Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ä ena sidan hade nemligen räntetagarne fullkomlig rätt att, då deras fullmakter voro utfärdade innan ränteförenklingen, utfå sina räntor enligt den gamla författningen; och på samma gång hade äfven räntegifvarne rätt att, till följd af ränteförenklingen, ieke utgifva räntorna enligt det gamla sattet, så snart dessa räntor utgingo till sådana tjenstemän, hvilkas full - t) e n 18 Ju 11. 42? makter grundade sig på de nya förhållandena. Nu inträffade emellertid det invecklade förhållande att för vissa läroverk den indelta spanmålen icke är indelad för lön, utan för läroverket i sin helhet, och att den först efteråt fördelas på lönerna. A ena sidan kunde således de lärare, hvilkas fullmakter voro äldre än ränteförenklingeu, med allt skäl säga, att de icke gingo in derpå; men å andra sidan kunde deremot räntegifvarne med lika mycket skäl säga: »bland den spanmål, hvilken vi här betala till läroverket, ingår en betydlig del till löner åt lärare, som sedermera erhållit sina löner på nya sättet; och derföre vilja vi icke betala enligt annat än detta sätt.» Att nu medla så, att ingendera parten blef lidande, var naturligtvis omöjligt. Oonst.Utsk. har icke heller klandrat Regeringen, derföre att hon icke medgifvit räntegifvarne något annat, än hvad de hade skäligt anspråk på; och det var således ganska billigt att de genom beslutet ej blefvo lidande; men då jemväl räntetagarne hade anspråk på att icke genom detta beslut blifva lidande, borde man väl också hafva tänkt på dem, och det föreföll dem derföre naturligt, att man skulle skaffa sig medel till ersättning åt dem. Huru mycket riintetagarne förlorade på denna affär, kan på siffran uträknas: det kan nemi. visas, huru mycket en lärare skulle fått, derest hans lön utgått på gamla sättet, och skillnaden borde hafva blifvit honom ersatt. En föreg:de talare har visserligen yttrat, att detta hade gått an, men att medel fattades. Jag hemställer likväl, om icke Rådgifvarne hade bordt tillstyrka K. M. att an mäla saken hos R.
N:o 5 till Kongl. Maj.-ts Nåd. Prop. N.-o 1, om Statsverket 1862. närvarande mest omtyckta racer för statens räkning inköptes samt uppställdes hos enskilde landtbrukare, till hvilka de skulle öfverlåtas emot skyldighet att till staten, likaledes inom viss tid, återbetala inköpssumman, hvarefter schäferiet öfverginge till innebafvarens enskilda egendom; samt alt slaten skulle vidkännas alla med djurens anskaffning förenade kostnader och, intilldess full betalning för djuren blifvit erlagd, på enahanda sätt, som hittills, utöfva kontroll olver deras vård och skötsel. Staten skulle, efter Akademiens förmenande, härvid uppträda egentligen endast såsom förlagsman, samt återfinge inom de bestämda åren hela det för inköpet utlagda kapitalet; och de enskilde landtbrukare, som emottoge schäferier, bade sitt eget intresse på det närmaste förenadt med det allmännas, att schälerierne blefve väl och omsorgsfullt skötta samt förökade, enär detta vore schäferi-innehafvarnes enskilda vinst. Då staten genom den tillåtna amorteringen af inköpssumman erbölle densamma hel och hållen åter, blefve ock derigenom ett tillfälle att allt framgent tid efter annan inköpa och uppsätta nya schäferier, för alt till enskilda personer mot amortering på enahanda sätt öfverlåtas. Sålunda skulle, äfven med en mindre summa, samt ulan någon synnerlig uppoffring från Statens sida, lårskötseln kunna ansenligen främjas genom fortsatt spridning af lämpliga afvelsdjur.
Med afslag till nämnde punkt, men med bifall till Kongl. Mnj:ts Proposition, beslöt Ståndet, lör hamnbyggnaden vid staden Grenna, af Statens medel 75,000 R:dr, deraf hälften, såsom anslag, och hälften, såsom lån beräknas. Punkterna 15 lill och med 17. Biföllos. Med afslag lill denna punkt, men med bifall till Kongl. Maj.ts Proposition, beslöt Ståndet, för hamnbyggnad vid staden Åmål, af Statens medel en summa af 16000 R:dr, deraf hälften, såsom anslag, och hälften, såsom lån, beräknas. Bifölls. Punkten 20 Återremitterades. Punkterna 21 till och med 30 Biföllos. Antogs, med den förändring, att af bär anvisad summa, 26,000 I!:dr Runt, skall utgå en hälft, såsom anslag, ulan återbetalnings—skyldighetr, och en hälft som lån. Punkterna 32 till och med 37 Biföllos. Den, sidan 58, förekommande anmälan och Tabellen, sidan 62. Lades till handlingarne. Prot.-Utdrag den 30 Juni i860. Från Ilöglojl.
Jag* skulle tro, att detta sednare svårligen står att erhålla vid Universitetet. fdvad det förra åter angår, tror jag ej heller, att det kan förvärfvas till lika grad, då det är gifyit, att theoden handledd af practiken ger en tillförlitligare undervisning, än theoriep allena. Jag skulle således tro det vara allmänt erkändt, att KrigsA-eademiep varit gagnande genom spridan^ de af kunskaper uti Arméen. Jag hoppas, att min mening ej blifver missförstådd. Jag har ej velat saga, att de sorn der blifvit uppfostrade endast eller mest utmärkt sig, men de hafva der lagdt grunden, Utan hvilken säkra grund de ej i de högre grud enie kunna vara verksamme, £tt träd mäste planteras i djupan jord oni det skall blifva högväxt. Jag tror visserligen, att dep närvarande organisationen af KrigsAeademien kunde vara bättre, Mig synes undervis-^ ningen derstädes kunna inskränkas till de tvänne högre elasserne, då de lägre classerne ej sysselsättas med annat än hvad sorn låres i Skq^ jor. Min mening är derföre icke att frånrycka de värnlösa det understöd , som Staten hittills, lemnat dem. - Jag tror att den trösten bör lemnäs en får, som uppoffrar sig åt Statens tjenst, att veta vid sitt frånfälle, det Staten drager försorg om hans barn, för hvilka lian icke kunnat arbeta; men jag tror, att detta understöd kan med mindre kostnad för Staten och mera 92 Den o Martti^ gagn för barnen, användas till stipendier under den tid, som ynglingen annars använder att genomgå de lägre classerne. Om efter denna tid ynglingen ägde böjelse för militaira yrket, och dertill hade erforderliga egenskaper, borde det stå honom öppet att ingå uti Academien, men i annat fall borde ett understöd honom beviljas, svarande emot det, som lemnäs dem, hvilka genomgå de tvänne högre classerne.
Utskottet vill väl icke bestrida, att de nu sednast framlagda förslagen till utvidgning af bangården vid Clara sjö och tillökning af de för trafiken derstädes afsedda byggnader skulle fullständigare, än det af Friherre Ericson uppgjorda förslaget, komma att motsvara den förväntade stora rörelsens vid denna centralstation anspråk på utrymme och beqvämlighet, men då en i sitt yrke så erfaren man som Friherre Ericson, hvars förmåga att bedöma hithörande .förhållanden blifvit allmänt erkänd, ansett ett sådant förslag, som det af honom framlagda, vara för rörelsens behof tillfyllestgörande och derefter jemväl beräknat kostnaden, har Utskottet, med kännedom derom att Stockholms jernvägsstation, enligt hvad Trafikstyrelsens underdåniga berättelse för år 1864 (pag. 23) innehåller, både i afseende på antalet passagerare och mängden af afsändt gods hittills visat sig underlägsen stationerna såväl i Göteborg som i Malmö, samt, enär anledning icke förefinnes till det antagande, att detta förhållande Stats-Utskottets Utlåtande JYi 59. 9 förhållande i någon väsendtligare raan skall under den närmaste framtiden komma att förändras, trott sig desto hellre kunna förlita sig på de utaf Friherre Ericson framlagda förslagen och på tillräckligheten af det utaf honom för bangården vid Clara sjö beräknade utrymme, sorn denna bangård icke blir den enda inom Stockholms område, enär den nuvarande bangården på Södermalm kommer att bibehållas, samt äfven på andra ställen inom hufvudstaden, såsom t. ex. vid den nuvarande jernvägen, mindre stationer torde, i händelse af behof, kunna inrättas; hvarförutan godstrafiken, i enlighet med Friherre Ericsons ursprungliga förslag, lämpligen torde kunna förläggas till någon plats med större utrymme än det, som vid Clara sjö är möjligt att åstadkomma, äfven om bangården derstädes skulle erhålla deri utvidgning, som nu blifvit ifrågasatt. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, anser sig Utskottet icke kunna till Kongl. Majits ofvanberörda nådiga framställningar tillstyrka bifall.»
En liten stund derefter låg Kulten vid Grafvernas strand ... Grafverna – hvilka senare minnen har jag ej derifrån! Huru många typer har jag ej der samlat ... Och detta ensliga hemlighetsfulla lilla skär med sin fördjupning mellan klippväggarne, detta skär, som jag en dag vågade kalla ”Johannisskäret”... der låg det så mörkt, så kalt, så fattigt på den enda tisteln när – der låg det i famnen på vida hafvet. Mången gammal ”Elias” – lik skepparen på Kulten – och mången ”Carolus”, fin som Calle Kjellman, ha haft sitt hem på denna Grafvernas strand, der väl äfven en och annan ”Frifarare” ännu har hamn. Grafvernas ödslighet närmast hafvet väckte hos mig ett djupt och outplånligt intryck. Det var en hemskhet, som tjusade. Då jag satte foten i land på dessa flacka stränder, der sandhvirflarne yrade omkring liksom skummet nyss derutanföre och från hvilkas branta klippväggar jättestenar hängde, färdiga, såsom det tycktes, att nedramla öfver den, som vågade nalkas, var det mig alldeles som om jag inträdt på sjöns kyrkogård; och min fars meddelande angående fru Margareta Hvitfeldts vackra omsorg för de skeppsbrutnes uppflutna kroppar väckte hos mig en hög andakt. Jag gick med sakta steg: jag tyckte mig ideligen trampa på alla nationers sofvande söner och kunde knappt låta öfvertyga mig att icke hela Grafverna var en sådan kyrkogård. Äfven här bodde vi hos en dykerikommissarie, och händelsen ville att jag der skulle få se en skymt af den tidens dykerilagar. Ett utländskt fartyg – jag mins ej af hvad nation – hade under den rysliga stormen för några dagar sedan strandat på kusten, och dykeriets tjenstandar voro nu som bäst sysselsatta att återtaga allt hvad djupet velat draga till sig; men icke skulle mycket deraf komma till den stackars unge kaptenens och hans rederis gagn och nytta, utan till dykerikommissariatets å svenska kronans räkning. Den kapten, jag såg på grafverna, hade, innan hjelpen hann ankomma, redan sjelf bergat en mängd af det kringflytande godset.
Iran blifva blottställd, hvarigenom allmänna säkerheten än mera skulle rubbas och hvadan ej heller Hans Excellehce kunde förena sig med Xandshöfdingens tillstyrkan, att angifvaren sjelf i allmänhet skulle få med Ed sin angifvelse styrka. Hans Excellence Herr Grefve Rosenblad och Herr Stats - Badet Friherre Adlerbeth förenade sig till alla delar med hvad Högsta Domstolen tillstyrkt och hans Excellence Herr Grefven och Justitia Stats * Ministern nu anfort. Justitia - Ende t Blom, som äfvenväl deltagit i Högsta Domstolens öfver detta ämne afgifna yttrande., åberopade sig detsamma, hvilket genom Hans Excellences Justitia Stats - Ministerns nu gjorda muntliga anförande yttermera blifvit utycckladt. Härmed instämde Justitia: - Badet Marks von Wurtemberg. De ras. Excellencer Herrar, Grefve Adlercreutz, Friherre Fleming, Friherre Lagerbring och Grefve af Puke samt Herr Hof - Carjzlereri Fri - Den 19 Juni 747 Friherre af Wetterstedt ater biträdde JustitiaCanzleren Grefve Trolle Wachtmeister yttrade mening. Kongl, Majit täcktes i Nåder yttra,' att då det kraftigaste medel att för framtiden förekomma en med skäl befarad skogsbrist ofelbart funnes uti folkets egen omtanka och benägenhet att genom plantering bereda skogarnas återväxt, och Kongl. Majit, som med synnerligt Nådigt välbehag ansett den anstalt, hvilken invånarne uti Malmöhus Jhan, der denna brist redan stigit till sin höjd, i detta afseende vidtagit, derföre funne det Vara af vigt, att skydda ett så gagnelig! företag ifrån tillgrepp och förstörelse genom bestämmande af ett emot ändamålet svarande straff; så ville Kongl. Majit, med afseende på hvad sålunda blifvit anmäldt, uti afgående skrifvelse härå fästa .Riksens
I anseende härtill och då för den händelse,4 att Biskopsembetena indroges, berörde göromål måste af andra personer handhafvas, men de icke kunna medhinnas af Domprostarne, hvilka, utom det att de äro skyldige deltaga i Consistoriernes öfverläggningar och derstädes, under Biskoparnes frånvaro, föra ordet, endast äro att anse såsom Pastorer i Domkyi koförsamlingarne, i hvilken sistnämnde egenskap de ock till större delen åtnjuta sina löner; så anser jag Utskotten hafva bordt tillstyrka, att de väckta förslagen om Biskops-embetenas indragning måtte förfalla. Beträffande dernäst den föreslagna regleringen af Biskoparnes löneförrooner; så har Utskottens sammansatta Afdelning, i den ordning, 42 § Riksdags-Ordningen utstakar, begärt och sedermera erhållit uppgift från vederbörande Embetsverk å nämnde förmoner, hvilken uppgift, som är grundad hufvudsakligen på de från 1842 års Landsboks-räkenskaper inhemtade förhållanden, såsom bilaga åtföljer denna reservation”. Litt. A. Uppgift på de inkomster och förmoner, som åtfölja Biskops-Embetena i Riket; grundad hufvudsakligen på de från 1842 års Lands-Boks-Räkenskaper inhemtade förhållanden, och upprättad , i följd af Kongl. Maj.ts Nådiga Bref den 29 November 1844. Ärke-Biskopen i Upsala: Krono-Tio ide, som Herr Ärke-Biskopen sjelf uppgifvit och i Taxerings-Längden N:o 2, för Upsala Stad är uppfördi . Fiby Biskops-Boställe, Säteri, 3 Mantal, Mantal. KronoTiondeSpnnmäl.
Jag tror ej, att tiden är väl vald för denna indragning, just då Svenske handlande för första gången börja att mer och mer rikta uppmärksamheten ditåt. Sannt är, att en general-consu! der under flera år varit tillsatt, efter att icke hafva blifvit erkänd i Buenos Ayres, och derföre flyttade till Monte Video med betydlig aflöning, ehuru visserligen icke till mycken nytta för Svenska handeln; men anledn. är att förmoda, det han kommer aLt vara nyttig just derigenom, att han riktat köpmännens uppmärksamhet på de fördelar, som Svenske handlande kunde finna på stället; och jag tror mig känna, att flera fartyg, till följe af dessa upplysningar, gått dit från Götheborg. Af sådan anledn. tror jag icke, att lätta tiden är inne för denna indragning. För öfrigt skulle jag bedja få fästa Utskrs uppmärksamhet derpå, huruvida det icke skulle vara lämpligare att ställa alia våra consuler under Statsministern för utrikes Den u Mars c. m. ärendena, i stället för att de nu lyda under Commercecolltm. Skälet härtill är, att jag förmodar, att Svenska diplomatiens, likasom många andra länders, sedan den allmänna freden inträffat, hufvudsakliga göromål borde vara riktade att befrämja det lands handels-intresse, som de representera. Jag tror således, att consulernes ställande under Statsministern för utrikes ärendena icke vore olämpligt; och icke heller skulle jag tro, att man derigenom ålägger våra ministrar ett för dem främmande göromål, emedan jag håller före, att den hufvudsakliga delen af diplomatien bör vara att befrämja handelsintresset. Ytterligare skulle jag bedja Utsk. att förskaffa sig upplysningar, huru det förhåller sig med Svenska och Norrska consulad-afgifterna. Då torde Utsk. få erfara, att de Svenske handlanderne betala högre afgifter än de Norrska, och att den Norrska sjöfarten i allmänhet har större fördelar, än den Svenska. Jag tror deremot, att om det förslag, som Olvon Stahl afgifvit, skulle vinna Ständernes bifall, och consulerne komma att aflönas af handelsoch sjöfartsfonden, med den indragning, som tillika är föreslagen, skulle stor lättnad beredas för Svenska handeln, och att
En upplyst Ledamot af Ridderskapet och Adeln, må jag ock nämna honom, nu varande Lands-höfdingen, Friherre Jacob Ce derström, instämde vid denna • öfverläggning om nyttan af Sedelstockens Publicitet, och örtskade att Ridderskapets och Adelns Beslut så bomme att uttrycka den tankan, att vid en blifvande Riksdag våra Mfd-Ständer må erhålla förnyade skäl att betänka frågan, och tilläfventyrs si g deri förena. (Se Protocollens g:te Band. p. iffo,) Som ock flera värde Ledamöter då förklarade sig af samma öfvertygelse, vågar jag i jemnlikhet dermed, nu vördsammast anhålla att Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloft. Ridderskapet och Adeln åter täcktes upplifva och behjerta detta högst vigtiga Statistiska Mål, och å nyo deröfver inhämta nu varande Högloft. BancoUtskottets Betänkande, samt med sitt kraftiga förord hemställa ärendet till de högst respective Med-Ständernas fördomsfria öfvervägande. 6 iS Den 30 December Den Privilegierade Engelska Banquen , måste årligen till Parlamentet uppgifva Sedelstockens »belopp. Svenska Banquens Tysthets-Ed tjuder icke förtigandet af Sedelstockens storlek, utan blott, att för ingen något må upptäckas som kunde förorsaka Verket någon skada. Sorn jag trott mig kunna urskilja hvad som för både Banco-Verket och Riket vore nyttigt att bekant göra, så har jag blott förtegat det, som jag om Banquens förhållande ansett Riksskadeligt att yppa ; jäg har således alldrig uppgifvit den varande redbara Fondens verkliga belopp. Huru mycken hemlighet om Banquens sanna tillstånd må man ock förvänta vid de ofta ombytte Banco Revisorer och Banco-Deputerade af alla Stånd, vid våra täta Riksmöten ? Se vi icke j mångå Riksdags Memorial och i flera tryckta Skrifter Banco-Sedelstockens belopp nära uppgifven ?
Hvad slutligen beträffar: 6:te punkten, angående förändring och rediiction af hemmansräntorne, j:de punkten, om ett förändradt stadgande för framtiden rörande dispositionen af Kronans behdllne kappmål, den af Riksdagsfullmägtigen Samuel Jönsson från Öland framställde och i Betänkandet N:o 3p3, pag. i t, omnämnde anmärkning, samt a) Riksdagsfullmägtigen cinders Danielssons motion, om granskning af nu gällande skattläggningsmethoder, b') densammes motion, om förmedling å Kronoskattehemman, samt c) Riksdagsfullmägtigen Nils Insulins motion, om omröstning per capita vid markegångssältningar, (hvilka 3:ne motioner äro upptagne och besvarade uti Betänkandet N:o 2^3, pag. 27 Bih. iiU fl. St. IO Stats-Utskoltets Utlåtande N.-o /[58. och a8) hafva Ulskottets i dessa ämnen afgifne yttranden och tillstyrkanden blifvit gillade och antagne dels af samtlige och dels af trenne Riks-Stånd, eller Ridderskapet och Adeln, Borgaresamt Bonde-Stånden. Stockholm den 28 April 1835. Ankocu till Exp.-Utsk. den 29 April 1835. Utlåtande, i anledning af Riksdagsfullmägtigen Anders Danielssons motion, om förändring i tiden så väl för uppbördsstämmornes hållande, som för afgifvandet af redovisning öfver Kronans uppbörd. Sedan Bonde-Ståndet beslutat, att tiden till årliga markegångssättningen skall från början af November framflyttas till början af derpå följande Januarii månad, och under förutsättning, att Ridd. och Adeln samt Borgare-Ståndet, på Bonde-Ståndets inbjudning, om samma beslut sig förena, har Riksdagsfullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län ansett nödigt att, såsom en följd deraf, göra framställning, det den i nu gällande Författningar bestämda tid, så väl för uppbördsstämmornes hållande, som för redovisnings afgifvande för Kronans uppbörd, må varda framflyttad.
Discoriter omförmäles, dock utan rabatt, och i följd häraf till hä ften genast godtgöras roed Riksgälds’- Coritoirets Sedelmynt och för andra hälften utgifvas samma Contoirs Obligationer, ställde på 2* års betalningstid, och ej på högre, än 100 R:drs valeur, men väl derunder. Högvördige Preste-Ståndet och Vällofi. Borgare-Ståndet hafva gillat 11. punkten, roed undantag af hvad angår den deruti omförmälde Sex procents ränta samt aberopat deras vid 12 punkten mnddeldte Utlåtande, hvilket hos desse begge Stånd lyder, som föjer: 5’På alla Götheborgs Discont - Verks , emot ränta löpande Skulder bör, på sätt Utskotten, föreslagit, godtgöras den uti sjelfva Förbindelsen förskrifne ränta till den 1 November 1817; hvaremot desse Skulder (roed undantag af Bankens fordran för Creditivet af 200.000 R:dr, hvarom Beslutet följer vid 14. punkten) ifrån, nyssnämnde dag, eller den 1 November 1817, böra löpa med Sex procents ränta årligen? derest icke Capitalen skulle vata uppsagde inom. den 1 October 1817, i hvilket fall enahanda ränta af 6 procent komme att beräknas ifrån förfallodagen, och hvilken ränta skall intill den dag, som af Riksgälds - Contoiret fastställes, till utbyte af Discont-Verkets Obligationer, varda till så stort belopp, sorn då vore upplupet, 1U qviderad med Discontens medel, så att Riksgälds - Contoiret ej komme att taga befattning^ roed annat, än Capital - Skulden. Hvarförutan det i öfrigt bör åligga Götheborgs Discont Bo> 1850 Stalf och B ant o-Utskott ens Betänkanden. lag, att, så snart slutliga utredningen af
Utlåtande öfver de hos R. o. A. gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 4i, i anledning af ett af Hr LandlMarskalken samt Hrr Talemännen upprättadt och till Utskottet ingifvet Förslag till, så väl Hr LandlMarskalkens och Talemännens Representationskostnad, som lill utgifter för RiksStåndens Canzlier och Iiluhbar. (R:g:s-A.) Detta Betänkande liar till alla delar blifvit gilladt af Högv. PresteStåndet och Hederv. BondeStåndet, den 26 Januarii, och den 3o i samma månad, af Vällofl. BorgareStåndet, men återremitleradt från Höglofl. R. o. A., egentligen i anledning af Hr Frih. Anckarswärds, Carl Henric, anmärkning, att uti Betänkandet finnes upptagen en månadtlig kostnad af 80 R:dr B:co för hyra af rum, jemte ved och ljus, för en AdelsKlubb. Visserligen förmälte H:r Friherren sig hafva bort, att en sådan skulle finnas, utom den så kallade LandtMarskalksKIubben, men trodde den ej vara synnerligt besökt och icke så nödvändig, att Staten bör belastas med kostnad för en sådan Klubb. Friherren ansåg Riksdagskostnaderne vara nog stora ändå och böra, så mycket möjligt är, inskränkas. På denna grund, och som H:r Friherren sade sig icke veta, att något Beslut blifvit af Ståndet fattadt om inrättandet af denna Klubb, 46 Stats-Utskottets ansåg H:r Friherren sig föranlåten begära återremiss af Betänkandet, för att få Klubben afskaffad och utgiften derföre besparad. I anledning häraf, får Utskottet, hvad angår' Klubbens ifrågasatte tillvarelse, endast åberopa H:r LandtMarskalkens och Herrar Talemännens, uti Betänkandet införda KostnadsFörslag, deri Klubblnrättningen finnes upptagen. — Och ehuru 3:ne Stånd gillat Betänkandet, samt målet förthy, enligt 69 §. i Regeringsformen, skulle anses vara afgjordt.
Då det på flera stkillen talas m &gt;tories, sasom de bittraste motstiindarne undor den merilranslrn frihetslrainpen, borde ep förklaring gifvits på denna ben&amp;mning, ty det Iran icke förutsattas, att den unge läsaren s k d l första att dai: med menas ett politiskt parti i det gamla engelska moderlandet. Inom berättelsens ram skymtar afven bilden d den unga republikens främsta man, Georg Washington sjalf. - Af ofvanstående framgår, att &gt;Vid indiangränsens är väl vili.d att läsas af den tolftill fjortonåriga, iingdom, för hvillcen den synes vara skrifven. P&amp; krigsoch spejamtriit af G. A. Hmty. ofversättning och bearbetning från engelslmn af d: r P. H~liström. De hiindelser, som, hiir k-o skildrade, tilldraga sig dels strax före dels under det aruerilranslra frihetskriget. Hjalten i berättelsen ar en m g amerikanase af engelsk börd, hvilken under kriget tjänstgjorde som späjare vid ett brittiskt regemente, som var förlagdt i Canada. - Mariga och farliga voro naturligtvis de. afventyr hjälten och hans vänner - en gammal jägare, en ung neger och ett par indianhöf dingar - r Akade ut för under sina relrognoseringsf ärder, men lyclcan var dem stadse huld. Helskinnade lyckades de gång på giing att smyga sig genom stora skogar, där det vimlade af mordlystna. rödskinn, hvilka vor0 i förbund med deras fiender och hvilka dag och natt följde deras spår med s ' urima ihardighet som hundarnafölja villebrådets. Dler iin en gång lyclrndes viinnerna att öfverbta de fientliga indianernas slugaste spårhundar, och vid ett par tillfiillen drefvo de hundratals röda krigare på flykten, utan att i det vilda stridstudet sjalfva erhålla ett enda sar. Händelserna äro milngskiftande, men ej som annars oftast är fallet med de afventyr, som skildras i » indianböcker, onaturliga och fasansfiilla. Förf.