Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sammansatta Utskotts förra Betänkande af den 15 Juli, jamte HögioflBanco-Utskottets särskildta Memorial af den 13 Juli, rörande samma ämne, och stadnade Prest» Ståndet för sin del, med bifall till hvad Utskotten uti dessa Betänkanden för öfrigt föreslagit, uti följande beslut: 1:0 Att Ståndet godkände det Alternativ, som förklarar anmärkningen om underlåtandet å Canal-Directionens sida, att behörigen anmäla de hinder, hvilka för Cänkl-Arbetets fortgång inträffat, böra förfalla. 2:0 Att Ståndet biföll det Götha CanalBolag, emot föreslagne vilkor, erhåller ett årligt Byggnads-biträde af 300,000 R;dr Banco. 3I0 Att detta årliga bidrag utgår i 10 år, beräknade ifrån och med innevarande är 1815- 4:0 Att nämnda Biträde utgår, emot säkerhet' af Riksens Ständers garantie, från Riksens Ständers Bank till och med 1820, hvarefter det till blifvande Ständer öfverlämnäs att bestämma hvarifrån berörde bidrag sedan må utgå. 5 0 Att för de Lånebiträden (Disconträttighelen undantagen), som Götha Canal Bolag meddelas, icke må under byggnadsåren äskas någon Renta eller Capital-af betalning, samt 43» Den 5 g Juli. samt att, efter byggnads-årens slut, renta eller Capital-afbetalning icke eller md komma i fråga, förr än Actie-Agarne af Discont och Canal-Inkomst njutit och allt framgent för hvar3 je år få njuta oafkortad 5 Procents Renta å deras inbetaldta Actie-Capital. 6:0 Att det ytterligare bidraget af Staren hvarken för nästa eller något af de påföljande Åren utbetalas, innan Revisionc-n för det nästföregående året intygat
Frölich, som jag tror att frågan icke är af allmän beskaffenhet, utan att den genast kan af R. o. Ad. afgöras; tilen jag kan icke Den j5 Augusti f. ra. 85 instämma med Hr Grefven och Frih. Stjernstedt uti deras yttrade förmodan att R. o. Ad. skulle kunna ålägga Ridd.- directm att fatta något afgörande beslut; emedan R. o. Ad. med Ridd.-direct:n icke communicerar directe, utan genom Ridd Utskottet; och som Frih. Boye väckt en ny motion, så anhåller jag, att densamma må remitteras lill nämnda Utskott. Likväl får jag förklara, alt om någon referent emedlertid skulle infinna sig på denna bänk, hvarest jag är bänkman, så ber jag honom aflägsna sig. Hr von Troil, Emil: Sedan frågan om det nya skrifbiträdets placerande, i behörig ordning blifvit lagd på bordet, så anhåller jag alt densamrna tyst och stilla måtte få hvila der till nästa plenum, och att R. o. Ad. ville öfvergå till de ämnen, som utgöra föremål för dagens öfverläggning. I afseende på lämpligaste sättet alt sedermera behandla frågan, skulle jag tro, att det vore fullkomligen analogt med hvad som i dag hos oss passerat, alt sedan frågan blifvit ett par tre gånger upp-kjuten, lf. o. Ad. omsider beslöt alt ytterligare uppskjuta afgörande!, lill dess alla öfriga riksd.frågor blifvit slutligen handlagda. Frih. Boye:
Huru skall i skolan inläras den ömma uppmärksamhet, som jämkar mormors stol i det varma solskenet, sätter morfars glasögon bredvid tidningen, ser till att fars pipa är stoppad och gladt med mor funderar ut hvars och ens älsklingsrätt? Kan skolan lära att gärna försaka några timmars sömn, för att pryda födelsedagsbordet och baka kakan eller att vid uppkö- pen på torgen komma ihåg violbuketten åt den unga dottern och att bjuda hem på kaffe tjänarinnans mor, som kommit till staden, alla dessa olika små uppmärksamheter, som sprida solsken i hemmet? Kan skolan lära att så sakta jämka kudden under det sjuka barnet, att så ljuft sjunga de vilda feberfantasierna till ro och att så trofast vaka natt efter natt? I sanning, det kan skolan ej, och det är dock på det hemmets lycka beror. Har man en gång i hemmet vant sig att sätta plikten framför allt, och där lärt sig kärlek och omtanke, så inhemtar man hastigt nog hvad som möjligen brister i andra kunskaper. Sällan, kanske aldrig, har ett hems ruin beredts af bristande kunskap i matlagning e t c, men väl otaliga gånger af håglöshet, Mttja och lättsinne, och kanske oftast genom bristande förtroende makarna emellan. Om blott mannen uppriktigt anförtror hustrun husets ställning, så skall helt visst den i hemmet allvarligt uppfostrade hustrun » rätta mun efter matsäcken » och ändå göra hemmet gladt och trefiigt. Ej heller tror jag, att förhållandet emellan matmor och tjänarinna därigenom blefve bättre. D e t är ej kunskaperna, som brista, utan det är människokärleken och viljan att för tjänarinnans skull uppoffra litet af sitt eget jag som fattas. Exempelvis var förhållandet emellan matmor och tjänare vida bättre förr än nu; men den tiden var ej matmoderns sinne så upptaget af sällskapslifvet, politiken, samhällets förbättring o. s. v. som nu, utan hon hade äfven litet tid öfrig för sin tjänare. M e n äfven nu hinner man godt både med det ena och det andra, om blott g o d vilja finnes. I våra tider, då mer än någonsin röjes en vild lust att upplösa alla samhällsoch familjeband, må mödrarna mer än någonsin vakta sig att skjuta ifrån sig sina plikter och därigenom allt mera lösa familjebanden.
Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm e. m. den 28 September 1829. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls RiddarlrusUtskottets den 23 dennes aflålne, och Den 29 September, io5 samma dag eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, angående Organisten N. Möllers anhållan, att få uppföra en Concert i RiddarhusSalen. Ut Supra. Fortsattes profningen af StatsUtskottets ej mindre den 10 sistlidne April under N:o 128 afgifue, och den 7 derpåföljde Maji e. yn. på bordet lagde, Betänkande, angående regleringen af utgiflerne under RiksStatens Andra HufvudTitel; än ock under N:o 237 meddeldte, och den 29 sistlidne Augusti f. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar. SundhetsCollegii Stat. Angående förhöjning af 3ooo R:dr i anslaget till farsoters och smittosamma sjukdomars botande. Herr Munck af Rosensköld, Eberhard: Utskottet föreslår, det Rikets Ständer måtte bevilja det af Kongl. Maj:t föreslagne, således icke för högt beräknade, belopp af 3ooo R:dr _, såsom tillökning i anslaget för farsoters och smittosamma sjukdomars botande, så att samma anslag å Stat må intill nästa Riksdag blifva gooo R:dr. Härvid får jag blott anmärka vigten af att förekomma farsoter och smittosamma sjukdomar, framför att bota dem. Vi söka till ioG Den 29 September. på bilt sätt, att bota sjukdomar, men allt-, för litet att dem förekomma. Det är liitt, att förekomma farsoter, i jemförelse med för-, mågan att dem bota. Man kan genom att afstänga de första sjuka från gemenskap med sådana personer, hvilka aro underkastade smitta, om t. ex. det är fråga om koppor, förekomma hela farsoten. Sjukdomen atta» kerar vanligen i första början blott en eller två personer.
Men då denna min mening icke kunnat inom Utskottet göra sig gällande, får jag öfver hufvudsaken mitt yttrande aflemna. Höglofl. Utskottet har afslagit motionen, på grund af sista Banco-Reglementel, der i 6 Artikeln 2 Afd. 188 §. mom. 1 orden så lyda: Någon utlåning från Banken till städer eller corporationer eger hädanefter ej rum, utöfver hvad i 183o års Banco-Reglemente medgifvits. Jag kan för min del icke anse nuvarande Ständer vara härigenom bundne, helst ordet hädanefter icke lärer kunna betyda en everldelig tid, utan allenast liden lill denna Riksdag, då Rikets Ständer ju ega magt alt förändra Banco-Reglementet, såsom de för godt finna. När vid sista Riksdag Banco-Reglementet uppgjordes, var verkligen högst nödigt att intaga ofvan anförda stadgande, ty farhågor yttrades från många håll för den då beslutna realisationens bestånd, hvarföre ock låne-rörelsen måste i möjligaste måtto inskränkas. Nu synas dessa farhågor förskingrade, och, ehuru val jag anser, att all försigtighet ännu och allt framgent är af nöden lill betryggande af Bankens säkerhet, hufvudsakligen hvilande på de visa grunder, som för lånerörelsen blifvit bestämde, och som, då de under förflutna 5 åren visat sig så fördelagtiga för Banken, jag i allmänhet önskar bibehållne, vågar jag dock tro, att Banken, i den lyckliga ställning, den nu sig befinner, är mera än någonsin i tillfälle, alt med låneunderstöd mot nöjagtig säkerhet underlätta vigtiga företag, de må anmälas af städer, corporationer eller enskilde; varande naturligtvis Rikets Ständer förbehållet, att för hvarje serskildt fall profva behof och omständigheter. — Att Hernösands stad är i största behof af ifrågavarande lån, torde vara tillräckligen upplyst. Kyrkan är så förfallen, att gudstjensterne mäste hållas i Gymnasii-salen. Det för en ny kyrkas uppförande uppgjorde kostnads-förslag uppgår till 100,000 R:dr Banco, hvartill endast 31,000 lära finnas såsom möjlig tillgång.
St. yttrade då i sin skrifvelse lill K. M., att det borde för Svenska allmänheten öppnas en utväg att kunna få tillfälle att använda sina capilaler på jord, der capitalinnehafvaren sjelf icke ägde sådan, och att ett medel för att bringa jorden till hastig förbättring vore, att icke i allt för stora klumpar utarrendera densamma; att kungsgårdar derföre borde utarrenderas i lotter, hvarvid, om lägre anbud gjordes på (otterne sammanlagda, arrendena borde derefter lämpas. Rlefvo åter anbuden på det bela högre, så skulle de antagas. I allmänhet förklarades bestämdt, att ali optionsrätt dervid skulle vara för alltid försvunnen; ty der optionsrätt funnes, der funnes ingen täflan. Då ingen optionsrätt finnes, så blifva icke samtliga ännu ofödda slägten optionsrättsinnehafvare, som förtjena på och begära att få inträda i arrendet för det minimi-arrende, som bjudes; hvarvid det icke lönar sig att bjuda högre och ingen täflan kan uppstå. Jag kan svårligen se grunderna för delta betänkande i något annat än hågen alt åtkomma Statens egendom, all nedsätta priserne derpå under dess verkliga värde, och detta är i rak strid med samhällets verkliga väl och nytta. Den författning, som nu är gällande, är efter min Den 7 April. 149 tanka riklig. Det kan visserligen invändas, att händelser hafva inträffat, då kungsgårdar hafva blifvit inrymda åt personer, sorn sedermera kommit på obestånd, icke kunnat fullgöra sina älagne förbindelser och sålunda ådragit förluster så väl för arrendatorn som för Kronan genom försummelser och bristande skötsel; men om vederbörande Konungens Bef:h:de, då persouernes anbud pröfvas, med noggrannhet undersöka säkerheten sä väl hos arrendatorn, hvilken inropar arrendet, som hans löftesmän, oell strängt iakttaga att yttra sig öfver deras pålitlighet, så behöfver man icke hafva några farhågor för sådana anbud, som göras af vinglare. — Om arrendatorn eller hans borgesmän då äro personer, som Konungens
Maj:ls Resolution på Presterskapets besvär den 20 November il86, som bjnder, att Consistorierne skola tillse, »det de t församlingen förordnade prester »mätte föra ordet klart, tydligt och enligt med den heliga Skri/t och de för Svenska åförsamlingen antagna symboliska böcker; och att den eller de, som derifrån vika, mätte 88 still Consistorium genast inkallas och med strängaste näpst varde anseddas — dragande Domkaptlet hära f den slutsats att, då ingen inskränkning göres i den näpst, Consistorierne äga tilldela, och då de äldre författningar föreskrifva afsättning såsom den högsta slraffgrad, som Consistorierne hafva att tillämpa, afsättning bör af Consistorium ådömas prestman, som viker ifrån den heliga Skrift och de för Svenska församlingen antagna symboliska böcker. Näppeligen lärer ens i samtalsspråket orden straff och näpst så förblandas, alt förlust af embete benämnes näpst. Huru lagspråket begagnar delta ord och hvilket lågt rum på bestraffningsskalan det tilldelar detta straffmedel, visar, bland andra exempel, sorn skulle kunna anföras, 1 kap. 7 § Utsökningsbalken, der det heter att, »om de som af Konungens Befallningshafvande i bud och ärender bru»kas, öfverskrida eller eftersätta det, som dem 1 hvarje mål befaldt är, Konungens »Befallningshafvande äger makt att dem med ord och varning näpsa eller i böter saf dem taga två eller tre månaders lön, eller ock, der brottet svårare är, det hos »Rätten angifva.» — Kan således det uti i fråga varande Kongl. Resolution begagnade uttryck, »strängaste näpst,» icke med skäl anses betyda detsamma som afsättning från embete, så utgör ej heller det ur samma Resolution åberopade stadgande antaglig grund, för det i förevarande mål ådömda straff. Om Domkapitlets behörighet att detsamma ådöma, är redan taladt och kommer vidare att talas. Derefter beropar sig Domkapitlet på Kongl. Maj:ls Cirkulär-Dref lill samtlige Consistorierne i Riket den Si Augusti 1186. Hvad
Statsrådet, General-Tulldirektören m. m. J. F. Fåhraei frånfälle hans efterlemnade åldriga enka med 3 oförsörjda döttrar icke, utom deras andelar i hans ej serdeles betydliga qvarlåtenskap, egde annan tillgång till en anständig utkomst än den pension af 562 R:dr 50 öre årligen, som, på grund af den Departements-chefs befattning i General-Tullstyrelsen, hvartill General-Tulldirektören Fåhraus i lifstiden år 1836 utnämndes, tillkomme hans Enka från Tullstatens Enskilda pensionsinrättning, Rikets Ständer måtte med afseende jemväl å General-Tulldirektören Fåhrtei för fäderneslandet synnerligen gagnande verksamhet under en nära 50-årig embetsmannabana, derunder han bland annat i öfver 9 år såsom Statsråd och Chef för Kongl. Civildepartementet innehaft en af samhällets på en gång vigtigaste och mödosammaste befattningar samt derefter i mer än 8 år såsom General-Tulldirektör tjenstgjort i spetsen för ett af statens mest omfattande administrativa verk, på Allmänna Indragningsstaten tillägga hans ofvanbemälda Enka, Fru Immanuella Fåhreeus född Sturtzenbecker för hennes återstående lifstid en årlig pension af 1,500 R:dr. Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Färjemansbåtar icke böra anses för fartyg, utan hädanefter som förut varda befriade från Stämpiadt papper till de passer-sedlar de af vederbörande erhålla för resor till Dannemark med Kronans poster, resande och exportvaror, hälst Färjemannen i evärdelig tid varit och äro, i stöd af privilegier, befriade för ofvannämnde resor från passoch pass-penningar, i anseende till den dem åliggande skyldighet, att alla årstider öfverföra Svenska och Norrska uti ikes-posterne, emot en ringa betalning, hvarunder de ej sällan i iseånc och svåra stormar förlora deras båtar och O O äfventyra lifvet. Likaledes anhålles, att Färjemännen af SlatsVérket måtte återfå det för dem betydliga belopp, de för Stämpiadt Papper till deras båtpass måste utgifva efter 1824 års Stämplade PappersStadga. Den 8 December 1828, J. P. Staldet Utskottet, som endast tillhörer, att yttra sig öfver den del af motionen, som rörer återfående af de erlagdé ChartaeSigillataeMedlen, kan så mycket mindre tillstyrka en sådan med StatsVerksFörvaltningen Betänkandet). 53 i det hela oförenlig och till proejudicat ledande restitution, sora de influtne medlen ingått bland öfrige GhartEeSigillataeMedel, hvilka till bestämda StatsUtgifters bestridande blifvit använde. Hvad åter beträffar framställningen om befrielse för FärjemansBolaget från utgörande af ChartaSigillata hädanefter; så lärer detta ämne komma all behandlas af BevillniugsUtskottet, dit enahanda ipotion blifvit remitterad. Den io Ian. 182g. Utlåtande, rörande Gustaf Hjortbergs och afl.
Tillhör samma församling två eller flera mantalsskrifnmgsdistrikter, och kan husförhörsboken icke företes vid den inom en del af församlingen förestående särskilda mantalsskrifning, bör Pastor i stället dervid aflemna af honom bestyrkt utdrag af denna bok. 4:0 Wår Befallningshafvande, som eger att mantalsskrifningsförrättnmgen sjelf öfvervara, må när sådant anses nödigt, utse särskildt ombud, tor att dervid vara tillstädes och hålla hand öfver de meddelade föreskrifternas behöriga iakttagande. § 4- 1:0 Då husförhörsboken, på sätt i ofvanstående § 3 är loreskrifvet, vid mantalsskrifningen företes, skola deruti vara fullständigt införda alla, efter sednaste man talsskrifning, inom församlingen födde eller dit inflyttade personer samt vederbörliga anteckningar verkställda angående dem, som derefter med döden afgått eller bortflyttat, äfvensom angående alla andra sedermera inträffade förändringar i afseende på församlingens i den förra mantalslängden upptagna personal; börande husförhörsboken således innefatta upplysning om hvarje inom församlingen, efter sednaste mantalsskrifning, tillkommen persons namn, hemvist, kön samt födelseår och dag. 2:0 På det ofvannämnda förändringar må före mantalsskrifningen kunna i husförhörsboken vederbörligen antecknas och öfriga, med afseende å denna förrättning, erforderliga uppgifter der införas, åligger det hvar och en, som under året inflyttat uti en församling, att angående sig och medföljande personer, ofördröjligen och sednast den 8 November samma är, hos Pastor förete prestbevis från utflyttningsorten. Skulle Skulle någon under tiden mellan den 8:de November och årets slut hafva inflyttat i annan församling, än den han förut tillhört, bör han sist å fjerde dagen efter inflyttningen hafva till Pastor aflemnat sitt preslbevis. 3:o
Utskottet, som funnit den jordförbättring, hvilken genom det begärda statsbidragets beviljande skulle erhållas, så betydlig, att arbetet bör med statsmedel understödjas, har, vid det förhållande att, enligt hvad erfarenheten visat, de till vattenaftappningar anvisade medel under den förflutna tiden icke lemnat och san - 70 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. nolikt under instundande statsregleringsperiod icke heller kommo att lemna tillgång till det för detta arbetes utförande begärda statsbidrag, alltså ansett sig böra hemställa: 45:o. att Rikets Ständer, för utdikning och aftappning af sjöarne Tjurken, Näfvelsjön, Furusjön och Stensjön, med flera vattendrag i Myresjö, Näfvelsjö och Näsby socknar af Östra härad och Jönköpings län, måtte bevilja ett lån af Fyratiotvåtusen Riksdaler, under de vilkor, som för andra dylika statsbidrag varda vid denna riksdag stadgade. Enligt ett af Herr Öfverstelöjtnant en P. W. Leijonancker år 1857 uppgjordt kostnadsförslag skulle sänkning och aftappning af sjöarne Solgen, Ass-sjön, Hafravikssjön samt Ingarpsoch Kopparps-sjöarne, med flera vattendrag inom Södra Wedbo härad af Jönköpings län, hvarigenom, oberäknadt den landvinning, som genom sjöarnes aftappning erhölles, minst 2,500 tunnland sanka och ofruktbara kärr och mossar skulle blifva odlingsbara, medföra en kostnad af 96,750 R:dr; och har Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader — under förmälan att intressenterne vöre benägna att utföra blott en del af företaget, som beräknats kosta 7^2,000 R:dr — uti första klassen uppfört detta arbete, hvilket Styrelsen ansett särdeles gagneligt,. För arbetsföretagets tillvägabringande har dessutom Riksdagsfullmägtigeu J. Erickzon, uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 159), föreslagit, att Rikets Stäuder måtte dertill bevilja ett statsbidrag af 65,917 R:dr 50 öre att utgå, dels såsom lån, dels såsom anslag utan återbetalningsskyldighet.
att vid stångjerns-verk, hvarest, för smidets jemnare gång eller af annan orsak, tillökning i stångjerns-hamrarnes antal finnes behöflig, må Bergs-Collegium, uppå skeende anmälan, och efter vederbörandes hörande, eller, der någon pä annans rätt inverkande förändring i dammbyggnader dllm. Besv\- och Elcoru-TJtsholtets Belånande, N:o 10 g. i3 i frågakommer, efter föregången undersökning, en sådan rättighet vederbörande medgifva, så vida taga hinder icke möter; äfvensom, då fråga uppstår om behof för jernverks-egare att, utöfver de i privilegierne tillåtne härdar, begagna sig af flere eldstäder, för användande af nya eller förbättrade smides-methoder, Collegium egde att den, för ändamålet nödiga tillökningen, bevilja, med vilkor, att tillverknings-beloppet, om det förut vore oinskränkt, skulle bestämmas, i mon af kol-tillgången , samt nödig controll emot den tillåtna smides-rättens öfverskridande då tillika stadgas. För öfrigt innehåller förslaget föreskrifter, dels 1 afseende pä tillämpningen af de här anförde stadgandena, dels om Jernhandteringens beskattning och controllerne derå. Slutligen är Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 26 October i838, angående förändringar uti Författningarne om slångjerns-smidet och den gröfre fernförädlingen i Riket, utfärdad, hvarigenom Kongl. Maj:t, dels förklarat Sig vilja uppskjuta frågan om härdfrihet, på sätt Dess Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, den 4 nasti. April, innehåller, dels i öfrigt stadgat, i likhet med lvvad Bergs-Collegium föreslagit, så väl om-vilkoren för tillåtelse alt anlägga nj7a eller utvidga redan privilegierade
14 § med 12 §, 15 § med 1 mom. i 13 §, 16 § med 15 §, med utelemnande i dess sednare moment af orden: »samt Konungen eller den myndighet, som eger att tjensten tillsätta, finner skäligt att honom dervid behålla», 17 § med 16 § och 18 § med 17 §; hvarvid dock motionären, under uttryckt önskan, att, vid uppställningen af den föreslagna 15 §, hans särskildt afgifna motion om edgångars minskning kunde tagas i betraktande, anmärkt, att bäst vore, om ur 16 § i den nya författningen 2 mom. i den nu gällande Kongl. Förordningens 15 § uteslöts, och att 18 § icke erfordrades för den händelse Kongl. Maj:ts till Ständerne vid denna riksdag aflemnade nådiga förslag till strafflag blefve oförändradt antaget. öfriga delar af författningen har motionären föreslagit böra blifva så lydande: Lag-Utskottets Utlåtande M 42. § 1 Vill någon från svenska kyrkan utträda; gifve det personligen tillkänna hos kyrkoherden i den församling, till hvilken han hörer. Kyrkoherden, eller den prest inom pastoratet, hvilken kyrkoherden dertill förordnar, skall inom nästa eller, om laga förfall det hindrar, inom åttonde dagen efter den. tillkännagifvandet skett, undervisa och förmana den utträdande, samt derom genast lemna honom bevis. Vill han ändock från svenska kyrkan skiljas, gifve det personligen tillkänna hos Domkapitlet eller dess dertill förordnade ombud, eller ock kontraktsprosten; och varde af den, hos hvilken sådant tillkännagifvande skett, innan nästa dags utgång, eller, om laga förfall det hindrar, inom åttonde dagen efter den, då tillkännagifvandet skett, ytterligare undervisad och förmanad, hvarom bevis då ock skall lemnäs.
Dertill fordrades, att en ganska stor del vore osäkra; men ett sådant förhållande kunde icke undgå att väcka revisorernas och allmänhetens uppmärksamhet, och då lärer icke offentliga magten underlåta att vidtaga de säkerhetsmått till allmänhetens betryggande mot förlust, hvartill den är berättigad, Att föreskrifva bolaget att begära Regeringens bifall till utdelning tror jag icke vara rätt; hvaremot jag anser Regeringen, som genom de månadtliga rapporterna är i tillfälle att förvissa sig om bankens ställning, böra äga rättighet att förbjuda en tillämnad utdelning, om banken skulle råkat på obestånd, utan att vi behöfva stadga en så olämplig föreskrift som den, att ett bolag, som med full äganderätt förvaltar sina medel, skall begära tillstånd att få begagna vinsten deraf. Hr Lefrdn: Om ett sådant stadgande, som Hr Stråle föreslagit, skall äga rum, så tror jag, att det bör inskränkas på sätt Hr v. Troil framställt. Jag får tillika äran nämna, att de säkerhetshandhr, som finnas i bankerna såsom Säkerhet för beviljade lån, icke äro upptagna uti calculen, att beräknas såsom någon del af grundfonden, men väl såsom svarande mot de af bankerna upplånade penningar, nemi. till halfva beloppet af octrojsumman och således ungefär til! halfva beloppet af säkerhetshandkna. Om således dessa reverser hvarje ögonblick anses vara värda blott hälften af den summa, hvarpå de lyda, synes mig ingenting vara att befara. Om derföre Hr Stråle fortfar att yrka det säkerhetsmått, han föreslagit, önskade jag, att han ville inskränka sig till hvad Hr v. Troil projeeterat. Gr. Horn, Claes Fredr.: Hr Stråle tyckes grunda sin framställning på den supposition, att grundfonden kunde vara underkastad ett sådant utbyte, att den icke mera existerade till sin ursprungliga säkerhet. JVär man utgår från en sådan supposition, har roan med detsamma sagt, att bankens hela credit bör upphöra. Antager man åter, hvad man bör antaga, att grundfonden alltid måste finnas qvar till sin ursprungliga säkerhet, så kan icke det förhållande uppstå, som Hr Stråle förutsatt, och då tyckes äfven hela det ifrågavar. säkerhetsmåttet vara öfverflödigt.