Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedan bränvins-tillverkning ej får ega rum från klockan 10 om aftonen näst före Söneller Helgedag till klockan 10 om aftonen å sådan dag, samt, när tillverkningslerminen börjar eller slutar å Söneller Helgedag och begynnelseeller slutdygnet alltså utgör bråkdel af helt dygn, anmälningsbeloppen för månad således skulle komma att innehålla bråkdelar af kanna och afgiften följaktligen alt utgöra ojemnt tal, hafva Rikets Ständer i anledning häraf, vid slutet af 2 § tillagt 2 nya moment, åsyftande att bringa så väl anmälningsbeloppen som afgiften till jemna tal. Då erfarenheten ådagalagt, alt den för bränvinslillverkningen vid de mindre brännerierna, nu stadgade beskattning efter pannerymden måste, om än afverkningsförmågan beräknas huru högt som helst, alltid utfalla på eli otillfredsställande sätt, enär något samband mellan pannerymd och afverkningsförmåga i sjelfva verket icke finnes, utan denna sednare, då allt annat är lika, helt och hållet beror på storleken af den pann-yta, som vid tillverkningen af elden beröres, hviket åter på mångfaldigt sätt kan varieras, så hafva Rikets Ständer, som vid sådant förhållande ansett pannerymden icke utgöra någon tillförlitlig grund för bedömande af afverkningens myckenhet, och följaktligen ej kunnat biträda det uti den nådiga Propositionen förekommande förslag, att averkningen vid de mindre brännerierna måtte med hänseende till beskattningen 230 Expedilions-LltskoUets Förslag till underd.
Karold Schenbom. i Pehr Gust. Wedström, Den 2 9 Maj. 663 Öfver denna fräga har Eders Kongl. Maj:t i Naclér täckts infordra Öfver-Ståthållare-Embetets utlåtande; till underdånig åtlydnad hvaraf jag får nåden anföra, att ehuru hafvandeskapet hos en ogift Qvinna, egenteligen och i sin natur, icke är ett hrott, hvarföre hon bör förlora sin frihet; så är det likväl en afvikelse ifrån allmänna ordningen, i det att hon låtit häfda sig, utan att af lägersmannen hafva ett säkert understöd och beskydd under den tid hon är oförrnögen till arbete, samt saknar ett tillräckligt biträde vid affödans uppfostran. När en sådan Qvinna nu sjelf är medellös och i saknad af både husrum och föda samt stundom äfven oförmögen att arbeta; så bör hon åtnjuta allmän vård och är visserligen icke behandlad mot personliga frihetens rättigheter, om hon, mindre såsom straff för hennes lättsinnighet, än såsomen t i 11- flygt och under sin oförmåga att förrätta de vanliga göromålen , får en plats på ett ArbetsSpinn - eller Correctionshus, der hon får använda sin arbetsförmåga och åtnjuta uppehälle. Jag afser härmed blott modrens personliga och fostrets i nära förening dermed stående frälsning från sådana olyckor, som äro en följd af saknaden på föda, värme och husrum, men ej bestraffning för andra, än sådana Qvinspersoner, sorn, vande vid laster och liderlighet, använda sin tid och sina krafter till blott andra menniskors skada och förfång. Dessa, icke obetydliga skadedjur i samhället, böra få rum på Correctionshusen, för att hindras ftån ogerningar, och ej utgå derifrån förr, än någon ansvarar för deras '664 De/i 29 Maj'. deras uppförande ; da de förra deremot, som blott fattigdomen inbragt, ej ,böra vägras sin frihet, dä de finna utväg till bergning för sig och fostret.
Så gick hon tillbaka till kvinnorna, som i rädsla och tvekan skyggade för hennes blick, tog hjälmen af och lät den leende klinga mot marmorgolfvet. » Vräk bort edra träldomsmärken, » ropade hon, » ingen kommer att fordra dem af er. Jag är Aristonike, ni känna mig alla. Den här, som kom, var våra fäder och bröder. » Kvinnorna lydde henne genast och sorlade i jubel omkring henne, men hon gick vidare till Boisca, som ännu mumlade öfver sina blommor. » Nu är vägen klar, Boisca, » sade hon, » all vår bön har Artemis beviljat oss. Gå hem till Euphro! » Boisca gick darrande af oro, men de andra kvinnorna stannade kvar, tills Pellenes män segrande vändt tillbaka att hämta dem. Hvita och sjungande mellan krigarnas bronsklädda leder drogo de så åter till staden med Aristonike i sin midt. Vid hennes hem var Boisca till mötes, hennes anlete var slätt och strålande. » Allt har gudinnan gifvit, » ropade hon, » en son har Euphro, och hon ser igen. Hur visste du, Aristonike? » Aristonike log i sin jublande krets. » Hur jag visste detl Äro gudarna snåla på glädje eller på sorg? Det var kanske för dina blommor, Boisca, för att du aldrig glömde dem, som allt kom oss till del. Stor är silf v ernattens värld, släkt med döden och släkt med ljuset, svept i evig ro. Låt oss nu alla göra oss redo att fira Artemis ' fest! » (Illustratör: David i; Ljungdahl.) et var åtskilligt som Elma Torngren hade svårt för i skolan, och det inte så mycket beroende på att hon hade dåligt läshufvud som inte mera på att hennes hufvud var så fullt af odygd, att det blef trångt om utrymmet, när man skulle försöka proppa nå- gonting annat i det. All grammatik gick illa, matematiken miserabelt, de lefvande språken inte stort bättre. Men värst var det med svenskan. Och när hon skulle skrifva krior, våndades hon, som om hon led ett svårt straff.
Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, blef StatsUtskottets Betänkande af Höglofl, Ridderskapet och Adeln bifallet. Upplästes för andra gången StatsUtskottets, den 8 dennes på bordet lagda, Betänkan* de, af den 31 sistledne Maj, till svar på Hög - Den 15 Juni. e. m. lofl. Ridderskapets och Adelns återremiss om löners anslående för LandsFiscaleroch Länsmän. Herr Stråle , Nils Wilhelm, tillkännagaf, i egenskap af Ledamot i ExpeditionsUtskottet, att, enligt de till Utskottet ankomna ProtocollsUtdrag, Stånden i detta mål stadnat i skiljaktiga meningar. Prestoch BorgareStånden hade fullkomligen gillat StatsUtskottets sednare Betänkande, EondeStåndet hade deremot gillat det först afgifna, med undantag af en omständighet, och Ridderskapet och Adeln hade i åtskilliga delar fattat särskildta beslut; hvarför ExpeditionsUtskottet funne sig föranlåtet att till Riksens Ständer göra en framställning af dessa skiljaktigheten Friherre Cederström, Jacob, anmärkte, att då Ståndens meningar äro olika, borde det Utskott, hvarest saken blifvit utarbetad, inkomma med förslag till att sammanjemnka dem, och hemställde derför om icke StatsUtskottets .Betänkande finge hvila på bordet intill dess ExpeditionsUtskottet sådant verkställt. Hvilket af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, uppå gjord proposition, bifölls. Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottels, den 8 dennes på bordet lagda, Betänkande, af den 31 sietbrdne Maj, i anledning a* Den 15 Juni, e. m. 361 Herr Bergenstråles Memorial om indragning och reglering af öfverflödiga Embeten och Tjenster. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets, den 8 dennes på bordet lagda, Betänkande, af den 7 dennes, öfver Väilofi.
Dock är åtskillnaden imellan denna högsta förmånlighet för dessa åren och närvarande tid icke betydligare, än att den svarar mot skillnaden imellan 3f samt 4^, en skillnad, som matte vara fullkomligen och till öfverflöd upp» vägd af Författningen angående åkningens skyndsamhet, och af förbudet, att mera än en person får efter en häst färdas. Af samteliga nu anförda skäl, finner Utskottet inga anledningar vara för handen, som kunna föranlåta Utskottet att till Riksens Ständer föreslå att i underdånighet tillstyrka någon förhöjning i nu gällande skjutslega. Utskottet har äfven funnit det vara mycket skäl till det uråldriga stadgandet, att skjutslegan är drygare i Städerna än på landet, i anseende til * 14°® Deri i&: JuH, till den vida större svårighet, sorn det för Stä-t demas innevånare medforer, att underhålla hästkreatur, och den stora tunga, hvilken detta onus för åtskilliga i de större stråkvägar belägna Släder förorsakar. Hvad åter -förhöjning af legan för Krono-, och Fångskjuts beträffar , linner Utskottet sådant medföra en tillökning i Stats-Verkets utgifter, •och det således icke tillhöra detta Utskott , att sig häröfver utlåta. Dock kan "Utskottet icke lemna oanmärkt, att den af Riksdagsmannen Gustaf Gustafsson från Södermanland omförmälte olägenhet vid Båtsmäns transporterande till och från Carlskrona är för landet tryckande. Het är allmänt öfyerklagadt, ätt detta manskap, hvilkets forslande vanligen inträffar under svåraste väglag, och som ofta icke är åtföljdt af ett till deras styrande tillräckligt befäl, merendels ej iakttager den ordning, som man bör förvänta af en Militairisk Corps; Utan genom en alltför hård körning illa handterar de skjutsandes kreatur. Att föreslå, det Båtsmännen matte marchera till fots, finner dock Utskottet betänkligt, % anseende till olägenheterna vid deras inqvartering och förplägning; och att transportera dem sjöledes medgifver icke 'årstiden, åtmindstene icke vid nedresan, som infaller innan isen ännu alldeles försvunnit.
Uti afgifvet memoria], sorn till Lag-Utskottets handläggning blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet rernitteradt, har Henric Andersson K ian Örebro Län .indragit, att, då, vid de bestraffningar, som för begångne brott ålades, afseende borde i första rummel fästas å den brottsliges moraliska förbättring, vore det nödvändigt, alt lagölverträdaren, efter undergången bestraffning, åter upptoges i samhället och erhölle tillfälle att på ärligt sätt förvärfva sin bergning, eller rättare, ej utstöttes från det lefnadsyrke, han en gång valt, och hvarvid han vore bäst van, samt ej eller i sammanlefnaden eller af de honom närmast omgifvande ansåges med ett förakt, sorti vanligen qväfde de goda naturliga anlag, han kunde ega, och snart sagdt tvingade honora att under hela lifstiden fortsätta på brottens en U,ng beträdda bana; att denna grundsats minst vore iagttagen i Krigs-artiklarne och af Militaii-e-befälet, enär soldater och husarer antingen afskedades eller försändes till Pionnier-corpsen för brott och förseelser, sådane som snatteri, ohöfviskt tilltal eller annat vanvördeligt uppförande emot föräldrar eller förmän, ro. ro., och hvaraf följden varit ett tilltagande förderf hos den brottslige, hvilken högst sällan låtit bättra sig, samt en myckenhet af både brott och brottslingar, genom hvilka den allmänna säkerheten i landet blifvit satt i den högsta fara; att Staten ådroges stor kostnad af de många brottslingarnes underhåll och transporterande, samt Hustoch Rotehållare ej obetydliga utgifter i och för anskaffandet af andre karlar i de afskedades ställe; samt slutligen att det vore orimligt, att personer, som, genom undergången bestraffning, försonat sig med samhället, skulle, då de i öfrigt egde drifva hvad lofligt yrke som helst, endast vara uteslutne från det militäriska.
Kanske på solvarma försommardagar, under doftande hägg och syren, med solvärme i hjärtat och solljus i ögonen; på heta eftermiddagars lyckliga dolce far niente under lindarna — just under den där linden där borta —; o c h på mycket mörklå ögon, som ömt blicka öfver till henne från andra sidan trädgårdsbordet; på sommaraftnar, veka som mollackord, då himlens mjölkblå kupa hvälfde sig öfver dem, med sina förtoningar i vester af blekaste guld och skäraste rosa, då ljudlösa årslag förde dem öfver vikens genomskinliga vatten från strand till strand, och måsarne i eleganla bågar kretsade öfver deras hufvud och med långsamma behagfulla vingslag gledo öfver vattenytan. Och under det han hvilade på årorna, hade hon med sin vackra, mjuka röst sjungit hans favoritsång: » Med dina blåa ögon — » De talade icke mycket de två; hon njöt af blotta sammanvaron; och från de mörkblå ögonen till de svarta flögo gnistor, som tände och brände. Bah! Drömmar, skira som månljuset där ute, endast drömmar, verkligheten skulle komma, uppvaknandet på den sköna sommardrömmen, en saga lik, och det skulle göra ett slut på dessa gyckelbilder, så skimrande, men så ihåliga. Minnena — bild efter bild draga de med pinande tydlighet hennes inre öga förbi. Det är åter afton, en kulen, gråduskig afton med blytung himmel och hällande skurar; men inomhus är det strålande ljust, och tonerna från en glad, sprittande musik ljuda i hennes öron. De ha dansat de två och sitta nu vid hvarandras sida i ett litet kabinett bredvid danssalongen och blicka ut i vimlet, En onämnbar fröjd är lägrad öfver hennes ansikte, medvetandet om att en skön blomma, fager till färg och doft, öppnat sin skära kalk i hennes hjärtas första vår, kommer henne att känna sig så lycklig i denna stund. Det blir en paus i dansen, en kaskad af toner pärlar som vattendroppar från flygeln midt emot dem, och ett guldblondt hufvud tecknar sin fina profil mot instrumentets ebenholts.
»Ja, det är rätt illa för madam, det», svarade frun med ett elakt grin, »det bevisar att hon inte lärt sina barn att tala sanning.» »Åhja, – jag tänker det fins väl flera än de här stackarne, som kunna ljuga», svarade madamen trotsigt. »Det fins det nog, madam lilla! Der ute på landet fins det tre syskon till de här båda, som nog kunna ljuga lika friskt som de!» »De ha inte ljugit af sig sjelfva!» utropade madam Jonson nästan vildt. »Det är frun, som narrat dem dertill, – jag vet inte på hvad sätt, men frun har tvingat och skrämt dem att ljuga!» »Akta sig, madam!» hväste fru Burström. »Bli inte otidig! Kom ihåg hur hon har stäldt för sig! Och inbilla sig inte att d’ä’ slut ännu! Det skall nog komma en högre magt, som tvingar henne att hjelpa sina barn med att ta reda på örhängena ...» »Det kan ingen magt göra!» ropade madam Jonson. »Om fruns juvelringar sutte uppe på himlahvalfvet, skulle jag förr kunna ta dem derifrån än från mitt hem!» Hon knöt upp och igen sin halsduk, svepte nervöst schalen kring halsen och fäste ihop den med en knappnål. Hon var så upprörd, att hufvudet och händerna skakade och stora svettdroppar perlade i pannan. »Kom», sade hon i det hon gick fram till barnen och ville draga dem med sig, »nu ska’ ni följa mig och lyda er mor, barn! Frun har tubbat er länge nog nu, tycker jag.» Fru Burström gaf henne en hånfull blick. »Tag dem med sig, ifall madam så vill», sade hon, »men kom ihåg, att i så fall skickar jag i middag ut två poliser att häkta er!» Madam Jonson ryckte till. Det fans ingenting som så skrämde henne som ordet »polis». Om fru Burström hade talt om »domare», »advokat», »länsman», skulle det icke alls ha bekommit henne, men ordet »polis» uppjagade hennes fantasi och gjorde henne totalt modlös.
Angående Räkenskaperna för Hvellinge och Fuglie Kyrkor, På Rikets Ständers år 184 • församlade Revisorers gjorda anmärkningar få vi, Hvellinge och Fuglie Kyrkors Syssloman, afgifva följande underdåniga Utlåtande: 1:0 — 429 — ilo Då Räkenskaperna blifvit afslutade, vid hvilket tillfälle Kyrkovärdarne först redovisa lör sin uppbörd, har visserligen olla och oftast en större behållning i kassan uppstått, än sorn, enligt 16 punkten af Kongl. Kyrko* Jnsti uktionen den 12 April i8i5, oförräntad får innestå; men, sä bärnt icke snart förestående behof gjort en större kassabehållning nödvändig, hafva ock de influtna medlen med görligaste första blifvit utlånta, och hvartill behöfvande medlemmar af Församlingarna nästan alltid sig anmält. Mindre angelägenhet att vinna lån af Fuglie Kyrkokassa har nu en tid visat sig, emedan man vet, att, så snart Eders Kongl. Majit behagar Nådigst tillåta en vid samma Kyrka behöflig nybyggnad m. m., lånen skulle komma att infordras. 2%o Ålla de böcker och handlingar, Kyrkorna tillhöriga , som vid wnderteeknads, Kyrkoherde, tillträde till Pastoratet blifvit till honom öfveriemnade, hafva uti Inventarium blifvit upptagna, äfvensom de sedan tillkomna.» 3:o Till Kyrkoherden utgår af Kyrkorna ingen annan aflöning, än i Rdr 24 sk. af hvardera för Pastors notariat och skrifmaterialier, och hvilka icke allenast utan anmärkning, utan äfven i stöd af lag, hafva utgått allt ifrån den tid, som besväret med Kyrkoräkenskaperna m. m. blifvit’öfverflyttadt från de fordna Kyrko-Inspektorerna till Preslerskapet. Enligt Eders Kongl» Ma j:ts allernådigste tillstånd af den 27 September i834, äro till Hvellinge Sockens Skollärares löneförbättring, af Kyrkans tionde, anslagna 4 Tinor råg och 6 T:nor korn.
Ett sådant förslag afgafs äfven vid Riksdagen 1859 oell 1860' utan att dock vinna bifall af Rikets då församlade Ständer; och har frågan sedermera af särskilda anledningar förblifvit hvilande, under det likväl, till underlättande af Corpsens reorganisation, vid densamma yppade ledigheter icke blifvit återbesatta. Med hufvudsaklig ledning af de åsigter rörande Corpsens ombildning, som af den s. k. Sjöförsvars-Komitén i underdånighet framställdes, har emedlertid nu af mig, efter samråd med Corpsens Sekund-Chef, Öfversten m. m. Ljungstedt, blifvit uppgjordt ett förslag till en sådan reorganisation, hvilket dock år zi den omfattning, att jag icke vågar att nu med dess framställande Eders Kongl. Maj:t besvära, utan anhåller att längre fram få detsamma Eders Kongl. Maj:ts pröfning underställa, för att, i händelse af Dess Nådiga bifall dertill, sedermera till Rikets snart sammanträdande Ständer öfverlemnas. Då likväl frågan nära sammanhänger med statsregleringen, utber jag mig att vid detta tillfälle få i underdånighet anmäla, att enligt det uppgjorda förslaget skulle, i stället för Flottans nuvarande Constructions-Corps och MaskinistOfficerare samt med begränsning inom de för dem hittills bestådda aflöningsanslag, tillhopa uppgående till 41,950 Riksdaler, bildas en ny Corps, samt att, då för den nya Corpsens aflönande någon anslagstillökning icke ifrågakomme, det deremot blifver nödvändigt, att, på det att den nya organisationen måtte genast kunna såttas i verkställighet, på Allmänna Indragnings-staten erhålles ett årligt förslagsanslag af högst 15,200 Riksdaler till aflönande af de Constructions-Officerare, som icke kunna till den nya Corpsen öfverflyttas.“ “Af den uti aflöningsanslaget för Flottans Stationer inbegripna summa af Angående 50,000 Riksdaler årligen för Flottans nuvarande Reservstat erfordras numera till anslaget till aflönande af de på denna stat ännu qvarstående
Men han gaf mig icke tid till förklaringar, utan tog helt enkelt min hand och gick mot dörren. När han försvann genom den, märkte jag att han i trots af regnet gick utan paraply. Sedan dess har jag aldrig återsett honom, och det intryck hans besök kvarlämnade, glömde jag förr än jag hade väntat. Det enda hvaröfver jag någon tid grubblade, var det apatiska i hela hans väsen jämte den omständigheten, att han ej nämnde ett ord om att återbetala penningarna. Jag saknade dem visserligen icke, men det liknade icke Tore Gam. Alla de scener och intryck, hvilka jag ofvan försökt att skildra, tillhöra på ett egendomligt satt denna natts underbara händelser. Medan jag satt i min hvilstol och mina sinnen småningom lade sig till ro efter den öfverretning, hvari jag förut befunnit mig, medan buteljen, som stod bredvid mig, småningom blef halftömd, framträdde de alla för min inbillning, icke som jag sedan nedskrifvit dem, ordnade och i följd, utan i brokig förvirring aflösande hvarandra, som bilderna i en camera obscura, hvilken fortfar att gifva nya bilder så länge handen som för den, icke tröttnar. Men ehuru minnena icke kommo i den följd, som jag upplefvat dem, var det dock det egendomliga, att de ej rörde sig alldeles oordnadt om de mest olika föremål, hvilket mestadels plägar vara fallet, när fantasien kastar sig in i det förgångna och ger som en revy öfver vårt förgångna lif. Det var tvärtom, som om jag icke egentligen sysslat med mina egna tankar. Det var Tore Gams tankar, hvilka jag tyckte gingo igen i min egen själ, och så starkt var jag behärskad af de ord, hvilka jag förut på aftonen hade hört, att de nu icke längre hade den för mig vare sig skrämmande eller rent af antipatiska klang, som förut alltid varit fallet, när mina tankar någon gång gingo åt detta håll. Tvärtom kände jag mig nästan böjd att denna natt taga parti för Tore Gam och mot mig själf.
Det är ur skolan, sorn samhället ständigt vexer, liksom på nytt, upp; det är i skolan, sorn framtiden berede.s. I den mån, sorn dessa äro oss dyrbara, mäste skolan ock omhuldas. Förvissad äfven derom, att ärendet blifver behandlad! på ett sätt, motsvarande dess vigt och värde, vägar jag, till det behjertande och öfvervägande, sorn det förtjenar, härmed vördsamt föreslå: ho) Att vexelundervisnings-methoden, med de modifikationer, sorn tid och erfarenhet gifva vid handen, mätte läggas till grund för undervisningen inom rikets elementar-läroverk och allmänna skolor, samt 2:o) att alla så kallade hemlexor upphöra. Stockholm den 30 November 1862. C. F. Ridderstad. Af Herr Ljungberg: Om öfverlemnande tdl Topografiska korpsen af del ekonomiska kartverkets bearbetande, m. m. Det intresse, jag fortfarande dristar hysa för en vetenskap, sorn jag med hängifvenhet omfattat, och hvilken förtjenar att af enhvar omfattas, för dess egen och ej för bröds skull, föranleder mig att fästa Höglofliga Ståndets och Rikets öfrige Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten att, innan alltför stora kostnader blifvit pä otjenlig! sätt använda, vidtaga någon förändring i de föreskrifter, hvarefter arbetet å sjelfva grunden tili en af de vigtigaste grenar af vår statistik utföres samt, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Bih. till R. St. JUs. 243. proposition om Statsverkets tillstånd och behof, är ämnadt att fullföljas, dag talar om det Ekonomiska Kartverket.
Majits och Rikets Svea Hofrätt ingifvit samt testatorernas arfvingar och sterbhusdelegare, genom arfsforening den 14 September sistnämnde år, godkänt, forordnat, att, bland annan deras fasta egendom, säterien Norra och Södra Lisma med underlydande lägenheter, såsom Samuelsås och Eketorps säteri samt frälsehemmanen Upsala och Sadelmakarekrogen med tillhörigheter skulle i everdeliga tider förblifva under fideikommiss-natur, med vilkor, att aldrig kunna abalieneras, forbytas, förminskas eller graveras, samt i afseende å successionen till denna egendom stadgat, alL densamma skulle, efter deras död, tillfalla deras äldste sou och efter honom hans äldste son, barn efter barn i nedstigande led, och alt således Understallmästareii friherre Cederström, som efter sin fader, kaptenen friherre Cederström, tillträdt nämnde egendom, ej varit berättigad lill försäljningen af de, till Ranken icke förpantade, eller med någon inteckning besvärade fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen; hvadan Kongl. Majit, genom dom den 30 Maj 1843, med bifall till derom af friherre Anders Cederström på Beatelund framställdt påstående, förklarat kaptenen Skottes sterbhusdelegare skyldiga att liU friherren, midfastän den 14 Mars 1844, dessa fastigheter, utan lösen eller ersättning, afträda, derest sådant icke förut skett. Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 51. 7 Sedermera och efter del Stockholms Kämnersrätt, i anledning af Skottes sterbhusdelegare® anställda hemulstalan emot föregående egarne, genom dom den 14 Maj 1844, sorn* vunnit laga kraft, förpligtat i första rummet juveleraren Friberg att till sterbhusdelegarne återbetala de 20,002 R:dr Banko, Skotte i lifstiden såsom köpeskilling för fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen till Fribergs konkursmassa erlagt, i andra rummet öfversten herr friherre