Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fattigvårdsstyrelses åtgärder och Styrelsens beslut i fal tig vårds-mål, jemte tvister derom emellan serskilda samhällen upptagas och pröfvas af Konungens Befallningshafvande i orten. Öfver Konungens Befallningshafvandes beslut i sådane mål anföras hos Kongl. Majit underdåniga besvär, hvilka inom 30 dagar efter erhållen del af beslutet, den dagen oräknad, då sådant skett, aflemnas till Konungens Befallningshalvande, som deröfver infordrar underdåniga förklaringar, och, sedan de inkommit, handlingarne jemte eget underdånigt utlåtande till Kongl. Maj:t insänder. 3 Morn. Konungens Befallningshafvandes beslut om sökandes behof af fattigvård, och huru vidsträckt den bör lemnäs, skall genast gå i verkställighet, utan att tiden för anförande af besvär eller för pröfningen deraf afbidas. Då tvist uppstår om skyldigheten att besörja fattigvård för någon person, som ostridigt är i behof deraf, skall sådan vård bekostas af det samhälle, der den behöfvande vistas, intilldess tvisten blifvit, genom laga kraft vunnet Utslag, afgjord; dock med rättighet att derför erhålla ersättning af den eller dem, som slutligen förklaras skyldige att fattigvården vidkännas. §. 27. 1 Mom. Konungens Befallningshafvande tillkommer att noggrant tillse efterlefnaden af denna Författning och befordra rättelse i de afvikelser , sorn kunna förete sig. Till förekommande af tiggeri och obehörige personers kringstrykande, skola KronoStadsoch Police-betjente icke allenast sjelfve använda all uppmärksamhet, utan äfven, på Fattigvårds-styrelsens anfordran, lemna den handräckning, som på dem kan bero. looo Expeditions-Utskoltets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 40a.'
I afseende å det af Revisorerne anmärkta förhållande, att ehuru, såsom f. Kronolänsmannen Buchts propriebalans, en post å 601 R:dr 33 sk. 6 r:st., förckomme i begge årens redogörelser, denna balans likväl icke i kreditiv-fondens hufvudböcker lör samma år vore synlig, får Utskottet, med tillkännagifvande, att, enligt hvad Stats-kontoret upplyst, omförmälda balansbelopp blifvit den 4 Februari 1831 till Landt-ränteriet återlevereradt, tillstyrka, att, vid sådant förhållande, denna anmärkning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, Kongl. Po st-Ver ket. § 16- (Rev.-ber. pag. 33. Förkl. pag. 247.) I afseende å Postverkets af Revisorerne omförmälda, under åren 1813, 1816 och 1817 hos Norrska Statsverket tillkomna fordran 16,483 R:dr 34 sk. 2 r:st., har Utskottet inhemtat, att sedan å samma fordran den 19 December 1830 ett belopp al 8,798 R:dr 4 sk. 11 r:st., blifvit till Svenska Postkassan inbetaldt, Ståls-Utskottets Utlåtande, JY3 2i. 11 återstoden 7,687 R:dr 29 sk. 3 r:st., enligt Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 30 Oktober sistnämnde år, afskrifvits i samma års hufvudbok; hvilket Utskottet får till Rikets Ständer anmäla. § 17. (Rev.-ber. pag. 56. Förkl. pag. 247.)
I afseende på detta förslag hafva olika meningar anförts: en Ledamot har ansett, att Banco-vinsten väl intill nästa Riksdag kunde årligen öfverlemnas till Riksgälds-Contoret, men under vilkor, att densamma endast användes till slörre productiva företag, helst såsom en amorteringsfond till räntebärande Statspapper; en annan Ledamot åter har yttrat den åsigt, att den räntevinst, som årligen varder besparad, må af Ban-co-Fullmägtige, efter omständigheterna, begagnas, antingen till förminskning af utelöpande sedelstocken, vid tillfällen, då silfver uttages från Banken, eller till uppköp af ineller utländska Obligationer, nar kursen är låg. en Ledamot har hållit före, att behållne vinsten borde användas såsom sinking-fond lör en Allmän Hypotheksinrättning; fere Ledamöter bafva föreslagit, att vinsten måtte besparas, för att vara tillgänglig vid fråga om behof, att bilda låne-anstalter till ersättning för de Privat-Banker, hvilka kunna komma att upphöra; 8 Banco-Ut-kottet! Utlåtande, N.-o 44 en annan Ledamot liar förklarat sig anse det vara äfventyrlig!, att på förhand disponera den vinst, sorn kan finnas behöflig lör Bankens egna operationer, och att Utskottet således bestämdare bordt uttala, det Banken icke utlåter mera af vinsten, än den sjelf icke behöfver; samt slutligen Jlere Ledamöter, sorn ansett det gjorda förslaget vara stridande mot Landets nytta och Bankens säkerhet samt Banco-Ordningen, och att den behållna vinsten borde återgifvas allmänna rörelsen, antingen medelst utlåning eller uppköp af Obligationer. Dä Utskottet hyser den åsigt, att en fortsatt ökning af lånerörelsen mäste vara skadlig, serdeles om åt nämnde rörelse icke kan gifvas den riktning, hvarigenom näringar och industri inom Landet lifvas samt att med. ö I den del af Bankens vinst, hvilken icke för dess eget behof erfordras, vida större fördelar tillskyndas Staten, så framt vinsten användes till allmänt nyttiga företag; har Utskottet icke af de gjorde anmärkningarne hemtät skäl frångå dess berörde tillstyrkande.
Efter hvad tull specialerna utvisa, hafva följande qvantiteter brännvin blifvit från Blekinge exporterade, nemligen: 1828 558,407 kannor 1829 862,936 1830 1 . . .. .. 889,54b i83r • . 4^8,643 iS32 , . .. .. • , • . • 664,182 -3,393,663 kannor; Men härvid hör anmärkas, att en icke betydlig del blifvit földt dels till Sölvesborg ifrån kringliggande trakter i Skåne, och dels till Carlshamn från Småländska Egendomar^, så att hela exporten ingalunda bör anses såsom Blekinges produetion. Af 1,472,179 Kannor «ora fraH Sölvesborg expor, terats tinder ofvannamnde fem år, hafva endast 36o,65o Kannor blifvit producerade inom Blekinge. Emedlertid är den ensidiga riktning jordbruket tagit, derigenom att allt dess afsalu Jiufvuclsakligast är riktadt på brännvins-produktion, ganska be - tänklig. Nästan öfver allt är Landtmannens hushållning Bygd derpå Ålit hvad lian kail undandraga de dagliga lifsförnödenheterna riktas till denna så kallade förädling, den lian på närmare eller fjerrmare håll afyttra!-, likgiltig örn de olyckor och det förderf lian derigenom utbreder inom eget eler medmenniskors sköte; Under det hvar och en med bekymmer och oroklagar öfver den allmänna national-förnedring dryckenskapslasten medfört, <it det dock knappast någon, som drar i betänkande att fortsätta en ymnigare tillverkning af dea produkt, hvarigenom denna lnst åstadkommes. Brännvinsbränningen har, särdeles under de sista deeennieriie, utgjort ett godkändt föremål för den allmänna spekulationen; hvar och en bär velat ockra på det allmänna eländet, och Jordbruket sjelf, misskännande sin egen fördel,’ hai lånat sig. till den förnämsta befordrare!! af sina idkare^ förderf.
Dä tänkesättet hos folkets representanter är enigt i en fråga sådan som denna, hvilken icke angår några gränseförhflllanden mellan Statsmakterna, tilan endast tillhör privatratten, och då den föreslagna utvidgningen i dispositionsrätten af egendom i allt fall vittnar om så mycken varsamhet vid reformens företagande; så synes det med skäl böra väntas, att folkombudens tanka äfven hade anspråk att göra sig gällande hos Regeringen. Jag finner häruti en anledn. att föreslå, det R. St., efter Lag-Ulsk:s hörande, ånyo för sin del besluta och bos K. M. begära sanction på de förändringar i omförmäldta lagrum, som finnas upptagna i R. St:s und. skrifvelse af den 16 Febr. 1835, utgörande J\T:o 266 i den tryckta samlingen, samt att dervid må bifogas de skäl, som i samma skrifvelse finnas åberopade. Hr Hjerta yttrade, att lian ej nu längre ville uppehålla R. o. vkd. utan skulle fortfara en annan gång. Alla dessa i5 motioner begärdes på bordet. Frih. Boye, Ludv.: Vid de flera motioner, som nu blifvit upplästa, begär jag, icke vid alla, men vid tvä af dem, att få lemna några upplysningar, för hvilka jag anhåller 0111 remiss. Det är sannt, att Ständerne vid 2 eller J riksdagar hos Konungen anhållit om afskaffande af Lagm.- rätterna. Det är lika sannt, att, efter gjord föredragning af dessa Ständernas und. hemställanden, Konungen afslagit desamma. Men örn motionären haft den godheten alt meddela R. o. Ad. sjelfva de skäl, som legat till grund för Konungens afslag; så hade också Ståndet varit i tillfälle alt sjelf dönima om den jemförelse af skälen för och emot, som här summariskt framställts, — om den, säger jag, varit rättvis eller icke.
Fän, anfört, att Fandshöfdingent derstädes Voré så mycket mer i behöf äf ett s«h Stcits-Utskottets Bettiniandin) dant, som lägenhet icke gifves för honom att i Umeå få hyra nödige Boningsoch Embetsrum. Ett tillfälle skall nu erbjuda sig att för 10,000 JR:dr kunna inköpa en straxt utanför Staden belägen vacker och rymlig Gård, bestående af flere Byggnader som blefve tillräclcelige både för Eandshöfdingen och till Embetsrum; Och då detta tillfälle borde begagnaa så vidt någon utväg funnes till de härtill erforderlige medlen, hälst kostnaden till anskaffning eller uppbyggande af ett annat EanJshöfdinge-Residence, otvifvelaktigt blefve vida större ; så hemställer Herr Doctorn, att, i afseende på de sålunda i detta Eän förekommande serskildte omständigheterne, närmare måtte tillses, huruvida ej detta angelägne behof k^unde j>å ett eller annat sätt afhjelpas. Stats-Utskottet, som nogsamt ansett det va« ra i sin ordning, att i alla Län der X.andshöfdiDge Besidenserne antingen är o st förfallne att de ej kunna bebos eller ock sådane saknas, bristen måtte varda afhjelpt, på sätt Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, har dock i anseende till Statens knappa tillgångar funnit sig ej kunna tillstyrka medels beviljande härtill; Och Utskottet kan icke eller nu föreslå, att någre medel, som skulle öka Stats-Utgifterne, måga bestås till de ifrågavarande reparationsoch inköpssumrnor för Vesterås Slott och LandshöfdingeBesidencehus i Umeå; Men Utskottet har likväl icke kunnat underlåta att fästa uppmärksamhet å de förhållanden, sorn serskildt härvid förekomma, att nemligen Vesterås Slott, såsom Friherre Drufva anfört, nu skulle kunna med Stats-ZJtskottets Betäniandenl *36& en mindre betydlig Summa iståndsättas, och.
Och ofärgade” åsättes, per skålpund, 50 öre, ”blekta eller färgade'1'1 dito dito 90 öté, ”tryckta eller pressade'1'1 dito dito 1 R:dr att likaledes förblifva gällande intill 1)örjan af år 1860, hvarefter sistnämnde väfnader komma att draga de af Utskottet föreslagna tullsatser, hvarjemte tull-afgiften för Väfnader, ylle-, af ull alténa eller blandade till större eller mindre del med bomull, lin elter ändra ämnen ultim silke: ”ändra slag’1’’ höjdes från 1 R:dr 25 öre till 1 R:dr 50 öre per skålpund; och bestämdes, i sammanhang härmed, tullsatsen för Bädd, sidentill 7 R:dr 50 Öre och för Band, halfsidéhlill 3 R:dr 75 öre per skålpund, hvilka hfgifter döck skulle fortfara endäét till 1860 åhs böljan, då d'eh förra tullsatsen kommer att nedsättas till 6 R:dr och dén sednäre till 3 R:d‘r eller Ilka belopp sorn Utsköttet föreslagit; 8:o. I afseende på de artlklär, Höhl särskildt linnäs upptagna å sidd. 46— 53, bifölls hvad Utskottet tillstyrkt, utom att tull-afgiften för Snörmakeri-äYbéten, säéoih fransar, galoner, gramaher, äiguillelter, snoddar, snören m. fl. ej specificerade: "af héloch halfsiden'1'1 höjdes till 7 R:dr 50 öré samt fö'r "andra slag” till 2 R-.cfr per Skålpund, kommande dessa tull-bestämmelser att gälla intill början af år 1860, hvarefter tull-afgifterna böra utgå i enlighet med hvad Utskottet för ifrågavarande artikel föreslagit; och beslöt Ståndet, att efter artikeln Instrumenter, Fältskärs-, Mathemaliska, optiska, etc. skulle införas en så lydande anmärkning: lnstrumenter, Mathematiska, optiska och fysiska för pharmaccutiska eller vetenskapliga behof må, sedan beskaffenheten och avantilelen blifvit hos Sundhets-kollegium, Vetenskaps-akademien < Iler vederbörande Unlversiiels-fåkvltet uppgifna och godkända, af Apothekare och Vclenskaps-idkare införas Fritt; v 9:o.
Sänk ningen af Hänsjön i Fryksände socken af Wermlands län, hvilket sjösänkningsarbele, enligt kontraktet, bordt fullbordas inom den 1 Oktober 1856, men med hvars fullbordande Kongl. Maj:t, den 8 Augusti samma år, beviljat anstånd till den 1 Oktober 1861; Utdikning al sju myrer inom Jerna socken af Stora Kopparbergs län, hvilket företag, enligt kontraktet, likaledes bordt fullbordas inom den 1 Oktober 1855, men med hvars afsyning anstånd den 12 Juni 1856 beviljats till den 15 Augusti sistnämnde år. Sänkningen af Gärsjön inom Öster Fernebo socken af Gefleborgs län, hvilket arbete också, enligt kontraktet, bordt vara fullbordadt inom den 1 Oktober 1855, men hvarmed anstånd den 22 September berörde år blifvit af Kongl. Majit beviljadt till den 1 Oktober 1856. De för Utskottet tillgängliga handlingar innefatta visserligen endast i några fall erforderliga upplysningar för bedömandet af de omständigheter, hvilka förorsakat den uppgifna tidsutdräglen med omlörmälda arbetens afslutpnde; men efter hvad allmänt kändt är, förekomma under arbelsföretags utförande ganska ofta oförutsedda händelser eller andra omständigheter samt naturhinder, hvilka försvåra och motverka möjligheten af arbetenas fulländande inom den vid deras påbörjande beräknade tid. Detta af erfarenheten bekräftade förhållande torde sannolikt i de flesta fall hafva utgjort en tillfyllestgörande anledning lill sökandet och beviljandet af de anstånd med åtskilliga af det allmänna understödda företags slutliga fullbordande, derå Revisorerna fästat Rikets Ständ ers uppmärksamhet.
Förordning i ämnet nu icke vidare kunna komma i fråga. Så vidt åter den af Herr Prosten Sandberg väckte motionen kan anses åsyfta ett tillägg lill 19 Cap. Ärfda-Balken, så finna Utskotten den i 4 §• nämnde Cap. gifne föreskrift vara tillräckligen vidsträckt, för att kunna äfven i det af Herr Prosten anförde fall åberopas och tillämpas. Utskotten hemställa således, alt de af Proslarne Sandberg och Källgren väckte motioner måtte få förfalla. Stockholm den i5 Februari 1841. 20 Lagsamt Allm. Besv. och Ekon—Utsk. Betänkandej N.o 4°- N:o 4o. Ank. till Exp. Utsk. den 23 Febr., kl. 7 e. m. Betänkande, i anledning af 'väckt motion rörande förändring af i4 Cap. 96 §. i Krigs-artiklarrie, angående fördelning af böter. Hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln har Herr Friherre Cederström Andersj uti ingifven motion, med anledning af stadgandet i 14 Cap. 96 §. af Kongl. l\laj:ts Krigsartiklar den 3i Mars 1798, att "de böter, hvilka ”någon enligt detta Cap. eller Rättegångs-Balken i allmänna lagen ådömd ”varder, gånge till tveskiftes, i Krigs-Rätt emellan Auditören och Väbeln ”eller Actor, samt i Öfverdomstol emellan Krigs-Juslitiarien eller Öfver"Auditören och Krigs-Fiscalen,” anfört, att det på hvarje tilltalad naturligtvis skall verka ett obehagligt intryck, att den person, hvilken hufvudsakligen dömer honom, skall hafva så stor andel i böterna, att man ej eller af en dylik person kunde vänta så stor opartiskhet, som en oväldig och ointeresserad domare bör ega, samt att exempel icke lärer saknas, att under åberopande af enahanda lagrum Krigs-domstolarne för samma förseelser ådöma mångdubbelt större böter, än Allmänna Domstolarne, der Domaren efter 32 Cap. 2 §.
Jag föreställer mig, huru gärna de lyssnat på berättelserna från » det gamla sagoland » och de hafva längtat att se och lära känna det. Då sedan prinsessan Ingeborg kom till Sverige, var det ej främmande för henne — det var ju hennes moders hemland, det land, där berättelserna om hennes folklige morfader ännu lefde på folkets läppar, och där man väl mindes Sessan från forna dagar. Det nya hemlandet är för henne icke nytt, det är en gammal vän från barndomsår, som vinkat henne till sig från andra sidan af Sundets blåa vatten. Vi foro från Charlottenlund med järnväg till Köpenhamu och därifrån tillbaka till våra hem. Vi hade slutat vår vandring på främmande jord och funnit landet skönt och vänligt och kommo öfverens om att en annan gång se mera af detta nya land. som var så lätt att nå och haft så mycket att bjuda oss af forntid och nutid, af skönnatur och storslagen konst. * I Stockholm. Små utställningsfunderingar och litet annat smått och godt. För Idun af Lovisa Petterkvist. K Bref XI. og är det bedröfligt att vi Norrländskor här på Utställningen ska vara så på efterkälken i fråga o m handslöjd 1 Det är riktigt tråkigt gå där uppe i Nordiska museet och se hur alla andra landskap bjuder på de skönaste mattor, sniderier, dukar, bonader, ja på allt vackert som finns, medan däremot vi! Ja, hade vi inte, skam till sagandes, lapparnas lilla utställning, som drar litet folk, så fick vi väl inte ens se röken af en besökare —! Ett och annat praktnummer ha vi väl, men i allmänhet äro vi på efterkälken! Jag ska ta reda på orsaken, när jag kommer hem. Dummare 2iÖ än annat folk är vi inte och inte fattigare heller! Bra träsniderier, sparkstöttingar och skidor ställer vi ut — men det är j u karl-arbete, d e t! Det är för öfrigt grufligt roligt gå däruppe på museet, ändå roligare än att gå i Industrihallen, ty här känner åtminstone ett fruntimmer sig litet mera hemmastadt. Plats finns och enhet finns, och ehuru norrländskt klen i mina handarbetsstycken (det märker jag nu), så njuter jag ändå ofantligt af att få se prof på andras så högt uppdrifna skicklighet.
Maj:t och kronan i flera afseenden erforderliga utrymmet å lilla Otterhälleberget således blefve disponibelt för de ändamål, hvartill detsamma kunde finnas af behofvet påkalladt; att Götheborgs Magistrat i anledning häraf, efter Drätselkommissionens och Borgerskapets Äldstes hörande, uti underdånigt utlåtande af den 10 Mars 1848, med vidblifvande af förut gjordt anbud om gymnastikbodens förflyttning till Otterhälleberget emot rättighet att uppbära den bestämda reparationskostnaden 302 Ildr 4 sk., erbjudit sig att till staten återlemna lästningsmurarne kring lilla Otterhälleberget och besittningsrätten till marken derstädes, med undantag likväl af de hvälfda lägenheterna i fästningsmuren och från berget afvttrade 2,603 qvadratalnar, emot öfverlåtande till staden af ej blott den mark, Kongl. Krigskollegium föreslagit än ock de 2:ne norr om Masthamnen belägne med Litt. II betecknade platser, hvilka den 2 Juli 1839 blifvit till staden upplåtne tills vidare, och hvarå blifvit uppförde 3:ne materialbodar, hvilka, såsom dåmera förfallne, måste ånyo uppföras, derest staden till dessa 2:ne platser erhölle fri dispositionsrätt: att direktionen öfver Götheborgs hamnoch elf-arbeten, uti underdånigt utlåtande af den 3 Maj 1848, afstyrkt nådigt bifall till Magistratens nyss berörde anhållan, emedan platsen emellan stora Bom-bastionen och S:t Eriks bastion vore behöflig för anläggande af en så kallad slippeller upphalningsbädd för re - Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 105. 5 paration af fartyg; att Kongl. Maj:ls Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus län, uti underdånigt utlåtande den 20 Juni 1848, under uppgift att det af staden erbjudna vederlag utgjorde en större areal än hela den jordrymd, som vore i fråga att till staden upplåtas, tillstyrkt nådigt bifall till Magistratens, under den 10 förutgångne
Uti det uppgifna antalet utelöpande partial-obligationer äro likväl inberäknade 9 st., som Riksgälds-Contoiret, före år 1815, genom sin Commissionär infriat, men ännu icke återbekommit. Sedan Rikets Ständer, uppå Kongl. Maj:ts derom aflåtna Nådiga Proposition, vid 1812 års Riksdag, bes.lutit afskrifva två tredjedelar af Svenska statens då egande capital -skulder i Holland, Brabant och Genua, samt alla å dessa skulder upplupna obitdda räntor, så åtog Sig Kongl. Maj:t, vid derpåföljde eller 1815 åis Riksdag, att med den för ön Guadeloupe influtna lösen af 24,000,000 Francs liqvidera all Rikets utländska gäld. För verkställigheten af denna liqvid, i afseende på skulderne i Holland, hvilka, föreden år 1812 Bih. till R St. Prot 1S40. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 21 Haft. 2 600,000. 100,000. 10 Stats-UIskoltets Vt/älandej N.o 3ij. beslutade afskrifning, uppgingo till ett capilal-belopp af 4,235,000 R:dr Courant, afslöts i December månad 1815, å Kongl, Maj:ts vägnar, en convention härom med ett befullmägtigadt ombud för ”ett ganska betydligt antal” egare af de till ofvanomförmälde lån hörande partial-obligationer.
Sedan Ofverintendents-embetet erhållit nådig befallning att inkomma med underdånigt utlåtande, dels angående den för Teknologiska Institutet föreslagna nya byggnad, dels angående möjligheten att för densamma erhålla passande tomt, och dels angående lämpligaste sättet att använda det till nämnda Instituts disposition nu upplåtna hus, derest det framdeles blefve för sitt nuvarande ändamål obehöfligt, hade Ofverintendents-embetet, hvad angick de uppgjorda ritningarna och kostnadsförslaget, i underdånighet anfört, att, då planerna blifvit uppgjorda i enlighet med Styrelsens för Institutet, på närmare kännedom om de särskilda behofven grundade program, Ofverintendents-embetet ansåge sig mot lämpligheten af desamma icke böra framställa någon anmärkning, men att Embetet dels i afseende å facaden för byggnaden trott, att vid uppförandet af en så dyrbar allmän byggnad, som den, hvarom här vore fråga, åt densamma borde gifvas ett mera monumentalt utseende, för hvilket ändamål ock någon tillökning i kostnaden borde ega rum, ehuru denna tillökning, likasom kostnaden för grundläggning m. m. omöjligen kunde med någon säkerhet bestämmas utan kännedom af byggnadsplatsen, dels funnit åtskilliga i kostnadsförslaget förekommande poster böra med vissa uppgifna belopp tillökas, så att, med inberäkning af 14,787 It:dr 16 sk. B:ko för erhållande af en värdigare farad, hela den beräknade kostnadssumman skulle komma att ökas med 40,000 R:dr B:ko, och hela kostnaden alltså uppgå till 300,000 R:dr berörde mynt. Vidkommande åter möjligheten att för denna byggnad erhålla passande plats, hade Ofverintendents-embetet upplyst, att någon Kongl. Maj:t ooh Kronan tillhörig tomt, med alla de egenskaper Styrelsen angifvit såsom härtill erforderliga, icke funnes att tillgå, men att så väl inom Clara församlings nordvestra del, som inom Kungsholms församling, åtskilliga dels obebygda, dels mindre bebygda egendomar funnos, hvilka vöre väl passande för ifrågavarande ändamål, och borde kunna inom den af Styrelsen förslagsvis uppgifna summa af 40,000 R:dr B:ko för Institutets räkning förvärfvas.
Defensoratets hufvud-punkter ha varit inhabilitetsfrågan och den i sanning vidunderliga läran — som verkligen också nästan blef sittande defensorn i halsen — att den som skall afgöra, om man handlat till skada för riket, är den anklagade sjelf. Hvad inhabiliteten angår låter det sig naturligtvis teoretiskt säga en hel del om densamma; det bör blott ihågkommas att grundlagen nu en gång har inrättat riksrätt sålunda, att den icke på något upptänkligt sätt skulle kunna sammansättas så, att den icke blefve part i saken på ett eller annat vis, och detta har naturligtvis gjorts med fullt medvetande derför att rätten skullevara politisk domstol, men förhållandet är ordnadt så, att riksrätt — åtminstone sådan som denna — först sent kan inträda. Då högerpressen har begagnat inhabilitetspåståendet till underkännande af rätten, vill jag till karakterisering häraf meddela att den ena sidan af påståendet, nämligen att stortinget borde uppskjuta anklagelsen för att få domare valda, är enligt hvad be-visadt blifvit icke sann. På alla möjliga sätt har man sökt att upprätthålla den, men det lät. sig icke göra; siffrorna talade ett alltför enkelt och begripligt språk, de förra stortingsrepresentan-ternas ställning var alltför klår. Till slut teg högern med saken — inhabilitetspåståendet har likväl fortsatt sitt lif, liksom om ingenting händt. Vidare, att med den andra sidan af påståendet: att man icke hade rätt att besätta lagtinget med venstern, utan skulle besätta det procentvis af partierna, förhåller det sig så, - att om man skulle hafva gjort detta, hade fallet blifvit att majo-riteten, som utgör s / 4 af stortinget på 1 när, i riksrätten skulle fått Va * Minoriteten, som i stortinget utgör V4, skulle då i riksrätten fått a / 3 röster. Det låter otroligt, men är likväl sant: genom uteslutningsrätten och genom Höiesterets tillträde blifver förhållandet sådant, och att Höiesteret här är fullständigt lika förutbestämdt i sin dom, som lagtingets medlemmar, kan ingen ärlig menniska neka. Med andra ord, förhållandet är, att den i landet rådande känslan skall döma i en politisk sak, men att 0 * detta icke kan ske förr än den är synnerligen stark.