Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så stridiga dessa mina åsigter må va - Den 6 J u 1 i i f. ra. 155 ra med deras, hvilkas högre upplysning jag eljest gerna låter vederfaras all rättvisa, så tvinga mig pligten och min öfvertygelse, att under närvarande omständigheter högtidligt protestera emot denna för tidigt föreslagna myntbestämning och derpå projecterade realisation. Och hvad är val en myntbestämning, som först med beräkningen af lyckliga omständigheter, i en blifvande tid torde kunna verkliggöras? Mig förekommer den lika med någon skuldenär anbud af ett (i sanning icke afundsvärdt) accord till sine creditorer, med det ännu mindre afundsvärda vilkor, att de skulle vänta på betalningen så länge, tills accordsumman kunde betalas, notabene om lyckan stod bi — ty om den svek, skulle de naturligtvis få nöja sig med ett nedsatt accord — eller kanske med intet. Då likväl nu hela Svea folk skulle utgöra creditorerne vid den stora Nationalbanqueroutten, så torde förhandlingens utgång vara allt för viktig, att äfventyra ett sådant vågspel, eller att medgifva liknöjdhet; och jemte det jag till alla delar förenar mig uti Herr von Heynnes, Utskottens Utlåtande N:o i åtföljande, reservation, tager jag mig friheten utbedja mig att få än ytterligare anföra de skäl, hvarpå jag grundar min öfvertygelse, att den föreslagna realisationen hör uppskjutas, intill dess den kan tillvägabringas med den säkerhet och trygghet, som kunna göra den beståndande icke blott för en kort tidj utan för alltid. i56 Den 6 Julii f. m. För det första anser jag Bankens metalliskafond af icke fullt Sex millioner R:dr ännu så mycket mindre tillräcklig att göra tete mot en utvexling, som den tillika snart sagdt utgör Sveriges enda silfvertillgång lill fördelning på en folkmängd af lika nära Tre Millioner —• att icke nämna den del deraf, sorn ofelbart utvandrade till Finland, der Svenska penningar ännu äro mycket gängse; och jag frågar, hvad äro väl Sex Millioner Riksdaler betraktade såsom grundfond för transactionen om all annan egendoms värde inom Fäderneslandet?
Contoiret, genom ProfocollsUtdrag, tvenne gån. ger begärt underrättelse om den Fond, sorn af Herrar Cormmitterade för Allmänna Medel förvaltas, men af uppgifna orsaker, på sätt i afskrift härhos fogade ProtocolisUtdrag innehåller, ej kunnat den erhålla. Revisorerne hafva likväl, af Götha Canal-Diseonts räkning uti Ranken, vunnit den kännedom , att af den Fond Committerade förvalta, är utöfver en half Million Riksdaler insatt på ARkrifningsräkning i nämnde Discont, och beträffande den Fond, som, under benämning af SälpeterMedel, är samlad af StatsAnslag och SalpeterlcjsningsMedel, så hafva Revisorerne af meddelde Räkenskaper och upp.; lysningar inhämtat, att utöfver 3^0,000 R:dr äro att beräkna såsom Statens tillgång af dessa Medel, hvaraf 155,000 R:dr äfven äro insatte på AfskrifningsRäkning i förenämde CanalDis. cont, en del åter utlånte dels emot inteckning* dels utan förskrifven ränta och återbetalningsekyldighet, en del såsom biträde lemnad den un* der CommerceCollegii disposition stående ManufacturFond, och en del uti Kongl. RänteKamma< ren innestående Då dessa Medel, ehuru anslagne till visst behof, likväl icke kunna annorlunda anses, än såsom en Statens tillhörighet, så vidt de icke för ändamålet blifvit använde eller äro erforderlige, har det icke bordt undfalla Reyisorernes uppmärksamhet, att dispositionen af 124 RiktSt.
Jag får fästa den siste värde talarens upmärksamhet deruppå, att det förra stadgandet innefattar en oegenllighet, då del innehåller, att straffarbete skall undergås ”antingen i fängelse eller å fästning”, ty fästning är ju också ett fängelse. Då man således icke vet hvad som menas med det begagnade uttrycket Den 31 Oktober. 107 '‘antingen i fängelse eller å fästning”, skulle jag tro det vara bäst att man bifaller den nya §:n, med uteslutande af, på sätt Gr. Mörner föreslagit, den sista punkten. Hr von Hartmansdorff: Jag erkänner riktigheten af Hr Cederschiölds anmärkn. Då begge §§:ne således äro felaktiga, och jag icke kan för tillfället upgifva någon 3:dje, som vore bättre, hemställer jag om icke R. o. Ad. ville antaga Gr. Mörners förslag? Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att han, då Gr. Mörner yrkat bifall å förra och afslag å sednare delen af förevar:de §, ansåg serskild propos. å hvardera delen böra framställas och nu finge hemställa om R. o. Ad. bifölle föregtde delen af denna §, som slutade med ordet ”finnes.” Ropades Ja. o A sednare delen af denna §, innehållande: ”Går tiden för straffarbetet ej öfver sex månader, bör detsamma i länseller kronohäkte verkställas”, framställdes sedermera propos. först till bifall och derefter lill afslag, och sedan svaren dervid utfallit roed blandade Ja och Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm., att han ansåg den till afslag framställda propos:n hafva blifvit besvarad med öfvervägande Ja. §§:ne SS, 29 och 30. Diföllos. Slutligen förekom och bifölls Utskrs tillstyrkande i fråga örn förslaget lill författn. i afseende på kyrko-luktens uprätlhållande. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Näst på föredragn:s-listan före kommer nu Lagoch EkOD.Ulskms Betänk., ang:de handelsboks vitsord.
Bland annat såldes, med dessa vilkor, många hemman till KammarRådet Schlegel, och blefvo dessa hemman vid Jordeboks-förändringen införda i Frälse-columnen. (Först 1823 tillstyrkte Rikets StänderKongl. Majit, att låta denna inlösningsrätt falla.) Månne ej nu ett svepskäl för en skatteköps-ansö - 26 Den to September f. m. Senare delen af Utskottens tillstyrkan innehåller: att jemväl förklaras mätte, att de uti administratif väg redan vidtagna beslut icke ä r o af den besk af fe nhet, att de kunna vara hinderlige för äganderätts-frågans upptagande och afgörande i tvisteväg. Utskottens tillstyrkan äger här en grad af mörkhet och otydlighet, som tyckes förråda en viss skygghet, att rent kan å dessa hemman (af närvarande åboer eller af fordna åboers arfvingar), skulle kunna grundas på det påstående, att såsom Kronan vid Jordeboksförändringen ägt rätt, att dem inlösa, de bordt anses såsom pante.gods, och ej köpegods, samt således qvarstå bland Kronohemman, med den åboer å Kronans hemman tillkommande rättighet, att köpa dem till skatte. Manne ej för ett sådant påstående ett nytt skäl kunde sökas i den laga kraftvunna dora, som tillägger åboerne å de under alldeles lika vilkor till frälse sålda så kallade Trippiska godsen, lika besittningsrätt, som vanliga Kronoåboer; och manne ej för detsamma kunde väckas allmänhetens deltagande genom framställande af obilligheten, att å 2:ne gamla Kronohemman, ena grannen skulle underkastas att, efter en fräl seäga res godtycke, lemna den jord, hans fäder kanske i sekler brukat, under det att den andra, mot en ringa löseskilling, fick derå förvärfva sig full äganderätt, blott för det att den förres hemman tillfälligtvis kommit att inflyta i ett köpebref? Jag behöfver väl ej tillägga, alt, i min tanka, skulle en sådan rättegång sakna all rättvis grund; jag har endast velat visa, hvarthän det kan föra om man en gång börjar att vidröra äganderättens heliga palladium.
Ordinarie Creditiv 5,000,000 R:dr, förstärkning derå 500,000 R:dr samt serskild tillökning å Lånefonden 300,000 R:dr . 5,800,000 - — 5,800,000 — - Spar banksmed el, enligt Banco-Reglementets 206 § 100,000 70,000 Banco-Discontens Reserv-Fond, enligt Banco-Reglementets 205 § 147,745 26 - 155,132 39 3 Medel influtne för i Wimmerby inköpte och sedermera försålde fastigheter 712 36 — 792 36 — Balancerad Discont-Vinst 296,625 47 7 312,886 14 8 Medel, som af Konungens Befallningshafvande i Westmanlands Län blifvit lefvererade i afräkning å beloppet af 3 på falska namn år 1841 utgifna Lån 2,234 33 1 b) Fonden för lån å Publica Papper 296,000 220,000 — - Tillgång. 6,641,084 13 7 6,561,046 27 — Behållning på räkning i Depositions-Afdelningen 162,812 29 11 51,732 45 10 Utestående lån mot borgen med omsättningsrätt 6,297,869 43 9 6,314,784 44 3 Dito mot Publica Papper Förvaltningskostnader för Allmänna Disconten, enligt specification*) 34,976 36 6 39,405 45 — Vinst R:dr 296,625 47 7 312,886 14 8 Sorn blifvit använd: A) Till ersättning för de efter Revisorers pröfning på serskildt blad i Balunce-extractet, såsom osäkre afförde fordringar Arfvoden och Contors expenser Lagsökningskostnader B. upptagne Vinstsummor'
De yrkan den, som sålunda blifvit framställda, hafva till större delen redan vid Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55. 7 ärendets förra behandling inom Utskottet utgjort föremål för dess öfvervägande. Att helt och hållet förbigå det ämne, §:n omhandlar, och såmedelst borttaga allt förbud emot arbete och handel å söneller högtidsdag, har ansetts komma att verka sårande på flertalets af folket religiösa känsla. Att åter inskränka förbudet till sådana fäll då annans frid eller sabbatsro stördes eller allmän förargelse åstadkommes, skulle genom det olika sätt, hvarpå sådana bestämmelser tvifvelsutan kommo att å olika orter och af olika personer uppfattas, i tillämpningen möta alltför stora svårigheter. Sådan svårighet i tillämpningen skulle troligen äfven inträffa, om försök gjordes att i Lagen införa förbud för husbonde eller arbetsgifvare att tvinga honom underlydande till arbete å sabbat, hvilket deremot är förebygdt genom det af Utskottet föreslagna allmänna förbud emot arbete å dylik tid. Vid detta förhållande och dä inom de Stånd, som återremitterat §:n, någon anmärkning icke förekommit emot bibehållande af ordet »dylik» i dess sista moment och endast en eller annan talare yttrat sig för det utsatta bötesansvarets förhöjning annorledes, än i sammanhang med framstäldt yrkande om annan förändring i §:n, tvekar Utskottet icke att i det väsendtligaste vidhålla sitt förslag i denna del. Dock anser Utskottet den, på sätt niimndt är, yrkade förändring i §:ns ordställning förtjent af särskild uppmärksamhet. Den nuvarande ordställningen skulle onekligen kunna gifva anledning till den tydning af §:n, å ena sidan, att arbete å sabbat, om än aldrig så brådskande och angeläget för den, som verkställde eller läte verkställa detsamma, vore förbjudet, derest ej kunde visas, att det skedde till egen eller annans nödtorft, och å andra sidan, att arbete å sådan tid, ehuru företaget till egen eller annans nödtorft, vore med ansvar belagdt, utom i den i de Hesta fall säkerligen svårbevista händelsen, att nödtorften ej tålde uppskof; och torde derför ordstiillningen böra ändras i enlighet med det framställda yrkandet.
Vidkom mande åter Prosten Grapes ofvanberörde hemställan om en mera utvidgad betesrättighet, än den Utskottet, i anledning af Molionairens förslag i 3:dje Momentet, tillstyrkt; så kan Utskottet, enär en så oinskränkt betesrättighet, utan att för Lapparnes bestånd vara, i Utskottets tanka, i allmänhet af behofvet påkallad, troligen skulle leda till mångfalldiga tvister och dermed förenade olägenheter, denna hemställan icke annorlunda tillstyrka, än att, då det icke sällan händer, att, enär starka frostnätter inträffa i öfra fjällen innan snön Jmtäcker marken, jorden så tillfryser, 26 Besv. och Oeeon. Utsk. att Renärne icke kunna erhålla föda derstädes, vid hvilka tillfällen det alfor Lapparne af största vigt, om de icke skola möta sin undergång, att de då få begagna nedre landets kronoskogar, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande måtte anbefallas att, intill dess afvittringen i Lappmarken hunnit för sig gå och nödiga vinterstamhåll dervid för Lapparne blifvit utsedde, tillhålla Kronobetjeningen, att vid sådana tillfällen icke allenast utse de trakter, der Lapparne kunna begagna Renbetet, utan äfven väl bevaka ömsesidig rätt emellan Lappar och Nybyggare, så att de å ingendera sidan förfördela hvarandra. Slutligen och i afseende på den yrkade nödvändigheten af en sträng Författning mot det missbruk af brännvin, som hos Lapparne skall råda; så ehuru, i anledning af väckta Motioner, rörande tillverkning och förbrukning af brännvin, förslag till allmän författning härom kommer att tili Rikets Höglofl. Ständer i vederbörlig ordning öfverlemnas, hvilken författning, om den varder antagen och gillad, äfven för LappAllmogen och Nybyggarnc i LappmarksSocknarne skulle komma att tillämpas; likväl och som det är nogsamt bekant, att Lapp-Allmogen har en lika allmän som för Besv. och Oecon.
Jag hade trott att medlen till aflöning till den talrika Embetsmannacorps, åt hvilken ledningen af de till Ström rensningar och lättade vattencommunicatiouer erforderliga arbeten blifvit anförtrodd, lämpligare bordt sökas inom 4tde eller 8:de HufvudTitlarnes tillgångar» Då jag /\*- \ ! gG Stats-Utslottets likväl icke kunnat göra denna min åsigt gällande, liar jag ansett mig reservationsvis böra anmäla den för R. St:r. Häruti hafva instämt Eric Andersson från Westmanlands Län, Pehr Olsson från Södermanlands Län samt Nils Strindlund från WesterNorrlands Län. N:o 352. Vördsamt Memorial. Sorn, vid uppgörandet af Bil. N:o 11 lill Utskottets Memorial N:o 335 , ang:de Slatsiegleringen i allmänhet det misstag förelupit, att de af R. St:r bifallne 2tne Pensionsrum på Allmänna IndragningsStaten för Generaler blifvit upptagne till 4ooo R:dr för hvardera eller tillsammans 8000 R:dr B:co; alltså och då R. St:rs beslut innehåller: ”att blifvande innehafvare af de 9 ”Generalslönerne i penningar må, lika med Landshöf”dingar och i enlighet med hvad Författningarne om ”afskedstagande Civile Embetsmäns pensionerande föreskrifva, vid 65 års ålder, efter erhållet afsked, till ”pensions åtnjutande för den öfriga lifstiden uppföras ”å allmänna IndragningsStaten; dock att ej flere än 2 ”sådane pensioner bestås,” och detta beslut ingalunda kan, emot hvad med Utskottets af R. St:r godkände förslag i detta hänseende afsetts, så tydas eller förklaras, som skulle Generalerne, vara tillerkände större pensions! ätt än som svarar emot den af R. St:r för hvardera af dem bestämda lön, 3ooo R:dr B:co, har Utskottet ansett sig böra, härmedelst rätta ofvanbe - Betänkande!), N:s 352, 353.
Och sk skiljs man A t senast half tolf, siillan utan att ha behållningen af en interessant bekantskap, en ny idé, en skön melodi som ljuder kvar i örat - och siikert inedvetaiidet om att afveu detta anspr&amp;kslösa sällskap vill i sin man medverka till samvarons föracllande och höjande. Vi til1iit.a oss att har meddela ett föredrag, som hhllits vid en af Nya Iduns sammankomster och öfverlåta å t läsaren att bedöma, om icke ocksk i en kvinnoklubb man kan få höra, saker af varde. A. Kdt. Parisersalonger p5 sextonoch sjuttonhundrat alen. Föredrag hfdlet i Nye Idan. B. e t moderna eallskapsliivet i Frankrike ledcr sitt ursprung från den lirets, som CathBrine de Vivonne, markisinna de Rambouillet, vid början af 1600 talet sandade omkring sig. I denna krets, som ar bekant under namnet ' hbtel Rambouilletu efter värdinnans helii, herskade en verkligt fin umgängeston - ännu vid denna tid en nyhet för fransmannen. Ifrån hôtel Rambouillet spred sig denna fina urngangeston, som med tiden blef nAgot för sirlig och konstlad, genom de niånga gasterna till andra sällskapskretsar, som ined iner eller niindre framgiing, sökte efterlikna den. Hvar och en som utmärkt sig p i något onirade eller som egde niigot af den litteriira hel-esprit, hvilken p&amp; den tiden sfi mycket rRrderades, hade tillträde till hôtel Rambouillet, som hvar afton tinder mer Sn trettio ar - frAn 1618 eller ¶G19 till omkring 1650 - var samlingsplats för en rexlande krets af förnäma damer, statsmän ocli krigare, författare ocli konstnarer. Man sysselsatte sig Iiuhudsakligen med konversation och nied granskning af nyutkomna litterära arbeten eller med sådana, som ännu vor0 under arbete.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, som svaret, efter hvad han kunnat finna, varit enstämmigt nej, R. o. Ad. hade gillat Hr Landtnäs vägran af proposition. Hr Munck af Rosenschöld: Som jag för min del ej har instämt i det af Hr Landtm, uppfattade svar, oell då jag icke besvarat propositionen med nej, ulan med ja, och då jag förmodar att flere af Ståndet med mig deruti instämt; vågar jag begära votering, för att utröna om Ståndet yrkar den af mig begärda proposition. Upplästes till justering och godkändes följande voterrsproposition : Den, som yrkar propos. till remiss af Hr Munck af Roscnschölds motion, voterar in; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. att propos. till remiss af nämnda motion icke bör framställas. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja—6. Nej—71. Företogs till pröfning StatsUtsk:s den 7 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 70, i anledn. af sökt afskrifning af de staden Borås beviljande byggnads-Iån. Den |6 Maj e. m,. 3g Hr Sandelhjelm, Paul, uppläste följande: Sedan H. SlatsUtsk., efter remiss från Vällofl. BorgareSt. å Hr C. G. Rydins i ämnet gjorda motion, upptagit och beskrifvit utredda sakförhållanden och anförda bevekelse grunder för den sökta eftergiften, yttrar Utsk. sig dock in galunda anse desamma innefatta tillräckliga skal för R.
Man har vidare talat om den låga census, som förslaget omfattar, och deruti egentligen funnit de democratiska vådorna, med tillägg att denna census vore vida lägre än i något annat laud. Likväl hvad rösten i sin helhet angår, är den icke lägre här än i England, icke eller lägre än i Norrige, tvertom högre. (Måhända något lägre än i England, om man bestämdt efter kurs gör jemförelse!!, men denna census blir högre här, om man jeraför lefnadskostnaden härstädes med den i England.) Man har vidare klandrat förslaget, emedan det medger ett mindre inflytande på valen, äfven åt dem, som icke erhålla hel löst. För min del skulle jag tro, att denna omständighet snarare borde blifva ett föremål för godkännande än klander, dä den borttager den skarpa gränslinie!! mellan representerade och orepresenterade, som i några af Europas representativa Stater vålla ett vådligt missnöje hos det lägre folket. Man har i dag åter framtagit den der stöfvelknekten, hvilken skulle utmärka den gränslinea, som är skarpt uppdragen mellan dem, som hafva valrätt och dem som icke äga någon sådan; men genom antagande af en succesivt nedgående valrätt ända till r^:dels röst, blir denna gränslinea alldeles omärklig. Den idoge arbetaren, som börjar att 2 H. “ 13 Den 28 Augusti. samla förmögenhet och sedan småningom blir en rik och mäktig man, märker knappt när han öfverstiger gränsen mellan orepresenterad och representerad. I sjelfva verkligheten blir denna valrättens utsträckning af ganska ringa betydelse. De som endast hafva j (') öniels röster att aflemna, lära merendels icke infinna sig vid valen, åtminstone ganska fåtaligt; då man ser i länder, der census är vida högre, att de valberältigade ganska ofta uteblifva. De som här gingo att begagna denna rättighet, gjorde det sannolikt blott af nyfikenhet för någon gång, oell flertalet af dem som beljenade sig deraf, kom säkerligen att utgöra en underlägsen minoritet mot de hela röslerna.
Jag ber med ani. häraf att få från handelns och industriens början följa penninge väsendets utveckling i vårt land. Vi veta alltför väl, att i tidernas början tillgick handeln på det sätt, att man utbytte vara mot vara, sak mot sak; sålunda utbytte den, som t. ex. egde en hud, denna mot en stridsyxa, den som egde ett mått säd, mot ett fiskredskap o. s. v. Men, Mine Hrr! J finnen, att detta sätt att gå tillväga hade sina svårigheter, sina stora olägenheter; ty dels hade de utbytta varorna icke samma värde: stridsyxans värde kunde icke fullt mätas af fiskredskapens, dels ville icke alltid den, som egde stridsyxan, utbyta den mot huden, utan önskade t. ex. i dess ställe fiskredskapet. Man var således betänkt på att införa en vara med verkligt värde, för hvilken man kunde tillbyta sig alla andra varor, och hvilken tillika var så beskaffad att den kunde delas i små delar, att dessa delar representerade alla möjliga slags värden. Denna vara blef guld och silfver, deras ändamål blef att befrämja, underlätta och utbreda handeln, och det land, som icke producerade guld och silfver, måste tillbyta sig den nödvändiga qvantiteten af detsamma för de varor det producerat, Om nu någon under denna period af penningeväsendets utveckling, då guld och silfvermyntet var det enda gångbara, hade upträdt och föreslagit, att vi icke vidare skulle få exportera vårt guld eller silfver, hade det icke varit detsamma, som att säga: »jag vill visserligen att denna vara skall befordra utbytet af varor inom landet, men icke utom detsamma»; och således kan ändamålet med ett dylikt förslag icke vara något annat än att inskränka handeln. Och om någon fruktat att silfret skulle helt och hållet utgå ur landet, så frågar jag eder, Mine Hrr I om J icke då svarat:; Den 2 November. När vi en gång kunnat skaffa oss det silfver, som för all vår handel är nödvändigt, är det då troligt att om minskningen af detsamma börjar blifva känbar, vi ej skulle ånyo kunna förskaffa oss det som brister?
Hvad landstingen vidkommer, är jag icke den, som vill förneka att de böra hafva tillgångar; men jag tror att landstingen, såsom ännu en ny institution, kunna jemföras med en menniska i ynglinga-åren. Det är icke klokt att sätta i en 164 Den 26 November f. m. ung persons hand en alltför stor summa penningar; det är bättre att han får små tillgångar, till dess han hinner bereda sig kanaler för dessa penningars nyttiga användande, ty annars blifver han lätt antingen en slösare eller en girigbuk. Vi hafva exempel i våra hushåjlnings-sällskaper, som på en gång fingo stora medel, och råkade i förlägenhet huru de skulle använda dem, till dess förberedande beslut och åtgärder blifvit vidtagna. Så komrne det älven att gå med landstingen. Jag är nästan säker att de första landstingen icke skola använda stora summor; men jag anser nödigt att de få något att börja med; — jag hoppas nu hafva tillkännagifva min åsigt, huru Utsk:t bör taga denna sak. Den siste värde talaren började att framlägga en, om man så vill, ganska intressant historik om vår ekonomiska lagstiftning och dess inflytande på städerne. men huru intressant den än må hafva varit för en och annan, som förut ej känut till densamma, kan jag ej inse, att det hör till närv:de fråga, huru städerna kommit i tillfälle att föröka sina områden. Och för öfrigt, icke bör närvide generation plikta lör det, att förståndet med alside på den ekonomiska lagstiftningen då icke var så utveckladt som nu, eller för de misstag, som då möjligen blifvit begångna. Men huru besynnerligt det än kan synas, är det dock en sanning, att våra städer till en stor del uppkommit såsom drilhusplantor, derföre att de blifvit anlagde af enväldiga Regenter,- ofta på grund af utländskt intresse. Men derföre kan jag icke inse att man bör företaga någon strypande åtgärd mot städerna.