Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När de återkommo hem, var kung Gustaf nådig nog att säga: »Voilà de vrais amis et de parfaits courtisans!» Det var först på senare tid som de skilts åt. Gud vet, hur det kunnat ske, men skett hade det. Begynnelsen var nog, att Ungern aldrig kunnat lida Brita Aminoff, den enda för hvilken Bunge känt en grande passion, och sedan hade Ungern i sin tur blifvit sjuk, förbehållsam och sorgsen men skrattande i tid och otid, i ständig ångest att ej synas glad. De gamla vännerna började gå hvar sin väg. De ömsesidiga förtroendena fastnade på deras läppar, och det vid själfva höstdagjämningen i mannens lif, när den farliga första frosten faller. Så hade de blifvit blyga, nästan främmande! Och nu var Ungern död, och de skulle aldrig embrassera hvarann, som två barn, hvilka bara behöfva gråta samman för att på nytt finna hvarann, skuldra vid skuldra! Så tänkte Bunge men for upp ur sina drömmerier, ty vagnen gled genom tullen och stannade snart nedanför slottsbacken. Ungerns lik hade burits hem och låg på lit de parade i familjehuset, men secrétairen stod kvar i hans kammarherrerum. Bunge hade fått den lilla silfvernyckeln af hofsekreteraren Osengius, som med sitt griniga ansikte och sina små falska ögon ensam stått vid Ungerns dödsbädd, jämte arkiater Bäck och prästen. Ty hans gamla föräldrar hade icke hunnit upp från Malteshus – och hofvet? Hofvet – ja, hvem brydde sig där om de sjuka? Det hade man icke tid och humör till. Månne ens Aurore Bergstjerna, som Ungern hade sin innersta penchant för – det visste Bunge – lämnat sina kabaler och sitt tapisseri för att prata bort några af den sjukes långa, ensamma timmar? Eller Lotta Mörner, som ej gifvit sig förrän hon fått på sin lista också den glade, den vackra, den tjugoårige Ungern? Bunge ville parera ett mantal af Elfsjö mot Arvid Sparres byxsäcksur, att ej ens denne, Ungerns kusin, dröjt mer än den reglementerade kvarten hos sjuklingen. Och han själf? Ja, han hade aldrig tänkt, att saken var allvarsam. Ty då!
Det lärer väl få antagas såsom gifvet, att vid ofvannämnde tidsbestämmelser för pensionsrätten, mesta afseendet bör hafvas på tjenstetiden, och i sådant fall tyckes det hafva varit billigt, att de sex överskjutande tjensteåren fått surrogera de bristande 4 lefnadsåren, och att vil. koren således voro uppfyllda för bemälde Hagelins rätt att, efter de citerade inrfattningarne, vid afskedstagandet på Indragningsstaten få uppbära pension Ståts-Utskottets Utlåtande, N\o 1^2. 15 till lika belopp, som den af honom dittills åtnjutna lön på stat utgjorde, nemligen efter medelmarkegång för 10 år 378 R:dr Banco. Hoppet om ett sådant belopp grundar sökanden äfven på Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 12 November 1823, deri stadgas för ”Civile Embetsoch Tjenstemän, hvil’’ka uppnått 65 års ålder och då, efter vid pass l\o års tjenstgöring, genom ”Läkare-Attest bestyrkes deras sjuklighet eller försvagade helsotillstånd, att ”de i sin lifstid oafkortadt skulle få behålla sina vid afskedstagandet varande "årliga löneförmoner’’. Då sökanden 1836, försedd med behörig åldersoch läkare-attest, begärde sitt afsked och pensionsrätt efter ofvanstående grunder, tillstyrkte Högloft. Kongl. R:dr i pension för honom på Indragnings-Staten; men Kongl. Stals-Contoret tillämpade här Kongl. Brefvet den 25 Juni 1818 och nedsatte pensionen ungefär med | af hvad han i indeldt lön egde till 264 R.'dr 8 sk. Banco, hvilket senare blef af Kongl. Majit i Nåder gillad t. Det är på delta Kongl. Bref af 1S1S, sorn Höglofl.
Regeringsformen samt 5 §. i Rikets Ständers för Deras Justitieombudsman fastställda Instruktion, får jag härmed, å em betes vägnar, hos Herr Presidenten, såsom RiksPiättens Ordförande, äska laglig kallelse å de Ledamöter af Konungens StatsRåd, hvilka, efter hvad det, uppå min anhållan, utbekomna protokollet ådagalägger, deltagit i den anmärkta tillstyrkande åtgärden, nemligen: II. E., f. d. JustitieStatsMinistern, R. o. K. af K. M. O., OrdensKansleren m. m., Herr Grefve Mathias Rosenblad; H. E., StatsMinistern för Utrikes ärendena, R. o. K. af K. M. O. m. m., Herr Friherre Gustaf Nils Algernon Adolf Stjerneld; f. d. StatsRådet, R. o. K. af K. M. O. m. m., Herr Friherre Gustaf Fredric Åkerhjelm; f. d. StatsRådet, K. af K. N. O. m. m., Herr Grefve Carl Gustaf Hård; XV StatsRådet, R. af K. N. 0. m. m., Herr AlbrechL Elof Ihre, samt Föredraganden, f. d. StatsSekreteraren, K. af K. IN. O., Herr Carl Gabriel Grip, alt inför RiksRätten svara i denna till åtal förvista sak och äga tillfälle att sig förklara öfver hvad framdeles, vid käromålets fullföljd, varder anfördt; Förbehållande mig öppen talan i allt, som med saken kan äga gemenskap. Stockholm den 7 November 1840. C. L. LANDIN. RiksRättens Ordförandes till Justitieombudsmannen aflåtna skrifvelse. Till Rikets Ständers Justitieombudsman, HofRätts Rådet och R. af K. Dl. O., Herr Carl Ludvig Landin.
Den, som, till kontra-proposition i hufvudsakliga voteringen, angående tullen å de till införsel lofgifna slagen Bränvin och Sprit, antager Ridderskapet och Adelns samt Prcste-Ståndets beslut, att, denna tull skall bestämmas, för till och med 10 graders styrka, till 40 sk. kannan, me<d förhöjning för hvarje överskjutande full grad af 1 sk. 6 r:st.. röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, antages till kontra-proposition Bonde-Ståndets beslut, att, jemte 40 sk. tull för kannan, af till och med 10 graders styrka, stadga en tillökning af 2 sk. för hvarje överskjutande grad. Och som denna omröstning utfallit med 85 Ja och 54- Nej, hade alltså till kontra-proposition i hufvudsakliga voteringen antagits Ridderskapet och Adelns samt Preste^-Ståndets beslut. Bih. till R. St. 2:o, Den, som, i enlighet med Bevillnings-Utskottets, af Borgare-Ståndet gillade förslag, vill, att tullen å de till införsel lofgifna slag Bränvin och Sprit skall bestämmas till! 30 sk. kannan, för till och med 10 graders styrka, med förhöjning för hvarje överskjutande full grad af 1 sk. 6 r:st., röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Vinner 'Nej, antages Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets beslut, att denna tull skall bestämmas för till och med 10 graders styrka, till 40 sk. kannan med förhöjning för hvarje överskjutande full grad af 1 sk. 6r:st. Denna votering har utfallit med 80 Ja och 59 Nej; och hafva Rikets Ständer alltså beslutat enligt Ja-propositionens lydelse. Hvilket Förstärkta Stats-Utskottet skolat härigenom tillkännagifva. Stockholm den 24 November 1854. Förstärkta StattUtskottets Memorial, N:o 376. \ 3 N:o 376.
I afseende å den äskade ersättningen för 6 häst-rationer, hafva Rikets Ständer under närvarande förhållanden ansett det ifrågasatta antalet skäligen kunna inskränkas til! 3, eller 1 för Expeditions-chefen och 2 för General-slabs-olficerarne, hvadan detta antal blifvit faststäldt tillika med belöpande ersättning för stall-hyra m. m. Öfrige tillökningar, som den föreslagna staten upplager, hafva af Rikets Ständer ansetts böra med deri uppförde belopp utgå. Med ofvanberörde förändringar i slaten blifver den erforderliga anslags-tillökningen för Kommando-expeditionen 5,275 R:dr, hvilken förhöjning af nuvarande anslag Rikets Ständer alltså beviljat alt utgå, pä sätt uti bifogade tabell N:o 5 är upplaget. 12:o Då, enligt Departemenls-chefens betänkande, till aflönande al' 7 Stabschefer och 7 Adjutanter vid Generalitets-slalen en summa af 12,150 R:dr erfordrades, Expeditions-Utskottets Föi'slay till underd. Skrifvelse N:o i94. 15 men nuvarande stal endast beslår för 7 förste och 6 andre Adjutanter elt sammanlagdt belopp af 6,900 R:dr, hvarförutan en tillgång förefinnes i elt odisponeradt fördelningsläkare-arfvode å 150 R:dr, eller tillhopa 7,050 Ridr, har Eders Kongl. Majit äskat tillökning i Generalitets-stalens anslag med 5,100.
De anförda skälen synes mig dock icke tillfredsställande. För den anmärkta händelse, att oförsörjdt barn icke kan till visst samhälle hänföras, utgår nemi. kostnaden för barnets vård icke af ifrågavar:de medel, utan af det anslag, som finnes i stat uptaget för besörjande af den fattigvård, som åligger Staten. Aro åter föräldrar ur stånd att lemna sina barn tjendig vård och upfostran, böra de, enl. K. FattigvårdsFörordn. d. 13 Juli 1853 och Folkskolestadgan d. 18 Juni 1842, understödjas af församlingen. I högst ringa mån kan också med dessa medel upnås, hvad Utsk:n hafva 412 Den 26 November e. m. förutsatt, att socknar, som äro mer än andra betungade med fattiga barns underhåll och dertill hafva mindre förmåga, skulle derigenom erfara någon lättnad; ty utom för de Skånska länen, hvilka ensamme få V3 af hela beloppet, utgör den summa, som utdelas, väl för de flesta andra län föga öfver 300 R:dr b:ko om året på hvarje län, hvarmed föga kan uträttas för att jemna fattigvårdskostnaderne emellan Socknarne. Detta är icke heller afsedt med dessa medel, utan är deras ändamål, att de skola användas för faderoch moderlösa barn, hvilka icke hafva anhöriga med förmåga eller pligt att dem underhålla. Men då det numera icke är möjligt att finna fosterföräldrar, som vilja åtaga sig sådana barn för så ringa ersättning, som allenast får gifvas af dessa medel, enl. nu gällande föreskrift, 7 § i Instrukt:n för K. SerafimerOrdensGillet d. 28 April 1791, nemi. högst åtta R:dr b:ko per år för hvarje barn under 6 år och mindre för äldre barn, så har deraf föranledts, att medlen numera utdelas mest till fattiga föräldrar såsom bidrag vid vård om deråt egna barn, hvilket ingalunda varit från början afsedt med medlen. Det synes icke heller öfverensstämma med nu gällande grundsatser för fattiga personers understödjande, att dessa Statens medel användas på omförmälde sätt, hvarigenom alltför ringa gagn vinnes. Ifall derföre K.
Genom den nya lagen skulle detta förhållande till största delen komma att upphöra, fångarne blifva inneslutna i små celler, antingen utan verksamhet eller sysselsatte med sådana arbeten, som fordra ringa utrymme och således der kunna verkställas, såsom t. ex. skräddare-, skomakare-, 230 Den 2S April. svarfvare-arbeten m. fl. Men, mine Hrr, är det väl rättvist emot den laglydige handtverkaren, att göra fångarue till concurrenter med honom? Skall han icke upphöra med sitt bemödande att ärligt förtjena sitt bröd, då hau ser att brottslingen beröfvar honom sin arbetsförtjenst. Skall han icke blifva förbittrad emot samhället, och slutligen sjelf, för alt fä bröd, öka broltslingarnes antal. — Den laglydige medborgaren är väl den, som i första rummet kräfver statens skydd och omvårdnad, och lian bör väl således icke vid anstalterne för de brottslige lemnäs åsido eller ulan all uppmärksamhet. Att bereda honom arbetsförtjenst, utgör det säkraste medlet att förekomma fängelsernas befolkning, och staten är icke ens berättigad att göra förbrytarne till hans concurrenter. Bättre är det då och ändamålsenligare alt använda dessa förbrytare lill allmänna arbeten, hvilkas utförande icke menligt inverka på den enskilda industrien, men likväl äro af stor vigt för samhället, såsom fästningsbyggnader, canalgräfningar, vägförbättringar m. m. Det kan icke ligga utom möjlighetens gräns, att så ordna straflinrättningarne, att förbrytarne kunna förläggas der, hvarest dylika arbeten bedrifvas. Då uppfyller Staten på en gång tvenne vigtiga ändamål, nemi. att straffa den brottslige, men också åt den oskyldige lemna det skydd han förtjenar. För min del tillstyrker jag vördsamt återremiss å betänkandet samt att LagUtsk. mätte taga i öfvervägande de skäl, som mot det nya lagförslaget blifvit anförda, och se lill om det icke är nödvändigt att bibehålla en stor del af de stral!', som i den gamla lagen finnas utstakade. Ex. Hr Gr. o.
Bibehållas grundlagens ord: dock stånde hvarje ledamot öppet, i stället för dock må hvarje ledamot stå öppet. § 72. 1 sisla momentet synes "definitivt beslut” böra förändras till "sitt beslut”, emedan ett sådant, som är underkastadt ändring i Yngre Kamaren och jemkning eller omröstning i förstärkt Utskott, ej lämpligen torde kunla kallas definitivt. flor lill Constitulions-U! skotte s Memorialj N.-o a6. § 73. Införandet af meningen : såsom, rörande något af de i Regerings Formens 66, 6g, jo, yi och 72 SS upptagne ärenden, pi det ställe, hvarest hon nu står, ar ett misstag. Dessa §§ upptaga, hvilka de mål äro, hvartill 3 Stånds beslut och Konungens samtycke ej göra tillfyllest. Frågan, hvilka mål, som äro af beskaffenhet att kunna förfalla, är ej i nu gällande Grundlag bestämdt afgjord. Val af Utskotts-förstärkuingar blifva, t är Stånden få välja på hvarandras ledamöter, ännu besvärligare, för att ej saga overkställbarare, än Ulskolts-valen, enligt anmärkningen vid 56 §. § 76. Orden: Ledamot af en Riksförsamlingens Ramare torde böra förändras till Riksdagsman och oroen: inom Kamaren sig tilldrager till tilldrager sig inom den Ramare, dit han hörer. § 81. I fråga om hvarje Stånds serskilda rättigheter borde hädanefter såsom hittills erfordras samtlige Riks-Ståndens, hvart för sig, och ej samfäldt, fattade beslut. Utskottet har blott upptagit Ståndens representationsrätt, men med stillatigande förbigått deras öfriga, i 114 § försäkrade, rättigheter. Dessa böra, efter min formening, hvarken gifvas till spillo, eller hädanefter behandlas annorlunda än hittills, med undantag af den förbättring, Utskottet föreslagit for represenlations-frågorna, eller att det Stånd, saken rörer, skall yttra sig först och med öfvervägande flertal samtycka lill förändringen, innan hon till pröfning hos de öfriga Stånden förekommer. § 88.
Ja, men du ska inte tro hvad jag säger; jag ska tala om det, och du ska se, att jag inte är någon vanlig förbrytare, du ska bli öfvertygad om, att det finns felsteg, som äro så att säga, ofrivilliga. (skrufvar) som liksom kommer af sig själft spontant utan fri vilja, och som man inte rår för! Får jag öppna dörren lite, jag tror att åskvädret har gått öfver! HERR X. Var så god! HERR Y. (öppnar dörren; därpå sätter han sig vid bordet och berättar följande med åtbörder och falska accenter). torr entusiasm, teatraliska Jo! Ser du! Jag var student i Lund och skulle en gång ha ett banklån. Jag hade inga farliga skulder och min far egde något litet visserligen inte mycket! Emellertid hade jag sändt bort reversalet till andra borgensmannen att få det underskrifvet och mot all förväntan erhöll jag det tillbaka med vägran. Jag satt en stund bedöfvad af slaget, ty det var en obehaglig öfverraskning, mycket obehaglig! Papperet låg framför mig på bordet och brefvet låg PARIA. 119 bredvid. Mina ögon irrade först tröstlöst öfver de fatala raderna, som innehöllo min dom det var visserligen inte någon dödsdom, ty jag kunde mycket lätt få andra borgensmän, så många jag ville för öfrigt men, som sagdt, det var mycket obehagligt som det var; och hur jag sitter där i min oskuld, stanna blickarne så småningom på denna namnteckning under brefvet, hvilken på sin rätta plats kanske skulle ha gjort min framtid. Det var en ovanligt kalligrafisk namnteckning du vet, att man i tankarna kan sitta och kluttra fullt ett läskpapper med de mest betydelselösa ord. Jag hade pennan i hand (fattar pennan) så här, och hur det är, börjar den gå jag vill nu inte påstå, att det låg något mystiskt spiritistiskt bakom det ty sådant tror jag inte på! det var en ren tanklös mekanisk process när jag satt och kopierade den vackra autografen gång på gång naturligtvis utan någon afsikt att vinna någon fördel. När brefvet var fullklottradt hade jag vunnit en fullkomlig skicklighet att teckna namnet (kastar häftigt bort pennan) och så glömde jag bort alltsammans.
En mor... en maka... Han kommer! O Gud! Styr mitt hjerta! E LVIRE ensam. ELVIRE. DIEGO. ALONZO. (Diego inkommer med sin son från den dörren han utgick; han för Alonzo vid handen, söm har förbundna ögon. Diego ger tecken åt Elvire att sätta sig och att sedan hon gått några steg emot honom, sätter hon sig enligt Diegos tecken, men hennes ögon följa alla Alonzos åtbörder.) icke tala. Hon utmärker sin glädje att se sin son, och Hvart för ni mig, min far? A LONZO . Ar du rädd? Hvarföre rädd? Jag är ju med er. Det är rätt: du är min son. Är det för att försöka mig, som pappa bundit för ögonen, så var tillfreds! Intet förskräcker mig. Det är ej nog att vara oförsagd: du bör ock vara tystlåten. Allt hvad min pappa vill. Ömma barn! A LONZO . D IEGO . A LONZO . E LVIRE med half röst. D IEGO . En stor hemlighet kommer att anförtros dig: en hemlighet, på hvilken mitt lif beror. Och pappa kan tvifla om Alonzo? Du är så ung. D IEGO . A LONZO . Alonzo är din son. Du lofvar? Allt. A LONZO . D IEGO . A LONZO . 133 D IEGO till Elvire. Och du! Kom ihåg... Det är nog! (Under det han tar bandet från Alonzos ögon) Var ej förundrad af hvad du får se, allt hvad dig blifver upptäckt! (Elvire sträcker ut armarna med en häftig åtbörd.) (Alonzo tar på sina ögon, likasom dagen gjorde honom ondt. Han vänder hufvudet och ser omkring sig, och blir till slut varse Elvire.) Hvar är jag? Hvad för rum Ett fruntimmer här Hvad hon är intagande! Hennes ögon... de äro så ömma. Ack, pappa! Genom hvad händelse... Ett strängt, men rättvist straff; ett brott... beröfvar henne sin frihet. Ack, pappa! Hon kan ej vara brottslig.
I afseende härå får Styrelsen underdånigst anföra, att då bageri år 1849 vid härvarande straffoch arbetsfängelse å Norrmalm inrättades, ordnades först leveransen af det för bageriet erforderliga mjöl på sätt, som Revisorerne föreslagit, så att samma mjöl, hvilket af redogöraren reqvirerades hos leverantören, mottogs och afvägdes af den vaktqvinna, som egde tillsynen öfver bageriet, hvarefter redogöraren, enligt vaktqvinnans uppgift, på god tro antecknade det levererade mjölet såsom taget till uppbörd och redovisning; men sedan Direktören vid nämnde fängelse, efter någon tids erfarenhet, anmält, att behörig kontroll under ett sådant förfaringssätt saknades, förordnade Styrelsen den 1 Oktober 1853, i öfverensstämmelse med hvad Direktören hemställt, att det för bageriet erforderliga mjöl skulle likasom öfrig proviant mottagas af fängelsets redogörare och af honom efter behof utlemnas samt behörigen redovisas. Likaledes föreskref Styrelsen, sedan bageri jemväl blifvit inrättadt vid straffoch arbetsfängelset på Långholmen, den 3 Oktober 1851, att redogöraren derstädes egde att, efter af Fängelsedirektören utfärdad eller attesterad reqvisition, ur proviantmagasinet utväga och lemna det mjöl, som för bageriet erfordrades, samt, sedan bakningen blifvit verkställd, brödet efter vigt mottaga till utproviantering och redovisning. Yid straff-fängelset i Norrköping, hvarest bageri sedan äldre tider varit för fängelsets behof inrättadt, har på enahanda sätt alltjemt förfarits. Styrelsen har icke utan moget öfvervägande vidtagit förenämnde förfoganden.
Det ej ord, som kunna tolka hvad jag känner. Om du kunde lägga din hand på mitt hjerta, skulle du bara känna, hur det slår, men om du kunde se in i min själ, så är jag säker på, att du skulle ryckas med så, att du glömde småaktig hänsyn och småkloka beräkningar. Du skall ej blygas för mig, för det jag är ung. Andligen växer man fort, nu för tiden, och om ej kroppen följer med, så är det ju ett fel, som »försvinner med åren». Du kan gerna tro mig, då jag säger dig, att hvad du skulle finna hos mig af sympati och innerlighet, det finner du aldrig hos någon annan man på jorden. Och du skall aldrig behöfva blygas för mig, det är ju ej skryt, jag skrifver så helt enkelt derför, att jag menar så. Jag känner min andes krafter växa, det kan kanske dröja år ännu, men det kommer en stund, då de bryta fram, och innan jag dör en gång skall jag ha lemnat spår efter mig i tiden. Svara mig! Säg mig med ett ord, att du håller af mig. Jag skall arbeta så, att det gnistrar för ögonen och om ett år skall jag vara student. Skrif till mig! Jag kan ej tänka mig, att det skall vara slut. Jag får väl sluta nu. Mitt hufvud bränner och min hand darrar — det syns nog på stilen för öfrigt. — Skall jag aldrig mer få lägga mitt hufvud intill ditt bröst, aldrig få känna din hand stryka längsmed min kind, aldrig få se dina grå ögon lysa af ömhet så, som jag sett dem lysa? Jag kan ej tro det. Det är så intill förtviflan tungt. Jag låg och grät om natten i kupén. Skrif till mig! Skrif strax, bara några rader eller bara ett enda ord, som säger mig, att du vill vänta, och att jag får hoppas. Din kusin Max von Rosenberg. Framstupa i stolen, tryckande sig in emot dess mjuka ryggstöd ligger Ellen och snyftar stilla. Själsstriden är öfverstånden; men dyningarne ha icke lagt sig ännu. Det lider mot aftonen. Derborta i vester har solen gått ned; och fågelsången har tystnat — blott ett enda melankoliskt pipande höres ännu från en buske.
Såsom ett exempel derpå får jag nämna, att ett Ryskt skepp Nadescha (det samma på hvilket Krusenstern hade gjort sin resa kring jorden och hvilket se'dan hade blifvit försåidt till Köpmansfartyg), tog läck och sjönk på if> famnars djup vid Skånska kusten. Dykeriet använde allt bemödande att deraf kunna frälsa något, men allt förgäfves. Det köptes på Auction för 600 R.:dr af tvenne Handlande Herr Bendixsen i Stockholm och Herr Winberg i Marstrand. Westbeck försökte å detta Fartyg sin method; han lyckades att såga igenom 3 däck, och det bärgade såldes sedan på Auction för något rner ån 80,000 R:dr Banco. Lades på bordet. Den 26 Februarii, y53 Friherre Cederström, Jacob, hade inlemnät ett så lydande Memorial; (Se Bilagan N:o 2.) Lades på bordet. Friherre Wrangel, Henning: Då inom detta Ständ så många upplyste Ledamöter finnas, hvilka åga en båttre förmåga ån jag att framställa motioner, har jag velat i det längsta dröja med anmälandet af den motion angående Forvagnar jag nu går att väcka. Man har sagt mig, att medel till en Forvagnsinrättning skola blifvit anviste, men som ännu ingen motion derom vid denna Riksdag blifvit gjord, tor-: de Piidderskapet och Adeln nu tillåta mig att framlägga mina tankar i detta ämne. Friherre Wrangel upplåste derefter följande: (Se Bilagan N:o 3). Friherre Ehrenborg, Casper Vilhelm: Det Skulle vara för mig tillfredsställande att kunna få tillkännagifva att detta ämne af 181g års Ständer till Kongl. Maj.t hemstålldt, blifvit^ genom Inrikes Expeditionen handlagdt och utredt. Men som det har samband med PostVerket, hvars styrelse står under FinanceExpeditionens inseende, har det också genom samma Expedition 7-34 Den 26 Februarii, blifvit Kongl. Maj:t föredraget.
Denna plötsliga resa föreföll henne oförklarlig, o c b, fastän hon sade sig själf, att detta endast var sjuklig inbillning och saknade alla skäl, kunde hon ej undgå att oupphörligt sammanställa den med Käthe Bentsons bild, sådan hon hade sett denna kvinna, en enda gång, stående inför sig med af vrede gnistrande ögon och skälfvande läppar. Och under den långa sömnlösa natten vred hon sig oroligt fram och åter på sin febervarma bädd, medan, oaflåtligt hotande, dessa ord ringde i hennes ö r o n: » Ni ser mig åter. Jag kommer, när ni det minst anar. » Emellertid reste grefve Stjärne tidigt morgonen därpå, innan ens Sonja, som först fram i gryningen alldeles utmattad fallit i en djup, dvallik sömn, hunnit vakna. Strax sedan hon ensam och nedstämd slutat sin Förslag till matordning för veckan 2 0 — 2 7 juli. S ö o d a g: Puré på färska gröna ärter; stufvade lindare; oxfilet med makaroni; jordgubbar med grädde. M å n d a g: Soppa på blomkål; ragu på fläskkorf med grönsaker; kroketter af risgryn med sylt. T i s d a g: Kokt salt oxbringa med potatispuré; stekt selleri; soppa på färska körsbär. O n s d a g: Soppa på grönsaker; ragu på rökt skinka; lamkotletter med löksås. T o r s d a g: Grytstek med stufvade turkiska bönor; smultron och mjölk. F r e d a g: Kokt torsk; stekt ungand; vinkallskål. L ö r d a g: Ruda kokt i vin; njurbullar; Blåbär med mjölk. Becept. Puré på färska gröna ärter. Nyss plockade gröna ärter kokas i vatten " jämte en lök, en morot och litet salt. Då de mjuknat, borttages moroten och ärterna få afrinna, hvarefter de drifvas genom en fin sikt. Purén sättes åter på elden med buljong oeh litet socker, uppkokas under jämn omröring ocb flyttas därpå åt sidan. Bisgryn forvällas, läggas i kallt vatten, få afrinna och kokas därefter med buliong, få åter afrinna och läggas i soppskålen med purén jämte något smör.