Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten hafva dervid, med antagande af den grundsats, att underlättade corn» municationer äro kraftige befordringsmedel för lif och rörelse uti alla näringar, och att desse vigtige ändamål alltså böra af LagStiftaren omfattas, och genom tjenlige stadgaaden befrämjas, samt med fåstadt afseende på de af Motionairerne i öfrigt anförde skäl, väl funnit lämpligt, att vid uppkommande frågor otti anläggande af vägar för varu upplag och transporter till och ifrån Magaziner, Hamnar och Lastsge-platser, eller för SegelBåtoch Flott-leders sammanbindande, enskilde Jordegares bestridande, att afstå den jord, som för sådaDe väganlåggningar kan blifva behöflig, icke mera i sådane fall, än eljest då allmänna ^ t<? Lagutskottet! Betåakanäen. vägar pröfvas nodvändige, ensamt bor kun-* na i vågen ligga; hvilket Utskotten jemväl anse böra gälla i fråga om anläggning af nya Lastage-platser, samt trälvägars utstakande och Koppståndares upprättande i Båtleder, der Strömdrag kräfva sådane åtgärder; men Utskotten hafva deremot ansedt de vilkor härvid vara oumgänglige, dels att dylike yäganläggnimgar icke vidtagas eller förordnas, förr än deras behof och allmänna nytta blifvit behörigen pröfvad och fastställd , dels ock, att den enskilde Jord egaren i sådant fall försäkras om ersättning för da förluster, hvilka genom minskning uti jordrymd, eller annorledes kunna uppkomma. Utskotten hafva derföre trött sig böra tillstyrka, ej mindre att i guti 25:te Csp. BvggningaBalken, må erhålla följande tilllägg : ' Samma.
Uddevalla är visserligen ingen stor stad, men huru skall man väl bära sig åt för att finna en person, hvarom man ingenting annat har sig bekant än färgen på hans naglar? Om jag, liksom i sagorna, kunnat påbjuda en allmän uppvisning af stadens fingrar, då hade saken snart varit klar, men nu ... Jag grubblade förgäfves. Endast en händelse skulle kunna gynna mig, och huru kunna hoppas derpå? Imellertid begaf jag mig verkligen dagen derpå in till staden. Jag vandrade på dess små gator fram och tillbaka. Jag tog reda på alla ”rum för resande”, värdshus och till och med krogar, men som jag endast kunde fråga efter en person, som talade tyska — hans naglar vågade jag icke nämna at fruktan att blifva misstänkt som förryckt, — så kunde ingen gifva mig den minsta upplysning. Jag var trött af hela dagens fruktlösa vandring och tog mig derför på gästgifvaregården en af dessa förskräckliga kärror, som jag tror icke finnas i någon annan trakt än här, och åkte tillbaka till Gustafsberg, under vägen funderande på, om icke båtkarlarne, — hvilka jag uppdragit att söka utforska den främmande fiskarens namn och bostad — kunnat vara lyckligare än jag. Sådana personer hafva mycket lättare att säga och göra hvad som helst utan uppseende, och jag hoppades nu endast på deras nit och förstånd att komma till rätta med saken. Karlen i båten var åtminstone icke någon dröm, någon chimèr, och jag hade väl åtminstone kunnat få reda på den lilla fiskaren med de blå naglarne. Till min obeskrifliga glädje såg jag vid återkomsten till Gustafsberg den ene af de båda karlarne vid dörren till det hus, der jag bodde, stå och vänta på mig. Jag hoppade ur kärran och lät honom följa mig in i mina rum. — Nå väl min vän! har du fått reda på honom? — utropade jag ifrigt. — Ja se, inte så precis — började han, kramande sin oljegula ”sydvest” mellan de tjocka händerna, — men jag ville säga herrn ändå, hvad jag kunnat utspajera ... Holger, kamraten, trodde, att det var Matts Gregers båt, som han hade, och derför så for jag ut till Matts, som bor på ett litet fiskläge strax ute i skären. Och det var nog riktigt det, det var hans båt.
^2-1 Den 12 Februarii, Herr Ehrenborg, Casper, uppläste föl-, jande; (Se Bilagan N:o 7,) Hvarefter Herr Ehrenborg munteligen tiJlade, Jag utbeder mig i öfrigt att i alla få för*i ena mig med Herr Morath uti hvad han anfört rörande olåmpligheten af dödsstraff för tjufnad* Men då Friherre Skjöldebrand nu sjelf icke år närvarande, anhåller jag få erinra att han icke, på sätt Herr Morath trott sig finna, ovilkorligen tillstyrkt deportation för alla lifstidsfångar, Utan blott iör dem, hvilka blifvit dömde för niord, rån eller itererade tjufnader. Friherre Ehrenborgh, Casper \ Då jag be-* gårde ordet var det blott för att yttra mig i afseende på ett uttryck i Herr Thams Memorial, Jag anser mig skyldig upplysa, att den korrta erfarenhet jag har af juridiska ämnen, gifvit mig tillräcklig öfvertygelse derom, att i det skick vår lagskipning ännu befinner sig, det år en ren omöjlighet att ovilkorligt afsluta alla ransakningar, utan att lemna tingsstället. Upplysningar kunna behöfva®, vittnen kunna böra afhöras, hvilka för den skyldige åro af högsta vigt. Men Lagutskottet lärer visserligen inse detta, så att någon vidare framställning häraf jiu icke kan vara af nöden. Men, jag begagnar detta tillfälle för att återföra discussionen på den »f Friherre Skjöldebrand väckte fråga om Den 12 Fehr ilar ii. 4 sa deportation af lifstidsfångar, och dervid tror jag mig böra upplysa, att Kongl. Maj-.t förordnat en Colnmité för fångvårdens förbättrande. Jag^tror detta ämne så nära ingå uti det förevarande, att det visserligen skulle gifva en stor vägledning om Committerades betänkande blefve till Lagutskottet öfverlemnadt; och jag har anledning troCommiténs project vara såuppgjordt att, om medel till dess verkställande kunna förefinnas, ingen deportation lärer behöfvas, Grefve Lövenhjelm , Carl Axel:
Som så mången annan religion hade äfven hans slutat med att – sedan dess ande slocknat – lemna det tomma skalet i sin bekännares händer. Pål hade aldrig kunnat konsten att tillbedja i ensamhet, och nu – sedan han ledsnat vid sina gudar, nu var det honom mer än någonsin ett behof att se dem tillbedda af andra. Det gaf honom en reflex af hans forna jag; – allt hvad han hade qvar. Det fans hos honom ett slags medveten naivetet, en nödvändighet att – utan att för det kunna ge sig helt åt något – för en tid få suspendera sin naturliga skepsis och ge sig hän i en stämning, trots medvetandet om dess kortvarighet. Derför klemade han med sina infall, och den entusiasm han på detta sätt lyckades framkalla, var just så stor att den gaf honom det mått af dämpad stimulus, som han behöfde för att icke sjunka tillhopa. Det var en dag i slutet af September som Pål vid middagsbordet sade: »Mitt herrskap, gör mig den äran att i afton klockan half sju komma ned i mitt lilla bo och dricka ett glas för mina husgudar.» Bjudningen antogs under skämt, och när man gått ifrån bordet, hviskade Marianne till Börje: »Låt oss göra honom den öfverraskningen att uppträda i stor toalett.» Påls snabba öron hade uppfångat hviskningen. Han låtsade emellertid icke om någonting, vände sig endast bort med sitt mest ironiska löje. Det var honom klart, att den hemliga driffjedern var Mariannes otålighet att få visa hur hon förstod att kläda sig, och påfundet att låta det gälla som ett skämt samt få Börje att gå in derpå var endast en förevändning, bakom hvilken hon sökte förskansa sig. – Jaså, hon ville imponera på honom – europeen! – Han var en smula för rutinerad att icke genomskåda det. Marianne hade svept in sig i sin vida kappa, medan de gingo öfver gården. Det var mörkt och blåsigt, genom de nedrullade gardinerna syntes ljussken. När de kommit in i den lilla förstugan, skyndade sig Marianne att lossa kappan, som Börje hängde upp i det Pål öppnade dörren. Ett sken af färgade lampor strömmade emot dem, och Pål hade gått in på deras skämt genom att sjelf kläda sig i frack.
Jag erkänner, att det kan vara rätt, att undantag understundom äga rum, att auctionsprincipen icke vid alla tillfallen är nyttig för Kronan; jag är, säger jag, ense med StatsUlsk. deruti, men är deremot icke ense ined Utsk. derom, alt ett blott öfverlemnande af handlingarna från Konungen genom Dess Statssecreterare till Utsk. skulle vara ett tecken till att ett sålunda blott öfverlemnadt mål redan skall hafva undergått all möjlig pröfning, eller att det vore ett tecken, att bifall borde derå följa, helst jag erinrar mig vid många tillfällen, då remisser skett, alt StatsUtsk. icke ansett ämnet vara fullkomligt utveckladt. Af detta skäl tror jag, att Ständerne, vare sig alt de sjelfve kunna inse nyttan af ett undantag från den allmänna principen eller icke, handla försigtigast , om de öfverlemna till Konungen att pröfva alla detalj-förhållanden och afgöra hvad som kan vara för Riket nyttigast. Frih. Cederström: Jag anser mig tvungen att Ater begära ordet i anledn. af Hr Tersmedens yttrande. Han har åberopat 77 §:n Reg.Frn och deraf velat draga den slutsats, att Ständerne voro oförhindrade att besluta i dessa frågor, derföre att Kronans lägenheter och egendomar skola förvaltas efter de grunder Ständerne föreskrifva. Må den välde ledamoten ursägta, att jag frågar honom: är det detsamma, alt dessa lägenheter skola förvaltas efter de grunder Ständerne föreskrifva, och att Ständerne besluta prolongation af arrenden, och att således Ständerne äro behörige att sjelfve förvalta? Säger grundlagen, att Ständerne skola förvalta, eller att Ständerne skulle kunna besluta presenter af des<a egendomar? Alldeles icke. Jag säger, att dessa kronolägenheter skola förvaltas efter de grunder, R. St. vid nuvar. arrendetidens slut kunna bestämma; men här påstås, att innan arrendetiden lupit tillända, eller innan 1846 års slut, skulle Ständerne kunna besluta en prolongation deraf på 3o år. Då hade vi i sanning beslutat en ny grund, hvarefter dessa lägenheter skulle förvaltas.
Nådig stadfästelse å ett sådant stadgande icke skulle kunna påräknas; men att då, enligt den af Kongl. Majit föreslagna och af Rikets Ständer antagna förändrade lydelse af § 114 i Regerings-Formen, någon förändring uti de Ridderskapet och Adeln tillkommande privilegier, förmåner och friheter icke utan Ridderskapet och Adelns samtycke kunde vidtagas, tillfälle äfven borde 2 Riddarhus-Utskottets Betänkande N:o 9. beredas för dess medlemmar, som voro i statens tjenst anställde, att kunna bevaka Ridderskapet och Adelns rätt i berörda afseende samt att genom en modifiering af omförmälda stadgande möjligen kunde undanrödjas det hinder, som förmodades möta för vinnande af nådig stadfästelse å en förmån af den vidsträckta betydelse, som uti samma stadgande innefattades. Då det förhållande, som legat till gruud för den Ridderskapet och Adelns i tjenst varande medlemmar hittills tillkommande rätt, att icke kunna förmenas att riksdagarne bevista, numera, sedan den politiska betydelsen af Ridderskapet och Adelns förhandlingar upphört, icke längre förefinnes, skulle, derest i Riddarhus-Ordningen infördes ett sådant stadgande, som förut är nämndt, för de af rikets embetsoch tjenstemän, som hörde till Ridderskapet och Adeln, beredas ett laga förfall, som allmänna lagen icke känner till. Ty äfven om den rättighet till tjenstledighet, som dem sålunda förbehölls, inskränktes till en viss bestämd tid eller till de tillfällen, då frågor af större vigt, som t. ex. angående Ridderskapet och Adelns privilegier, vid Adelsmötena till behandling förekomma, skulle 'dock derigenom stadgas ett undantag ifrån hvad för embetsoch tjenstemän är i fråga om rätt till tjenstledighet i allmänhet föreskrifvet. Till följd deraf torde nådig stadfästelse å ett sådant stadgande, — hvilket, äfven om det på ena eller andra sättet modifierades, likväl innefattade en utsträckning af berörda allmänna princip och således vore att hänföra till allmän lag,— icke kunna förväntas, med mindre den andra statsmagten deröfver blefve hörd och medgåfve en sådan utsträckning af lagens föreskrift om laga förfall.
Äfven jag anhåller om återremiss, på det Utskottet dels må taga närmare kännedom af FredricshamnsTractatens i3 §., hvilken undfallit Utskottets uppmärksamhet, och dels pröfva, 0111 Barnhusets rätt D<‘ n rg Augusti» tili /{ordcdelen af Kronans TiondeSpanmAI» hvilken Utskottet ansett såsom ett Statsanslag, är af (Jen natur, Friherre af Nordin nämnt» Utskottet får då äfven tillfälle att motsvara den anmärkning, som synes mig grundad, att Utlåtandet icke innehåller specification af de anmäld te fordringsanspråken. Dessa hafva visserligen till största delen hestålt i fordringar, hvilka ej kunnat göras gällande, såsom Chart&SigillatasContoirets för obetalto Chartor, KammärRättens för Observationsmedel och Magazinslnrättningens för Hus och Byggnader, hvilken sistnämnde fordran ensamt uppgick til! metan 5oo,ooo R:dr; men det hade i alla fall varit bättre, om Utskottet lemnat en specilication på dessa fordringar. Hans Excellence Herr Grefven och Lan dt Marskalken hemställde, om Ridderskåpet och Adeln ansåg de vid Stats U.tskottets förevarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till dctsammas återremitterande. Ropades Ja. Herr Crusenstolpe^ Magnus Jacob: Jag anhåller vördsamt om upplysning, huru detta Utlåtande blifvit afgjordt hos de öfrige RiksStånden. Undertecknad Riddarhus Secreterare: Ehuru ProtocollsUldrag om de öfrige RiksStåudens beslut i förevarande ämne till 3o Den ig Augusti. Ridderskapet och Adeln ankommit, är jag likväl nu icke i tillfälle att kunna meddela den äskade upplysningen, men skall genast låta i RiddarhusCanzliet efterse förhållandet, och detsamma derefter inför Ridderskapet och Adelil anmäla. Herr Crusenstolpe:
Och det ena fenomenet såväl som det andra, anti-materialismen i vetenskapen och anti-naturalismen i diktningen, äro ju äfven de, i sin mån, de små hvita brottkammarna på en och samma framrullande jättevåg, — tvenne närstående yttringar af den tidsanda, hvilken nu, inemot det tjugonde århundradet, reser sig till kamp mot den i allo motsatta anda, som för jämt hundra år sedan gjorde sig till herre öfver människorna, — en anda, hvilken för öfrigt synes vara lika genuint germanisk till ursprung och väsen som den andra varit fransk och som i öfverensstämmelse därmed erhållit sina hittillsvarande fylligaste uttryck hos tvenne tyska män: i Friedrich Nietzsches alstring samt i boken »Rembrandt als Erzieher». När jag för tio år sedan inskrefs som civis academicus vid universitetet i Lund, hade den moderna materialismen just nått dit. Den nya lifsuppfattningen vann hastigt en vidsträckt utbredning, understödd som den vardt af ett på den materiella odlingen enbart riktadt tidsintresse samt af maktlösheten hos de ideal, som den fann före sig och öfver hvilka den vann en lättköpt, föga ärofull seger. Den blef till härskande anda, till andlig atmosfär, till hvardagskost; den begynte dana människor, en ungdom bildade sig i dess beläte, typer stego fram, som aldrig förr varit sedda. Den generation, som gick, hade i sina bästa representanter varit en idealisk svärmare; den, som nu kom, var en brutal armbågskarl. Den förra hade aldrig kommit stort längre än till sina drömmar, men dessa hade varit nobla nog; den senare däremot nådde tämligen snart hvad den ville: examina och aflöningen. Den studerande ungdomen framvisade äfven sin variant af storstädernas »Streber» och »struggle-for-lifer»: den tjuguårige ynglingen, som kunde konsten att simplificera lifvet med dess konflikter och hela innehåll till examensläsning och som hade öfverlägsenhet och god smak tillräckligt att bekänna sig och handla som egoist. Och denna typ blef småningom hufvudtypen.
Vid ånyo skedd föredragning af Stats-Utskottets Memorial, M 140, i anledning af Rikets Ständers beslut i afseende på åtskilliga i Memorialet JV& 130 föreslagna voteringspropositioner, godkände Preste-Ståndet Utskottets i Irsta punkten framställda förslag till voteringsproposition och lade 2:dra och 3:dje punkterna till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 34, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, med förslag till ny Jagtstadga, dels ock enskilda motioner i frågor rörande jagt. Härvid förekommo: i. Det af Utskottet framställda förslag till Jagtstadga. §§ 1, 2 och 3 godkändes. § 4 antogs, med ogillande af Utskottets förslag, sådan den lyder i Kongl. Maj:ts Proposition §§ 5 och 6 godkändes § 7 antogs, med förkastande af Utskottets föreslagna tillägg, sådan don i Kongl. Majrls Proposition förekommer. §§ 8 och 9 godkändes. För § 10, som ogillades, antogs den lydelse, som i Herr Ros’s reservation, sidan 18, blifvit föreslagen. § 11, godkändes endast med den ändring, att de å femte raden förekommande orden: »efter bäfver från och med den 1 Januari till och med den 10 Juli», utbyttes mot orden: »efter bäfver från och med den 1 November lill och med den 10 Juli». 12, 13 och 14 godkändes. §§ 15, 16, 17 och 18 återremitterades. Af § 19 godkändes momenten 1 och 2, hvaremot momentet 3 återremitterades. 20 godkändes. § 21 godkändes, utan annan ändring, än att efter 2:dra momentets begynnelseord: »Var det elg» tillädes orden: »eller bäfver». 22, 23 och 24 godkändes. De efter § 24 förekommande särskilda stadganden. Utskottets å sidan 15 gjorda hemställanden. 2:dra punkten bifölls, hvaremot Irsta och 5:dje punkterna återremitterades.
647 nät i sammanhang med detta Förslag fullständigt yttra sig, angående ett förbättradt arbetssätt inom de administrativa Verken, och i följd deraf upprätta Förslag till speciela Instructionec och Arbetsordningar för hvarje Departement och derunder lydande Verk; dels att visa, huruvida de ändamål, som Eders Kongl. Maj:t och Riksens Ständer med den nya Organisationen åsyftat, genom Committerades, förslag kan uppfyllas; och dels att utreda huru den af Committerade föreslagne nya ordning för Administrationen, utan rubbning i Styrelsens jemna gång, må kunna sättas i verket, och hvad dervid i öfrigt kan vara att iakttaga. I första afseendet, eller hvad angår upprättandet af speciella Instructioner, hafva Committerade funnit, att dertill erfordras en så noga kännedom af hvarje Verk, med alla ciithöhörande detaille-befattningar, att den svårligen kan vinnas, utan genom undersökningar inom Verken, till utrönande af beskaffenheten och om. fattningen af alla dithörande Ärender, samt methoden för deras handläggning. Om än Committerade hade kunnat inlåta sig i en så detaillerad undersökning, hvartill de i öfrigt af det dem lemnade uppdrag icke haft full anledning, och om de derefter företagit sig, att upprätta Förslag till de omnämnde Instructionerne, hade likväl en sådan åtgärd, efter Committerades tanka, varit för tidig och utan ändamål, så länge några allmänna grunder för Regleringen af Eder Kongl, Maj;t icke blifvit pröfvade och fastställde, och så länge man icke ens eger någon fullständig —-" t särskilde Författningar 648 Betänkande om Rikets Styrelse-Verk. och Föreskrifter, som tid efter annan uti hvarje förvaltningsgren utkommit och af hvilka de nu varande Collegiers oeh Ämbetsverks göromål hufvudsakligast hero. Att samla och iordningställa dessa Författningar och Föreskrifter är ets arbete, som Eder Kongl.
Bo begära,' år skallelse på Den 3 November e. m. 47 Borgenärerne, en betydlig svårighet och kost. nåd tillskyndas ser skildte innehafvare af en mängd utspridde Invisningar pä mindre penninge-belopp vid bevakande af deras rätt hos Concurs-Domstolen , hvilken kostnad äfven möjligen kan öfverstiga Invisningens värde, och hvarigenom äfven således ett obehörigt lidande för allmänheten uppkommer. Föranledde af ulla dessa skäf finna Riksens Ständer, att om utgifvandet af ifrågavarande, till innehafvar en eller till viss man och Ordres ställde , samt sålunda löpande, handskrifne Invisningar eller Assignatioher ifrån den enskilde personen på den andre för närvarande icke kan helt och hållet för b juilaSj är likväl denna rättighets begränsande nödvändigtj. sä att de deraf härflytande och nu beskrifna ofördelaktiga följder må åtminstone till det hufvudsakligaste förekommas. Och, emedan då Invisningen innefattar ett större penninge-belopp, dels hvar och en, som en sådan emottager, mera noggrant granskar och tillserj hvad säkerhet och beqvämlighet han kan äga att utfå innehållet uti allmänt gängse mynt, dels densamma icke kan med den lätthet och så vidsträckt, som dä den är pä mindre summa ställd, kringlöpaoch i allmännarörelsen förblifva, hafva Riksens Ständer för sin del stadgat: att hädanefter icke mä någon tillåtas utgifva sä beskaffade Invisningar, som nyss här of vanföre äro omnämnde, pä ringare Summa än Etthundrade Riksdaler Banco: samt att alla de i omlopp Den 3 November e. rn. 'varande dylike Invisningar pä mindre sura* nior böra cvara inlöste inom åtta 'månader efter denna Författnings kungörande i hvarje ort. Denna framställning blef ock af Kongl. Maj:t godkänd och antagen.
St:r behandlas. Jag förenar mig således i Hr Dalmans yrkande. Gr. Mörner: För min del tycker jag att den begäran, som bär blifvit framställd af Hr Dalman, är sfi billig, att den icke borde blifva afsl8gen. Det är helt annat med de Hrr ledamöter i Utsk:t, som haft tillfälle att egna sin upmärksamhet hufvudsakligen åt detta ärende, men de som först den 8 Sept. fått del af Betänk:t, hafva icke baft tid att på några få dagar derom taga fullständig kännedom. Jag förenar mig i anhållan om anstånd med föredragningen. Gr. Sparre: De som icke önska lagens framgång, vilja gerna hafva så långt anstånd som möjligt, emedan målet då möjligen icke medhinnes. De åter som önska motsatsen och att, sedan B. St:r och deras Utsk. åt ärendet egnat så mycket arbete som möjligt, man deraf får se resultatet, de anse att detsamma bör gå sin gilla gång med afs:de på riksdagens nära slut. Detta till svar på den siste talarens yttrande. Hvad angår Hr Hjärnes anmärkning örn kommunallagen, så får jag uplysa, att K. M. endast i en skrifvelse meddelat E. St:r förslaget, men alldeles icke väckt någon K. Propos. i ämnet, och det torde val också vara temligen osäkert, om kommunallagen, just med afs:de på riksdagens slut, nu blir afgjord. Jag Den 12 September e. m, 155 skulle åtminstone önska att så icke blefve förhållandet, och ingen lärer kunna bestrida att densamma, äfven sedan R. 8t:r fattat beslut, kan erfordra en rund tid för återstående åtgärder, innan det kan blifva något resultat. Jag vill blott erinra att sedan Betänkit blifvit genomgånget, skall Stms beslut meddelas Utskit. Utskit skall upsätta en sammanjemkning af Stms kanske sinsemellan skiljaktiga beslut, och sedermera upsätta voter.-proposir; dessa skola godkännas i Stin; derpå voteras i förstärkt LagUtsk. Sedan så lunda beslut blifvit fa 11 ad t, skall den särdeles vidlyftiga lagen öfverlemnas till Exped.Utskit och derefter expedieras. E. o.
Ett större antal till förädling olämpliga djur förefunnos, och då deras bibehållande icke kunde hafva något tänkbart ändamål, täcktes Eders Kongl. Majit, uppå Kommittéens derom gjorda underdåniga anhållan, medgifva försäljning af nämnde odugliga får, hvilkas antal var 80 stycken, för ätt derigenom söka bereda någon tillgång till inköp af bättre afvelsdjur. Redan förut, eller den 14 .Tuni 1856, hade Kommittéen hos Eders Kongl. Majit gjort underdånig framställning rörande åtgärder till fårafvelns upphjelpande, med anledning hvaraf nådig proposition om anslag till inköp af får för stam-schäferiernas förädling till Rikets samma år församlade Ständer afläts, dock utan att leda till det åsyftade resultatet. Försäljningen af de y>till afvel oduglige» djuren skedde på offentlig auktion, och de låga pris, som för dem erhöllos, hafva sin fullständiga förklaring i deras nyssnämnda beskaffenhet, eller att vara till förädling otjenlige. De betalades derföre endast med köttvärdet, och inkomsten blef, såsom Revisorerne anmärkt, ej fullt 12 R:dr R:mt för stycket. Hvad åter beträffar inköpet från England, hvartill Kommittéen endast kunde disponera något öfver 5,000 R:dr R:mt, så inses det lätt af hvar och en, sorn är bekant med prisen på utmärkta afvelsdjur i nämnde land, att de inköpta djuren erhöllos till ett relativt billigt pris. Af de från England inköpta 17 stycken djur voro nemligen: 7 stycken baggar, som tillsammans kostade 157 £ 10 sh., utgörande i Svenskt mynt, å 18: 15, 2,858: 62. eller omkring 408 R:dr stycket, samt 10 stycken tackor, som tillsammans kostade 105 £, utgörande i Svenskt mynt 1,905: 75. eller omkring 190 R:dr stycket.