Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han arbetar af pligtkänsla eller njutningslystnad, hon arbetar alls icke eller också gör hon det emedan det brukas, »emedan någon måste göra det», emedan hon tvingas dertill och vanligtvis hafva de alldeles icke samma mål. Hon tänker på barnen och på granna kläder, han tänker på sin ställning i samhället och sina affärer. Om du, som läser detta är en man skall du finna mycket, om ej allt, hvad jag säger, ologiskt och narraktigt. Kom ihåg, att ingen lärt mig tänka eller ordna mina begrepp, att jag vuxit upp på Guds försyn liksom ett annat ogräs; vänta derför icke att finna mig odlad och tuktad. Om du är en man med intelligens och hjerta, så vet, att jag hyser den djupaste beundran för dig, att jag anser mig som ett stackars betydelselöst sandkorn i jemförelse med dig, och att du endast hade behöft räcka ut handen emot mig i vänligt tillmötesgående för att jag i jublande glädje skulle gifvit dig en lugn men varm och aldrig svigtande vänskap, och att i samma stund jag trodde din tillgifvenhet ren skulle all stelhet och köld vara borta. Från den stunden skulle ’ du kunna betrakta dig som visserligen endast egande en vilja, men tvefaldig fyndighet, dubbel handlingskraft. Din tillvaro skulle bli rikare, ty du skulle lära dig att känna icke allenast med en mans sinne utan äfven med en qvinnas. Du skulle ega större makt, ty du kunde i handling vara närvarande på två ställen samtidigt. Ja, allt detta kunde ha skett om – om en qvinna kunde ansetts värdig en mans vänskap. Men så är det ju icke. Hon kan få bli hans hustru, d. v. s. hans bihang, inför hela verlden erkändt som sådant. Men till sin yttre varelse fri – nej, det får hon icke vara! Man binder henne med lagens yttre band, och hennes verkliga jag, hennes inre varelse får draga åt hvad håll, det behagar slumpen att blåsa. Visa samfundsskick! Jag har ofta velat från mitt sinne bortjaga tanken på den eller de som möjligen skulle komma att läsa dessa rader – anseende att tanken på hvad den läsande skall tycka och tänka kommer en att vara osann. Men jag har haft orätt häri, ty man talar för att höras, skrifver för att läsas. (Mannen och qvinnan.)
Majit behagade, i anledning deraf, under den 28 Juni '1831 i nåder gilia och anbefalla vederbörande att till de rustande framställa ett, på vissa af Rikets Ständer angifna grunder uppgjordt förslag, bland annat till inrättande af direktioner, för anskaffning och underhåll i fredstid vid de indelta beridna och afsutna kavalleri-regementena och korpserna af manskapets beklädnads-, remtygsoch beväringspersediar, samt vid kavalleriet jemväl af sadelmunderingar och hästbeslag. Detta förslag hvilade på följande hufvudgrunder, nemligen: alt hvarje rusthållare skulle för en tid af femton år i penningar erlägga en, med ledning af sednast anskaffade munderingskostnad och kalkulerade brukningstid uträknad afgift; att direktionerna skulle vara sammansatta och utöfva sin förvaltning efter i allmänhet enahanda föreskrifter, som för indelta roterade regementenas beklädnadsdirektioner voro bestämda; att den årliga afgiften, hvars utgörande borde vidtaga med året näst efter det, då ny mundering anskaffats, skulle oförminskad erläggas intill det år, då ny mundering åter behöfde af truppen anläggas, hvarefter afgiftens belopp skulle på enahanda sätt ånyo uträknas och bestämmas; att det öfverskott i penningar, hvilket, sedan ny mundering blifvit anskaffad, kunde i direktionens kassa befinnas, skulle användas till nedsättning i rustbållarens bidrag för de följande åren, och det öfverskott, som vid krigsutbrott kunde vara för hand, tillhöra rusthållarne, att af dem efter eget behag användas, hvaremot, i händelse under fredstid brist på medel för oundvikliga behof något år skulle uppstå, de rustande borde vara förbundne att det erforderliga tillskottet särskildt aflemna; och skulle rusthållarne vara berättigade att emot en af direktionen årligen bestämd ersättning, sjelfve anskaffa de mindre munderingspersedlarne och ombesörja verkställigheten af nödiga lagningsarbeten å såväl den större som den mindre munderingen. Afven detta förslag antogs dock icke af flertalet bland de rustande vid samtliga beridna och afsutna mdelta regementen och korpser, hvadan detsamma förföll.
Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens den 9 och 10 dennes på bordet lagda betänkande N:o 35, i anledning af väckte fx-ågor om upphäfvande al eller ändringar och tillägg uti de angående fattigvården i riket gällande bestämmelser, blef Utskottens afgifna förslag af Ridderskapet och Adelli bifallet< med följande förändringar: l:o. 2:dra momentet af 3:dje §. ansågs böra blifva så lydande: ”Inom hvarje fattigvårds-samhälle skall finnas en fattigvårds-styrelse. A landet utgöres denna styrelse af sockne-nämnden, uti hvilken kyrkoherden, å embetets vägnar, är ordförande då fattigvårdsärende der förekommer. För stad utses sådan styrelse i den oi'dning, hvarom antingen x-edan kan vara bestämdt, eller kan öfverenskommas, eller fi’amdeles' kan blifva föi’eskrifvet. ” 2:o. Uti Usta momentet af 17 §. skulle orden: ”i sitt hus eller å sina egor,” utbytas emot orden: ”i bans bus eller å hans egor.” 3:o.
Jag skulle derföre önska, att den storlek, som cigarrerna skulle hafva, blefve bestämd, och jag yrkar derföre på återremiss af denna punkt. Hr Hjärne: Då denna fråga förevar inom Utsk:t, gjorde jag samma anmärkning, nemi. att lagen skulle så eluderas, att man finge längre cigarrer än som vanligen fabricerades; men Utskits öfriga ledamöter ville icke lyssna dertill, emedan de trodde, att cigarrer skulle tillverkas till samma storlek som förut. Emellertid anser jag Hr Nordenfelts anmärkning vara af beskaffenhet, att man bör i lagförslaget insätta de nödiga kontrollerna, för att hindra en eludering af lagen, som ligger så nära till hands som den nyssnämnde. Jag anhåller således äfven om återremiss. Pen 29 Angnst) e. m. 345 Hr Olivecrona: Då Frih. v. Knorrings dch Hr Bomans motioner diskuterades i det Sammansatta Utsk:t, var, såsom en föregide talare anfört, upmärksamheten redan fastad derpå, att stadgandet möjligen skulle kunna kringgås, derigenom att cigarrer gjordes af större storlek än . den vanliga, och derföre var fråga om att en bestämning härom i slutet af lista §.-n skulle införas, ehuru den icke vann majoritetens bifall. Man föreslog då, att antingen ett visst maximum i afside på längd eller också vigten af hvarje låda skulle fastställas, men majoriteten ansåg, att fabrikanterna troligtvis ändock icke skulle vilja gå utöfver det vanliga i afside på cigarrens form och beskaffenhet, enär allmänheten vant sig vid cigarrer af en viss längd. Jag vill visserligen icke motsätta mig fiterremiss, men jag tviflar ändå på att mojoriteten inom Utskit vill frångå den åsigt, som i detta fall en gång blifvit uttalad. Hr Printzensköld: Det förslag, som Utskit här framställt, är så nyttigt, att man bör, i den mån man kan, söka befrämja detsamma. Det är derföre jag tager mig friheten anhålla att Hr Nordenfelt måtte benäget afstå från sitt yrkande om återremiss.
Sparre, Johan Alexander Artemis, beviljad 3:ne veckors ledighet från den 20 dennes; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1,222, Hr Linroth, Carl Johan Gustaf. Upplästes ett af Gr. Posse, Erik, inlemnadt sålydande mern.: Af^tjenstegöromål hindrad att deltaga uti II. St:s Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s förhandlingar, får jag, som utaf II. R. o. Ad:s Hrr Electorer blifvit utsedd till Ledamot af nämnde Utskott, anhålla alt ifrån berörde befattning varda entledigad; dock med bibehållande af min riksdagsmannarätt. I anledn. häraf blefvo Hrr Electorer af Hr Gr. o. Landtm, anmodade, att utse en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter Gr. Posse. Den 26 Juni. 231 Med tillkännagivande, att Ordf:n i BankoUtsk. anmält behofvet af flere suppleanter för ledamöterne i förstärkta BankoUtsk., hemställde Pir Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade utse 10 ytterligare Suppleanter för ledamöterne i detta förstärkta Utsk. samt företaga detta val nästkommande Lördag, hvilket bifölls. Föredrogs ånyo Const.Utsk:s d. 14 och 15 dennes på bordet lagda mern. N:o 13, med förslag till voter:s-propos:r, i anledn. af RiksSt:ns olika beslut, i afseende å mern. N:o 5, rör:de ett tillägg till 72 § Reg.F. Frih. Cederström, Jakob: Hvad fördel som vunnits genom det af Hr von Hartmansdorff första gängen frågan förevar, begärda uppskof med detta mål, lemnar jag derhän. Han uppträdde då såsom sjelfvald jfullmäktig för en af Hrr Talmän pä det denne, som då var frånvar., måtte kunna hinna återkomma för att med de närvar, öfverenskomma.
Vet du icke, att jag är ett utflöde af den Allsmäktiges kraft, som beskyddar dig, hvar du i världen går en stråle af Hans ljus, som skall vägleda dig i tankarnas skuggspel? Sök! sök! sök, och du skall finna till sist, men sök i Hans ljus och icke i ditt, ty ditt eget är mörker! Se, jag har gifvit dig din första bok, och jag skall ännu gifva dig många. Men mitt väsen är kraft och icke kärlek; begär ej, att jag skall gifva dig hvad jag icke är utsänd att gifva. Själf må du göra dig däraf förtjent; jag lämnar dig nu. Se, den tredje, som jag beskyddar, är nära, och jag har gifvit denna ande i stoftet samma gåfvor som dig, med större makt att bruka dem i den Allsmäktiges tjenst. Spegla dig i din motbild, men tag dig till vara; makt är missbruk! Farväl! Morgongryningen ljusnade i fjärran vid Lifflands kuster, stjärnorna bleknade bort, och ännu sof Hagar, hafvets irrande spån, i trappgången till Andromedas kajuta. I Kolmårdens skog. De stodo hotande, öga mot öga, som två örnungar, hvilka stött vingarna mot hvarandra i flygten. Hitåt! En avant Där ... i enrisbuskarna Axelson, genskjut honom! Hvar är Martens? Ah, de odågorna, alla blifva de efter Ser du honom? Han måste vara där. Han hade varit såld, om ej de fördömda buskarna skymt honom ... Locka hit Bella, drif honom ut Jag skall låta hänga det infama kopplet, som drifver harar, när jag har mickel på tjugu steg ... Hvad? Du ser ingenting? Där ... där! Fyr Bom? Skjuta på spindelväfvar Han försvann mellan stenarna ... Adieu, mon plaisir! Den lätta röken af två skott höjde sig i luften, medan en smärt, gul skepnad, som knappt kunde urskiljas mellan höstens gulnande löf, slank kvickt uppför den nära skogsbacken. Orden voro en flickas, som till häst banade sig väg öfver vindfällen och snår i Kolmårdens skogar.
N:o 76. då ifrågavarande sjösänkningsföretag är af sfor vigt och nytta icke blott för några vissa personer, utan för en hel ort med en i allmänhet fattig befolkning; då detsamma afser mera en kommande tid, än den närvarande; då det genom oförutsedda omständigheter blifvit dubbelt kostsammare än hvad beräknadt var; då Rikets Ständer förut med rikliga understöd, såsom sig bort, uppmuntrat dylika allmännyttiga företag, och stundom till vida större belopp i förhållande till arbetets omfång och kostnad, än hvad nu ifrågasattes; då efter all sannolikhet, om det ursprungliga kostnadsförslag^ upptagit en slutsumma df 061,962 R:dr i stället lör 168,083 R:dr ett större understöd både såsom anslag och lån hade blifvit begärdt och beviljadt, samt måhända i förhållande till dessa summor blifvit 108,000 R:dr i stället för nu beviljade 50,000 R:dr. då det verkställda arbetet emellertid beredt arbetsförtjenst och lifsuppehälle åt många i en tid, då annat arbete saknades i orten, och nöden varit tryckande, samt slutligen, då, utan denna Statens mellankomst, en stor mängd fattiga men sträfsamma bönder måste för dessa dryga, oförutsedda kostnader, som drabbat deras hemman för fullbordande af det allmännyttiga företaget, gå från gård och hem; Rikets Ständer måtte, med hänseende till dessa särskildt bevekande omständigheter, besluta, att det år 1858 bolaget för sänkning af sjön Weselången i Elfsborgs och Hallands län beviljade låneunderstöd af 40,000 R:dr Runt, får, om icke till dess hela belopp, åtminstone till en större del, förändras till anslag utan återbetalningsskyldighet. Jag anhåller vördsamligen, att denna motion måtte till vederbörligt Utskott varda remitterad, och bifogar handlingar, som styrka rigtigheten af mina uppgifter. Stockholm den 15 November 1865. O car Erh. Rabe. Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 77. 175 No 77, Af Domprosten ; Angående, förklarande tillägg till medicinal förfatlningarne, rörande försäljning af bränvin å apotek.
Riksbanken förbundit sig att betala vid anfordran, vara lika god och värdefull, som en Riksbnnks-sedel, och dessa böra väl åtminstone nf Rikets Ständer betraktas och anses lika goda som silfver. Slutligen, änskönt det för mången kreditivtagare torde blifva ganska kinkigt att anskaffa kreditivsäkerhet efter de nya bestämmelserna, har jag dock bitriidt Utskottets förslag, att endast de kreditiver, hvilka till beskaffenhet med grundfondssäkerheter jemförliga äro, må berättiga till sedelutgifningsrätt. Jag har gjort detta, emedan jag anser att de enskilda bankerna komma att vinna i styrka, utan att allmänna rörelsen alltför kännbart deraf skulle lida och att genom detta medgifvande den sista rimliga anledningen till erinran emot de enskilda bankernas sedelutgifningsrätt skulle bortfalla. Jag tillåter mig derföre vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, med afslag å § 26, i stället behagade antaga och bifalla följande redaktion: § 26. »Rankbolag, som till lifgifvande af egna banksedlar är berättigad!, må ej utlemna eiler i allmänna rörelsen på en gång utelöpande hålla större belopp, än som sammanlagdt i värde motsvaras af: a) det i allmänt förvar nedsatta grunfonds-hypothek, enligt enskilda bankens räkenskaper; - 38 Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o i. h) behållningen i enskilda bankens egna kassor af rikets mynt och Rikets Ständers banksedlar; c) guld och silfver efter samma beräkningsgrund i afseende på värdet, som för Rikets Ständers Bank nu är eller framdeles kan blifva föreskrifvet; d) behållningen af i Rikets Ständers Bank insatte medel; e) de för kassakreditiver lemnade säkerhetshandlingar, hvilka enskilda banken innehar och som äro till beskaffenheten med grundfonds-hypotheket jemförliga, dock aldrig till större belopp, än som motsvarar femtio procent af bankens hela grundfond. Mom. 2. (lika med Utskottets förslag.)» Af Herr J.
Tvärtom skall behofvet för Fullmägtige att hafva en sakkunnig rådgifvande myndighet vid sin sida ofelbart ökas i samma mån, 46 Banko-Utskottets Memorial N:o 44. sorn de nu föreslagna Direktörerne komma att kraftigt ingripa i Bankens angelägenheter. Det ligger nemligen i sakens natur, att Fullmägtige derigenom måste blifva mer och mer främmande för affärerna, under det att alla saker af vigt dock i sista hand skola såsom hittills till dem hänskjutas och af dem afgöras. Hvad garanti har man då, att icke, i en hastig vändning, omogna förslag kunna genomdrifvas och halsbrytande finans-operationer vidtagas, till oberäknelig skada för Banken och hela landet? Flera andra skäl för Under-styrelsens bibehållande skulle lätt kunna anföras, men det redan sagda är för mig åtminstone tilllyllestgörande. Mot den invändning, som jag förutser från deras sida, hvilka komma att uppträda till försvar för Utskottets hemställan i denna del, att nemligen det ju alltid står Fullmägtige fritt, att, när behofvet påkallar, infordra vederbörandes utlåtande, vill jag endast anmärka, att det är en väsendtlig skilnad mellan rättighet och skyldighet, samt att det i tillvaron af en rättighet ingalunda ligger någon säkerhet för att densamma verkligen kommer att i rätt tid utöfvas. I afseende på tjenstemännens ställning och de qvalifikationer, som erfordras för inträde i Bankens tjenst, har Utskottet föreslagit förändringar af den mest genomgripande och, efter min tanke, vådliga beskaffenhet. Med 2:ne rösters öfvervigt har del nemligen lyckats pluraliteten, alt, med underkännande af hittills gällande föreskrifter, utom hvad Advokatfiskalen och Ombudsmannen samt deras Kanslister vidkommer, genomdrifva det förslaget, att för kompetens till öfriga tjenster inom
Vid förnyad föredragning af Ban* eo-Utskottets , den 19 sisth Januarii , under JS:o 101, aflåtna och, den 27 i samma månad e. m., på bordet lagda Memorial , angående Kevision öfver Banco-Discont-Verkets förvaltning och räkenskaper, samt f. d. Riks-Discont* Verkets fortsatta utredning för år 18 J 9 och sedermera intill nästa Riksdag, fann Ridder* skåpet och Adeln för godt anmoda RiddarhusDirectionen att, å Ridderskapets och Adelns vägnar, utse tvänne Revisorer i omförmälde afseende för sisth år, samt om utgången af detta val lemna Banco-Utskottet underrättelse, på det Utskottet måtte, genom Banco-Fullmägtige, låta Direetionen vid Banco-Discont Verket deraf undfå del 5 hvarjemte Ridderskapet och Adeln uppdrog åt Riddarbus-Directionen, a\t äfven hädanefter intill nästa Riksdag, lika* Prot.'Utdrag den 4 Februärii 1830. 55 ledes hvarje år, å Ridderskapets och Adelns vägnar utvälja de tvänne Revisorer, hvilka böra deltaga uti ifrågavarande årliga Revisioner^ S, D.
Beträffande vidare frågan, huruledes ersättning för den ulgift, sorn sålunda torame att af tullmedlen bestridas, må Statsverket beredas, hade förslag blifvit i underdånighet framstäldt att, genom förhöjning af införsels-tullen forén del sådana varor, som icke kunde till egentliga förnödenhets-artiklar hänföras, men dock i större quantiteter årligen inkomma, nem - 'Stats-Utskottets Utlåtande■, ! V;o 117, '9 nemligen Arrac, Ramm, Vin, Caffe, Socker och Tobak, tillvägabringa denna ersättning, men enär den tillökning i tullafgifter, som härigenom uppkomme, skulle drabba de färre stapelstäder, till hvilka den direcla importen af colonial-varor, serdeles rått socker, vore inskränkt, samt då utländska våtvaror, synnerligen Arrac, Cognac och Rumnr, Tedan voro belagda med så hög in försel ls-tnl 1, att ytterligare förhöjning derå ej syntes böra ega rum , fann Kongl. Maj:t, sorn redan medelst tili Rikets Ständer aflålen Nådig Proposition, uttryckt den önskan, att de vid sednaste Riksdag antagna tullbestämmelser måtte utan hufvudsaklig förändring bibehållas, en mera rättsenlig grund för ifrågavarande godtgörelse hemtas från det allmänna förhållandet emellan tull-uppbörden och tolagsmedlen under sednaste Liden. I detta hänseende hade Kongl. Majit inhemtat, alt, då för näsllidet år 1843 uppbörden af tullmedel utgjort 3,706,909 R:dr, tolags-uppbörden uppgått till 371,405 R:dr, samt sålunda motsvarat ungefärligen
I afseende å en långt utsträckt undervisning i industriell riktning, har man visserligen under de sednare åren börjat att åtskilligt godt uträtta, men mycket återstår ännu att göra, för att i stigande ända ned ifrån folkskolan genom slöjdskolor, jordbruksskolor, navigationsskolor m. fl., ända upp till de högsta tekniska läroanstalterna, gifva densamma hela den fart och omfattning som för det gagneliga ändamålet erfordras. Och härvid bör man icke göra sig skyldig till någon öfverdrifven sparsamhet, ty allt hvad i sådan jord utsås, bär säkert god och mångfaldig fruki. Likaså förhåller sig med kommunikations-anstalternas befrämjande, hvarmed man också på de sista tiderna börjat att något sysselsätta sig i vårt land, — men uti allt för inskränkt skala, om man betänker, att just det svåraste hinder, som den Svenska industrien har att kämpa emot, återfinnes i de långa afstånden och. de dryga transportkostnaderna, som här belasta och försvåra alla produkters håde tillverkning och afsättning, och om man jemför hvad andra icke långt aflägsna länder samtidigt inom sig hafva utfört och åstadkommit — och jag tror, att om man t. ex. skulle företaga sig, al t genom ett nät af jernvägar inom mcdlersta Sverige, söka lätta transporten af der befintliga rika malmtillgångar, till alla de ställen der tillfälle finnes att dem tillgodogöra, — eller om man ville anlägga lärbara chausséer genom Skånes bördiga sädesfält, så skulle man säkerligen derigenom på det mest, kraftiga sätt befordra produktionen af landets båda förnämsta exportartiklar, jer» och spannmål, och dermed hafva att erbjuda utlandet ett för vårt eget land vida mera umbärligt bytesmedel, än vår Banks silfver. — Och om är efter år Bankens behållna räntevinster till fulla deras belopp, men på ett klokt och omtänksamt sätt, för sådana ändamål skulle få nyttjas, så skulle man, genom att begagna så kraftiga medel, utan tvifvel inom kort komma till förvånande fördelaktiga resultat i afseende på landets industriella utveckling. Och Bankens säkerhet och konsolidering, jag upprepar det, blefve derigenom på det mest tillförlitliga sätt tryggad och dess medel till största verkliga fördel för hela landet, så väl som för Banken sjelf använda.
I hela Granada talade man under flera veckor om intet annat än »Pepitas bröllop», en uppseendeväckande bok, hvilken en vacker dag fallit som en bomb i det afsöndrade och annars tysta samhället. Den ene af de båda vännerne låg framstupa öfver platstidningens långa literaturanmälan, och den andre satt vaggande och stirrade i boken. Efter en stund frågade den ene: — Hvad var det du sade? — Hm. Jag bara hostade. — Nej, du sade något för dig sjelf. — Jag? Hm. Nå ja, jag undrade på hvad du egentligen menar med att vara gammalmodig. — Det är svårt att säga det. Hvad menar du med att vara modern? — Om vi på tu man hand skulle skrifva upp våra personliga åsigter om »Pepitas bröllop», kunde vi till äfventyrs slutligen förstå hvarann. Vi skrifva hvar sin mening. Det hela kommer kanske icke då att uttrycka just det som du tänker eller det som jag vill hafva sagdt, men det kommer att visa oss hvad vi hafva gemensamt. Det blir två olika hjernor omskakade till en, blir ett bröd bakadt af två olika degar, och det som icke låter sig förenas, det som flyter åt olika sidor kasta vi bort. Då man fordom ingick fostbrödralag, blandade man blod, vi blanda bläck. — Godt! — svarade den andre, alltjemt knäppande russinkärnor i den molntomma luften. — Vi fatta icke pennan med elakt rynkad panna, utan lekande och skämtande och de ord, som springa ur hennes udd, böra derför icke heller kunna såra eller kränka någon tredje frånvarande. Börja du den första meningen. De hemtade papper och bläck samt två pennor, skurna ur en spefågelsstjärt. Mellan sina två rörsoffor framrullade de tigande ett lågt litet moriskt bord med alabasterknappar i hörnen, och för att uppfriska sig framtogo de äfven litet limburgerost och vin. Derefter började de mol tysta som döfstumma att i tur och ordning nedskrifva hvarannan mening. Innan månen bytt plats med solen, låg der följande af bläckplumpar och höfliga strykningar prickade och genomkorsade manuskript.
M. alt ingen afskrift behöfdes, utan att originalhandlingarne lingö insändas, men del oaktadt har denna afgift för hofrättcrnas domar vid deras ingifvande till Revisionen fortfarit. LagUtsk. har ansett, att detta horde upphöra, men derjemte sagt, alt de tjenstemän, för hvilka denna lösen utgår såsom sportel, horde få ersättning på annat sätt. På den grund, att denna ersättning icke hinner vid innevarande riksdag anslås, har nu LagUtsk:s betänk, blifvit afslagel; mea de skäl, som ligga till grund för afslag å delta betänk., kunna alldeles icke gälla för ett afslag å Bevilln.Ulsk:s betänk, i afseende på chartmbeloppet. Ty om lösen för afskrifningen tillfaller hofrättens tjenstemän, såsom sportel, så är del deremot icke förhållandet med chartteafgiften, som ingår till Kronan; och då det är alldeles orimligt att samma handling skall charteras två gånger, så får jag vördsamt hemställa om bifall lill hvad Bevilln.Utsk. i della afseende föreslagit. Hr Gunther, Claes Ephraim: Jag får hörja med att erkänna ett misstag, som jag begick, då jag yttrade mig förra gången. Jag nämnde, alt chartaeheloppet skulle utgöra cn sportel för hofrälternes tjenstemän. Jag erinrar mig, att så icke är föthållandet, utan att stadgandet tillkommit i följd deraf, 678 Den 22 Maj. att då öfriga handlingar, som inlemnas till K. M., äro redan efter nu giillande chartaesigillatseförordning belagde med högre charta än sådana handlingar, sorn inlemnas till hofrätten, sä är föreskrifvet och har länge varit det, att de förstnämnda ha n d i i riga rne skulle anya charteras, dä de ingifvas till K. M. — R. St. kunna visserligen efterskänka denna tillökning, men det torde icke vara lämpligt att göra ett sådant specielt undantag, då hela skillnaden här är, att ifrågavarande handlingar insändas från hofrätten, och i andra fall fä parterna sjelfva inlemna dem.