Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enhvar, som närmare känner Thorilds skrifter, inser lätt, huru mycket ett dylikt förslag skulle vara i hans smak. – Om Fransyska Philosophien tänkte Thorild sjelf i någon mån annorlunda, och framförallt om Fransyska Revolutionen; men han värderade i denna bok frisinnigheten, elden, och det kraftiga uttalandet af åtskilliga oförnekliga sanningar. – Underbart nog, hade Recensenten påstått; ”att vilja tillika vinna Folkets aktning och Konunga-gunst, är vilja något så omöjligt, som att Denna, säger han derföre i sitt försvar för Manderfeldt, – och sedan han sjelf emot Manderfeldt tagit Franska Revolutionen i försvar, – är ”vigtigare än alla verldens revolutioner. En revolution kan vara – blott ett stort bullrande vanvett; och denna tanken ”riks-hvälfning” bådar förståndet ingenting klokt eller godt. Men sanning visar oss den eviga ordningen, och är Guds rena lag. Och sanning kan icke finnas, utan genom ett fritt tänkande mot och med Herr Manderfeldt förtjenar derföre samma vördnad när han är emot, som när han är med mitt eget förstånd. Ty ingen dödlig har patent af Himmelens Gud på – att ensam hafva rätt; men för att finna detta rätta, har hvar dödlig en ren, en evig frihet sig gifven: att, med sin själs bästa kraft, tänka i Sanningens verld”. Leopolds bekanta uttryck om sig sjelf i förhållande till Kellgren. Härvid bör märkas, att Leopold (som då ännu skref sig Leopoldt) hade, oaktadt alla dessa skrifter utgåfvos anonyma, på sin första diatrib utsatt begynnelse-bokstäfverna af Thorilds namn. – Den af Leopold sjelf begångna cynismen på dess titelblad blef honom af Thorild rikligen gäldad. Han förklarade på andra sidan af sin motskrift: ”Eder – hade jag, i ro, visst lemnat åt eder egen ära, i ock på hvilken ni så ofta sjelf ... gjort det nödvändiga: om jag ej hade fruktat, att denna smuts af ert snille, kastad ut i det Allmänna med så pass qvickhet, möjligen kunde fastna på någons själ; och att han, förnedrad ned till Er, derigenom kunde förloras för fäderneslandet”.
Jag anhåller att R. o. Ad. jemväl måtte lemna sitt bifall till Ulsk:s Betänk. 3* 36 Den 1 Mars f. m. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Ehuru jag reserverat mig emot Ulsk:s Betänk., vill jag dock icke försöka att här göra min mening gällande, emedan jag på förhand tager för gifvet att sådant vore fruktlöst, utan jag lägger på deras ansvar, som förkastat hufvudsaken, nemi. Doctor Sandbergs motion, äfven skadan som kan npkomma deraf att Hr Dalmans ringare framställning tillika underkännes. Hr Gr. o. Landtm:s härefter till bifall å särskildta Utsk:s förevande utlåt, framstälda Propos. besvarades med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja hafva öfverröstal Nej. Föredrogs ånyo särskildta Utskrs d. 23 och 25 dennes på bordet lagda utlåt. JM 7, i ani. af väckt motion om belöning för upfinning af ett instrument, som utvisar mängden och gradtalet af tillverkadt bränvin. Gr. Lagerbjelke, Gust.: För min del är jag visserligen icke emot att Ulsk. må anställa försök med den machin, som här blifvit omtalad, äfvensom att R. St. måtte dertill anslå medel, men deremot skulle jag föreställa mig, att huru vigliga ämnen än blifvit till det serskilda Utsk:s handläggning öfverlålne, så har detta Etsk. dock icke fått sig updraget att inträda på Stats-reglerings gebietet och föreslå dit hörande frågor. För alt således bringa denna fråga i enlighet med formen, får jag föreslå alt R. o. Ad. med anledn. af ifrågavande utlåt, ville fatta följande beslut: Att R.
Att på en gång helt och hål Bihang till R. St. Prot. i83/f. 8 Sami. 2 iy:de Häftet. io Allm. Besvoch Oecon.-Ulsh. Betänkande IV.-o $3. let borttaga all sådan befordringsrätt vid Läroverken, skulle således vara att sätta deras bestånd i fura. Fruktansvärdt är, att derigenom äfven skulle borttagas den verksammaste uppmuntringen för största delen af unge skicklige män att vid Universiteten vinlägga sig om högre bildning och lärdom, der uppoffra kostnad och tid, för att vinna den filosofiska graden, enär inträdet i Prest-embetet vid 23 års ålder då blifver både för utkomsten och befordrings-utsigterne förmonligare. Utskottet önskade derföre, att, heldre än en alltför hastig och radical reform, välja en medelväg, hvarigenom ett billigt afseende fastades både på kyrkans och de vetenskapliga undervisnings-nnstalternes behof af insigtsfull och nitiske män och anser derföre lämpligt, att ordinarie Lärare vid nuvarande offentliga Lärdoms-skolorna tills vidare må för ett tjenstår få räkna ett och ett halft. Att den förhöjda tjenstårsberäkningen inom denna gräns måste stanna, tror Utskottet rättvisan och billigheten mot det vid församlingarne tjenstgörande Presterskapet ovilkorligen kräfva. De utom dessa Lärdoms-skolor liggande Läroverk och befattningar, hvilkas innehafvare hittills varit hugnade med mer än enkel årsberäkning, äro antingen af en mera enskild beskaffenhet, eller ega de ej den stora vigt för det allmänna, eller äfventyras icke deras bestånd, om de af äldre personer bestridas, eller är för vid dem anställde Lärare förhöjd årsberäkning icke egentligen af nöden. — Denna förmon bör ej heller tillerkännas Lärarne vid de Elementar-Skolor, som hädanefter inrättas, hvarunder äfven inbegripas de, som, ehuru beslutade, likväl ej äro med Lärare besatte, helst i annat fall inom de Stift, der nya Skolor tillkomma, man skulle öka deras antal, som njuta förhöjd tjenstårsberäkning.
Den under Stadens Borgmästares Administration varande Godiiska Pensions-Fonden, med ett oförändradt stående Capital af 6,111 R;dr 5 sk. 4 rst., har årligen af upplupne Räntan meddelat understöd åt 8 å 9 pensionärer, förutan af öfverskotts-raedel särskilt beviljade gåfvor till ett lika antal. XXXIII. En under Brand vakt s-Cassa;-Administrationen ställd Pensionsoch Understöds-Fond, hvilken från början blifvit samlad medelst årliga, utaf Brandvats-Compagniets Underbefäl och Gemenskap gjorda, men sedermera upphörda tillskott, hade vid i83a års slut ett i följd af ökade utbetalningar och årligen uppkommen Cassabrist lill 2,493 R:dr 6 sk. 9 rst. förminskadt Capital. Cassans årliga inkomst utgjorde 125 R:dr, och utgiften i pensioner till 5 underhållstagare 3o R:dr, samt i begrafningshjelp ii5 R:dr. XXXIV. Under Stadens Drätsel-Comission lydande Betjening och Arbetsfolk, nemligen Jernbärare, Tackjernsbärare, Sillpackare, Saltoch Spannemåls-mätare, Parmmätare samt Yågkarlarne vid Östra och Södra Yictualievågarna, ega hvar för sig Sjukeller Begrafnings-cassa, samt Tackjernsbärarne derjemte en Pensions-cassa; utgörande beloppet af dessa Cassors Capital och tillgångar tillsammans circa 9,845 R:dr. Såsom understödstagare år i832 från Jernbärarelagets Sjukoch Begrafnings-Cassa äro uppgifna 69 personer. XXXV. Af Postmedlen utgående pensioner till aflidne Postbetjentes Enkor och Barn hafva ifrån och med år 1828 för 4 Pensionärer härstädes utgjort tillsammans 2,591 R:dr 32 sk. XXXVI.
Riksens Ständer framhärda rc. Uppläst hs§ Ridd. och Adeln den rs Au§. » » Prest-Etändct den 15 - Borgare-Ständet d. 15 0 » - » Bonde-Ständet d. 15 » s Stocmägtigste Allernadigste Lonung! ^enom wäckte Motioner har under Riksens Ständers öfwerläggning kommit, huruwida de för transporten och wärdén af Fängar, widtagne Författningar kunde förbättras, till lättnad och ersättning för dem, svin af Kängtran-porten hqfwa mödan och an - 2654 Den if Augusti. answaret samt tik! afböjande af den allmänna osa, kerhet, som af brottslingars undankommande blcswe en följd, Riksens Ständer som finna lcgan för Fäng, skjutsen genom Eder KonglMajus Nådiga Circu, lair af dea n Juli,' 1829 wara i likhet med annan Krono, skjuts förhöjd till 8 tzper milen, fa i afseende hara endast i underdånighet anballa, att berörde Nådiga Förordnande ina genom Allman Kungörelse i Riket komina till Allmänhetens närmare kännedom. Detzutom, hwad angar besörjande af Fangars ward under ransakningsliden m. m. hafwa Riksens Ständer ansett lämpeligast hos Eder Kongl. Maj:t underdänigst anhalla om Dest Nådiga Be, fällning till Landshöfdingarne, att, der det icke re, dan stedt, söka sörina Hemmans.innehafware antingen Länseller Häradswis öswcrenskomma om sammanstött af medel och nödiga anstalters widta. gande dertill pä satt/ som etter Jnwänarnes höran, de i hwarje Ort, finnes lämpeligast till särstilta omständigheter och det beswär af Fangföringcn hwarje Ort widkännes.
Ständer för öfrigt kunde komma att fatta i anledning af Kongl. Majits under den 28 sistlidne November allålna Nådiga Proposition, angående större jernvägs-anläggningars utförande, varder att tillgå vid de af bemälle Chef föreslagna terminer, på det afbrott i delta års arbeten ä vestra och södra stambanorna mätte förekommas. Beträffande de arbeten, som enligt åberopade, af Kongl. Majit fastställda, arbetsplan skola under loppet af innevarande år utföras, har Utskottet dels af det högstberörda nådiga skrifvelse bifogade utdrag af Stals-Bådets protokoll för samma dag och dels af Utskottet särskildt meddelade upplysningar dessutom inhemtat, att arbetena å vestra stambanan böra så fortgå, att denna bana före årets slut kan för trafiken öppnas från-Göteborg till Wårgårda, vid hvilket sednare ställe, beläget 6j mil från nämnde stad, banan möter en större landsväg från Skaraborgs län samt norra orterna; hvarjemte terrasseringar och andra arbeten jjöra fullbordas på en sträcka af 3 mil och sålunda öfver nämnde läns gräns, samt större och mindre delar af vägsträckningen till Göta kanal bearbetas; och att södra stambanan bör fullbordas och öppnas för trafiken från Lund till Håstad, beläget på ett afstånd af ^ mil från Lund, eller ‘2.\ mil från Malmö, samt alt arbeten skola företagas på en sträcka af 3 mil mellan Håstad och Sjunnerup inom norra delen af Malmöhus län. Genom bifallandet af Stats-Utskottels, i medlet af nästlidne December månad afgifna, Memorial Nio 17, hafva Rikets Ständer, i afräkning å de särskilda anslag, som under denna Riksdag kunna förStatens jernvägs-byggnader varda beviljade, anvisat en sedermera från Riksgälds-kontoret utbetald summa af 500,000 Ridr Runt till Kongl. Majits Nådiga disposition och fördelning för fortsättningen och fullföljandet af arbetena å vestra och södra stambanorna enligt de för dem fastställda riktningar, nemligen för den förra banan, genom Skaraborgs län, emot Göta kanal, och för den sednare, genom Malmöhus län, emot Finja-sjön.
Hvad nu vidare angar motiverna, sådana jag, oafsedd nyss anförda reservations-anmälan, antager att de efter deras rätta ordaförstånd böra tolkas, lärer väl, med afseende på de begge första, den omständigheten, att Stats-Råds-ledamöternas åtgärder under någon tid före den, då anmärkta rädgifvare-ätgärd blifvit vidtagen, redan äro granskade och bedömda, icke kunna vara giltigt hinder lör granskning och bedömande af den sedermera vidtagna och anmärkta rädgifvare-åtgärden. Detta synes ock Utskottet^ hafva sjelf funnit, då det ingått i granskning och bedömande af den meranämnda åtgärden så tillvida, att det förklarat, att ä densamma, betraktad ensam för sig, icke kan grundas ett omdöme, huruvida Statsråds-ledamöterna icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta. Det motiv, som bestämt Utskottets åsigt, att det bort, utan att ingå i närmare bedömande af sjelfva saken, hemställa, att framställningen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, måste således, huru otroligt det än kan synas, vara det tredje af de anförda, eller det, att rådgifvare-åtgärden, ensam för sig betraktad, icke har den beskaffenhet, att å densamma kan grundas ett omdöme om Rikets sannskyldiga nytta blifvit iakttagen, hvilket Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 54. 3 dock förutsätter möjligheten, att den betraktad i sammanhang med annat, kan erbjuda giltiga grunder för ett sådant omdöme, tillföljd hvaraf detta Utskottets utlåtande, äfven om det nu blifver af Riksens Ständer gilladt, icke kan tilläggas kraften af ett afgörande omdöme öfver rådgifvare-åtgärden, så vidt. den kan tagas i betraktande i sammanhang med annat, som under en blifvande granskning af StatsRåds-protokollerna för tiden efter början af denna riksdag kan förekomma.
Det var saftkräm med grädde och smörtårtor, och af den rätten var det nog många, som togo sina tre tallriksfyllor och slickade af skeden likafullt. Erik Jons miste nästan aptiten själf af allt detta ätande, och han började nästan ångra sin spendersamhet. Det kändes rent af, som om de bitit stora stycken ur hans eget kött. Inte kunde på det här viset någon eftermat bli heller och se det hade han då räknat på att togs det till regelt, så skulle, ne bli’ mängda’ kvar också. Pastorn reste sig nu tackade Gud och kyrkvärden för en god välfägnad och bad sedan, att värdfolket samt och synnerligen inte skulle misstycka hans och pastorskans hastiga uppbrott: de hade en son, som dagen därpå skulle till stadsskolan och som därför måste rustas i ordning. »Hilijo, nu jär ä som lustigheta ska’ te’ å begynn’» hördes en röst i förstugan, och en pojktok, som visst snokat rätt på brännvinsflaskan, körde klacken i väggen, så att pappen sprack. »Håll trutamente, din vettvilling!» och den glade fick en knuff i ryggen, så att han for som en kornsäck rakt in genom köksdörren, och därinne stannade han med ena armen i renvattenämbaret och den andra om benen på ladugårds’Lotta, som blef så hufvudvill, att hon satte både sig sjelf och paltfatet, hon åt ur, direkt i golfvet. Moster Kristina måste nästan skratta åt eländet men lofvade pojken att höll’en sej int’ i skinne’ och där’n sku’ var, så blef det då int’ nån traktering mer, hva’ honom angick. Hon hade just ingen tid att bråka vidare med honom, ty nu sedan bordet var afdukadt skulle kaffet fram igen. Erik Jons mor kom sig till att oförmärkt hviska åt henne en påminnelse om saffranskringlorna, som hon var i färd med att lägga upp. Det va’ allt säkrast att räkna dem, för si blef de godt om dem, va’ de nog somliga, som nappade åt sej två.
Om R. o. Ad. ville förklara endast, att indragningsmagten borde afskaffas, men icke att tryckfrtsmålens behandling skulle återställas till de allmänna domstolarna, så skulle Ståndet blott gifva ett vidsträcktare utrymme åt sjelfsvåldet och okynnet. Huru riktigt det är alt ej åtskilja 2:ne hvarannan motvägande stad-, ganden i grundlagarna vill jag med ett exempel upplysa. Om Constit.Utsk. t. ex. inkomme med ett förslag, ätt Ständerna hädanefter måtte med Konungep dpla den ceconomiska lagstiftningen, men dervid fästade såsom vilkor, att Ständerna skulle dela med sig af sin beskattningsrätt, och om då Ständerna väl funné det vara godt att fida den ceco - Den ia Februari f. 111. jjomiska lagstiftningen med Konungen, men deremot ej ville antaga det dermed förknippade vilkoret att lata honom deltaga i beskattningsrätten, utan förklarade, att de ville åtskilja frågorna, emedan de ej med hvarannan sammanhängde, lärer val hvar och en finna, att den förutsättning, hvarunder förslaget tillkommit, ej blifvit uppfylld. Jag frågar då, om icke Gonstit.Utsk. hade rätt att saga: vi hafva icke gjort något sådant söndradt förslag, och det ena, skiljdt från det andra, är altså nytt. Likaså säger Utsk. nu: vi kunna icke medgifva indragningsmagtens afskaffande, med mindre allm. domstolarnas behandling af tryckfr:smål återställas. Hvad har nian då att klaga öfver? Jag vill nu icke ingå i frågan om sjelfva indragningsmagtens verkningar och det hinder, den förmenas utgöra emot goda tidningars uppkomst. Jag anhåller blott att få i Ståndets minne återkalla en talares uttryck, hvilken låtit hänföra sig att säga: att som indragningsrnagten tillkommit genom revolution, så vore det icke oriktigt att afskaffa den genom samma medel. Men på sådan grund borde hela 1809 års regeringsform äfven afskaffas, emedan den tillkom genom revolution. Man har sagt, att ConslitUtsk. endast tillkomme att väqka frågor.
Jo, man hade dä ingen annan utväg, för att icke nödgas öka den direkta bevilln:n eller synliga beskattningen på debetssedlarne, än att taga sin tillflykt lill bränvinsskatlen, och sedan den icke räcker lill, kommer man till samma utvägar, som måst vidtagas i andra länder, att lägga högre tull på salt, att öka tullarne på tobak och socker o. s. v., med ett ord sagdt, att göra Den 22 September f. m. 137 lifvet dyrare för den arbetande klassen. Då får den stora massan af folkek, om man också anser att national välmågan på det hela blifver ökad genom jernvägarne, icke anledn. att välsigna ett sådant 'företag, om det är gjort på det sätt, att det skulle ådraga dem fortfarande utgifter, i hvilka man icke kan inse någon lindring för framtiden. Man har här under föregide discussioner åberopat de stora fördelarne af statslån i andra länder. Vi se hvartill detta har ledt, t. ex. i Frankrike. 1 Frankrike har den lältsinnigheten att ständigt betacka ökade utgifter genom lån, en gång ledt till reduktion. Efter denna reduktion försöktes det på alla möjliga sätt att nedsätta dessa stora utgifter, som drabba del lägre folket, såsom saltskatten o. s. v. Den nuvaride Regenten i Frankrike har, efter hvad man vet, oaktadt allt hvad man eljest kan hafva att anmärka emot honom, haft för ögnaroärke att uppehålla sig genom att åstadkomma fördelar för de arbetande klasserna, men han har icke varit i stånd alt komma derhän, alt nedsätta dessa för det dagliga lifvet tryckande afgifter. Då vårt land nu är så lyckligt, att icke ännu hafva behöft löpa in på denna bana af taxor, som (rycka Engelska och Tyska nationerna, och hvilka de ådragit sig i fordna tider, så tror jag, att man nu bör akta sig för att etablera såsom principer sådané beslut, hvilka i min tanka ovilkorligen skulle leda till olyckor för landet. Jag tror icke derföre alt man bör förkäsla den åsigten, att Slaten skulle kunna blifva egare af banorna, emedan det är en theoreliskt fullkomligt riktig tanka, men man har icke behof alt framställa detta såsom princip ifrån början.
Enär, enligt hvad Revisorerne anmält, någon egentlig Instruction, hvarefter Curatorerne för Kongl, och Hvitfeldtska Stipendie-fonden, vid förvaltningen af denna fond, hafva att sig rätta, icke finnes utfärdad; men vid frågor om lägenheters utarrendering, capitalers utlånande, med flera vigtiga angelägenheter, stadgande!), som bestämma vidsträcktheten af Curatorernes ansvar, synas, för fondens skyddande mot förluster, vara af behofvet påkallade, har Utskottet funnit sig, i öfverensstämmelse med Revisorernes härom väckte förslag, böra tillstyrka, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Instruction för Stipendie-inrältningens Styrelse och Reglemente för utlåning af Inrättningens medel, till hvilka författningar Curatorerne, efter hvad deras utlåtande upplyser, fått sig anbefaldt att afgifva underdånigt förslag, måtte, så snart sig göra låter, varda upprättade och till efterlefnad påbjudne. Bih. till R. St. Kyrkorna inom Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län. § 101. (^1841 års Rev. Ber. pag. 200. 1843 ars Rev. Ber. pag. 318.) Af Revisions-Berättelserna inhemtas, att räkenskaperne för samtlige Landtkyrkor inom Skåne, Halland, Blekinge och Bolins Län blifvit af så väl 1841 års som 1843 års Revisorer granskade: hvaremot bland Stadskyrkornas uti berörde provincer räkenskaper år 1841 endast de för Carlskrona kyrka, och år 1843 ingen synes hafva undergått revision. Anledningen till den nu verkställde granskningen af ifrågavarande kyrko-räkenskaper, hvilken granskning vid föregående Stats-revisioner icke egt rum, lärer tvifvelsutan böra sökas i den omständighet, att kyrkorne inom ofvannämnde fyra landskap, i följd af den desamma tillagde betydliga tionde, från Statens sida åtnjuta större anslag, än som tillkomma kyrkorna uti öfriga delar i Riket.
En sådan åsigt om Riddarh.Direktionens både rättighet oell pligt att pröfva, huruvida någon mera väsendtlig afvikelse från originalstamtaflorne finge ega rum, synes äfven hafva fått inrymme hos ätfartafloruas utgifvare, enär han före aflemnandet till tryckning af manuskriptet till stamtaflorne öfver adliga ätterne Lilje - Ri d da rhu s-U t sko ttet s Utlåtande N:o 20. 3 höök N:o 1 till Fårdala och N:o 66 till Gällared, i sistl. Juni månad hos RiddarhusDirektionen gjorde framställning derom, att adligs ätten Liljehöök af Fårdala N:o 1 borde anses utgången, »för hvilket påstående han likväl (enligt hans egna ord) fann öfverflödigt att anföra några bevis». Vid föredragning den 14 i nämnde månad af berörde skrift, beslöt Direktionen, dels att låta förständiga Herr Anrep »att vid »Ättartaflornas tryckning noggrannt följa desamma utan att deruti »sjelfmyndigt vidtaga någon förändring,» dels i öfrigt anmoda sin ledamot Grefve Adam Lewenhaupt, som har inseendet öfver Riddarhusets genealogier och deras komplettering sig anförtrodt, »att un»dersöka, huru med adliga ätterna Liljehöök sig förhåller och att »framdeles derom inför Direktionen göra anmälan.» om hvilket beslut Hr Anrep underrättades. Efter denna tid har någon anmälan af Hr Anrep i detta ämne hos Direktionen icke egt rum, äfvensom, i anseende till Grefve Lewenhaupts frånvaro, någon undersökning om det af Herr Anrep uppgifna förhållande hitintills icke skett.
Herr Laron och Landtmarskalkrn yttrade sig befara at afsriljandet af en sadan del ifrän (^onscirulionZ arbetet och öfwerläggning derom i plena skulle til sina följder snarare ästadkomma hinder i Utskottets arbete, än fortgäng i Riksens Ständers beslut. Friherre ^iLnnLrbsim, lUrs ^.u^ust, utbad sig fä andraga, at bet ingalunda kunde wara Utskottets ranka, at kasta nägon hemlighet öfwer sina göromäl; men trodde sig likwäl böra afstyrka bifall til Herr ösrg^nsoLni28 motion pä den grund, ar betraktande af nägra delar af et arbete mäste ästadkomma en helt annan etkect, än betraktande af saken i sitt hela. Af denna anledning ansäg Högloft. Ridderskåpet och Adeln sig icke kunna samtycka til htvad Herr UmAensci-Lbls t sitt iviemoillU föreslagit. Emottogs och infördes pa manligt sätten veputttion ifrän det högwördige Praste-Ständet, anförd af Biskopen öfwer Skara Stift och Lomnmnäeul-en af Kongl. Nordstjerne ' rclen Herr Doctor lkburc ^Veiäcmann. som förmälte, at Präste-Ständet äfmen för sin del godkändt lln8tlULtionen och Eden för Lmico Utskottet; at Ständet utwalt Ledamöter til samma Utskott, lil halfwa antalet mot Ridderskapets och Adelns; at Ståndet, i anledning af Hans Kongs Höghet Riksföreständarens i dag ankomne bref til Landtmarskalken och Talemännen, uti et lika beslut med RidderffapetS och Adelns instämt; Den 17 Maj. rS3 samt för öfrigt beflutit at för sin del Mlja i» Ledamöter lii Bewillnings-Utflottet.
Läns-cellfängelset i Linköninai 1 i Summa 133,002: Netto-inkomsten, fördelad på anlal dagsverken nied påräknad inkomst. 4. 4 5. 10 7. 8 7. 5 1. 7 5. 10 2. — 12. 11 12. 6. samtlige utspisade portioner. 2. 6 3. 8 4. 11 5. 11. 7. 2. 2. 11. — 137 — och sängklädes-persedlar för fångvårdens behof tillverkas, under de sednare åren jemväl stigit, hade någon direkt förhöjning i fångvårds-utgifterna likväl härigenom icke i någon väsendtlig mån förorsakats, af den anledning att ifrågavarande effekter levererats efter i stat bestämdt pris från vissa fångvårds-anstalter, hvilket dock för dessa medfört en mindre arbets-inkomst. § 5. Vidkommande de arbeten, hvartill de särskilda kompanierna af Krono-arbetskorpsen varit använde, äfvensom angående beskaffenheten af fångarnes sysselsättning vid straffoch arbets-fängelserna, få Revisorerne hänvisa till de uppgifter, som derom förekomma uti sednaste revisions-berättelse, enär någon hufvudsaklig förändring häruti icke under revisions-året icke inträffat. I hvad mån fångarnes sysselsättning verkat till minskning i Statens utgifter för deras underhåll, inhemtas af följande, från ofvannämnde berättelse hemtade, tabell, som utvisar ej allenast de i stat förslagsvis beräknade utgifter och inkomster, utan äfven de belopp, hvartill dessa verkligen uppgått, äfvensom netto-inkomsten, fördelad på hvarje med påräknad inkomst utgjordt dagsverke och på samtlige utspisade portioner. (Se bilagan Litt. O.) Häraf visar sig att, på sätt äfven under 1855 egde rum, inkomsten af fångarnes arbete varit lägst vid arbetsfängelserna i Götheborg och Warberg. Deremot har förhållandet vid Långholmens straffoch arbets-fängelse så väsendtligen förbättrats, att den under revisions-året derstädes influtna arbets-inkomst uppgår till nära dubbla beloppet af enahanda inkomst för år 1855. Fångvårdens hela inkomst af ifrågavarande arbeten har under revisions-året uppgått till icke obetydligt högre belopp än under de närmast föregående åren.