Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet bör erkänna Taleman. nenS ätgärd till alla delar laglig, fär Utskvt. tet tillägga, att det ej finner sig tillständigt, att ingä i nägon Förklaring af Grundlagarne, som för det närwarande kunde bestämma deras förständ och ar.wändning, utan endast sädane som, innehällande förslag till nya tydligare stadganden, till afgörande af ^ nästkommande Ständer kunna öfwerlemnaS. Orebro den i» October 1310- pä Lonftitutisns.Uts. sttets wägnar: O. körner. A. Dingllsöius. ). kl. tlschtsbilä. Hväsrs ^»00 kl^olrsrr. L Silvertiolp». riS Den 12 October. Upp!!a k»k kickä. ork ^äeln rte» rz O^od. l^i». Wördsamt Memorial. följd af remitz pä gjorde anmärkningar hos Högloft. Ridderskap^ och Adeln mid Stats. Ut. skottets Betänkande rörande de pä altinänna Indragnings, Stäten uppförde Extra löner och Pensioner, m. m., har Stats Utskottet äter före. haft detta ömtäliga och grannlaga ärende. Wid den öfwerläggning Stats-Utskottet derutinnan förut haft, undföll icke Stats, Utskottet de anledningar, som sig förete för underdänig hemställan af hela delta ämne till Kongl. Majlis Nädiga pröfning. Stats-Utskottet insäg ännu mera, att om tiden till indragning af de ifrägawarande Extra löner och Pensioner, hade i allmänhet blifwit ställd pä rnnehafwarneS lifstid, ställe ändamälet af en suedesiv besparing efter nägon tid hafwa wun. nits, med undwikande af oläqenhcterne wid en nägre fä individuer genast träffande indragning. Men dä Riksens Högloft. Ständer wid nästledne
Han är en särdeles artig och verkeligen hygglig ung man; gaf mig ett litet bref till en Rysk handlande Avareff, som skulle bo i närheten af mitt wekaleh, samt rådde mig att fara och söka upp shekh Doroki, till hvilken jag hade bref från Tantawi. Jag tog således en åsna, hvars drifvare var en ung gosse med det öfverallt vanliga goda lynnet och bonhommien, samt för öfrigt i sitt tal och sina uttryck fullkomligen lik alla hans colleger här. Vi pratade hela vägen, under det jag lät öket skrida långsamt framåt. Vi kommo till Bolak och fingo, efter åtskilliga förfrågningar, reda på polytekniska skolan, som verkligen är en stor och ståtlig byggnad. Portvakten sade mig att shekh Doroki just gått ut, men att han snart skulle komma tillbaka. Jag väntade således, gick in på gården och tittade mig omkring. Jag träffade här ihop med några af eleverna, några högst trefliga, muntra 15 till 18 åriga gossar, och pratade med dem en stund. De svarade på mina frågor att här lärdes alla vetenskaper, och tycktes i allmänhet vara något stolta öfver sin skola; De frågade mig om jag kunde den eller den vetenskapen, såsom t.ex. geometrin och algebran, och förundrade sig då jag förklarade innehållet af dessa vetenskaper. Nu kom en hel lång rad af elever ut och omringade mig. Jag fann mig litet generad och aflägsnade mig något, men flere följde efter mig och gjorde mig allehanda frågor, hvarifrån jag var &c. Som jag ej ansåg lägligt att bland alla dessa tala med shekh Doroki och med honom träffa några öfverenskommelser, tog jag min åsna och begaf mig åter till staden, steg af vid kansliet och begaf mig hem omkring 'asr. Sedan var jag åter litet ute, köpte mig 8 alnar lärft till lakan, kom sedan hem och lät Mohammad ännu koka kaffe, som vi förtärde på tu man hand. Kom min janitschar och hemtade mig för att gå och bese qvarter, ty han hade i Asbukijeh inom samma hus funnit tvenne sådana.
Efter behörigt öfvervägande af de gjorda anmärkningarna, har Utskottet ansett sig böra till någon del förändra dess förra Förslag, och härigenom tillstyrka: Baneo-Utskoltets Utlåtande N-o 82. 70 att, vid Discont-låns omsättning på jemna 6 månader, må, såsom hittills, fordras en femtedels afbetalning efter ursprungliga låncapitalet, samt, i förhållande derefter, vid kortare omsättningstider lill och med 3 månader, då afbetalningen följaktligen blifver en tiondedel; men att inbetalning, till ringare än detta sistnämnda belopp, icke får ega rum, oaktadt omsättning skulle sökas för kortare tid än 3 månader, I sammanhang härmed finner Utskottet nödigt, att nästpåföljande 3:dje punkten Cpag118) förändras sålunda; Tvänne såkallade respit-månader, till omsättning efter förfallodagen, bibehållas endast för de lån, som varit ställda och skola omsättas på lulla 6 månader; men der lån sökes eller omsättes på någon kortare tid, får, vid framtida omsättning deraf, ej mera än en respit-månad begagnas. Utskottet, som ej kunnat dela den hos Högh Ridderskapet och Adeln af en Ledamot framställda tanka, att all straff-' Banco-Utskottets Utlåtande No 82. ränta vore öfverflödig’, enär skyldigheten, att på en gång inbetala det undfångna lånet, utgjorde ett tillräckligt straff för den försumlige, får, såsom en följd af hvad ofvan blifvit föreslaget, angående ordinarie räntans bibehållande vid 5 procent, i öfrigt tillstyrka, alt 4;de punkten (pag. 119) må förändras sålunda: Straff-ränta skall, på sätt hittills skett, beräknas med 3 procent utöfver ordinarie räntan , för lån som ej, senast 14 dagar efter förfallotiden, blifvit omsatt eller inbetaldt.
Då jag gjorde motion, med afseende på vår stående armées ställande på fredsfot och en ny organisation af vår beväring, ville jag dels ej bestämma något speciell sätt, hvarpå detta borde ske, då jag var fullt öfvertygad, alt frågau kom att behandlas af män, hvilka bättre än jag skulle inse hvad i detta hänseende vore nödigt och nyttigt för fäderneslandet; dels medgaf tiden icke då mig att efter den mera vidsträckta plan, jag hade önskat, behandla detta ämne. Nu torde det dock tillåtas mig i korthet framställa de hufvudåsigter, som, enligt min tanke, härvid borde följas: Böra vi ej blott hafva en s, k. stående oeh besol dad armée, och en reserv eller ett supplement dertill i vår beväring; vi böra hafva tvänne armeer, en hesoldad eller stående, hvilken Konungen kan disponera till anfall eller försvar på hvad punkt han vill, och en derifrån alldeles skiljd och oberoende national-ai mée, som icke får, utan Ständernes samtycke, begagnas utom landets gränser. Detta allika angeläget för vår frihet och för vår sjelfständighet. 2:0 Hvad slående armeens ställande på fredsfot vidkommer, så, när frågan är om en sådan indelt aimée, som vålör, sker detta förnämligast, icke genom minsknmg i ntimelären, utan derigenom att den, åtminstone hvad gemenskapen vidkommer, i fredstid får tjena för half lön eller sold, hvilket är billigt, då denna gemenskap merendels blott tjenstgör en månad af året och således har tillfälle att förtjena genom arbete elfva månader, och blir möjligt, om bevärts-inanskapets öfning blir utsträckt till ungefär lika läng tid med den indelta aromens. Deremot, hvad den värfvade delen af vår stående aimee rör, så kan ej annan inskränkning göras, än till dess numerär, ifall den skulle befinnas för stor. En del af våra värfvade regtten hafva snarare för knapp än lör stor sold.
N:o 81. Motion N:o 351, om anslag af fem millioner Riksdaler Riksmynt för fortsättning af norra jernstainbanau från Upsala i rigtning åt Sala och Storviks station på Gefle-Dala jernväg. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 80, Mern. N;o 119 och N:o 131. Ersson, Eric, från Jemtlands län. Motion N:o 197, om anslag till befrämjande af en god afvel af arbetshästar samt till fårafvelns förbättrande i sam. ma län. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 60. R. St. underdån. Skrifv. N:o 76_ 21 Ersson, Eric, från Jemtlands län. Motion N:o 198, oro anslag till löneförhöj ning åt folkskole-lärare. Stats-Utsk. Utlåt. Ersson, Lars, från Södermanlands län. Motiou N:o 6, angående förhöjning af de vid sistförflutna riksdag beviljade särskilda anslag till skarp skytteföreningarne i riket. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 51, Mern. N:o 69 och 82. R. St. underdån. Skrifv. N:o 67. Motion N:o 202, om anslag för inrättande af en pedagogi i Malmkö ping. Stats-Utsk. Utlåt. — Motion N:o 203, om ändring af § 12 uti Jagtstadgan i afseende på jagt efter ejder. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Ersvik och Rörbäcks Kihle inom Lane härad af Göteborgs och Bohus län, om anslag för anläggning af en kanal emellan. Motion N:o 147. Stats Utsk. Utlåt. Eskilsson, Anders, från Blekinge län. Motion N:o 54, om utlåtande af underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, för erhållande af nådig förklaring om rättighet att idka fiske i viss del af den s. k. Pukaviksfjorden. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk.
Utsk:s skäl 8ro i sig sjelfva så besynnerliga, att de knappast behöfva att vederläggas, ty Utsk. har utgått från den grundtanke, att nästan alla af R. o. Ad:s ledamöter voro cessionanter. Det enda skäl som Utsk. andragit, är nemi., att, i händelse af en adelsmans konkurs, det är för fordringsegarne beqvämare att Den 7 Juni. 471 kunna bevaka sina fordringar pä närmare båll. Nu är olyckligtvis förhållandet inom R. o. Ad., likasom inom de öfriga samhällsklasserna, att cessionerna på sednare tider hafva ökat sig till antalet; men detta tror jag ej kan anföras såsom skäl för R. o. Ad. att afstå frän föenämnda rättighet. Jag för min del anser att R. o. Ad. ej bör afstå från densamma, då ej bättre, än nu, blifvit ådagalagdt, att denna rättighet är mera skadlig än gagnelig. Gr. Sparre, Erik: Då det är fråga om alt ett RiksStånd skall afsäga sig en detsamma tillkommande rättighet, så tror jag att man först och främst bör taga i betraktande, huruvida denna rättighet innebär någon förmån för Ståndet eller icke, och sedermera om denna rättighet, i fall den innebär någon förmån för Ståndet, kan vara skadlig för andra. Atskillige talare hafva före mig yttrat, att den ifrågavar:de rättigheten ej utgör någon förmån för R. o. Ad. Jag skulle för min del tro, att då Frälseman af närmaste domstol i orten ser handlagda alla andra sina angelägenheter, så bör han ej draga i betänkande att låta samma domstol äfven afgöra sina arfstvister, att lill samma domstol inlemna bouppteckningen efter sin far eller sin maka, och alt samma domstol må utse förmyndare för hans barn. Den ifrågavar:de företrädesrättigheten, om den utgör någon förmån, är så oändligt ringa, att jag ej kan finna någon orsak för R. o. Ad. att bibehålla den, dä R. o. Ad. i alla öfriga saker har samma forum som andra samhällsmedlemmar. Men om den ej är någon förmån för R. o. Ad. denna företrädesrättighet, utgör den då någon olägenhet för andra samhällsmedlemmar?
Transport 62,3(52: 40. regements-pastorerne vid flottans stationer njuta i lön 600 R:dr årligen, utom den derunder beräknade spanmål, synes skäl vara för handen, att icke blott för sökanderne, utan ock för deras vid Götha och Vendes Artilleri-regementen anställda vederlikar, i Nåder föreslås en löne-tillökning för hvardera af 200 R:dr Banko, hvilken för sex regements-pastorer utgör tillhopa 1200 R:dr, deraf här utföres hvad för de tre vid Lif-gardes regementerne anställda belöper, med tillhopa 600: — att med 200 R:dr påföras hvartdera regementets anslag, och deremot återstoden torde få här nedan under anslaget för Artilleri-regcmenterne, med likaledes 600 R:dr upptagas.” "Svea Lifgardet och Andra Lifgardet. I följd deraf, att vid 1840 och 1841 årens riksdag nödiga anslag af Rikets Ständer vägrades för en behöflig ansedd förändring i de 2:ne Lifgardes-regementernas till fot organisation, hlefvo vid den derefter nådigst anbefallda reglering af regementernas löner, de förut befintliga musik-direktörerne, äfvensom Sergeanterna ställda på indragning, med skyldighet likväl, att intill afgång tjenstgöra.
Var unbevarad med den som hemlighet uppenbarar, och med baktalare, och med falskom mun. Den sinom fader och sine moder bannar, hans lykta skall utslockna midt i mörkret. Det arf, der man allt för mycket hastar till det varder på sistone icke välsignadt. Säg icke: Jag vill vedergälla det onda. Förbida Herran, han skall hjelpa dig. Mångahanda vigt är Herranom en styggelse; och en falsk våg är icke god. Hvars och ens gånger komma af Herranom; hvilken menniska förstår sin väg? Det är menniskone en snara, lasta det helga, och sedan söka löfte. En vis Konung förskingrar de ogudaktiga, och låter gå hjulet öfver dem. Herrans lykta är menniskones ande; han går igenom hela hjertat. Fromhet och sannfärdighet bevara Konungen, och hans säte består genom fromhet. Unga mäns starkhet är deras pris, och de gamlas grå hår är deras prydning. Sår fördrifver det onda, och hela hjertans skada. Konungens hjerta är uti Herrans hand, såsom vattubäcker; och han böjer det hvart han vill. Hvar och en tycker sin väg rättan vara; men Herren allena gör hjertan viss. Göra väl och rätt är Herranom kärare än offer. Högfärdig ögon, och ett stolt sinne, och de ogudaktigas lykta, är synd. En idogs mans anslag draga in ymnoghet; men den som allt för hastig är, han varder fattig. Den som en skatt samkar med lögn, honom skall fela; och han skall falla ibland dem som döden söka. De ogudaktigas röfvande skall förskräcka dem; ty de ville icke göra hvad rätt var. Den en främmande väg går, han är vrångvis; men den som går i sine befallning, hans verk är rätt. Bättre är bo uti en vrå på taket, än med en trätosam qvinna uti ett stort hus. Dens ogudaktigas själ önskar ondt, och unnar sinom nästa intet godt. När bespottaren straffad varder, varda de fåkunnige vise; och när man underviser en visan, så varder han förnuftig.
Till förekommande af oloflig jagt har det ansetts nödigt stadga förbud mot att under omständigheter, då jagt icke är tillåten, å jagtmarker begagna vissa jaglmedel, nemligen finare giller och snaror, samt hund. De stadganden, sorn redan förefinnas i afseende å begagnandet af jagthund, hafva blifvit närmare utvecklade. 16 § innehåller med hänsyn till fridlysmngsstadgandenas uppehållande och 17 § till förvarande af den enskilda jagträtten föreskrifter, som synts Utskottet lämpliga, dervid dock Utskottet aktat nödigt, till förekommande af missbruk genom den i förstnämnda § medgifna rätt att till jagt efter björn, varg, lo och jerf begagna hund äfven under den allmänna fridlysningstiden, att gifva samma § en från det nådiga förslaget något avvikande redaktion; hvarförutan, då redaktionen af det Kongl, förslaget synts lägga hinder i vägen för den lofliga jagten i Juli månad efter fogel, som vistas å sumpig mark, Utskottet tillagt orden: »samt å kärrmark». Den ur 1808 års Jagt-stadga i det Kongl, förslaget influtna föreskriften derom, att kält som anträffas i »skog eller hage» må saklöst dödas, har Utskottet, i anseende till den skada dessa djur åstadkomma äfven å det vildbråd som vistas i åker och äng samt tufmark, t. ex. rapphöns, trott böra utsträckas derhän, att kattor må dödas, hvar helst de anträffas »ute å marks, helst medel lära finnas att hålla sådana djur inom tomterna. Redaktionen af 17 § 1 mom. i det Kongl, förslaget, har Utskottet, af skäl anförda vid § 1, förändrat; och ur 18 § 2 mom. har slutet, såsom i betraktande af 16 §:s innehåll öfverflödigt, i Utskottets redaktion uteslutits. 14 Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänkande M 34. Allmänna polisföreskrifter och ansvar s-bestämmelser. § 15 och §§ 20—24.
Äfven jag ber att få förena mig med de Hrr, som yrka ålerremiss af denna punkt. Instämmande uti Hr Fåhrmi reservation, anhåller jag tillika, att upmärksamheten må fästas vid hvad Hr Waern uti dess äfvenledes emot Utsk:s betänk, afgifne reservation anfört. Ehuru jag i allo delar de af Hr W*rn deruti framstälde åsigter, inskränker jag mig likväl för all icke alltför länge uppehålla tiden, att, uteslutande början af reservationen, endast upläsa några rader i slutet af densamma: ”Nuvarande tidpunkt synes mig också för 496 Den 17 April. denna reform vara den masi passande, dä frågan, af R. Sl. från början väckt, nu på R. St:s begäran blifvit med största möjliga fullständighet utredd, då Statsverkets tillgångar medgifva densamma och då man med säkerhet kan beräkna, att ju längre densamma upskjutes, med desto större upoffringar från Statsverkets sida skall den blifva förenad, alldenstund den ersättning, som för förlorade inkomster mäste tilldelas pensions-kassorna, alltid skall blifva högre i samma mån, som dessa inkomster genom under tiden inträffande löneförhöjningar blifva större.” Sistnämnde förhållande gifver mig ökad anledn. att yrka vidtagandet af denna förändring, ju förr dess helldre, på det ali Statsverket icke må blifva ytterligare betungadt, i händelse förslaget ej för det närvarande, utan först uti en framtid skulle antagas. Hr Ribbing, Arvid: Utom det odieusa i blotta benämningen af de s. k. Liggetidsoch nådårsbesparingarne, förekommer i verkligheten särdeles misströstande, att tjenstemannen skall börja sin bana med att under ett halft års tid aftjena hjelp till sin begrafning. Blott detta förhållande, som icke i något annat land lärer hafva sitt motstycke, synes mig böra föranleda R. St. att icke längre bibehålla dylika afgifler och R. St. hafva äfven redan för längre lid tillbaka anhållit alt nåd. propos. måtte framställas örn deras afskaffande. Delta har skett.
Stats-Utskottet får i anledning af hvad sålunda förekommit anföra att, vid handläggningen hos Utskottet af den väckta frågan om tjenstemän» befrielse i visst läll från löneafdrag vid sjukdom, den åsigt gjorde sig gällande, att, lika sorn för samtlige arméen tillhörande både civile och militäre embetsoch tjensteman, ett gemensamt stadgande i detta hänseende blifvit af Utskottet föreslaget, en sådan öfverensstämmelse äfven borde ega rum i afseende å alla flottans embetsoch tjenstemän, och sorn, beträffande de vid flottan anställde Officerare och Under-officerare upplyst blifvit, att till följd af den fördelning, som eger rum af dessa tjenstemäns löneinkomster uti lön och tjenstgöringspenningar, något särskildt stadgande af omförmälda beskaffenhet till deras förmån, vid inträffande sjukdomsförfall, hvarken vore lämpligt eller af behofvet påkalladt, kom härigenom frågan om ett dylikt stadgande för flottan tillhörande civile embetsoch tjenstemän att hos Utskottet förfalla. — Då emellertid Utskottet i-cke vill förneka att de sednare kunna hafva giltiga anspråk på a 11 komma i åtnjutande af den förmån, som Rikets Ständer tillerkänt alla öfriga civile embetso oh tjenstemän, har Utskottet ansett sig, med föranledande af Herr Printzensköld» derom gjorda framställning, böra tillstyrka, det Rikets Ständer måtte besluta följande tillägg till det stadgande, sorn imrefaftäs uti 6:te punkten lirt. c af Utlåtandet N:o 85; — »ankommande likväl på Kongl. Maj:t, att Stats-Utskottets Utlulunoe ,\:o 159. 17 att, när vid sjukdomsfall, som fortfar längre, än tvänne månader, särdeles bevekande omständigheter sig förete, i nåder pröfva och bestämma, om löncafdraget må utgå med något mindre belopp än en fjerdedel, eller helt och hållet eftergifvas. » 27:o.
Då nu Kyrkan, oaktadt andelig, till följd af dess medlemmars ännu köttet vidlådande svaghet, ej eger en sådan högre makt; kan denna, i det andliga, ännu mindre tillhöra Staten, såsom icke varande andelig, ehuru Staten måste, i kraft, af Guds Ord, bade döma och straffa i borgerligt afs:de. Vi hafva nu, genom att analysera begreppet religions-frihet, och genom gränsornas bestämmande för Statens lagstiftning i and - Den 4 November f. m. 307 ligt afs:de, kommit derhän att ovillkorligen kunna frånkänna Staten all riitt, så väl att påbjuda, som förbjuda religions-friliet. Om Statens rätt att legalisera religions-friheten, hvilken hufvudsakligen står i strid med Guds Ord, lärer ingenting vidare behöfva sägas. Men rörande förbudet emot oell hindren för religions-friheten att inom Staten existera, må några ord ännu tilläggas. Detta förbud är ett nonsens oell står, som vi sett, i lika uppenbar strid emot Guds Ord, sorn den motsatta åtgärden. Det vore ett nonsens, ty, huru mycket Staten ville förbjuda religions-friheten, skulle den likväl i sjelfva verket existera och af Staten aldrig kunna förhindras. Det enda Staten kan göra, är att i någon mån hejda den, i dess uppenbara framträdande. Men härmed har ingenting annat blifvit uträttadt, än att Staten genom sina straffbestämmelser förmått bilda skrymtare, i samma mån som dess individer, med samvetets förkränkeise, låtit skrämma eller tvinga sig i yttre måtto till lydnad för en onaturlig lag. Resultatet häraf skulle antingen blifva en allmän förhärdelse och andlig sömn, eller också förr eller sednare en det andliga lifvets frigörelse trotts allt lagarnes tvång. Att detta förbud äfven skulle stå i uppenbar strid med Guds Ord, hafva vi sett förut, men det tål väl att sägas om igen. Gud har bestämdt aldrig i Sitt Ord gifvit Staten, ej heller någon enskild menniska, eller mensklig Corporation tillåtelse att råda, eller bestämma öfver utvecklingen af, eller intrånget på Guds Rike.
Orsakerne härtill äro redan i det föregående antydda, nemligen dels att, då silfver i plants enligt berörde grunder af Banken försäljes, köparen derigenom erhåller full visshet om plantsens innehåll i Hamburger Banko, hvilket naturligtvis för honom medför den stora fördel, att han kan med säkerhet beräkna huru mycket han vid liqvid å utrikes ort har för plantsen att bekomma; dels att, om Svenskt silfvermynt åtminstone i större belopp till utländska liqvider användes, nedsmältning af detsamma för utrönande af dess värde i nyssnämnda myntsort måste ske, hvarigenom särskilda utgifter uppstå för afsändaren, och dels att denne drabbas af högre kostnad för emballage, transport m. m. af myntadt, än af omyntadt silfver. Genom nedsättning i Bankens nuvarande pris å plants-silfver synes för öfrigt ändamålet att förekomma utförsel af prägladt silfver icke kunna vinnas. Uttag från Banken af Svenska speciel’ lära alltid, äfven under de för landet mest fördelaktiga handelsförhållanden, komma alt ega rum, för att i Danmark, Tyskland, Finland m. fl. utländska orter dermed besörja liqvider, understigande innehållet af en silfverplants, hvars värde i allmänhet uppgår till omkring 1,400 R:dr Specie. Såsom ett talande bevis för denna åsigt må särskildt åberopas förhållandet åren 1854 och 1855, då begge åren, såsom här ofvan synes, från Banken utvexlades jemförelsevis ganska betydliga belopp i hela specier, hvaraf sannolikt största delen till utrikes ort utfördes, ehuru under det förra året intet och under det sednare endast R:dr Sp. 9,267: 58. och 4. i omyntadt silfver från Banken utlemnades.
Om ingen fråga af denna art hade blifvit på Riddarhuset väckt vid denna Riksdag, skulle jag hafva ansett det vara ett sjukligt symptom af sömnaktighet; att deremot nu så skett, finner jag vara ett glädjande tecken af förtrytelse och bekymmer, som jag delar, öfver vissa företeelser, hvilka under loppet af de sednare åren timat inom Svenska Arméen. Det är långt ifrån, mine Hrr! att jag skulle vilja förorda återuplifvandet af ett förhållande, som fordom fanns inom denna Armé, — ett visst öfvermod hos den, som bär militärdrägt, emot den, som hade civila kläder. Lyckligtvis har raan kommit derhän, att bildningen äfven i detta fall tagit ut sin rätt, och att en dylik missrigtning af militär-andan icke numera kan komma i fråga. Likaså tror jag icke heller, att det skulle vara nyttigt, att befrämja ett militär-företräde, sådant som i Preussen. Men emellan sådana ytterligheter, å ena sidan, och den, till hvilken vi af likgiltighet kunna komma, å den andaa, är ett stort rum, och jag hatar i allmänhet ytterligheter. Man behöfver väl icke på detta rum påminna om värdet af en god militäranda. Det är obestridligt, att en varmare känsla för kamratska - Den HO November f. m. 450 pet, en fruktan, att se den uniform. man bär, fläckad, innebära grundpelare för uprättliållandet af militärens duglighet, och de äro i sanning af så stort värde, att de icke böra bortsopas. Vi måste medgifva, mine Hrr! att en fader med förmögenhet, som eger tillfälle att gifva sin son en god upfostran, skulle draga mycket i betänkande, huruvida han borde egna honom åt militärståndet, der ofta små löner erbjudas, om han icke visste, att detta stånd vore äradt och ansedt, och en ung man med hufvud och kunskaper skulle i sanning icke egna sig deråt, om icke ära vore der att förvärfva, och äran är en god sporre, som icke får förloras. Jag tror, att det nu är hög tid att söka återväcka till lif deri domnande sanna militär-andan, på det att icke de skandaler, sorn beklagligen egt rum, må förnyas och ytterligare nedsätta militärens anseende.