Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man får nemi. icke sälta hela sin tillit till den större mängd af Riksg.conlis obligationer man vill förskaffa Banken; ty det är en gifven sak, att när man använder, försäljer, belånar dessa allmänna papper, så innefattar det alltid en Rikets skuldsättning, hvilken man ej väl bör lala få gå utöfver en viss gräns, ulan att deremot vidtaga några kraftiga åtgärder, och en ibland dessa, som förefaller helt naturlig, måste väl vara, att Banken drifver in sina egna fordringar. Lika med Hr von Hartmansdorff tror jag det vara nyttigt, att i bancoreglem. bibehålla bestämmelsen om proportionen 2 till 5 emellan Bankens metaliska cassa och dess sedelstock; ty dessa siffror hafva väl, såsom nämndt blef, ingen undergörande kraft; men ett sådant stadgande medför likväl den nyttan, alt det gör så vä! Bancofullm., som allmänheten uppmärksamma pä hvad klockan är slagen, att då denna proportion underskrides, icke allt står så lill som det borde. Men bestämda föreskrifter om något som skall göras, erfordras så väl i afseende härpå, som då man vill, lika med Utsk., fastställa ett visst minimum för den metalliska cassan; i annat fall är det öfverflödigt att stadga någon ting. Ibland de åtgärder, som för Bankens säkerhet kunna vidtagas, finnas dessutom åtskilliga andra utvägar att uppgifva, men hvilka det tillhör andra Utsk. än BancoUtsk. att förbereda och anordna. Så mäste ökade tullafgifter, som Bevilln.Ulsk. kan föreslå, ovedersägligen leda till sådant ändamål; dock tror jag, att om man blott vill rangera Banken riktigt, så skall man ej behöfva i denna riktning göra stora förändringar i det nu bestående.
Lilverstol^^ , Fredagen den 25. April. Olemina klockan half IO förmiddagen. Under Hans Oxcellsncas Herr Grefwen och Landt Marskalkens opasslighet, SZ r?8 Ordförande Herr Grefwe ksS^vsnbou^s, Liss. Herr 6ri j)snn s I ä r> jsaoob Lric, anmälte sig at kala; men blef i sic yttrande förekommen af Herr Grefwe» och Ordföranden, som crindrade. at detta kisnum bliswit af Herr Grefwe» och Landt-Marfkalken utsatt endast til upbrykande af Herrar kllLlcko.rorN-IS af Undra och Tredje Ciasterna Wauistowaf d. 24. Ztpril. I anledning häraf och urpa gjord proposttinn, blefwo hesta Listor genast nybrukna och befunnos wara utsedde: Inom Andra Ansten til Ledamot af Riddarhus-Ulfkottet efter Herr 0>>cl<, Osnrg klsrinan, d4:o 446 Herr Idlerfiervvarrä, polian ^Vllbslm; til Ledamot i Oeconomio - Utskottet efter Herr k>m!i, Fullmäakiq Friherre Ikjertg, l^reärie, kdl:n ig?
Samtliga talare voro öfverens om, att de kvinnliga folkhögskolorna äro minst lika nödvändiga och och nyttiga som de manliga. D e hinder af ekonomisk eller annan art, som pläga förebäras, finnas bara i inbillningen. Tvärt om minskar den kvinnliga sommarskolan ofta den manligas ekonomiska svårigheter. Bristande intresse och förmåga af initiativ bära hufvudskulden. » Våga, vinner », sade fru Cecilia Bååth-Holmberg och hänvisade till, huru hon och hennes man, utan att fråga en enda människa o m ekonomiskt understöd, för 12 år sedan öppnade en kvinnlig sommarkurs i Tärna. N u har den rikligt understöd. Kvinnan gör mycket bättre propaganda för folkhögskolesaken än mannen, och vill man fostra en stark fosterländsk anda hos vårt folk, äro de kvinnliga folkhögskolorna det bästa verktyget. * Fru Agda Montelius har af Föreningen-för välgörenhetens ordnande i Stockholm blifvit utsedd till föreståndarinna för föreningens centralbyrå, sedan den nuvarande föreståndaren, hr A. Lindblom, förklarat sig önska afgå. Kvinnlig organist. Kyrkorådet i Falkenberg har till vikarierande organist antagit fröken Hildegard Hellman. * Familjen på Annedal. Konstnärlig uppmuntran. Fröken Agnes Kjellberg, den unga, talangfulla bildhuggarinnan, väl bekant för Iduns läsarinnor, är af akademien för de fria konsterna enhälligt uppsatt på förslag till erhållandet af ett af de lediga resestipendierna å 3,000 kr. om året i tre år. En kvinnlig lärd. Mrs Zelia Nuttail, den af oss förut omtalade amerikanskan, som en längre tid gästat Stockholm för att öfvervaka utförandet å Generalstabens litografiska anstalt af en del mexikanska diagram, afsedda för Columbusutställningen i Madrid, har nu afrest till Leipzig. Mrs Nuttall lär vara en bland de få lärda, som kunna tyda gamla mexikanska handskrifter. * Våra damers klädningsfjädrar representera en ganska betydande handelsoch industriartikel, som länge tagits från utlandet, Frankrike och Tyskland, och ännu nog i stor skala gör det. Man kunde dock tycka, att järnets och stålets land icke behöfde rikta utländingen för ett sådant behof.
63 och rättigheten till pension är af sådan antagning en gifven följd, samt Bagges företrädare i förvaltare-befattningen varit i åtnjutande af enahanda pensionsrätt, som den Bagge ti Hägde, Fullmägtige anse sig jemväl i denna del icke hafva handlat i strid med Rikets Ständers dem, lemnade föreskrifter; hvadan Fullmägtige hoppas, att deras beslut härutinnan skall af Högloft. Utskottet gillas och fastställas ; 3:o att Fullmägtige, i afseende på den Notarien Bagge tillerkände pensionsrätt för enka och barn, endast åberopa de skäl, som uti derasProtocoll af den 8 Februari i838 finnas upptagne. Under den tidrymd, som från senaste Riksdag förflutit, hafva flere frågor hos Banco-Fullmägtige, förekommit, hvilka dels blifvit uppskjutnaoch lemnade utan åtgärd, för att till kommande Baneo-Utskotts afgörandeanmälas, dels, i förening med deröfver fattade beslut, funnits vara af be skaffenhet att böra till Höglofl. Utskottets serskilda uppmärksamhet oehs pröfning framställas. Sådane hafva varit: i836 elen zg September. En af Bankens Garde des Medaille gjord' hemställan, att en i General-Cassan N:o i förvarad samling af 5i^ utländska medailler och mynt af guld, utgörande 820 Ducater, och i bruttovigt i3 U. ioJ; lod, rnå få användas för Bankens Myntoch Medaille-Cabinett, samt framställning derjemte, att Myntoch Medaille-Cabineltet, till dess metalliska värde, inberäknas i Bankens reela fond. i8$y den i3 Jpril. En hos Fullmägtige väckt fråga, om och under hvad vilkor uppsägning till liqvid må ega rum af Bankens äldre 4; och l\\ procents Obligationer, äfvensom 3 procents såkallade Låne-BancoCapitaler. — den i3 Juli. En af Kammarherren B. Rosenblad< väckt motion, . att åtskilliga i Bankens
» deltagarne i Hössna mader inom Hössna och Knättle socknar, för utdikning deraf, å 8,386 R:dr; hvilket lån skall återbetalas genom erläggande jemte krsnoutskylderna af 670 K:dr 42 sk. 3 rst. årligen för åren 1854 med 1867, och 335 lt:dr 21 sk. 1 rst. för år 1868, » deltagarne i upprensningen af Säfve å inom Kullings härad, emot årlig inbetalning, efter 1857 års slut, af 8 procent å hela lånesumman, dervid beräknas 2 procents ränta för kapital-återstoden, » dito i dito af Steneby-elfven inom Steneby socken och Wedbo härad, emot dito dito efter 1859 års slut af dito dito » dito i dito af Bredängsån i Wäne härad, emot dito dito efter 1861 års slut af dito dito inom Skaraborgs län: till deltagarne i sänkningen af sjön Östen uti Wadsbo härad, å 5,553 R:dr; hvilket lån skall återbetalas genom erläggande årligen jemte krono-utskylderna af 277 R:dr 31 sk. 2 rst. för åren 1849 med 1878, och 277 R:dr 17 sk. 4 rst. för år 1879. » dito i en kanal-anläggning genom Kottbo bäsnäset vid Tidaån samt upprens Transport: 5 - 73: 1. 6. 2,372,486: 28. 3, 2,531,6 2,400: 2,400: 7,200: 7,200: 3,342: 38. 9. 3,264: 9. 11 8,386: — 1. 7,715: 5. 10. 3,370: 3,370: 6,500: — -r6,500: 1,760: 1,760: 6,385; 30. 10. 6,385: 30. 10. 2,411,831: iTTT 2,570,268: 1. 34 — Transport: ning af Sågströmmen inom samma härad, å 4,126 R:dr 24 sk., dito dito af 222 R:dr 29 sk. 9 rst. jemte dito för åren 1849 med 1875, och 106
Medan fiendens öfvermakt i denna del af riket nödgat oss att draga oss tillbaka och för ett ögonblick beröfvat er ansträngning dess förtjenta och vanliga lycka, har våra bröders tapperhet vid Kongsvinger haft en lysande framgång: den har förjagat fienden öfver fäderneslandets gräns. Jag skyndar att meddela er de närmare omständigheterna” ... (Här följer en på bästa sätt utlagd räkning öfver de vunna fördelarne och slutande, liksom nästan alla norska rapporter, med den underrättelsen att deras egen förlust i döda och sårade icke ännu så noga kunde bestämmas). En högst egen händelse var i alla fall, att Gahn för andra gången efter sex år skulle på samma ställe få skatta så dyrt åt norrmännen. Emellertid har det blifvit tillräknadt honom såsom en bravur, att han under dylika omständigheter slog sig igenom. Efter denna konturteckning af ställningen på östra sidan af Glommen – denna Norges vigtigaste flod, som sträcker sin ena arm mot det mäktiga Dovrefjäll, den andra mot Herjedalen och slutar sin långa färd i Skageracks famn – är det tid att öfverse tilldragelserna vid dess mynning och trakterna deromkring. Intagningen af Fredriksstad17. På en af de första augustidagarne märktes ett förskräckligt spring i Strömstad. Det var just icke något egentligt fjäsk – men spring var det. Isynnerhet flögo adjutanterna fram och åter och efter dem gatpojkarne, så långt de tordes. Affären var den att Carl XIII, som kommit till staden, skulle, lam och krank som han var, transporteras från sin boning i det då så kallade Ekmanska huset, nära tullbryggan, just ned till denna hamn för att gå om bord på en der väntande jakt, hvilken skulle föra honom till linieskeppet ”Gustaf den store.” Såsom man vet, var det hans maj:ts afsigt att, medan hans adoptivson underkufvade norrmännen från åtskilliga punkter på landsidan, sjelf taga hand om sjökriget. (Hans inträffande på linieskeppet få vi på annat ställe se). De arma upptråkade officerarne ute på eskadern vid Långöarne hade ändtligen fått tillfälle att låta några champagnekorkar springa för nöjet att se sin långvariga overksamhet förvandlad i aktiv verksamhet.
Han har således i delta fall en pligt och en rättighet, som ingen af de öfriga secreterarne äger, och sorn jag anser Vara af icke obetydlig vigt. I anledn. deraf linnes också för honom, men icke för de öfriga secreterarne, föreskrifven en ed, hvilken upplages i 2:dra mom. af samma §, och lyder sålunda: "Jag N. N., utnämnd och förordnad all vid detta allm. riksmöte vara det Hederv. BoudeSt:s secreterare, lofvar och svär vid Gud och Hans heliga evangelium, att jag vill och skall med all min förmåga iakttaga konungamaktens och R. Sl:s rättigheter, i öfverensstämmelse med den af Konung och R. St. till efterlefnad antagna Reg.Form af den 6 Juni 1809. Jag skall ock ställa mig till ovillkorlig efterrättelse Rikets öfriga gällande grundlagar och ej till det Hederv. BondeSt:s protocoll, ulan min uttryckliga anmärkn. och reservation, föra eller föra låta, ännu mindre till expedierande befordra eller befordra låta något, som emot de gällande grundlagar stridande är." m. m. Ett sådant enskildt omdöme har ingen af de öfriga secreterarne rättighet och ännu mindre skyldighet att vid protoeolls-föringen uttala. Jag tror således, att grundlagen stadgar en bestämd skilnad emellan secreteraren i BondeSt. och de öfriga secreterarne, och då tror jag äfven att remunerationen bör vara olika, och att en skilnad af 100 r:dr ej är för mycket.
Man eller någon Corps, Militär eller Civil, eller ock någon Menighet, af hvad namn den vara må, antingen af egen drift, eller med anledning af befallning, försöka att våldföra Riksens ' Ständer eller deras Utskott eller enskilde Riksdagsmän, eller störa friheten i deras öfverläggningar och beslut, vare sådant, jemlikt Regerings-Formens tto §., ansedt som förräderi, och aukomme på Riksens Ständer, att slika förbrytelser i laga ordning beifra låta. §. 67. Allt hvad Riksens Ständer efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, bör anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade, och ingen ny, till ansvarighet förbindande, granskning af nya Ständer i samma mål vara tillåten; dock bör, oaktadt den af Riksens Ständers Revisorer förrättade generela öfversigt af Statsmedlens utdelning, det åligga vederbörande embelsmän att verkställa den speciela revision, som dem i kraft af deras embetsbefattning tillkommer., §. 68. Blifver någon riksdagsman, under påstående riksdag eller under dess resor till och ifrån riksdagen, med ord eller gerningar ofredad, sedan han tillkännagifvit, alt han i sådant ärende stadd är, eller ock efter riksdagen, på våldsamt sätt, i och för riksdagsgöromålen antastad, då skall sådant, enligt io3 §. RegeringsFormen, såsom edsöres-brott anses och straffas; börande delta stadgande uti riksdagskallelsen intagas. Skulle någon enskild man eller någon corps, militär eller civil, eller ock någon menighet, af hvad namn den vara må, antingen af egen drift, eller med anledning af befallning, försöka att våldföra Riksens Ständer, deras Nämdcr eller Utskott eller enskilde riksdagsmän, eller störa friheten i deras öfverläggningar och beslut, vare sådant, jemlikt Regerings-Formens 102 §., ansedt som förräderi, och ankomme på Riksens Ständer, ett slika förbrytelser i laga ordning beifra låta. 60 Förslag till ändring, i Grundlag. — Riksdags-Ordn. §. 78.
– Hvad som blifvit gjordt? Har ni då tålamod att höra mig uppräkna de snart sagdt oräkneliga mödor, jag haft, för att till ett någorlunda sammanhängande och rörligt helt förena alla dessa intressen och menniskor ... – Som hvar för sig äro så föraktliga! – Alldeles! För att, säger jag, utkasta de olika slags lockbeten, på hvilka dessa olika slags fiskar hafva fastnat? Några vilja ett, andra ett annat. Man måste således skickligt dölja det myckna hvarigenom splittring kan uppkomma, och framhålla det lilla, hvarom de alla kunna förlikas. Och hvad mer är: medan vi föra denna falang i slagtningen, får ingen mer än några få hufvudmän känna bataljplanen, som annars lätt skulle falla i fiendens hand ... – Väl! sade Drake och tömde sin bägare. – Jag erkänner, att mitt tålamod är ej så stort som min beundran öfver Ers Excellens’ förmåga att besegra dylika svårigheter. Låtom oss derför tala i få ord! När behöfver ni mig? – I hvilken stund som helst, min vän. Riksdagen sammanträder om några månader, och innan den åtskiljes skall allt vara afgjordt. – Ni tror det? – Då eller aldrig. Inom de tre ofrälsestånden hafva vi redan starka försänkningar. Adeln är ej tillgifven hertigen, men såsnart kuppen är utförd, skall den tredje klassen inom detta stånd med Rålamb i spetsen gå öfver på vår sida, ty i samma ögonblick, vi ryckt makten ur förmyndarnes händer, dekretera vi upphäfvandet af grefvarnes företrädesrättigheter. För sjelfva kuppens utförande fordras sådane män som ni ... – En stöt, och lerbelätet ramlar, utbrast Drake, hvars blod började upphetsas af vinet och samtalet. – Hvar är egentligen deras makt? Ingenstädes i himmel och på jord, om ej i de beherrskades inbillning. Folket hatar dem, likasom det hatar oss alla, som äro privilegierade ... – Men denna inbillning är en verldsmakt, min vän ... – Den är ett sken ... – Den är bådadera. Maktens symbol är makten sjelf. – Hör oss någon? utbrast Drake och reste sig plötsligt upp.
Matty bad Inez följa med, men denna försäkrade på sitt godmodiga sätt, att hon aldrig promenerade numera med småflickor. Inez var så vänlig och gladlynt, att Matty alls inte kunde bli stött på henne, men hennes ögon öppnades, så att hon såg, att Elsa var bra liten och hade riktigt kort kjol. Detta hade aldrig Matty reflekterat öfver förut. Följden häraf blef, att Elsa efter vänliga inbjudningar att stanna kvar fick gå ensam, då hon alltjämt hade lust för promenaden. Men Elsa hade ingen lust därför, hon ville bara, bara träffa Matty ensam. Stilla och undergifvet smög hon med sänkt hufvud och nedfällda ögonlock nedför gatan, som ledde ut ur staden och ut på den dammiga landsvägen. Hon såg sig omkring. Nej, ingen syntes, som hon kände. Hon gick ett stycke ut på den kala, brända slätten, kastade sig ner bland de solstekta backtimjamstufvorna och lät de länge återhållna tårarna få fritt lopp. » Det kan aldrig, aldrig bli som förr — nej, aldrig, aldrig mer, » snyftade hon högt. Inte anklagade hon Matty, inte. Det var ju helt naturligt, att hon skulle tycka mera om den främmande flickan, som var stor och såg bra ut. Men det var så tungt, så tungt. '! Gråtande borrade hon ansiktet ned i den doftande mullen, som endast obetydligt täcktes af de blekröda timjamsblommorna. Stackars lilla Elsa, hon kände väl instinktlikt, att den enda trogna vännen i världen är den jord, ur hvars sköte människobarnen utgått, och till hvars famn de till sist återvända! S. Bidrag mottagas med tacksamhet. " Familjemeddelanden ". En familjetidninff sådan som Idun, spridd och läst i de vidaste kretsar öfver hela landet, måste ovillkorligen vara det allra lämpligaste och närmast till hands liggande organet för alla tillkännagifvanden om födde, förlofvade, vigde och döde. För visso är det just damerna inom familjerna, som med det lifligaste intresset följa dessa tilldragelser inom hemmets värld, hvilka genom det knappa annonsspråket dock uttrycka och innebära så mycket, och annonser af detta slag, införda i Idun, träffa där i vidare utsträckning den intresserade familjepubliken öfver hela vårt land än genom något annat svenskt tidningsorgan.
Konungen, som misstänkte ett utfall, steg upp från löpgrafvens djup och lade sig på inre sluttningen af bröstvärnet med hufvud och armar öfver krönet så att han kunde obehindradt se fästningen och de på fältet arbetande soldaterna. Om det vidare förloppet har man berättelser af två ögonvittnen öfverste Maigret, till börden fransman, och dåvarande löjtnanten, sedermera öfverstelöjtnanten, vid fortifikationen Carlberg. Enligt den senares berättelse var, såsom nedan skall visas, den löpgraf, i hvilken konungen enligt Fryxells berättelse förtärde sin aftonmåltid, icke belägen inom musköthåll. Äfven är det tvifvel underkastadt, huruvida Fryxells uppgift, att Sicre åtföljde konungen från Tistedalen, är riktig. Maigrets berättelse utgör ett bref till svenske ministern i Paris, baron Gedda (af Maigret oriktigt titulerad grefve), hvilken fått i uppdrag att af Maigret söka underrättelse angående omständigheterna vid konungens död. Det har enligt den svenska öfversättning, som är intagen i 3 delen af Handlingar rörande Skandinaviens historia, följande lydelse. »Paris den 23 december 1723. Min bäste grefve! Jag har nyss mottagit det bref, hvarmed hr grefven behagat hedra mig. För att svara derpå, får jag äran meddela, att då konungen var i tranchéen mellan kl. 7 och 8 på aftonen, steg han upp på bröstvärnet med halfva kroppen obetäckt för att se arbetena och den starka muskötoch kanonelden från fästningen och dess skansar. Jag stod under honom med hufvudet mellan hans stöfvelklackar och Kaulbars stod vid min högra sida. Nyss efter sedan han stigit upp, kom Sicre förbi och frågade mig hvad konungen gjorde, hvartill jag svarade, att det inte var jag som placerat honom der. Sicre skyndade bort och jag besinnade mig på en eller annan förevändning för att förmå Hans Maj:t att stiga ned. Medan jag inom mig öfvervägde om hvad jag skulle säga till honom, fick han ett kanonskott ofvanför venstra örat och som gick ut på andra sidan ganska nära intill örat. Kulan var som ett stort dufägg.
Nu anstälde vi samfäldt ett skarpt korsförhör med henne och pigan, hvaraf framgick, att der i huset fans ägg, fläsk, potatis, af fjolårets skörd naturligtvis, någonting som kallades »köttkakor», men befans vara hårdt stekta kotletter af oxkött. Der fans äfven »hermetik», och deraf slutade vi, att gästgifvaren var högerman, liksom Svend Opsal, som också svärmade för sådana väl konserverade köttbitar. Vi begärde att få af allt, utom konserverna, och då begreppet soppa här tycktes vara nästan väl svagt, bestälde vi äfven »multebär» (hjortron) med grädde. Vi hade satt oss i sinnet att undvika mjölken, men det lyckades dock ej, ty der kom genast in en bunke, stor som en ankdam detta skall ej tagas som en tidningsanka och der fans flere än kandidaten, som med skedens tillhjelp rodde upp sina medtagna krafter i dess blida våg. Derefter trodde vi oss ha förtjent, att i hvilande ställning invänta måltiden. Men samma märkliga rum, som inneslöt de två ofantliga spisarne, matbordet, bänkarne, hunden, och ibland fick ett flygtigt besök af en utomordentligt humoristisk gris, var äfven barnkammare. Är det sant, att det är menniskans omgifning, som präglar hennes karaktär och utbildar hennes slumrande anlag, så var det väl barnskriket, som i så stor hast förvandlade Ellen till en sjungande barnsköterska, och då var det väl den omgifvande rå potatisen, som i lika stor hast väckte Herthas slumrande kökssnille, så att hon erbjöd sig att skala en del deraf, »bara det gick fort.» Kandidaten, som läst filosofi, påstod, att alla dessa husliga dygder frampressades af hungern; men som hon alltid hade en välsignad frisk matlust, kan hon förklaras jäfvig i detta ännu oanrättade mål. Tillbakavisad vid potatisskalningen hade äfven Hertha sökt ett ögonblicks hvila, då Ellen störtar in till oss med nedfallen hårfläta, med fasa i anletsdragen och en smutsig barnunge på armen. »Hjelp, menniskor, Ave, Hertha, Heggen!
Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan blef af R. o. Ad. bifallen. 20:o Arig:de Hr doktor Sandbergs, Hr Kocks och riksdagsmännen Sven Heurlins och Lars Olssons motioner, ang:de förändrade grunder för utgörande af bevilln. utaf enskilda banker. Hr Hammarberg, Carl Axel, hade inlemnat ett så lydande anförande: Bevilln:sUtsk:s betänk, uti 35 § om ytterligare beskattning för privatbanker, synes orättvist och obilligt. Det mätte nemi. Den 8 April e. ra. 93 icke vara rätlvist, att sedan privatbanker med försvårade villkor, på föreskrifven väg, erhållit förnyad oktroj, R. St. påföra desamma en ytterligare beskattning af 15 procent. Ett sådant prejudikat (det jag ville bestrida), att godtyckligt beskatta en handtering eller rörelse, som blifvit lagligen medg'ifven, begränsad af reglementen och föreskrifter, kan, om det införes, blifva ganska betänkligt, oell skulle i främsta rummet hämma spekulationen och industrien i allmänhet inom landet. Med alldeles samma rätt kan man slutligen leda sig derhän, att yrka en eller annan procents beskattning af den räntevinst som en handel, en brukseller fabriksrörelse kunde lemna utöfver laga ränta för insatt kapital, och jag anser en bruksrörelse eller dylikt alldeles synonym med ifråga var. fall. Animositeten mot privatbanker är uppdukad af penningaristokratien inom landet i allmänhet, men Stockholms i synnerhet, i förening med mindre kännedom om privat-bankens funktioner, och inverkan på allmänna välmågan, alltsammans hufvudsakligen dikteradt af den välkända svenska afunden. Ingen lärer kunna bestrida, att ett ökadt rörelsekapital var behöfligt, då enskilda bolag under egiden af en viss real-förmögenhet, och med delägarnes solidariska ansvarighet, omkring år 1837 framträdde, äfven som man måste vitsorda, hurusom ej mindre näringarne, än sjelfva jordbruket i anledn. häraf framskridit. Nyttan, men icke skadan, af privatbankens tillkomst är således de facto sedan länge konstaterad.