Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under den tid jag var statssekreterare för ecclesiaslik-ärenden, inträffade bland annat, att i Bohuslän en blind gumma väl hade flera barn, af hvilka någre voro väl behållne och — om ej minnet bedrager mig — en hade hemmansdel, men ingen af dem ville godvilligt bidraga till den arma modrens försorg; hvarföre hon blef, på sätt brukligt är i Bohuslän, genom en slags entreprenadauktion borttingad för 2 tunnor korn till en oskyld person, som ville derföre åtaga sig hennes underhåll. Denna afgift ville församlingen förmå barnen att godtgöra; men förgäfves. Hon vände sig då lill landshm, som ansåg sig, i brist pä författningar, ej kunna ålägga barnen samma afgift. Likaså gick det i kammar-colhm. Om deremot en bestämd författning i detta hänseende funnits, hade naturligtvis en sådan obarmhertighet af barnen ej fått lalas. Hvilken verkan skall det icke göra på en församling, då hon vet att lagen tillåter barn att öfvergifva sina föräldrar åt nöd, ehuru de kunna hjelpa dem? — Det är dessutom bekant, hurusom tvister mellan föräldrar och barn mycket ofta uppstå, på grund af de s. k. fördelskontrakten. Föräldrarne, när de blifva 50 till 60 år gamla, afstå sina hemman till barnen mot vissa undantagsförmäner. Barnen finna dessa undantagsförmåner alltför tryckande. Dem synes att föräldrarne böra arbeta, så länge de kunna; och beständiga rättegångar förekomma i detta hänseende. Såsom t. f. landsh. i Kalmare län hörde jag en mängd dylika klagomål omnämnas. Det är sålunda ej oerhördt, utan tyvärr ganska vanligt, att barnen ej iakttaga sin pligt mot föräldrarne; hvarföre jag anser ett stadgande för detta fall böra göras. Om det blir sådant, som Hr von Hohenhausen föreslagit: så bör ingen farhåga - Den 12 Augusti f. m. 209 håga kunna uppstå derför, att någon skulle komma att af barnen fordra för mycket till föräldrarnes underhäll.
Emedlertid stod nöden för dörren, allt uppskof endast förvärrade ställningen och genomgripande åtgärder måste skyndsamt vidtagas. — Med för hand varande tillgångar och i öfrigt förskottsvis af mig enskildt anskaffade medel bildades tid efter annan inom Länet, på sätt jag före detta i underdånighet anmält, icke mindre än trettioåtta särskilde Arbetsbestyrelser; och resultatet af denna åtgärd var, att den nödställde befolkningen, emot en rundligt beräknad ersättning i natura-persedlar, mest mjöl, af rudimaterier, som Undsättningskomiteen anskaffade och genom Bestyrelserne tillhandahöll, förfärdigade 11 hvarjehanda olikartade effekter, mest väfnader, hvilka alla å utlyste auktioner för Undsättningskassans räkning försåldes och inbringade det betydliga beloppet af 16,383 R:dr 15 sk. 2 rist. Banko; hvilken produkt af de ordnade arbetena utgjort en alldeles ny, jag vågar säga knappast anad tillgång, sorn i väsendtlig mån bidrog att öka understöden och i flere hänseenden främja de behöfvandes sannskyldiga bästa. Jag sattes ock derigenom i tillfälle att, jemte Komiteen, till de behöfvandes understöd använda och utgifva, icke allenast bela statsanslaget, jemte totalsumman så af de rika gåfvor, hvarmed Eder Kongl. Maj:t och den Kongl. Familjen enskildt täckts den nödställda befolkningen nådigst bugna, som af de frikostiga bidrag en välgörande allmänhet i Rikets fleste orter jemväl lemnat, eller tillhopa 35,940 R:dr 44 sk. 5 r:st., utan äfven att derutöfver för samma ändamål vidare använda 4,994 R:dr 43 sk. 9 rist., bestrida alla med undsättnings-förvaltningen förknippade kostnader, fullt liqvidera ofvanomförmälde förskott, stort 4,000 R:dr, till utvidgning af Arbetsbestyrelsernas verksamhet, samt slutligen att för framtida behof, då missväxt och svår tid kan inträffa, samla ett öfverskott af 6,134 R:dr 37 sk. 4 rist.
För att komma under fund med hvad den 14 juli egentligen betydde, beslöt jag dagen derefter att iöretaga en utflygt till Versailles och studera “ royauténs imposanta emblemer “. Några mera sällsynta kuriosa från en antiqvarisk bokhandel i Quartier latin kommo mig, som ofvan an-tydt, väl till pass i egenskap af ledsagare, då min mening var att i andanom få skåda några af de personligheter, ' som lefvat och haft sin varelse i de magnifika salarne. Ett monument är i sjelfva verket liktydigt med ett poem. Under medeltiden uppstego generationernas böner till himlen i form af götiska tempel. Under fyra århundraden inskref sig katolicismen på jordens yta i jättelika bok-stäfver, och från Canterbury till Nürnberg se vi denna kult lysa i arkitektoniska minnesmärken, som tyckas trotsa tiden och förgängelsen. Men när industrien gifvit borgarena medel att befria sig från feodalismens ok, när industrien utsått i verlden de första frön till den nyare statsläran, då ville friheten i sin ordning bygga fempel och uttrycka sin princip på detta be* undransvärda språk, hvaraf religionen dittills ensam betje-nat sig. Man fick då se Flandern, hvars handelsstäder gåfvo signalen till frigörelsen, pryda sig med h6télsrde-ville. Gand, Ypres, Louvain uppförde nya bygnader, som icke behöfde afundas kyrkorna någonting. Under den europeiska kamp, som derpå uppstod, då nationaliteterna började röra på sig, kom turen till konun-garne att låta arkitekturen uttrycka deras välde och fixera deras hågkomst. Arkitekturen, som småningom skrifvit religiösa poem och demokratiska poem, skref nu konungsliga poem; efter kyrkorna och stadshusen kommo sålunda pa-♦ latsen, en ny formel för en ny epok, hvilken franska revolutionen omsider afslöt. Låt oss icke stanna vid den ända till trivialitet upprepade satsen, att Versailles är uttrycket för monarkien, sådan Ludvig XIV tänkte sig densamma. Versailles är ett slags epos öfver sjuttonde seklet.
Jag stod och såg ut på den öppna platsen, som var smutsig och grå, jag såg på de ankommande droskorna, öfver hvilka stora snöflingor dalade ned. Jag skulle väl få se ett eller annat bekant ansigte snart, mitt ressällskap, fru Horten, Lundegård, eller kanske Brandes. Det var mig likgiltigt hvilket. Det är endast ett obehag att råkas på en jernvägsstation, då hvar och en tänker blott på sina koffertar. Jag gick emellertid ut i vestibulen för att se. Jag stod och såg på ifriga ansigten, brådskande banbetjening, främmande koffertar, och derute dalade våta flingor öfver den smutsgrå, moddiga stenläggningen. Jag stod der en stund, sysslolöst betraktande de andras brådska. Jag vände mig om och gick mot väntsalen igen. Allt mitt var färdigt; jag hade ingenting mer att tänka på, endast att stiga in i kupéen. Dörren öppnades från salen och det kom en herre, – ett par brådskande steg, och han tvärstannade. Ett blekt, fint ansigte, som jag kände! – en spenslig figur och mjukt, brunt skinnbräm! Jag hade återigen glömt hur han såg ut och kände nu igen honom, med öfverraskning öfver att han ser så godt ut. Jag var beredd att se honom, men han icke mig. Han hade tvärstannat som om han naglats fast, och han bara såg på mig, som om jag varit det mest otroliga, som om jag varit en uppenbarelse. Han såg på en gång glad och orolig ut. Jag undrar om han icke hade ett ögonblicks förnimmelse af att jag kunde vilja resa åt annat håll än jag sagt. ”Ni – ni här! Men ni skulle ju resa till Paris?” ”Det är just det jag gör.” ”Detta tåget går till –” ”Men strax efter går ett till Hamburg, klockan nio.” ”Åh, då har ni god tid, och mitt tåg går först. Kom in, så få vi talas vid några ögonblick.” Han tog min lediga hand och förde mig in i väntsalen, bort till glasdörrarne mot perrongen. ”Så underligt att vi två skulle råkas här!” upprepade han ett par gånger. Jag tror han tyckte det var roligt att se mig.
Bruk, som icke på längre tid gått i köp, finge vidkännas en mångdubbel afgift i jemförelse med ägaren af ett annat, af fullkomligen lika värde, men som inom de tvenne sistförflutna åren blifvit af honom inköpt; å den Den 31 Mars. 315 andra deremot, att BevillningsStadgan, såsom cn orygglig giund tor bestämmandet af den Bevillning, sorn af Fas igheter, vare sig Bruks, eller Lar.dtegendom, särskildt eller bägge i förening, borde utgå, antagit deras saluvärde; att den högre inkomst inan förmodade i en gynnande tidpunkt säkrare kunna vinnas af de penningar, som blifvit nedlagde i en Bruksän af ett lika Capital användt på en Landtegendom , desto mindre vid skeende köp om Bruks och Landtegendomar kunde undgå att af säljare och köpare tagas i beräkning, sorn tillfället att med större eller mindre båtnad begagna ett lika förlag, nödvändigt skulle ingå uti och föranleda ett större eller mindre Capitalvärde, af den lägenhet, hvars ägande vore eft vilkor för möjligheten att af förlaget draga den påräknade nyttan; att en större afkomst således alltid verkade till ett högre verkligt, inträffadt eller beräknadt, saluvärde; att detta, efter lika grunder uppgjordt både för Bruksoch Landtegendomar, borde verka till afgift af lika Capital; att detta förhållande skulle genom användandet af det föreslagna tolkningssättet i de 11 mån rubbas, aj:t lika inkomst, den efia af Bruks, den andra af Landtegendom, skulle blifva belagd, den förre med 2 å 3, den sednare med en fjerdedels procents Reviilningsafgift; att 2o:de morn. af den åberopade Art. och §. i BevillningsStadgan vore fullkomligen oberoende af det under andra förutsättningar i slutet af det påföljande 2i:sta mom. föreskrifna förfarande; *tt detta , enligt ordalydelsen, icke ägde rum
Skulle åter en inbjudning ovilkorligt ske (hvilken dock icke omtalas hvarken i RegeringsFormen eller i Riksdagsordningen), så vågar jag tro, att den bordt göras med större grannlagenhet, så i afseende på de RiksStånd man inbjuder, som den, hvilken är föremålet för inbjudningen; det vill säga: man hade då gjordt inbjudning från'en mindre till en större summa, men icke tvärtom > som nu skedt, och hvarigenom man behändigt förstått att afhända mig frukterna af Höglofl. Ridderskapets och Adelns välvilja. Om Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes tillåta uppläsandet af samma §, så torde Ridderskapet och Adeln genast finna, huruvida Utskottet åtlydt detta Gruudlagsbud, då dess majoritet, med envist vidblifvande af egen mening, i första rummet lå - 96 Den a3 Februarii e. m. lit afgå en inbjudning lill Ridderskapet och Adeln och BorgareStåndet att med Presteoch BondeStånden sig förena, till att beröfva mig all båtande ersättning för mitt lidande, och först i fall denna inbjudning misslyckas, uppställde voteringspropositioner för ett Förstärkt BancoUtskott. Ett så beskaffadt jemkande af olika meningar är, i min öfvertygelse, fullkomligen Constitutionsvidrigt, ty inbjuda är icke att sammanjemka; och i denna öfvertygelse styrkes jag ännu mera utaf flere agtningsvärde Ledamöters inom Utskottet afgifne välgrundade Reservationer. — Men emedlertid ville min olycka att BorgareStåndet, för tillfället sammansatt af femton Ledamöter och linder dess ordinarie Talemans frånvaro, uppref sitt i ämnet en gång fattade beslut, och hörsammade BancpUtskottets inbjudning. Sålunda hafva trenne
En värd Talare, Herr Friherre Anckarswärd, har i denna del så fullkomligen yttrat och motiverat en öfvertygelse, som äfven är min, att det för mig endast återstår alt med honom till alla delar instämma. Den nu gällande CancelliOrdningen innehåller i 17 §., att Secreteraren i Riks Archi vet bör så utaf bok-cataloger som i sterbhus sig underrätta om böcker och skrifterj som till Archivet förtjena 200 Den 3o Mars f. m. att inköpaSj hvarom han hos HofCancelleren anmälan gör. Skulle deribland något finnaSj som förut RiksArchivet bevisligen tillhört, äger han att sådant utan betalning återfordra. 29 §. 3 morn. innehåller följande: Likaledes har den, som förer brefvexling å Embetets vägnar, att den från sine enskillde papper afskilja, och hälst i Cancelliet förvara. Till mera säkerhet, att sådant blifvit iakttagit, komma, enär en sådan Embetseller Syssloman med döden af gått, visse personer, som af CancelliStyrelsen förordnas, att vid hans pappers genomseende vara närvarande och de publique till sig taga. Jag tror att desse stadganden, om de vederbörligen handhafvas, fullkomligen motsvara .ändamålet att bevara Statens handlingar; och jag befarar, att motionen, sådan som den nu är framställd i sammanhang med ett slags antiqvarisk eller lilterair tullbevakning, verkligen skulle leda till nog inquisitoriska åtgärder. Jag afstyrker således motionen, och anhåller på det högsta, motionens resultat må blifva för öfrigt hvilket som hälst, att HofCancellersEmbetet åtminstone ej måtte belastas med åligganden, som äro för detsamma så främmande och så omöjliga att uppfylla. Dessa anmärkningar torde få åtfölja remissen. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Till en början får jag anmärka, alt det allde - Den 3o Mars f. ra. aor les icke är fråga om att göra något intrång uti den euskilta ägandeeller förVåltningsrätten.
Men en sådan uppfattning strider ej allenast mot lagrummets ordalydelse i öfrigt, utan ock emot hvad lagen annorstädes stadgar. Enligt 11 Kap. 4 § Rättegångs-Balken skall nemligen den, som stämmes utom Riket, hafva sex månaders tid från af stämningen erhållen del för inställelsen; och då uttryckligt undantag i förevarande fall ej är gjordt från denna allmänna regel, måste den ock här gälla. Man torde jemväl böra taga i betraktande, att den period, uti hvilken de anmärkta orden förekomma, har till föremål ej att bestämma någon prsescriptionstid uti omförmälta hänseende, utan endast att angifva påföljden deraf, att den stämde eller efterlyste ej kommer inom i stämningen eller lysningen »föresattan dag»; och synes det häraf vara klart, att de domstolar ej handlat emot lag, hvilka, i det fall att den förlupnes vistelseort varit känd och stämning blifvit delgifven, dömt till skillnad utan lysning eller afvaktan af ett års förlopp. Men ostridigt är dock, att hvad lagen nu stadgar i förevarande hänseende kan medföra betänkliga följder, särdeles då kändt är, hvarest den make, som öfvergifvit den andra och begifvit sig utrikes, der sig uppehåller. Om då den öfvergifna, genast efter öfvergifvandet, uttager stämning, så kan, i anseende till vår tids snabba kommunikationer, stämningen på kort tid delgifvas; och inom den korta tiden af något öfver sex månader kan äktenskapet vara upplöst. Erfarenheten lärer emedlertid, att allför mycken lätthet att upplösa äktenskap leder till ett lättsinnigt ingående deraf. Dessutom tillhör det lagstiftaren, om än han bör bereda en utväg för makar, hvilkas sammanlefnad blott är en källa till ömsesidig bitterhet och som omöjligen kunna förenas, att blifva hvarandra qvitt, att härvid gå till väga med den varsamhet, att icke nycken, den tillfälliga missämjan eller lättsinnets förvillelser gifvas för stort utrymme.
Isen af den 11 Januarli samma är samt Kongl. Brefwet den z Mars 1808 , som päbjuda denna anrättning a swen ma efter krigets stut uphäfwas, saint de i ofwanomförmalte matto rneo Rustoch Rotehällarne flulne contracter, enligt 80 H. i Kongl. Magit och Riksens Ständers nyligen fasistälde Regeringsform i alla afseenden n-ätte i behörig helgd blifwa bibe. hällne. Hwad äter angär det i Memorialet upgifne project om Ärmeenö inffränkning til zo,ooo man, har UtffottK ansett detta wara en fräga som icke tilhörde dest pröfning. Hwilket dock til Riksens Högloft. Ständers eget ompröfwande wördsammeligen öfwerlemnas. Stockholm den 7 Augusti 1809. Pä Högloft. Ridderskapet och Adelns wägnar. ^oli. 6. Oxenstierna.. Pä Preste-Ständets wägnar. L A n. 8 t a Anei iu 8 Pä det Loft. Borgare - Ståndet wägnar. L. st 8 c ll ö n li e r r. Pä det Hederwärda Bonde Ståndets wägnar. L. Ericsson. ?. 7. Nrr-eel. Begärdes pä bordet. 1O2Z Den 18 Augusts. Uplästes följande Utdrag af Protokollet, hällit uti Riksens Högloft. Ständers Stats-Utstott d. is Augusti 1809. S D Som Riksens Högloft. Ständers Stats Utstött under loppet af dest arbete haft tilfälle inhemta, huru olika de om Statswerkets Ulftand ibland större delen af Allmänheten gängse begrepp äro emot werkliga förhällandet; sä har Stats-Utstottet trott det tilhöradest förbindelse, at meddela Allmänheten sädane upgifter i detta ämne, som. pä en gäng wore bade uplpsande och tranquiliserande.
Utaf anslaget, 60,000 R:dr, för komplettering och omarbetning af staten tillhörige, för den Kongl hof hållningen anvisade, inventarier — 40.000: — Transport: 5,914,669: 71. 7,758,730: 42. — 10 — Transport: 5,914,669: 71. 7,758,730: 42. Utaf anslaget, 75,000 R:dr, för reparation af den åt nordvestra, norra och nordöstra sidorne af Kongl. Slottet belägna del af första stora våningen — 30,000: - Anslaget för igenfyllande af kanalerna vid Haga lustslott och ordnande af dertill hörande park 23,000: Utaf 1864 års anslag, 150,000 R:dr, för uppförande af ett straffoch arbetsfängelse i Karlskrona — 50,000: — Fjerde hufrudtiteln: 1864 års anslag för anskaffning af 12 st. refflade gröfre kanoner samt lavetter med släpor af jern äfvensom projektiler — 22,000: — Utaf 1864 års anslag, 200,000 R:dr, för anskaffning af 16,000 refflade infanteri-gevär — 152,304: — 1864 års anslag för dito af 2,000 kavalleri-sablar — 12,000: Utaf 1864 års dito, 100,000 R:dr, för fortsättande af Karlsborgs fästningsbyggnad — 25,864: — 1864 års anslag tor dito af fästningsbyggnadsarbeten vid Karlskrona — 50,000: — Dito dito för indelta arméens utredning 4,963: 83. Dito för förhöjning i beklådnadspassevolansen vid Svea och andra Lifgardes-regementena, Lifgardet till häst, Husar-regementet Konung Carl XV och Sappör-kompaniet — 35,113: 78.
Jag föranlåtes så mycket mer till denne framställning, som de begärda ökade anslagen tyckas sätta utom tvifvel, att ej Riksens Ständer kunna belasta Staten med ytterligare utgifter, och minst såsom ränta till Götha Canal actier m. m. Friherre Hjerta, Fredrid Jag var icke tillstädes, då StatsUtskottets Betänkande angående Södertelje Canalverk i förmiddagens plenum förevar, och har således icke haft tillfälle, förr än nu, att inhämta och besvara de anmärkningar, 6om då lära blifvit mot Betänkandet gjorde af Grefve Spens och Herr von Hartmansdorff. Detta är mig ganska okärt, ty jag hade måhända kunnat så upplysa en och annan af de anförde omsiändrgheterne, att återremiss af Betänkandet undvikits. Utskotten hafva icke ansett sig kunna tillstyrka fullkomlig afskrifning af de 100,000 R:dr, som CanalBolaget år 1815 i lån från Banken erhöll, men deremot hemställt, att Bolaget må befrias från all ränteoch capital-afbetalning å denna summa intill och med år 1828 Af de Utskotten meddelde handlingar och uppgifter hafva Utskotten ock lunnit, att ehutu Canalen redan i iyra år Ben iS Augnst i et m, 6st valrit segelbar» återstå ytterligare flere ej CaBalfarten hinderliga Byggnader, hvaribland en kostsam ny Bro för att lätta trafiquen öfver Canalen, Dragbryggor utmed den samma, och uti LinaSundel m. m. Utskotten hafva med fästadt afseende härå, anslagit en årlig summa af 15 ,000 R:dr, att ifrån och med år 1824 utgå till Canalens fullbordande, med dervid fästadt vilkor, att Canalen skall vara färdigbyggd åc 1828. Jag tror mig icke behöfva vidlyftigt omtala anledningarne och orsakerne, hvarföre icke någon ledamot inom StatsUtskottet var a£ stridig tanka, med den Betänkandet innefattar.
Skillnaden mellan skulderna och tillgångarne, eller II11; sy ä /ds-kon föret .v egent liga kapital-öfverskott, har således under år 1851 undergått en minskning af Hulr 5,986: 9. 4. men deremot under sistförflutna år vunnit en tillökning af ej mindre än „ 885,517: 9. 9. och har således detta kapital-öfverskott, enligt de nu granskade räkenskaperna, ökats med Hulr 879,531: — 5. oaktadt de vid sednaste riksdag detta verk ålagda högst betydliga utbetalningar, hvilka, under nu ifrågavarande 2:ne år, antingen, genom desammas verkställighet, minskat den kontanta behållningen, eller, genom deras upptagande i räkenskaperna och fortsatta balansering, bildat nya eller ökade skuldsummor. Till förklarande af detta förhållande och upplysning om hvad som hufvudsakligen föranledt omförmälda ansenliga tillväxt i Kiksgälds-kontorets, vid sagde riksdag, till hela sitt då disponibla belopp, anlitade kapital-öfverskott, hafva Revisorerne trott sig böra anföra de i Fullmäktiges berättelse uppgifna omständigheter, hvilka sedermera förnämligast bidragit till Riksgäld s-kontorets nuvarande fördelaktiga ställning. Bland orsakerna härtill, hafva Fullmäktige i första rummet anfört den väsendtliga tillökning i Kontorets tillgångar, som förorsakats genom de öfverskott, detta verk, under åren 1851 och 1852, fått emottaga dels å de ordinarie och extra statsinkomsterna och dels å den dit omedelbart ingående allmänna bevillning. Under nyssberörde år, har Riksgälds-kontoret sålunda kommit i åtnjutande af följande öfverskotts-summor, nemi. : å 1849 och 1850 års ordinarie och extra stats-inkomster Rulr 1,203,661: 21. — samt ä allmänna bevillningen för 1850 och föregående år „ 207,487: 2. 6 eller tillsammans Rulr 1,411,148: 23. 6. 6. Förhållandet emellan Riksgäldskontoret» skulder och tillgångar. — 42 — Skuldernas och tillgångarnas belopp den 30 Juni 1853.
S. D. Föredrogs ånyo utdrag, JVS 517, af Höglofliga Ridderskapet och Adelns protokoll den 14 dennes, och inhämtades deraf, att bemälda Riks-Stånd vid pröfning af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, JVS 55, med föranledande af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver Utskottets Betänkande, JVS 29, i fråga om ändring eller omarbetande af Landtmäteriinstruktionen och Skiftes-stadgan m. m., afslagit Utskottets hemställan å sidan 2 samt inbjudit Presteoch Bonde-Stånden att detta beslut biträda. Med frånträdande af sitt vid behandling af förenämnda Utlåtande, JVS 53, fattade beslut, antog Preste-Ståndet för sin del denna inbjudning. Prol.-Uldrag den 16 November 1863. 739 S. D. Föredrogs Snvo och bifölls Stats-Utskottcls Memorial, 32 223, angående upphörande af ljuspenningar för Futlmägtige i Riksgälds-kontoret samt om bestämmande af beloppet dels af bernälde Fullmägtiges arfvoden, dels af Riksgäldskontorets embetsoch tjenstemäns samt vaktbetjentes aflöningsförmåner. S. D, Föredrogos ånyo Lag-Utskottets nedannämnda Memorial och Utlåtande: 32 84, med voteringspropositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Utlåtande, 32 76, angående de olika beslut, som bos Riks-Stånden fattats i fråga om Utskottets Betänkande, 32 69, öfver motioner om arfsrätt för oäkta barn. De föreslagna voteringSpropositionerna godkändes. JV& 83, i anledning af gjorda anmärkningar och Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande of Utskottets Betänkande, 32 68, om närmare bestämmelse af Sättet att vinna inteckning för nyttjanderätt till fast egendom.
Sterbhusafgiften är en redan sedan längre tid ålagd ordinarie skatt. Rikets sednast församlade Ständer kornrno under fund med, att tvenne städer derifrån voro undantagna; och som skatten var allmänneligen ålagd och intet skäl var kändt, hvarföre dessa städer Ben 28 April c. ni. 383 skulle vara derifrån befriade, begärde 11. St. medelst und. skrifvelse upplysning om orsaken dertill. K. M. har i anledning häraf anbefallt undersökning, hvarefter handlingarna blifvit till StatsUtsk. öfverlemnade, och Utsk. har funnit, att icke något gällande skäl finues för Götheborgs och Stockholms befrielse från denna afgift. Då således betänk, endast innefattar tillstyrkande om tillämpning af ett gammalt beslut och dessutom, med betraktande af nuvar. Ständers beskattningsrätt, jag icke finnér behöfligt att hos K. M. göra någon hemställan i ämnet, tror jag, att StatsUtsk. grundligt förfarit, då det icke tillstyrkt, hvad Frih. Åkerhjelm nu yrkat, och jag anhåller, att, i fall återremiss beyiljas, detta yttrande må få densamma åtfölja. Gr. Spens: Det är en annan del af Hr Eckermans reservation, än den Frih. Åkerhjelm åberopat, som föranleder mig att begära återremiss. Hr Eckerman nämner, att ehuru B.. St. i sin und. skrifvelse vid förra riksdagen anhållit, att undersökning måtte verkställas, hvarföre Stockholm och Götheborg blifvit från sterbhusafgiften befriade, samt, efter det dessa städer blifvit hörda, de lenmade upplysningarna måtte B.. St. meddelas, så har dock Stockholms borgerskap åtminstone häröfver icke blifvit hördt. Om detta är förhållandet, att nemi. Stockholms borgerskap icke blifvit hördt, är ej den af R. St. vid sista riksdagen begärda undersökning verkställd på det sätt, de önskat. Jag anhåller på denna grund om återremiss, på det förhållandet må upplysas. Jag har visserligen icke den ringaste kännedom derom; men jag har svårt att misstro hvad som nu säges af en bland borgerskapets egna fullmägtige.