Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståndet beslöt, med afslående af den föreslagna ytterligare förhöjningen i creditivet, att detsamma skulle fortfarande utgöra och utgå med 200,(XX) B:dr Banco, hvaremot Ståndet biföll sista momentet, angående beläning af pantsatt ull. N:o 272, i anledning af ånyo väckt fråga om en magazins-byggnads uppförande vid Mörbylånga köping på Öland. Bifölls. N:o 273, i anledning af 2:ne till Utskottet remitterade motioner om Vexel-Controllörs-befattningarnes upphörande. Fordrade ej åtgärd. N:o 275, angående yrkad ersättning för forslingen af Presterskapets i jpmarken lönings-spanmål. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos följande Banco-Utskoltets den 19 dennes på bordet lagde Utlåtanden. N:o 55, öfver väckt fråga om bestämmande af någon viss praescriptionstid, inom hvilken åtskilliga äldre ford rings-poster böra från Banken uttagas. N:o 56, i anledning af väckt fråga om förhöjning i minimi-beloppet för lån mot pant af guld och silfver. N:o 57, öfver väckt motion om förändring, i afseende på förnyandet af Bankens inteckningar. N:o 58, i anledning af väckt fråga om förändring i föreskrifterna, i afseende på låns erhållande ur Rikets Ständers Banks och andra publika cassör. N:o 59, med hemställan, att åtskilliga å daler kopparmynt utgifna sedlar mätte få i Banken inlösas. N:o 60, i anledning af väckt fråga om aflemnande af en samling sällsyntare medaljer och skådepenningar från Bankens till Rikets Mynl-Cabinett. N:o 61, i anledning af väckt motion, att ränta å discont-lån ej må beräknas förr, än medlen kommit låntagaren tillhanda; och N:o 62, i anledning af llof-Rätts-Commissarien S. Anderssons ansökning om eftergift af öfverränta å ett discont-lån. S. D.
Vid anställd jemförelse mellan Riksgälds-kontorets nu granskade hufvudböcker och de, till följd af reglementets föreskrift, sammanfattade och genom trycket offentliggjorda samt med postoch inrikes tidningarne utdelade utdrag af sagde räkenskaper, hafva Revisorerne icke funnit något att anmärka hvarken i afseende på dessa räkenskaps-utdrags öfverensstämmelse med hufvudböckerna eller formen för desammas uppställning. Revisorerne hafva likväl, vid genomgåendet af ifrågavarande räkenskapsutdrag, ansett sig äga anledning till den hemställan, att alla bland Riksgälds-kontorets balanserade tillgångar upptagna fordringar, som härleda sig från utbetalningar utaf sådana kreditiver, derför någon liqvid icke är att förvänta, framdeles måtte, under särskild rubrik, i räkenskapsutdragen sammanföras, så att hela beloppet af dessa fordringar, hvilka, efter afgifna redovisningar för de lyftade kreditivsummorna, komma att ur räkenskaperna afföras, blifver synligt och vid bedömmande af förhållandet mellan Riksgälds-kontorets skulder och verkliga tillgångar kan afdragas utan behof af särskildt omslut.
XD1 får handen, att till lindrigt pris erhålla ett tjenligt Åmbetshus åt Biskopen, emedan flere sådane Egendomar i Götheborgs stad då skulle försäljas, långt under deras varde; och kunde Assurance-Summan för det afbrånda Biskopshuset, samt forsäljningsbeloppet för den dertill hårande Tomten, till någon del lemna tillgång till inköp af ett sådant Boställshus. Den närmare underrättelse inhemtades jemväl sedermera, att tjenligt Åmbetshus för Biskopen i Götheborg då skulle kunna kopas troligen för omkring 20,000 R:dr Banco; men den härtill påräknade tillgång af Assurance-Summan för förra Biskopshuset, hvilket för 2,500 R:dr varit brandfoisäkradt i Götheborgs enskildta Assurance-Contoir, och hvaraf blott 635 K:dr 30 sk. Banco kunnat erhållas , i anseende dertill att Fonden vid den stora brandskadan ej medgifvit full ersättning , hade år 1805, tillika med besparde Pastoraliemedel, blifvit levererad i Götheborgs Landtränteri för Commerce-Collegii räkning, och Tomten efter det afbrånda Biskopshuset skulle då ännu icke med fordel kunnat fårsåljas. Enär vid ytterligare
Att korteligen yttra mig om hela denna nya Plan öfver hufvud, så inser jag alldeles intet, hvad Riksgälds Contoirets och Statens ställning i allmänhet mera nu, än hittills, har behof af några nya och konstigt invecklade FinanceOperationer, då vi, i stället, hafva största anledning hoppas få se det förras behof till sin hufvuilsakligaste del försvinna, Otti för BiksgäldsSedlarnas Realisation ej det förut ägande Creditiv är tillräckeligt, utan behöfver, enligt detta Förslag, ytterligare ökas med En million, så skulle väl till Biksgälds-Contoirets totala befriande afven - Den 20 Jani, äogi ven från alla behof för detta ändamål, samt Landets befriande från anie slags mynt, utan någon nytta eller nödvändighet, lika sa gerna Banken först rom sist kunna öfvertaga sig och verkställa hela Riksgälds-Sedel Realisationen, som den ändock i alla fall, igenom det föreslagna afstående af Riks-Discontén och ökade ytterligare biträden till Riksgälds-Contoiret indirécte gör; meri hvartill en sådan omgång> i min tanka, är alldeles öfverflödig och onödigt kostsam för Staten. Och. kan det aldrig bestridas, att Banken lika så väl, Och för lika lindriga vilkor som Riksgälds-Verket, directe kan lemna fastighets , Odlingsoch Discont-Lån åt Landets Käringar, sorn detta med. fastighetsoch Discont-Lån hittills skeft, och, med Lån å Metaller, äfven af Utskottets Betänkande är medgifvét, att framdeles kunna ske. Jag finnér lika liten och mindre anledning deraf befara ooidnihg och sammanblandning af dessa affairerna med Bankens enskilta, såsom Depositionseller Vexel Bank betraktad, som al sammanblandningen Utaf nödiga anstalterna för Landets Näringar béhöfliga Lånebiträdé med Riksgälds Contoirets egna affairers besörjande och Utredande.
R:dr tunnan, utgör 102,000 I sammanhang härmed får Utskottet upplysa, att Kongl. Maj:t, uti till Kammar-kollegium den 20 December 1847 aflåtet nådigt bref, meddelat föreskrift om upphörande eller uteslutande ur kronans räkenskaper af s. k. ordinarie afkortningar; hvadan ock, på sätt ofvanföre är visadt, desammas belopp i kronotionde redan år 1848 ansenligt nedgått, och utgjorde då under nedannämnde titlar: T:r. kpr. Adeliga och säteri-friheter 495. 24,1. Allmogens friheter 604. 3,— Uppodlings-lrihet — fiEverdeliga donationer 9. 10,7. Förläning på lifstid 5. —,6. Förläning på behaglig tid 72. 14,— Köpte gods och räntor 836. 17,8. Förbytte Fernman och räntor 155. 23,3. Förmedlade hemman och räntor 25. 6,3. Förarrenderade hemman och lägenheter 61. 18,4. Förvandlade hemman och räntor 32.1. .31,5. Obefintlige hemman och lägenheter . — 2 — Ödeshemman och lägenheter 7. 5,8. Rågar å indragen förlänings-spanmål 5. —.frKungliga slott och Kungsgårdar 20. as,— S:a 2,621. 1,2. Anm.: I händelse af bifall till 2:dra, 3:dje, 7:de och 8:de punkterna af Bilagan litt. A., kommer beloppet att ökas med 1,196 tunnor 28 kappar spanmål, motsvarande 7,181 R:dr 12 sk. Transport 3,333,520: Stats-UIskottets Utlåtande, N;o 51.
Men de unga behöfva stiindom koinma ut ur hvardaglighetens sfar, storshgna personligheter och ädla handlingar intressera och tilltala dein och viicka. deras kärlek till det som är godt och adelt .. E n sadaii bok ' som Juliarins Affallingeii skall dessutom utan tvifvel bidraga vida mer till att odla och förädla srnaken hos de unga, iiii de i allmauliet tämligen banala roinantiska skildringar, som siirsltildt äro afsedda för dem. Korsfaruriic. Berättelse från det trettonde hrhiindradet af Felix Da7m. Både som historisk skildriiig och som litterär konstprodukt ar detta arbete mycket underlägset den historiska roman af sainiila författare, för livars innehåll vi liar ofvan redogjort. Det historiska stoffet ar myck.et tiinnt; om korståget och de i historien kända personer, hvilka deltaga i det samma - det ar kejsar Fredrik 11: s korståg, hvarom liar är fråga - Böra vi litet eller intet talas., Utoni den fran sångartaflingen i Wartbiirg kände Walter von der Vogdweide, är det endast enskilda personer, hvilka deltaga i handlingen. Hufvudpersonen i aboken ar en tysk riddare, hyilken, ander det lian som korsfarare vistas i Palestina, .erhåller underrättelse orn sin liustriis död. Efter en tid gifter han sig med en iing mulianimedansk flicka, .soin eii gång räddat honom ur en stor fara. Vid sin lienikonist till fiiderneslandet finner haii sin tyskz maka, soni lian aldrig älskat, iinnu i lifvet. Hon öfverliopar honom med de bittrast.e förebråelser för lians trolösliet. B ' ör att ej adraga sin älskade svårigheter dödar riddarens unga maka sig sj8lf. Den första Iiiistriin går i kloster ocli blir en strang botgörerska. ' Riddaren sjalf ingår i Tyska Orden och stupar i en strid mot liedningariie i Preimen. Hiindelserna ärg mycket roligt skildrade och en ganska tilltalande inedeltidsfärg ligger utbredd öfver det liela.
Maj skjuta tjädertupp på spel, så ehuru Utskottet, lika med motionären, anser det vara af erfarenheten ådagalagdt, att nämnde jagt, sedan lägelns parning försiggått, icke blott är för det vildas fortplantning oskadlig, utan äfven, under vissa förhållanden, kan i nämnde afseende medföra gagn; likväl och då uppsigten öfver tjäderlekarnes fredande under den föregående tiden af våren skulle i betydlig mån försvåras, om ej helt och hållet göras omöjlig, derest nämnde villebråd finge efter den 1 Maj saklöst fällas och, i följd deraf, äfven till salu utbjudas, finnér Utskottet ej skäl, att till motionärens förslag i denna del tillstyrka bifall. Vidkommande motionärens hemstallanden i öfrigt, så anser Utskottet det vara af erfarenheten vitsordadt, att tillgången på nyttigt villebråd med hvarje år förminskas, i följd af det lättsinniga och oförsvarliga sätt, hvarmed jagten derpå öfvas, äfven under det vildas parningsoch fortplantningstid, då djuren äro lättast åtkomlige, men dödandet af ett enda djur på samma gång förstör uppkomsten af en talrik afvel, hvilken efter kort tid skulle antingen erbjudit föremål för nyttig jagt eller i sin ordning bidragit till villebrådets förökande. Hufvudsakligen instämmande i de af motionären uttalade åsigter, finner Utskottet sålunda de til) villebrådets fredande utgifna lagstadganden vara i vissa delar bristfälliga och icke Bih till B. St. Besvärsovh Ekon.-Utsk. Betänkande M dl. uppfylla sitt ändamål, samt fördenskull tarfva förändring, såsom att de på åtskilliga ställen i 1808 års Jagt-stadga förekommande bestämmelser om böter för villebråds fallande gifvit domare anledning till tvekan huruvida berörda böter böra utgå särskildt för hvarje dödadt djur eller endast för hvarje gång åtal sker, hvilken sistnämnda tolkning, som torde vara allmännast vedertagen, Utskottet anser allt för lindrig att afskräcka ifrån lagens öfverträdande; att de uti Kongl.
Jag tilltror mig icke kunna bedÖmma om de orden, hvarmed RegeringsFornienS 107:de §. begynner: skulle ConstitutionsUt skottet anmärka, förutsätta hos Constitu tionsUtskottet någon pröfningstättighet, att efter sig företeende om-tändigheter anmärka eller icke anmärka, hvad som vid de gifna rådslagen kunde vara att anmärka. Det är möjligt att sådan sorn nu Nationens repre* Sentation är, en dylik föregående pröfning»* rätt icke bordett ConstitntionsUtskottet an* förtros. Men öfvertygad är jag, att om det beror af ConstitutionsUtskottets skön att nu* märka eller icke anmärka, så bör ej ConstitutionsUtskottet underlåta att anmärka, medan ännu ett blott anmärkande kan gö* ra tillfyllest; öFvertygad är jag alt ConstitutionsUtskottet, derigenom att det icke an* märkt, ådagalaggt att det origtigt bedömt tidens anda, och att det skadat i stället för att gagna. Att någon gang afvika från gifna föreskrifter, när omständigheterna det bjuda, har aldrig ännu af billigt tänkande mätt blifvit ansedt för fel. Men att förvilla allmänhetens begrepp om hvad som ärrätt och icke rätt, pligt och icke pligt, heligt och icke heligt, det ar och blir ett fel. Den 20 Juli e. *»• 895 Ithnru jag för min del gerna ifrån tnig skiljer all farhåga, att de afvikel-er från gifna föreskrifter, hvartill under den förflutna tiden tvingande omständigheter kunnat föranleda, skola blifva farliga prejudicater för framtiden, kän jag dock icke Underlåta, då jag finnér den af ConstitutionsUtskottet yttrade öfvertygelse i collision med hvad från andra håll blifvit yttradt, och då jag ser vida större våda i ConstitutionsUt* skottets handlingssätt, än i sjelfva de afvikelser Från Grundlagarnes föreskrift, som hade kunnat vara att anmärka, att genom reservation till Protocollet förklara mitt o* gillande af ConstitutionsUtskottets Betänkande.
Det är en disciplin, som hvar och en kan ålägga sig själf, den att icke knota, att med tålamod fördraga, hvad som ej kan ändras, att med tacksamhet mottaga, hvad lifvet ger oss, att glädjas äfven åt små gåfvor och att taga vara på äfven de obetydligaste af lifvets glada och goda sidor. Det går också an att bearbeta sitt eget sinne och hjärta, att öfvervinna sig själf, och blott och bart detta, att vinna seger öfver sig själf, är en försmak af lyckan. Verklig lycka — det är frid med sig själf, med sin nästa, med sin Gud, det är kärlek, offer, försakelse, arbete i det godas tjänst. Allt detta ger lycka, är lycka. Men det kommer aldrig till den, som icke själf arbetar på att förskaffa sig det. Däremot är det så, att j u mera man arbetar på denna lycka, dess rikare blifver hon, dess längre stannar hon kvar. Mathilda ©ff Lang / et. lifef h e m. Af Laura FitinghofT. jej, men du är ju en riktig liten häxa, en fe! Kan du trolla, barnunge! Blommor, bladväxter och — Anna, » — han mulnade — » har du lånat pengar? Fiskargossen, konstverket, som jag tänkt skaffa till vårt hem, en gång » då vi bli rika » och j a g utan saknad kan undvara ett fjärdedels hundra! Hur har du fått dem? Och Snödroppen? » — Den unga frun bara skrattade, tänderna lyste som pärlor och ögonen glänste. Det kom ett varmt glödande skimmer i dem från den flammande brasan. Från blomstergrupperna vid fönstren spreds ett mildt ljus från ett par små lampor med skära kupor, till hälften dolda i det gröna. Ljusglans och värme i hvar vrå. » Ja, hvad är det! » af bröt den unga hustrun sin mans undrande utrop — » men ser du detta —! » Hon gick fram till fönstret och började höja och sänka rullgardinen, hifvande som en liten sjöman. Han stod bredvid och såg ut gudomligt med den där » fiskargossen », som jf ?å 3 ?mocensen uti kotiljongen som ett frågetecken.
Jag fordrar af ConstitutionsUtskottet, alt det måtte uppgifva, hvaruti lagens tvetydighet för närvarande består, och alt, om sådan icke linnes, bestämdt förklara, att intet behof af lagförklaring vid detta tillfälle är förhanden. I förbigående kan jag icke heller underlåta att yttra mig icke förstå, hvad Utskottet menar med den visa omsorg, hvarmed Kongl. Majit åt Dess samtycke till Rikets Ständers framställning gifvit en strängt constitutionell form. — Jag måste helt upprigtigt bekänna, att jag uti denna stränga form icke finnér något annat än de magtegandes eller Ministrarnes ej ovanliga försök, att, genom hvilka utvägar som hälst, söka bevisa, att magtens innehafvare ej böra godvilligt medgifva sina misstag; men mera oförklarligt skall det alltid synas mig, att ett efter Svenska Statsförfattningens anda bildadt ConstitutionsUtskott så enkelt biträdt Styrelsen vid utvecklingen af denna grundsatts. Jag anhåller om återremiss utaf Utskottets ifrågavarande Utlåtande. Grefve Frölich, David, uppläste föl - i8o Den 9 Ja nuarii. Det Sr förnämligast under 2:ne synpuncter jag anser ConstitutionsUtskottets förevarande Förslag till Grundlags-förändring böra betragtas, nemligen1: förstj om någon Grundlags-förändring är nödig eller behöflig; och för det andr aj hvad följder i tillämpningen kunna uppstå af den föreslagne nya Redactionen. 1:0 Nödvändigheten af förändring i 24 §• af Riksdagsordningen synes Utskottet hafva tagit för afgjord, då det icke yttrat någon annan dess egen opinion om motiverne, än ett enkelt tillstyrkande till antagande af hvad som blifvit anfördt i Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse den i3 sisth Novemder.
Hon går ännu trots sina gråa hår rak i ryggen som en ung flicka, och hennes samtal öfverflöda af en kvickhet och spiritualitet, som göra det lätt förklarligt, att hennes umgängesvänner en tid misstänkte henne att vara författarinna till de både om sakkännedom och stilistisk talang vittnande, men på sina ställen ganska maliciösa musikkritiker, signerade Volontaire, som för några år sedan förekommo i den numera upphörda tidskriften » Ur dagens krönika », och då väckte så mycket uppseende och — så mycken harm. Detta författarskap har hon emellertid offentligt förnekat, däremot har hon i Svensk Musiktidning i början af 1880- talet offentliggjort musikaliska resebref från London och Paris. Till Paris har hon också helst gjort sina utflykter, hvilket är lätt förklarligt, då hennes konstideal är väsentligen franskt. Hon har studerat vid Paris-konservatoriet både sång och plastik, och hennes sceniska skapelser voro i allmänhet danade efter franska mönster. Så var t. ex. fallet med hennes Valentine, en af hennes bästa figurer, som hon enligt en framstående operasångerskas vittnesbörd framställde så utmärkt, att hon i detta parti till och med öfverträffade Christina Nilsson. Betecknande är, hvad Frans Hedberg i sitt arbete o m » Svenska operasångare » berättar om Hebbes utförande af detta parti, hvari hon uppträdde samtidigt med att fru Michaeli sjöng drottningen, nämligen att en gammal operahabitué, som hade bevistat en af de föreställningar af Hugenotterna, vid hvilka bägge dessa sångerskor medverkade, på tillfrågan om " hvad han tyckte om dem, svarade: » Jo, om fru Michaelis röst sutte i fröken Hebbes strupe, eller fröken Hebbes dramatiska förmåga kunde öfverflyttas på fru Michaeli, så skulle genom föreningen af dessas båda förnämsta egenskaper uppstå världens största sångerska. Nu fattas näsrot hos dem båda, som de plikter vördar förstår; sina skördar år! Hvad den är säll, hvars önskningar belönas Utaf ett älskande och menlöst bröst, Som ser sin vår af kärleken fprskönas Och vänskap samla blommor för hans höst. P. A. Granberg. med bästa vilja icke kunna komplettera ».
Deremot kan jag försäkra Gr. af Ugglas, att om JernvägsKomitéens förslag hade legat till grund för StatsUtsk:s Betänk., eller att vägen skulle fortsättas till Gefle, hade den bestämt burit sig ganska väl och haft en liflig trafik, derom är jag fullt öfvertygad. Det är icke allenast de foror som föras från Upsala till Gefle, utan hela norra Rikets produkter som komma att forslas på denna väg. Den som färdats dessa vägar vet, att hela långa sträckor af foror komma ända ifrån Gefle till Upsala för att sedan gå till Stockholm och andra orter. Om således denna fortsättning af Upsala-banan hade legat till grund för StatsUtsk:s Betänk., hade sådant varit välbetänkt. Deremot blifva, genom vägens sträckning till Sala, de pulsådror afskurna, som löpa ned till Mälaren. Beträffande den vidare sträckningen från Upsala till Giresta, som JernvägsKomitéen äfvenledes lörordat, erkänner jag upriktigt, att jag delar den åsigt, att det varit vida bättre om vägen, på sätt Komitéen föreslagit, förts öfver Stäket åt Stockholm. Men jag anser mig, till följd af det beslut R, o. Ad. i natt fattade, nemi. att lemna den tvistiga frågan, 132 Den lO Jnni f. m. huruvida vestra stambanan borde ledas norr eller söder om Mälaren, öppen, hafva af grannlagenhet varit förhindrad att ånyo yrka, att vägen från Stockholm till Upsala skulle föras vester om Sigtunafjärden, hvilket ovilkorligen skulle haft till följd, att raan redan tagit ett steg till fördel för banans läggande norr om Mälaren.
Ank. lill Exp. Utsk. den 7 Febr. , kl. 12 midi. Utlåtande, i anledning af återremiss af Betänkandet, N:o i6s angående Postbevillningen. Enligt Protocolls-utdrag af elen 30 December nästlidet år och den 4 sistlidne Januari, har förutnämnde Betänkande blifvit bifallet af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högv. Preste-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet, hvaremot Vällofl. Borgare-Ståndet återremitterat detsamma, på grund, af gjord hemställan, att yttrande borde meddelas om lämpligheten att vidtaga conlroller emot missbruk af fribrefsrättigheleu. Då trenne Riks-Stånd bifallit Betänkandet, och den i återremissen från Vällofl. Borgare-Ståndet gjorda anmärkning rörande fribrefsrättigheten, hvilken fråga, vid näst föregångna Riksdag, i anledning af väckt motion, gemensamt behandlades af Bevillnitigsoch Lag-Utskotten samt föranledde Rikets Ständer att, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, N:o 36!, för eslå, bland annat, alt de uti Kongl. Förordningen den 27 April 1756 stadgade böter för missbruk af fribrefsrättigheten må förhöjas, i anledning hvaraf, enligt bilagortre till Rikets Ständers Justiliae-Ombudsmans embetsberättelse, pag. 61, Kongl. Muj;t i Nåder infordrat Öfver-Post-Directenrs-Embetets underdåniga yttrande, således nu icke kan blifva föremål för Utskottets utlåtande, helst någon motion derom ej vid denna Riksdag blifvit gjord, har Utskotlet skolat om detta förhållande meddela Vällofl. Borgare-Ståndet underrättelse. Slockholm d. 7 Febr. 18J5. Bih. till R. St. Fröt. 18 5 Sami < A/d n Baft. 2 Bevillning* Utskot eti Utlåtande, N.o 24- N:o 24. Ank, till Exp. Utsk, den 7 Fehr, kl. 12 midd.
St:rs, icke allenast rätt, utan äfven pligt, att yttra sig om organisationens större hufvudgrunder, liksom de på förhand böra tillkännagifva, huru de önska densamma ordnad, eller, derest någon hufvudgrund afviker från hvad som är rätt, derpå fästa K. Till en början ber jag att få bemöta Hr Lagercrantz’ yttrande, att denna skrifvelse skulle innefatta ett klander af hvad K. M. i denna fråga åtgjort. Detta är ej öfverensstämmande med verkliga förhållandet, ty uti hvad som nu är gjordt, hvilket K. M. sjelf förklarat vara ett öfvergångsstadgande, har ej någon ändring begärts. Frågan gäller blott, huruvida i denna organisation den ena eller andra grunden skall följas; och tyckas de olika uppfattningarna hafva bestått deri, huru R. Stms skrifvelse i denna del skulle förstås. Hr Lagercrantz har tillvitat motionären alt han bildat sig en egen uppfattning. Ar beskyllningen rätt, drabbar den många, hvaribland älven mig särskildt, såsom utgörande en medlem af den komité, hvilken enhälligt instämde i samma uppfattning, som motionären visat sig halva. Mellan Hr Lagercrantz och oss, som hysa olika åsigter mot honom i detta afseende, kunna endast R. St:r döma. Hvad jag nu går att stödja min uppfattning af frågan på, står visserligen utom ämnet, men inverkar ändock något derpå. Den 1 April. 455 Det ena skälet, hvarföre jag skulle tro det vara lämpligt att fästa K. M:s uppmärksamhet på att, om en reorganisation af krigsskolan skulle ske i likhet med hvad grunden för öfvergångsskolan gifver vid handen, en skrifvelse, emot hvad R. St:r förut förklarat vara önskligt, skulle uppkomma, det ena skälet, säger jag, består deri, att, då sedan flere år tillbaka en ombildning af den allmänna skolordningen blifvit ifrågasatt, och sedan K. M. och R.