Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och som berörde Circulair innefattar föreskrifter, hvilka otvifvelagtigt medföra betydliga olägenheter och kostnader för de norra Provinsernes landtmauna-handel, utan att på detta sätt troligen förekomma oloflig införsel af Finska varor pä en så lång kuststräcka, och då dessutom svårigheten att fullgöra Författningen, eller att med producentens under edlig förpligtelse utgifna bevis styrka, att en ofta i mindre partier inköpt vara är af inhemsk afkastning, mäste föranleda tili Författningens öfverträdande; så få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. lv. M. täcktes i Nåder låta General-Tull-Styrelsens ifrågavarande Circulair, såsom ledande till hinder i landtmanna-bandeln, utan att motsvara sitt åsyftade ändamål, undergå en af behofvet påkallad förändring. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Juli 1840. Bih. till R. St. Prot. 1840. tö Sami. 1 A/d. 9 66 Expcditions-Utskottels Förslag till und. Skrifvelse, lV:o 4.2. N:o 42. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i5 Aug. 1840. Preste-Ståndet den ig Borgare-Ståndet den ig Bonde-Ståndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angående sökt dels anstånd för invånarne i vissa orter af landskapet Dalarne med betalningen s dels afskrifning af skuld för undsättningsspanmål. (Stats-Utsk. Uti. N:o ICO.) S. A K.
På samma sätt bör äfven uppgifvas den tillökning eller minskning i lotter, sorn enligt flesv. och Ekon. Utsk. Betnnkanden. ign 26 § uppkommer, och hvilka lindra eller oka skatterna för året, t. ex. öfver hela Ri. het genom nya odlingars fullkomnande. Om vid industrierna företag capitalvärdet höjts med 100,000 Lod Silfver eller 10.000 lotter, så skall den gällande bevillningen från Riksdag till Riksdag fördelas det året på 610,000 lotter i stället för 600.000 lotter. Denna method anses ?hafva den fördelen, att man någorlunda kan beräkna sitt bidrag till staten; och dessutom bedöma till hvad grad landets välmåga är i tilltagande eller aftagande. § 28. För att rigtigt gå i grund med saken, böra mått och steg vidtagas till uppmätande af de i Riket befintlige ännu ouppmätte landssträckor; hvarvid staten borde gå i förskott, på sådant sätt, att till det belopp, enligt räkning, hvartill dessa mätningar och skattläggningar kunna uppgå, eger Regeringen att å statens vägnar lill jordegaren utställa statsobligationer mot antagen ränta och erläggandet af del årligen utaf primitiva lånet, så att, genom denna amortissement skulden försvinner under loppet af 10 år. * i3>2 Besv. och Ekon. Utsk. Betcinkanäen, § 2g. Inom hvarje Socken bör en comité# formeras, som besigtigar och bestämmer beskattningen, under ledningen afen under* bygd Agranom, samt en annan i skogshushållningen både theoretice och practice undervist person. § 5°* Såsom en slutföljd a£ det föregående synes det ej vara utan sin nytta, att föreslå ett mera vigt och systematiskt sätt att göra Chartabeskrifningar, hvilka i förening med ett »kattläggningsinstrument, kunna upplysa uti tabellarisk form, så val controll öfver förrättningens gång, som närvarande och framtida progressiva förhållandet af en landtegendom.
Edenhjelms afgång skiljas den del af samma kungsladugårds utmark, som under framfarna tider blifvit upplåten uti omkring 400 små lägenheter, hvilka utgjorde förstäder till staden Götheborg samt voro bebyggda ocii till en del odlade till trädgårdar med åsatt grundskatt af dels kontanta penningar och dels mansoch qvinnodagsverken, att efter årlig markegång i penningar utgå, och det blifvit i ofvannämnda Kongl. Bref beräknadt, att för berörde lägenheter, af hvilka några redan förut blifvit till skatte försålda, men de öfriga under ständig besittningsrätt upplåtna, grundräntan skulle belöpa i kontant till 206 R:dr 45 sk., 3,664 mans-dagverken å 24 sk. till 1,832 R:dr, och 285 qvinno-dagsverken till 71 R:dr 12 sk. eller tillsammans 2,110 R:dr 9 sk, hvarifrån borde afdragas afkortningar för öfvergifna lägenheter in. m., förslagsvis 260 R:dr 9 sk., då återstoden derefter blefve 1,850 R:dr; så och efter det Kongl. Majit den 19 Juni 1843 meddelat GeneralMajoren Edenhjelm afsked från Landshöfdinge-befattningen och till Landshöfding i stället utnämnt General-Majoren m. m. Grefve C. Löwenhjelm, hade, uppå 8 Stals-Utsknltcls Utlåtande, N:o SOT. underdånig framställning af den sistnämnde. Kongl. Maj:t tinder den 2 Februari 1*44 funnit godt i Nåder bifalla, att med upplåtande af lägenheter å nämnde till Elfsborgs kungsladugård hörande utmark samt uppbörden af den för samma lägenheter belöpande afgäld linge under Grefve Löwenhjelms tjenstetid såsom Landshöfding fortfarande tillgå på sätt dittills varit öfligt; i följd hvaraf bemälde Landshöfding skulle derunder ega att sagda afgäld disponera från den tid. då förre Landshöfdingen* rätt dertill upphörde, emot förpligtelse att inom Mars månads slut hvart år til!
icke funnit skäl (ill ändring af Kollegii deri meddelade utslag; men, med afseende å härvid förekomna särskilda omständigheter och i enlighet med Kollegii hemställan, i nåder föreslagit Rikets Ständer, att medgifva omförmälda hemmans användande för nu ifrågasatta ändamål. Rikets Ständer hafva tagit detta ärende i öfvervägande samt jemväl tagit kännedom af de till målet hörande handlingar: hvarvid Rikets Ständer väl funnit, alt af sådana till Statens omedelbara disposition behållna kronolägenheter, lill hvilka ifrågavarande säteri är alt hänföra, genom de deraf utgående arrenden väsendtligen större förmån tillflyter Statsverket än af kronohemman i allmänhet, som af enskilda under stadgad åborätt, emot utgörande allenast af räntor och öfriga på jorden hvilande skatter och besvär, innehafves: men då, i anseende dertill att med Kronans rätt vore oförenligt, att, å åboledigt kronohemman, då någon icke finnes, som i följd af slägtskap med förra åboen är till värdskapet berättigad, oskyld person till åbo antages, som sedermera egde rätt att hemmanet skattelösa, E. K. Maj:t genom nådigt Bref af den 9 ■ November 1849 förordnal, att, när dylika fall inträffa, frågan om det åbolediga hemfl manets disponerande bör E. K. Maj:ls nådiga pröfning underställas, och sålunda åbo-® lediga kronohemman alltså numera jemväl kunna, hvad ock skett, under arrende uppH låtas, hvadan i dessa fall någon skiljaktighet emellan sådana hemman och öfriga under fl Statens omedelbara disposition stående jordlägenheter i detta hänseende icke förefinnes, B samt det på vederbörande embetsverk, som har att handlägga liqvidalionsärendet, anfl kommer Expeditions-Utskott fits Förslug till underd.
Riksens Ständer hafva vunnit kännedom ^ att, genom fullbordan af en vid Grufvan nödig befunnen Schacht-sänkning, en betydlig fördel skulle tillskyndas Verket, och att kostnaden för detta företag tilläfventyrs torde uppgå till en Summa af 100,000 R:dr ; Och de hafva derför till arbetets bedrifvande under den tid af Fem år, räknade från nästkommande års början, som detsamma skall fortgå, beviljat Delägarne i Sten» kohls Verket, attr af Tullmedlen oafkortadt årligen få uppbära den af Riksens Ständer vid i 81 5 års Riksdag Bolaget tillagde, men i anseende till saknad afsättning å hela den fastställda Stenkohls-qvantiteten af 130,000 Tunnor, ännu icke något år till fullt belopp uttagne Premie-Summa 15,000 R:dr Banko, eller för alla åren sammanlagdt 75,000 R:dr, hvarvid afseende således ic - Underdåniga Skrifvelseri ke å större elier mindre uppfordring af Sfenkohl kommer att fästas. Dock förenas med detta understöd de vilkor: Att Bolagets rätt till Premiers erhållande, enligt Riksens Ständers vid sed-* naste Riksdag fattade Beslut, för utförsel af Sfenkohl, bör under tiden till all verkan vara hyllandes Att Schacht-sänkningen inom förloppet af de stadgade 5 åren bör vara nedkommen till den undre Kohlflötsen; Att Bolaget vid uttagande af hvarje års andel å understödet är skyldigt visa , det arbetet under föregående året behörigen framskridit : samt att, i händelse vid en slutligt skeende undersökning , Bolaget skulle finnas hafva eftersatt sin skyldighet i afseende på arbetets tillbörliga fulländning , Bolaget då skall anses förbundet till Stats-Verket återbära hvad det af understödet då kan hafva 1 yfrat : i hvilka ändamål Bolaget, när första årets belopp emottages, bör afgifva skriftlig förbindelse för vilkorens fullgörande. Detta sitt Beslut få Riksens Ständer hos Ed. Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla med lika underdånig anhållan, att Eders Kongl.
Enligt denna undersökning skulle förhållandet dem emellan vara sådant, att det subjektiva jaget bör bestämma det objektiva jaget i sinneverlden, d. v. s. den af motstånd bestämda verkliga verksamheten efter den intelligibla verldens fordringar51. Nu har blifvit uppvisadt, att det objektiva jaget, såvidt det betraktas såsom objektivt, icke kan sättas såsom af det subjektiva jaget bestämbart och ej heller såsom verklig verksamhet, verkligt öfvervinnande af motståndet. Däraf följer, att det ej kan sättas såsom ett böra eller en lag för det subjektiva jaget att efter den intelligibla verldens fordran bestämma det objektiva jaget. Detta upphäfves icke däraf, att det objektiva jaget måste från en annan synpunkt sättas såsom af det subjektiva bestämbart och eo ipso såsom verklig verksamhet, emedan just dessa egenskaper hos det objektiva jaget måste sättas såsom för det samma tillfälliga och yttre. Om vi gå vidare i deduktionen, finna vi, att förnuftsväsendet icke kan sätta sig såsom successivt öfvervinnande ett motstånd utan att sätta sig såsom i denna sin verksamhet bunden af en regel, en regel, som från det empiriska medvetandets synpunkt är bestämd af sinneverldens beskaffenhet, ur transscendental synpunkt af beskaffenheten af jagets ursprungligen satta inskränkning. Denna regel är en regel att välja vissa medel för uppnåendet af vissa ändamål52. Det är sant, att såvidt inskränkningen är satt i och med jagets eget begrepp eller i och med frihetsbegreppet, måste den samma sättas såsom afgifvande en regel för jagets verksamhet. Men såvidt den å andra sidan är satt såsom inskränkning hos jaget, är den också satt såsom en inskränkning hos jaget såsom lag för sin verksamhet, och denna verksamhet är med afseende å inskränkningen satt såsom laglös. Det är tydligt, att vi härmed hafva träffat roten af Fichtes system, och att den speciella kritiken af Fichtes etiska undersökningar är återförd på den förut gifna allmänna kritiken af Fichtes utgångspunkt i det hela. Hvad nu särskildt den här ifrågavarande punkten angår, är bevisadt, att jaget visserligen måste sätta sin inskränkning såsom afgifvande en regel för dess verksamhet i förhållande till denna inskränkning, men å andra sidan måste sätta samma verksamhet såsom regellös och därför regeln såsom tillfällig i förhållande till den samma.
Deraf alt den på förmögenhet grundade förmodan, om hvilken blifvit tahult, i allmänhet stiger med sjelfva förmögenheten, följer ånnu icke, att stigandet sker i alldeles samina förhållande och att således en tiofald, hundradefald förmögenhet utmärker tiofald, hundradefald insigt o. s. v. A ett sådant antagande skulle emedlertid den hittills gällande tillämpningen synas vara byggd, så vida man icke komme sanningen närmare genom den förklaring, att tillämpningen röjer grundsatsens historiska ursprung utur föreställningen, att det egentligen var egendomen, som representerades. Huru förhållandet härmed ån må vara, så kan Utskottet icke tillstyrka, att, når de gamla Ståndsvalen en gång upphöra, bibehålla denna tillämpning, oagladt Utskottet visserligen inser, att den eger en betydlig fördel. Alla inkast deremot gälla nemligen blott hufvudtankan. Sättet, detaljen möter ingen svårighet. Med hvarje förslag till en annan tillämpning år förhållandet helt olika. Constitutions-Utskoltets MemorialN'.o 38. 37 Den, sorn, med förbiseende af Svenska förhållanden, i rikedomen ger den enda säkerhet emot val-råftens missbruk, skall troligen ogilla hvarje nedsättning af det hittills åt den större egendomen tillerkända företräde och fordra, att äfven vid de samfälda valen samma företräde åtminstone bör bibehållas, om ej ökas. Utskottet, som icke kan dela denna åsigt och tror dess antagande, åtminstone i vissa orter, komma att gifva rikedomen en större öfvervigt, ån den i något annat land eger, och som förmodar, att knapt någon på alfvar vill påstå, att den på egendom grundade förmodan, som egentligen rättfärdigar dess bruk, såsom måttstock för val-rått, stiger lika hastigt med sjelfva egendomen, måste, i följd deraf, för val-råtten antaga ett inskränkt antal grader af egendom. M en Utskottet inser härvid fullkomligt omöjligheten alt, i stället för del förkastade, uppgifva något annat allmänt giltigt förhållande emellan de båda storheternas tillväxt, eller att bestämma, huru stor mångfald den högsta på egendom grundade förmodan om de lör val-rått nödiga egenskaper kan blifva af den lägsta.
I nämnde motioner anföras: »att af den konstitutionelt monarkiska styrelseform, som Svenska folket antagit, följde, utom andra förpligtelser för nationen, äfven den, att på ett med Rikets värdighet och ett tarfligt folks tillgångar öfverensstämmande sätt bekosta underhållet för Statens chef, Konungen, för Thronföljaren och, vid deras frånfälle, för de höga personernas efterlefvande gemåler, men att denna förpligtelses utsträckning till öfrige medlemmar af Konungens eller Thronföljarens familjer, enl. motionärernes åsigt, saknade all rättsgrund.» Denna åsigt är, såsom hvar och en nogsamt kan finna, hvilken studerat våra grundlagar, icke hämtad ur dessa lagar, emedan der allenast talas om Konungen, men hvarken om Thronföljaren eller hans gemål. Någon förplig - Den 21 Mars f. m. 243 telse, grundad på lag, finnes således icke för E. St:r att lemna anslag åt någon annan af Konunga-familjen an Konungen. Deremot hafva K. St:r en förpligtelse af annan beskaffenhet, hvilken också i dag blifvit erkänd, och som stödjer sig på den i grundlagen stadgade exceptionella ställning, hvaruti icke allenast Arfprinsarne, utan äfven Thronföljaren oell öfrige medlemmar af det K. huset befinner sig i förhållande till Rikets öfriga innebyggare. Denna förpligtelse har också alltid förut blifvit af E. St:r erkänd. Det har dock af motionärerne icke egentligen blifvit bestridt, att anslag skola åt dessa medlemmar gifvas; men de hafva yrkat, att de skola sammanföras under Konungens hofhållnings-summa. Utsk. har såsom grund för sitt afslag å i fråga v: de motioner anfört: »att bibehållandet af den nuvar:de upställningsformen medför den fördel, att, när det behof, hvarför anslaget är afsedt, försvinner, sjelfva anslaget i och med detsamma uphör.
Nej, kommer afgiften för bränvins tillverkning alt, i enlighet med Bonde-Ståndets mening, utgå med 50 Öre riksmynt för hvarje tillverkad kanna bränvin af förutnämnda styrka. § 41, Enligt Utskottets förslag i betänkandet N:o 2, skulle de mindre bränneriernas afverknings-förmåga under dygn beräknas till två gånger pannerymden, då redskap utan mäskvärmare användes, och till två och två tredjedels gånger pannerymden, då redskap med mäskvärmare begagnades, hvilket förslag vunnit Ridderskapet och Adelns samt Presteoch Borgare-Ståndens bifall, men förkastats Bonde-Ståndet, som antagit afverknings-förmågan på dygn till en och en half gång pannans rymd för redskap utan mäskvärmare och två gånger pannerymden för redskap med sådan inrättning; och enär Bonde-Ståndet icke velat frånträda sin berörda mening, samt denna bevillningsfråga derföre bör afgöras genom omröstning i förstärkt Bevillnings-Utskott, så föreslår "Utskottet följande voterings-proposition : Den, sorn bifaller Sammansatta Utskottets af tre Stånd godkända förslag, att vid bränvins-tillverkning i mindre bränneri beräknas redskapens afverknings-förmåga under dygn till tvä gånger pannerymden, då redskap utan mäskvärmare användes, och till ett med en tredjedel derutöfver förhöj dt belopp, eller två och två tredjedels gånger pannerymden, dä redskap med mäskvärmare begagnas, röste Ja. 4 Bev.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Memorial N:o 6. Den, det ej vill, röste Nej. Vinner Nej, kommer vid bränvins-tillverkning imindre bränneri redskapens afverknings-förmåga under dygn att beräknas till en och en haij gång pannans rymd för redskap utan mäskvärmare och två gånger pannerymden för redskap med sådan inrättning. § 70 mom. 1.
Rått, fem Ledamöter utgöra domfort antal, ett lika förhållande måtte ega rum vid Häradsoch LagmansRatter, så att i desse 36a Lagutskottets Betnkandetu Domstolar må dömas, då fyra i Nämnden sitta, h eiris t Nämndemännen under Ransakningar och Domslut, ej äro att anse annorlunda än såsom vittnen , samt de i och för detta biträde, icke kunna påräkna några inkomster, hvarföre ock hvar och en Bomle söker undslippa detta besvär; och det andra af RiksdagsFullmågtigen Nils Håkansson, från Christianstads .Län, sorn, med åberopande af det för Nämndemännen betungande Besvär, att inställa sig vid de emellan Lagtima Tingen inträffande mångfaldiga Urtima Ting, utan alf vedergällning för resekostnad och tidsspillan, ansett någon lindring deruti böra medgifvas på det sätt, att ett mindre antal Nämndemän förklarades tillräckligt, att vid Urtima Ting utgöra domfört antal, derest icke medel kunna utfinnas, att, på allmän kostnad, ersätta Nämndemännens resor och Tractainenten vid desse Ting, Vid öfvervägande af hvad sålunde blifvit föreslagit, halva Lagötskottets Ledamöter varit ense, att Rätten ej kunde anses domför med blott Fyra Bisittare i Nämnden ; men huruvida antalet borde förblifva vid det i Lagen till minst Sju bestämda, eller ytterligare till fem nedsättas, hafva meningarne varit delade. Ledam Herne af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hög v. PresteSfåndet hafva ansett: att enär Nämndens bestämmelse vore, utom
Hr Gr. o. Landtm, uplyste, att, enl. ankommet prot.-utdrag, Den 24 Oktober. *!)3 PresteSt. antagit ifrågav:de såväl till PresteSt. som till R. o. Ad. ställda inbjudning, samt att, i följd deraf, voter:s-propos:n N:o 57, jemte 2:dra alternativet i voter:s-propos:n N:o 58 hade förfallit. Hr Fåhreeus: När jag, vid denna frågas behandling förra gången, biträdde den mening som blef R. o. Ad:s beslut, skedde det icke blott derföre att tullsatserna närmast öfverensstämde med de i Norriges nya tariff fastställda, utan äfven och företrädesvis af rent financiella skäl. Man liar sedermera, såsom jag förnummit, emot detta R. o. Adis beslut anmärkt, att det skulle medföra ett otillbörligt starkare skydd för den inhemska fabrikationen; men för att visa halten af detta omdöme, torde jag endast behöfva erinra, att nu giillande tullsatser, tilläggs-afgifterna inberäknade, motsvara för raffineradt socker omkring 18 och för rå-socker omkring 8 öre; och då således, enl. R. o. Ad:s beslut, tullen skulle för rå-varan höjas med 1 öre, men för fabrikatet minskas med 3, synes det mig ligga för öppen dag, att för den inhemska raffinadören äfventyret af främmande konkurrens blefve ökadt mot förr, särdeles från Norrige, som sedan förslaget till ny mellanrikslag der blifvit förkastadt, fortfarande kan till Sverige införa fabrikatet emot half tull. Norrska Storthinget, som i den allmänna tariffen förhöjt tullsatserna å både rå-varan och fabrikatet, har derefter, såsom vi sett, genom särskildt beslut bemyndigat Konungen att nedsätta raffinad-socker-tullen från 5^ till 5 sk.r Norrskt mynt, i händelse tull-restitutions-förmånen vid export från ena till andra Riket uphäfves, eller rättigheten att införa varan mot half tull de förenade Rikena emellan uphör.
Det är nog hemskt att tänka sig det, men så roligt, så roligt på samma gång! Nu skall jag beskrifva alltsammans från början. Jag hade just slutat » Gåslisa » i f. m. (o, en sådan rolig b o k!) o c h min egen värld föreföll mig så tröstlöst tråkig, att jag slöt ögonen o c h började d r ö m m a o m Josephine o c h grefve Giinther. Jag såg d e m så tydligt vid den gamla ruinen, där de ändtligen funno hvarandra och 5 sin lycka, m e n Mia väckte mig plötsligt till verkligheten g e n o m att ropa: » Nå, Lilly, har du icke slutat b o k e n ännu, så du kan k o m m a o c h hjälpa mig m e d att laga duktyget? » Sitta o c h stoppa dukar o c h serveter en vacker vårdag! H u då! Jag svarade icke, utan satte på mig hatt o c h kappa o c h s m ö g mig ut ur mitt rum, ut i naturen. O, en sådan härlig förmiddag, solen värmde så skönt o c h lärkorna sjöngo. Jag gick fort alléen ut till landsvägen, m e n sedan vandrade jag helt makligt framåt o c h d r ö m d e vakna drömmar. Ett, tu, tre hördes ljudet af hofslag, o c h några minuter senare mötte jag en uniformerad ryttare. H a n höll inne hästen, häl sade o c h frågade: » Ursäkta, min fröken, är det långt till Lofta? » » Nej, visst icke, » svarade jag (rodnande naturligtvis), » alléen syns därborta. » » Ä r det bekant, o m baron Falkner är h e m m a? » » Jo, det är han. » » TackÄr! » sade ryttaren o c h gaf mig en lång, lång blick; så hälsade han o c h sprängde bort. Jag tänkte genast på Josephines o c h grefve Lehrbachs möte. Jag sprang h e m så fort jag hann, o c h när jag hade klädt o m mig o c h k o m in i salongen, satt den främmande där o c h talade m e d föräldrarne o c h Mia. » Se, där ha vi min yngsta dotter, » sade pappa.
»Åh», sa jag än mildare, »värre skandal finns än att vara höflig, som till exempel, när en person, som har den äran att bära höga öfverhetens nådiga uniform, inte blygs att i full salong och inför vår alldeles nya höfding stjäla hedern af sin svärmor och ge den åt sin svärfar.» »Hä?» Jag kan inte säga att han såg kvick ut, men det hade jag häller aldrig väntat mig. »Något mer?» sa jag fogligt. »Och så det här sista spektaklet! Skicka efter stadsläkaren och gå svartklädd efter en apa! Det är så man kan — —» »Åh», sa jag rappt, ty nu hade jag honom fast, »det är inte mitt fel, att jag inte har någon ann att gå svartklädd efter!» »Hvad menar svärmor, om jag får lof att fråga?» »Joo», sa jag sprängande alla band, som en öfverfull damm, i glädjen att ändtligen en gång få tala ut, »jag menar, att det finns människor inte alls långt ifrån oss — värkligen inte alls långt ifrån oss, som inte blygs att först skaffa sig många fler barn än de ha rättighet till och att sedan inte häller blygas att vilja behålla dem allesammans för sig själfva.» »Det är deras förbaskade rättighet!» nästan skrek han. »Jaha, men då är det också min rättighet att gå sorgklädd efter presis hur många apor jag behagar» sa jag förnämt. »Och om någon af våra små dog? Hvad skulle svärmor då bära? Eldrödt, kanske?» »Det är möjligt», sa jag stelt. Nu började han att trafva omkring alldeles som Ruffen, inte en smul svalare än ett stryklod. Och den ska min stackars unge dras med hvar dag! »Jag ska säga svärmor», fnyste han till sist, fast han nog trodde att han talade lugnt, »att det är i högsta grad sårande det här — i högsta grad!» »För hvem?» »För oss – för huset — för allesammans! Göra hela släkten likställd med ett djur! För hon var väl ingenting annat än ett djur, skulle jag tro.» Jag öppnade läpparna för att säga något bäskt, men det blef ingenting af!