Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ersättning till Bankens Kommissarier för mistad inkomst för granskningen, uppräkningen och korsningen af omlörmälde indragne sedlar, enligt Höglofl. Banko-Utskottets Fullmäktige åter hafva vid beräkning af disponibla tillgångar kommit till ett belopp af 131,816: 2. — som med 4,678: 23. 1. öfverstiger den af Kommilterade antagne tillgång 127,137: 26. 11. Skillnaden uppkommer deraf, dels att Fullmäktige, såsom tillgång upptagit de från »Bestämda Supplementar-Staten» utgående ljuspenningar, utgörande för nästlidet år, till ordinarie tjenstemän, konstidkare och vakt betjente 3,333: 16. — samt till extra ordinarie tjenslemän 931: 42. — (Uti den i 1833 års öfversigt intagna summa af 4,903 R:dr 10 sk. ingår jemväl beloppet af ljuspenningar till Öfver-styrelsen R:dr 640) dels att ersättningen för korsning af de hvita sedlarne, uppgående, enligt nyssnämnde års bokslut, till 1,974: 8. — blifvit utförd till 1,481: 8. 3. skillnad dels att Fullmäktige i beräkning tagit ersättningen till Yaktbeljeningen för mistad inkomst af hvitstämpling hvarifrån afräknas utgörande det belopp, hvarmed den för skrifning af sedlar beviljade ersättning, af Kommitterade upptagen till och i 1833 års bokslut utförd till 492: 47. 9. 141: 32. — o 4,899: 41. 9. 221: 18. 8. 3,266: 18. 8. 3,043: understiger denna sednare summa 221: 18. 8.
Här står ingalunda, att man kan med eld koka brännvin i sådana trädpannor, ulan blott alt brännvin kan tillverkas äfven i pannor af träd, hvilket föranledt betydliga underslef, enär det svårligen kan förbjudas någon att i sitt hus äga trädkärl, af hvad form, storlek och beskaffenhet som helst. Förhållandet var verkligen att hans upplysning grundade sig på, att man i sådana kärl kan koka brännvinet med ånga, och alt man således kunde hafva sin bränn» vinspanna af träd i ett rqm, och leda ångan dit genom rör ilian ett annat rum, så alt man svårligen kunde conlrollera en sådan brännvinsbränning, så mycket mera, som om» byte af kärl kunde ske så hastigt, att beslagaren högst säl» lan skulle kunna få reda derpå. Såsom ett ytterligare tilllägg får jag åberopa hvad Hr von Troil anfört, nemi. att, så länge beskattningen utgår efter pannerymden, det torde blifva svårt alt med pannor af träd åstadkomma någon sä» ker controll, då hvar och en bonde sjelf kan göra siu redskap; synnerligen, då många af dem, som bo i skogsbygden, äro skicklige snickare. Junot den förändring, som al Hr von Troil blifvit yrkad, har jag visserligen intet att invända; men jag har ej iakttagit den, emedan jag ansåg det va* ra en onödig vidlyftighet, då äfven koppar är metall, och då de fleste, sorn sysselsätta sig med detta yrke, torde veta delta. Skulle likväl sådant kunna leda till någon säkerhet, så vill jag ingalunda motsätta mig den af nämnde talare iö» reslagna förändring. Frih. Hamilton: Jag får taga mig friheten upplysa den värde talare, som trodde, att ingen controll kunde äga rum vid trädpannors begagnande, alt de ej få begagnas förrän de blifvit upprista, och ej loir, än de blifvit föi sedda med halt och rör af kopparslagaren, och alt denna redskap således ej kan tillverkas inom hus. Den måste äfven, innan den begagnas, vara justerad och stämplad likasåväl som en panna af koppar.
Methodistiska Kyrkan, som, enligt Directionens för Skolan anmälan, vore till salu och förmodades kunna inköpas och inredas för ändamålet, äfvensom erforderlig lekplan för gossarne i närheten af Skolan anskaffas, för en summa af 50,000 Rrdr, denna summa måtte af Rikets Ständer anvisas; men Rikets Ständer hafva icke ansett sig böra till hvad E. K. M. i detta afseende föreslagit bifall lemna. 3:o Att enär behöfligheten af det utöfver de för fattigvården i hufvudstaden och landsorterne på stat uppförde medel vid sista Riksdagen beviljade anslag, stort 10,000 Rrdr att årligen intill denna Riksdag utgå till understöd för den Fattigvård, som, enligt 21 § 3 morn. i Rikets Ständers förslag till stadga om Fattigvården i Riket, skulle komma att af K, M. och Kronan bekostas, blifvit af erfarenheten styrkt, men detta anslag hvarken torde behöfva uppföras på stat eller kunna bestämmas till sitt erforderliga belopp, förr än ny stadga om fattigvården blifvit af K. M, fastställd, nämnde summa, 10,000 Rrdr årligen, måtte för ändamålet få utgå på samma vilkor, som vid sista Riksdagen bestämdes, således, tillsammans för tre år, med 30,000 R:dr; hvilken E. K. M:s Nådiga framställning Rikets Ständer bifallit. Expcditions-V tskollets Förslag till und. Skrifvelse, IY.0 88, 187 Då Rikets Ständer af E. K. M:s till Stats-Contoret den 9 Febr. sistlidet år aflåtua Nådiga Bref i fråga om af Capitainen B. Cronstrand sökt anslag för ingifvande af sina samlingar rörande Forn-Egyptisk Byggnadskonst, inhemtat, det E. K.
Nådigst behagat finna det den skuldsättning, som uppkommit, varit oundviklig för Institutets bedrifvande, samt att de anskaffade penningarne blifvit på båsta sått använda, som Styrelsen i underdånighet anhållit: det Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer afgifva Nådig Proposition derom, att ett anslag, stort 50,861 Riksdaler 70 öre, måtte beviljas Alnarps Landtbruksinstitut till betalande af hela den skuld, som Institutet på enskilda händer den 14 Mars 1866, enligt den noggrannaste beräkning, måste ega, utom den skuld, stor 30,000 Riksdaler, för hvilken Institutet häftar till staten för det för dränering och mergling beviljade råntefria lånet, hvilket med en tiondedel om året skall från och med 1869 års början återbetalas; en liqvid som Styrelsea dock motser sig ej kunna så snart eller till nämnda belopp utan skuldsättning verkställa. Dessutom har Styrelsen i underdånighet anhållit att få förnya sin framställning om höjande af Institutets ordinarie årsanslag från 18,000 Riksdaler till 32,675 Riksdaler, såsom ett oundgängligt vilkor för att ej sjelfva läroverket skall gå med förlust. I detta afseende har Styrelsen åberopat icke blott förut afgifvet detaljeradt förslag, utvisande nödvändigheten af detta anslag, utan äfven den sedan dess under tre år vunna erfarenheten, som i allo bekräftar såväl behofvet af detta anslag som äfven riktigheten af den under den 28 Juli 1862 afgifna underdåniga framställningen om detsamma. Men om å den ena sidan högre anslag blifvit åskad t till Institutet, så har å andra sidan Styrelsen ansett, att Institutet för det ökade anslaget borde kunna be reda ett större antal lärjungar tillfälle till undervisning. Detta har ock redan skett. Så erhålla innevarande år följande lärjungar undervisning vid Alnarp, nämligen: 4 Frielever; 38 betalande Elever; 24 Frilårlingar; 4 Betalande lärlingar; 20 Smeder, undervisning i hofbeslag; och 10 Folkskolelärare, undervisning i fruktträds uppdragning, plantering, förädling och vård. 24 Bil.
— Erfarenheten lär. oss, att de flesta Statshvälfningar skedt till följe af odrägeliga ökade Skattebördor. En Regerings sanna förtjenst, ära och storhet står i ett direct förhållande till Nationens economiska sällhet och välmåga; hvilket allt säkrast öfverfor slöra namn och ljufva minnen lill efterverlden. Roteringen utgör för Svenska jordbruka ren dess odrägligaste och tyngsta onus, då man på dagen betalar Fogden, är man fri från dess kraf; — men icke så med Soldaten. — Ingen dag på året kan man derifrån säga sig fri; och hvartill tjenar väl denna tryckande och konstlade Inrättning; är Indeldta Soldaten skickligare än Wermelands Fält-Jägare-Regemente t. ex.? Jag tror det icke, ehuru denna sednare Corps kostar mångfaldigt mindre. Förgäfves åberopar man Svenska Landtvärnet, 1808 och 1809, hvilket nutidens försvarare af lii - Den io Augusti e. m. delnings Verket alltid pläga begagna som Cheval de bataille. — Jag svarar derpå, att bade de allmänna medel, som då användes på Indelta Armeens upprätthållande, blifvit dragna från den, och i stället använda pä Landtvärnet så skulle Indeldta Arme’en försvunnit ur denna verlden, lika lätt som Landtvärnet nu gjorde det. Utan skor, mat och nödiga kläder, fastfrusna i Kanonslupar, skulle de indeldta då lika säkert lia dukat under som Landtvärnet nu. Sedan större delen af Napole-, ons Veteraner omkommit i 1812 års fälttåg emot Ryssarne **), hvilken lysande Campagne öppnade han icke 1813 med snart sagt endast conscriberade eller Landtvärn, eller hvad man behagar kalla dem, och hade Napoleon icke låtit dåra sig af ett förföriskt stillestånd, torde hända utgången blifvit helt annorlunda. Huru lätt kan icke under en enda Campagne vår lilla indelta Amme af några och 20,000 man tillintetgöras; men skulle man väl derföre anse sig underkufvad? Visst icke.
M:s nåd. godkännande af de reglementariska föreskrifterna i bevilln.- förordningen, såsom stöd hvarför, bland de (lera stadganden, hvaruti böter utsättas, fora och besvärs-hänvisningar bestämmas, samt hvarjehanda skyldigheter åläggas dels presterskapet, dels andra embetsoch tjenstemän, R. o. Ad. åberopade 43 §:n af det nu antagna förslaget till ny bevilln.- stadga, hvarigenom ej blott 46 §:n i den hittills gällande, ulan äfven K. M:s den 3o Sept. 1Ö12 ang-.de mantalsoch Den n3 Jan u » r i .f m. 35i skaltskrifningarna utfärdade förordning blifvit i 9 §:n om vissa böters fördelning lill tveskifles mellan skattskrifvaren eller åklagaren och socknens fattige förändrad; hvarom nåd. kungörelse, i händelse förändringen af K. M. antages, lärer böra utfärdas, på det alt R. St:s hevilla.stadga ej må stå i strid med K. M:s förordning. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Ibland de frågor, som i nu justerade prot.utdr. blifvit, genom R. o. Adis beslut, undandragna votering i förstärkt Utsk., förekommer äfven den om conlributions erläggande af dem, som söka bereda sig kännedom om saltpetersjuderinäringen. Emot detta beslut får jag mig reservera, emedan jag anser att kunskapsbegäret icke bör så afvändas, och alt en vunnen kunskap icke bör bestraffas. En vanlig dräng hos en possessionat eller bonde har ofta med köstnad lärt sig att producera saltpeter hos de styresmän, sorn äro förordnade att hafva tillsyn öfver denna handtering. Mången har visserligen kunnat förvärfva sig skicklighet härutinnan gratis, men mången har också derför gjort uppoffringar. När nu en sådan vunnen färdighet för Kronans saltpetersjudare medför förmånen af frihet för contributions erläggande, men denna förmån deremot är den enskildes dräng betagen, kan jag ej till ett sådant beslut låna min röst.
R:dr; samt att, enär deri egentliga lastkajen vid hamnen, elter den fastställda arbetsplanen, skulle komma att anläggas på längre afstånd från staden än behöflig! och för trafiken nyttigt vore, förslag (ill förändring härutinnan blifvit af Majoren Lilliehöök uppgjordl med syfte att hamnbassinen skulle förläggas närmare intill staden och i hufvudsakligen enahanda sträckning, sorn för statens nordvestra stamjernbana blifvit föreslagen, genom hvilken förändring den för arbetsföretaget primitivt beräknade kostnadssumman 220,026 R:dr, komme att ökas med 49,783 R:dr 50 öre och sålunda uppgå till 269,809 R dr 50 öre; och har Direktionen, jemlikt stadens innevånares dertill lemnade uppdrag, i underdånighet anhållit, att, då kostnaden för ifrågavarande hamnoch kanalanläggning skulle komma att uppgå till en sammanlagd summa af 379,136 R:dr 65 öre, men staden, hvars tillgångar vore lagua i anspråk för fyllande af flera angelägna kommunala behof, icke förmådde alt af egna medel fullborda detta företag, samt förelagets uppskjutande eller inställande skulle medföra oberäknelig skada icke allenast för staden, ulan äfven för hela ortens trafik, E. K. Majit måtte läckas i nåder föreslå Rikets Ständer att, till berörde hamnoch kanalanläggnings fullbordande, bevilja staden ett anslag utan återbelalningsskyldighel af Sjulin Tusen R:dr R:mt.
Vidare förekommer uti Revisorernes Berättelse (pag. 69—73) icke allenast anmälan derom, att det genom Fullmäktige, enligt föreskriften i Reglementets 206 § forStatens räkning inköpta, Hofmarskalken Friherre G. Ridderstoipes sterbhusdelägare förut tillhöriga, vid Skeppsbron belägna hus ännu finnes graveradt med inteckning till ett belopp af 11,600 R:dr, utan jemväl en fullständig utredning om de åtgärder, hvilka från Fullmäktiges sida blifvit vidtagna, för att få egendomen befriad ifrån denna gravation, äfvensom den uppgift, att hand - — 97 — Hagarne, allt ifrån köpefrågans första uppkomst och till köpets afslutande, icke upplysa, att någon besigtning på liusets och grundens solidite, genom Kongl. Öfver-Intendents-Embetet, Embetsoch ByggningsKollegium eller enskilt tillitad byggmästare, blifvit anbefalld och verkställd. Enligt förberörde § af det för Riksgälds-Kontoret den 23 Maj 1845 utfärdade Reglemente, skulle ”det Hofmarskalken Friherre G. ”Ridderstolpes sterbhusdelägare tillhöriga, här i hufvudstadens vid ”Skeppsbron emellan Slottsbacken och Saltkompanigränd, belägna och ”till salu varande hus, emot den derför äskade köpesummas wOsOoo ”R:di's af Riksgälds Kontoret inköpas”; och borde Fullmäktige "oför”dröj ligen gä i författning om detta köps af slutandes så att ifrägava”rande hus den uste” på följde ”Oktober” mätte ”kunna antingen af ”Kongl. Maj:t och Kronan emottagas för Riks-arkivets inrymmande, ”eller af Riksgälds-Kontoret tillträdas.”
Jag inträdde i detta Utsk. sedan frågan der en gång varit behandlad och sedan Utsk:s förslag blifvit af 2:ne Stånd antagne. Man fordrade då med högan röst ett skyndsamt afgörande. Det var mig således omöjligt att kunna åt saken egna den större uppmärksamhet, som denna vigtiga fråga onekligen kräfde. Jag ansåg mig derföre företrädesvis böra egna milt arbete, så vidt tiden medgaf, till utredning af den fråga, sorn Utsk., förra gången den förevar, lemnade nästan åsido. Jag hyser nemligen den öfvertygelse, att om Ulsk., med den större fullständighet, som för detsamma varit lättare alt åstadkomma än för den enskilde ledamoten under knappa 14 dagar, sökt göra åskådligt genom en utredning af förhållandet med ordinarie räntan inom hvarje del af riket särskildt, åtminstone i afseende pä de vigtigaste persedlarne och ännu mer om det skett med alla, sä hade Utsk. (jag är öfverlygad derom) kommit till ett bättre och mera tillfredsställande resultat än som nu varit förhållandet. I min reservation har jag varmt understödt hvad jag anser vara det vigtigaste af de hufvudfrågor, som i dag utgöra föremål för R. o. Adis öfverläggning. Jag anser det nemi. vara af särdeles vigt för riket att befria räntegifvaren från den tryckande bördan att i missvextär, vid knappa tillgångar, nödgas betala en ökad skatt i följd af en högre markegång. 1 sammanhang dermed står också räntegifvarens skyldighet alt leverera sina ränlepersedlar in natura, efter räntelagarens uppsägning, en rätt för den sistnämnde, som i mångfalldiga fall kan missbrukas, om än i senare tider detta varit mera sällsynt än förr. Deremot anser jag frågan om de nuvarande räntepersedlarnes förenkling icke med de båda förstnämnde fråtiorne stå i något oskiljaktigt samband; ty persedlarne må vara 40, 4 eller en, så kan lika väl den förstnämnda lättnaden tillvägabringas. Då jag, i afseende på sättet för förenklingens verkställande, delar de farhågor som i K. M:s nådiga propos. uttalas, så förundrar det mig verkligen att Utsk. fästat sä litet afseende å K. M:s förslag.
Är icke sådant förordnande af Konungen gifvet, eller är den förordnade Regenten hindrad att Styrelsen utöfva, tillträde den till Thronföljden närmast berättigade Prins, som fyllt aderton, Styrelsen såsom Regent, samt om han är derifrån hindrad, den närmast efter honom till Thronföljden berättigade Prins, hvilken nämnde ålder uppnått och så vidare efter arfföljden. 12 Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition, JV§ 94. Finnes ej Prins, som, efter hvad här ofvan är bestämdt, kan Rikenas Styrelse öfvertaga, tillträdes den af Sveriges och Norriges Interims-regering. Regent, som af Konungen är förordnad, afträde Styrelsen till Thronföljaren, sä snart denne fyllt aderton år, eller det hinder upphört, som vållat att han ej förut kunnat Styrelsen, såsom Regent, emottaga. Regent, som icke är af Konungen förordnad, afträde Styrelsen, då den af någon till Thronföljden närmare berättigad Prins, såsom Regent kan öfvertagas. — Interims-regering afträde Styrelsen, då den af någon till Thronföljden berättigad Prins, såsom Regent, kan öfvertagas. § 2. I stället för de i 7 § Riks-akten, sådan denna § blifvit antagen i Sverige af Konungen och Rikets Ständer den 8 Maj 1841, samt i Norrige genom Riksakts-bestämmelse af den 2 April 1845, befintliga föreskrifter, rörande Sveriges och Norriges Interims-regerings sammansättning och ärendernas behandling af densamma, stgdgas: Interims-regeringen skall bestå af 8 ledamöter, nemligen: från Sverige: Justitiee-Statsministern, Statsministern för Utrikes ärendena samt två Stats—Råd; ocb från Norrige: Norrske Statsministern, de två Stats-Råd, som äro i Stockholm, samt ytterligare ett, antingen ordinarie eller särskildt tillförordnadt, Stats-Råd. De Stats-Råd, som sålunda skola blifva medlemmar af Regeringen, kallas dertill af Konungen, eller i annat fall utväljas i Sverige af Stats-Rådet och i Norrige af den dervarande Regering. Med såväl Svenska, som Norrska sakers föregående beredning och granskning förhålles efter de i hvartdera Riket gällande föreskrifter.
Hvad man med skäl bordt kunna förvänta, är att Utskottet, då det ansett sig befogadt att tillstyrka upphäfvandet af Författni ngar, som till fördel för en hel Nations slöjdeindustrie äro utfärdade, ej skola låta bero dervid, att endast undersöka, i hvad mer eller mindre mon ”desse åtgärder ländt Statens inkomjler till afsaknad'’’ utan att tillika fästa tillbörlig uppmärk - Bil. till Ridd, 0. Ad, Pr. V. Band. 15 226 Den 28 Jun i i /. m. samhet på den i sanning mera vigtiga och magtpåliggande fråga, huruvida det vore förenligt med rättvisa och med Statens verkeliga båtnad, att vidtaga en anstailt, hvarigenom ej allenast de tillfredsställande utsigter man äger om desse näringars ytterligare tillväxt och förkofran skulle alldeles försvinna, utan äfven de inhemske slöjdernes vanmagt och fall beredas, de personer som deri blifvit inlockade, se sig bedragne i sitt hopp om berg* ning och de betydliga summor, som af publika medel blifvit på desse inrättningar använde, Vara frugtlöst förspillde, samt Sverige i afseende på dess behof af slöjdevaror, sluteligen sättas isamma olyckliga beroende af främmande Nationers konstflit, hvaraf det fordom varit tryckt, och som, enligt äldre publike handlingar, i sekler utgjort ett ämne till klagan. Men, invänder man, desse consideratiolier hafva ej undfallit Utskottets uppmärksamhet, och åtgärder äro föreslagne, hvarigenom all anledning till farhåga för dylike olägenheter böra kunna undanrödjas. Under det att Höglofl. Utskottet dels medgifver verkligheten af lurendrägerihandelns menliga inflytande på de inhemske Fabrikerne och dels såsomen ibland felagtigheterne i nu gällande Tullstadgar, anmärker, att ”flere förre och mindre varuartiklar forn äro till införfel tillåme, finnas belagde nied så dryga umgälder, att TullfÖrfnilluren, oag~ tadt äfventyr et ^ finner fin räkning vid der ar inprak - titerande” tillstyrker Utskottet såsom ett osvi»
Friherre Hjerta, Fr e d r i c : tl tom denna anmärkning af Herr Hjerta, finnes en dylik af Herr Hjärne, men uti ingendera kan jag instämma, ty jag anser, att dä en Köpman skickade ut van r £syn* nerhet under då Varande epok, var okunnighet om deras förbjudne införsel å annor ort knappt länkbar. Det, sorn mest fastat •min uppmärksamhet i detta hänseende, var ett fartyg, som gått till Memel från Götheborg 1808, då redan der var kungjort,- att sådane Varor ej fingo införas. Detta förbud förnyades 18 io i Meinel och alla andra Preussiska Stater, Det oaktadt slickade man sådane varor med ett Memeiskt fartyg. Jag.kan då ej föreställa mig, att man var okunnig om förhållandet, hels) när värdet gick tili några och 5o,ooo R:dr, Detta är väl en partiel omständighet, mellden kan dock något bevisa förhållandet. I den upplästa reservationen, sorn egenteligeu ej är min , utan Afdelningen*) utlåtande , håfva vi bjudit till, att med noggrannhet granska grunderne, och äfven de handlande* Siddi 0. AA, Fiat. 10 B,*. Afd. 6? 1 Den *5 N»v*iufcec e, mi som rörö ledamöter i Afdelningen, funno billighet i stadgandet. Emedlertid torde Herr Grefven och Landt-Marskalken tillåta, att, enär äfven en annan mening finnes, sorn är stridande emot min , nemligen Herr Hjärnes, den äfven får uppläsas. Herr Hjerta: Så snart ett sådant förbud existerat en längre tid, är det ef tänkbart, att det ieke skulle vara bekant, och då utfärdas Commerce Collegii kungörelse. Men om förbudet verkeligen ej Varit bekant före afseglingen , har man ej kunnat göra'annat, än hvad man gjort, och under seglingen är det omöjligt att hindra fartyget.
Sedan jag således i allmänhet yttrat mig öfver den princip, som jag i denna fråga anser kunna och böra stadgas och 3i>4 Den 11 Oetober e. m. hvilken närmar sig mycket till det förslag, som af Frih. Kantzou blifvit framstäldt, och så mycket mera närmar sig dertill, som jag, lika med Hr Frih:n, anser Representationen, i sin närvar, sammansättning, icke vara förmögen att uppgöra något detailleradt förslag i detta afseende, särdeles då man utan ringaste ledning frän det Utsk., sorn är tillsatt att bereda sådana ^render, skulle rödja en alldeles ny bana, så vill jag öfvergå till en granskning af det förslag, som en annan värd ledamot framlagt, för att möjligen komma till en gemensam tanka. Vi skola dervid besinna, att BondeSt. till grundlagsenlig behandling godkänt Constit.Utskrs förslag; att PresteSt. med några mindre vigtiga modificationer äfven antagit detsamma; men att deremot BorgareSt. ingått på någon förändring, och att således R. o. Ad. står på den punkt att antingen helt och hållet förena sig med BorgareSt., eller också bana en egen väg. För min del tror jag, att när de tre Stånden varit af olika tanka, R. o. Ad., ehvad Ståndet förenar sig med BorgareSt. eller icke, då det i allt fall är Constit.Utsk:s pligt och rättighet alt söka sammanjemnka meningarna till ett helt, icke äfventyrar något för framgången af den obetydligaste reform, om R. o. Ad. i någon mån skulle afvika från det beslut, BorgareSt. fattat i detta ämne. Jag tager mig derföre friheten att göra några anmärkningar mot det förslag, som af Gr. Frölich, i likhet med BorgareSt., blifvit föreslaget.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag anser mig böra, till Ridderskapets och Adelns protocoll förklara, att jag i Utskottet ej delade pluralitetens mening i afseende på detta förslag. Jag trodde, att denna Grundlagsförändring ej vore högst nödig, och således ej hade heliöft föreslås. Jag trodde, att då man hade en urminnes praxis, som ej visat några menliga följder, vore det vådligt att meddela föreskrifter, som kunna gifva anledning till oförutsedda oredor. Huru mägtig gammal praxis är, kan tillräckligen inhemtas deraf, att det i våra Grundlagar ej ens behöft utsättas, hvem som skall förrätta valen för BondeStåndet. Jag får för öfrigt påminna, att i Utskottet uppstod många betänkligheter i afseende på denna sak. Uti vissa landsorter nemligen, finnas ganska få sådane hemman, som nu äro till val berättigade, och der nästan allt är frälsehemman. Sådane äro vissa trakter af Bie - Den Maji. 127 lunge, Skäne, med flere. Der skulle tungan för dem, som skola hålla Riksdagsmän, kunna blifva ganska stor, om de ej fingo gå utom Domsagan. Det finnas dessutom flere Härader i serskildta Domsagor, t. ex. i Blekinge och Skåne, som frän urminnes tider alltid lära hafva förenat sig om en person. Allt detta, som mer eller mindre eger rum i alla orter, skulle vålla obehagliga brytningar; och då dessutom af den förra friheten att förena sig, ingen större olägenhet uppkommit, än att personalen, oaktadt en person nu är Representant för 20 eller 21 Härader, likväl utgöres af omkring 120 personer; så tyckes intet behof ännu påkalla en sådan förändring, i synnerhet som det ej torde vara många, hvilka kunna förvärfva sig ett allmännare förtroende. Dessutom får jag fästa uppmärksamheten på en fråga af största vigt: Skola vqlen förrättas såsom hittills inom hvarje Härad serskildt; eller skola Electorerne från hela Domsagan förena sig uti en Electorsförsamling och tillsammans välja en eller flere Riksdagsmän?