Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alltså varda de ytterste de främste, och de främste de ytterste. Ty månge äro kallade; men få äro utvalde. Och så drog Jesus upp till Jerusalem, och tog de tolf Lärjungarna till sig på vägen, och sade till dem: Si, vi farom upp till Jerusalem, och menniskones Son skall öfverantvardas dem öfversta Prestomen, och dem Skriftlärdom; och de skola döma honom till döden. Och de skola öfverantvarda honom Hedningomen, till att begabbas, och hudflängas, och korsfästas; och tredje dagen skall han uppstå igen. Då steg Zebedei söners moder fram till honom med sina söner, tillbad honom, och begärade något af honom. Då sade han till henne: Hvad vill du? Sade hon till honom: Låt dessa två mina söner sitta i ditt rike; den ena på dina högra hand, och den andra på dina venstra. Då svarade Jesus, och sade: I veten icke hvad I bedjen; kunnen I dricka den kalken, som jag skall dricka, och döpas med det dopet, som jag döpes med? Då sade de till honom: Ja, väl. Sade han till dem: Min kalk skolen I visst dricka, och döpas med det dop, som jag döpes med; men sitta på mina högra hand och venstra står icke mig till att gifva, utan dem som det tillredt är af minom Fader. När de tio det hörde, vordo de misslynte på de två bröderna. Då kallade Jesus dem till sig, och sade: I veten, att verldslige Förstar äro rådande, och de som herrar äro, hafva magtena. Så skall det icke vara ibland eder; utan den, som vill vara mägtig ibland eder, han vare edar tjenare. Och hvilken ibland eder vill vara den främste, han vare edar dräng. Såsom menniskones Son är icke kommen, på det han vill låta tjena sig, utan att han vill tjena, och gifva sitt lif till återlösning för många. Och när de gingo utaf Jericho, följde honom mycket folk. Och si, två blinde såto vid vägen; och när de hörde, att Jesus gick der fram, ropade de, och sade: Ack! Herre, Davids Son, förbarma dig öfver oss.
Eforalstyrelsen kunde bestå af stiftes biskop såsom eforus, domprosten eller, der sådan icke finnes, en af biskopen förordnad prestman, landshöfdingen eller den han i sitt ställe utser, två ledamöter, valde afföräldrarne till den i stifts-stadens läroverk undervisade ungdom, rektor vid sam - 25 samma läroverk, samt en af stiftets samtlige skollärare vald ledamot, tillsammans sju personer. Ephoralstyrelsens befattningar skulle hufvudsakligen vara att upprätta förslag till sådana lärarebeställningar inom stiftet, som af Kongl. Maj:t tillsättas, samt förordna lärare i musik, gymnastik och teckning; att, jemte ephorus, tillse gifna föreskrifters ordentliga efterlefnad och vaka deröfver, att undervisningen med drift och ordning lemnäs; på skolkollegiernas förslag bestämma, hvilka läroböcker skola begagnas, skilja lärarne emellan de frågor, som angå deras ömsesidiga skyldigheter; bestämma löneturen dem emellan; emottaga och, jemte eget utlåtande och berättelse, till den längre ned omtalade central-styrelsen insända de årliga berättelser, hvilka rektorerna böra afgifva; förvalta de kassor, som äro gemensamma för stiftets flera läroverk; afgifva utlåtanden i frågor, som angå undervisningen inom stiftet; framställa förslag till sådana förbättringar, som anses nödiga och verkställbara, samt i allmänhet befordra allt hvad till undervisningens och uppfostrans gagn kan lända. Lokalstyrelsen kunde vid stifs-stadens skola vara densamma som ephoralstyrelsen, men vid andra skolor bestå: vid högre skola af inspektor, såsom ordförande, landshöfdingen, eller den han i sitt ställe förordnar, en af ephoralstyrelsen utsedd ledamot, två ledamöter, valde af föräldrarne till den i skolan undervisade ungdom samt rektor; och vid medelskola eller lägre skola af inspektor, en af ephoralstyrelsen utsedd ledamot, en ledamot, vald af föräldrarne samt rektor.
Departements-chef i sitt till Stats-Råds-Protokollet afgifna, nu ifrågavarande yttrande närmare utvecklat vid behandlingen af särskilda delar af tulltaxan, exempelvis vid artikeln väfnader, der det anföres, hurusom den fullkomliga tullfrihet vid landväga varuförseln emellan Sverige och Norrige, sorn hädanefter förmodades blifva medgifven för de flesta i någotdera landet tillverkade väfnadsslag, och hvaraf isynnerhet svenska industrien ansetts kunna påräkna icke obetydlig fördel, skulle genom alltför stor skiljaktighet i de begge rikenas tulltaxor möjligen leda till ett helt annat resultat, än det åsyftade, då, såsom bekant vore, någon tulleller tillverknings-stämpling i Norrige icke egde rum. Visserligen skulle alla fabriksoch manufakturvaror, då de utöfver stadgade minimi-qvantiteter föras från ena till andra riket, vara åtföljda af tillverkningsbevis; men först och främst gällde detta stadgande icke husflitens alster, och vidare läte det icke förneka sig, att nämnde kontroll-åtgärd, likasom de flesta andra, blefve otillräcklig, der lagstiftningen i öfrigt uppställde allt för stora frestelser att kringgå lagbuden. Riksgränsens stora utsträckning och beskaffenhet gjorde en sträng tullbevakning svår, om icke omöjlig att handhafva, och den lifliga förbindelse emellan rikena, som man önskade att uppnå, läte icke heller förlika sig med ett misstänksamt bevakande af det ömsesidiga varubytet. Alt göra detta så fritt som möjligt, utan att ändock äfventyra verkligt men för någotdera rikets statskassa, vore en uppgift, som säkrast löstes genom tullsatsernas närmande till möjligen största likhet. 4 Bevillnings-Ut skottets Betänkande JU 10. Det skulle tvifvelsutan leda till alltför stor vidlyftighet att här återgifva de flera till Statsråds-protokollet så väl i allmänhet som med hänsigt till särskilda tull-bestämmelser anförda grunder, hvilka föranledt Kongl. Maj:ts beslut att nu för Rikets Ständer framlägga ett genomfördt förslag till tull-lagstiftningens ordnande i omförmälda riktning.
Det kändes riktigt skönt att åter se långa sidenkappor, skinnbrämade herrpelsar och glada, obekymrade ansigten ... Också Kurt gick hemåt. Och hans hjerna grubblade så mycket. Hans uppgift föreföll honom så hård. Det förekom honom så bittert, så oändligt bittert att behöfva mot någon utslunga hatets och hämdens paroller. Men de gåfvo ju icke vika för annat än våld, de mätta och de välklädda, de ville ju icke. Sannerligen stode det den dag i dag upp någon, som för de nödlidande och tryckta ville gå öfver glasskärfvor, tåla gisselslagens sargning i sina lemmar, törnkronans taggar kring sin panna, det giftiga hånet från magtegarnes tungor, de skulle på nytt korsfästa honom, som de, de mätta och de välklädda, en gång korsfäst den första folkets man, som de korsfäst kroppsligen eller andligen alla hans fränder, hvilka tid efter annan tillropat dem sina maningsord. Och derför måste till och med Kurt tala om strid, han som dock från hufvud till fot kände sig som idel kärlek. Ty han älskade så högt, utan mått eller gräns, och der han framåtlutad, obetydlig och ful vandrade sin väg, medan julaftons muntra buller sorlade lustigt ikring honom, brann hans hjerta i en stor, flammande glöd. Statkarlen, som uttröttad med blicken slött fästad på jordtorfvan stod med den valkiga handen hårdt tryckt om spadens handtag, medan solens värsta strålar gassade öfver hans hjessa, arbetaren, som med hjernan döfvad af maskinernas surr, med bröstet angripet af den våta ångan, stektes i fabrikseldarnes lågor, sömmerskan, som med trötta fingrar sydde och sydde, ända till dess gryningstimmens bleka dager skar mot hennes värkande ögon, handtlangerskan, som med murämbarnes ok tryckte sina skuldror sneda, förlyfte sig på ler och tegel, alla dessa, alla de föraktade och försummade, de trånga grändernas och de bristfälliga boningarnes folk ville hans mun gifva ett tröstens ord om bättre tider, ett verkligt julens ord, lisande, vederqvickande som Veronikas duk för Kristi svettdränkta panna.
Ingressen lades till handlingarne; Yttrandet, angående lagförslagets 2, 3, 4, 6, 12, 13, 16, 17, 19 och 20 §§, lades med gillande till handlingar ne; 11 §, inbjudningen antogs; Yttrandet dernäst i afseende på 5 § gillades; 8 §, inbjudningen till Borgare-Ståndet antogs, och hvad i afseende på 8 § i öfrigt, samt 1, 5, 7, 8, 9, 10, 14, 15, 18 och 21 §§ är af Utskotten anfördt, innefattande inbjudningar till andra Riks-Stånd, lades till handlingarne; Hemställan om votering i detta ämne uti Förstärkt Lag-Utskott gillades; och trenne uppställda voteringspropositioner godkändes. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskoltels utlåtanden och memorial: N:o 288, i auledning af väckt fråga om förändrade stadganden, rö - 916 Prot.-Utdrag, den i3 Maj 1845. rande debiteringen och uppbörden af de till Bohus Läns Regemente anslagna indelningar: Godkändes-, N:o 2g5, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande en 1 utlåtandena N:ris 111 och 2J7 förekommande fråga: Gillades; i\' ;o ag6, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o ig8, angående dagsverksskyldigheter för hemmansegare å ön Hven: Utlåtandet N:o sg6 gillades; N:o 297, i anledning af erhållen återremiss å betänkandet JV:o angående väckt fråga, dels om framtida försäljning af kungsgårdar och andra kronolägenheter, dels om förändring af de, i afseende på utarrendering af Kronans fasta egendomar å landet, nu gällande föreskrifter:
Under tiden var gatan, så långt jag genom min vindsglugg kunde se, fylld med åkdon, sängar, och sjukbårar, upptagna af väntande sårade och döende patienter, och derjemte en oändlig mängd brokigt folk, som hvimlade omkring i egenskap af allehanda slag. Och då rummen ännu icke godvilligt upplätos, fingo soldaterna af befälhafvande officern order att släpa ned och ut på gatan alla möbler och saker. En sådan order kunde naturligtvis icke verkställas med iakttagande af ordning och aktsamhet. Derföre fann man icke blott de dyrbara möblerna, utan ock böcker, taflor, bilder och andra konstverk kastade på och bredvid divanerna, som i hast äfven togos till god pris som sjuksängar. Då husets egare några dagar senare kom hem, fann han alla sina dyrbarheter hopade i en utbod och öfra våningen, som utgjorde två sammanhängande salar med hvart sitt sidorum, uppfylld af sjuklingar, sjuksängar och dermed förenadt allt rysligt tillbehör. Men han var icke den man, som föll i småaktig klagan eller knot öfver att se det enskilta vika för det allmänna. På behörig ort gjorde han sina fordringar gällande, och det var endast han sjelf som förmådde bedömma om han lidit förluster, dem ingenting kunde ersätta. Mellan augusti och november. – En kunglig sol går upp, en annan ned. Man vet att norske konungen hade till Rakkestad sammankallat de tvänne vigtigaste kårerna, omkring 16,000 man, ehuru general Staffeldts ännu icke den 5:te hade ankommit. Och det förmenades så mycket säkrare att ett anfall skulle ega rum som det just var på denna morgon Sejersted af konungen erhöll ordern om det märkliga bestämmandet, som angick öfverbefälet i händelse af hans maj:ts egen fångenskap eller död, och den hade blifvit Sejersted lemnad med de orden att han skulle göra bruk af densamma ”vid förefallande omständigheter.” Men om Kristian Fredrik tänkte så om morgonen, då han visade sig i spetsen för sina krigare, förändrade han likväl åsigt, då underrättelsen om Fredrikstads fall inträffade. Likväl var den säkerligen icke oväntad.
Af den 18 sistlidne Julii: N:o 373, I anledning af väckt fråga om 684 PmVt dr. d. ii Aug. 1823. Portofrihet för RiksStåndens Protocoli och Bihanget dertill vid innevarande Riksdag. N:o 574» Öfver väckt motion om Umeå och Luieå Städers befrielse från de med Tullkamrarnes underhållande förknippade afgifter, • - Från LagUtskottes; Åf den 23 sistlidne Julii: N;o 137, Angående åtskillige föreslagne Ivgförändringar. Af den 31 sisdidne Julii: N:o 139, Angående förändringar i StraHLagarne. S. D. f, m. Då nu å ny o föredrogs StåtsUtskottets den 26 sistlidne Julii under N o 349, Afgifne samt den 1 dennes e. m. på bordet lagde Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets den 29 sistlidne Maij meddeldte yttrande, angående Fröt, Utdr. d. ii Aug. 1823. 685 NummerLotteriets indragning; blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslaget. S. D e. m. Föredrogs å nyo och bifölls BancoUtskottets den 51 sistlidne Julii under N:o 41, Afgifne, samt den 6 dennes e. pa» på bordet lagde Betänkande, om de för inlösen af förslitne smärre Bancosedlar antagna grunder. S. D. e. m. Föredrogs å nyo och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch EkonomilJtskottets den 30 sistlidne Junii afgilne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial N:o 156, rörande de till Utskottet remitterade motioner, om inköp för Statens räkning af ett utaf CancelliBålet C. M. Schoerbing utgifvet arbete, angående Skogshushållningen.
BancoFullmägtige hafva icke uti detta Betänkande blifvit tillerkände några större rättigheter, än dem Fullmägtige, enligt t823 års Ständers beslut, utöfvat under åren 1825, 1826 och 1827, och hvilka icke af något Stånd blifvit klandrade, utan tvertom funnits medföra goda följder. Anmärkningarne emot Utskottets första Betänkande grundade sig just derpå, att Betänkan - Den 21 Maji f. m. 9 det innehöll en inskränkning, som man ansåg skadlig, såsom motverkande det dubbla ändamålet att förstärka Bankens reella fond och1 öka sedelstocken i mån af ökad production och folkmängd. Desse olägenheter äro nu i det sednare Betänkandet afhjelpte. Det innehåller ett förslag att införskrifva silfver, på sådant sätt, att derigenom, i mån af productionen och förmånliga handelsförhållanden, tillfälle gifves att underlätta Nationens behof af tillräcklig myntstock. Fullmakten för Herrar BancoFullmägtige kommer dessutom icke enligt förslaget att räcka längre än till dess Riksens Ständer hunnit fatta ett definitivt beslut, rörande financeregleringen, och dessförinnan tror jag icke, att någon inskränkning i de förra föreskrifterne bör ega rum. Hvad åter silfverinvexlingen beträffar, eller den åtgärden, som endast afser en ren vexel, så är den grundad på en curs af 128 sk., hvilken måttstock Riksens Ständer enhälligt synas vara böjde för att antaga. Jag anhåller derföre om proposition till bifall af Betänkandet, såsom väl afsedt för landets nytta och sakens framgång. Herr Munck af Rosensköld: I den siste värde Talarens yttrande, rörande sjelfva saken, instämmer jag så mycket mer, som det innehåller satser, dem jag sjelf yrkat vid 1818 års Riksdag. Jag har ingenting att-anmärka emot invexling af silfver IO Den 2i Maji f. m. till bestämd curs, eller emot uppköp af silfver, ty jag skulle då göra anmärkning emot åtgärder, som jag sjelf föreslagit.
Utskottet kan visserligen ej undgå inse, att förhållandet emellan landets import och export måste ega ett ej obetydligt inflytande på realisationens framtida bestånd och åtminstone, i händelse af en längre fortfarande under-balance i Svenska handeln, försvåra dess upprätthållande, men Utskottet finner det ingalunda vara ådagalagdt, att Sveriges export för närvarande understiger dess import, hvarom, efter Utskottets omdöme, de tillförlitligaste uppgifter skola kunna ernås, just derigenom att fri utförsel af silfver under fri utvexling, på sätt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 29 Januarii i83o innehåller, kommer att ega rum, samt silfver, såsom annan vara, kommer att noteras och förpassas, hvarmedelst sålunda, i händelse verklig under-balance i Svenska handeln existerar, Regeringen säkrast sättes i tillfälle att derom erhålla kännedom och vidtaga tjenliga Författningar till handelns och näringarnes upphjelpande; och har Utskottet för öfrigt, vid uppgörande af de garantier, hvilka, efter Utskottets tanka, böra ställas för realisationens framtida betryggande, ej underlåtit att uppgifva den utväg, som bör begagnas till förekommande af det menliga inflytande en för något år tillfälligtvis uppkommande under-balance uti Svenska handeln, samt deraf härledd hög curs möjligen skulle kunna hafva å realisations-företaget. Utskottet finner väl icke någon anledning till den förmodan, att Svenska Bancosedlarne, efter silfver-utvexlingens begynnande, skola blifva af mindre gångbarhet i Finland än de för närvarande äro, och kan på grund häraf ej eller dela den tanke, att ett betydligare antal af dessa sedlar skulle vid silfver-utvexlingens början till Banken inströmma, men om detta förhållande inträffade, hvilket man då alltid måste befara, ehvad silfver-utvexlingen förr eller senare vidtoge, inser likväl Utskottet icke, det någon våda häraf skulle kunna Banco-Utskottcts Betänkande IV.o 8. 9 kunna för realisationens bestånd uppstå, då man tager i betraktande den högst betydliga metalliska valuta, Banken för närvarande eger, i förhållande till dess utelöpande sedelstock.
Jag förnyar uttrycket af E. o. Adis glädje och tillfredsställelse deröfver att Hr Grm återvunnit sin helsa. Många ledamöter hördes härtill yttra sitt bifall. Justerades 2:ne prot.-utdrag för den 7 dennes samt pleni-prot. för den 4 sisth November f. m. Anmäldes till justering men begärdes på bordet ett från Exped:sUtsk. under Nio 180 afgifvet Förslag till E. Slirs underd. Skrifvelse till K. M., angide ett lån till Gefle-Dala Jernvägs-aktiebolag. Uplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.-s< Utsk. inkomne Förslag till E. Stms underd. Skrifvelser till K. M.: N:o 181, ang:de ytterligare lån för pågående Jernvägs-anläggning emellan sjöarne Wessman och Barken inom Stora Kopparbergs län; N:o 182, i anledn. af K. Propos. ang:de åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår; N:o 183, i fråga om förhöjning af anslagen till manskapets beklädnad vid Svea och Götha ArtilleriEeg:ten; N:o 184, i anledn. af K. Propos. ang:de eftergift till förmån för Misterhults sockens fattigvård af Kronans rätt till dana-arf efter Lena Hansdotter i Sundsholm; N:o 185, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de betäckande af de kostnader, som för skatte-förenklingens och det nya Jordeboks-verkets fortgång erfordras; N:o 186, i fråga om eftergift af det f. d. Landshm G. Edenhjelm ådömda ersättnings-ansvar för Kronans förlust genom LänsBokhållaren C. Langlets bedrägliga förhållande; 20 Den 9 Januari. N:o 187, i fråga om sättet och ordningen för utbetalningen och förvaltningen af de till Statens jernvägs-byggnader anslagne medel; samt N:o 188, ang:de fribrefs-rätt för KontraktsProstar i embetsärenden.
Slöjdinspektrisen fröken Hulda Lundin har från damkomitén vid Chicagoutställningen fått mottaga en silfvermedalj, på hvars ena sida drottning Isabellas bild är präglad och på hvars andra sida synes en spinnande kvinnofigur. Medaljen åtföljdes af en skrifvelse af följande innehåll: » Det är beslutadt, att alla jurymedlemmar, som blifvit utsedda af damkomitén för Columbiautställningen, från o s s skola mottaga ett tack för det utmärkta sätt, hvarpå de hafva utfört sitt uppdrag, samt ett erkännande af den tjänst, de därmed gjort kvinnosaken i hela världen. » * Ellen Fries om skolan och fosterlandskärleken. Vid Stockholms folkskolelärareförenings novembersammanträde förliden lördag höll fil. d:r Ellen b ries föredrag öfver ofvanstående ämne. En fosterländsk rörelses framtid, sade talarinnan, hvilar på ungdomen, o c h därför bör denna göras till en svensk ungdom. Och därvid bör skolan framträda väckande och stärkande. Men skolans uppgift är icke löst därmed, att den an 1894 379 IDUN ordnar försvarsfester och nationella högtidsdagar, detta är endast bisaker. Hon bör ej blott framkalla fosterländska intryck, hon bör fostra o c h utveckla det nationella lifvet o c h se till, att den nationella strömningen blir en insats i vår kultur genom att i alla riktningar stärka nationalmedvetandet. Detta kan ske genom undervisningens ordnande o c h meddelande. Den högre undervisningen hos oss är så osvensk som möjligt. I densamma intaga de främmande språken hedersrummet, under det att modersmålet, ett folks dyrbaraste arf. intager en undantagsställning. Och likväl är det af största vikt att vårt lands mödrar förstå och älska det språk, som barnet först lär af deras läppar. Kunskap i modersmålet och dess litteratur är det första villkoret för stärkandet af nationalandan. Modersmålet bör vara det viktigaste ämnet i alla svenska skolor o c h utgöra det starka bildningsbandet mellan alla folkklasser. kapellet under anförande af prof. Neruda. Som bekant uppföres det härliga tonverket » La damnation de Faust » af Berlioz. Fiiharmoniska sällskapet gaf i tisdags inför en fulltalig publik sin första abonnementskonsert för innevarande säsong.
Vid 1834 och 1835 årens riksdag beslölo Rikets Ständer, i ändamål att framkalla Hypotheks-föreiiingar, alt åt sådana bevilja krcditiv-rätt i Banken å högst 300,000 r:dr banko, mot vilkor, vida förmånligare än de nu föreslagne, hvilket ock, som bekant är, lyckades, men vid sednastc riksdag beslutade Rikets Ständer att indraga dessa kreditiv, såsom skäl hvarför anfördes: „att afsigten dermed synes hafva rvarit alt uppmuntra till Hypotheks-föreningars stiftande, men ingalunda, att sedan „Ilypotheks-förcning redan uppstått och trädt i full verksamhet, förmedelst kreditiv rfrån Banken understödja vissa låne-operationer, hvilka för en sådan förenings idéo „äro mera fremmande.® Den Ilypolheks-förening, om hvilkens operationer och förvaltning jag eger kännedom, nemligen den Skånska, har under dess femtonåriga tillvaro icke inlåtit sig i några så beskaffade låne-operationer, som i ofvananförde yttrande låra varit afsedda, och ej eller för annat äudamål i något afseende missbrukat den kreditiv-rätl, som utgjorde ett vilkor för densammas bildande, och den hade således måhända bordt kunna trygga sig vid beståndet af detta, för dess upkomst utlofvade vilkor. Att denna förening varit nyttig, torde ledamöter af alla Riks-stånden från provinsen kunna vitsorda; och att mindre jordegare icke äro utestängde från delaktighet deri visar sig deraf, att enligt offieielt intyg af föreningens kamererare, utaf 1071 låntagare, 954 äro medlemmar af Bonde-ståndet. Häruti har hr Bogeman, C. A., instämt. Af hr doktor Thomander: „Emot Utskottets beslut om kreditivrätts beviljande åt Hypoteks-föreniugarne, får jag mig vördsamt reservera. Det hufvudvilkor, som jag för min del hade fästat vid detta beviljande, har af Utskottet blifvit förkastadt med 14 röster mot 13.
Huru orättvist detta är, ligger uppenbart för hvar och en, som vill erkänna att det bör vara hvarje samhällsmedlem dyrbart att få deltaga i sin mån, efter bästa förmåga, råd och lägenhet till ett älskadt fosterlands uppehållelse och bestånd, då, såsom vilkor för detta bestånd och för den allmänna välmågan, sjelfva näringen såsom sådan, lemnäs fri. Att egare af frälsejord icke hafva grundskatt eller jordeboksränta är kändt. Att deremot den stora mängden af kronoskatte-hemmanen, utgörande största delen af Sveriges jord, från äldre tider fått sig pålagd både grundskatt, jordeboksränta, roteringsbesväret, m. m. m. m., såsom krigshjelp eller till understöd för långvariga krig, med dervid fästadt vilkor att denna beskattning skulle upphöra med krigets slut, är väi icke så alldeles bekant, ehuru det likväl är en historisk sanning. Men hvad som är väl bekant och en tryckande verklighet, är att alla dessa kraf på krono - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 601 kronoskatte-jorden, findock blifvit behållna, emot skattedragareris vilja och medgifvande, och slutligen vunnit auktoritet af häfd. De aldra vackraste bemödanden från hushållnings-sällskaper och landtbruksmöten, hvilka i många år med flit, kostnader och ospard omtanka, verkat till jordbrukets bästa, hafva dock icke förmått lyfta Svenska jordbruket och boskapsskötseln ur den medelmåttiga vextlighet i förhållande till andra kultiverade länder, hvaruti det sig så länge befunnit. Det är utan tvifvel att den tunga och tryckande beskattningen med dess ojemna fördelning samt dyra och otympliga förvaltning, är dertill den hufvudsakliga anledningen. Visserligen gifves många andra anledningar äfven, till grund för detta obestånd, hvaruti den Svenska jordbrukaren och synnerligast den hårdast betungade, som är kronoskatte-innehafvaren, sig befinner.