Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
A * A E N 0 l 1 S 0 TI 0 I E L R c T JM plötsligt och satte sig på den lediga platsen hos vänninan, med hennes arm i sin, och medan tåget ilade framåt, gjorde ett kort uppehåll vid en station och störtade i väg på nytt, lyssnade hon till berättelsen om en kärlek, som åren endast gifvit ökad styrka, en lycka som växte sig rikare för hvarje dag genom ömsesidigt fyllda plikter, och ett hem, där föräldrar och barn gemensamt arbetade för större mål än fåfängans kraf och stundens nöje. hon prata gladt och lifligt, ehuru orden i hennes egna öron ljödo tomma och klanglösa. Det blåste en kall, skarp vind, och emellanåt slogo några hårda kantiga snökorn mot kupéfönstren. » Det reder sig till snöyra, » sade en af herrarne, glad öfver att i sin ordning ha funnit några tankekorn att fästa sig vid. Mer eller mindre svåra snöstormar, tåghinder och olyckshändelser blefvo från denna stund ett välkommet samtalsämne. Direktören hade som alltid mycket att berätta och blef den som förde ordet. Evas blickar irrade öfver landskapet utanför, men hon såg intet annat än ett mer eller mindre förtätadt mörker, ur hvilket då och då ljusskimmer från en banvaktarstuga, en koja eller bondgård, blickade fram likt vänliga ögon. Allt emellanåt stampade lokomotivet till, liksom för att taga bättre fart, frustade med jättelungor och ilade i väg med blodröda, af elden från ångpannan färgade rökmoln efter sig. » Äro vi inte framme snart? » frågade hon ängsligt. » Det dröjer en halftimme minst, » svarade direktören och återtog berättelsen, till hvilken alla lyssnade, glada öfver att själfva slippa tala. » Jag är rädd du fryser? » sade Annies man och svepte en resfllt om hennes ben och fötter. Eva uppfångade blickarna dem emellan, liksom den förstulna handtryckningen, och det skar till i hennes hjärta. » Berätta litet om dig själf! » sade hon .1! E u l T B I~ ~ T i — Under juni — augusti hållas Iduns expedition och. byrå öppna kl. 10 — 5. Idun
Uti 1786 års Reglemente öfverlemna? ’ till Herrar Banco-Fullffiägtiges omtänksamma och. ’varsamtna åtgärd , att, till ett förhöjdt vexel* ”agios nedsättning samt förekommande af Specie* ”myntets hemliga utförsel, emot betalning i Banco”Sedlar utvexla Piastrer; dock endast till den som *’pä Kongl. Majits befallning och i dess höga namti ’’en dylik utvexling i förrberörde afsigt require’’rar, Satnt under förbehåll att BanqUens förråd i omyntadt Silfver, vid deri tid en sådan. Utvexling af Piastrer sökes, ej är så knappt och för’’rninskadt, att Riksdale s-myntningen för Ban’’quens eget behof och dess sedlars realisation i ”allmänhet deraf kan lida något men. ’Af det förhållande, sorn Banquens reella ”fond vid berörde tid emot dess då utelöpande ”sedlar företer, i jembförelse med Vexel-Bancö”skulldens nu utöfver ali proportion åbragte höjd ’’halve vi funnit nödvändigt, att för tillämpnin’’gen af ofvan anförde föreskrift , då någon * verkställighet deta, genom skeende högst hehö’’rig iequisition, kan komma i frågaH och Herrar ”Banco Fullmägtige finna utvexling af Piastrer 'med realisationens oafbrutna underhållande kun"na förenas, göra deri inskränkning ätt i alla fall *’ej mer än 500,000 Piastrar i ett för allt få ”emot Banco* Sedlar utlemnas: och bör derjemte Bonco.Utskotttts Betänkande». 233 *’vid hvarje utvexling ett sådant förbehåll göras ^gällande, att allt hvad af Banquens i så måtto ”utlemnade Piastrer-belopp icke bl ifver till verk”lig utförsel användt, får af Banquen efter enahanda värde, sorn för utvexlingen blifver bitin”gadt, åter inlösas.”
Att på sätt 39 §. af denna Riddarhusordning föreskrifver, rätta och varna dem som » ,v 484 Den 25 Junit. sig otillbörligen vid Ridderskapeis och Adelns sammanträden förhålla, hvilken rättighet likväl ej må sträcka sig dertill, att göra varningen allmän för hela Ståndet; inhämta Ridder skapets och Adelns tankar angående sådane skrifteliga och mundtliga Anförandens uteslutande utur Protocollet, som kunna anstötlige eller emot Grundlagarne stridande vara, samt att i öfrigt noga tillse och deröfver hand hålla, att Ridderskapeis och Adelns allmänna Sammankomster varda på ett med Ståndets värdighet och anseende öfverensstämmande sätt hällne 5) Att hos Ridderskapet och Adeln ali Konungsligan rätt styrka, och likaså inför Konungen Ridderskapeis och Adelös. 6) Att till verkställighet befordra allt hvad Ridderskapet och Adelö besluter, och emot Grundlagarne samt denna Riddarhusordning icke finnes stridande, äfvensom att för Ridderskapet och Adelö framställa och föreslå, hvad ‘Otti till en sådan verkställighet erfordras och på Ridderskapets och Adelns beröfvande kan ankomma. 33 Sivid hvarje Riksdags början skall en föredragningslista eller diarium upprättas med tvänne columner, samt uti den ena af dem alla mål af hvad beskaffenhet som helst i den ord-» ning de till Ridderskapet och Adeln inkomma, med korta rubriker införas, och uti den andra Den 25 Junit, 48 5 för hvart och ett antecknas, när det blifvit i Ridderskapets och Adelns Plena föredragit, äf-J vensom den eller de åtgärder samma mål kan elter hand af Ridderskapet och Adeln erhålla. Denna lista, som af äldsta RiddarhusCanceR listen skall föras, bör vid hvarje Plenum finnas å LandtMarskalksbordet, och dessemellan alltid vara i RiddarhusCancelliet att tillgå.
R:dr understiger det belopp, som ända till år 1840 var å RiksStaten anvisadt endast för Minister-Staten och extra utgifter (ty lönerne för Stats-Ministern och Departementets Expedition utgingo då under annan titel) oaktadt sedan dess allting stigit i pris, såväl här som utomlands, och Sverige vunnit en utveckling långt öfver hvad man för några år sedan vågade hoppas, så har jag, på grund af alla dessa skäl, icke kunnat instämma i Utskottets fattade beslut, utan får i stället, för mia del, vördsamt yrka bifall äfven till denna del af Kongl. Majits Nådiga Proposition, eller att å Tredje Hufvud-titeln måtte för skrifmaterialier, expenser och extra utgifter, uppföras ett reservations-anslag af 70,000 R:dr.” I denna reservation instämde Herrar Bildt, D. G., Björnstjerna, J. M. och Fåhraus, O. I. samt Herr Prosten Arosenius. Bih. till B. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Mars 1857, kl. 6 e. ni. Ullålande, i anledning af Kongl.
den samlades igen — det var för att åtfölja den Skåpet innehöll en mängd kuriosa och föresvarta silfverbeslagna kistan till grafhvalfvet där mål, som tillhört huset och familjen från gamla borta » — hon pekade härvid genom fönstret på tider: silfverarbeten, gammalt sällsynt porslin, en den smärta tornspiran, som uppstack ur skogen del kläder af sammet och brokad o. s. v. Grefpå andra sidan om sjön. vinnan genomgick det allt med Iifligaste intresse. » Ja, jag vet att Eriks mor dog kort efter hans » Ingenting har dock något betydligt värde, » födelse, » sade grefvinnan allvarligt; » och jag föranmärkte hennes man, — - » utom detta! » Han står n u: hon lämnade för tidigt sjukrummet V i harva nu sett, h u r u de tre hufvudbeståndsdelarna, stärkelse, ägghvita och fett, af våra födoämnen genom matsmältningssafternas förenade verkan öfverförts från olösliga i lättlösta former; det återstår att visa, huru och förmedels hvilka krafter de upptagas i blodet, ty först då de hunnit så långt, äro de för kroppen verkligt närande. Den akt, genom hvilket detta sker, kallas resorptionen. Vatten och i vatten fullt lösta ämnen kunna direkt upptagas af de finaste blodkärlen. P å detta sätt resorberas en del af födan redan i magsäcken, men den långt största delen först i tarmen och genom en särskild verksamhet hos cellen, så t. ex. allt fettet och en stor del af ägghvitan. Det så kallade tarmluddet, som utgör en sammetsliknande bildning å tarmslemhinnan, är härmed verksamt. Lifligast försiggår resorptionen i tunntarmen, där tarmluddet är rikligast, men äfven i groftarmen äger en resorption rum, såsom flere forskare otvetydigt visat. Närande lavemang, som ej komma längre upp än i groftarmen, tillgodogöras r ä t t väl och äro mera berättigade, än mången velat antaga. De ha sin användning vid vissa svåra former af sjukdomar i magsäckeD, såsom magsår och kräfta. Sägner.
Den på tomterna fördelade utmarken blifver årligen mer uppodlad, men skiftläggningen deraf är för många mindre beqvämlig, emedan Lotterne blifvit utbrutne på flere ställen i olämpliga figurer eller aflånga och smala rectanglar, som gör instängningen kostsam. Staden grundar sitt egentliga bestånd på Handeln, som här är ganska liflig. Spanmål utgör den förnämsta händeis-arlikelu, hvarförutan viktualie, specerioch kramvaror till en betydlig mängd afsättas. Mormessemarknaden, Femårs-Berättelse för Westmanlands Län. 7 50 sorn vanligen börjar den 19 September, är den hufvudsakligaste. Stadens folkmängd består efter 1838 års Mantalsskrifning af 3,438 personer, deraf 2,362 äro mantalsskrifne. Folkmängden har således, på sätt förut är anmärkt, ökats med 134 personer, hvaraf kan slutas, att industrien icke är i aftagande, ehuru fattigpersonalen och afgifterne till de fattigas underhåll äfven förökats. Handtverkerierne äro uti ett stillastående skick. För deras uppkomst hehöfdes verksammare anstalter till handtverks-lärlingars danande och till förekommande af Gesällers ostadiga lefnadssätt. Ehuru mycket klagas öfver Skrå-Ordningens tvång, äro dock garantier nödige och vissa ordningsreglor för bestämmandet af förhållandet emellan Mästare, Ges;iller och Lärlingar. Tillräcklig tillgång på dagsverkare äger Staden så väl af dess egen arbetsklass, som af de Dalkarlar, Wermländningar och Westgöthar, hvilka soinmarmånaderne utvandra och söka arbete. Priset på ett karledagsverke är vanligt 32 sk. Banco. Tillförseln på Landtmanna-produkter af hvarjehanda slag har Staden ifrån den kringliggande orten. Dock odlas äfven inom Staden åtskilliga Trädgårdsväxter, hvaraf endast Tobak och gurkor afsättas utom Staden. Den till Staden hörande åkerjorden skötes i allmänhet väl och gifver god afkastning. Den är dock till en del stenbunden.
I allt fall har Utskottet nogsamt erfarit, hurusom ett bland de väsentligaste hinder, som mött emot lag-förslagets antagande, varit farhågan för den utsträckning ifrågavarande system deri erhållit; och meningarne i denna del synas under sedermera förflutna tid, som medgifvit en noggrann och lugn pröfning af ämnet, allt mer och mer stadgat sig. Frihetsstraffet torde emedlertid svårligen kunna användas utan någon latitud; nien den kan ock Lill en viss mån stå tillsammans med bibehållandet af de hufvudsakiigasle grunder, hvarpå gällande lagar emot tjufnadsbrott hvila. Då dessa lagar upplaga särskilda arter af stöld, såsom enkel stöld, hustjufnad, nidingsstöld, stöld ute å marken och kyrkotjufnad m. m., samt för hvarje art och åtskilliga modifikationer deraf stadga bestämda straff, på sätt inhemtas af 40, 42, 43 och 46 kap. Missgernings-balken jemte särskilda författningar, har Lag-beredningen blott såsom lörsvårande omständigheter vid slöldstraflels bestämmande antagit, större delen af de förhållanden, hvilka gifvit anledning alt i gällande lagstiftning indela tjufnadsbrolten på sätt nämndt är. l)å således domaren i berörde lagstifning finnér för hvarje fall ett, med afseende å lagstiftarens uppfattning om gerningens större eller mindre brottslighet, ledan utsatt straff, öf vet lemnäs åt honom i Lag-beredningens förslag att, efter eget omdöme, bestämma i hvad mån anmärkte förhållanden höra medföra ett mer eller mindre långt frihetsstraff, dock ej utöfver derföre bestämda gränser, hvilka således måst gifvas den utsträckning, att de olika lörhållanderne deraf kunna omfattas. I nyare lagstiftningar hos andra folk är denna method äfven begagnad; och onekligen har den sina fördelar. Att med säkerhet afväga lill hvilken grad ett brott är svårare, örn det sker under vissa förhållanden, än under andra, är och förblir nemligen en omöjlighet. Men att derföre hvälfva bördan från lagstiftaren på domaren har dock sina betänkligheter.
Förordningen om ändring deri af den 10 Juni 1841, motsvarade nio pär spö, hvartill straffet högst uppginge för innehafvande af dyrk efter Kongl. Förordningen den 9 December 1756, deri den särskilda Kongl. Förordningen i detta ämne af den 10 Juni 1841 hvarken gjort eiler åsyftat göra annan ändring, än att af de i 1756 års Förordning utsatta bestraffningar af spö eller ris och deremot svarande fängelse vid vatten och bröd, endast sistnämnda bestraffning borde tillämpas, då broltet första gången föröfvades, och 3:o emot föreskriften ill punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 -o IX Jlist-Ombudsmans Ernb.-Beriitt. för åren 7844 och i&4 26 beräknat Peter Svenssons kroppsplikt icke i ett sammanhang efter det stulnas värde, ökadt med sabbatsbrottsböterna och de penningebelopp, som motsvarade urbota straffen, i hvilken händelse, äfven när innehafvandet af dyrk särskildt bestraffades, kroppsplikten stannat vid fängelse vid vatten och bröd i nitton dagar, utan särskildt efter penningebeloppen och med tillägg eller bibehållande i oförändradt skick af de bestraffningar af nio och tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, sorn å urbota brotten ansetts följa, hvarigenom högsta kroppsplikt uppkommit; och som, på grund af Rådstufvurättens felaktiga domslut, de sakfällde sålunda kommit att straffas svårare än vederbort, nemligen Johannes Samuelsson med tjugusju i stället för tjugutvå och Peter Svensson med ljuguålla i stället för fjorton dagars fängelse vid vatten och bröd; alltså och jemte det åtalet emot en af Rådstufvurättens ledamöter, såsom dåmera afliden, komme att förfalla, dömde Kongl. Hofrätten, likmätigt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken och Kongl, brefvet den 2 Maj 1766, borgmästaren och den andre ledamoten att hvar för sig böta tjugufem R:dr, samt gemensamt ersätta Kongl. Majit och Kronan kostnaden af de sakfälldes olaga bestraffning med två R:dr 21 sk. 4 rst. allt banko.
Som all denna utredning och afskillning omöjligen kan wcrkställaS, utan att alt i det samfäldta Bort är till sitt art, beskaffenhet och wärde kändt och bestämdt, och pä det alle i Boet intcresterade Personer bäde genast och i en framtid mä kunna weta hwad dem » den ena eller andra arten af tilgängarue mä tillkomma; har Lagstiftaren funnit aldeles oungängeligit att i IX Cap. i § Ärfda Balken förordna att när döds - Den 22 September. 779 fall timar, stall den Maka, som efterlefwer, eller arfwingar, eller the, som egendomen om händer haft, chwad förord gjorde äro, riktigt ripgifwa, och täta no m upteckna altsainmanS i Boet, sä löst som fast, sadant som det wid dödstiman war, med alla stnfter och handlingar, fordringar och gäld. Oen fasta egendomen pä landet, som endera Makan ärft eller före ägtcnstapet fbrwärft, är wäl l X Cap. GiftermälS Balken utmärkt såsom sädan, iiwari den andra ej äger giftorätt: äfwen som i följd af XI Cäp. 2 §, giftorätt icke äger rum i sä mpFet af den ena Makans Stadseller lösa egendom, som swarar emot den gäld den andra för ägtenstapct ädragit sig, samt genom Testamenten, kista! Lommil5-Fbrfattning vch annat förord all stags egendom kan för odalgods »vara fbrklaradt och frän giftorätt uteslutet.
I händelse af slussinrättningar vid Dejefors och Forshaga, skulle Westgötharne, i stället för att föra sin säd lill Carlstad, gå med sina båtar 6 mil längre in i landet, hvarigenom spanmålsafsättningen komme att ske i midten af Wermland. De svårigheter, som motverka spanmålens förande på båt under nuvar. förhållanden, och som vålla att spanmålen föres på axel, samma svårigheter äga rum både för t i m — merhandel och landthandel. Man bar funnit att det icke låter sig göra att frakta bräder och mindre plankor, emedan de ej bära transportkostnaden, enär, ibland annat, dessa varor lida af mycken omlastning, då de skadas och blifva vrak, hvarigenom allt inkomsterne förminskas, hvilket åter trycker tillbaka på den förtjenst, som allmogen skulle kunna skörda. Den qvantitet plank, som sisla året passerade Dejefors och Forshaga, uppgick till 26,000 tolfter; det är klart, att då smidesanläggningar blifvit privilegierade i öfra Elfdalen och icke blott ifrågaställde, så skulle, i händelse dessa slussanläggningar komma till stånd, lackjernet kunna förås derpå med mycken minskning i kostnaden, samt flere anläggningar till bergsrörelses bedrifvande komma att ske. Hvad slångjernet beträffar, så lider detsamma mindre af omlastningen, men spiken lider deraf desto mera, hvarföre den ock fores på axel bredvid elfven. Alla dessa omständigheter verka derhän, att jag anser, att det vore af stor vinst för hela denna ort, om anslaget, sådant det är hegardt, Den 27 Murs f. m. bifölles, hvartill fordras en tillökning i den of Ulsk. föreslagna summan af 70,000, stor 35,000, för att utgöra det behöliiga beloppet af 110,000 r:dr, hvilken summa jag tillstyrker måtte utgå, hufvudsakligen på grund af de stora fördelar, sorn allmogen i öfre Elfdalen skulle komma att åtnjuta, och den utvidgning i jernhandleringen, som skulle inträffa. Jag vågar således föreslå, att R. o. Ad. täcktes bevilja till detta företag livad Konungen begärt.
«Men hvem fan,» kom det till slut, «hvem fan kunde också tro, att en sådan person, som på allt vis gjorde anspråk på att vara en bättre karl, skulle kunna vara en sådan komplett kältring!» Fader Per kom i tagen och berättade vidare. «Han» var en handelsman inne i Malmö, hvilken när trakten fått sin jernväg slagit sig ned vid stationen och öppnat handelsrörelse. Han hade gjort visiter hos bondgubbarne, som då ännu lefde i temligen gammaldags frånskildhet från den öfriga verlden, pratat med dem och supit med dem och tillvunnit sig allas hjertan och förtroende. En afton, vid sjette toddyn, hade han lagt fram ett långt blått papper på bordet under gubbarnes näsor; gubbarne hade aldrig sett en dylik tingest förr; men de suto och sågo på det som på ett konstigt och giftigt djur, när handelsmannen upplyste dem om, att det vore en vexel, som han i morgon skulle draga på så och så många tusen kronor. Det blef tyst i laget. Gubbarne suto i stilla respekt; det osade också en smula brändt. En annan afton kom ännu ett sådant der långt, blått papper fram, men denna gång blankt; och vid toddyn n:r så och så ritade Per Mattsson bekymmerslöst och välvilligt dit kråkfötterna i sin namnteckning. Senare gick det laget rundt med samma procedur; och om igen; och om igen. Slutligen gjorde handelsmannen en afton sina högtärade vänner bondgubbarne det meddelandet, att han nu för att bli kvitt de många utelöpande småvexlarne och för att få mera fart i affären, funne lämpligast taga ett större lån i häradsbanken; och gubbarne kunde vid stadiet af sjette toddyn heller intet annat se än att detta vore ett för samtliga parter synnerligen förträffligt arrangemang. Och der gicks i borgen. «Och när han fått lånet, slog han vantarne i bordet,» afslutade fader Per berättelsen. Truls såg frågande på sin värd. «Nå!?» «Ja, vi hade ju säkerhet i lagret, hade han sagt. Men lagret tillhörde inte honom; lagret var hans svärfars. Det hade de begge asen afgjort emellan sig. Och han förduftade; och så suto vi der så vackert.
Där ute i alléen såg herr Blomgren skjutsen komma, ett ekipage från närmaste gästgifvaregård, en mager krake och en skramlande vagn — medan doktorn åkte bort i sin lilla nätta trilla. Nå, hvad gjorde det? Sådant satte man sig öfver. Han tvättade händerna och borstade sitt hår, lade ner necessären i en handkoffert, tog på sig rock, manschetter och hatt samt gick från flygeln, däri hans rum var beläget, öfver gården till stora byggningen; mötte en piga och bad henne underrätta doktorinnan; gick uppför trappan och genom förstugan direkte in i salongen. Där slog han sig ned vid fönstret närmast dörren. Han var blek. Ögonen glänste och han måste stödja hårdt på högra benet för att kunna beherska dess nervösa darrning. Salongen hade tre fönster och vette utåt vägen. Den låg mot söder, men de höga, täta kastanjerna där utanför kastade sin kalla skugga öfver den, och blott vid middagstiden stal sig solen dit in öfver trädens toppar. Vid mellersta fönstret stod en lång chäslong med öfverdrag af mörkbrunt schagg, och framför den divanbordet, där kaffet brukade serveras. Hur ofta hade han icke suttit där vid hennes sida — alltid med denna tryckande fruktan, att hon skulle draga honom till sitt bröst och hölja hans ansikte med kyssar medan han hört hennes lågmälda, lidelsefria röst klinga sig i öronen. Hur hade han icke formligen våndats under hennes vänlighet och så hastigt som möjligt tömt sin kopp för att få gå. Och när han rest sig upp — hur hon sett efter honom då med dessa ljusbruna ögon, i hvilka det tycktes ligga en värld af ömhet, och denna min, som såg ut som en bön! Så mörkt det var! Hvilken prägel af köld det låg öfver hela rummet! Han hade aldrig märkt det förr än nu. Fönsterkarmarne voro fullsatta af blomkrukor, och växterna skymde nästan helt och hållet utsikten med sina blad, som flöto tillsammans till en fond af genomskinligt ljusgrönt, i hvilken bigoniernas röda stammar grenade sig som purpurröda ådror, fulla af sjudande, lifsvarmt blod. Blommor skymtade man här och där, mörkröda, skära och blå.
Der grannar öfverenskomma, att antingen uphöra med all stängselskyldighet sig emellan, eiler ock att upföra stängseln af annan beskaffenhet, än här nedan derom föreskrifves, och sådan öfverenskommelse blifvit skriftligen affattad, underskrifven af delägarne och behörigen bevittnad, skall den, utan afseende på ombyte a£ ägare, vara gällande för den tid aftalet innefattar, dock högst 10 år, så vida ej dessförinnan alla delägarne blifva ense att samma öfverenskommelse uphäfva. 3:o Der genom öfverenskommelse, på sätt föreg:de § säger, hägnadsskyId. ighet grannar emellan uphört, skola dessa gemensamt bekosta underhållet af den stängsel, som eljest den, till Stängsellin,ie angränsande delägaren ensam bort underhålla, hvar i förhållande till den besparing, han i stängsel mot grannar vunnit; dock skall närmast stängsellinie belägen delägare utgöra, detta åliggande, emot åtnjutande af ersättning, hvilken, derest ej annorlunda åsämjes, Gode Män äga att för 10, år i sender bestämma. 160 Den 3 December e. m. 4:o I rågång eller skiljolinie emellan enstaka hemman, så ock mellan sådant hemman å ena sidan och oskiftad by å den andra, äfvensom oskiftade byar emellan, taga hvardera hälften af den stängsel, som uprättas skall utan afseende på hemmantal eller egobeskaffenhet. 5:o Hvad i detta förslag finnes föreskrifvet för enstaka^ hemman, gäller äfven för sådant hemman eller hemmansdel, som legat i by, hvilken undergått enskifte, laga skifte eller, genom laga kraft vunnet utslag, enl. 12 Kap. 12 § af 1827 års K. Sk i ftesStadga, förklarats ej kunna i förmånligare skifte läggas. 6:o Stängsel, ehvad den upföres af sten eller träd, består af vall eller planterad häck, eller annorledes inrättad är, skall vara så beskaffad, att den utestänger de större hemdjuren, nemi. hästar och boskap.
Maj;ts , den i4 dennes, afiåtna och, denna dag, ankoinna Nådiga Proposition 70 Prol. Utdrag den 15 Jcnuarii 1830. till Rikets Ständer , angående föiändrad Redaction af 63 §. Regerings-Formeu. S, D. Vid förnyad föredragning af Stats^ Utskottets, den 8 sistlidne December, under N:o 353, afgifna och, den 30 i samma månad e. m., på bordet lagda Utlåtande, i fråga om ny Jnstruction för Rikets Ständers Revisorer, i afseende på deras befattning med Stats-Verkets granskning, blef berörde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslaget, S. 0. Då nu å nyo föredrogs Stats-r Bancooch Lag-Utskottens, den 28 sistlidne November, under N:o 27^ afgifna och , den 21 derpåföljde December f. m., på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens, under N:o 15, förut meddelade Betänkande, med förslag till I>ag, angående Myntbestämningen ; fann Ridderskapet och Adeln för godt att , med afslag å förstnämnde Utlåtande, antaga följande Lag om Myntbestämningen: $. 1. Såsom orubblig grund så val för invexJingen af Bankens Sedlar, som för inlösen af dess öfriga förbindelser, hvilka nu med Bart - Prot. Utdrag den 15 Januarii 1830. 71 cosedlar fullgöras, fastställes, att 128 sk., ellet 2* R:dr Specie i sådana sedlar eller förbindelser, skola gälla lika med En R.dr i Silfver efter den, med afseende å slagskattens beräkning i myntet, af Kongl. Majit och RW kets Ständer förändrade 1664 års myntfot, S3.