Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Nej, så illa är det ändå inte », genmälde grefvinnan med en viss tillfredsställelse, att det kunnat vara sämre än det var. » Så hänsynslöst kunde Nils aldrig hafva bandlat. » » Hvarför inte? » återtog Blenda. » Detta utseende, förenadt med en så kolossal rikedom, kunde nog förvrida hufvudet på en ung man. » Modern såg gladt öfverraskad upp på den talande, men dennas blickar voro med ett så dystert, j a hatfullt uttryck fastade på den förtrollande bilden framför henne, att den gamla damen genast kväfde det glada instämmande, som sväfvade på läpparne och i stället lugnt s a d e: » Ja, det är sannt. För öfrigt få vi ej glömma, att det hela nu är en fait accompli, och vi måste bereda oss att taga vänligt emot flickan, när hon kommer. » » När hon kommer? » upprepade Blenda häftigt. » Kommer hon bit? » » Ja, Nils skrifver, att han tagit sig en månads ledighet för att tillbringa den här i hemmet tillsammans med fästmön. Han är öfvertygad, säger han, att våra fördomar, som han kallar det, skola försvinna, då vi få lära känna henne. » Blenda tycktes i begrepp att gifva ett skarpt svar, men hindrades lycklitgvis genom tjänarinnans inträde. Denna anmälde, att friherrinnan Stjernfelt helsar och frågar, » o m herrskapet ville dricka kaffe i trädgården i eftermiddag. » Grefvinnan skakade på hufvudet. » Det är för v a r m t. jag orkar inte. vill du gå, Blenda? » » Nej, omöjligt », svarade denna och lemnade hastigt rummet. » Fråga fröken Elsa » sade grefvinnan, » hon är visst i sitt rum. » Om några minuter kom Elsa in. » Slipper jag inte? » frågade hon bedjande. » Mamma kan väl tänka sig. hur alla där s k o l a. » Grefvinnan afbröt henne genom en varnande höjning af handen och en blick på tjänarinnan » Helsa », tilltalade hon den sistnämnda, » helsa och tacka, men säg, att jag ej orkar, och att fröknarna äro upptagna ». Sedan flickan gått tillade h o n: » Jag förstår nog, hvad du menar.
På grund af hvad sålunda blifvit ut* redt och anfördt, tillstyrka Utskotten; att Jemtlands Soldater åläggas samina skyl. digheter, som Kronans Indelta Manskap i det öfriga Riket; men att deremot, utan Statssamt Allm. Besv.o. Oec.-.Utsk. Utl.N-.o^^i 25 fastställelse af den provisoriska regleringen af Jemtlands rotering för längre tid, än de 8 år, under hvilken densamma blifvit af Länets invånare antagen, ifrågavarande rotering derefter må jemkas till likhet med de hårdast roterade Länens, sedan hemmanens godhet, grundräntor och öfriga utskylder blifvit mellan Länen behörigen jemförda och tagna i beräkning, samt att de nya hemman, som i Jemtland tillkomma, må öka den gamla roteringen med ny. Hvarom Rikets Ständer, i händelse denna vördsamma tillstyrkan gillas, lära med underdånig skrifvelse vända sig till Kongl. Maj:t. Tvänne Ledamöters serskilda tanka varder härhos öfverlemnad. Stockholm den 6 October 1829. ?5 Bil.t.Stats-samtAllmASesv.o.Oec.-Utsk. Utl.N-.o73. Reservation af Herr Friherre Cederström, Jacob’. Idka med Utskottens pluralitet delar jag öfvertygelsen om Jemtlands behof af ytterligare lindring i dess tryckande rotering, men kan deremot icke med pluraliteten instämma om sättet för en sådan lindrings till vägabringande. Utskotten hafva föreslagit, att den nya roteringen må, utan afbidande å Afvittringsverkets tillslutbringande, jemkas till likhet med de hårdast roterade Xiänens, sedan hemmanens godhet, grundräntor och öfrige utskylder blifvit emellan Länen behörigen jemförde och i beräkning tagne, samt alt de nya hemman, sorn i Jemtland tillkomma, må öka den gamla roteringen med ny.
Att bränvinsbränningen, ehuru eu loflig och af Staten erkänd näring, detta oaktadt på allt sätt under sednare tider försvårats, hvarigenom verklig våda vid den minsta uraktlåtenhet för producenten uppstår, är ett faktum, som i vår till frihet sträfvande tid mer än väl ådagalägger, hvad skydd jordbruket och en dess lofliga binäring har att påräkna. Det statsekonomiska misstag man vid föregående riksdagar begått, att söka skilja brännerinäringen från dess moder, jordbruket, har redan visat så förderfliga följder, att striden härom, med säkerhet, redan är utkämpad. Att af öfverdrifven samvetsömhet om Svenska folkets eviga väl, på allt sätt motarbeta en inhemsk närings tillvaro, men deremot ej söka förhindra importen af utländska vida mera förderfliga och förfalskade viner och spritdrycker, är en tvetydig ära, som detta folk, i sinom tid, skall veta till sin rätta halt värdera. Då den af Kongl. Maj:t. tillsatta tullkomité, ehuru utom gränsen af sin befogenhet, dock ansett sig ej kunna undgå påpeka, i sitt med stor sakkännedom författade betänkande, de förderfliga och för jordbruket tryckande stadganden, som förefinnas i nuvarande bränvinslagstiftning, vågar jag på samma grunder anhålla, att de olycksbringande restriktioner, som nu hämma jordbrukets fria utveckling, må i någon ringa mån lättas, och jordbrukaren återfå åtminstone en skymt af sin urgamla rätt, att använda det sämre öfverskottet af sina alster till hvad honom godt synes. Att jordbrukaren arbetar under en tryckande penningeförlägenhet, måste till en stor del tillskrifvas det sätt, hvarpå bränvinsskatten utgår; det är i andra näringar utan exempel, att skatt betalas i förskott, innan varan är tillverkad; att detta ännu hårdare bör tynga jordbruket, taller af sig sjelft, då kändt är dels jordbrukarens ringa rörelsekapital, dels det höga skattebeloppet af cirka Tio millioner, som inom en kortare tid drages från denna näring, för att nedläggas flere månader i Statens kassahvalf. Jag föreslår derföre följande nödiga ändringar i Kongl.
Jsg har inom HofRätten erfarenhet deraf (der det är högst vigtigt att domarne förvaras) att genom domarnes tidiga inbindning det ändamål man afsett kan vinnas, och om på sätt här blifvit omnämndt sedermera en eller annan Exped. behöfver utlånas, så må för sådant ändamål transsumt eller afskrift tagas af de delar som äro behöfliga, snarare än att använda den nu brukliga methoden att utlåna dessa koncepter och låta dem cirkulera i landet. Jag tror således att i det skick frågan nu är, anslaget gagnar till ingenting och anhåller derföre om afslag å punkten. Hr Cederschiöld, Gustaf: Jag tror att de Hrr, som lägga så mycken vigt på att i framtiden få se K. M:s beslut, skulle vinna sitt mål mycket säkrare om de antogo mitt förslag; och kan jag, med den special-kännedom om ämnet jag eger, med full bestämdhet yttra den öfvertygelsen att hvad R. St:r än må besluta i denna fråga, så kommer aldrig en fullständig renovation af K. M:s beslut att existera. Jag vill exempelvis nämna hvad detta skulle betyda inom Just.RevisionsExpedmen. En månads Registratur upgår vanligtvis till 200, å 300 ark och derutöfver. Ett års Registratur uptar således öfver 3,000 ark, af hvilka icke T1n:del, kanske 3%:del är förtjent af renovering. — Så ungefär torde förhållandet vara i flere af de andra Depart:ne. Enl. hvad jag med visshet känner, saknas uti ett eller annat Depart. renovation för flere decennier; och att verkställa en sådan, dertill förslå icke de nu begärda medeln. Huru man med de nu äskade medlen skall kunna vinna sitt syfte är mig obegripligt. Frih. Alströmer: Jag borde visserligen vara Gr. Sparre och Hr Cederschiöld förbunden, derföre att de velat bespara kansliets tjenstemän detta onus att utskrifva och kollationera Registraturet.
Af detta skäl, och då icke något motiv för en motsatt bestämmelse finnes i statsrådsprot. anfördt, vågar jag vördsamt föreslå, att tullen på allt slags socker i pulverform, vare sig maskovad, terres, Havanna eller krossad lump, som i sjelfva verket icke är annat än terres, må blifva lika, och densamma sorn för råsocker. Dä sådant både skall verka till lättnad för raffineringen bär hemma, lill ett lägre pris på den förädlade varan, följaktligen lill en betydligt ökad åtgång och i sammanhang dermed en ökad inkomst för staten, samt alla sålunda böra vinna derpå, är det svårt att se någon enda anledn. hvarföre det bör förhindras. Socker är en artikel, hvars förbrukning är så allmänt eftersträfvad, att hvarje omständighet, som verkar till nedsättning i priset derpå, äfven bidrager till en ökad konsumtion och ifrån synpunkten af statsinkomsternas intresse i möjligaste målto befordras, nemi. såvidt det kan ske utan att nedsätta sjelfva tullafgiften å råsockret, hvars bibehållande vid dess nuvar. belopp torde vara nödvändigt. Skulle H. Utsk:s ledamöter vara hugade att antaga ettdera af de förslag, jag här gjort, antingen i afseende pä tullen å toppsocker eller D e ii 5 Februari. 353 eller hvad tullen å terres samt krossad lump beträffar, men af något skäl, som jag icke kan inse, icke vilja antaga båda, sä tror jag för min del i sådant fall, att örn ett val mäste ske, det dä är bättre a! t medgifva den importtull å toppsocker, som Regeringen föreslagit, allenast att skilnad i tullen ä socker i pulverform borttages, hvilket är den vigtigaste åtgärden i delta hänseende. Oaktadt vidlyftigheten af denna framställning rör:de artikeln socker, har det ingalunda varit min tanka att dermed kunna lemna någon fullständig vägledning för Utsk:s omdöme öfver denna vigtiga fråga.
Odlingen af potates har märkbart tilltaget, äfvensom konsumtionen deraf, såmedelst att potäterna allmännare användas till boskaps gödande. Att med något sken af sannolikhet bestämma utsädesqvantiteten, är likväl föga verkställbar^ i anseende till det stora antalet af mindre jordrymder, hvilka, utom hemmansägorne, vid torp och backstugor, dertill användas. Linodlingen, ehuru den ännu icke utgör något hufvudsakligt näringsfång, har betydligen utvidgats, i synnerhet bland allmogen och innehafvarne af mindre jordlägenheter, till verklig vinst för odlarne, som dock till större delen sakna den färdighet och kunskap, som erfordras till linets beredning, och hvilka, då de en 9 - gång hunnit allmännare förvärfvas, synas lätt kunna föröka detta slags kultur till iner, än hvad den nu är, knappt tillräcklig för husbehofvet. Deremot synes odling af hampa och humla snarare minskas än ökas. Endast i Färentuna härad märkes denna sednare växt i någon molin vara ämne för jordbrukarens omsorg. Då skördarne under ifrågavarande fem åren varit dels goda, dels fullt medelmåttiga, hafva de ock lemnat betydliga öfverskott öfver egna behof, hvaraf hvete och en del råg oförvandlad afyttras i Hufvudstaden, men en annan icke obetydlig del hitkommer i form af bränvin från åtskilliga större egendomar. Sådane för ortens jordbruk gynsamma förhållanden hafva ej kunnat förfela alt underhålla och lifva hågen för odlingar, hvilka, i mohn af utrymme och tillgångar, årligen uppväxa, och hvaraf några äro af ansenligt omfång. Kammar-Rådet och Riddaren af Eders Kongl. Maj:ts Wasa-orden N Dufva, har å säterierna Lina, Hanstavik och Tvetaberg, samt frälsehemmanen Meltveta och Mörby i Öknebo Härad anställt odlingar tillen sammantagen rymd af 3ii tunne20 kappland, dels genom rothuggning, plöjning och bränning af odugliga ängar och träsk, och dels genom uppbrukning till åkergärden af odugliga beleshagar. Kammar-Rådet, äfven i Eders Kongl. Majrts
Jag åberopar ogerna det Betänkande, som Lagutskottet vid sista Riksdag afgaf i samma ämne, emedan jag deltagit i de öfverläggningar, som detsamma tillvägabragt; men då Rikets Ständer enhälligt, eller åtminstone med tillräcklig pluralitet, godkände dåvarande LagUtskottets åsigt, vågar jag dock fästa uppmärksamheten på berörde Betänkande, eller på den underdåniga Skrifvelse, som deraf blef en följd, och hvilken finnes ordagrannt intagen i det Betänkande, som nu är under öfverläggning. Den 7 Maji f. m. 187 Man sökte då förena intressena genom bibehållande af förmånsrätten, jemte större controller i afseende på medlen att vid låns meddelande få kännedom, om den lånsökande innehade förmynderskap. Jag tror detta vara den enda och rätta utvägen. Jag skulle derföre vilja föreslå enahanda skrifvelse med den Rikets Ständer vid sista Riksdag aflemnade, blott med iakttagande af en enda modification, så att framställningen finge följande lydelse: ”Enär Förordningen af den 3i Maji ”1793 och Kongl. Brefvet den 11 Julii 1806 ”redan föreskrifva Domare skyldigheten, att ”med ledning utaf de från Presterskapet er”hållne dödslistor och ingifne bouppteckningar, tillse att omyndige varda med förmyndare försedde, så skall det åligga Domare att jemväl i Förmynderskaps-Proto”collet anteckna de föräldrar eller den fader ”eller moder, som får till förvaltning emot”taga alf, hvilket deras barn tillfaller; bö”randes vanligt förmyndare-förordnande för ”de förre utfärdas.” Hvarefter fortsättes, på sätt förra LagUtskottets förslag innehåller, och hvilket jag anser öfverflödigt nn uppläsa. Slutligen, då 2:ne Ledamöter inom Utskottet yttrat från pluraliteten skiljaktiga tankar, hvarvid de på ett sätt, som är vida bättre än hvad jag förmår, vederlagt de grundsatser, på hvilka Utskottet fotat sitt .88 Ben *] Maji f m. Betänkande, får jag blott uti deras reservationer till alla delar instämma. Friherre Jnckarswcirdj Carl Henrik:
Men deremot måste man medgifva, sedan jag antager, att bancolagen är grundad på säkra fotter, att det leder till ett helt annat förhållande, om jag säger, att vexlingen må fortgå, så länge silfver finnes i Banken, eller om jag säger, att vexlingen må fortsättas endast till dess proportionen som 2 till 5 är upphunnen. Banken måste äga anspråk på förtroende; och jag anser det högst angeläget, att vexlingen betes fortgå utan alla modificationer, utan allt afseende på proportionsförhållanden, och hoppas, att det i allt fall skall gå ganska väl. Vi hafva sett, huru förhållandet var med vår Bank på 1700-talet. 1778 t. ex. utgjorde silfverfonden 4)668,309 r:dr Den 5 Maj f. ra. r53 rtdr, sedelstocken 7,383,337 r:dr och coursen var då 45§; hvaremot reella fonden 1788 utgjorde 5,024,934 r:dr, sedelstocken 6,521,854 r:dr, då coursen åter var 47 sk:r. Således gifves ingen regel i detta fall, och jag kan icke frångå min åsigt. Jag vill nu blott till besvarande upptaga några anmärkningar. Hr v. Troil har sagt, att jag misstagit mig i afseende på riksg.-sedlarnas förhållande till Banken, emedan Banken icke invexlade riksgts 1796. Men jag kan, med tabellen i handen öfver riksgcssedlurna, fullkomligen redogöra för dessas historia, sedan de 1789 sattes i rörelsen. De invexlades ej; men de verkade dock på bancosedelcapitalet, så att, då silfverfonden 1796 utgjorde 2,254,3o5 r:dr, utgjorde bancosedelstockeu ungefär samma summa; hvilket bevisar,att riksgrssedlarna utträngde och intogo btcosedlarnas ställe. När jag lägger denna summa till riksg:ssed!arna, reducerade till b:co efter årets agio med 10 proc., får man en summa af i5 millioner. Då nu närvar.
Bor - Den 19 Augusti e. m. gareSt:s beslut, föreslå, att de medel, som samlas inom hvarje district, må endast lör districtels behof användas. Hr von Hartmansdorff: Det var en underlåtenhet af mig, förra gången jag talade, att icke tydligen säga det jag ej liar någonting emot afgiftens höjande inom Stockholms stad. Men jag talade om länen; och för dem har ingen, mig veterligen, nu, såsom vid förra riksdagen, yrkat afgiftens uppsättande öfver Utskts förslag 5 sk. För länen är det sorn jag yrkal att afgiften må kunna vara lägre inom vissa district än i andra. Jag har nyss erhållit underrättelse, att afgiften inom Gefleborgs län är så bestämd, att i del nordligaste districtet, nemi. Hudiksvalls, betalas 3 sk., i det medlersta eller Söderhamns 5 sk , och i det sydligaste eller Gefleborgs 3 sk. Hvarföre skall man då tvinga de båda yttersta dislrictena att betala 5 sk., när de icke behöfva en så stor afgift? Det är, såsom mig synes, orättvist. Man har yttrat, att det skulle tungt drabba de district, sorn hafva de flesta sjuka, oro de icke finge bidrag från de andra districten, som hafva färre. Men mig synes det vara tungt för dem, som hafva få sjuka, att nödgas betala för andra. Det billigaste vore väl, att en hvar betalade för sina och icke för dem, som honom icke angå. Förhållandet i Calmar län är t. ex., att Öländningarne få årligen betala mer än som för deras kurhus behöfves, och alt Westerviks district får erlägga ännu mer inöfver dess eget behof, begge till förmån för Calmar district. — Jag ser verkligen icke, om ett district sälte sig emot att aflemna mera penningar, än som för dess sjuka behöfdes, huru det skulle kunna tvingas dertill. Hvem har berättigat Gefleborgs innevånare att, oaktadt den nu gällande författningen, betala olika afgifter inom dislrictena? Det har icke författningen gjort.
Hon grat sa mycket, nar jag bad henne god A t t och sade: Jag ser dig aldrig mera k. barn, titan kom i hog, Rvadjrg har sa troligen lart dig, och kan jag inte mera saga, utan Gud valsigna och bevara Er bada och late sina englar ledsaga Er b&amp; bort och hem igen bada tv&amp; ehuru viil mina gamla ögon aldrig se Er mera! Togo vi derined om aftoii kl. g afsked af dem, och sag jag sedan aldrig min mormor mera l. Nar vi bada koinino hem i r5rt hus, narrades min man med mig och sade: Min allra krraste, din gamla moimor hon grat, att du skulle draga bort. Jag fruktar, att hon dör medan du ar borta, sa att du aldrig ser henne mera, och (!u grater sa litet efter henne. Da begyute jag s i hjertligt till att grata, att han hade nog till att göra för att kuiina trösta mig. Den 13 drogo vi i l r h Stockholm och till Dalarön om en söndagsmorgon, sedan vi hade hilllit predikan, och stego vi den r4 till skepps i Dalarön. ~fverreran vnr mycket stormig, och Agneta var illa sjuk. Cruusen mr bckymrad mr henne och frIlgc.de rlutligcn, am hon ej ville lnndrllttas i dc " näriiinsic tyskr. hamn och Illrdar p8 bandvagn till \ \ ' ismir. der dc allaredm hade sina hästar. Ilan Ilid, \ gneta saga rätt ut och ej vira riidd att misshaga honom. hled tvIl ' driingnr och ca piga landstego do den 24 o m aftonen. Kl. I pi natten komnio dc till Uergcn, der dc fKrit gjorde hnlL Jag var sa sjuk och trött b i d e af det, a t jag hade varit p2 sjön sjuk och af att bonilevagnen hade s h k a t mig. si¶ jag var sa öm, att jag inte orkade a n röra niig, när jng kom fram.
Med anledning häraf, har, efter tagen kännedom af de nu gällande föreskrifter för KronoAuctioner för Landtoch Sjöförsvaret, jemte besigtningar å varor eller arbeten som till dess behof förfärdigas, Utskottet ansett sig böra taga i närmare öfvervägande, huruvida icke, till befordrande af mera säkerhet för lefveranter i allmänhet och större benägenhet att ingå i lefvereringar till K. M:t och Kronan, hvaraf bör uppkomma en större täflan och deraf följande lägre priser å de för Kronan behöfvelige varor, ett förslag 270 StatsUtskottets borde R. St:rs pröfning underställas, sorn, i händelse af dess gillande, kunde föranleda en underd. anhållan hos K. M:t att i Nåder bevilja dermed öfverensstämmande ändringar och tillägg i K. Besigtnings-förordningeu samt AuctionsRegleinentet af den 20 December i825; — dock sorn Utskottet tillika funnit denna fråga kunna serskildt behandlas utan sammanhang, med besvarandet af R. St.-rs Revisorers Berättelser, så har Utskottet ansett lämpligast alt låta detta blifva ämne för ett serskildt Betänkande. 5:te Puncten. ChartceS/gillatw Verket. §. I. Ang:de T u lik a mr arnes befrielse från förandet af GhartaeSigllatseJoumaler. I afseende på ChartGeSigillatselnrättningens förvaltning hafva Revisorerne vid båda förrättningarne anmält, att en del Sjötullskammare underlåtit, att genom Journalers insändande styrka beloppet af influten stämplad Pappers-afgift. Men då R. M:t genom Nåd. Bref den 17 Januarii 1827 förordnat, att alla documenter sorn till Tuilkamrarne inlemnas och med stämpladt papper böra beläggas, skola, innan aflemnandet eller uppvisandet, dermed förses och att Tullkamiarnes befattning med serskildta Journalers förande således korame att upphöra; anser Utskottet Revisorernes härutinnan gjorda anmärkningar nu mera icke föranleda någon åtgärd.
Befh:de för högst 3 år i sender”; och § 15. ”Då K. Beflnde, enl. nästföreg:de §, meddelat tillstånd till minuthandel med eller utskänkning af bränvin, bestämme näst derefter för socknen sammanträdande TaxensKommité det kannetal bränvin, som anses å hvarje sådant ställe årligen blifva försåldt under den tid, för hvilken tillstånds-resolutionen är gällande.” Frih. Raab: R. o. Ad. behagade inse, att skillnaden emellan Utsk:s nu uplästa förslag och Ståndets förra beslut vid 14:de och 15:de §§:na består deri, att, då Utsk. tillstyrkt, att både utskänkningsoch utminuterings-ställen på landet skola utbjudas på auktion, har R. o. Ad. deremot beslulit, att det skall tillkomma K. Befallmde att meddela rättighet till dessa näringars utöfvande. Jag erkänner, att R. o. Ad. har flera skäl för sitt beslut, i fråga om utskänknings-ställen. Hvad dessa angår, är det klart, att det beror af lokal-förhållanden i allmänhet, hvarest ett sådant ställe ålandet bör vara tillåtet, så att svårligen någon konkurrens i afseende på dylik försäljning kan upstå. Det kan t. ex. finnas en stuga vid en korsväg, som kan vara ett lämpligt ställe för en krog. Men då möjligen egaren till denna stuga, med tillhörande jord, icke skulle vilja densamma för ändamålet uplåta och, såsom Hr Cederschiöld redan anmärkt, man icke kan disponera annan mans jord, erkänner jag, att 5* cs Den 4 Oktober e. m. R. o. Ad:s beslut, ronde utskänkningsställena, är riktigast. Beträffande åter utminuteringsställena, är förhållandet olika. Utsk. bar nemligen trott, och jag delar denna åsigt, att en stor del bränvinsbrännare skulle om dem kunna konkurrera. En sådan rörelse består endast i försäljning till afhemtning af minst £ k:na, och det kan vara likgiltigt, om denna försäljning sker i den ena eller andra delen af socken, åtminstone kan trakten vara ganska stor, inom hvilken (ten kan ske, till lika fördel eller skada för de inom trakten boende.
Detta Förstärkta Lag-Utskott åligge, när så beskaffad fråga blott i vissa delar blifvit till Utskottets af göran - 8 Conslitutions-Utskotlets Memorial, N:o 35, de öfverlemnad, att till Riksens Ständer i stadgad ordning afgifva utlåtande om de ämnen, deruti något Riks-Stånd förbehållit Riksens Ständer beslutande-rätt, och, sedan Riksens Ständer deras beslut deröfver jattat, de delar af frågan, i hvilka Riksens Ständers beslutande-rätt blifvit Utskottet uppdragen, afgöra, samt å Riksens Ständers vägnar yttrande öfver det hela till Konungen afgifva. Om de frågor, hvilka i sin helhet blifvit till Utskottets afgörande öfverlemnade, ege Utskottet att, utan någon hemställan till Riksens Ständer, besluta och å Riksens Ständers vägnar sig yttra. Sådant Utskott ege ock att, om det finner det nödigt, för upplysningars inhemtande tillkalla andra lagkunniga män, samt att, då Konungen och samtlige Riks-Stånden så besluta, efter Riksens Ständers åtskiljande sitt arbete fortsätta, dock i intet fall längre än till den dag, då ny Riksdag öppnas. I)å sådan fortsättning af Utskottets arbeten beslutes, bör hvarje Riks-Stånd utse Sex Suppleanter att, i fall Utskotts-ledamöter under tiden afgå, dem i den ordning, de erhållna rösternas antal utvisar, efterträda. För den tid, Utskottet, efter Riksdagens slut, sitt arbete fortsätter, njute dess ledamöter af Statsmedlen det arfvode, som Riksens Ständer bestämma. R iksdagsOrdnin gen. % 33. i:o Lag-Utskottet Krigsstaten. 2:0 Lag-Utskottet inkomma. 3:o Förena sig samtlige Riks-Stånden att åt Lag-Utskottet uppdraga att, med Riksens Ständers rätt, öfver någon genom Konungens Proposition väckt Lagfråga besluta, förf ares så, som Regerings-Formens 87 § stadgar. Stockholm, den 18 Mars i845.