Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Björnstjerna upgifvit, att ifrågavar:de fel skulle vara det enda, som i detta Utlåt, förekommer. Om Hr Gr: n behagat observera, har Hr Bildt redan fästat upmärksamheten på ett annat fel under artikeln »Fiskare», der afgiften i Rmt är uptagen till 2 Rdr, ehuru den i Bko icke var högre än 1 Rdr 12 sk., och Hr Gr:n vill väl icke påstå att dessa tal motsvara hvarandra; dermed har åtminstone jag icke kommit underfund. 2 Rdr Rmt motsvara nemi. Bko, och det är således 4 sk. Bko sorn utgöra skillnaden, och jag Den 28 Mars e. m. 501 trotsar Gr:ns arithmetiska förmåga att kunna på annat sätt evalvera. Jag förblifvcr vid min anhållan att BevillmsUtsk. må få sig ålagdt att göra de beliöfliga rättelserna. Gr. af Ugglas: Det må tilläfventyrs vara förenadt med svårigheter för Exped.Utsk. alt verkställa ifrågaställda rättelser; men dessa svårigheter anser jag likväl kunna undanrödjas och med föranledande deraf hemställer jag, att R. o. Ad. ville bifalla ifrågavar:de Betänk, med förbehåll att BevillmsUtsk. måtte vid det slutliga Betänk., hvarmed detsamma sednare skall inkomma, öfverse siffrorna och rätta de feltryck och misstag som kunnat äga rum. Jag tror således icke att man behöfver .återremittera Betänk:t. Hvad bevillning på »Viskare» beträffar, som för sjunde klassen blifvit uptagen till 2 Rdr, så är detta icke något tryckfel, utan, i enlighet med hvad Utsk. på ett annat ställe i Betänk:t yttrat, har Utsk. för åtskilliga fall jemkat beloppen, för att få dem i öfverensstämmelse med det nya myntsystemet. Hvad åter angår Frih. Cederströms påstående, att de 3 Rdr 7 öre skulle hafva tillkommit genom skriffel från Bevilln-sUtsk., så torde detta vara ett misstag, ty i det exemplar jag har, står verkligen 3 Rdr 7 5 öre, och torde således detta få såsom tryckfel skrifvas på Exped.Utsk:s räkning. Gr.
Man skulle visserligen kunna åberopa än flera ganska intressanta bidrag till våra äldre jagtförfattningars stränghet, andem HrRosenblad anfört — t. ex. förbudet under den s. k. frihetstiden att fälla högdjur vid lifsstraff; men mildare seder hafva sedermera inträdt, och det har numera icke blifvit en så uteslutande sysselsättning, som fordom, för de förnäma, dessa jagtnöjen, hvadan man fästat mindre vigt vid jagträttigheten i Kronans parker; och sålunda har allmogen kring dessa parker småningom fått en rättighet, som den i mindre män förut utöfva!, sedan den begagnat parkerna till betesmarker för boskapen och äfven till skogsfångst. Resultatet häraf har visat sig vara, att parkerna småningom blifvit förstörda; men med detsamma har en slags nyttjande-rätt, gränsande till urminnes rätt, uppstått till dessa kronoparker, som till följd af urminnes häfd blifvit betraktad nästan såsom äganderätt. Före 1824 ägde K. M. och Kronan omkring 35o,ooo tunni, kronopark. Då framställdes det förslaget att, för att söka få freda den återstående delen af skogen, afvittra någon ringadel deraf med uppoffring af det öfriga. Denna princip låg till grund för 1824 års författning. Afvittringen har sedan blifvit verkställd, och af omkring 35o,ooo tunnland disponerar Kronan nu 5o,ooo, hvaraf den s. k. Böda skogen utgör en del. AIfvarén på Öland bar också varit kronopark. Förhållandet med den synes ock hafva varit enahanda, att nemi. Kronan afyttrat sin äganderätt till Alfvaren emot den betesrätt allmogen derstädes begagnat, och förbehållit sig äganderätten till den bättre delen af parken. Kronan har bibehållet Böda skogen, hvilken man äfven föreslagit att delas, men hvilket StatsTJtsk. afstyrkt; den har undantagit Skede-måsse och andra lägenheter. Det synes mig således, att samma princip, som blifvit följd i afseende på den första kronoparken, äfven blifvit följd i afseende på Alfvaren.
Herr Grefven och handt Marskalken tillkännagaf att Ridderskapet och 4deln, dels den 25 sistlidne Januarii, i sitt första beslut om tryckningen af Bihanget till RksStåndens Protocoll vid denna Riksdag oell expeditions sättet af Utskottens Memorial, Betänkanden och Förklaringar, förordnat, att desse handlingar borde till RiksStånden ingifvas i tryckte exemplar endast sd länge det utan uppehåll i goro målens gång lämpligen kunde ske; samt dels den n sistlednp Mars, med anledning af en ExpeditionsUtskottets hemställan och sedan MedStånden deltagit uti nyssberörde beslut, å nyo påmint samtelige Utskotten, att ställa sig sådant till efterrättelse 5 oph hemställde Herr Grefven och Landt Mar ~ slcalken om icke, med åberopande af de sålundä gifne föreskrifter, i följd af hvilka det berott på Utskotten att tillse, det göromålen icke, genom Ejqieditions-sättet, uppehälles, Ridderskapet och Adeln behagade i Presteoch BorgareStåndens ofvanberörda anmodan till Utskotte® Instämma. Bifölls, Föredrogos å nyo och gillades följande från Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet injjomnej samt den 7 och 11 dennes eftermiddag 5? Den 17 April f, m. garne på bordet lagde Memorial och Utlåtanden : Af den a4 sistlidne Martil: N:o 24, i anledning af våckt motion angående den åfventyrliga hastigheten vid de så kallade Kungsskjutserne. Af den 26 sistlidne Martil: N:o 25, i anledniug af Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition, angående behofvet af en fond till understöd för Jordbrukare, som genom frosteller hagel-skada förlora vexande gröda. I fråga om sättet till utgörande af den till Upsala Academie anslagne samt annan Krono-tionde-spannemål, som ännu icke genom tionde-såttningar blifvit till beloppet bestämd. N:o 26, angående sårsfeildte Markegångars bestämmande för öfre och nedre Dalarne.
Det af mig föreslagne sätt grundade sig på den som mig synes enkla, lätt verkställbara åtgärd, att Regementsvis låta verkställa Löneregleringen, samt att Staten sedan en sådan vore uppgjord, ansloge medel till förbättring i lönerne åt de i3 a" 14 begementer, som äro sämst lönade, allt efter deras olika behof. Då behöfdes icke, att Löneregleringsfrågan hade ett oåtskiljeligt sammanhang med Myntväsendets reglering, som Den 2.2 December f. m. 129 som ännu okunnighet och egennytta, synes motarbeta; eller med räntornas förenklande och utgående i contant, som icke kan ske förr än sedan mynt i Landet finnes. Då kunde räntor och boställsarrenden till en början ingå i Bänterierne och anordnas af en vid hvarje Regemente vald LöningsComite, under Lundshöfdingens och RegementsChefens ordförandeskap. Sedan i framtiden allt vore i ordning, för att åt fäderneslandet bereda ett förbättradt Skatteväsende, då kunde lätt den nu af Regeringen föreslagne åtgärden vidtagas, med hvilken jag då icke inser någon fara förenad. Detta angående Löneregleringen; men jag utbeder mig, att få äfven tillägga något, som en värd Talare säkert sjelf skall gilla, fastän det afser någre af honom gjorde anmärkningar. Jag säger, att Friherre Anckarswärd sjelf skall gilla det, ty jag vet, att han ej någonsin vill, att en irring af honom skall vålla någon skada eller orättvisa. Han har sagt att anslaget till GeneralAdjutantcn blef så stort, att lönen kunde gå till 10,000 R:dr; jag tror, att den Kongl. Propositionen ej afser någon GeneralAdjutants plats med Indelt Chefs lön och således, att ingen höjning i lönen för GeneralAdjutanten ifrågakommer; ty de 1200 R:dr taffelpenningar hafva redan hitli Is utgått. Jag ser blott en verklig höjning af 7 H. 9 Den 22r Dece ni ber f. m. 5oo R:dr till GeneralAdjutantens Expedition; och delta anser jag bchöfligt, på sätt denna Expedition nu är inrättad, och sorn är för ArmeeÄrenderuas gång ganska nyttigt.
Hvad Staten uppoffrade för detta läroverk, kunde till en del inbesparas vid de tvänne andra, der det redan nu visar sig att de nedersta klasserna äro så öfverbefolkade, att der stundom erfordras dubbla lärare för hvardera klassen. Motioner i Preste-Ståndet 1862. När jag yttrat, att jag anser det föreslagna läroverket icke egentligen behöfligt för Wernamo köping utan fastmer för de kringliggande orterna, följer också deraf, att den nybildade köpingens innevånare, hvilka till större delen ännu bestå af obemedlade handlande och andra näringsidkare, icke skäligen kunna förpligtas, hvilket de icke heller mägta, att uppfylla de fordringar, man vanligen har på ett samhälle, der nytt läroverk inrättas, att nemligen ensamt bekosta läroverkshus. Hvarifrån då erhålla medel för anskaffande af läroverkshus? Härtill finnas, så vidt jag förmår inse, endast 2:ne utvägar: antingen att Rikets Ständer bevilja ett statsanslag af 10,000 R:dr såsom bidrag till uppförande af ändamålsenligt läroverkshus, hvilket då borde inom bestämd tid, t. ex. 2:ne år, af köpingen anskaffas och sedan af densamma underhållas, hvarom förbindelse borde af köpingsstyrelsen afgifvas, eller, i fall statsanslag ej kan beviljas, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att det föreslagna beloppet måtte få utgå ur den inom stiftet befintliga så kallade Wisingsö-fonden, uppkommen genom det på enskild donation grundade men numera indragna läroverket på Wisingsö. Bemälde fond uppgick enligt den uppgift, som inkemtas af Kongl. Maj:ts nu afgifna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, den 1 Januari detta år till icke mindre än 45,029 R:dr 51 öre och dess inkomster hade under det föregående året utgjort 7,956 R:dr 36 öre, men de derifrån utgående utgifter blott 3,202 R:dr 98 öre. Det betydliga öfverskottet af årsinkomsterna, uppgående till 4,753 R:dr 38 öre, lades till det kontanta kapitalet och förräntas till fondens förstärkande.
Utskottet någorlunda träffat den rätta medelvägen; hvadan, och då den föreslagna underdåniga anmälan hos Kongl Maj:t synes Bevillnings-Utskottets Utlåtande N.-o 61. 7 deslo mindre behöflig, som Lotlförsäljarne i allt fall blifva skyldige alt uppgifva sina inkomster till taxering, Utskottet anser sig böra vidblifva hvad härom redan är vordet föreslaget. pag 18. Doctorer, Medicinae&c. I den öfvertygelse, att Läkare ej i allmänhet äro bättre lottade än deras vederlikar inom vetenskaps-idkarnes område, och således ej heller påkalla några undantags-lagar, har Herr Halling tillstyrkt, att stadgandet rörande Medicinae Doctorer eller Läkare med praetique utom tjensten må undanröjas, och desse beskattas efter den allmänna grunden för Embetsoch Tjenstemän, som uti 2 § är bestämd; men Utskottet har icke funnit skäl att tillstyrka någon förändring uti hvad nu gällande Bevillnings-Förordning härom stadgar. pag. 20. Huspredikanter. Inom Ridderskapet och Adeln har Herr Stuart, F, C, ansett obilligt att förhöja afgiften till 33| R:dr, och yrkat nedsättning deruti till hvad förut varit bestämdt, eller 25 R:dr, såsom redan nog högt; och inom Borgare-Ståndet hafva Herrar Halling och Leffler äfvenledes ansett ifrågavarande afgift icke böra förhöjas; hvarjemte Herrar Bååth" oc\\ Ekerman sig deröfver yttrat. Vid öfvervägande häraf, har Utskottet icke funnit anledning att frånträda hvad i afseende härpå redan blifvit föreslaget. pag. 21. Judar och Utlänningar.
Tisdag: Stekt fläsk med bruna bö- nor; filmjölk. Onsdag: Gösfilet med äggsås; njuponsoppa med grädde och makroner (mandelbiscuit). Torsdag: Grönsoppa; lamkotlett med lökpuré. F r e d a g: Köttoch potatispudding; rabarber med mjölk. Lördag: Stekt flundra med lingon; puré på risgryn. ligen, » en ynkrygg, s o m ej är värd, att någon vänder sig om och spottar efter dig. » » Tig, tig, gå härifrån, gå din väg, din oförs k ä m d a usling, j a g vill icke se dig », och Berger sprang in i stugan och slog dörren i lås. När h a n väl hunnit lugna sig något och tänkt på saken m e d kallnadt sinne, insåg han snart, att h a n förgått sig, att han misskänt Törnes vänliga afsikter, och att hela skulden till det obehagliga uppträdet egentligen var hans. Öppen och ädel, s o m h a n var, lät h a n sin h a r m flyga lika fort, s o m den kommit, och gick ut på backen för att träffa vännen, bedja h o n o m o m ursäkt och åter ställa allt till rätta. Hvad världen ändå var skön och l j u s! Och h a n själf, h v a d han var ung och fri! N u ville h a n arbeta, det kände han, arbeta af hjärtans ifver, m e d lust och lif! N ä r så vännen slet och drog för att få se sin anfallare i ansiktet, slog han sig m e d ett klingande skratt ned vid h a n s sida; blef så plötslig helt allvarsam och började varmt och öppenhjärtigt sin bikt och sin bön o m förlåtelse. När de skildes åt den kvällen, h a d e Berger heligt lofvat Törne att redan i m o r g o n börja arbeta och ej längre nöta bort sina s o m m a r d a g a r m e d tomma, sysslolösa drömmar. H a n satt uppe öfver midnatt, spände duk i ram e n, skrapade sin palett, rengjorde sina penslar och ordnade färgerna. H a n tog in på gångstigen åt skogen för att söka h o n o m där.
Maj:ts Resolution på Presterskapets besvär den SO November '1786; hvilken innefattar, att Kongl. Maj:t funne en allvarsam tillsyn öfver det Lutherska presterskapet dåmera så mycket angelägnare, sedan Kongl. Maj:t, af ömhet för en anständig samvetsfrihet och i afseende på flere Rikets förmåner, tillåtit fremmande religioners fria utöfning och Kongl. Maj:ts nådiga vilja och befallning vore derföre, att vederbörande häröfver hade den strängaste uppmärksamhet, samt ingalunda tilläte, det någon oordning häremot förelöpte, utan att alla i Svenska församlingen förordnade prester måtte föra ordet klart, tydligt och enligt med den Heliga Skrift och de för Svenska församlingen antagna symboliska böcker, och att den eller de, som derifrån veko, måtte till Consistorium genast inkallas och med strängaste näpst varda ansedda. Då ingen inskränkning i den näpst, Consistorierna äga tilldela, angifves, då äldre författningar föreskrifva afsättning såsom högsta straffgrad, som Consistorium har att tillämpa, drager Domkapitlet af detta allt den slutföljd, att. der mildare åtgärder ej hjelpa, afsättning bör af Consistorium ådömas prestman, som viker ifrån den Heliga Skrift och de för Svenska församlingen antagna Symboliska böcker. Dernäst åberopar Domkapitlet Kongl. Maj:ls Cirkulärbref till samtlige ConsiR. St. Just.-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1862 års Riksdag.
Eller qwinnan i sitt andra gifte läter lägra sig af sin förra mans ogifta Broder och sä widare; thä bote tben ogifte daler och then gifte rro daler, eller forwandlas böterna ther the brista, til Fängelse wid watten och bröd. Z. s. Begär man i desta leder enfält hor, medan then makan lefwer genom hwilken Swägerlaget kommer, säsom dä man medan hustrun lefwer, lägrar bennes ogifta Syster, eller hustruns Broders eller Systers ogifta dotter; eller en ogift man lägrar sin ännu lefwande Broders, Faderbroderseller Moderbroders hustru, och sä widare, thä straffas den ogifte med 20 och den gifte med 24 dagars Fängelse wid watten och bröd, säsom the ther icke blott hor och Swägerffaps. brätt föröfwat, utan ock mera skyldes förtroende högeligen mistbrukat. Dubbelt hor i thesia leder straffas med högsta kroppsligt. §. 9. Häfdar man sin affedna hustrus Stjuf, moder, eller Stjuf-Sons hustru ; eller sin StjufSons Enka, eller hafwer qwinna lägers - mät med sin mans Stjuf-Fader eller Stjuf ModerS man eller sin mans Stjuf-Moders efterlämnade man; thä Botes säsom för lönffaläger; Samma Lag ware om i andra Swägerlaget ä sidone lä. gersmäl ffer. I Rättegängs-Bakkens iZ Lap. §. r. Nu will Kärande eller Swarande jäfwa Domaren, göre thet beskedliga, och döme Ds - 1244 Den 24 Nugusti.
Afdelningens den 26 dennes på bordet la^gda förslag till Betänkande , i anledning af Atterremissen, rörande yrkad publicitet af Banquens ställning upplästes å nyo. Herr Kammarherren von Seth anförde : ”det, af Högloft. Finance* Afdelningen före - Banco.Utskottets Betänkanden. i; 5 slagne Betänkande, rörande uppgift af Banquens ställning, innehåller, såsom ett beslut, att Högloll. Banco-Utskottet för sin del icke skulle finna något hinder, hemtadt från dess närmare kännedom om Banco * Verkets nu befintliga tillstånd, som för meddelandet af en sådan uppgift kan ligga i vägen, och ej heller, att någon skada för Verkets närvarande Credit, i omedelbar följd deraf, må befaras. Med detta beslut förenar jag mig desto heldre, som det instämmer med den tanke jag förut haft äran framställa; men grunderna till beslutet såsom anticiperande på omdömet i hufvudsakliga financefrågan , kan min öfvertygelse icke, i alla afseenden, gilla; och derest de af Höglofl. Utskottet antagas, anhåller jag att deremot få reservera mig. En redovisning för mine åsigter vid tillstyrkande af Banquens publicitet, torde i allt fall tillåtas af mig Enligt Regerings - Eorrnens 72 §. är Ranquen ställt under Rikets Höglofl. Ständers egen garantie och vård, så att den ostörd ina förvaltas af de Fullmägtige hvarje Stand dertill förordnar, efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorda aro eller vidare af Rikets Ständer göras kunna; och 32 i Riksdags-Ordningen bestå maier BancöUtskottets funciion, att öfverse Banquens styrelse och tillstånd, samt gifva föreskrifter orri dess förvaltning, enligt den särskilda instruction, som af Rikets Ständer vid hvarje Riksdag kommer för Utskottet att utfärdas. Då grundlagen således å ena sidan tillagt Bar coUtskottets Bttänkandtn. Rikets Häglof].
Emedlertid är det ovedersägligt, att, emedan inga Sacellanier finnas inom Lunds Stift, Preste-adjuncternes vilkor der äro väsendtligen sämre, än inom de fleste andra örter, genom saknaden af en tidigare befordran, som , om den icke alltid medförer betydligt ökade löneförmoner, åtminstone befriar dem från det, vid en mera framskriden ålder, besvärliga ombytet af vistelseoch tjenstgöringsort. Således anser Utskottet, att förslaget om Sacellaniqrs inrättande ingalunda bör lemnäs utan uppmärksamhet och, lill åstadkommande deraf, skulle hufvudsakligen bidraga, om annexoch mensal - 12: Allm. Besv.-r och Ekon.-Utsholtets Utlåtande, N.-o i3g. hemman Isunde användas till Comministers-boställenj men sorn det öfriga Presterskapets löne-vilkor derigenom skulle minskas och det beror på serskild undersökning i hvad mon sådant kan medgifvas, äfvensom huruvida de ifrågavarande hemmanen i öfrigt äro eller kunna blifva för det uppgifna ändainålet disponibla, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det täckes Kongl. Maj:t låta undersöka förhållandet härutinnan, samt derefter, och sedan vederbörande blifvit hörda, vid nästa Riksdag afgifya Nådig Proposition om den åtgärd, Kongl. Maj:t kan anse omständigheterna, för det uppgifna ändamålet, påkalla. Sorn förslaget, att dö inom:
Hon värker alldeles Guds förb. – stundtals.» Men ingen lär vara nyfiken veta hvad professorn gjorde vid stortån. »Huru är det med ... din fru, kära Märtha?» sade unga grefve Hans – en af de ståtligaste, älskvärdaste, mest lofvande och hoppfullaste ynglingar som la plus haute volée i detta ögonblick hade att skryta med. »Huru är det? Tyckes det icke vara någon förändring ännu?» »Åh! mycket kan hinna att ske, mellan hvar gång nådig grefven besöker oss!» svarade Märtha med en icke ringa släng af förebråelse i tonen, och med den myndighet som en sköterska från barndomen alltid tycker sig hafva rätt till öfver den hon skött, åtminstone så länge denne ännu är ung, han må då vara så förnäm som helst. Grefve Hans såg ned. Han kände förebråelsens bitterhet, och erkände kanske inom sig rättvisan deraf. Hans hjerta var ännu icke rätt stelnadt och förkyldt, som så mången annans det kanske redan varit, ty i medgångens solsken upptorkar och hårdnar hjertat, då det åter blir mjukt och vekt i motgångarnes fuktiga natt. »Ja, hvad nytta kan jag väl göra här, käraste, gamla, goda Märtha!» sade ynglingen vekt och sorgligt. Hon vill icke ens se upp, eller någonsin höra hvad jag kunde säga henne; och för mig är åsynen af henne så svår, så sönderslitande, att jag gerna undviker den, om jag kan.» »Ja ja,» sade Märtha, »så är det här i denna verld! Jag har lärt mig det. Hvar och en tänker blott på sig, och kallas derföre förnuftiga och kloka och resonabla; men om någon tänker på en annan mera än på sig sjelf, har en annan kärare än sig sjelf, och icke mäktar se sig förskjuten och undanträngd i dens hjerta som låg djupare ned i bröstet än det egna ... då är den galen, vansinnig och – »mera ett djur än en menniska», såsom den usla professorn stundom behagar yttra sig.» »Ack, käraste Märtha,» sade Grefve Hans, ängslig och uppledsen, »kommer du nu åter med dina gamla, tråkiga och ledsamma funderingar.
Uti slutet af denna bok upptager författaren frågan om jemnförelse emellan de båda ifrågavarande vapnen, och bevisar på ett mästerligt sätt, icke blott med theorier, utan med fada. det företräde, hvarom jag må hända sagt för mycket för att icke säga allt. Må det nu tillika förlåtas mig, att jag omtalar omständigheter, sorn icke egentligen tillhöra hvarken den ena eller andra principen. Då Gustaf lil ville uttrycka sin och nationens tacksamhet mot det vapen, sorn satt Riket och honom i oberoende, och gjort det förmöget att med egen kraft gå att göra freden, så gaf han såsom ett prof af erkänsamhet — det må vara obetydligt, men det bevisar en tacksam uppmärksamhetåt vapnet ett skärp, med föreskrift, att det borde bäras såsom ett minne af segren. Detta skärp, det bäres icke mera nu: Han skänkte armeens flotta till trophe'er kanoner, dem hon sjelf eröfrat; hvar äro väl dessa nu? De prydde länge den vakt, som nu står tom. Nu lära de vara sålda. Här gällde ej de vackra skäl, som gjorde sig gällande, då det var fråga om försäljning af några landtarmeens tropheer. Jag anhåller, att äfven detta yttrande må få åtfölja återremissen. Frih. Lagerbjelke: Jag har redan i mitt förra anfö - Den 28 Maj f. m. pande antydt, det jag tror, att en discussion härstädes, ang:de den omtvistade principen, icke kan äga särdeles upplysande inflytande på sjelfva ämnet; och jag vill således icke ingå i någon vidare utveckling deraf, än hvad mitt skriftliga anförande innefattar, helst jag dertill har ett ytterligare skäl i min ringa parlamentariska förmåga, i jemnförelse med sista talarens. Jag beklagar blott, att han icke var närvarande, då jag sist yttrade mig. Han skulle då hafva funnit, att jag alldeles icke yttrat mig emot skärgårdsflottan, utan att jag sagt, att anslaget borde användas till båda flottorna, i mån af hvarderas större eller mindre behof. För öfrigt skulle han funnit, att skärgårdsflottan ej blott blifvit underhållen, utan så betydligen förökad, att den är starkare, än den någonsin varit, 1790 års krig icke undantaget.
Yådligt anser jag ock detta exempel, i fall det — såsom jag dock icke vill förmoda — skulle komma att tjena till ett prsejudicat. Utskottens inflytande öfver Stånden är redan i allmänhet alltför stort; att göra det ännu större genom inskränkning af Talmännens, utaf Både Grundlag och mer än 3o:årig praxis dem tillerkända, pröfningsrätt öfver grundlags-enligheten utaf Utskottens, ofta af tillfälligheten, genom en rösts pluralitet, genom ombytt personal, genom ett ögonblickligt passioneradt intresse tillvägabragta, förslag och beslut, är, enligt min öfvertygelse, stridande mot Både anda och Bokstaf i 55 §. Biksdags-Ordningen och skulle kunna leda till de Betänkligaste följder. — Det är, i min tanka, redan nog, att ett Utskott, Constitutions-Utskottet, i vissa mål erhållit en magt högre, än Ståndensen magt, öfver hvars missbruk jag önskade, att Fosterlands-Vännen alldrig måtte få skäl att sig Beklaga; — men att genom en egenmäglig Grundlags-tolkning utsträcka delas magtfullkommenhet äfven till de öfriga Utskottens tillfälliga majoriteter, kan åtminstone med min röst jag icke tillstyrka. Den rättighet att vägra proposition, som 55 §. Biksdags-Ordningen tillägger Talmännen, skulle Blifva högst obetydande, örn den, på sätt Constitulions-Utskottet nu yrkar, skulle inskränkas endast till enskildta motioner, hvilka, såsom sådana, derest de röra allmänna frågor, icke fordra annan åtgärd af Stånden, än remiss till Utskott. En slik vägran kan icke anses vara af den vigt, att den föranled t ett eget Grundlags-stadgande.