad efter detta Riksmöte, då Riksens Ständer anslagit betydliga summor till Canalens fullbordan — synes mig alldeles obegripligt. Det är tvärtom mycket anledning tro, att Crediten härigenom skall förökas. Det vore åtminstone ett alldeles nytt förhållande, om förtroende till ett företag kan mindskas i mon af som tillgångarne blifva förökade. Att det skall träffa Låntagarne svåra olägenheter genom upphäfvande af 3 procents sedlar, är en lika hotelse, som gjordes då man yrkade att få Creditivet i Banken fördubbladt. Detta skall säkert alltid blifva ett kraftigt skäl för att tvinga Riksens Ständer att bevilja de aldraorimligaste uppoffringar åt Götha Canal; tyman skall alltid förstå framställa Låntagarnes blifvande nod och förlägenhet, såsom följder på afslag af de fordringar som göras. Dä bland den stora mängd, sorn äro skyldige i Disconterna, allt för fa äga tillräcklig kännedom för att bedömma sitt eget, än mindre det allmännas, sanna interesse, skola de också i denna del alltför lätt blifva förvillade och af fruktan för uppsägning, bifalla allt hvad som äskas. Jag inser icke, hvarföre DiscontDirection mer hädanefter än hittills skall behöfva infordra några lån. De beviljade 300,000 R:dr ärligen böra väl snarare förmindska än öka behofvet deraf. 1 stöd af hvad jag nu i korthet anfört, äfvensom med anledning af de särskildta yttran - Den 5 Augusti e. m. den, hvilka åtföljt Höglofl. EancoUtskottets Be* tänkande, yrkar jag, att Götha CanalDiscont måtte förbjudas från nasta års början utgifva 3 procents sedlar af hvad valeur sorn heldst.
friska och gamla ärr, ros, hettblemmor, fistlar, vårtor, brännsår, förfrusna lemmar, klåda, utslag, spruckna, sträfva händer m. m. och förtager hufvudvärk, susning, reumatism, gikt, The Rauen åkes af de flesta förnämsta professionister i Begär katalog. Rikstelefon n:r 16. örvärk m. m. Detta medel bör, såsom första hjälp, icke saknas i någon familj, i synsåväl England s o m Amerika. Nytt! » Cnoclait&gt; (Chocolat au lait). nerhet under influensa-,., koleraeller andra epedemier. Ett enda prof öfvertygar bättre än någon kungörelse. Akta är denna balsam endast, om hvarje flaska är tillsluten med Gör ett besök och bese maskinerna innan köp af velociped göres. Högsta närande födoämne i fast form. silfverkapsel, som bär min firmastämpel: Adolf Thierry, Apotheke zum » SchutzHygienisk, absolid bakteriefri. För en barn och Obs.! Stort lager af såväl herr in Pregrada » och är försedd med ofvanstående gröna skyddsmärke. Hvarest svaga personer. Liten volum, starkt näri engel ngsej depöt finnes torde man beställa direkt under adress: Sclmtzengel-Apothelee des Ä ämne. För sportmän, militärer etc. Från Velociped » &amp; Styckegodsaffären, Thierry in Pregrada bei BoJiitseh-Sauerbrunn, Österreich, Franko hva Amedée Xohler &amp; fils, H. M. Drottninstation i Skandi n avi e n kosta 12 små eller 6 dubbelflaskor kr. Mindre sändas icke. gens hofleverantörer, chokladfahrik i Lau47 Rådmansgatan 47. sanne. Begär » Choclait till ätning * {Tinnes äfven till kokning) i bättre Speceriaffärer, Sändas mot efterkraf. Allm. Kraft och verkan Konditorier samt hos Herrar Percy P. Luck &amp; Co.
Helt annorlunda ställer förhållandet sig med Sala, som icke gjort några uppoffringar för detta ändamål. Hufvudsakliga grunden för mitt yrkande å afslag är likväl att behölligheten af ifrågav:de anslag icke blifvit af K. M. pröfvad. Gr. Sparre: Uti den recit, som Utsk:t vid denna punkt lemnat, förekommer ibland annat, alt ritning till den föreslagna byggnaden blifvit af K. M. gillad och stadfästad d. 28 December 1861, och det synes mig således orätt att säga att frågan icke blifvit af K. M. pröfvad. För öfrigt vill jag endast anmärka att det uppgjorda kostnadslörslaget upptager 22,875 rdr 80 öre, hvaremot det tillstyrkta lånet endast uppgår till 12,000 rdr. Till Fahlu skola åter beviljades vid förra riksdagen ett anslag af 44,000 rdr, och nu ett lån af 40,000 rdr. Om man skall jemföra dessa båda städer med hvarandra, så synes mig jemförelsen snarare utfalla till förmån för Sala än för Fahlun, och jag fortfar derför i mitt yrkande. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts förev:de hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. på 134 Den 24 Augusti. afslag derå, då svaren utföllo med flere ja, jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Sparre begärde votering. Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts hemställan i 117:de punkten af Utlåtit N:o 139, röstar Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 12.
Det är dessutom en erkänd sanning, att jämna och uti ett billigt förhällande till hwarandka stä« ende wahru priser, är för ett Land det lyckligaste — det kan ej äga ruin uran att Regeringen äger magt att dertill medwerka — och» denna magt bör wäi aldrig wara inskränkt Misstag uti OecönöMifka författningar medföra allid skadliga följder, än mer uti ett ämne, som har en sä nära gemenskap med det helas wälsiänd, och dä den projecterade författningen synes gifwa stora anledningar till oberäkneliga oredor, sedeförderf och egennnt» lige specularionei:, tror jag mig böra till Högloft. Rid» derskrpel och Adelns uplysta pröfning underställa, om icke Den 4 December. 197 icke den af Utskottet söresiagne Författning till sine wäsändleiigaste delar bör ogillas. Hwad Städerne widkolnnia, sä emedan de ej kunna betraktas som Jordbrukare, dä de ej hafwa nägon egen öfwerlopps spannemäl att förädla, sä bör älminstone deras tillwerknings rättighet iiiffränkas inom ekt matteligt egir behof, pä der ej Landtmannens naturliga och billiga rättighet, akt förse de behöfvande med en landrmanna wara, ej mä honom betagas De uti 1802 ars sörfattning tillatne sammansatte Brännerier, hafwa otwiswelagkigt inedfört en sorl monopolium, till förlust för en stor del Städers Jnnewänare.
Man tyckte, då man betraktade honom, att denna yngling var en af de utvalde, som blifvit rikare utrustad än de flesta andra, och att inom honom bodde en själ, som fått vingar att höja sig öfver den materiela värld, inom hvilken mängdens tankar röra sig. – Det fanns i hans ansikte ett omisskännligt drag af genialitet och snille, men det saknade ungdomens sorglösa glädtighet och okufliga lefnadslust. – Den drömmande blicken sade, att tanken ilat bort, långt bort; den hade följt de rullande vågorna och med dem sökt ändlöshetens strand. Solen sjönk mot hafvet, vinden aftog, och aftonens frid utbreddes öfver jorden. Luften blef sval, nästan kylig; men det oaktadt kvarstod gossen och blickade “dit bort“. Öfver hans drag hade, allt eftersom solen sjönk, lägrat sig en skugga af dysterhet, och då de sista strålarna föllo på dem, uttryckte de en djup sorgsenhet. Han suckade, blickade ned i vattnet och mumlade: “O, om min själ redan vore löst ur stoftets band och hvilade i oändlighetens famn!“ Här afbröts han af ett muntert skratt från ett par glada barnröster, som hördes från det inre af vakttornet. – Eriks panna mulnade, liksom ljudet af glädtighet gjort ett plågsamt och störande intryck på honom. Han kastade en blick inåt tornet; men i detsamma tystnade skrattet, och ett genomträngande skrik hördes. “Någon har skadat sig,“ utropade gossen och var genast på benen. – Kappan kastades öfver axeln, och han klättrade ned med stor hastighet. Skriket fortfor med ökad häftighet. Ändtligen var han nere. I hvar sitt hörn af tornet befunno sig tvenne små flickor. Den ena stod upprätt, den andra hade fått ett helt ras af lossnadt murbruk öfver sig. Ifrån ingången af tornet regnade dessutom stenar, liksom kastade af en osynlig hand. Obekymrad om den fara som hotade, nalkades Erik det stackars barnet, som till hälften var begrafvet under gruset. Han lyckades, oaktadt stenkastningen utifrån, draga fram henne; men just som han upplyfte henne på sina armar, träffades han af en sten. Han vacklade och föll baklänges med sin börda.
Jag får tacka Frih. Stael von Holstein för det bistånd, han lemnat mig, och jag vill med största nöje gå in på hans förslag, om icke mitt vinner bifall. I 3:dje monut af denna punkt heter det, »att den, som vunnit tillstånd etc.» Detta bör naturligtvis äfven ändras, så att det kommer att heta: »den som anmält sig etc.» Med denna förändring vinnes hufvudsakligen samma fördelar, som Frill. Stael von Holstein afsett med sitt förslag. Jag anhåller om bifall till den af mig föreslagna redaktion. Hr von Koch: I likhet med Gr. Hamilton, anser äfven jag, att man i 3:dje mom:t bör utesluta ordet »tillståndsbevis», och i stället sätta: »den som anmält sig». Derigenom tror jag äfven att man vinner det ändamål, som Frih. Stael von Holstein åsyftar, nemi. att man icke skulle belasta dem som önska utöfva handelsrättighet med några större kostnader. Visserligen kan det vara besvärligt för dem att skrifva en anmälan, men jag anser det vara öfverensstämmande med god ordning, att den, som vill idka handel, gör anmälan derom. Ett ytterligare skäl, hvarför jag önskar att en sådan anmälan skall ega rum, består deruti, att jag i en särskild motion föreslagit betydliga inskränkningar för alla dem, som idka annan handel, i rättigheten alt handla med bränvin. Jag har nemi. funnit, att den förnämsta orsaken, hvarför man mött så mycket motstånd när man velat utsträcka handelsfriheten till landet, har varit en fruktan, kanske ganska befogad, att minutering af bränvin skulle komma att utöfvas tillsammans med landthandeln. Det är just för att afväpna detta motstånd, som jag framställt mitt förslag; och på det att en kontroll skall kunna existera, är det nödvändigt att anmälan skall ega rum. På f. m. föreställde jag mig, att Gr. Hamilton skulle vara ensam om sina åsigter, och det gläder mig nu att se, det motsatsen inträffat och att man till och med gått längre än han i afseende på näringsfriheten. Man måste dock se på hvad sorn är möjligt att genomföra, och icke, genom att yrka för mycket på en gång, riskera att ingenting få, hvarföre jag förenar mig med Gr.
Eevilln.-XJtskottets Betänkande N:ö 7; mentet vunnit Laga kraft, och således innan Testamentarien är säker, att få begagna Testamentet, och att Domstolarne blifva öfverhopade med prdfningar af dylika Borgens-skrifter, hvarigenom deras mångfaldiga göromål än mera okas, samt att jag icke anser den vinst, Staten af den fdreslagne förändringen tillskyndas,' motsvara de förluster, okunnige eller mindre kunnige Testamentarier härigenom kunna få vidkännas, ej eller det besvär, som träffar både Panter och Domare.” Herrar Uggla, Nordenankar, af Geijerstam, af Billbergh, Petersson, Alund och Donner förklarade sig vara af enahanda tankar med Herr Tham. Herr Dom-Prosten Fellenius: ”Ehuru jag icke deltagit i discussionen om denna beskattning på svagt lönte Tjenstemän, för att icke förgäfves motsäga, då så mångå talade derför, erkänner jag dock, att jag varit af minoritetens antal och förenar mig med de Herrar, sorn reserverat sig emot beslutet, af följande skäl, som jag anhåller det Höglofl. Utskottets Betänkande få åtfölja. Kongl. Maj:t liar, i sin Nådiga Proposition till Rikets Höglofl. Ständer, i Nåder förklarat, att ”Kongl.
Jag vågar vördsamt anhålla, att sorn reservation måtte i prot. intagas, att om jag sisth Onsdags f. m. vetat, det kurhusets skuld, 14,300 r:dr b:co, lånade af allmänna fattigfondens medel, blifvit afskrifne i st. f. betalde, hvilken skyldighet dock vid 1840 års riksdag bestämdes som ett villkor sine qva non, så skulle jag visserligen icke hafva yrkat nedsättning, utan snarare ytterligare förhöjning å kurhus-afgiften; men som jag omöjligen af Utsk:s betänk, kunde inse annat, än att summan var kontant betald, så må detta förlåtas mig, äfvensom jag beder om ursägt, det jag anser en direktion, som icke uppriktigt inför R. St. uppgifver huru deras handlingar varit eller äro, ej heller böra hafva allmänhetens förtroende, ty nu har Stockholms allmänhet i 7 år fått betala på 2:ne håll till en och samma sak. Justerades pleni-prot. för d. 28 sisth Februari. Öppnades Hrr Electorers lista vid val af 2:ne ledamöter i Ridd.- Utsk. efter N:o 1056, Hr Schönström, fullm. Gr. Ehrensvärd, Carl Albert, samt efter N:o 2017, Hr Björnstjerna, Oscar Magnus Fredrik; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 20, Frih. Bonde, Carl Jedward; och N:o 314, Frih. Toll, Gustaf. Upplästes följande af Hr Rafel t, Anton, inlemnade memorial: Hos R. o. Ad. får jag vördsamt afsäga mig att vara suppleant i Bevilln.Utsk., under anhållan att vid min riksdagsmannarätt blifva bibehållen.
Att under sådana förhållanden och det innerligen osunda som ligger uti systemet, näringarne ännu icke sakna allt lif; är sannerligen förvånande och visar hvad Svenska samhällskraften tål. Det kan icke vara min mening att önska mitt fädernesland, äfven om det vore möjligt, samma såkallade fullkomlighet uti dess näringar, sora tid efter annan utvecklat sig uti England. Jag har dels på stället sett, dels ock annorledes inhemtat alla olägenheterne deraf, äfvensom den uteslutande rigtning större delen af Engelska industrien bekommit till verldsmarknaden, hvaruppå landets väl numera beror. Vi hafva sjelfve funnit och Wermland i synnerhet, hvad Jet vill säga att för sine näringar vara beroende af verldsmarknaden och dess conjuncturer. Må England med sina stenkol och sitt lätt utur backen uppgräfda sämre jern, gå till sitt mål och vi förblifva ett åkerbrukande folk till dess alla våra odlings-lägenheter äro upptagne samt förhållandet mellan Lanihh, 5-årsberättelse efver Wermlands Län. $ jordbrukare oell icke jordbrukare förändrat sig1, ty åkerbruket är också en näring och sjelfva modérnäringen öfver allt utom på klippor och öar i hafvet, hvilka äro val belägne för transitohandel. Förr än således denna alla folkslags hufvudnäring, eller frambringandet af verkliga lefnadsoch behofs-arliklar på egon jord, vunnit den fullkomlighet sein endast leder till ett allmänt välstånd, är hvarje bemödandeatt uppväcka och understödja andra näringar, en väg hvaruppå den egentliga bufvudnäringen hindras uti sin förkofran. Be andra binäringarne uppkomma uti en naturlig ordning af sig sjelfve samt uteblifva ganska, säkert ingenstädes, dåfödsmedlen finnas på stället ochde tilltagande arbetskrafterne fritt få användas-, ty dessa tillgångar bilda också capital eller förlag till användande vid nytt arbete-. Capitaler af annat slag uppväxa ibredd med detta? och hämta just sitt egentliga värde från den naturliga väg hvaruppå detillkommit, såsom samlade tillgångar att åter förvandla i produeter genom väl födda menniskors arbete.
Hvad de sociala verkningarna af hastig samfärdsel beträffar äro de för tydliga att behöfva påpekas. Helen Zimmern. Ur Dagm » Krönika. 40De literära utsigterna. Kritiska anmärkningar tillegnade herr V. von Heidenstam af G. K. H-n. En af vår literaturs mest stridslystne fanbärare är V. von Heidenstam. Redan sistlidet år utgaf han under titeln » Renässans, några ord om en annalkande ny brytningstid inom litera-turen » ett litet häfte med det stora anspråket att anvisa vår literatur nya banor. Och innevarande år har ban i sällskap med O. Levertin under titeln » Pepitas bröllop, en literaturanmftlan » åter sökt visa den moderna europeiska lileraturen, huru förskräckligt den far vilse. I ett satiriskt poem, införd t i Ny Svensk tidskrift, har han däijämte ordentligt läst lagen för herrar Erik Skram, Herman Bang m. fl. i Danmark, h vil ka enligt herr Hei-denstams mening sakna alla förutsättningar för literär kritik. Grundtemat i såväl den ena publikationen som den andra är det, att naturalismen är en öfvervunnen ståndpunkt, att det kräfves en ny idealistisk konst, som icke står i iakttagelsenB slaftjänst utan lefver i fantasiens rymder långt öfver det hvardagliga lifvets intresselösa sfär. Det intressanta i dessa herr Heidenstams krigiska rörelser är icke ett träffande omdöme. Tvärtom gör herr Heidenstam som polemiker en ovanligt klen figur. Hans nyssnämda poem innehåller en och annan rafflande beskyllning — sådan man kan tänka sig att en författare lätt frestas till, när det öfverdrifna jubel, hvarmed man i allmänhet mottog hans lyokade debut, icke fortfor vid hans senare rätt underhaltiga produktion. I öfrigtIr poemet utan värde och ntan intresse Hvad som däremot från en viss sida sedt är beaktansvärdt i broschyrerna, är författarens försök att göra klart för sig och andra, hvari * naturalismen » består och hvarför den bör öfvergifvas.
Då, genom denna kungörelse, åt de tjenstemän, som tillkommit efter år 1851 blifvit beredd en förmån, hvaraf de, hvilka före samma år ingått i Statens tjenst, äro i saknad, har motionären ansett billigheten fordra att nuvarande tjenstemän, som aftjenat begrafningshjelp, måtte förklaras berättigade att genast återfå de belopp, som de hafva att fordra hos Stats-verket. Sådant skulle äfven för Stats-verket medföra en fördel, ty i en aflägsen framtid, då förhållandet med begrafningshjelpen för hvarje särskild tjensteman måhända fallit ur minnet, kunde många svårigheter och misstag vid reqvisition och utdelning deraf uppstå, såväl i afseende å de personer, hvilkas sterbhus vore berättigade att erhålla begrafningshjelp, som ock i afseende å densammas belopp, hvilket, enär grunderna för dess uträkning kunde på flere sätt undergå förändring, skulle föranleda stort bryderi och ovisshet för vederbörande redogörare. Härvid borde nemligen iakttagas att de äldre tjenstemännens löner icke voro bestämde till visst belopp, utan utgått Bih. till R. St. 4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 3 Haft. 2 Stats-XJtskottets Utlåtande JYi 214. under flere olika titlar, å hvilka till. en del, men icke helt och hållet begrafningshjelp aftjenats, hvadan också redan inträffat, att vederbörande, i okunnighet derom, att endast vissa delar af lönen med begrafningshjelp aftjenats, till aflidne tjenstemäns sterbhus utbetalt begrafningshjelp, beräknad för hela lönen och således tillskyndat Stats-verket en förlust.
Bredberg uppläste till justering ett i enlighet med förut fattadt beslut, uppsatt förslag till nådig proportion angående öfverlåtelse på Järlåsa församling af Kronans rätt till dana-arf efter ogifta Seraphia Lindskog. Kongl. Regeringen gillade berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befallte att nådig proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. In fidem protocolli C. F. Smerling. Bih. till R. St. Kongl. Ani;, lill Exped.-Ulsk. d. 6 Aug. 1837, kl. 2 e. m. KONGL. MALTS Nådiga Proposition lill Rikets Ständer angående anslag till reparationer å de Vete r in ärin / di lin ingen i Slockholm tillhörande byggnader och till nya inventarier för densamma; Gifven Stockholms Slolt dea 21 Juli 1857. Sedan, uppå Rikets Sländers vid 1810 och 1818 årens riksdagar gjorda underdåniga framställningar, vid den förra om åtgärders vidtagande lill förekommande af boskapssjukdomars skadliga verkningar, och vid den sednare om behofvet af veterinärvetenskapens vidare utveckling och befrämjande inom fäderneslandet, Kongl. Maj:t den 24 Augusti 1819 beslutat, att en veterinär-inrättning skulle i Stockholm anläggas, uppdrogs i Nåder ät borste Archiatern m. m. C. E. von Weigel, hvilkenom veterinärinrättningarne uti Berlin och Köpenhamn inhemtat närmare kännedom och afgifvit berättelse, att, i samråd med Läraren vid veterinär-inrättningen i Skara, Lektor S. A. Norling, utse tjenlig plats och utarbeta förslag lill bildande af en sådan inrättning. Då likväl befintliga tillgångar ej medgåfvo ett fullständigt ordnande deraf, derför kostnaden beräknades lill olver 93,000 R:dr B;ko, blelvo plan och förslag upprättade till ett provisoriskt läroverks anläggande, hvilka af Kongl. Majit gillades och fastställdes.
Betänkande N:o 86. 3 ombudsmän, ingå till statsverket, som derigenom erhölle ersättning, om icke i allt, åtminstone till en icke obetydlig del för det till samma iljenstemäns aflöning erforderliga belopp, Juslitie-kansleren, för den händelse, att hans ofvanberörde förslag i nåder gillades, underdånigst hemställt om icke nådig proposition till llikels Ständer om nödigt anslag för ändamålet kunde varda aflåten. Efter öfvervägande af hvad Juslitie-kansleren sålunda anfört och hemställt, har Kongl, Majit under den 9 November sistlidet år i nåder förklarat Sig väl hafva funnit Justitie-kanslerens ifrågavarande förslag att, i stället för landsfiskaler, hvilkas tjenster skulle indragas, i länen förordna ombudsmän till förande af det allmännas talan, vara ändamålsenligt; men då siatsverkels påräkneliga, för mera maktpåliggande ändamål behöfiiga, tillgångar icke lemnade tillfälle att betäcka den utgift, som erfordrades för verkställighet af samma förslag, har Kongl. Majit ansett bifall dertill icke då böra lemnäs, hvadan nådig proposition i ämnet till Rikets Ständer vid pågående riksmöte icke eller kommit att afgifvas. I ett sådant sakens skick, och då det, i Utskottets tanka, är af yttersta vigt, att Juslitie-kansleren, Rikets Ständers Justitie-ombudsman och Kongl. Majrts befallningshafvande icke må sakna utvägar att för bevakande och utförande af Kongl. Majrts och kronans talan eller enskildes rätt, vid under-domstolarne inom Rikets serskilda Län, anlita landsfiskalerne, intill dess den af Juslitie-kansleren föreslagne och af Kongl. Majit ändamålsenlig ansedda åtgärden med tillförordnandet af ombudsmän kan, i den män tillgångar för deras aflöning blifva att påräkna, sättas i verket, finner Utskottet k4e »kai, att tillstyrka, det ofvanstående motion må, för det närvarande, till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 5 Maj 1848. Beev»* oeh Ekon.-Vlsk.