Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Del må vara möjligt, att den andra tolkningen öfverensslämmer mera med den alidia strängaste ordalydelse; men om ock så vore, och ett formfel alltså kunde vara begånget, så anhåller jag likväl att fä fästa uppmärksamheten deruppå, att detta icke kan föranleda till någon påföljd vid delta tillfälle utan att den enda åtgärd, som deraf kail blifva en följd, är den till formen väl kända, nemi. en anroärkn. emot föredraganden för clvil-ärenden. Detta är sålunda på sin höjd hvad som en oriktighet i formen (i fall en sådan blifvit begången) skulle kunna leda lill. Men, jag mäste upprepa hvad redan till en del är sagdt, dä vid denna riksdag ej mindre än 12 ärenden blifvit på enahanda sätt behandlade, och dä vid föreg:de riksdagar en mängd ärenden blifvit sammalunda expedierade, sä förefaller det oväntadt, att just en anmärkt), skulle göras emot det sätt, som hittills utan klander varit följd t. Och att dylika direkta meddelanden från K. M. till StatsUtsk. i alla tider oklandradt ägt rum, har naturligtvis sin grund i det förut åberopade sammanhanget med propos. angide statsverkets ställning och behof, och detta bevisas bäst deraf, all aldrig, mine Hrr, någon propos. eller skrifvelse från Konungen på sådant sätt afgått hvarken till Const.Utsk. eller LagUtsk, eller något annat Ulsk., än StatsUtsk. Och hvarföre sä? Jo, derföre att de ej kunde ega något sammanhang med proposm om statsverkets tillstånd och behof, då deremot de, sorn blifvit StatsUtsk. öfverlemnade, ansetts ega detta sammanhang. Vare sig nu, att detta skett i full öfverensstämmelse med 27 § Riksd.Ordn. eller icke; så har dock den länge följda praxis tydligen ådagalagt, att tolkningen af denna § varit sådan, samt Ständernas egel godkännande visat att denna tolkning hittills ansetts vara riklig. Dock huru än härmed förhåller sig, hvilken tolkning än må vara den rättaste; sä är likväl icke detta rum del rätta stället att derom rådpläga, utan tillkommer detta ingen annan auktoritet än Const.Utsk. vid en kommande riksdag.
Ständers underdåniga bifall härtill, i lik*- stämmighet med Deras yid sådane tillfällen förut vidtagne beslut, samt i anledning af Kongl. Maj:ts på grund deraf gjorde Nådiga framställning oni Enke-Sätes utseende, före* slå, att, jemte det en lika summa, sorn för Hennes Kongl. Maj:t Regerande Drottningen, i 5 §. af RiksdagskBeslutet den 21 Julii 1818, finnes fastställd, eller Sextio Tusende R:d, B;co, bestämmes tili årligt underhåll för Hennes Kongl. Höghet Kron-Prinsessan, i händelse Hennes Kongl. Höghet blifver i Enkestånd försatt, Riksens Ständer, sorn vid sednaste Riksdagen, genom underdånig skrifvelse den 2 Martii 1818, anmält sitt beslut, att Tullgarns Kongsgård med tillhörigheter, hvilken för närvarande innehafves af Hen - Betclnkanden. nes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertina för Dess lifstid, skulle derefter tillfalla Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen, att likaledes under Dess lifstid begagnas, nu förklara och Utfästa* att denne Kongsgård, uti ifrågavarande fall, Soto med Försynens bistånd måtte länge fördröjas, skall af Hennes Kongl. Höghet lvron-Prinsessan Josephina såsom Enkc-Säte tillträdas, och i Dess lifstid under full nyttjande rätt, enligt Kongl. Brefvet den i Junii 1807, rörande Kungsgårdens nu gällande öfverlåtelse, åtnjutas, med alla dertill hörande Hemman och Lägenheter Samt Inventarier. Hvarom underdånig skrifvelse, till svar å Kongl. Majits Nådiga Proposition, lärer a flå tas: Och varder detta yttrande vördsamt understäldt Riksens HöglofL Ständers pröfning. Stockholm den 16 Julii i8a3. Ankom den ic) Julii 182L N:o 309, Utlåtande, i anledning af Kongl, Majrts Nådiga Remiss uppå underdåniga ansökningar, om nedsättning i Arrendet för Högsta och Lunda Hemman.
Och du skall göra med Aj och dess Konung, såsom du med Jericho och dess Konung gjort hafver; undantagno, att dess rof och dess boskap skolen I byta eder emellan. Beställ ett bakhåll afsides vid staden. Då gjorde Josua redo, och allt krigsfolket, till att draga upp till Aj; och Josua utvalde tretiotusend stridsmän, och sände ut om nattena; Och böd dem, och sade: Ser till, I skolen vara i bakhåll, afsides vid staden; och varer icke för långt ifrå staden, och varer alle redo. Men jag, och allt folket, som med mig är, viljom draga till staden; och när de draga ut emot oss, såsom tillförene, så vilje vi fly för dem; Att de draga ut efter oss, så länge vi komme dem ut ifrå staden; ty de skola tänka, att vi fly för dem, såsom tillförene. Och medan vi fly för dem, skolen I redo vara i bakhållena, och taga staden in; förty Herren edar Gud skall gifva eder honom i händer. När I hafven intagit staden, så tänder elden på honom; efter Herrans ord görer: si, jag hafver det budit eder. Så sände Josua dem åstad, och de gingo ditupp i bakhåll, och höllo emellan BethEl och Aj, vesterut ifrån Aj; men Josua blef i den nattene när folkena. Och om morgonen var han bittida uppe, och skickade folket, och drog upp med de äldsta af Israel för folkena till Aj. Och allt krigsfolket, som när honom var, drogo upp, och trädde fram, och kommo in mot staden, och lägrade sig norrut ifrån Aj; så att en dal var emellan dem och Aj. Men han hade tagit vid femtusend män, och ställt dem till bakhåll emellan BethEl och Aj, vesterut ifrå staden. Och folket af hela lägret, som norrut ifrå stadenom var, ställdes så, att dess yttersta räckte vester om staden; så drog då Josua i den nattene midt in uppå dalen.
Vidkommande åter utbetalningen af sålunda beviljad lösen för den, i behörig tid och ordning, till inlösning med allmänna medel aflemnade bränvinsbränningsredskäpen, hafva Rikets Ständer förklarat, att hvar och en, som är till denna lösen berättigad, skall, uppå skeende anmälan, ega utbekomma densamma i vederbörande Landtränteri sednast den 13 September 1853; hvarjemte Rikets Ständer beslutat, att de medel, hvilka erfordras för sagde inlösnings verkställande samt bestridandet lith. lill R. St. Prat. 1853 & 1854. 4 Sami. 1 Afd. 5 Band. 40 Hafi. Stats-Vtskollete Memorial, M 386. af de kostnader det allmänna kan komma alt vidkännas för bränvinspannornas transportering, emottagning och försäljning m. m., skola, enligt Kongl. Stats-konlorets reqvisitioner, utbetalas från Riksgälds-kontoret så tidigt, alt den för denna redskap belöpande lösen kan, vid nämnde tidpunkt, redskapens egare lillgodokomma. För öfrigt och med hänsigt till de liqvider, som genom Rikets Ständers uti ifrågavarande afseende fattade beslut komma att föranledas, hafva Rikets Ständer hos Kongl. Maj:!, i underdånighet anhållit, att den bränvins-redskap, som med allmänna medel varder inlöst, mätte, på det sätt Kongl. Maj:t, efter vederbörandes börande, finner lämpligast och med det allmännas fördel mest öfverensstämmande, blifva för Statens räkning så tidigt försåld, att de inflytande försäljningsmedlen kunna användas i liqvid för samma redskap, såvidt sådant utan allt för stor olägenhet för staten later sig göra. Beträffande slutligen ersättningen för Riksgälds-kontorets förskott till såväl oftanämnde redskaps inlösande, som öfriga dermed förenade kostnader, så komma samma förskott alt detta verk genom Kongl.
Petersson är visserligen berättigad, att under tjenstledighet för sjukdom uppbära, jemte tre fjerdedelar af lönen, hela hyresersättningen, 150 R:dr; men då Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 28 November 1863, i fråga om pensioneringen för landtstatens tjenstemän, bland annat, i enlighet med hvad Kongl. Maj:t föreslagit, stadgat, att såsom lön bör beräknas totalsumman af de särskilda slag af inkomster, med undantag af hyr eser sättningar, som enligt stat tillkomma ifrågavarande tjenstemän, torde vid bestämmande af pensionsbeloppet för bemälde Peterson någon beräkning af hyresersättningen icke böra ifrågakomma.
I öfverensstämmelse härmed hafva Rikets Ständer pröfvat skäligt medgifva, att, utan binder af de i 1843 års Kgl. Br. meddelade föreskrifter, rörande tiden för lånemedlens lyftning och de nya byggnadernes fullbordande samt Jånehandlingarnes aflemnande, det Kaptenen Klingström tillerkända, men af honom återbetalda låns belopp 7,500 R:dr må, under iakttagande af hvad för öfrigt i afseende på dylika lån blifvit stadgadt, få af de tomtägare, som deraf redan kommit i åtnjutande, fortfarande innehafvas, så vida Byggnads-komitteén inom tre månader efter erhållen del af Rikets Ständer härom fattade beslut, till fullmäktige i Riksgälds-kontoret insänder sådana låneoch säkerhets-handlingar för dessa medel, som med förut gällande, härvid tillämpliga stadganden öfverensstämma; börande de medel, för hvilka detta vilkor icke uppfyllas, eller de insända handlingarne af fullmäktige icke godhännas, 78 Expeditions-Utskotlets Förslog till und. Skrifvelse, N:o 51. eller hvilka vid sagde termins förlopp linnas af komittéen icke vara disponerade, jemte dera upplupen fem procents årlig ränta, frän den 1 Januari 1850, genast till Riksgälds-kontoret inbetalas; hvilka bestämmelser dock ej komma att tillämpas i afseende pä de för rådhusbyggnaden utlemnade medel. Hvilket till svar å E. K. M:ts Nådiga proposition, Rikets Ständer få härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 2 April 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 16 April 1851. Preste-Ståndet den 16 Borgare-Ståndet den 16 Bonde-Ståndet den 16 IUkels Sländers underdåniga skrifvelse, angående upplåtelse ål släden Jönköping af plats till skolhus å den Jönköpings f. d. fästning tillhörande mark. (Stats-Utsk. Uti., N:o 93.) S. A. K.
Det är visserligen obestridligt, att af ålder hafva vissa städer i sina privilegier, hvilka äro skyddade genom 17S9 ärs allmänna privilegium för BorgareSt. och 114 § i grundlagen, fått sig tillerkänd rätt till 41 i Den 23 Jan u a r i. lolag; men del är ingalunda, så vidt jag vet, i någon al’ dessa bestämdt, huru myckel denna lolag skall utgöra, ulan har delta bestämmande, efler vederbörlig pröfning, både före och efter 1789, alllid skett af Konungen. Det är således fråga om, hvilken förändring i della hänseende IS99 års Reg.P. verkal, då den öfverlemnade Iullons bestämmande sorn en beskattniugsfråga lill Sländerne, iy del är obestridligt, all tolagens belopp verkar på bördan af tnllbeskallningen. I händelse rättigheten oförändrad skall qvarstå för annan myndighet, utan Ständers dellagande, att efter godtfinnande höja dessa afgifler, — ty med lika räll som de kunna höjas med t. ex. 2 procent, kunna de med l. ex. 30 eller 50 proc. — så är i sjelfva verket den rättighet tillintetgjord, som Reg.F. tillerkänner Ständerne alt bestämma tullbeskaltningen. Nu uppstår den fråga: är det förhållande, som fans före 1809 sorn status quo, det, som står utom Släudernes räll? Denna fråga kan svårligen afgöras; ly fans blott rättigheten lill en sådan afgift, men icke till något visst belopp eller proc., ulan della berodde af Konungen, så ökades ju ej städernes rält genom beslämmelserne 1809. Men med mera skäl kunde man sälla i fråga, om efler denna tidpunkt Kolmoden ägt alt, utan Sländernes deltagande, höja dä beståndande tolagsprocenter, hvilket dock, som viii bekant är, ägt rum ; hvaremot Konungens gamla rält att nedsalta denna afgift obestridligen Idef qvarstående.
S. D. Föredrogos å nvo Slats-Utskottcts Memorialer: N:o 125, i anledning af Hiks-Ståndens skiljaktiga beslut i en med Statsregleringen gemenskap egande fråga. Lades, med godkännande, till handlingarna. N:o 12G, 1 anledning af erhållen återremiss å Utlåtandena, N:ris 49 och 50, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Andra och Tredje Hufvudlillar. Lades lill handlingarna. och N:o 127, i anledning af äterremisser å 2 8:de punkten af Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o 95, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Sjette Hufvud—litel. Utskottets yttranden afslogos, och Ståndet beviljade, för en Agrikultur-kemisk försöks-anslall vid Ultuna Landlbruks-Institul dels 5000 R:dr, för en gång, till uppsättande af ett laboratorium, dels 4,500 R:dr, såsom anslag till årliga utgifter. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Stals-Ulsholtets Utlåtanden: N:o 128, i anledning af väckt motion, angående militärboställens indragande lill Statsverket samt beviljande af förböjd penningelön till militärljenstemännen, och N:o 129, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, i fråga om ersättning till Sala silfververk för dess förlust, i händelse af skatteförenldingens tillämpning på de till silfververket anslagna räntor af det s. k. Salbergs län. S. I). Föredrogs å nyo Slats-Utskoltets Utlåtande, N:o 150, i anledning af väckt motion, angående återlemnande lill staden Halmstad af två till Kronan upplålne mindre jordlotter. Bih. till R. St.
Kronprinsen af sjuklighet hindrades föra Rikets Sty-] reise, skulle med fullmyndig Konungs rätt deruti inträda, kunde, efter min tanka, hvarken denna fråga annorlunda än personelt, så vidt den angeck Hans Kongl. Höghet Prins Oscar, väckas, eller af Ridderskapet och Adeln, utan någon föregången Remiss, afhandlas och bifallas utan särdeles fästadt afseende å den underdåniga tacksamhet, Svenska Folket nu och för evigt äro Hans Kongl. Höghet KronPrinsen och Dess Dynastie skyldig. Frågan, i följd häraf väckt, afhändlad och högljudt bifallen , skulle ju, efter min tanka, förlora sitt sanna värde, om den erhöll någon utsträckning utöfver hvad densamma åsyftat , en underdånig Tacksamhets - gärd för den Furste , hvilken Sverige, näst Hans Majit Konungen, har att tacka för sin sjelfständighet eller tillvarelse. På sådan grund vågar jag underställa Ridderskapet och Adeln, om ej, till undvikande af all misstydning, i anledning af hvad Grefve Anckarsvärd anmärkt, det nu från Expeditions • Utskottet ankomne och uppläste Project tili den underdåniga Skrifvelse» bör återremitteras, med begäran om sådan jemkning i Expeditionens Ordalag, som kan undanrödja all stridighet i meningen af det beslut. Ridder - Den 5 &amar». 197 skåpet och Adeln nu personelt, endast för Hans KonglHöghet, Hertigen af Södermanland, Joseph Frans Oscar fattat. Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln, i anledning af Grefve Anckarsvärds, vid ifrågavarande underdåniga Expedition gjorda Anmärkning, behagade samma Expedition till ExpeditionsUtskottet återremittera. Bifölls. Friherre Mannerheim, Lars Angust, föreslog, att, i stället för det af Grefve Anckar^ svärd anmärkta uttryck, kunde nyttjas följan de ord : ”till stadgande af allmänna begreppet huru i framtiden skall förhållas,” Ropade* Nej. Herrtfooj, Carl Adam } anförde skriftligen:
”Rätt illa, herr Arnman!” svarade hon i djupt bedröfvad ton; ”det har på någon tid varit rätt klent med arbetet. Sedan alla menniskor låtit sy det de vilja ha gjordt till julen, är det fasligen fattigt på nyåret; och det Josefin nu arbetat, ha vi knappt haft salt och bröd på. Tullförvalterskan är också en fru, som nästan aldrig kommer med sin söm, utan vid den tiden, då hon vet att vi, i brist på arbete, få taga hvad hon vill ge.” En rysligt obehaglig aning uppsteg hos mig. Jag kunde ej afhålla mig att fråga hvad frun låtit sy. ”Åh jo, ett dussin fina skjortor med mycket arbete; och som de skulle vara färdiga till den bestämda tid hon utsatt, måste min stackars flicka sträfva både nätter och dagar; men Gud vet att förtjensten icke var stor. Vi vågade likväl icke vägra, för att ej stöta oss med den krångliga frun; men följden blef att Josefina, genom nattvak och brist på stärkande föda, blifvit sängliggande, så att jag nu sitter här ensam och rådlös i bedröfvelsen.” Hade jag i det ögonblicket fått träda fram till den arma Josefinas säng, skulle jag säkert med hjertat på läpparne ropat: ”Det är för min skull du arbetat, tilldess du nedsjönk på sjuklägret; men jag vill också i stället arbeta för dig hela mitt lif igenom.” Men nu gick det icke så; ty jag kunde naturligtvis ej slippa in i det inre rummet. Då jag åter kom hem, tackade jag Gud att frestelsen icke trädde emot mig, ty säkert hade jag då begått en dårskap, hvilken, med så vacker grund som helst, säkerligen blifvit mig en källa till oro och ånger. Emellertid tröstade jag mig dermed att jag gjorde hvad jag förmådde. Jag sade nemligen att tullförvaltaren sjelf skickat mig till henne med ett litet understöd, det han dock för ingen del ville att fru Carlmark skulle omnämna för någon menniska, ty han hade sina skäl att icke vilja hafva det bekant. ”Ack, det tror jag hjertans gerna,” yttrade den vid åsynen af min lilla kassa lyckliga gumman Carlmark. ”Han står nog för mycket under toffeln, den stackars tullförvaltaren, att våga göra något godt, utan i tysthet.
Detta af Magistraten anförde missförhållande vid Båtsmans roteringen får jag underdånigst anmäla, med tillägg, att detsamma nu mera genom Eder Kongl. Maj:ts i ämnet nyligen utkomne Nådiga Bref blifvit afhulpet. I afseende på inqvarteringsskyldigheten är Borgerskapets underdåniga önskan, att, då större antal tågande trupper af en eller flere Bataljoner eller Regementen i Staden inqvarteras, deras proviant måtte få i portioner genom upphandlings-auction anskaffas på Kronans bekostnad, hvilken förmån Eders Kongl. Maj:t vid flere föregående tillfällen i Nåder förunnat till stor lättnad för Borgerskapet, som ändock får tillsläppa rum, ved och ljus, hvarförutan, då manskapet är ordentligt, det alltid särskildt undfår någon traktering af gårdsägarei^ oberäknad den tidspillan i göromål för gårdsägarens och borgarens tjensteoch arbetsfolk, sorn inqvarteringen förorsakar. Binäringar äro inga, utom en liten bandel med kor, som uppköpas af någre qvinnor ibland arbetsklassen och å fartyg transporteras till Stockholm alt der säljas, hvilken handel de sednare två åren mycket aftagit. Äfven har Staden baft rättighet att baka sudna kringlor till afsalu å alla orter, men vedens dyrhet, orsakad af den starka åtgången derpå för ångfartygen samt ett ökadt pris å hvete hafva orsakat, att denna näring nästan alldeles upphört. För Ängfartygen upphandlas nemligen 8 å 900 famnar ved. Prohibitiva författningar, som nu gälla, äro endast den, genom Kongl. Privilegierne den 8:de Augusti 1709 och l6:de December 1719, för SkutgilJet i Arboga, medgifne rätt, att uteslutande afföra Bergslagens Effekter till Stockholm. Denne rättighet utöfvas nu af Stadens Rederi-Bolag, men genom Kongl. Brefvet den 23 Januari 1827 är i Nåder förklaradt, att desse privilegier med visse undantag endast till 1841 få begagnas. Undervisningsverket är på samma fot sorn enligt mina förra underdåniga berättelser.
Hon var honom fullt vuxen på hvarje punkt af allmänt mänskligt vetande och hade till och med ej så litet fackkunskaper i hans egna hufvudämnen, hvilka hon, då han yttrade sin förvåning öfver hennes insigter i detta afseende, sade sig ha studerat för att sätta modern i tillfälle att bättre följa honom. Han var alltid full af planer och initiativ, och han öfverraskades af den lätthet, hvarmed hon satte sig in i hans idéer äfven när det rörde ämnen så främmande för henne som strategi, förbättring af krigsmaterielen o. d. Han blef också mer och mer lifligt intresserad af hennes samtal och tillbragte större delen af dagen i hennes sällskap. Men på samma gång som han beundrade henne och fängslades af hennes vakna intelligens, var det dock något i alt detta, som verkade litet afkylande på hans känslor. Man kunde ej säga att hon var okvinlig, hvarken i utseende, rörelser, sätt att tala eller i afseende på lynnet och karaktären; tvärt om, hennes hängifvenhet för hans mor, hennes själfförsakande lif hos henne voro drag af äkta kvinlighet och dock! Han tog sig själf i förhör och frågade sig om det ej kanske endast var hans manliga egenkärlek, som kände sig litet kväst af att veta hvarje ord och handling stå under en kvinnas kritik; om det han saknade hos henne kanske endast var den blinda beundran, som han för så godt pris plägade vinna af hennes kön. Han sade sig själf, att det endast var hans sämre, egoistiska, egenkära jag, som kände sig tillbakastött af henne, under det att alt det bästa inom honom, hela hans djupare personlighet drog honom till denna kvinna, som förstod honom så fullständigt, som var ett så ypperligt sällskap för honom och som skulle kunna blifva hans verkliga maka i en så mycket rikare och fullare mening än någon annan, han känt. Han började öfvertyga sig själf om, att han älskade henne. Det var visserligen ej en sådan kärlek, som han stundom drömt om ej denna alt beherrskande lidelse, hvilken poeterna besjunga.
Det hade visserligen förut någon gång handt, alt Hr Landtm, framställt sin åsigt innan discussionen varit slutad, men detta hade skett då endast en propos. varit yrkad och propos. till bifall ej kunnat framställas, i hvilket fall Hr Landtm, före discussionens afslutande yttrat sin mening på det de ledamöter, som icke kunde fä den af dem begärda proposm framställd, måtte, medan tiden ännu var inne, erhålla tillfälle att påyrka en annan propos., som jemte del den kunde af Landtm, framställas, i möjligaste måtto tillfredsställa deras fordringar. Hr Lefrén, Joli. Pehr: Då beslut i sak här fattades var jag för min del af samma åsigt, som den K. propos. innehåller, eller alt corpser och rcgementer skulle genom deras uppbördsman, hädanefter såsom hittills få besörja uppbörden af de dem anslagna räntor. Hr von Hartmansdorff talte då för denna åsigt, hvaremot Hr Sandströmer förordade Utsk:s förslag, som afviker från K. M:s propos. Men nu är likväl icke fråga om sjelfva saken, utan endast om formen, vi hafva all pröfva huruvida votering kan äga rum i förstärkt StatsCtsk. öfver de 2:ne olika meningar, som i ämnet uttalats, nemi. emellan Bondeoch BorgareSt:n å ena sidan samt PresteSt. och R. o. Ad. å den andra. För mig synes det vara klart att frågan till sin natur är en ren financiel lagstiftningsfråga. Det är nemi. fråga om att förändra gällande författning ang:de uppbörds verkställande. Denna författning, som bär är fråga om att förändra har dessutom den styrka, alt den nära sammanhänger med indelningsverket och utgör en af dess hufvudgrunder, ty detta anordnande på förhand af vissa räntor till uppbörd af tjenstemannen sjelf utgör en högst väsendtlig del af sjelfva indelningsverket.
Född 1875 och sålunda endast 23-årig vid sin graduering, har hon mycket raskt bedrifvit sina akademiska studier. Endast en kvinna har förut i vårt land promoverats till filosofie doktor, den kända historiska skriftställarinnan Ellen Fries. Idun skall i ett af sina närmaste nummer presentera den nya doktorn i bild och ord. Kvinnlig medaljör. Fröken Selma Gibbel har af k. m:t i anseende till hennes förtjänstfulla verksamhet för den svenska konstindustriens Jhöjande tilldelats medaljen i guld af femte storleken med inskrift » Illis quorum meruere labores ». » Flickor och naturkunnighet). Kvinnoklubben härstädes hade här om aftonen anordnat diskussion öfver frågan: » Hvilka fordringar böra ställas på undervisningen i naturkunnighet IDUN för flickor? : - Diskussionen inleddes med eU fö- redrag af fröken Emma Kruse, en norsk lärarinna från Bergen, som med statsstipendium nå- gon tid vistats i Stockholm för att taga kännedom om naturkunnighetsundervisningen vid svenska flickskolor (företrädesvis folkskolor). Fröken Kruses varma och sakrika föredrag gaf anledning till ett lifligt meningsutbyte isynnerhet mellan de närvarande lärarinnorna; men äfven många mödrar yttrade sig i den viktiga frågan, på livad sätt hälsoläran och kunskapen om människokroppens fysiologi bör meddelas flickorna för att blifva dem till verklig nytta. Förutom ett stort antal af Kvinnoklubbens medlemmar hade flere inbjudna — lärarinnor, gymnaster och kvinnliga läkare — infunnit sig. Bland dem, som deltogo i diskussionen, var äfven d:r Karolina Widerström. Vi torde återkomma till en närmare redogörelse för det viktiga ämnet. Fredrika Bremer-förbundets årsmöte hölls i måndags å förbundets lokal. Af årsberättelsen framgick att förbundet under år 1897 utvecklat en liflig verksamhet. Medlemsantalet utgjorde vid 1897 års slut 1,537, hvaraf 297 ständiga och 1,240 betalande. Sammanlagda beloppet af årslöner för genom byrån förmedlade platser uppgår till omkring 46,000 kr. Hvad sjukkassan beträffar har under året utbetalats tjukhjälp till 50 personer med 2,685 kr. 75 öre mot 2,712 kr. 75 öre i fjol.