Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På det att den större allmänheten, som säkert saknat tillgång till Lagcommitte'ens arbeten, bland hvilka förslaget till civillag ej mera är att tillgå i bokhandeln, måtte komma i tillfälle att taga kännedom om ämnet, torde det vara nödigt, att underd. anhållan hos K. M. göres om erforderlig anstalt, att, på sätt som före antagandet af 1734 års lag tillgått, de delar af Lagcommitte'ens förslag till civiloch criminallag, som innehålla texterna, varda i ett större antal exemplar, på allmän bekostnad, af trycket särskildt utgifna och för modereradt pris till salu hållna, samt att allmän kungörelse må utgå och årligen förnyas, hvaruti dels tillkännagifves, att lagverket å den riksdag, som vid fem års förlopp efter denna inträffar, kommer att i fulländadt skick till R. St:s slutliga granskning öfverlemnas, dels ytterligare uppmaning meddelas till kunniga och för saken nitälskande personer att öfver förslagen afgifva och till Ridd.direct. insända deras yttranden, hvilka derefter komma att tillhandahållas det blifvande LagUtsk. eller det särskilda Utsk., som Ständerna kunde finna för godt tillförordna. Detta sätt att utröna allm. omdömet öfver förslagens värde och att framkalla nyttiga anmärkningar torde finnas mera ändamålsenligt, än att genom nya, på statens bekostnad organiserade committe'er öka arbetets vidd och försvåra den slutliga granskning, hvarigenom ett af hvarje sann fosterlandsvän efterlängtadt redigt och fullständigt lagverk må kunna ernås. För att befordra verkställigheten häraf vore äfven måhända nödigt, att R. St. hos K. M. i underd. tillkännagåfve deras önskan och hopp, att Lagcommitte'ens förslag tili criininallag, deröfver, enligt K. M:s nåd. skrifvelse, Ilofrätterna äro anbefallda att sig utlåta, måtte jemväl af Högsta Domstolen så tidigt granskas, att detsamma, efter Statsrådets hörande, må i grundlagsenlig ordning kunna vid omförmälda riksdag till R. St. aflemnas. Om återremiss till LagUtsk, i de här ofvan angifna ändamål anliålles vördsammast.
För utdikning och aftappning af sjöarno Tjurken, Näfvelsjö, Furuoch Stensjön i Östra härad af Jönköpings län, hvilket företag, derigenom skulle vinnas 2 till 3,000 tunnland odlingsbar jord, blifvit beräknadt till en kostnad af 03,7 50 R:dr Runt, har Riksdags-fullmägtigcn Johan Lönn från nämnda län uti inom BondeStåndet väckt motion hemställt, att Rikets Ständer måtte bevilja dels såsom lån på vanliga vilkor en summa af 30,000 R:dr Runt, dels såsom anslag utan återbetalnings-skyldighct 12,000 R:dr samma mynt. Då sänkningen af nämnde sjöar, tillika med dithörande vattendrag inom Myrsjö, Näfvelsjö, Lannaskede och Näsby socknar, är af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader uppförd i lista klassen af de arbeten, hvartill den af Utskottet till fond för utdikningar och vattenaftappningar tillstyrkta anslagssumma skulle användas, så anser sig Utskottet kunna antaga, att ifrågavarande företag, utan att Rikets Ständer behöfva att för detsamma anvisa ett särskildt stats-anslag, kommer att med bidrag af allmänna medel understödjas elter den grund, som vid Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. 55 dylika understöds meddelande blifva tillämpade; hvadan Utskottet, under sådan förutsättning, hemställer att Johan Lönns förevarande motion icke må till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda.
Och kanske kommer med stigande bildning den tid, da de, som ”icke enligt förnuft och lag skött den jord, de emoltagit och skola lemna ”ifrån sig, hållas li' a strängt efter, som nu de, hvilka icke enligt förnuft ”och lag "skott den syssla, de emoltagit och skola lemna ifrån sig. Samhal*’Jet utdelar genom dess organ, Regeringen, med samma gällande rätt och ”efter gifna lagar, Tillståndsbref alt skola så väl jord, som näring eller tjenst; ”dessa bref må nu fallas Fastebref eller Mästare bref, eller Fullmagt (Tjenstebref). Alla tre äro de lika mycket eller bka litet Privilegier. Alla -”innebära de, under olika vilkor, eganderätt. Intetdera tillhör den enskilde ”eller endast är för hans skull, alla tillhöra de samhället och äro för dess 'skuld. 22 La^-T:t skottets Betänkande, K,o 31. „ , ~Nu eSa ,)n('l4llSen Presteoch Borgaresöner, enligt samhällets lagar, ,:"t!'"he! f^nfor deras systrar; tl. v. s. äro framför dem i tillfälle alt för^ vai i va och förskaffa det, som jordras for maka cdi barns underltui/" Ff„ m,n lorefinnes således icke olikhet, utan likhet i våra arfslagar, da .nan betraktar dem, icke till ordalydelsen, utan till deras inre väsende. 1 . a( er rHtt*,sa och conseqvens i vårt nuvarande lagsystem; att rnb ba något derut, det vore icke att gå fram, utan alt gå tillhaka, det vore »alt^pa en .ytlig, och efter nytt begärlig tids hugskott afvika från det, som ai bygd t pa natur och en djupare insedd rättvisa. ”Det omnämnda "behofvet att bibel adla egande-räften a fen viss fastd. net inom samma s/,igi”. förkastar Utskottet alldeles.
Detta har jag väl icke sagt vara en rättighet; men innan Grefve Löwenhjelm visar mig något i Lag stadgadt straff för sjelfva rymningen, förblifver jag vid den mening, att det vore besynnerligt, om man skulle stadga straff för afsigten till ett brott, som sjelf icke är straffbart, Att detta begrepp icke ensamt tillhör nyare theorier, trodde jag att Grefve Löwenhjelm, lika väl som jag, skulle känna, då vi båda för ganska lång tid tillbaka erfarit ett af de mest talande bevis på verkställande magtens åsigt af lagstiftningen i den vägen, Jag påminner mig nemligen, alt vi för 26 348 Den aS O c tobe r e. in. år sedan vid det Regemente, der vi båda tjente, hade under kriget på främmande botten en märkvärdig Krigsrätt om flere rymmare, af hvilka blott en, som varit vållande till hela rymningen, slutligen förIdarades straffbar, oaktadt KrigsRätten der Grefve Löwenhjelm presiderade och jag var ledamot, dömde dem allesammans; ty de öfrige blefvo af Konungen frikände från allt ansvar, för det de rymt ur arresten, med fäs t a dt afseende derpå, alt de icke öfverträdt Krigslagarne. Jag finnér således, att det nu skulle blifva en alldeles ny Lagstiftniugstheorie, om man stadgade ett straff för afsigten till en handling, som, verkställd, icke är något af Lagen åtkomligt brott. Jag tror för öfrigt, att de olägenheter, hvaröfver man klagar, på annat sätt böra förekommas; ty om brottslingen fälldes till straff för det brott, om hvilket han blifvit öfvertygad, och utstod sitt straff, der han befann sig, utan att föras från den ena orten till den andra, skulle de falska bekännelserne vida bättre förekommas, än genom en olämplig straffbestämmelse. Jag fortfar derföre, att yrka afslag, och anser äfven fjorton dagars fängelse vid vatten och bröd vara för strängt, och dessutom icke ledande till ändamålet; det skulle blott vaja ett bevis på lagstiftningens oförmåga, att förekomma de olägenheter, om hvilkas tillvaro man är öfvertygad.
Det torde nu vara lid att öfvergå till pröfning af Lilliehöökska ättens egen uppfattning af frågan. Härvid är att märka, att intill år 1731, uti förutnämnde likpredikan, intet spår finnes dertill att Gäilareds-grenen ansåg sig tillhöra ätten N:o 1, men väl mångå åtminstone häntydningar på motsatsen. Tillägger man likpredikningar vitsord — hvilket de uti detta hänseende i viss grad förtjena, enär uppgifter rörande gamla slägtförhållanden oftast af slägten lemnäs — kan man rådfråga de 2:ne äldsta, man känner, nemi. de öfver Riks-Rådet Nils Andersson och hans son Johan, hållna 1611 och 1643, således omkring 100 år tidigare än den öfver Carl Magnus. Uti dessa, åtföljda af en genealogisk tabell, uti hvilken slägtens anor till och med Brynte Bertilsson täljas, är ingen äldre än Anders Pedersson såsom Riks-Råd uppförd, och antagligt är dock att slägten vid denna tid om förfäderna uti 3:dje och 4:de led skulle ega säkrare kännedom än hundrade år sednare förhållandet kunde vara. Vidare förekommer, att då Riddarhuset bildades, så väl ätten N:o 66 erhöll namnet »till Gällared», som ock att få år derefter, år 1644, nuvarande Lilliehöökars af Gällared (deras, som nu göra Den 10 Januari e. m. 113 göra anspråk pä ali för N:o 1 representera) fadersfaders fadersfaders fader, Nils, för N:o 66 intog plats. Detta dubbla förhållande bevisar ovedersägligen att Gällaredsgrenen vid denna tid icke ansåg sig tillhöra Fårdalaätten, synnerligen som, i motsatt fall, ätten N:o 66 ej kunnat erhålla sitt ofvan angifna namn, enär ingen utom nu omtvistade ättegren uti rätt upp och nedstigande led burit namnet till Gällared. Man nirå icke säga, att den representation, som år 1644 af Nils Knutsson utöfvades, genom misstag tillkom, ty under (lera riksdagar till och med medlet af 1700-talet, sutto lör N:o 66 ättlingar af samma gren.
Rikets Ständer framställa begäran, enär Kongl. Maj:t, på sätt af Dess nyssberörde Proposition och dervid fogade, jemväl här förut åberopade, Stats-Råds-Protokoll närmare inhemtas, i sammanhang med framställningen om beviljande af anslag tdi aflöningsförhättring, redan för innevarande år, åt personalen vid de under Sjöförsvars-Deparlemenlet lydande stater och korpser äfven begärt förhöjning från 6 til! 8 skillingar banko per mari om dagen i den lill malhållningskost nadernas bestridande afsedda del af gemenskapens aflöning samt, om Rikets Ständer dertill lemna bifall, för omförmälda behof erhålles en nu saknad tillgång, hvilken kan antagas komma alt till större delen fylla de brister, som eljest ovilkorligen måste detta år uppstå å mathållnings-anslagen för såväl matroser och båtsmän, som gemenskapen vid Flottans öfriga korpser, helst, då vid Riksdagens början, på grund af derförinnan vunnen erfarenhet, medelpriset å en matportion elter ofvannämnda, för Flottans korpser fastställda, utspisnings-stat beräknades och för Rikets Ständer uppgafs blifva 8 skiliingar banko, det genom sedermera på hösten 1856 hållna behöriga uppbandlings-auklioner för innevarande år bestämda medelpris ä en sådan portion uppgår till mer än 9 skillingar samma mynt. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. Under Hans Majrts, Vår Aller Nådigste Konungs och Herres frånvaro, Dess tillförordnade Regering: CARL. C. K. Gunther. N. 1'. Wallensteen. A. P. N. Gyldenstolpe. M. G. von Schantz. 12 Kongl. MajUs Nådiga Proposition N:o 122. Utdrag af Protokollet öfver SjöJur svar s-Departementet tillhörande Ärenden, hållet inför den under Hans Majit Konungens frånvaro i Nåder tillförordnade Regering å Stockholms Slott den 4 Augusti 1857. Närvarande:
Hertigen gaf genast sitt bifall, och den 7 januari 1879 presenterade den åldrige konung Wilhelm för sina irriterade holländare en drottning på omkring 21 år. Det var icke något behagligt mottagande hon fick i Ha.:g. Konungens förra gemål, den wurtembergska prinsessan Sophie, hade varit mycket afhållen, och redan genom sitt yttre gaf den unga drottningen anledning till en för henne ofördelaktig jämförelse. Därtill kom, att hon var fattig. De rika holländarne tåla icke någon mesallians i privatlifvet, långt mindre här, där kronan stod på spel. Emellertid började drottning Emma lära sig landets språk, som hon nu talar fullt korrekt. Hon höll sig fjärran från politiken och pRAFSTRÖM. arbeterskor och kloka, styrande regentinnor, utan också mångsidigt bildade. Nu, då allt arbete är lättadt och fördeladt, äro husmödrarna ofta hvarken det ena eller det andra. De pålägga sitt hushåll en mängd onö- diga bördor, och själfva röra de dem icke med ett finger. Det skulle vara bättre, om man droge fördel af, att allt arbete blifvit förenkladt och lättadt, genom att icke skapa sig onödiga och glädjelösa behof, utan själf förstode litet mera af de absolut nödvändiga sysslorna. Intet arbete i ett hushåll är under en husmoders värdighet, och när det behöfves, måste hon kunna göra det själf. Jag upprepar blott, att det icke är nödvändigt, att hon beständigt gör alla detaljer själf. Hon skall kunna arbeta och fördela arbetet på husets medlemmar, men hvarken påbörda sig själf eller andra onödig brådska med öfverflödiga ting; på det sättet skall hon alltid få tid till det arbete och det studium, hon längtar efter och behöfver. gamle, svage man, och senare, då hon till allas öfverraskning, födde honom en dotter, att uppfostra sitt barn. Hon gaf själf sin lilla flicka di och lärde själf henne att läsa. Ännu i dag undervisar hon sin dotter flere timmar dagligen. Holländarne, som först voro fiendtliga mot henne och senare bemötte henne med kall likgiltighet, slutade med att hålla af henne. D e tadla henne icke mera därför, att hon icke födde dem en manlig arfvinge.
Han var en aristokrat, som hette Sokrates och dog som offer för demokratisk råhet och han var en demokrat vid namn Jesus från Nazareth, som korsfästes af maktinnehafvarne under spenamnet »Judarnes konung». Han är ett monument i sten om all verldens ädlaste och visaste män; han är det menskliga tänkandets epos. Det menskliga tänkandets epos står sen hundratals år hotande under kyrkans eget tak, och ingen kristen hand har ännu drifvit hedningen ur templet. När Max kom till universitetet var han en troende kristen, eller han inbillade sig åtminstone vara det: konfirmationen hade aflupit utan slitningar, i en låt-gå-stämning; han befattade sig icke med att grubbla öfver dogmerna utan tog emot dem liksom andra, längesedan erkända fakta, som t. ex. att jorden var rund och rörde sig kring sin axel. Studiet af filosofiens historia väckte först till lif och medvetande inom honom den spörjande och granskande tanken, som är tvifiets moder; och ju mer han fördjupade sig i de gamle hedniske filosofernas metafysiska spekulationer, dessmer lossnade kristendomens dogmer, tills hela väfnaden en dag sjönk samman för hans fötter. Han läste med brinnande harm om kättarförföljelserna under öfvergångstiden i Italien, om Giordano Bruno och Vanini, som brändes för sin tro. Cartesii stolta förnekelsesformel verkade på honom som en väckelsens hornsignal, de franska materialisternas skärpa och hänsynslöshet slog honom. Men ännu var allt detta något, som icke vidkom honom personligen. Max satt i sitt arbetsrum med utsigt öfver Helgonabackens dammar; det var en råkall decemberdag med drifvande snöbyar och slask. Vinden pep i de nakna trädkronorna utanför fönstret, der gångarne lågo fulla af gulnadt löf. Han satt i vemodsstämning och tänkte öfver sitt lif, som tycktes honom ödsligt och ensamt och öfvergifvet — en höstsång utan ord. Det knackade plötsligt på dörren tre hårda slag — »Stig in!» — och in steg en liten ljuslätt herre med glasögon och ett par bleka mustascher i ett blekt ansigte. »Gustafsson!» sade Max. »Se, goddag!»
En ät".Otn för när varande tids ögonblick, Landets behof, med lemnadt afseende på den inbergade skörden, öfver höfvan uppjagade Spanmålspriser, samt derigenom för de behöfvande befarad brist på tillräckeligt förråd till brödföda; föranleder R. H. Ständer, att hos Hans Maj:t Konungen nu genast anmäla sin underdåniga önskan örn inställelse af all slags Bränvinstillverkriing, antingen tills vidare eller på viss gifven tid, och intill dess Kongl. Majrst finnér med Landets bä - 8 Bcsy, ock Ekon. Utsk. Etuinkanden sta förenligt att den äter frigifva. Den andra är: Hvilka för Landets Hushållning gagneliga förändringar, tillägg eller inskränkningar uti Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af flen 6 September 1815, jemte de deröfver sedermera Nådigst afgifne förklaringar, böra hos Kongl. Majit un. tlerdånigst af R. H. Ständer föreslås, såsom sakrare ledande till ändamålet; Jordbruk'ts trefnad, och hvarje enskilt Hushål. lar*, deraf beroende välstånd. Ei ir,. u d;e foranledt af de allvarligaste önskningar uti några af de remitterade Memorialetns, än af egen öfvertygelse om den nödiga .-killr.aden emellan dessa 2ne frågor samt vigten af den förras ofördröjeliga afgörande^ har Utskottet fattat det enhälliga beslut, att utan vidare beredning, eller afbidande af officiella utlåtanden och endast med afseende ä de upplysning tr, sona genom Ledamöternas från alla landsorter sammanstämmande uppgifter kim nät inhämtas, till R.H. Ständer öfverlemna sina tankar,i detförra hänseendet, Huruvida HusbehofsBrän. vinsla 'än ningen bör för det närvarande inställas.
Före edens aflaggande skall Ordföranden påminna derom, att det beslut, i kraft af hvilket medlemmar af huset Oranien-Nassau blifvit för alltid utestängde från hvarje myndighet inom Belgien, utgör en del af konstitutionen. Borgmästarne skola, förr Un de inträda i tjenstgöring, aflägga eden inför Guvernören eller den han dertill förordnar. Kommunal-rådet sammanträder så ofta de till dess verkningskrets hörande saker det fordra. Kallelse till sammpnlräde utfärdas af Magistraten. Då en tredjedel af de i tjenst varande medlemmarne det äskar, skall Magistraten sammankalla Kommunal-rådet till bestämd dag och timme. Utom i händelse af brådska, verkställes kallelsen skriftligen och i ledamöternas hem, minst två hela dagar före sammanträdet; och skall kallelsen innehålla uppgift om de ärenden, som komma att föredragas. Intet ämne, som ej tinnes på föredragnings-Iistan upptaget, kan göras till föremål för öfverläggning, utom i händelse af brådska, då det minsta uppskof kan medföra fara. En sådan brådska skall intygas af minst två tredjedelar af de tillstädesvarande ledamöterna och desses namn i protokollet antecknas. Hvarje förslag, som ej finnes på föredragningslistan upptaget, skall ingifvas till Borgmästaren eller den hans ställe företräder, minst två dagar före mötet. Kommunal-rådet må icke fatta beslut, om icke mer än hälften af tjenstgörande medlemmar är närvarande. Likväl, om församlingen varit två gånger sammankallad, utan att laggiltigt antal ledamöter tillstädeskommit, kan hon, efter en ytterligare och för sista gången utfärdad kallelse, utan afseende på de närvarandes antal, företaga till handläggning de ärenden, som för tredje gången blifvit på föredragnings-Iistan uppförda. Andra och tredje kallelserna skola utfärdas och delgifvas på sätt nästföregående artikel stadgar; ock skall deri nämnas, antingen det är för andra eller tredje gången kallelsen sker. Dessutom skola första och andra mom. af denna artikel i tredje kallelsebrefvet ordagrannt införas. LXV. Borgmästaren, eller den i hans ställe satt är, förer ordet i Kommunal-rådet. Borgmästaren öppnar och afslutar sammanträdet. Beslut fattas med absolut majoritet af närvarande medlemmar; stadna lika antal röster mot lika, är förslaget förkastadt.
Ehuru man visserligen uti vad kan erhålla rätt god sill, så är det dock sannolikare att den skall fås dålig och denna sannolikhet ökas med den ringare tillgången, tv man kan ej med vaden välja, utan måste taga den sill, som kommer in och uppehåller sig i fjordatne, hurudan den är, god eller dålig. Men dit kommer sillen hufvudsakligen antingen såsom yngel (loddsill — sillmör), som är dålig genom sin litenhet, eller såsom lekstim, då rom och mjölke redan äro flytande och fisken förlorat i köttfullhet, så att den blir lös och osmaklig såsom föda, eller såsom utlekt s. k. gräs-sill, som är tom och mager. Den fullvuxna, feta sillen håller sig, före fortplantningstiden, oftast något ut från stranden och är alltför rörlig att med lätthet kunna tagas med vad, så att, om någon gång ett sådant stim ingår i en vik, så uppehåller det sig ej der; det märkes dessutom föga, då det ej är ganska stort, hvilket icke kan vara händelsen under ringa tillgång på sill, såsom nu. Den goda sillen går således oftast fri för vaden, under det den dåliga fångas. Men olyckligtvis blir Sammansatta Lagsamt Ålim. Besv■- och Ekon.-Vtsk. Betänkande N:o 10. 9 blir denna fångad just under sådana förhållanden, som i hög grad verka till men för artens förökande, i det dels yngelstimmen, dels de lekande stimmen blifva totalt uppfiskade. Man må härvid ihågkomma, att sillen i alla åldrar går i tätt slutna och skarpt begränsade stim, som kunna kringrännas och ända till sista individen upptagas lättare än andra fiskstim, som hålla sig mera spridda, om blott dervid begagnas tillräckligt stor vad. Och just till detta utfiskande är den stora sillvaden inventerad. Men så länge blott få stim finnas, hvilka öfverallt påpassas med vadar och borttagas, så snart de ingå i bugterna, blir fisken derigenom årligen allt för mycket utrotad, att någon betydlig tillvext skulle kunna ske.
9. och utaf kreditivet å 2,000,000 R:dr för sådana utgifter och kostnader, sorn de förberedande rustningarne äfvensom andra af 1848 års politiska förhållanden påkallade åtgärder medförde; af hvilken kreditiv-summa från Riksgäldskontoret utbetalts 1,830,000: eller med tillägg af kontorets ränte’-utgifter för härtill upplånade medel . 87,988: 36. 8. R:dr 1,917,985: 36. 8. deraf Riksgälds-kontoret likväl, genom den för åren 1848, 1849 och 1880 uttaxerade s. k. krigsrustnings-afgift erhållit godtgörelse för . 942,251: 27. 41. hvadan Riksgälds-kontorets återstående fordran för de af nu ifrågavarande kreditiv utbetalda medel skulle uppgå till 978,784: 8. 9. oell hafva Revisorerne såsom, skäl för den föreslagna afskrifningen af dessa kreditiv fordringa r, utgörande ett sammanräknadt belopp af ej mindre 1,558,102 R:dr 55 sk. 6 rst., anlört'och yttrat: att föreskrifna redovisningar för de å omförmälde 3:rie kreditiver lyftade summor blifvit afgilna samt af Rikets Ständers Revisorer granskade; — att Riksgälds-kontoret redan återbekomma hvad som å kreditivet till kostnaderne för garnisons-förstärkningen reqvirerats och utbetalts utöfver det till sagde kostnader använda belopp; — att vid redovisningarnes granskning lör öfrigt ingen anmärkning förekommit, sorn kunde föranleda ytterligare återbäring till
Såvidt mitt minne icke bedrager mig, var det den 27:de §:n, som R. o. Ad. beslöt återremittera, och Den 27 Maj e. m. 429 då denna är af alldeles samma beskaffenhet som den 28:de och den 10:de, så måste naturligtvis äfven den återremitteras. Gr. af Ugglas: Det kan vara ett litet misstag deruti, att det, som R. o. Ad. återremitterat, är Hrr Hårds och Bråkenhjelms motioner, hvilka rörde 27:de och 29:de §§:ne, d. v. s. den 29:de §:n i nuvar:de Bevilln:s-Förordn., hvilken genom omflyttning af nummern motsvarar 28:de §:n i Utsk:s förslag. Sålunda är verkligen den återremiss, som blifvit beslutad, rör:de 28:de och 29:de §§:ne, efter gamla Förordn:n densamma, som angår 27:de och 28:de §§:ne i nu förevar:de Betänk. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att den af Hr Printzensköld gjorda anmärkn. redan förekommit vid behandlingen af det i Utsk:s Betänk, afgifna yttrande öfver Hr Hårds och Hr Bråkenhjelms motioner, i fråga hvarom R. o. Ad. beslutat återremiss. Då härefter §:n 29 upnämndes, yttrade Hr Palmcrantz: Den 27:de §:n lyder efter nuvar:de beslut så här: ”För följande på landet boende personer skall afgiften, såvida den till 5 proc. af inkomsten beräknade bevillmn icke upgår (ill högre belopp, bestämmas sålunda”, och i den 28:de står det: ”såvida den till 5 proc. af inkomsten beräknade bevilln:n icke upgår till högre belopp.” De sednast nr 28:de §:n upläsla orden äro alldeles desamma hvarpå R. o. Ad. beslutat återremiss uti den 27:de §:n, och, i följd deraf, torde äfven den 28 §:n böra återremitteras.