Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fem proCent, så väl för loo som för 1000 Kiksdalers inkomst, är redan högst känbart för den med mindre förmåga , men att dertill få lika fyllnads-afgift om ock denna blefve än så hög, är för mången fattig omöjligt att bära. Det är visst icke konst att säga, det skall du betala, men att med ock bästa vilja kunna det , och alt indrifva de Contributioner som åläggas, det är ofta ganska svårt. 3:0 Herr Uggla, Göran Gustaf.- Vid 1815 års Biksdag yttrade jag mitt bifall till det af Herr von Törne författade förslag till Bevillnings utgörande efter behållen Inkomst; och jag hyser ännu den öfvertygelse att detta Förslag, om det, efter föregången noga granskning, hade erhållit kraft af Dag, skulle hafva ledt till det mål vi alla, ehuru på olika 36 BevillningsUtsb. Bet'dn}andent vägar, söka: rättvisa och billighet i Statsbördornas fördelning , förenade med säkerhet för Staten att fullt ethalia hvad folket, genom dess ombud , till Statsbehofvens fyllande beviljar. Jag bör här ej ingå i en detaillerad utveckling af alla de skäl, som tala för detta förslag, öm den rättsgrund, hvarpå det hvilar och om dess användbarhet i tillämpningen. Högi Jofl. BevillningsUtskottets Protocoll för sistförtflutne Riksdag innehålla én fullständig framställning af dessa skäl. Jag har derföre ansett mig nu böra hufvudsakligen åberopa mitt då i ämnét afgifne Yttrande, och isynnerhet hvad Herr von Törne med en sanning och sakkännedom , som hittills icke kunnat vederläggas, vid samma tillfälle yttrat.
Företogs till pröfning Bevillnings samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 6 sisth Mars under N:o 2 afgifne, och den 1 dennes e. m. på Bordet lagde, Utlåtande, angående väckt Motion om Förbud emot införsel af eller tull å utländsk tvål, ull och ost. Grefve Gyllenborgs Johan Hennings hade inlemnat ett Anförande, som upplästes, så lydande: Då jag anser mig icke sakna anledning, till erindran vid Bevillnings och Ekonomiutskottens gemensamma Utlåtande, angående Friherre von Sallzas Motion om Förbud emot införsel af, eller tull å, utländsk ull, får jag vördsammeligen densamma framställa, så väl, i afseende på behandlingssättet af Motionen, som förenämde yrkande, hvilket deri innefattas. Hvad det förra angår, har jag trott, det Grundlagens föreskrift om tvänne eller flere Utskotts förening haft till föremål gemensamma öfverläggningar till gemensamt resultat; så tillgår i sammansatta Statsoch BancoUtskotten, der i Financielle ärender de utgöra blott ett Utskott och afgöra målen efter pluralitetens beslut; enahanda synes mig förhållandet äfven böra vara i andra sammansatte Utskott; men öfverläggningarne i sammansatte Bevillningsoch EkonomiUtskotten, angående förenämde Motion af Friherre von Saltza, förete likväl ett annat 7 Den ai April f. m. 19 behandlingssätt, då begge Utskotten väl gemensamt afslå Motionen om yrkadt Förbud emot införsel af utländsk ull, men BevillningsUtskottet förbehåller sig att framdeles få enskildt utlåta sig, huruvida förhöjd Tull derå medgifves.
Wid öfwerwägande häraf, har det icke kunnat undfalla Utffottets upmärkfamhet, huru betydliga förändringar lVlliltalren undergäkt sedan Konung Xi:s tid, dä Jndelnings-Werket stadgades, och at sadanr nödwändigt haft en stor inflytelse pä de forst afstutade Kneckte-LomraÄLi-, hwilka Utffottet genomsett samt funnit tarfwa flera nödiga rättelser; i följe hwaraf Utstottet jemwäl anser de lid efter annan deruti gjorde ändringar, hwarken obilliga eller öfwerflödige, utan i anseende til tidernas förändrade stick af högsta wigt, om ej annars z^ilitLiren genom en orALM8Ätjon och Bewäring, som icke ar efter tidens krigssatt lämpad, stall förfela sitt werkeliga ändamål. Utur vesta stäl och dä de gamla conti-ZÄems detzucom äro af gansta fa kände, anser Utstottet sig böra kil Riksens Högloft. Den 8 Mars. z6z lofl. Ständers eget afgörande förestå, at i den man Regementerne erhålla Qeneral-Mönstringar, bör derwid emellan de Rustande och Roterade samt dertil a Kongl. Majus och Kronans wägnar utsedde Ombud öfwerenskommelse träffas la (^ont!3Ärine8 öfwerfeende och omtryrkning, samt intagandet deri af de tillagg som rid efter annan genom deras eget begifwande tilkommit och efter närwarande förhållande aro lämpade; dock bör bada Loml-gkemernos friwilliga bifall Utgöra första grunden härföre, samt deste a nyo retzlc^äe contra cker efter wederbörlig granssning af Kongl. Krigscoliegium til efterrättelse utfärdas. Urstorret tror, at om denna utwag antages, all möjlig nytM och säkerhet stall befrämjas.
På sätt Hr von Hartmansdorff erinrat, förefaller det mig äfven, att detta i tillämpningen åstadkommer orättvisor många gånger, ty del kunde hända, all en boslällshafvare, som vore i en lägre tjenstegrad, skulle dymedelst kunna erhålla högre inkomster än en boslällshafvare i en högre eller samma grad, och delta står icke heller i paritet med den för fat tn., som finnes, åberopad i moliverne, nemi. Militie-boställs-ordnni. Beträffande 2idra morn., instämmer jag med Gr. Lagerbjelke, alt man bör så mycket möjligt är, och i likhet med BorgareSt., begagna allmänna uttryck, hvarigenom 368 Den 11 November f. m. man kommer ifrån den mycket omtvistade frågan om de enskilte skogarne. / Frih Palmstjerna, Garl Otto: Ehuruväl i Utsk:ns lillstyrkande/finnes åtskilligt, som redan, finnes uti förfatln:ne bestämdt, har jag dock intet alt invända emot det liela, men jag anser, att de flesta h|r (öreslagna tillägg icke höra inkomma i denna punkt, så vida Ståndet antager dessa, hufvndgrunder, ty de flesta tilläggen äro af beskaffenhet, ätt de inleda ämnet på ett mycket vidlyftigare fält än Utskai afsell. Förslaget att införa något om afvitlrings-verket i de norra länen eger icke något sammanhang med Ulskins tillstyrkande och hr ett ämne, som icke låter utreda sig pä en f. m., utan fordrar många och långa öfverläggningar innan man i delta afseende kan komma lill en rigtig åsigt af saken och förena sig om något beslut. Afvittringsverket i de norra länen sammanhänger med många andra frågor såsom om nybyggens uptagande, vilkoren derför och sågverks-egares privilegier.
»Precis der var det.» Och så efter några sekunder: »Vet du, det kändes så lustigt.» Berta ryste nervöst till och gick mycket fort – hon hade en känsla, nästan som om hon mådde illa. »Söta Ester – det skall du icke låta honom göra oftare», sade hon. »Åh, men det var väl icke så farligt – säg var det?» »Nej, natuligtvis icke – Berta drog litet på orden – men med sådana herrar bör man akta sig.» »Med sådana – hvad menar du?» »Jo – jag har hört att – Berta skrattade litet nervöst – att baron Kalm skall vara en smula ja, du förstår väl » »Nej, det förstår jag icke alls –» Ester blef rigtigt häftig. »Och jag begriper icke heller, att du, som aldrig annars förtalar folk eller bryr dig en smula om, hurdana de äro, kan säga något så så förskräckligt.» »Men, Ester, jag har ju icke sagt någonting. För resten skall jag råda dig att icke fullt så öppet visa din faible för den der herrn.» »Min faible – och »den der herrn».– »Nej, vet du hvad», hon fnös till och sköt fram läppen boudeuse. Så skrattade hon igen – det blef små fina rynkor kring de lysande ögonen, två djupa hålor i de friska, röda kinderna. »Du är elak, Berta, och derför så. — Ja, så har jag då något godt, som du icke skall få – inte en bit.» Hon tog upp ett äple ur fickan, såg på henne från sidan – alltjemt leende. Nickade till med ett kort, skälmaktigt »ja!» – och satte alla sina hvita, glänsande tänder ned i det hårda, röda äpplet. Berta skrattade, och de pratade om annat. Men efter en stund – då de redan stodo på trappan vid Ljungby, så stack Ester sin arm under Bertas och sade sakta: »Du – du talar väl icke om det der, som jag sade dig om honom? – Icke för någon.» Berta hade föresatt sig, att hon icke skulle bry sig om Åke Kalm. När nu Ester verkligen tyckte om honom, så Men hon tänkte på honom.
Under det vi villigt erkänna vår oförmåga att rätt bedöma den omfattande plan, som ligger till grund för Kongl. Maj:ts nådiga förslag så väl i denna som åtskilliga andra Propositioner vid innevarande riksmöte, rörande försvarsväsendets ändamålsenliga ombildning och förökande, och lika villigt erkännande det fosterländska syfte och den landsfaderliga omsorg, som deri uppenbara sig, hafva vi likväl icke kunnat befria oss från så stora betänkligheter vid beträdandet af den angifna banan för det föresätta målets uppnående, att vi från vår ståndpunkt nödgats och fortfarande nödgas påyrka åtminstone uppskof med både principens godkännande och planens genomförande tills Sveriges nya representation kommer i tillfälle att taga frågan i hela dess omfattning om hand. Det må erkännas såsom sanning, hvad tidt och ofta blifvit i Utskottet upprepadt, att Sveriges försvars väsende icke befinner sig i önskligt, eller ändamålsenligt skick, oaktadt de väl hundratals millioner Riksdaler, som derpå blifvit oflrade under en mer än femtioårig fred, det må äfven medgifva?, att Sveriges militärkostnader icke äro, på en folkmängd af fyra millioner menniskor och med en svårbevakad kust, större än i flera andra länder med lika eller mera gynnsamma försvarsförhållanden; men då mäste det ock medgifvas, att en stor del af Svenska jorden är med militärkostnader och andra onera och servituter så betungad, att, så vidt vi hafva oss bekant, ingen sjelfegaude jordbrukareklass i verlden kan uppvisas såsom motstycke härtill. Under å ena sidan godtyckets och enväldets och å andra sidan förtryckets och okunnighetens tider, hafva de magtegande vetat att förskaffa sig friheter och privilegier från allmänna bördor, hvilka desto hårdare Sammans. fjägsamt Ailm, .Bese,- och Ekon.- Utskottets Utlåtande Nio 3. 39 blifvit öfverflyttade på de oprivilegierade ända derhän, att skiljaktigheterna i hemmansräntor, i rustningsoch roteringsbesvär, i skatter och servituter iuom samma ort, ja i samina by, kunna för lika hemmantal gränsa till det för en främling gåtlika och otroliga.
Ad. förklarade såsom sin gemensamma tanke, att orden: ”civila embetsverken,” borde utgå. 21 §. R. o. Ad. förklarade som sin gemensamma tanke, att utur förra perioden orden: ”stad eller län,” samt utur den sednare, orden: ”samt för civila embetsverken af vederbörande Hofrälts-president eller ordförande,” borde utgå. Till pröfning företogs Constit.Utsk:s d. 25 sisth Sept. på bordet lagda memor. JV:o 36 med betänk, och förslag, angående landtdagar. Frih. Klingspor, Maur.: Parturiunt montes, nascitur ridiculus mus. Jag ber om ursägt, att jag nyttjar en latinsk sentens; men utom det, att jag i detta fall kan åberopa en Svensk diplomats auetoritet, uttrycka dessa få ord bäst hela min tanka oro detta Constit.Ulsk:s förslag, rör:de denna den Jilia oskyldigaste produet, som någonsin framkommit från en lagföreslående församling. Huru kan man väl tänka sig att kunna bibehålla interesset vid en institution, der inga beslut kunna fattas och der t. o. m. önskningsmåis afgörande uppskjutas till nästa landtdag. Med det, som nu är föreslaget, vinnes intet af de åsyftade ändamålen, hvarken afledandet af de orepresenterades anspråk på åskådligt inrymmande i RiksSt:n eller minskning i motionernas antal. Det enda, jag gillar af hela förslaget, är Landtsfändernas sammansättning. Vanligen äro Landtständer en förberedande åtgärd för att på denna typ förmera en National-representalion; men då den sednare redan fanns, återstod för Utsk. intet annat, än att taga Riksdagarna till typ och Landtsländerna lill efterbildning. Jag beklagar, att en stor Ben i6 October e. m. 32 *tör ide blifvit så vårdslöst och lättsinnigt behandlad. Under en period, då, såsom Utsk. uttrycker sig, tidsandans lösen är reform, hade man bort mera moget undersöka, om roan ej uti denna institution kunde finna ett correctiv emot ett omoget omskapningsbegär. Man skulle tro, att Utsk. velat göra narr af R.
Det ser Så kan man vara säker om, att vare sig man ut som en samling sådana der små märgtrådsträder in i en danssalong under Spaniens glö- gubbar, man på skämt ställer upp på pianots dande himmel, eller i ultima Thule, i den ameristrängar för att se dem hoppa när man spelar. kanska vestern eller hos den ryske bojaren i Och likväl är denna dans en behaglig och östern, ja ända österut hos den civiliserade jafin dans, som ger tillfälle till utvecklandet af panen, man skall finna dansen i gång efter mycken skalkaktig glädtighet och ungdomligt samma chablon, se polkan guppas fram eller behag. — valsen rusas, och slutligen se francaisens vimMen nu kommer I ranpaisen! Det är det mel eller kottiljongens narraktigheter upprepas allra värsta. Man bryr sig ieke ett spår om som kronan på det hela. musiken, ännu mindre om sin granne. När ett Åtminstone så fort det gäller dansen i sapar redan har dansat turen, står ett annat longen. Ännu lefver väl i en del provinser i midt upp i de första figuréerna. Den ene Spanien och Italien samt synnerligast i Byssfigurerar hit, den andre dit, en gör en sirlig land och Ungarn något af folkdansen qvar komplimang, en annan icke alls. Det är den bland landsbygdens innevånare, men der som gräsligaste villervalla — betraktad af en icke här är det på väg att så småningom utplånas. dansande — och när musiken slutar en tur, Och våra egna präktiga hurtiga folkdanser, fins det ingen, som har dansat den riktigt. Man Hallingen, Jösse härads polska, Daldansen, bryr sig icke en smul om, att det i en dans springdansen och slängpolskan, huru mycket som denna, om den skall bibehålla en enda finnes numera qvar af dem på landsbygden? smula qvar af sin karaktär, måste hållas takt, De försvinna så småningom och ersättas med att.
De komma som goda vänner, och ulfven blickar ej lömskt med hot, men kryper fägnande till din fot: dig väl sen gammalt han känner. Och granarna susa sitt dystra sus, och stjärnorna tända sitt matta ljus, och skogens stämmor de klaga. Jag hvilar mitt hufvud invid din barm; du lindar omkring mig din mjuka arm och hviskar mång underlig saga. Jag lyss till ditt veka hjärtas slag och ser, hur ett ' stilla svårmodsdrag lätt skälfver kring läppar fina. Då gripes af längtans ve mitt sinn '; då är det, som ville jag somna in för evigt i armarna dina. Från bygden till vildmarkens ensliga trakt med sånger af dunkel trolldomsmakt att ditt bräddade guldhorn tömma du dårande lockar, du skogens rå. Vi mötas i skymningens stund, vi två, i skogens djupaste gömma. Edu. Hammarstedt. H a n ämnar j u s t slå sig till ro, för att njuta a f lugnet o c h tystnaden härinne, d å han varseblifver, att h a n ej är ensam. » Sitter d u här så ensam, min lilla S o n j a? Ä r detta grämelse öfver att hon blifvit f ö r s m å d d, stackars liten? » min » Äh, dårskap bara det är ingenting att af mig. » tala o m, » M e n o m j a g nu vill veta d e t? D e t är m i g emellertid en omöjlighet att utforska anledningen till, eller d e närmare beståndsdelarne a f detta stoftfina, mig ifall till särskilja åtskilliga af blott k o m m e stoftfina partiklar, kan j a g dock, tack från främlingar, men det som min del visa s a m m a k y l i g a sätt. att de hufvudsakligaste öfver hufvud i bland dem. balatmosfären vägande mängd vore de icke kunde föiblifva så om någon, fullt som sig inandas själf.
Hvad Bter partiskheten hetfiffnr, s i bestar den samma deri, att jag uraktiQit att tala om ett och annat, som Red. hade önskat finna i min uppsats, men som im ilter a n d e lieea utanför mitt Tmne. Redaktionen har nTmligen &amp; l; dels att jag skulle lemnat en redogörelse äfven för det inflvtande. som osedlieheten bland m9nnen har DA deras kriminalitet; del; att .jag skulle pipekat, hrilket o&amp;hördt ansrar mist; drabba den lagstiftning, hvilken i det moderna sainh !Illet skapat e n klass af qvinliga parias och fortfarande underhiller den samma, p i det att m5nnen ostrafiadt mil dela dess usla lif utan att derför dela skamm m och tdnget, som vidlider den samma; dels att jag framhallit &gt;fudcrt~as förtirliga ansvar för d e utsatta eller eljest öfvergifna barnens olyckliga öde .. Det r r ett mycket stort misstag Redaktinnen begitt, d i den sagt att jag nfprtiskhet uraktlitit att tala om dessa sorgliga ämnen. Jag skulle ganska visst haf \, a blat derom med allt för mig möjligt eftertryck och med all öhenygelsens styrka, om jag natn6p11 amrlf att dessn saker legat ikwn grunscrna fór min frantställning. Redaktionen befarar dessutom att ytliga 18sare kunna draga falska slutsatser af min framstuillning. Det är möjligt att s i kan ske, och k.mske redarr skett; men att söka förebygga lättsinnighetens och tanklöshetens uppenbara misstydning af min framstnlning, derpil var jag verkligen icke betrnkt. d i jag skref i Tidskrift för kristlig tro och bildning. Dock, den som med eftertanke läser slutorden till min uppsats, skall ganska \ * isst icke af den snmma kunna draga d e falska slutsatser, om hvilka Red. talar. Jag tager mig friheten att hTr upprepa des
Rättegångs-Balken att sålunda förändras: 5,I Hof-Rätten måga ej färre än fem Ledamöter döma i mål, som å ära och lif gå. I ”andra mål må fyra Ledamöter utgöra domfört ”antal, derest alla om slutet ense äro.” Hvilket allt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga sanction i underdånighet underställes. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit •Stormägtigste Allernådigste Konung! Edfivs Kongl, Maj:ts ■under - 101* Den 11 Julli underdånigste, tropligtigste tjenare oell undersåter På Kidd. och Adelns vägnar Carl Mörner, h. t. .Landtm. På Borgare-Ståndets Vägnar H. Schwan, h. t. Talman. På Prest-Ståndets vägnar J. A. Lindblom, n. v. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Talman. Uppläst de;i n Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! Hos Biksens Ständer har motion blifvit 3 vackt, att förre Mantalsskrifvaren P, Akerström måtte komma i åtnjutande af den rätt, han, i följd af Kongl. Kungörelsen den g Dec, 1813, om prtescriptionstid för dem, som hos Stats-Verket äga fordran, anses hafva forlorat, att få uppbära innestående Mantalsskrifnings provision för arén 1809 och 1810 samt pension för den påföljande tiden till och med 1814 Af de i målet inkomna handlingar har bilf o vit inhemtadt, att Akerström, som den 23 Nov. 1810 erhållit afsked med bibehållande af lönen, redan den 17 Juni 1812 , och således innan Kongl. Kungörelsen den 9 December samma år om praescriptionstiden utkom, anmält sig hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Götheborgsoch Bohus-Län till utfående af sin Man?
Då jag begärde ordet, kände jag mig uppkallad af en mängd irriga begrepp, som en värd Ledamot framställde. Jag trodde mig böra vederlägga dem derföre, att de möjligtvis kunde föranleda till olyckliga följder i beslut; nemligen i frågan om en Ministeriel Styrelse, i stället för den vi nu hafva. Under det Herr Danckvardt talade, har jag sedermera eftersinnat, att sjelfva den fråga, till hvilken de irriga begreppen skulle föra, icke ännu är å bane. Jag utber mig dock att få yttra några ord; men innan jag ingår i ämnet, ville jag göra det generela förord, att jag icke talar förs och icke emot någon person. Jag uppehåller mig först vid Grefve Frölichs yttrande. Han har tillagt Herr Tham för mycken håg att vilja arbeta emot begreppet om en ministeriel Styrelse, och un - Sen 22 December c. ih. 209 under det han gjort Herr Tham denna tillvitelse, har han sjelf öfvergått till en lika felaktig ifver för motsatta begrepp; till declamationer för en Ministeriel Styrelseform. Jag anser detta ändå farligare, och jag får förklara, att intet rop och inga anathemer skola afskrämma mig, att, när frågan förekommer, försvara den satts, att en Ministeriel Styrelse redan är ett halft Envälde. Och örn den så kallade Oppositionens ledare skulle vilja föra oss inn på detta envälde, så skall jag, om också ensam, strida deremot, och kanske icke utan framgång. Jag har icke nog uppfattat meningen af Herr Thams yttrande, för att kunna säga, om han verkligen lillålit sig klander emot Regeringen, och förtjent de förebråelser af otacksamhet han fått emottaga. Möjligen ligger också detta uti Herr Danckvardts allt för stora ömtålighet. Men, såsom Representanter, tillhör det oss, att med iakttagande af all vördnad för Regeringen och under erkännande, att den handlat i god afsigt, likväl frimodigt yttra vårt ogillande, när vår öfvertygelse är sådan. Också jag anser Domsrättens afskiljande från Commerceoch BergsCollegierne, hafva varit ett stort misstag, äfven derföre, att man i verkställigheten brustit i sjelfva den princip, hvarefter man ville handla.
Hvad rekrytskolan gifver ryttaren är nödtorftig förmåga att styra sin häst i sqvadrons-manövern, och de korta regementsmötena kunna endast underhålla och möjligen något förkofra denna skicklighet. Till oförskräckt fältryttare utbildas härigenom icke kavallerislen, lika litet som till förmåga alt till häst mot fienden kunna väl bruka sitt vapen. Dertill är mötestiden alltför kort. Detta är likväl hvad kavalleristen oundgängligen behöfver för att kunna med sabeln i hand förtröstansfullt möta sin fiende och utan alt hejdas af mindre hinder i sin väg tränga honom på lifvet. För att vinna detta mål finnes ingen annan utväg, än att särskild tid anslås till passande fällöfningar som afsluta ryttare bildningen. Kommitterade anse derföre alt årligen en instruktionsskvadron vid hvarje kavalleribataljon bör, efter regementsmötes slut, sammandragas. Dess styrka kan lämpligast bestämmas till 48 man (2 troppar) ur hvarje bataljon eller till 12 man ulur hvarje skvadron, under befäl af en ryttmästare, 2 subalternofficarere och 3 underofficerare, hvarjemte, åtminstone under första halfva tiden, regementets stallmästare bör vid skvadronen tjenstgöra. Öfningarna, hvilka under minst 45 dagar böra fortgå, skulle omfatta, utom vanlig enskild ridning äfven fältridning i ojemn mark och öfver hinder, vapenföring till häst samt flankering. Med den styrka, som blifvit ifrågasatt för instruktionssqvadronen, kan dertill kommenderas, förutom de som nyss afslutat rekrytskolan, äfven en del äldre karlar och hästar, och bör således inom en ej allt för lång tid hela indelda kavalleriet hafva genomgått dessa öfningar. Det skulle säkerligen äfven visa sig att kavalleriet i användbarhet derigenom tagit ett steg framåt, minst jemförligt med det, som blef en följd af excersis-sqvadronernas införande, Med befälsmötena har ingen förändring blifvit ifrågasatt. De äro förberedelser för de öfriga vapenölningarna, alltid behöfliga, men oundgänglige vid en armé, sorn endast en kort tid årligen är samlad.
"För hvarje gren af den lånerörelse, som bedrifves genom Banken eller Disconterne , bestämmes ett maximum; egande dock Banko-Fullmäktige att, dä någon del af de Fonder, hvilka blifvit anvisade för beläning af adier och publika papper, eller af guld och silfver samt jern och koppar m. fl. vågförde ejfecter, finnas obegagnade, under en tid af högst 3 månader, öfverlemna de icke använde medlen till den af omfanmälde lånerörelsegrenar, som deraf kan vara i behof, med. förbindelse att, i händelse berörde medel före nämnde tid varda för det ursprungliga ändamålet erforderliga, desamma då genast återtaga”, bar af Ridderskapet och Adeln blifvit bifallen, med följande förändrade redaction: "”För hvarje gren af den lånerörelse, som bedrifves genom Banken eller Diskonterne, bestämmes ett maximum. Finnes någon del af de fonder, hvilka blifvit anvisade för belåning af Åctier och Publika papper eller af Guld och Silfver samt Jern, Koppar m. 11. vågförde effecter obegagnade, ega Fullmäktige att, under en tid af högst 3 månader, öfverlemna de icke använde medlen till den af dessa lånerörelse-grenar, som deraf kan vara i behof, med förbindelse för Fullmäktige att, i händelse berörde medel före nämnde tid varda för det ursprungliga ändamålet erforderlige, desamma då genast återtaga”. Preste-Ståndet har äfven bifallit Utskottets förslag, med den förändring allena, att orden ”omförmäldte lånerörelsegrenar” utbytas mot orden: ■”sistnämnde lånerörelsegrenar”. Bonde-Ståndet har i allo godkänt förslaget; hvilket deremot af Borgare-Ståndet är vordet ogilladt.