Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man skaffar sig alltid utvägar om man vill, ty den som söker, han finner dem äfven. Herr Hjerta, Gustaf: Herr af Uhr har så 1*6 Den 4 April p. m* sanningsfullt framsta!! luiru man bör skåda denna sak, att jag ej annat kan än dela lians tänkesätt. De orter, som omgifva Canalen, äro redan genom sjelfva detta läge så väl lottade, att det vore obilligt, om de öfrige skulle beskattas, för att ännu mera öka de förres förmåner För öfrigt bekänner jag mig ej kunna inse huru de Herrar, som önska återremiss af Betänkandet, kunna till stod för deras anhållan sätta i fråga, att StatsUtskottet borde tillstyrka att det äskade anslaget skulle tagas å yale Huf. vudtiteln, då-Konungen i alla fall kan utaf den anvisa med t1! till företagets utförande, om Han så skulle pröfva nödigt. I afseende på hvad Grefve Posse anfört, att frågans sluteliga afgörande borde uppskjutas tills Finans-regleringen, för att tillse, om icke derigenom någon utväg kunde öppnas, till er - hållande af det begärda anslaget, så skall jag alltid bestrida ett sådant förfarande, hvarigenom företaget .skulle verkställas pä Bankens förskjutande bekostnad; ty jag kan ej tro det vara nyttigt, att lika som inlocka orter att återskuldsätta sig. Jag kan ej eller gå in på, att. vi för närvarande böra trösta oss med hoppet att firma vid Stats-regleringen några medel till ifrågavarande ändamål, utan förenar mig med Herr af Uhr, i anhållan om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till bifall å Betänkandet. Herr Tham: Då någre värde Ledamöter på den grund sökt bestrida hjelp tili Hamn - Den i April e. m. 117 byggnad vid Jönköping, att de orter sorn angränsa Götha Canal deraf redan åtnjutit stora fördelar, får jag anmärka, att Canalen icke löper hvarken genom Nerike eller Småland , och att Lerbäcks och Tabergs Bergslager af den hvarken hafva nytta eller skada. Bruksägare och Bergsmän åro helt olika personer.
Län med flera af Bonde, Ständct föreslagit att de Prebendcvch Landt - Pastorater som Rikets Biskopar och ätffil» liga Professorer och Lärare wid Acadcmicrne, utom sine dessutom anflagne Cmbclslöner, innehafwa,. mätte idet stället Nied fia io:de och andra Pastoralier i penninge-afgift, aufläS till ersättning för de af Danquen gjorde förssotkcr, sä länge bet tryckande behofwet för»-, drar. Oä en stor del af Professorers och LärareS wid UnderwksningS - werkcn innehafwande löner grundar sig pä särskilde Donationer och Stiftelser till Llcademicrne och Lärowerkcn, och säledcs alla besparingar deraf icke ingä till Stats-Cassan, utan till desse inrättningar som hafwa sine egna fonder; sä har Stats - Utskottet ansett sig ej tillkomma, att uti nägon pröfning eller tillstyrkande härutinnan ingä. Men om det skulle befinnas grundadt, hivad uppgifwit blifwit att Cmbetsmän tvid Eclesiastique och Läro - Staten bäde förut och äfwm Den 16 Octsber. 4269 äfven nu innehafva flere och andre Pastorater, än som efter Stat och Författningar tillhör deras ägande Embete, och hvilket, spncs luta till oordning och orätt» wisa inom Ständet emot andre desi medlemmar, som derigenom gä miste om ett bröd, hvartill de annari kraft af bäve skicklighet, en längre tjenstetid och etk tryckande behof ostridigt bordt äga företräde, sä tror StatS »USskottct, att detta förtjena: ben uppmärksamhet af Riksens Höglofl. Ständer, att hos Kongl. Maj:t borde i underdänighct anhällas, det sädant, säsom icke grundadt i Presterskapets Privilegier, mätte för framtiden förekommas till bäknad sä wäl för sjelfwa Preste, Ständrts egne Medlemmar, som det Allmänna. Riksens Höglofl.
Den 5:te motionären yttrar: ”att, ehuru R. St., vid beviljad förhöjning utaf landslatens och i synnerhet länsmännens aflöning afsell, alt fjerdingsmans-befattningen skulle lindras och återföras lill hvad den från äldsla tider varit, ifrågavar. författning likväl sanktionerat alla de lill fjerdingsmännens förfång tid efter annan tillkomne missbruk; att det i den nåd. Sladgan uttalade begreppet ”menighetsbestyr” vore vid tillämpningen förvridet, icke allenast genom sjelfva beskaffenheten af de bestyr, hvilka blifvit fjerdingsmännen ålagda utan äfven genom stadganderne, att han skall förses med ”tjenstebref” af kronofogden samt att han skall utföra ”förmäns” updrag och lyda under K. Def:h:des samt Kronofogdes och Länsmans hefallningar”. Jag vill icke fortsätta uprepandet af allt, hvad motionärerne yttrat, ty deras anmärkn:r hafva nästan alla samma syfle; dock tillåter jag mig, att erinra ”hurusom den siste motionären tillstyrkt frambärande till K. M. af enhällig protest emot den tunga, som genom ifrågavar. förordning blifvit pålagd Svenska bonden, och hvilken vore så stor, att den såsom annan beskattning boil endast med R. St:s bifall kunna åläggas”. Jag skulle hafva trott, att dylika klagomål bort hafva föranledt Utsk. till undersökning, huruvida ifrågavar. instruktion är lämplig eller icke. Hvad har Utsk. i det stället gjort? Jo Utsk. yttrar endast: ”K. M;s ang:de fjerdingsman d. 1 Juni näsil. år ulfärdede nåd. Stadga, hvilken blifvit föranledd af rikets sednast församlade Ständers derom framställda underd. anhållan innefattar icke i allmänhet några för fjerdingsmännen nya skyldigheter, utan de, som de i den nåd. Stadgan upräknas, hafva till största delen varit genom serskilda äldre författningar ålagde och äro nu endast på ett ställe sammanförde”.
Alla,'sorn äro ålagde att bestrida skjutsen , veta och känna hvad kostnad och möda det är att fullgöra alla skjuts-inrättningar i detta Rike. Jordbrukaren har blifvit ålagd, utan lottning, utan surrogat, att bestrida alla skjutsinrättningar i detta Rike. Torde händt genom urminnes häfd. De måste Den 13 April. således förskapa alla vägfarande — ifrån och med Mans Kongl. Majit hela raden utföre , tili och med den sämsta betjent på köpet. Item alla diverse Köpmansvaror. Dervid får ej Jordbrukaren åtnjuta samma förmån, som Skepparen: Han betingar sin frakt innan han segiari nej! Jordbrukaren, tryckt af alla möjliga onera, som tid efter annan kunnat uppnittas och påtänkas hvaribland med rätta bör räknas de ofta påbudna kallelserna af Herrar Landshöfdingarne att samlas på anvista ställen, att få säga: Hvad befalles? Dertill fordras äfven hästar för dem sorn dervid skola agera Fullmägtige. Ändå måste Jordbrukaren kjutsa efter bestämd taxa. Skjutsnings-skyldigheterne bestå i detta Rike allenast uti följande: 1:0 Kungskjutsen, som i alla tider varit, och hvaraf årliga KungshäStarne eller årlige hästar i gamla tider påfördes hemman: Nu äro desse hästar intagne 1 rentan, som utgöres af Jordbrukaren} således har jordbrukaren fått den förmån att betala för hästar, sedermera att prestera hästar vid skjutningen 3 hvarför Städerne alldeles undslippa Kungskjutsen , har jag aldrig kunnat pånitta. Det är visst: Största delen af Städernas invånare äro Borgare} men Borgarerätten medför ej någon lag att undslippa betala eller deltaga i Landets allmänna onera. 2:0 Hållskjutsen, hvarvid en del Städer underhjelpa Landet, dock alltid med högre skjutslega3:0 KronoskjutsMärkligt, att Städerne både för sina gardar och sin jord äro Såkallade att deltaga i denna skjuts. Krono - Den 13 April, 191 skjutsen består merändels deri att fortskaffa manskap, deras kläder, gevär, ammunition, proviant, krut och saltpeter.
Med öfverlemnande till Utskottet af dessa undersökningshandlingar, har nu motionären, under åberopande af företagets vigt och de betydliga fördelar, som för en vidsträckt men fattig landsort skulle deraf kunna hemtas,_uti sin ifrågavarande motion anhållit, att Rikets Ständer åt det bolag, som bildat sig för arbetets utförande, måtte bevilja ett mot den beräknade kostnadssumman svarande statsbidrag, att till §:delar utgå såsom anslag och till ^:del såsom lån, med 20 års återbetalningstid. Af enahanda skäl, som för afstyrkande blifvit anförda i flera föregående punkter af detta Utlåtande, eller att de handlingar, som angå ifrågavarande arbetsföretag, icke blifvit af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader granskade, har Utskottet 40:o funnit sig förhindradt att till någondera af förenämnda tvänne motioner tillstyrka bifall. Under åberopande af de handlingar rörande nedannämnda arbetsföretag, som blifvit till Kongl. Maj:t ingifna och för närvarande hos Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader förvarades, bar, uti en inom Bonde-Ståndet afgifven motion, (N:o 221) Riksdagsfullmägtigen Erih Johan Rudberg från Calmar län anhållit att, sedan delegarne uti den på ön Öland belägna s. k. Långebro mosse föranstaltat om undersökning rörande nämnda mosses utdikning och deröfver låtit uppgöra ett kostnadsförslag, utvisande att arbetet, hvarigenom 755 tunnland odlingsbar mark skulle vinnas, borde kunna åstadkommas för 17,351 R:dr 40 öre R:mt, men bemälde delegare, såsom innehafvare af allenast smärre hemmanslotter,. icke voro i tillfälle att af egna medel bekosta utdikningsarbetet, samt dessutom ön Öland hittills icke varit i åtnjutande af något dylikt understöd, Rikets Ständer, till detta företags utförande, måtte anvisa en mot nyssberörda kostnad svarande summa, att utgå med 9,000 R:dr såsom anslag utan återbetalningsskyldighet och med återstående 8,351 R:dr 40 öre såsom räntefritt lån, stål dt på 20 års amortering.
Ridderffapet och Adeln desta twänne högst angelägna ärender til snaraste ^främjande af Folkökningen; nemligen at uägra ffyndsamma och kraftiga arrangementer tagas L.o) At emottaga och upfostra, förmodeligen tusendtals, under detta kriget blefne Fader - och, (torde äfwen hända, af sorg) moderlösa barn; och more önffeligt, om denna inrättning sä kunde utwidgas, at alltid alla fattiga barn af hwad Ständ som häldst, i Städer och oä Landet, äkta eller oäkta, emottoges ifrän spädare ären at upfödäs och sedan danas til dygdiga och nyttiga medlemmar. Utaf Goste-barnen skulle samhället dä i en framtid med mer billighet och skäl kunna hoppas och begära, at, dä nöden det fördrade, veste, som pä samhällets bekostnad blifwit frän elände och d>d frälste, med mer hug och oförffräcktbet, sjelfwilligt skulle gripa til wapen för at förswara och frälsa Riket, än detta wore at wänta af de fleste conscriberade ynglingar, som tycka sig allsintet hafwa Staten at tacka för deras lif och epistencö' utan blott rättskaffens föräldrar eller andra ömsinte, owärderliga men msksr. Lika sa »rö-wävdigt är för det Lidra at genast anstalter tagas uti hwarje landsort och, om möjeligt är, socknewis, til hämmande af den allt mer och mer mi alla orter sig grufweligen utbredande venerista smittan, man twifwel lärer uti andra orter händt, hwad som beklagligen tildragit sig i sednare tider uti min ort, nemligen, at flere respectabla famiSer och ärbara större och mindre hushall genom ammor och ofta annat oskyldigt tjenstefolk, ja! för -» barmhertighet at herbergera och föda kringwandrande Gesäller och tiggare, blifwit olyckliga offer för en i bärja»» omärkbar men siuteligen gcufrveltst härjande vineriff smitta.
Herr CrusenstolpeMagnus Jacobf anförde skriftligen: 56 §. Riksdagsordningen, lämpad till den oblida behandling, som i sista Plenum vederfors min då väckta motion, berättigar och föranlåter mig, att i dag väcka enny, den nemligen: att, förmedelst en ändring af eller ett tillägg uti Kongl. Maj:ts Nådiga Ordning för Dess och Rikets Canzli, HofCancelleren må tillåtas, att, då handlingar, skrifna eller tryckta, ur Riket till utländsk ort transporteras för hvilkens räkning som helst, sjelf eller genom Ombud, i händelse af befogenhet, undersöka , om bland dem något finnes, som RiksArchivet eller Statens Bibliotheker tillhör eller tillböra bort, och, i sådant fall, draga försorg alt detsamma dit återförskaffas, emot eller utan betalning, allt efter sig företeende oms tändigheter. Lades på bordet. Grefve Strömfelt, Hans Fr edrikuppläste följande: Då under uppläsningen af det anförande Herr Rosenqvist i sista Pleno afgaf, i frågan om JustitiaeOmbudsmanuens Berättelse, jag på minte mig 2:ne mål, som fö - D e n 26 Mars f. m, 5 revarit i Högsta Domstolen, hvaraf i det ena Lagman Pamp var tilltalad, för det han utan laga skäl insatt en person i häckte, och åter i det andra fråga var om en våldsam behandling mot en arrestant i Norrköping, föröfvad af en Polisbetjent derstädes, förmodade jag att Herr Rosenqvist afsåg ett af dessa mål; och som de dervid förekomne omständigheter, hvilka jag bibehållit i mitt minne, icke öfverensstämde med den målning Herr Rosenqvist gjorde; ansåg jag mig böra anhålla hos Ridderskapet och Adeln, att i dag få lemna den upplysning, jag trodde vara af nöden.
Dessutom ligger det i de menskliga förhällandernas natur, att om man kommer i en sådan nödvändighet, så stiftas lagen af sjelfva nödvändigheten och det säkerligen bättre, än då man på långt afstånd från händelserna lagstiftar för dem. Jag har nu anfört de grunder, på hvilka jag bifaller Utsk:s Betänk.; men, mine Hrr, här har äfven blifvit fråga väckt om återremiss, och i det fallet måste jag säga, .alt jag icke förstår, hvartill en så beskaffad återremiss skulle tjena, eller verka. Const.- Utsk. kan icke, och det står icke heller i lltsk:s makt, ändra ett enda jota i Konungens Propos.; allt hvad man således kunde begära af Utsk. vore, att det skulle frångå sina en gång uttalade åsigler och säga: afinnen J, mine llrr, att förslaget kan antagas, så vilja äfven vi antaga detsamma.» Men det ligger äfven någonting annat i en återremiss, sorn är sårande för vår national-känsla och för känslan af vår värdighet; ty. månne icke uti önskan om en återremiss kan ligga en möjlig förhoppning för dem, som önska bifall till den Kongl. Proposm, att Norges Storthing skall antaga den i det skick den nu har? Genom frågans återremitterande skulle saken nemi. kunna ligga nere, till dess möjligtvis Storthinget afgjort den med bifall till K. M:s Propos., och på denna grund skulle vi, för den goda sämjans skull, blifva föranlåtne att bifalla förslaget. Förhållandet är verkligen så kompliceradt, att jag bekänner, det jag haft den största möda att kunna reda det; ty här upstår ännu en fråga, nemi., att detta förslag, som är af civil-Jags natur, blott behöfver Irenne Stånds bifall för att blifva R. St:s beslut. Men så kommer den hvilande grundlagsfrågan, som fordrar 4 Stånds bifall, och då kan ett Stånds underkännande vända upp och ned på hvad vi här förut beslutat. Hur skall det då gå?
M:s omtalade rätt alt gifva dispens från lag, finner jag ej att något större trassel skulle upkomma genom antagande af Utsk:s förslag, än om man bifölle något annat af de nu ifrågaställde. Serskildt hemställer jag till Hr von Koch huruvida LagUtsk. i allmänhet fäster för litet afseende på Lagberedningens förslag. Jag tror att det Betänk., som på förmiddagen förevar, ganska tydligt ådagalade motsatsen samt att Utsk. då gjorde mera afseende på Lagberedningens förslag, än det rätteligen förtjenat. Hr Printzensköld, Carl: Sedan 3:ne Stånd bifallit LagUtsk:s ifrågavar:de Betänk., torde det icke löna mödan att å detsamma upoffra mycken discussion, men då det är en vigtig principfråga, synes det vara angeläget att R. o. Ad. efter noggrann pröfning uttalar sin opinion. Hvad sjelfva myndighetsfrågan beträffar, så tillhör jag icke deras antal, hvilka vilja tillägga qvinnan nya eller större rättigheter än dem allmänna lagen henne tillerkänner. En hvar torde af erfarenhet hafva sig bekant, att qvinnan till följd af dels sin upfostran, dels sjn ställning i samhället icke i allmänhet, utan endast undantagsvis besitter de egenskaper, som erfordras, för att sjelf kunna sin egendom förvalta. Vi veta också att det hörer till qvinnans natur att styras oftare af känsla och tillfälliga intryck, än af en klar och mogen beräkning. Man eger mångfaldiga bevis derpå, huruledes qvinnan i ett ögonblick af hänförelse låter förleda sig till handlingar, hvilka hon sedermera dyrt får ångra, och hvilka måhända bringa henne i olycka under hela hennes lefnad.
Emellertid hade efter hvad vidare omförmäles, denna plan ej kunnat utföras, enär vid anställd undersökning, dels det beräknade utrymmet befunnits nog knappt för det afsedda ändamålet, dels åtskilliga andra hinder och omständigheter af be tänklig art förekommit, härledande sig från svårigheten att förlika skolans inredning 88 Stats-Utskottets Utlåtande M 99. med den, som Landtbruks-akademiens lokaler fordrade, hvarföre fråga då blifvit väckt, huruvida icke åt Akademien, i utbyte mot dess nuvarande hus och tomt, kunde, efter Teknologiska Institutets flyttning till dess nya lokal, upplåtas det Kronans hus vid Mäster Samuelsgatan i qvarteret Sporren, som af Institutet hittills begagnats, och hvilket, jemlikt Kongl. Majits och Rikets Ständers vid 1856—1858 års riksdag fattade beslut, eljest borde för Statsverkets räkning försäljas, så snart Institutet erhållit fullständigare ny lokal. Sistnämnda hus, som tillförene, innan Teknologiska Institutet der inrymdes, under flera år af Akademien begagnats, ansåges uppfylla alia fordringar på lägenheter för Akademiens behof vida bättre än Akademiens nuvarande byggnader, och dessutom kunna genom lägenheters uthyrande bereda Akademien en inkomst, ungefärligen motsvarande beloppet af den hyra, som bodlägenheterns i dess närvarande hus lemnade; och som samtidigt härmed, jemväl Chefen för de geologiska undersökningarne, Professoren A. Erdmann, anmält behofvet af egen arbetslokal för geologiska byrån, samt för förvarandet och ordnandet af de med undersökningarnes fortgång alltjemt sig ökande geologiska samlingarne, äfvensom tillhörande kartor ra. m. för bildande af ett geologiskt museum, jemte uppgift, å det utrymme, som dertill erfordrades, öfverlemnades denna anmälan till Öfversten Stål för öfvervägande, huruvida, i händelse utbytet af Akademiens tomt och åbyggnader mot Teknologiska Institutets hittillsvarande hus komme att ega rum, inom den för Slöjdskolan tillämnade nybyggnad utrymme i stället kunde beredas för det geologiska museet, hvarefter bemälde Öfverste, under nämnda förutsättning, aflemnade till nådig pröfning en generalplan lill uppförande och ordnande af nybyggnaden å Landtbruks-akademiens tomt, afsedd att inrymma lokaler för samtliga nu omförmälda föremål.
Sundberg, en årlig pension från Ridd.-kassan af 83 r:dr 16 sk. b:co, motsvarande hälften i ordinarie vaktmästarens lön, att utgå så länge enkan Sundberg lefver och förblifver ogift, med rättighet för Ridd.-Direkt. alt, derest hon ingår i nytt gifte eller med döden afgår innan barnen hunnit den ålder att de anses sig sjelfva kunna försörja, pröfva, huruvida och till huru stor del pensionen må af dem bibehållas. Och som Utsk., lika med Direktionen, finnér både Sundbergs långvariga och berömligt vitsordade tjenstgöring vid Riddarhuset, samt i öfrigt högst ömmande skäl och bevekande omständigheter tala för beviljandet af det, utaf Direktionen föreslagna understödet, får Utsk. De n 22 Janna ri. å Direktionens hemställan vördsamt tillstyrka bifall; hvilket dock till H. R. o. Adis egen pröfning öfverlemnas. Stockholm d. 17 Januari 1848. I*a Riddarhus-Dtskottets vägnar, G. E. Frölich. F. IV. Dalman. Hörsamste Memorial! Sedan ordinarie vaktmästaren vid Riddarhuset, Carl Ulrik Sundberg, d. 4 sisth December med döden afgått, har hans med flere barn efterlemnade enka, Mariana Sundberg, uti en lill Ridd.-Direkt. ingifven ansökning, anhållit, att i anseende till sin högst bekymmersamma och hjelplösa belägenhet, erhålla någon pension, för att försörja sig och sina barn. Ridd.-Direkt., som icke ansett den för Direktionen utfärdade instruktion berättiga Direktionen att den begärde pensionen bevilja, har likväl funnit så ömmande omständigheter vid detta tillfälle förekomma, alt Direkt, icke tvekat, att hos II. R. o. Ad. anmäla enkan Sundbergs vördsamma ansökning och densamma med sitt förord beledsaga.
Skulle han, emot min önskan och förhoppning, icke blifva återvald, skulle jag, ifall detta Utlåt, blifvit utan discussision lagdt till handlingarne, åtminstone för min enskildta del få skäl att djupt beklaga, att de representanter, hvilka gillat Just.-Ombudsnns sätt att sitt ansvarsfulla kall bestrida, försummat tillfället att delta sitt gillande offentligen uttala. Frih. Creutz: Jag skall endast med några få ord taga R. o. Ad:s tid ytterligare i anspråk. Hr von Hartmansdorff har ansett det vara förtjenstfull! af Just.-Ombudsm. att vidröra så vigtiga frågor, som t. ex. religionsfrihetsfrågan. Sådan var äfven min tanke, innan jag genomläst hans framställning af detta ämne, men sedan jag deruti funnit, att Just.-Ombudsm. icke erkänner den Evangeliska kyrkans fundamental-lagar, kan jag icke annat än anse det hafva varit bättre, om ämnet aldrig blifvit af Just.-Ombudsm. vidrördt. Hr Cederschiöld har upfattat en del af mitt förra yttrande såsom jag skulle hafva sagt, att Just.-Ombudsm. öfvergått till den Katholska kyrkan. Detta har jag aldrig sagt, emedan jag allt för Den i Februari f. m. 317 väl vet, att han i sådan händelse vidare icke skulle kunna bekläda det embete, han innebar, men jag har sagt, att man, för att dömma efter de äsigter Just.-Ombudsm. uttalat, hvilka otvifvelaktig! tillhöra den Katholska, men icke den Lutherska läran, kunde tro, det han måtte hafva autagit den förra, hvarför jag äfven yttrat: att han gjort ett offentligt affal ifrån den Evangeliska Lutherska Våran till den Katholska, ehuru han väl aktat sig att öfvergå till sjelfva Katholska kyrkan. Jag yttrade vidare, att Just.-Ombudsm. med lillfingret understöder den Svenska Statskyrkan och dess mycket beprisade enhet, men deremot gifver hela handen åt påfveläran.
Men nu skall jag sända det af och du skall få det, ty jag vet ju så innerligt visst och godt, att du icke skall le öfver mig, såsom alla andra skulle gjort som känna mig mindre, utan att du skall förstå, att det är det innersta hos mig och det bästa hos mig som här i dessa linier flammat upp likt de blå lågorna i en brasa i en stor och hastig flämtning innan de slockna öfver den svarta kolnade veden, – genast, från första början förstå det. Ty du känner tonarten, i hvilken mitt lif gått, och du har hört det motiv som kommit igen och kommit igen i min känslas många melodier, och du har kunnat fånga den tysta obestämbara vibrationen i min personlighet, derför att den klang som hos dig sjelf. Och hvarför skulle jag icke, jag som med tjuguåringens bäfvande skygghet gaf dig det första ömtåliga förtroendet, också gifva dig mitt sista, nu då jag är ensam och trött och gammal. Jag hade ätit min middag på samma ställe, der jag ätit den under tio år, bland nästan samma menniskor, hade bytt samma fraser med flickan, hvilka upprepats nästan hvarje dag under dessa tio år, och hade gått hem genom samma gator, i hvilka jag kunde utantill hvarje skylt och kände igen hvarje ojemnhet på trottoiren och sett samma ansigten bakom rutorna. Jag hade satt mig i gungstolen för att som vanligt röka min cigarr, innan jag grep mig an med den tjocka hög af stilböcker som låg och väntade på mig på arbetsbordet, alldeles som jag sutit och rökt min cigarr och sett på dessa stilböcker under alla dessa tio år, i samma rum och bland samma möbler, med samma hvardagstankar och samma hvardagsstämning.