Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
10:o dito dito, angående rättighet till pension för åtskilliga vid långvården antagne tjenstemän. ll:o dito dito, angående lönetillökning för lotspersonalen i riket. 12:o dito dito, i fråga om båtsmansbeklädnadens öfvertagande af kronan mot en viss afgift dertill af rustoch rotehållarne. Till Lag-utskottet. l:o Kongl. Majrts nådiga proposition om antagande af ny strafflag, med flera dithörande Lag-bestämmelser. 2:o dito dito, angående vissa Lagbestämmelser med afseende på enskilda banker. 3:o dito dito, med förslag till förordning angående förlags-inteckning Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående upphörande, emot vissa vilkor, af rotehållarnes vid båtsmanshållet i Bohuslän skyldighet att förse sina båtsmän med en månads uppfordringskost. Den 4 December. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-utskottet. Herr von TroilSj Samuel Gustaf, denna dag väckta motion ang. riksdagskostnadernas bestridande direkte af Riksgälds-kontoret. Densammas denna dag väckta motion, ang. ersättning för herr Landtmarskalkens och herrar talmäns riksdagskostnäder. Herr Hammarbergs, Carl Axel, den 2 dennes på bordet lagda motion om ett anslag af allmänna medel att till länsstyrelserna aflemnas för att tillhandahållas de församlingar, som för beredande af arbetsförtjenst åt sina fattiga, deraf kunna komma i behof, Bih. till B. St. Banko-utskottet. Friherre Hermelins} Aug. Söderling, den 2 dennes på bordet lagda motion om anslag af bankens medel till befrämjande af arbets-inrättningar, upprättade i enlighet med föreskriften i 2 §. 3 mom. af Kongl, förordningen om fattigvården i riket den 25 sistlidne Maj; jemte ett i sammanhang dermed af motionären afgifvet yttrande. Lag-utskottet.
I sjelfva saken är jag af den mening, att om fråga nu vore art i lagen införa ett bestämdt stadgande om inbördes testamente, jag fast hellre ville hylla den af den äldre lagkomitén föreslagna förklaring, att om efterlefvande make begagnat sig af inbördes testamente, han eller hon ej heller skulle hafva rätt att ändra eller upphäfva deri gjordt förordnande för tredje man, såvida denne icke gör efterlefvande make verklig orätt eller skada, då testamentet kunde häfvas för den efterlefvandes del i boet, än att biträda den princip, Utsk:t tyckes hylla om ovilkorlig rätt till sådan återkallelse. Nu är likväl icke fråga om en lagförändring, utan en förklaring af gällande lag, och denna är af Utsk:t så otydligt uttryckt, att den säkert vid tillämpningen skulle gifva anledning till mångå tvister, då deruti, enligt hvad Erih. Armfelt medgifvit, hvarje stadgande saknas, huru förhållas borde, om det inbördes testamentet vore gjordt, icke blott till förmån för efterlefvande make, utan tillika med Den 14 Februari f. m. 389 vilkor att egendomen sedermera skulle tillfalla en tredje person, hvars rätt således måste anses betryggad genom det gemensamma testamentet, såvida en af testatorerna aflidit. Frih. Armfelt har äfven åberopat tvärine Högsta Domsto lens domar, af hvilka den senast utfärdade berättigar efterlefvande make att ändra ett inbördes testamente, oaktadt detsamma blifvit begagnadt. Men för att bedöma verkliga beskaffenheten af detta prejudikat, måste man ega tillgång till och läsa handlingarne, hvarförutan man icke kan göra sig något bestämdt omdöme. I allt fall vore den chancen att uti en el ler annan testamentstvist hos domstolarne erhålla olika domslut eller finna en skiljaktig uppfattning af lagen, hvilket ju i många andra tvister inträffar, vida mindre äfventyrlig, än en otydlig lagförklaring, som sannolikt skulle föranleda en mängd processer, icke mindre om testamentets tydning, än hvad som borde anses såsom den efterlefvandes egendom.
I sammanhang härmed får Utskottet, med afseende på en framställd anmärkning, tillägga, att ehvad förändring, som företages med författningarnes utdelning, och ehvad antalet af de exemplar, som utdelas, hommer att ökas eller minskas, lärer föreskriften om den hvarje tjensteman åliggande skyldighet, i afseende på vården af undfångne författningar, icke behöfva undergå någon förändring, utan kommer den att, oberoende af en sådan förändring, blifva till sin kraft och verkan gällande. Det har blifvit yrkadt, att exemplar a£ författningssamlingen i orterna böra hållas köpare tillhanda, men, då den atgifves i form Eesv. och Ekon. Utsk. Betanhanden. 1509 af tidning, hvarå prenumeration fean ske, synes detta, i Utskottets tanka, öfverflödigt. En värd Ledamot af Höglofl. Riddarskapet och Adeln har hemställt, att författningssamlingen skulla utgifvas i särskilda delar för hvarje förvaltningsgren, och i bokformat, emedan annars författningarne lätt kunde förskingras; men Utskottet kan icke annat än på de skäl, hvilka så väl redan förut, som i det återremitterade Betänkandet blifvit utvecklade, afstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att lenina bifall tili denna åtgärd, hvarigenom företaget skulle förlora sin enhet och den mellan flera delade tillsynen öfver verkställigheten försvåras, hvartill kommer, att det icke skulle låta sig göra, utan nya betydliga anslag af statsverket, hvilket Utskottet genom dess föreslagna utväg haft för hufvudsakligt ögonmärke att förekomma. Att Utskottet, jemte HofCancellerens generella tillsyn, tillstyrkt, det StatsSecreaeraren för ecclesiastiqve ärenderne måtte åläggas en speciellare omsorg dervid, grundar sig på den förmodan hos Utskottet, att en af förvaltningscheferne skulle bäst vara i tillfälle, att vaka, så väl öfver verkställigheten som fortgången af detta företag; hvilket Utskottet velat till svar anföra ä hvad i detta afseende blifvit anmärkt. Hvad en Ledamot af Ilögv.
Från den ståtliga gatan Kerameikos nedstego grupper af medborgare, som vid denna tid plägade samlas på torget, för att tala om dagens nyheter och stadens ärenden; och hos dessa Athenare kunde främlingen, om han hade öga för sådant, ännu beundra den attiska finhet i skick och tal, hvars like aldrig funnits utanför Athens murar, den smakfulla och flärdlösa enkelhet i drägt, hvilken äfven hade funnits annorstädes, men nu var utträngd från den öfriga verlden af despotismens dotter: barbarisk yppighet. Ett offertåg skred tyst och obemärkt – så obemärkt att det kunde ingifva medlidande – mellan dessa grupper hän emot marmortrapporna, som förde upp till Propyleerna. I målningsgalleriets pelargång samlade en mästare i stoiska filosofien ett antal åhörare, som till större delen voro romerska senatorssöner och andra förnäma ynglingar, komne till Athen för att inhemta hellenisk visdom. Ty denna stad var ännu, vid sidan af Alexandria, den antika bildningens medelpunkt, ett universitet för romerska verldsriket, och öfverglänste sin medtäflarinna med minnena af tankens och lefnadsvishetens heroer: Sokrates, Platon, Aristoteles, Zenon, Epikuros. Ännu, sedan kristna kyrkan länge varit en triumferande, sedan i sjelfva Rom det sista hedniska altaret, Segerns, blifvit nedbrutet, ännu länge efter detta brann i den stilla, undangömda staden vid Saroniska viken den hedniska filosofiens lampa, vaktad af heliga minnen, närd af forskningens sista olja, tilldess hon ändtligen, färdig att slockna af sig sjelf, släcktes af ett vinddrag från despotismen, och den fromma verlden lydigt utan gensägelse af en enda röst anammade de orden: credo quia absurdum3.
Emot grundlag har alltså Utsk. förfarit, da Utsk., i stället att antaga detta mom. till framtida afgörande enl. 56 och 81 §§:na Reg.- F:n och uppställa valrätten derefter, i denna jemkningsact framlagt en helt annan grund för valrätten uti 2 <j:n af vallagen, der det heter: ”Rösträtten beräknas, -då egendoms - 68 Den i j A [i r i I f. m. värdet understiger läno r;dr för hvarje fulla 10 ndrs uppskattuingsväi de, till en TAg röst.” Likväl har Utsk. (pag. i) förklarat sig hall blicken (ästad pä Iteg.Fins 56 § saint pä RiksSltns och hela Svenska folkets billiga anspråk. Reg.Fms 56 § öfverlåter icke någon makt på Utsk. att jemka hort ett af fyra Stånd fattadt beslut. Alt tillfredsställa RiksStrns anspråk torde ej heller delta förfarande kunna tillerkännas. f iel skulle följaktligen vara framkaliadt af Svenska folkets hilliga anspiåk. Men R, St. Uro just delta folks i ejiresenlanter (i §:n Riksd Olda.), och något annat säll för delta folk att meddela sig åt Coust,Utsk. är icke lagligt.
Vi kunna nog förstå att en försigtig karl i vissa fall hellre tager en aln ifrån än lägger en aln till, men när man ser att t. ex. för Ryssland uppgifves en befolkningsnumerär af 95,000,000, så är detta hardt när oförlåtligt, ty redan år 1882 hade den enligt officiela uppgifter stigit till 102,187,600. Ännu värre är förhållandet då man granskar arealuppgifterna, ty det borde vara bekant för General-Poststyrelsens statistiska byrå att t. ex. Nederländernas areal icke är 32,871 utan 32,999,92 qvadratkilometer, att Rumä- * Enligt Almanach .de Gotha; Dr. Polak i sin berättelse till exposit. i Wien uppgifver 5,000,000, Meyers Handlexicon årg. 6 mill., Fraser uppgifver 8 9 mill., Malcolm 10 mill.iiien har ett ytinnehåll af icke 160,150 utan 127,584, eller, enligt en tysk uppgift hvilken kanske är den riktigare, 129,947 Mvadratkilometer. Statens herrar revisorer synas pa de senare åren hafva allt allvarligare fattat sin uppgift att tillse det nödig sparsamhet eger rnm uti handhafvandet af statens medel. Bet är emellertid vår öfvertygelse att bemälda revisorer skulle i vida väsentligare mån lyckas lätta de skattdragandes bördor, om de, i stället att nagelfara embetsverkens inköp af papper och stearinljus samt svenska grammatikor för Utrikes departementets behof, förordade att dylika publikationer som den nu ifrågavarande helt och hållet upphörde, intill dess någon specialist läte sig uppsöka, som vore i stånd att upprätta en fullt nöjaktig sådan statistik.
Hr Lilliehöök: Skillnaden mellan det förslag som den värde talaren här framställt och Utsk:ts ser jag icke kau blifva annan än att de summor, som enskilde bolag eller kassor insatt, komma att i deras eget namn stå i uppoch afskrifningsräkningen. Det är visserligen både af den siste talaren och i Utsk:ts Utlåt, åberopadt de missbruk, som egt rum med upp-och afskrifningsräkningen; men det är icke blott den enskilda banken i Stockholm utan många andra kassor som, då de icke hafva rätt att sjelfve hafva pengar på uppoch afskrifningsräkning, lånat sina tjenstemäns namn och sålunda fått medlen insatta. Nu har Utsk:t velat legalisera ett sådant förfaringssätt och derföre föreslagit att enskilda kassor och bolag skola få sätta in; men för att förekomma, att de summor, som insättas, skolä blifva för stora, har Utsk:t derjemte ansett, att på fullimge skulle bero att bestämma det högsta belopp, för hvilket ränta finge beräknas. Jag erkänner att denna fråga många gånger ventilerats och att man icke kan komma till något annat slags korrektiv än som nu af Utsk:t är föreslaget; jag tror också att det låter sig ganska väl användas; ty i allmän - Den 20 Juni e. m. 26 T het är tillräckligt tor en person att hafva 75,000 rclr innestående; men om man misstänker att det icke är egna pengar utan andras, så säger man att han icke får hafva mer än 1,000 och då fordras 7 gånger så många personer för att samma belopp skall få vara innestående, och naturligtvis växer svårigheterna för en bank att arrangera sig på så sätt med ett så stort antal personer, sorn då måste användas. Jag anser således skillnaden mellan Hr Printzenskökls och Utsk:ts förslag icke större än att man ganska väl kan antaga detta sednare, och man gör det utan någon farn för banken och dess uppoch afskrifningsräkning. Jag yrkar således bifall på den föreslagne punkten med den förändring, som jag haft äran föreslå, nemi. att fullnuge skola kunna sjelfva eller genom vederlike diskontdirekt.-na bestämma de belopp, för hvilka räkningshafvarne högst finge åtnjuta vänta. Frih. Tersmeden:
Då jag sednast hade ordet och yrkade ålerremiss af förevar, betänk., glömde jag att säga, det jag alldeles icke yrkar någon utsträckning af bankens lånerörelse i allmänhet, ulan min mening är alt BankoUtsk., sedan de särskilda RiksShns beslut i fråga härom blifvit kände, må, så vida det anser skäl vara för handen att frångå sitt förra beslut — söka bereda medel till kreditiver åt hypoteks-inrältningar. Medel dertill torde ej saknas, då man i flere punkter jemför med hvarandra RiksStms beslut. Så har t. ex. den ifrågasatta förhöjningen af belåning å fastigheter blifvit af 2:ne Stånd afslagen, hvadan den 220 Den 19 April e. m. således kommer att förfalla. Efter jag nu liar ordet, begagnar jag tillfället att tillstyrka direktionerne för hypoteks-inrättningarne i riket att i värsta fall begagna den rätt, som enligt det föreslagna banko-reglementet blifvit hvar och en enskild tillagd, att skaffa sig kreditiv på banken till ett belopp för hvar och en af högst 10,000 r:dr b:co. Om direktionernes ledamöter begagna en sådan förmån, kan en betydlig kreditivrält uppkomma och det åsyftade ändamålet sålunda ernås. Frih. Hermelin, Aug. Söderling: Lika med flere föreg:de talare, får jag vördsammast anhålla om återreraiss af förevar, punkt af betänk. Vilkoren för en hypoteks-förenings bestånd bestå deruti, att man äger tillfälle upplåna penningar för en låg ränta och att sedermera finnes låntagare, som gifva en högre ränta. Då omständigheter kunna inträffa, som menligt verka pä upplåningen inom landet, särdeles enär de fleste kassors tillgångar, i anseende till reglementariska stadganden, ej kunna tagas i beräkning, är del af vigt för närande inrättningar alt hafva kreditiv å riksbanken och det mindre för beloppets skull, som ej mer för krediten å utländsk ort, ty tillgångarne på den större penuingemarknaden måste understundom anlitas.
RegeringsFormen stadgar: ”att för oförutsedde händelser tvenne särskilte tillräckliga summor böra afsättas och anslås, den ena att vara tillgänglig för Rikets försvar, eller andra högst vigtiga och angelägna föremål, den andra att ur Riksens Ständers Bank af Konungen lyftas vid infallande krig,” synes mig Lagstiftaren härmed velat tillkännagifva, att under vanliga forhållanden i ett fredligt tillftånd, borde någon afvikelse från den princip som ligger till grund för 62 jjj. RegeringsFormen icke äga rum. Jag har för öfrigt genom de reflexioner mitt Anförande innehåller öfver ärenderne, såsom de hittills blifvit behandlade i Statsoch BevillningsUtskotten endast velat motivera den proposition jag nu vördsamt får föreslå: Att BevillningsUtskottet måtte anmodas till Riksens Ständer uppgifva och föreslå en summa, hvilken Utskottet, med fastadt afseende å Landets förmåga och näringarnes tillstånd, anser kunna såsom Bevillning af Riket årligen utgöras intill nästkommande Riksdag. Grefve Lowenhjelm, Carl Axel: Så vidt jag kunnat fatta den siste värde Talarens motion, innefattar den endast fråga om den ord. ning uti hvilken beskattningen efter hans tanka bör utföras, och enligt hvilken början bör göras med en beräkning öfver Folkets förmåga att utgöra bevillning, hvarefter StatsYerkets behof komme att inskränkas. Jag skulle äfven gilla denna method, om den calcul BevillningsUt - Deri i2 FelrUarti, 45t skottet skulle uppgöra, kunde äga ali den tillförlitlighet, som för ändamålet erfordras; men detta betviflar jag Det är gifvet, att hvarje Stat har vissa behof af så väsendtlig egenskap, att om de ej uppfyllas, Staten saknar det nödvändiga att drifva den stora machinens gång. När Regeringen uppgifvit dessa behof, bora de granskas af National-Representationen, hvars rättighet det visserligen ar, att då den anser mera sparsamhet böra och kunna iakttagas, derom göra framställningar till Regeringen t som säkerligen å dem fästar det afseende de förtjena.
Begås förgripelse, som i 1 § sägs, mot annan person af Konungahuset, som Konglig eller Furstlig värdighet inom Riket åtnjuter, än de i 2 § nämnda; då må, omför lika våld eller misshandel i allmänhet straffarbete ådömas bort, straffarbetet, der högsta strafftiden är bestämd till tio år, förhöjas till sådant arbete på lifstid, och eljest till två år utöfver den för hvarje fall bestämda högsta strafftiden. Ar brottet i allmänhet med fängelse eller böter belagdt; dömes gerningsmannen till straffarbete från och med sex månader till och med två år. 4 §. Varder å någon af de i 2 eller 3 § nämnda personer dråp föröfvadt, såsom i 14 Kap. 4 eller 5 § sägs; miste dråparen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid. Sker å någon af dessa personer dråp, som i 6 § af samma kapitel sägs; dömes gerningsmannen till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. 5 §. Talar eller skrifver man smädligen mot Konungen, Drottning, Enkedrottning eller Thronföljare, eller förgriper sig mot någon af dem med hotelse eller annan missfirmlig gerning; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år eller fängelse från och med sex månader till och med två år. Sker det mot person, som i 3 § nämnd är; var straffet fängelse i högst sex månader eller böter från och med femtio till och med ett tusen Riksdaler. 6 §. Ej må brott, som nu sagda äro, der ej dråp skett, åtalas af allmän åklagare, utan att Konungen dertill lof gifver. 7 §. Förgriper sig någon med våld mot Riksstyrelse, som, i de fall grundlagen utsätter, i Konungens ställe regeringen förer, och sker brottet för att störa friheten i sådan Styrelses öfverläggningar eller beslut, eller att dess sammankomster hindra; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år: varder i det brott dråp å någon af Styrelsens medlemmar föröfvadt, såsom i 14 Kap. 4 eller 5 § sägs; miste dråparen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid.
Men om man icke vill förbise, att anledningarne till större delen äro af yttre och lokal natur; och om man, för sig afskild betraktar den egentliga och infödda befolkningen; så gäller derom det ovedersägliga omdöme, alt goda seder och laglydnad med färre undantag, än man under sådane förhållanden hade anspråk att förvänta, hållas i helgd. Det ekonomiska tillståndet fortfar att vara nöjaktigt: behållet hos mängden, och förmöget hos några. Talande bevis derom äro kronoutskyldernas i allmänhet jemna inflytande, minskadt antal lagsökningar, så hos Landshöfdingen som vid domstolarne, och lid efter annan skeende egendoms köp af personer bland allmogen. Hemmansbrukare, med tunga landlbo-kontrakter, och en mängd statdrängar med deras familjer göra dock, i synnerhet. närmare hufvudstaden, undantag. I den icke utan skäl öfverklagade bristen på arbetare, och de i följd häraf uppstegrade dagsverks-prisen och tjenstehjons-lönerna ligger ock ett hinder för den allmännare och hastigare förkofran, som jemna skördar af en gynsam jordmon, goda afsättningslillfällen och binäringar ined flera, under ostördt lugn åtnjutna förmoner, i annat fall, skulle bort åstadkomma. Upphofvet dertill igenfinnes åter dels i inflyttningar till hufvudstaden, der en mängd af landels mest arbetsföra ungdom frestas att försöka sin lycka; och dels i den förr omnämnda förändring, som föregått vid jordegendomarnes brukande. På den tid, då vissa delar af deni vore afsatte till underhåll för arbelarne vid hufvudgodsen, var behofvet af daglönare mindre, och dessa arbetares familjer lemnade en säker tillgång på öfvade, vid ordentligt arbete uppvuxne tjenstehjon.
' Sockholm den a 6 Maji 1818, N:r 384. Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utskotts Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts JSådiga Remiss, angående medels uppförande å Stat, till bestridande af Inquarterings-Penningarne för Göthe« bor?• s Escaären. Sa* r Xäfter det Riksens Höglofl. Ständer vid denne Riksdag, i anledning af Fullmägtiges för Götheborgs Stad motion om befrielse från utgörande _af inquarteriDg ät någon de| af Arméen* Stat-Utskottets Betänk anderi. *7*8 Flottas Götheborgs Escadre, ansett denna Stad höra sådan befrielse tillgodonjuta, och att alltså nödige medel till afgifiens bestridande borde vid regleringen af 3 ;dje Hufvud-Titulns anslag, å Stat uppförås, men för öfrigt öfverlemna! pröfningen och äfgörandet utaf förevarande ämne till Kongl, Majits, Nådiga åtgärd; så hafva i detta hänseende Fullmägtige från nämnde Stad Herrar Sam. Arvidsson, Zach. Videberg och Eric M. Leffler 1 underdånighet anmält ärendet hos Kongl. Majit, som deruppå i Nåder låtit genom Dess Förvaltning af Sjo-Arenderne infordra uppgift på den Personal vid Götheborgs Escadren, sorn till inqvartering är berättigad och uti Kronans hus icke kan inrymmas; hvilken uppgift Kongl. Förvaltningen uti underdånig skrifvelse den 24 nästledne April insändt; Och har Kongl. Majit derefter genom Remiss den a8:deisaroma månad, täckt» öfverliimna handlingarne härom till Riksens Ständers Stats-Utskott, Af omförmäldte Uppgift har Stats-Utskottet inhemtat personalen, som vid Götheborgs Escadren saknar rum i Kronans hus eller inqvartering in natura samt alltså, i följd af Riksens Höglofl.
Skulle enligt den derom väckta motion, understöd till Masugns anläggning beviljas å något tjenligt ställe å Gelivare linien, kan nyttan deraf visserligen icke bestridas, men först i en aflägsen framtid, kan någon större rörelse der äga rum. Deremot kunna inom korrt tid flere anläggningar företagas på Ruotivare Den r September f. ml i5 Linien, endast Strömrensning för sig gått, och den här ofvan omnämnde Segelleden blifvit öppnad ifrån sjelfva berget, så vida anläggningen af första Hyttan verkställes klokt, och inrättningen derigenom vinner förtroende. Om seglation öppnas, och malmtransporten från Ruotiuare till Vaijkaijar verkställes med Ångfartyg på sätt nämnt är, eller också med Boddbåtar om 50 å 100 skepp, drägt, bör kostnaden icke öfverstiga 16 skillingar skeppundet, men till Edefors invid Luleå Eif, som skulle blifva närmaste Masugnsstället ifrån Gellivare, lärer transportkostnaden af ett skepp. Malm, ej kunna beräknas mindre än omkring 2 R;dr 16 sk. per Skepp, hvarförutan endast mindre partier Malm, derifrån åtminstone ännu för en längre tid och intill dess att landet blir mera bebodt, kunna anskaffas, deremot Tackjernstillverkningen på Ruotivare Linien, endast begränsas af Masugnsägarnes förmåga att anskaffa nödigt förlag till rörelsens bedrifvande, då alla för en blåsning nödige materialier, här kunna anskaffas till större mängd, och med mindre kostnad: omständigheter hvilka hufvudsakeligen bestämma möjligheten af en Bergslags inrättande i denna aflägsna del at riket, samt det ena ställets företräde dertill fram* för det andra. Innan något slutelig! afgörande fattas i denna angelägenhet, hvilket för Norrbottens Län , skall medföra mer eller mindre lyckliga följder för framtiden, allt i förhållande till den l6 Den I September /, nu plan sorn ifrån början uppgöres, mer eliel mindre öfverensstämmande med locala belägenheten, blir derföre en alfvarsam granskning af mine hår meddelte uppgifter af mycken vigt.