Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad slutligen beträffar Bengt Gudmundssons motion, alt St. Barthelerny matte ställas under samina styrelse oell förvaltning sorn Sveriges öfrige provinser; så få Utskotten fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att Rikets Ständers den 18 April 1813 fattade beslut att till Kongl. Majit öfverlemna styrelsen af St. Barthelemy, dels grundade sig å de omständigheter, som Stän dernes i ämnet aflåtna underdåniga skrifvelse af samma dag gifver vid handen, dels ock innefattade det villkor, att Svenska Statsverket icke skulle belastas med några utgifter i och för öns förvaltning ; och då efter hvad Kongl. Maj;ts vid denna Riksdag till Stats-Utskottet aflåtne Skrifvelse, angående ön innehåller, densammas förvaltning medförer betydliga kostnader utöfver de inkomster, som deraf erhållas, samt, i händelse det af motionären väckte förslag vunne bifall, otvifvelagtigt skulle inträffa att Statsverket komme att vidkännas stora uppoffringar i och för ön; anse Utskotten sig böra tillstyrka, att äfven detta förslag måtte förfalla. Stockholm elen 4 Augusti 1840. Reservation: Af Herr Ribbing, Arvid. Att såsom Utskotten gjort i senare delen af sitt Betänkande, afstyrka ett förslag, som åsyftar det rättas tillämpning, af det skäl endast att materiella uppoffringar erfordras, kan i allmänhet icke gillas. On St. Barthelemy star redan i flere hänseenden under Svensk lag och styrelse, har sin egen Justitiarie, samt rättighet att få sina tvister fullföljda i Sveriges Högste Domstol. Bengt
Denna §. hade af ConstitutionsUtskottet 1812 blifvit föreslagen till utslätande; men ansågs nu, af Ridderskapet och A* deln, böra bibehållas. i-2:te §01. Häraf bade ConstitutionsUt. skottet 1812, »ned uteslutande af orden enligt jöregående föreslagit följande omarbetning: Konungen äger-alt i afhandlingar och jorlinnd med främmande Magter ingå, sedan Han deröfver hört Statsministern för l JiandelsTractaters cifslutande höres tillika den Embetsman, sorn öjier ärender i allmänlia Hushållningen och Handeln äger högsta inseendet eller deraf är Föredragande.j H r Lrixdt Mar skalken t proposition till bi-’ fall af denm omarbetning blef af Ridderskapet och Adeln med Nej besvarad. 1 3:de'§:n. ConstitutionsUtskottet i Örebro 1812 hade häraf föreslagit följande omarbe:ning. : Vill Konungen börja krig eller sluta fred. ’ alle dä till ett utomordentligt StatsRå ! narri lige Ee damlöt erne af Stals Rådet och Sti crelerarne: framställe för dem de skäl och omständigheter som härvid till öfverväga ie iörekomma, samt aske deröfver deras yttranden, hvilka de skola, hvar för sig, med den ansvarighet 107 §. bestämmer, till protocollet afgifva. Konungen åge derefter magt att fatta och utföra det beslut, sora Han för nyttigast finnér. Den j 2 Juni. 205 Denna redaction blef icke antagen. Denna §. hade år 1812 af Constitutionsötskottet blifvit föreslagen att uteslutas. ; hvilket Ridderskapet och Adeln nu ansåg icke böra äga rum, enär den 5 §. hade förblifvit oförändrad. 2o:de §:n.
Boije. Georg U Ifs p a r r e. J. A. Tornérhjelm. G. Brakel. Albert Munck. H. R. o. Ad. åtskildes kl. 12 på dagen. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 26 Januari 1848. Plenum kl. 12 på dagen. Gr. Hamilton,Henning Ludv. Hugo, hvilken, såsom fullm. för Grefliga Ätten Oxenstjerna N:o 8, var H. R. o. Ad:s främste närvar, ledamot, öppnade plenum i anledn. af följande frän Hr Gr. o. Landtm, ankomne skrifvelse: Af opasslighet hindrad, att infinna mig i dagens plenum, får jag anmoda äldste närvar. Grefven att i mitt ställe föra ordet. Stockholm d. 26 Januari 1848. G. A. Sparre. Upplästes ett af Hr Lagerhjelm, Pehr, inlemnadt sålydande mern.: Då jag icke för närvar, kan bestämma milt vistande vid riksdagen med tillbörlig noggrannhet för att oafbrutet iakttaga och fullgöra de åligganden ett ledamotskap af II. BankoUtsk. medförer, nödgas jag vördsamt afsäga mig detsamma. I anledn. häraf anmodade Hr Gr. o. Ordf. Hrr Electorer att sammanträda för alt i stället för Hr Lagerhjelm utse en ledamot i BankoUtsk. Föredrogs och bifölls Ridd.Utskrs d. 22 dennes på bordet lagda mein. N:o 5, ang:de en pension af 83 r:dr 16 sk. b:co till aflidne vaktmästaren Sundbergs enka. Anmältes och lades på bordet följande från Utsk:n inkomne utlåt:n och betänk:n, nemi. från StatsUtskoltct: N:o 20, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse till R. St. om förnyadt anslag till lagberedningen; Den 26 Januari. 225 Nio 21, i anledn. af K.
Borgare-ståndet den 6 i nyssnämnde månad, samt tre Riks-stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet något yttrande öfver de framställda anmärkningarne icke erforderligt; hvilket för Högloft. Ridderskapet och Adeln vördsamt tillkännagifves. Stockholm den 5 Augusti 1848. STOCKHOLM, tryckt hos joh. beckman, 1848. äjkg-Utskoltets Heldnkande, A':o 63 1 N:o 03. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Åag., kl. 3 e. m. [Betänkande, i anledning oj vacht motion om ändring i 11 Kap. 10 § Rättegångsbalken. Uti ett från Hederv. Bonde-ståndet lill Lag-utskottet remitteradt memorial, har riksdagsfuUmäktigen Lars Rasmusson fiån Bohus län anmärkt, •att. stadgandet i m kap. io § Rättegångsbalken: ’i brottmål bör then, som käres til genast å Rättens bud til svars komma: Gior han thet ej; tå må ban genom Kronones eller Rättens betjente lil Rätten hemtas" vore mindre lämpligt i afseende å sådana brott derför, enligt Kongl, förordningen den 20 Januari 1779, åtal icke får efter två år anställas; samt i anledning deraf föreslagit, att berörde § mätte erhålla följande förändrade lydelse: I Brottmål bör den, som icke är häktad, efter ondfången kallelse, å uttsatt dag för Rätten sig infinna: gör ban det ej, och är brottet af den beskaffenhet att åtal derför kan anställas två år efter föröfvandet; då skall han genom Kronones eller Rättens betjente till Rätten bernias; men i annat fall bote han för uteblifvande två daler och förelägges vite att inställelse iakttaga.
» Det är en af de nyaste anstalterna i den vägen, så att den bör väl hafva tillgodogjort sig de nyaste uppfinningarna. » » Det är väl en sådan evighetsväg ditut, » sade min väninna dröjande, » annars kunde det nog vara roligt att se » » Vi åka på ringliniens spårvagn till Kungsgatan, » afgjorde jag, » där stiga vi på Kungsholms spårvagn, och så måste vi väl komma åtminstone i närheten af tvättanstalten. » Sagdt och gjordt. Då vi åkt ett tämligen långt stycke på Flemminggatan, fästes vår uppmärksamhet på en hvit husgafvel, där med ofantliga svarta bokstäfver stod: » Inedals färgeri o c h blekeri. » Här i närheten måtte det i alla fall vara. Vi stego ur o c h gingo utför en bred, icke stenlagd gata, förbi ett par plank o c h till en port, s o m ledde till en föga inbjudande gård. Bortom denna lyste ett stort hvitt hus, på hvars vägg i alnshöga bokstäfver lästes: Kungsholms tvättinrättning. Nå, nu voro vi där. Gården var, som sagdt, icke just treflig o c h en argsint, tigerfläckig, lyckligtvis bunden hund rusade skällande emot oss. Men vi hade knappt hunnit in och för den fryntlige direktören framställt vår önskan att bese tvättanstalten, förrän intrycket blef helt annat. Genast fördes vi in i tvättstugan, en mycket stor sal med stora fönster på två sidor, ljus och hög — mycket hög — och så pass luftig o c h treflig, som en sådan lokal kan vara. W. S C H U M A Eongl. Hoilcver:intör. C Allt utfördes här med maskinkraft. Hjul snurrade, remmar svängdes, pumpar stönade — ett vådligt larm, som min väninna anmärkte. Och tvättkläderna — livar voro de? Inneslutna i amerikanska tvättmaskiner, där de oaflåtligt svängdes omkring i varm såplödder. Dessa maskiner bestå af en med en mängd hål försedd vid cylinder, i hvilken kläderna inläggas; dessa cylindrar åter befinna sig i en stor trätrumma fylld med såpvatten och kringsvängas däri.
— Åh hå, för böfveln, så farligt är det väl ej heller. — Men saken tål endast vid fyra ögon. — Du förstår mig? — Och här äro, Gud fördubble mig, en, två... sex. — Ut käring, ut med dig i rödaste rappet, — skrek mäster Hvittlock till sin äkta hälft, hvilken nyfiken att höra, hvad en sådan förnäm kavaljer kunde vilja så sent, hade trängt sig alldeles inpå dem. — Borde du inte förstå det af dig sjelf, kan tänka, att hans nåd blir stucken af din fula spetsnos! — Nå nå, icke så häftigt mäster Hvittlock, — inföll grefven, medlande, då han af den äkta hälftens vreda min och blixtrande ögon kunde förstå, att ovädret icke var långt borta. — Din hustru är ju en ärbar matrona, och vore saken endast min hemlighet, skulle hon lika väl som du få veta allt samman. Gud signe Ers nåd för det ordet, — sade qvinnan ödmjukt nigande, — och får jag gifva Ers nåd ett råd till baka — hon såg härvid, allt annat än mild, på sin man — så säg inte den der pratmakaren för mycket, ty ingen mun ligger närmare örat än hans, nej icke ens på den värste kröningsblåsare. Det som är fint rinner ut och det som är groft stannar qvar. — Ut med dig — förbannade hexa! — skrek mäster Hvittlock ursinnig — eller skall djefvulen... De sista orden dogo bort i ett oredigt mummel, ty Sara hade redan vid de första orden slagit igen dörren bakom sig. — Hon har blifvit så mungipig på sista tiden, ska' Ers nåd tro — sade mäster Hvittlock och sköt fram bänken till bordet. — Men håller man bara stramt i tömmarne, går nog lasset skäligen jemt, om än hjulen en och annan gång falla ur spåren. — Jo jo, gamle Hvittlock, — svarade grefven skrattande, — sade jag dig icke att ung hustru är gammal mans död Men nu var det om mina falkar, jag ville tala och icke om din hustru. — Kan du skaffa mig några stycken sådane bestar, men icke af de öländske?
Han föste tidningspackan in i ena vrån å skrifbordet, liksom för att konstatera för sig sjelf, att han hade rätt och vore alldeles säker på sin sak, samt kastade omildt saxen in i den andra, som för att få ytterligare bekräftelse härpå, – samt stälde sig hän till fönstret att se tankspridt ut på gatan. Det var en smal gata i en gammal del af en småstad. Låga enoch tvåvåningshus kantade denna långa och krokiga gata med ojemn stenläggning och utan trottoir. Blott midt emot tidningshuset, hvilket såg helt ålderdomligt ut med sin smutsgula väggrappning och svarta, snedtsittande fönster och trappan, som med tre höga stenar och ett jernräck förde långt ut på gatan, höjde sig ett högt, smalt, nybygdt trevåningshus. Redaktörens blickar gingo öfver dit, stannade en stund på de uppstaplade cigarrlådorna och de upphängda reklamplanscherna af kolorerade flickhufvuden i fönsterna till tobaksbutiken i bottenvåningen, gledo vidare uppåt och snuddade förbi sömmerskorna, som suto der bakom rutorna, lutade öfver symaskinen, sköto ännu ett stycke i höjden och varseblefvo skomakaren, som stod vid fönstret och rökte sin middagssnugga. Så förlorade de sig i den höga, breda rymden, hvilken hvälfde sig mjukt i blått och solgult öfver de snötäckta takens och gaflarnes räta och brutna linier. Det var i sjelfva middagstimman; solen baddade på; och takskäggens istappar hängde och droppade. Det lät som tö, detta dropp i middagsstillheten; sjelfva snön derute på gatan liksom sjönk ihopa och blef fast och klibbig, – han rent af kände i sitt eget sinne omslaget i vädret derute, och der gick en dager och en kåre och en doft af vår igenom hans själ, och han blef stående der vid fönstret, han visste själf ej hur länge, sjunkande ned i drömmerier med stämningen af droppande takis och smältande snö och jord som ångar groningens värme. Han väcktes upp ur dem vid att gårdsdörren in till tryckeriet for upp och slogs i igen med en smäll.
Om, såsom jag af Discussionen har anledning förmoda, Stats-ötskottets Betänkande, i afseende å Cancelli Rådet tannström, skulle komma att ändras, får jag vördsamt föreslå, att föreskriften för både Regerint;s-Rådet leMoines och Cancelli-Rådet Fannströms Pensioner måtte blifva enahanda, samt att, i följd deraf, någon inskränkning för Cancelli-Rådet Tannström uti Pensionens åtnjutande , icke måtte äga rum. Herr Grefven och Landt-Marskalk** hemstall - Dm n Amil. Se, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla Stats-Utskottets Utlåtande med det tillägg, att Cancelli-Rådet Tannström borde oafkortadt tillgodonjuta den honom tiilagde Pension, utan afseende å den Lön på Stat bemäldte Cancellie-Räd framdeles kunde erhålla. Ropades starka Ja jemte några Nej. Friherre Wrangel, Henning: hegärde Votering, men afstod likväl sedermera derifrån, under anmälan till Protocollet af sin reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus t Jag har ej velat deltaga uti Discussionen , men sedan Ridderskapet och Adeln nu fattat sitt beslut, anhåller jag att få till Protocollet förklara min tanka, att mig vill synas det Riksens Ständer gjordt hvad dem ålegat, då de beviljat Pensionen, men att det icke tillhör dem att bestämma huru i en kommande tid och under förändrade omständigheter dermed må förhållas. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 2 eftermiddagen. In fidem Protocolli Ö. J. Lagerheim. Ben ii April. 381 Lördagen den II April. Plenum kl. y eftermiddagen. Grefve Lewenhaupt, Gustaf, tog såsom äldste närvarande Grefve Klubban. Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Betänkanden: Från Stats^Utsbottet:
Derutöfver till hvad storlek som helst: Första 8 Cubikfot ... 1 Rdr Hvardera af de öfrige 4 s^* allt Banco; skolandes desse afgifter å serskild Conto i Bankens Hufvud-Bok upptagas och redovisas; c. att uppmätningen af hvarje Depositum sker vid dess inlemnande till Banken, då äfven afgiften, lill sitt månadtliga belopp uträknad, och vederbörligen controllerad, införes i Depositions-beviset. Men derest, emot förmodan, iniemnsren ej skulle härmed åtnöjas, utan väcka tvist i fråga om rätta Cubikinnehållet, och hvad afgiften på grund deraf, efter hans tanka, utgöra borde; eee han att sitt Depositum genast återtaga. Till Rikets Ständers upplysta bepröfvande hemställes detta vördsarnligen. Stockholm den 5 Januarii i83o. la Banco-Vts/at Betänkande, N:o 97. Ankom till Exp. Utik. d, 9 Jan, 1830, Betänkande, med anledning af Herr Friherre F Rid derstolpes inom Högloflige Ridderskapet och Adeln, väckta motionangående rättighet för Länsmän och Under-0finerare alt i Banco-Disconten erhålla Län. Höglofiige Ridderskapet oell Adeln har, linder den loide (örlidne September, till Banco-UtskoUel remitterat ett anförande af Friherre Ridderstolpe_, Fredrik j, så lydande: ”1 en conslitutionei Stat, der rättvisa och 1 i lie ra 1 i Le höta vara grunddragen Lill de allmanna föi hållandena, kali det ej passa sig, att en tjenstem.mnaelass, i huru låg grad den än må befinna sig, förnekas delfående af den hjelp, sorn Staten räcker åt sina behöfvande inbyggare.
Herr Friherre Anckarsvärd slutar; sitt Dictamen med en uppmaning tili hvarje Riddersman > att vara Folkets Tolk för Friheten och Dygden, Ordet Frihet h‘r stort och hänryckande, men underkastadt flerahanda tydningar och misstydningar, allt efter Personers, Stånds eller Classers olika tänkesätt och interessen. — Demagogerna i Frankrike ropade pä Frihet, mente Oligarchie; och kufvade Nationen, under täckmanteln af detta ord, med Tyranniets jernspira. — Folks - förförarne i England skrika på Frihet; mena Anarchiej och vålla upphäfvandetaf den Engelska Frihetens grundval, Habeas Corpus Acten. — Den Polska Adeln talte ej,om annat än Frihet, mente Aristocratie; tände derigenom tvédrägtens fackla, och Pohlen föll ett offer för parti-andan. Ordet Frihet har således blifvit begagn3dt till täckelse för alla Politiska villor; Sökom derföre att undvika de olyckor, som kunna härröra ifrån missförståndet af detta ord; sökom den verkliga friheten, den, som grundar Rikens sjelfbestånd och Folkslagens \ Deti S JDecemhert lycka, den Lagbundna! Må afvunden , hämndlystnaders och retande passioner tystna för deg Allmännas fördel! Må Sveriges Ridderskap finna denna sanna Frihet i helgden af våra Lagar, den sanna trefnaden i enigheten af våra beslut, och den sanna dygden i tillgifvenheten för Konung och Fosterland. Herr af Wirsén, Cari Johan, upplästa följande: Jag har varit i tillfälle att taga kännedom om detta Herr Friherre Anckarsvärds Anförande, och jag värderar hans Patriotiska afsjgterj men som likväl en och annan omständighet dervid förekommit mig nog betänklig, har detta intryck hos mig öfvervägt en och annan betänklighet, nemligen den, om jag borde inlåta mig uti ett ämne af så omfattande åsigter.
Skicka genast och beställ skjuts och låt tillsäga frun, att hon tar ner min tulubb och mitt resskärp från vinden och inte efter vanligheten sölar till sista momangen. Hur mycket pengar har han inne? Hva’? Det är för litet. Skaffa mer och låt växla nere i schapparne vid Tyska kyrkan. Skall det vara, så skall det vara, här hjälper det ej att knussla eller se på hvad det kostar, kostar det, så smakar det, och mig smakar det att sträcka ut benen så långt, att herrarne allesammans stupa kullerbytta öfver dem. Björnberg smackade med tungan, som han brukade, när han var mäkta arg. Ej allenast på contoiret, men också i hela staden afvaktade man med oro, hvad Björnberg skulle uppnå i Stockholm. Ändtligen kungjordes medels plakat på broarna och uppslag på husknutarna, att Kungliga Majestät afslagit det begärda upphörandet af kronobrännerierna, fast brännandet i så måtto begränsades, att icke öfver femtiotvå tunnor säd på detta sätt dagligen finge förstöras. Aldrig hade Björnberg varit så hatad och förbannad, ty alla visste eller anade, hvad han i hufvudstaden hade företagit sig för att bevaka sin rätt. Nu undrade man blott, hvad som skulle ske vid hans hemkomst. Därom fick man visshet, då tidningen Götheborgs Allehanda innehöll följande tillkännagifvande: »Som Kungliga Majestät behagat inskränka till mer än hälften brännvinsbränningen i de af mig arrenderade regala brännerierna i Götheborg och Halmstad samt vid Brinkebergskulle, så har jag, till förekommande af oordningar vid utdelandet däraf, velat anmoda de af stadens innevånare, som vilja hafva brännvin, att för en månad på en gång uttaga det parti, som i mån af tillverkning kan aflåtas och till den ändan inlämna deras skriftliga rekvisitioner, belagda med föregående årets skattsedel till bevis öfver de mantalsskrifna personernas antal, som äro i hvars och ens hushåll, och därjämte uppgifva af hvad slag man önskar.» En karl läste på gatan upp kungörelsen för några andra karlar, som sågo trasiga och förhungrade ut. – Sir man på.
Upplästes ä nyo och godkändes ExpeditionsUtstottets Förflag till underdånig strifwelse till Hans Kongl. Maj:t rörande Thronföljare-waleb Företogs det af Grefwe böevenkfttm, ^xei, i sista ?lenum upplästa och pa bordet Den 2Z Augusti. NI la,ada Dictamcn, rörande en af Hennes Majtt Enke-Drottningen uppgifwen fordran af Staten. Grefwe lVlörnLi-^ /^ciolt 60,8»: Jag kan ej misikänna det ädla i Grefwe döwensijelms afsigt att staffa upprättelse ät en Person hwilken han anser lidande , men jag wägar underställa Högloft. Ridderstapet och Adeln, om icke dä Högloft. Ridderstapet och Adeln helt nyligen yttrat den önskan, att inga andra mål wid denna Riksdag skulle upptagas än de hwilka Ständet, pröfwat wara af högsta wigt-, dä desiutom, om icke, genom kända olyckliga händelser denna Urtima Riksdaa blifwit föranledd, Hennes Majtts Enke-Drottningens rätt ej kunnat komma i fräga förr än ivid den till 5 är härefter utsatta Lagtima Riksdagen, hela denna fräga nu mätte fä blifwa hwilande. Skulle, säsom jag hoppas Grefwe dower-, i-sittm sjelf härtill gifwa sitt bifall, förbleswe Högloft. Riddcrstapet och Adeln wid sitt en gäng fattade beslut och Hennes Maj:t Enke-Drottningens rätt Henne alltid förwarad. Grefwe döwentijelm, Lgil ^xel: Det har wisit icke warit min afsigt att öppa motioner som kunnat göra Högloft. Ridderstapet och Adeln bekymmer. Om det sä stulle wara Högloflige Ridderstapets och Adelns önstan, will jag gerna läta falla den jag nu gjort, öfwertygad att dä Hennes Majtts rätt är henne till ett annat tillfälle förwarad, ingen i Swerige lärer glömma Kcnung m och hans Enka.
En framställning i detta ämne är ock gjord hos Högvördige PresteStåndet af Herr Prosten Stenhammar, hvilken förmält sig icke kunna inse, hvarföre, då afsigten med års-stämning å borgenärer vore i 133 § af Concurs-Lagen sålunda nttryckt, att ”eflerlefvande enka och barn vilja säkre vara, att icke okända fordringar sig yppa.” kallelse likväl skulle å samtelige borgenärerne utgå. Borde ej de undantagas, som, enligt den till Bätten ingifna förteckningen veterliga äro, och hvilkas fordran i Sterbhuset, enligt tydlig förskrifning och förd bok, är satt utom all fråga? Sådan vore Herr Prostens mening; men] Concurs-Lagen frikallade dem ej från pligten att, vid äfventyr af deras rätt, med alla de formaliteter, hvilka i Lag stadgades, uppgifva, bevaka, med ed fästa och ytterligare styrka hvad gäldenären viste och aldrig betviflat, redan i bouppteckningen erkänt och med edsförpligtelse ytterligare i sin skriftliga förteckning upptagit ‘— borgenär skulle stämmas, resa till Ting, besörja afskrifler, ingifva duplett-ansökningar, belägga charlor, gå ed, lösa utslag, för en af ingen omtvistad, än mindre bestridd sak. Det kunde lätt misstänkas, att man åsyftade blifva qvitt en eller annan skuld, genom borgenärs underlåtande af någon formalitet, eller önskade, just genom dessa hopade besvär, låta långifvaren umgälla Lag-Utskottets Betänkande N.-o 61. 17 umgälla sin tjenstaktighet, att åt en afliden vän hafva anförtrott sine penningar.
Det Nädiga och artiga sätt, hwarmed Hennes Kongl. Höghet bemöter alla, som äga den lyckan wisa sig wid Desi Hof, har onekeligen ökat ulgisterne wid desi hoshällnmg; men dä intet annat alternativ är, än att ester omständigheterna göra nägon indragning wid densamma, eller ock weta att sä mängen fattig, genom härda utlagor, kominer att sucka efter bröd, denna ökade utgift äswen är bidragande dertill, fa är jag öswcrtygad att Hennes Kongl. Höghets kända menniskokärlek och ömhet för ben lidande icke ett ögonblick lemnar nägon »villrådighet rum, hwilket af besia bäda bör wäljas. Äswen är till Det» ta Hofs förnödenhet anslagit 4§c» famnar wed, dä deremot till Hennes Kongl. Maj:tS Enke-Drottningen» blott Zvo. Ester min tanka är det icke pasiande, att ansta mera för en Prinsesia än för en Drottning, H64 Den i: Decembe r hwarsöre akminstme est r mit omdöme, med quamE icke knätte öfwerstga Zeo famnar. N"id Pensions,Ira,en för Operan, anmärkes, att da denna warit pä Konungens enffildka H.mdCasia funderad, h.ir Staten dermed icke att skaffa, det more Riksens Ständer icke märdigk, att da Rikets o» lnckliga belägenhet icke tillåter akt fä sörja för de kri» gare som kampar för Fäderneslandet, sein deras förtjenst äskar, utan mätte lemnäs i nödrorskigher genom sna och vrillräckelige expeclance»löner; dä rundcligen jhagkomms Lomediauler, som aldrig tillffyndat Staten något gagn, men wäl infört en skadelig lusta, att o» nyttigrwis förspilla bade rid och pengar.
8ide Dito ♦ • 75- Adels och Naturalisations-Bref Ridr 50 —- Friherre Bref ... loo — Grefve-Bref ... — 200 — Vapen och Vapenförändring , 22 24 utom CharlseSigillataeRecognitionen. För öppet Bref, hvarigenom Kongl. Majit i Nåder tillägger någon de förmåner, hederstitlar och företrädesrättigheter framför andre Undersåtare, som BevillningsZJtsk. Betänianden, Herrar Riksens Råd af ålder tillerkän* de blifvit ' . —- 22 5 Riddareoch Commendeurs Bref af Kongl. SeraphimerOrden . — 45 — Commendeur af Kongl, SvardsOrdens Stora Kors — 22 24. Cammendeur af Kongl. Svärdsorden — 22 24 Commendeur af Kongl. Nordstjerneorden , , , — 2 2 24 Commendeur af Kongl. YVasaOrdens Stora K01 ss . , , . — 22 24 Commendeur af Kongl, WasaOrden 22 24 Riddare af Kongl. SvardsOrdens Stora Korss , frie från Stämpladt Papper. Riddare af Konung CARL XIILs Orden -— 6 — Riddare af Svärdsorden , —- Q __ Riddare och Ledamöter af Nordstjerneorden , , , fi Riddare och Ledamöter af WasaOrden , . ' — 6 — Afskrifter och Bevis från Kongl. Maj:fs Cancellie, hvarje ark , . 6 Kongl, Maj:ts Nådiga Fullmagten pä Embeten. För Civileoch Militaire Stånden , efter Sex för Hundradet af Penningelön och efter TjuguSju för hundradet af indelt lön, efter vanlig beräknings-grund af gamla Kronovärdet, Trettio Sex Schillingar Tunnan , äfven om de förut innehafva Caracter å den tjenst de sedan på stat erhålla För Eccltiiastique , Academi® , Gymnasiioch Scholas-Staterne , likaledes efter enahanda BevillningsUlsk.