Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 afseende på bevisning om åtkomst till fast egendom, fordrar Sveriges lag uttryckligen skriftlig bevisning och erkänner ingen annan. Lagen 40 Lag-Utskottets Betänkande, iT:o 133. bjuder i 1 Cap. 2 § Jorda-Balken, att afhandlingar om köp, skifte eller galva skola ske skriftligen med två vittnen, och då den händelse i 4 Cap. 10 § samma Balk förutsattes, att jordabref varda förderfvade eller förstörde', hänvisar lagen för afhjelpande af förlusten endast till Rättens dombok, derutur, i sådant fall, nytt bref om åtkomsten må af domaren utfärdas; men lagen antager icke ens för detta fall bevisning genom vittnen eller på annat sätt. Från denna grundsats, att all bevisning för åtkomst till last egendom måste, för att vara gällande, grundas på skriftlig handling, göres icke eller någon afvikelse i den Författning eller Kongl. Förklaringen den 14 Maj 1805, hvarigenom en annan prasscription om jordafång, än den uti 15 Cap. Jorda-Balken omförroälde urniinnes-häfden, först biel uti vårt rätts-system införd. — Lag-Utskottets ifrågavarande Betänkande antager blotta underlåtenheten att inom en viss tid åtlyda en offentlig uppmaning om klanders anställande, såsom en bevisning för säljarens åtkomst, tillräcklig att ersätta dennes åliggande att med laggilda handlingar styrka sin egande-rätt. Betänkandet går härigenom i väsendtlig nion längre, än det al Rikets Ständer vid 1828—1830 årens Riksdag antagna förslag, att, i brist af åtkomst-handlingar, förre egarens åtkomst linge genuin annan laglig bevisning styrkas, till hvilket förslag Kongl. Maj:t likväl i Nåder vägrade sanction af de skäl: att, i fråga om egande-rätt till fast egendom, den yttersta fullständighet i bevisningen erfordrades; och att tillförlitligheten af annan bevisning än den, som, genom företeende af skriftliga handlingar, kan åstadkommas, oftast blefve ganska svår att bedöma; serdeles som den ena parten eller den möjligen varande rätta egaren till fastigheten, dervid icke vöre. tillstädes.
Den zi Aug. irr nyftige Smdamäl sa mycket säkrare mötte kunna winnås, samt att sä mycker fullkomligare föi stag dertill w»d nästinstundande Riksdag matte kunna framläggas, har Kongl, Maj:» i Näder velat inhämta Riksens Ständers underdånig» mlätande, huruvida icke skyldigheten att försörja de fattige, ware sig äldre eller barn, ma anses äligga hvar och eu som sjelf icke är i behof af andra» hjelp, samt huruvida i följd häraf de Besiut som af Städer och Fwsamliiigar pä landet genom pluralitet vidtagas om afgister till de fat.iges försörjande, sedan de samma blifvit af Kongl. Majit pröfwade och gillade, ma anses förbinda hem, hwilka, oaktadt föregängcn offenkeliga kallelse, warit frånvarande, eller ock till beflutet nekat, äfvensom dem, hwilka sedermera inflytta till Staden eller Församlingen. Härvid synes noga böra i klt.gas, att ä ena sidan icke någon öfverdrifven tunga mä kunna nazen emot desi wilje päläggaS, och icke eller q den andra nägon undandraga sig en pligt, den döde Christendpm, Mensklighet och Medborglighet göra helig och ovilkorlig. Hvad Riksens Ständer härom nu yttra och hos Kongl. Majit i underdänighet anmäla, torde böra blifva gällande intill desi den Allmänna Författning om Fatkigwärden, sou. Riksens Ständer ästundat, kan efter föregången rädplägning wid nästinstundande Lagtima Rckedaq blifwa fastställd. Kongl. M jit fö blifver Riksens Ständer meh afl Koiistl. N.d och P nest städse välbewägen, Ms von koreorleia, Pro - r,r Den z r Ang. Protokoll, hällit inför Hans Majestät Konungen uti Stats-Rådet pä Arebro Slott, den Zt Aug. 1810. Närwarande: Hans Exeelle^c', Herr S ars-Ministern för Utrikes Ärenden,e, Friherre von Engeström.
Expeditioner till Konungen, Riksens Ständers, angående upplåtande af Rosersbergs Kungsgård till Enkesäte för Hennes Maj:t Drottningen, i händelse Hennes Maj:t blefve i Enkestånd försatt. Sept. 2 A. P. 338. — i anledning af Konungens Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof i hvad den rörer RiksStatens Femte HufvudTitel. Oct. P. 3. — i anledning af Konungens Remiss på Kronofogden Lindbergs ansökning angående löneanslag för en ExpeditionsFogde m. m. Oct. P. 3. — i anledning af Konungens Remiss angående Sala Silfververk. Oct. P. 3. — angående upphörandet af det så kallade Klamparelaget i Götheborg. Oct. P. 207. — angående ägares af skattlagde Husbehofseller LegoSågqvarnars sågningsrätt. Oct. P. 207. — i anledning af Konungens Proposition angående den i Hufvudstaden anlagda Yeterinairelnrättning m. m. Oct. P. 207. — om tillåtelse för Norrländska Allmogen, alt. i bodar vid allmänna ställen inom Stockholm försälja väfnader m. m. som denna Allmoge dit införer, Oct. P. 207. — angående förändring i tiden för Mönstringars förrättande. Oct. P. 207. — med öfverlemnande af ett förslag angående inrättande af ForlikningsNämnder. Oct. P. 207.— angående anvisande af medel lill Extra Löner inom de 4 StatsExpedilioncrne afKongl. 132 Cantzliet. Oct. P. 207. — i anledning af Konungens Remiss uppå Lieutenant Bergmarks anhållan om förlängning å arrendet af Klabböhle KronoLaxfiske. Oct. P. 427. Expeditioner till Konungen, Riksens Ständers, i anledning af Revisorernes år 1822 framställde anmärkning rörande oredo viste Spannemåls - upphandlingsmedel i Wermlands Län.
Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 25 och 27 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 48, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 37, Öfver väckta motioner, angående brotlmåls-lagstiftningens förbättring, lades Utskottets yttrande i frågan om spö- och ris-straffets upphörande till handlingarne och blef förevarande Utlåtande i öfrigt bifallet, med följande förändringar i det omarbetade förslaget till förordning angående stöld och rån: l:o Uti § 3 infördes ordet ”Italsor” i stället för ”katsar”. 2:o Uti 8 4 mom. 3 tillädes orden ”förfar eller” näst efter ordet ”uppsåtligen”; 3:o Uti § 6 mom. 3 ansågos, i öfverensstämmelse rned Ridderskapet och Adelns vid pröfningen af Betänkandet N:o 37 fattade beslut, orden ”äfven om inbrott ej skett” böra införas i.stället för orden ”dock utan inbrott”; 4:o Uti § 17 uteslötos de å 4 raden förekommande orden ”med sig”; 5:o Uti § 19 infördes orden ”samt gällde dubbel lega och all skadan åter” i stället för slulorden ”och gällde skadau”; 6:o Såsom rubrik å sednaste afdelningen i författningen infördes ”Allmänna föreskrifter” i stället för ”Allmänna bestämmelser”; och 7:o Uti § 27 uteslöls sista meningen, innehållande: Går tiden för straff-arbetet ej öfver sex månader, bör detsamma i Länseller Krono-häkte verkställas. Den 31 Oktober. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Stats-Ulskottets den 27 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 330, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 301, angående väckt fråga om anslag till Baggens-stäkels upprensning; och N:o 331, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 300, angående väckt fråga nnaloo lill lacnrpttot i T.lind 496 Ptot.-Utdrag den i' November 1854. S. D.
— Käre far, inte kunde jag veta, att det var så farligt att svara en menniska, som talade så vänligt som han gjorde. — Man får icke tro alla, som hafva söt mun och äro vänliga i ansigtet. Men gör du om det en gång till, ska' jag... Han höjde armen. — Det må far! — svarade Elsa trotsigt. — Aldrig tvingen I mig till något. — Herre Gud, hvad tänker du på, Lars? — utropade mor Greta, som i det samma inkom. — Och tänk bättre på hvad du säger, Elsa, att du icke retar far! — Hvar har du trollringen? — frågade gubben häftigt. — Gif mig den! — Den tog mor — sade Elsa med en knyck på hufvudet. Mor Greta skyndade bort till spiseln. Hon hade icke velat se efter ringen, medan mäster Hvittlock var derinne, och förrän han kom hade icke solen börjat skina dit in. — Herre min skapare! — ropade hon och slog samman händerna. — Jäntan hade rätt. Se bara far, endast en bit näfver ligger der. Elsa sade ej ett ord. Hon hade sin egen tro derom, tyckte hon. De ville endast skrämma henne. — Så mycket du vet, Elsa — sade Lars, sedan de undrat åter och fram öfver ringens försvinnande, och alla tre bedyrat vid allt hvad heligt var, att ingen tagit den — så mycket du vet, inte kommer du i brudstol förr än förståndet fått växa ut på dig. — Far gör som han vill — sade Elsa kallt. Men derpå, liksom hon skulle ångrat sig, tog hon mor Greta om halsen och kysste henne häftigt samt skyndade in på sin kammare. — Gud ska' veta, att hon blifvit både hård och egenvillig på sista tiden, — sade mor Greta förvånad och såg efter henne, — men tvång biter mindre på henne än flinta på stål. Måtte blott vår Herre skydda henne. — Så långt det räcker — sade Lars tviflande. — Men nog ska' ondt gry ut med ondt, — återtog han strax derpå. — Fast mins du mor, när du ville tvinga henne att gå i de nya kängorna och hon i stället sprang barfota i snön hela Guds långa dagen?
Men alle medborgare böra njuta lika rätt och dela sam - ma tyngder kil Staten, och af fZdan anledning wä gar jag söreflä, 1:0 at St werna lika med Landet indraga stora Brinnerier, lil före! ömmande as sädeSförLdelse, och at ve ti! pannerymd och brännings» tid njuta en-<anda förmoner; men deremot äfwen utgifva til Riket lika Bewillning, eller ock, at Landet, likasom om Städerna bliswit stadgadt, beakar för hwarje 10 tunna spannmäl, som til Brln« »vin anwändes, i lispund säd, hwarigenmn den fattige, som mindre äger räd, njmer en m rkclig lindring, och den rcke deremot, som förbränner mera föd, singe widkännas en drygare bestallning. FLrgäfwes stall inwändas, at Lagbrott oftare förös-saS pä landsbyggden än i Städerna, at tilsyn och Ämöetsmännrn icke äro derä noggranne. Landtman äro lika twgne ärans och Konungens bud, som Stad smän, samt Ämbetsman pä Landet äro lika uitistö som Stadernas. Det wore en oförrätt ak pästä annat. 2:0 At Md infallande totalt förbud. Allmoge» i Nader förunnas en sa korrt lis, at flösäden kunde förbrännas; emedan den ändock alltid til Ladngärdens behof mäste amvändas och blefve således pä dubbelt sätt nyttig. g:o At denna Bewillning, i likhet med hwad F iherre ve 6eer föreflagit, bestämmes pa »o är. Jag kan derwid icke med en wärd Ledamot Herr von kotenlkein inse, at det stttlle alterera Konungens rätt at sammankalla Riksens S inder.
St. 1847. 97 Transport R:dr 4,224,196:32. hvaraf medium är 98,923 R:dr; och torde beräkningen kunna blifva såsom förut 95,000: — 20:o Kontrollstämpelmedlen, beräknade vid sednaste statsregleringen till 10,500 R:dr, hafva bestigit sig: för år 1841 till R:dr 10,735. 184 184 184 184 Medium häraf utgör 10,495 R:dr, hvadan här utföres det sist bestämda beloppet . 10,500: — 21:o B åkoch lotsme.dlen, som af Rikets sednast församlade Ständer beräknades tili 73,000 Då medium häraf utgör 78,003 R:dr, föreslås beräkningen af denna inlrad, hvilken fortfarande lärer få till hela dess belopp användas för båkoch lottsinrättningen, till 78,000: — 22:o Ersättningar. Dessa medel, som vid sednaste statsregleringen beräknades till 50,000 Men, enär samma medel för år 1845 uppgått ända till 59,008 R:dr, synes beräkningen deraf kunna bibehållas vid det uti nu gällande riks-stat upptagna belopp 50,000: — 23:o Observationsmedlen, vid sista statsregleringen upptagne till 10,000 R:dr, hafva väl uppgått: för år 1841 till R:dr 15,415. 1842 16,645. Transport Bih. till R. St. Prop. till II.
Friherre von Duben, Larl, uplaste följande : Wördsamt Memororral» Medgifwes att wi hafwa behof af Cavallerie, sa kan jag ej inse rätta orsaken hmarföre det bör till hälften reduceras Jag kan kanske medgifwa att i anseende till antalet af de öfrige wapen hwaraf tvär ArmLe sä indrid som wärfwad nu består, är kanske Cavallcrie-styrkan i proportion större, men skall Cavallen k af denna orsak reduceras, sa tyckes deraf följa, alt i händelse af krig dä Armeen till fots nödwändigr skall ökas, aswcn Cavalleriet dä mäste ater upsätras. Wärk Cavallerie utgör för närwarandc 6 isto man: (eller nummer) Skall det nu till hälften reduceras kominer det således att Utgöra Z092. Delta kan witzerligen wara tillräckeligt, ja till och med öfwerflödigt, om man antager Herr Grefwe krölicbs supposition att Swen - Den 28 November 1789 Swcriges KrigsTheater framdeles skall inskränkas inom eller i Norska BergS-skrefworna; men förklaras denna itee för ogrundad, och mani och med det samma supponerar sig möjelighctcn af en mera öpen Krigö-Theaker, hwarcst wi framdeles kunna komma att agera, sa torde af följande skäl kunna slutas att pä deri fot märt indelra Cavallen? nu stär, är desi antal i proportion mot Infanteriet (dä krig inträffar) ej för stort. Jag har förut haft äran nämna akt Cavalleriek för närwarande är omkring61 80 man, Wid inträffande krig kan man genast afdraga minst !:del bestäende af oexörce» rade Recruter,Sjuke, vacantc erc. obrukbar, rester således 4950.
Den, som icke hade sjelfständigt tillnamu, utan benämnde sig såsom sin faders son, t. ex. Andersson, Persson in. m., den karterades som allmoge, andra deremot såsom ståndspersoner. Under sådana förhållanden och då vid ordet »allmoge» icke är fästadt något visst och bestämdt begrepp, anser jag något hinder mot förslagets antagande icke uti redaktionen förefinnas. Att, såsom en föregående talare, vilja grunda afslag på den förutsättning, att, genom förslagets antagande, en högre bildning skulle inkomma i BondeStåndet, kan jag för ingen del godkänna. Tvärtom borde det, enligt min tanka, utgöra ett hufvudskål för bifall. Man kan väl icke högre önska, än att Representationen komme att bestå af de mest uplysta och bildade i samhället. Då jag dessutom anser, att vi, genom detta förslags antagande, skulle ganska betydligen närma oss ett länge eftersträfvadt mål, —- en total representationsreform, kommer jag att rösta för förslaget. 346 Den 14 December e. m. Gr. Taube, Henning Adolf: Jag skall endast med nagla få ord besvara Ilr Bildts anförande. Han nämnde, att det vore nödvändigt upläsa 15 §:n i sin helhet, för att veta huru man skall bedöma det yttrande, jag nyss hade. Här är endast fråga om hvad som med allmoge skall förstås. Jag ber att få lästa Hrnnes upmnrksamhet på, att Konst.Utsk:t har just sjelft i denna §, der det.säges: »Allmogen i hvart härad välje inom sig efter hemmantalet inför Domlialvanden till Riksdagsman afBondeStit en inom häradet boende och besuten hemmansegare», salt definitionen på hvad det menar med ordet »allmoge», och jag tror icke det vore skadligt, att få in något mer bildning i BondeSt:t, äti der möjligen finnes, hvarlöre jag röstar bifall till förslaget. Hr Stjernsvärd: Med ani. af Gr. Taubes anförande, har jag tagit mig friheten begära ordet. Jag har förut yttrat att inympningen på de särskilda Stånden skulle i den händelse hafva någon fördel med sig, om den vore mera vidtomfattande.
Maj:ts gifna Nådiga tillstånd för inFörseln emot bestämd Tull af Utländskt Bomullsgarn, så mycket mindre, sorn, på dett korta tid denna författning ägt rum, redån ert märkeligén tilltagande industri i väfnader beVist dess välgörande verkan, och i allt fall täta ombyten af Ekonomiska författningar synas vara både emot erfarenheten och allmänna opirftonen stridande. Dock varder dettå Riksens Högloft. Ständers eget upplysta ottipröfvande understäldt: Stockholm deri i§ Febr* 1818. 1^6 Besv. och Ekon,. XJtsk. Eetankanäert. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs* och EkonomiUtskotts Betänkande rörande en förbättrad Posternas reglering på åtskilliga Orter i Riket, samt vissa Öfverklagnde olägenheter vid Postforingen em mellan Norrige och Dannemark. "Uti detta ämne hafva följande handlingar blifvit till Utskottets handläggning remitterade: Ifrån Vallöf!, BorgareStåndet: 1:0 Eft Memorial af Herr J. U. Vinberg, deruti anföres, att redan länge en förbättrad Posternas reglering varit af behof vet påkallad, hufvudsakligen i Södra och Östra delarne af Götha Rike, der de Correspondexande Invånarne lika länge varit underkastade olägenheter af (Postens närvarande långsamma skick, hvilka olägenheter-, under Ulligare handelsförhållanden, till en del kunnat afhjelpas genom Expresser; men då en ej obetydlig kostnad dermed varit förenad, hade denna utväg blott vid serskildta vigtigare tillfällen kunnat begagnas, då deremot närvarande inskränktare rörelse sällan lemnar tillfälle tili ersättning för dylika kostnader. Såsom exempel på den öfverklaga de långsamma Postgången anmäles vidare: att man i vissa delar af Piiket kan, 2/j. timmar Sednare än Posten bör vara aflemnad på PostContoiret, sända ett gående bud, Sorn hinner inhemta den på 6 mils afstånd, hvilken Eesv och Ekon. Utsk, Betänkanden.
Jemlikt Kongl. Brefvet den 4 4 Januari 4852 förstås med enkel postföring postens forslande en gång åt ett eller två håll i samma vecka, samt med dubbel postföring, postens förande till mer än ett håll, två gånger fram och åter i samma vecka eller skjutsningen af sådan post, som åt ett eller flera håll fortskafiäs tre gånger i veckan; och grundar sig ofvanberörda särskilda stadgande rörande lega för postföring tillkommen efter år 4850, på Kongl. Majis den 27 Mars samma år meddelade nådiga föreskrift, att vid dubbel postförings inrättande å vägar, der enkel sådan redan funnes, den tillökla postföringen skulle, så framt den pröfvades vara förenlig med posthemmanens bestånd och deras skyldighet enligt författningarne, åligga dessa hemman, dock emot betalning såsom för gästgifvare-skjuts. I sammanhang med sistberörda föreskrift meddelades äfven den, att när dubbel postgång icke kunde åläggas redan befintliga posthemman, äfvensom då ny postgång inrättades på vägar, der posthemman icke funnes, postföringen företrädesvis skulle bestridas medelst beting till lika eller lägre betalning än gästgifvare-skjuts, men, der sådana beting icke kunde tillvägabringas, med gästgifvare-skjuts och helst med gästgifvaren egna hästar. I allmänhet hafva stora svårigheter mött för så beskaffade betings uppgörande och för närvarande förhåller sig den postföring af alla slag, hvilken efter beting besörjes, lill den för hvilken gästgifvare-skjuts begagnas, ungefärligen som 4 till 7. Jemte de ordinarie posterna hafva på sednasle tiden tillkommit så kallade Snälloch Pakel-poster. Den första snällposten inrättades, enligt Kongl. Brefvet den 2 Sammans. Bev. samt Albit. Besvoch Ekon.-Utsk. Bet. N:b 9.
Jag har varit vittne därtill under en lång följd af år, och efter att många gånger ha sett därpå och öfvertänkt orsaken till denna företeelse tror jag mig kunna vara förvissad om, att den hufvudsakligen måste sökas i den omsorg, med hvilken indianerna tidigt inprägla hos sina barn värdiga och dygdiga grundsatser liksom äfven den metod, de följa vid barnens uppfostran. » Denna metod är en, som äfven i Europa i allmänhet gifver goda resultat, när den användes till att lära vissa åldersklasser att krypa, gå, tala och andra nyttiga färdigheter, men skilnaden är den, att » vildarne » fortsätta med densamma, äfven sedan elementerna äro inlärda. Barnen växa upp i så mycken frihet, att det ofta ser ut, som om de ej finge någon uppfostran, men det är endast den egendomliga metoden, som gör, att det ser så ut. Så mycket som naturfolken tycka om barn — och det göra de mer, än man är böjd att tro — låta de dem icke gå vind för våg, utan vaka öfver dem, gifva akt på dem och följa deras utveckling. D e uppfostra dem till stor del genom sitt exempel och sällskap, till hälfteu tillfälligt. Samtidigt verka de dock äfven mera direkt för sina pedagogiska ändamål på ett sådant sätt, att barnen tämligen litet märka det, i alla händelser för litet för att känna ledsnad därvid. Det är på barnens naturliga behof att röra sig och sysselsätta sig med något och deras lust att härma som de i synnerhet bygga sin uppfostran. Men därtill komma äfven vägledning, råd och öfvertalning. Vid sidan af att barnen naturligtvis ha full frihet att hoppa, springa, brottas, slåss och göra andra liknande ting, som öfva deras lemmar, efterhärma de i sina lekar de vuxnas arbeten. Sålunda skaffa fäderna på Grönland tidigt kastspjut, bågar och kajaker, och mödrarna gifva sina döttrar redskap till sömnad och garfning. Alltsammans är smått som egarne själfva, men bruket af sådana saker lära de sig. Föräldrarne gifva dem goda råd och följa med intresse deras framsteg, och när de små blifvit stora, kunna de allt det, som de böra kunna. Denna indirekta metod är det också, hvars goda verkningar Heckewelder berömmer.
Derjemte anser sig Utskottet äfven böra erinra, att af den väckta, men ej heller ännu slutligen behandlade och afgjorda frågan om uppförandet å Sjunde Hufvudtileln af ytterligare ett reservations-anslag å 70,000 R:dr, för postskjutsens förändrade reglering, Riks-slatens ulgifts-summa torde komma att ökas med detta belopp, eller till 26,911,710 R:dr, och, såsom följd häraf, skilnaden emellan utgiftsoch inkomst-summorna minskas med enahanda belopp och alltså komma att utgöra 2,039,790 R:dr. I öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid de sednast förflutna riksdagarne fattade beslut, torde det belopp, hvarmed de å Riks-staten uppförda anslagseller utgifts summor understiga hela del i samma stat beräknade beloppet af Statsverkets ordinarie och extra-ordinare inkomster böra betraktas och användas såsom ett för Rikets Ständer disponibelt bidrag till bestridande af de under innevarande riksdag beviljade och till utgående från Riksgälds kontoret anvisade statsutgifter eller sådana anslag, som, med afseende å deras tillfälliga beskaffenhet eller de inträffade särskilda förhållanden, hvaraf desammas beviljande och anvisande Slats-Utsliottels Memorial M 219. 8 föranledts, icke ansetts böra sammanföras med de å Riks-staten upptagna och till de ständiga statsbehofven hänförliga utgifts-summor. På sätt vid flera föregående riksdagar skett, har äfven tiu en särskild förteckning blifvit upprättad öfver de anslag och lån, som, enligt derom under denna riksdag meddelade beslut, skola från Riksgälds-kontoret eller af dess medel utgå; varande dock å berörde, härvid bifogade, förteckning litt.
Beck och Tjära tillverkas i nästan alla Länets skogsbyggder, dock ej till större partier. Kolning utgör ock en binäring för dessa trakter. Stenhuggning och kalkbränning idkas särdeles vid Kinnekulle, roen äfven vid Billingen, Mösseberg och Hunneberg. Qvarnstensbrott finnes vid 24 Lugnås i Kinne Härad; della lemnar tillfälle till en ej obetydlig förtjenst för dem, som der nedlägga arbete; ty värdet af qvarnstenar, som derstädes förfärdigas, uppgår årligen till ii å 12,000 R;dr B:ko, och afsättning af sådane saknas aldrig. I Vadsbo och Kåkinds Härader tillverkas hvarjehanda linneväfnader utöfver ortens behof; och försäljningen deraf sker merendels vid soramarmarknaderne i närmaste städer. Uti Vartofta Härad räknas förfärdigandet af åkerredskap, åkdon och kärl af trä, för en hufvudsaklig binäring. Salpettertillverkningen i Länet synes, enligt Understyresmannen G. A. Kjellmans afgifna rapporter, nu hafva upphört. Han har nemligen anmält, att af de 25 salpetterlador, som funnits, en och annan blifvit borttagen och de öfrige begagnade till andra behofver; att år 184 ^ tillverkats 77 LU 8 U salpetter, men att påföljande året ingen tillverkning ägt rum; oaktadt Kjellman genom allmänna kungörelser dels gifvit tillkänna sitt och kronosjuderiverkmäslarnes hemvist, dels ock erbjudit sig, att med biträde och råd tillhandagå dem, som företaga sjudning. Vid sådant förhållande hvilket lärer vara föranledt af knapp tillgång på bränsle, och det låga pris, som för inlösen af salpetter blifvit bestämdt, anser Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, för sin del, ej nödigt eller lämpligt, att Staten vidare aflönar 5 anställde verkmästare och en understyresman.