Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett högre beskattadt hemman åtkommes sålunda för mindre kapital, än ett af lika godhet men med mindre skatt; och om egaren af det förra måste utgifva mera i skatt till Staten, så vidkännes han deremot mindre intresse å utlagdt kapital, än egaren af det sednare. Den enes ställning är således i sjelfva verket icke sämre, än den andres. Efter ett på lika grunder beräknadt, fastän i allmänhet lågt värde är det äfven som bevillning af jordegendom erlägges till Staten, hvilken utskyld således, i motsats till den fixa grundskatten, stiger och faller med jordvärdet, och häraf följer att den jord, som enligt privilegier är från grundskatt fri, täger relativt större andel i bevilluingars utgörande, än den med grundskatt belagda. Då härtill kommer, dels att i enskilda fall, der grundskatten verkligen skulle stå i missförhållande till jorden, utväg gifves och synnerligen i förra tider blifvit begagnad att genom förmedling vinna behöflig rättelse, dels ock att hvarje Svensk man, till hvilken klass af medborgare han må räknas, är berättigad att förvärfva och besitta jord af hvad natur som helst, så att i detta afseende ingen större förmån tillkommer den ene än den andre, torde man med skäl våga påstå att den skilnad i grundskatternas belopp, som finnes emellan särskilda jordegendomar, jernnäs genom andra omständigheter och icke gifver skälig anledning till missbelåtenhet med beskattningssättet. Skulle, det oaktadt, sådan stundom låta sig förnimma, härflyter den oftast af brist på insigt om verkliga förhållandet. Men om äfven den grund, på hvilken Rikets Ständer egentligen stödt sin underdåniga framställning, således icke eger tillräcklig styrka för att vid noggrann prof - R Stat s-Utskottets Utlåtande N:o 121. ning blifva beståndande, är likväl det af Rikets Ständer åsyftade ändamål, — lindring i jordens bördor, — i och för sig sjelf af nog stor vigt för att påkalla undersökning om och i hvad mån det kunde vinnas på den föreslagna vägen.
Då Uiskotten funno sig uppmanade att för Hofrätts-ledamölerne tillstyrka en lönetillökning, som, ehuru onekligen vittnande derom, alt Utskotten behjertat behofvet deraf och billigheten af någon ersättning för den tillökning i arbete, sorn af Hofrätternes fördelning 12 Statsoch Lag-Utskottens Utlåtande, N:o 13. på flere divisioner blir en följd, likväl icke gör lönebeloppen högre, än att de med en fjerdedel understiga lönerne för Öfverrätternes ledamöter i brödrariket, så synes det mig nästan småaktigt, att, under afvaktan på det beslut, som sannolikt kommer att fattas angående revisions-skillingarne, genom den föreslagna liqvidationen borttaga för Hofrätts-ledamöterne en liten inkomst, som för statsverket icke medför någon utgift, och som icke är af den beskaffenhet, att den lämpligen bör intagas bland statsverkets intrader, bland hvilka den också blefve allt för obetydlig för att böra tagas i beräkning. Jag bar således varit af den mening, att i de nu föreslagne lönerne revisions-skillingarne icke borde inberäknas, men deremot att bland de för åtnjutande af lönetillökningen fästade vilkor skulle intagas, att, i händelse skyldigheten att i vissa mål nedsätta revisions-skilling för rättigheten att under Konungens pröfning draga Hofrätts dom eller utslag skulle upphöra, eller revisions-skillingens belopp nedsättas, eller lagens stadgande i 30 kap. 17 § Rättegångs-Balken så förändras, , att insatte revisions-ski/lingar icke böra tillfalla Hofrätten i de fall, berörde lagrum af ser, sådant icke må berättiga till anspråk på ersättning för den minskning i Hofrätis-ledamöternes inkomster, som derigenom inträffade. STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1851. Hör till Statsoch Lag-Utskottens Uti. Jcmförclse-Tabell. Enligt Gamla, Staten. Svea Ho/-Rätt. Taffelpenningar 1,000: 1 Vice President:
Det är nemi., att då ett ingifvet förslag blifvit af Ulsk. underkändt, och grunderne dertill uppgifne, detta förslag kan öfverlemnas till allmänhetens kännedom, till discussion inom pressens organer, lill brochurers lifgifvande i anledning deraf, för att såmedelst, för en framtida riksdag, bilda grunder för ett mera ändamålsenligt och riktigt förslag. Detta har såväl författaren Hr Åkerman, som Utsk. förbisett, hvilket jag af det prot.utdr., som jag anhåller att nu fä uppläsa, skallsöka bevisa, lydande sålunda: Utdrag af protocollet, hållet hos R. St:s ConstitutionsUtsk. den 14 Februari 1845. öS. D. Grefven Ordföranden erinrade Utsk. om den anhållan Hr Åkerman, vid inlemnandet af dess förslag till representationssättets ombildning, till Utsk. framställt, att deröfver erhålla Utsk:s yttrande, med anledn. hvaraf Grefven Ordföranden till Utsk. öfverlemnade, i hvad form och på hvad sätt Utsk. ville hafva detsamma uppstäldt och redigeradt. Secreteraren tilkännagaf, att han uppsatt ett förslag till ifrågavar. yttrande, hvilket upplästes och lydde, som följer: ”Const.- 8 H. 20 154 Den 12 Mars f, m. Utsk:s pluralitet har, på de skäl Ulsk:s mern, N:o 26 till R. St, ger vid handen, bland hufvudgrunderna för dess förslag till nationalrepresentationens ombildning, antagit: att riksdagsmannavalen böra verkställas Ståndsvis: att riksförsamlingen bör nigöras af fern Stånd, af hvilka det femte innefattar de embetsman i Statens tjenst oell fastighetsägare på landet, hvilka icke tillhöra något af de redan befintliga fyra Stånden, samt att de begge hamrarne skola emottaga hvardera halfva antalet af Riksförsamlingens ledamöter och hvarje Stånd representeras i hvardera kammaren af lika många medlemmar; och som Hr Åkermans förslag från dessa grunder i Hera delar väsendtligen afviker, har samma förslag icke kunnat af Utsk. till lt.
Vill man nödvändigt förändra den gamla grunden, så bör man förut hafva gifvit Konungen den rättighet, Han nu ej äger, nemi. veto i bevillningsfrågor, eller rättigheten att förklara det ingen skatt må nedsättas eller horttagas utan Hans samtycke. Derigenom skulle någon trygghet finnas för Konungen att bibehålla kronans inkomster och förmågan alt allona Statens och kyrkans tjenare. Nu skulle den icke finnas; och jag kan ej annat ån beklaga, att en sådan förringelse af Konungens makt skall förordas af Konungens rådgifvare. Hr Sandströmer uppgift om skillnaden mellan räntan af ett hemman i Skäne och annorstädes i riket är för oss, mine Hrr! det aldra bästa beviset på storleken af kronans förlust, om hon annorstädes toge penningar i st. f. räntepersedlar. Hr Sandströmer har talat om den skillnad som till räntegifvarens förfång uppkommer genom missväxter och om den förhöjning i varuväret som uppstår vid öfverg ången från ett godt år till ett ondt år. Men han har förtegat att dessa omvexlingar i motsatt förhållande verka till räntetagarens förlust, hvilken lika väl bör ta - Den 31 Juli. 403 gas med i beräkningen, synnerligen då komilerade sjelfve föreslagit i afseende på markegångssäliningen, att ett medelpris för 20 år skulle läggas till grund. Derom vill jag blott i förbigående med afseende å detta sednare förslag anmärka, att ibland andra af förra Ständer uppgjorda förslag i detta hänseende finnes ett, som i min tanke var bättre än komitéens, bestående deruti, att man årligen uteslöt ett och intog ett annat år i beräkningen, hvarigenom förmedlingen blef jemnare än den som nu synes uppkomma, då hvarje medel markegång skulle gälla för 5 år i sänder. Hr Sandströmer har yttrat, att man borde göra ett utbyte af det föränderliga varuvärdet mot det oföränderliga penningevärdet; men om R. o. Ad. funnit milt anföranda väl grundad!, så bar Ståndet redan sett, att matvaran ej är så föränderlig som penningen, och att man följaktligen genom den sednares antagande till rättesnöre, utsätter sig för en större föränderlighet och ett ständigt fall.
Schreiberska fyllerikuren, blifvit af tvenne Riks*stånd bifallet och af de tvenne Öfriga afslaget, samt frågan följaktligen fått förfalla, anser Siats-utskottet sig böra hemställa, att anslag af allmänna medel för ifrågavarande ändamål icke må af Rikets Ständer beviljas. Stockholm den 20 April 1848, Ank. till Exp.-TJtsk. den 21 April kl. 10 f. in. Utlåtande, i anledning af väckt fråga, om förändring i afseende ä sättet för uttagande från Kongl, ränte-kammaren af de till vissa verk anvisade stats-anslag. (J. A.) Från Borgare-ståndet har Stals-ulskoltet erhållit remiss å en af herr 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o ! 39. P. O. Norinj med anledning af 56 § riksdags-ordningen, väckt motion, hvaruti omförmäles, ali utaf Rikets Sländers revisorers berättelse om den år 1847 af dem verkställda granskning af Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1844 och 1845, inhemtades, bland annat, hurusom för Kongl. Krigs-kollegii räkning ganska betydliga behållningar af statsmedel vid hvarje års slut i Rikets Ständers bank innestode, under det att Kongl, ränte-kammarens till utgifter disponible tillgångar varit på samma tider ganska knappa och ofta otillräckliga för bestridande af erforderliga utbetalningar, hvilka då bade måst verkställas med sådana medel, som från andra fonder upplänats.
Likväl, i fall församlingen icke skulle under dessa sex dagar hafva medhunnit de i lagens 42, 43, 44 och 46 §§ föreskrifna göromål, (reparation af utgifter och räkenskapernas granskning) innan hvilkas afslutning inga andra ärenden må företagas, kan församlingen, när ?:delar af de röstberättigade äro derom ense, förblifva tillsammans så lång tid, som för afgörande af omförmälda ärenden erfordras, hvarefter förhandlingarne afslulas. Bifalla ej ?:delar af de röstberättigade en sådan förlängning af den i lag bestämda samlingstiden, insändes utskrift af protokollet med tillhörande bilagor lill regeringen, som bestämmer huruvida qvittning eller godtgörelse af de oafgjorda posterna skall vid årets amts-reparlition ega rum eller icke. Urtima möte må icke heller ega rum, derest ej sådant af församlingen enhälligt beslutas och amtmannen dertill samtycker, eller ock amtmannen, antingen efter särskildt utverkadt tillstånd af regeringen, eller på regeringens befallning, dertill kallar, på den grund alt afgörandet af någon för amtskommunen vigtig sak, hvartill församlingens beslut erfordras, anses kräfva så skyndsam verkställighet, alt nästa års möte icke kan afvaktas. Församlingens röstberättigade medlemmar åtnjuta dagtraktamente, 60 skilling norskt om dagen, samt skjuts efter en häst. Amtmannen och fogdarne erhålla dagtraktamente och skjuts likasom för resor i embets-ärenden. Hyra för samlings-lokal ersättes efter angifven grund. Alla dessa utgifter betalas af amtet. Det åligger hvarje distriktets embetsman, funktionär eller betjent, att på be gäran, utan betalning, gifva fötmanskaperne de för utförande af deras åligganden erforderliga underrättelser och upplysningar, som han i följd af sin ställning är i stånd att meddela. Af hvarje lag eller provisorisk anordning, så väl som hvarje offentlig kungörelse, som rörer kommuuen, skall fogden tillställa förmanskapet ett exemplar. Om fördelning af böter stadgas.
De farhågor, som äro yttrade af BankoUlskoltet, synas nästan vara spöken, framslälda för att försöka bereda möjlighet att återkomma till det system som nu i Sverige är förkastadt, nemligen styrelsens befattning med spannemålshandel. Med aldrig så litet minne af de betydliga uppoffringar, Staten gjort förut på denna väg, och af hvad som nu blifvit föreslagit, hade jag ej bordt vänta, att man kunde hysa farhågor för de förluster, som deraf kunde uppkomma. Om någon bristande eftersyn af Bankens ombud skulle göra, att Banken förlorade något, så mäste denna uppoffring ej vara svarande emot räntorne af sådana lån, ty att förlusterne kunde blifva stora är ej tänkbart, om ej bedrägerier skulle uppstå: och misstänkes BankoStyrelsen för sådant, så är det 1 sanning dock mindre farligt i afseende på bristande eftersyn, på en så voluminös pant som spannemål, att i afseende på den reela fonden i Bankens hvalf. Man bör tänka sig hvad afsigten är med en spannemålshandel. Om hvete lill exempel kunnat uppläggas här i Sverige, så hafva vi för ett par år sedan sett hvad vinst Sverige 65 H. 5* 68 Den 8 Mars e. m. deraf kunnat draga på England. Hade belåningsrätt varit öppnad hade ioo,ooo:f,als tunnor, i stället för att blifva förvandlade till bränvin, gått till England. Landet hade vunnit derpå, och den handlande äfven. Det är ej det directa understödet, som befordrar näringarne, utan mycket mera den lifliga afsättningen. Den kan ej beredas annorlunda, än derigenom alt de handlande dermed sysselsätta sig i stort. Vid en ymnig skörd måste blifva stora öfverskott, örn blott consumenten skall köpa. Deremot, om handeln under de goda åren upptagit öfverskotten, ligga de lill hands för landet i missväxtår, eller utgå de i verldshnndeln. Jag tillstyrker bifall till EkonomiUtskoltets Utlåtande. Grefve Gyldenstolpe:
Utom de flere å landet eller i staden bosatte handtverkare, som, ehuru ej borgare, täfla om förtjensten, anses den lätthet, hvarmed en hvar vinner burskap, vara menlig. En noggrann undersökning om burskapssökande personers förmåga alt drifva sina handtverk vore måhända nyttig, särdeles der de ej kunna drifvas utan förlag. Gesällen, utlärd, bosätter sig utan att ega förlag, gifter sig, får snart stort hushåll, och då han ser sina förhoppningar felslå, söker lian förströelse på krogar, dit gesäll-lefnaden måhända vant honom, och fattigförsörjningen får derefter underhålla hustru och barn. Det är svårt säga, hvilka handtverk, som löna sig bäst. Färgare och garfvare anses här vara de, som bäst berga sig. 22 Borgerskapet eger i allmänhet icke någon förmögenhet. Det är oförklarligt att de många här bosatte handlande kunna lefva af sin handel, hvarpå löga är att vinna, vid betraktande af den långa landväg, alla varor måste förås. KrögerirÖrelsen handhafves af sju för året antagne krögare, hvilka deltaga i allmänna onerå efter taxering. Tillförseln å stadens torg af spannemål och viktualier är någorlunda jemn. Afsättningen på säd kan dock ej vara betydlig, då pluraliteten af stadens mera behållna Borgerskap och Embetsman hafva egen stadsjord, som producerar icke ringa spannemål. Den tärande personalen är ej särdeles talrik, hvarföre ock landtmannen ofta klagar öfver bristande afgång och underpris å sina torgförda produkter. Under innevarande och nästa år torde förhållandet blifva något annorlunda, i anseende lill den betydliga personal, som här uppehåller sig och är sysselsatt med stadens återuppbyggande, genom hvilken tillfällighet priserne å de flesta viktualier komma att stiga. Af den staden tillhörande donationsjord, 3 hemman Bäckaslöf, hafva tinder loppet af förlidet år 37 geometriska tunneland 18 kappland af förut till bete begagnade marken blifvit under högst tjugu års tid på arrende upplåten till personer inom staden mot årlig afgift af 16 till och med 48 kappar spannemål för tunnelandet, hvilken spannemål skall med penningar lösas efter markegångspris.
Hvad först beträffar det väckta förslaget om ifrågavarande indelta räntors debitering och uppbärande, i likhet med de till Kronan utgående skatter, så enär, enligt gällande författningar, det tillkommer vederbörande Regementsskrif vare att besörja uppbörden af de, jemlikt stat och indelningar regementet lillagde inkomster och räntor, samt något skäl icke synes vara för handen att i afseende på de till Bohus Läns Regemente anslagne indelningar medgifva undantag från de i detta fall gällande allmänna bestämr melser, hemställer Ulsko tet att motionen i denna del må lemnäs utan afseende. Vidkommande åter nämnde indelningars ifrågaställde inleverering till Stats-Verket, får Utskottet endast anföra, att, då Utskottet, uti sitt under N:o 287 afgifna utlåtande, i allmänhet tillstyrkt, att de tili vissa verk, stater och embelsmän indelta räntor matte, i nion af nuvarande indelningshafvares afgång, till Kronan indragas emot deL att contant ersättning för dessa sålunda indragna räntor skulle vederbörande af Stats-Yerket tilldelas; så torde denna del af Eric Christenssons motion icke från Utskottets sida påkalla serskildt yttrande. Stockholm den 21 April i845. Ank. till Exp.-Utsk. den 3o April, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om indragning till Statsverket af den till aflöning åt Landshöfdingen i Blekinge Län anslagna kronotionde-spanmäl samt indelningshafvarens godtgörande medelst contant Stats-anslag. (I.A:) Jemte förmälan, hurusom aflöningen för Landshöfdingen i Blekinge Län, hvilken, jemlikt Kongl. Brefvet af den 24 Febr. 1887, vore bestämd till 5,ooo R:dr om året, för närvarande ulgjordes af dels 785 R:dr i penningar, dels indelt kronotionde-spanmål, till belopp af 5oo tunnor, har Riksdags-fullmägtigen från nämnde Län Ola Jeppsson, med hvilken Lars Bih. till R. St. Pettersson från samma
Enligt räkenskaperna utgjorde vid 1856 års slut Westerbottens läns äldre undsätlningsskuld, deruti inbegripen den andel deraf, som användts till bildande af distrikts-magasin inom vissa socknar och för hvilken socknemännen iklädt sig gemensam ansvarighet, etthundra nio tusen niohundra treliofyra Riksdaler, aderton skillingar fyra runstycken banko eller etthundra sextiofyra tusen niohundraen Riksdaler femtionio öre riksmynt, hvaraf sedermera dels afskrifvits fem tusen niohundra tjuguen Riksdaler sextiotre öre, dels influtit genom inbetalning af sockenmagasiner åtta tusen femhundra fyratioåtta Riksdaler sextiotre öre och af enskilde låntagare två tusen åttahundra fyratioen Riksdaler ållatiotvå öre, så att hela skulden i närvarande stund belöper sig till ett hundra fyratiosju tusen femhundra åttationio Riksdaler femtioett öre riksmynt. Af detta belopp har Kongl. Majils Befallningshafvande, med stöd af det i Kongl. Cirkuläret den 49 Januari 4 842, 2 mom. gjorda medgifvande om afskrifning af undsätlningsskuld, enär gäldenärerne vid då utlyst sockenstämma af sine socknemän enhälligt förklarades utfattiga och i saknad af all tillgång till gäldens godtgörande, af sådan grund funnit skäligt bevilja afskrifning af etthundra tjugusex tusen tvåhundra tjugosex Riksdaler åltatioåtla öre, medelst särskilde utslag, som äro underslälde och ännu hero på Kammar-rättens pröfning, så att, i händelse de understälde utslagen utaf Kammar-rätten gillas, undsättningsskuldens återstående belopp komme alt inskränkas lill tjuguelt tusen trehundra sextiolvå Riksdaler femtioett öre riksmynt.
Men dessa grofva summor, oberäknadt den förlust af nära 1,100,000 R:dr som Banken lidit på CanalDisconten och hvilken summa blifvit eftergifven, hafva dock icke knnnat fullborda Canalen, utan pretenderar man dertill ännu 1,650,000 R:dr; hvilket förenade Statsoch BancoUtskotten funnit för godt tillstyrka att medgifvasj ehuru de dertill ej hafva annan tillgång att uppgifva, än tillgörande Statslån. Det felade i Canalens Historia: att, sedan Nationen med manga Millioner understödt byggnaden, hvilka kunnat betycieligen minska de tunga Stat&bördor Allmänheten bär, skall den nu skuldsätta sig för att ytterligare bidraga till Canalen och betala ränta för hvad således uppoffras. En sådan Den 10 0cl ober J. ml 89 Statseconomi kan icke apnat än' leda till ruin. Vid det nu hegärde ansiag för Canalens färdiggörande, företer sig den vigtiga anmärkning: att, sedan många Millioner blifvit använde till arbetet, fordras nu för deSs fullbordande lika stor summa och 50,000 R:dr derutöfver, som hela kostnaden uppgafs blifva, efter första Förslaget: En missräkning som vis serligen icke haft, eller nånsin kan få, sin like. Missräkningar kunna ej förekommas: aldraminst vid omfång som det ifrågavarande: de i några år uppstegrade, men de sista åren åter nedfallne priser på förnödenheter för Canalarbetet, kunna i någon, fast ringa, mohn öka kostnaden; men att föreslå j,600,000 R.dr för bela kostnaden, då 9 å 10 Millioner redan blifvit använde, utan att den ännu nådt sin fullbordan, är högt oförlåteligt om det skedt af okunnighet, och straffvärdt om det skedt af uppsåt. Hade ett omkossnadsFörslag på 8 å io Millioner för 1809 års
Till förekommande af den sannolikt ej åsyftade mening, att den som i skog upptändt eld, ej skulle, innan elden blef släckt, ega att derifrån bortgå, äfven om han lemnade elden under tillsyn och vård af annan behörig person, ansågs uttrycket »och må den, som elden upptändt, ej derifrån bortgå innan den blifvit släckt», böra förändras till »och vare deri, som elden upptändt eller upptända låtit, ansvarig att den ej utan behörig vård lemnäs.». Efter granskning af de i 8 Kapitlet förekommande bestämmelser, erinrade Högsta Domstolens fleste ledamöter, Justitie Råden Schmidt, Alexanderson, Qviding och Qvensel, att då 35 och 44 §§, en ligt hvilka vissa slag af åverkan borde såsom stöld eller snatteri anses, innefattade ändringar i nu gällande allmän kriminal—lag, samt hvad 54 § och 3 mom. innehåller, angående ej mindre tjenstemäns och betjentes vid skogs-staten samt andra allmänna åklagares, än äfven förvaltares och skogvaktares å enskildes skogar rätt att vittna om förbrytelser, som på deras angifvelser åtalas, vore att till allmän rättegångs-ordning hänföra, frågan om dessa stadgandens antagande såsom lag borde i den ordning, 87 g Regerings-formen föreskrifver, behandlas, dock ansågo bemälde ledamöter sig deraf icke förhindrade, att, till följd af den nu erhållna remissen, ingå i granskning af nämnde stadganden, dervid Justitie-Råden ej funno giltig anledning förefinnas, att, i fråga särskildt om sådana förbrytelser, hvarom förslaget handlar, utsträcka allmänna åklagares eller andra personers rätt att vittna utöfver hvad lag i allmänhet medgåfve, hvarföre Justitie-Råden icke kunde tillstyrka antagande af de i 2 och 3 momenterne af 54 § föreslagna stadganden i sådan syftning, utan hemställde, att 3 mom. af nämnde g mäste uteslutas och sista punkten af 2 mom. utbytas emot ett stadgande af innehåll, att tjenstemän och betjente vid skogsstaten Kongl. Mayl» Nåd. Skrifvelse Jtt 107.
Försummas, utan behörig tillåtelse, under ett helt års tid allt arbete i någon sådan grufva eller skärpning, hvarest, enligt nästföregånde §, årlig arbetsdrift underhållas skall, eller finnes arhetet derstädes, eller inom dithörande utmål, vara i den mån underlätet, att det icke under de 2:ne sistförfiutna åren tillhopa motsvarar brytningseller arbets-skyldigheten för samma tid, enligt hvad ofvan sagdt är, eller lemna sjömalms-tägter, eller grufveeller slagg-varp, obegagnade eller utan bearbetning längre tid än enligt nästföregående § medgifves, håfve inmutaren sin rätt dertill förlorat. § 44. Emedan det allmännas rätt derunder i väsendtlig mån beror, att ej allenast nya i jorden förvarade malmtillgångar uppsökas och nyttigt användas, utan äfven att redan öppnade grufvefäll för efterkommande tillgängliga hållas, samt att grufvestalp och dermed förenade olyckor må förekommas; alltså skall jemväl grufverörelsen i allmänhet, hädanefter som hittills, underordnas Bergverks-slyrelsen, samt grufegare och förvaltare fördenskull vara pligtige alt ställa sig Bergmästarens för nämnda ändamåls vinnande gifna föreskrifter till noggrann efterrättelse. Uraktlåtes det uppsåt ligen eller af vårdslöshet, vare ansvaret derför hvarje gång böter från 10 till SO R:dr, jemte skyldighet att godtgöra all för framtiden uppkommen skada, der sådan ersättning bestämmas kan. § 4S. Till allmänna iakttagelser vid grufve-brytningen skola för öfrigt följande omständigheter räknas, nemligen: Bih. lill R. St.