Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På de skäl jag sålunda i korthet anfört och med hänvisande till de upplysningar och handlingar, som genom annan motion i detta ämne till Utskottet aflemnas, vågar jag vördsammast anhålla: att Rikets Ständer täcktes bevilja och anslå ett reservationsanslag af 20,000 R:dr för uppförande af hus med inredning och inventarier, för spetelske sjuke, på den plats inom Helsingland, der Kongl. Maj:t pröfvar lämpligast samt till underhåll, vård och läkare-arfvode dervid, 5,000 R:dr årligen under förestående statsregleringsperiod. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 435 Oin remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsammast. Stockholm den 29 November 1862. Eric Ersson, från Gefleborgs län. Häruti förena sig: 01. Pehrsson, Pehr Ericsson, från Gefleborgs län. från Gefleborgs län. Af Jöns Pehrsson från Blekinge län, om förhöjning uti det af Kongl. Maj.t nu äskade anslag för väganläggningar och väg förbättring ar samt bestämmande af vissa grunder för nämnda anslags fördelning öfver hela riket. Lättade kommunikationer äro ofelbart af stor vigt för landet, men de delar af riket, hvilka endast få skalla till de dyra jernvägarne, men icke kunna begagna dem och som ej fått förhoppning, att någonsin erhålla dylika vägar, af hvilka de kunna hemta den ringaste nytta, de kunna icke undgå, att känna det tungt, när hvarje riksdag 20 å 50 millioner användas af den gemensamt hopsamlade skatten, eller, hvad värre är, de och deras barn skuldbelastas med millioner af hvilka de icke kunna vänta någon fromma. Rikets Ständer synas i viss mån hafva behjertat detta förhållande vid sista riksdagen, då fyra af de län — de nordligaste — hvilka icke erhållit Statsjernbanor, beviljades den fördel, att af anslaget för anläggning af nya samt förbättring af gamla vägar erhålla mera än de andra.
5 Efter granskning af de handlingar, motionärerne företett och Utskotten i öfrigt baft att tillgå, få Utskotten först redovisa för de deraf inhemtade förhållanden, sorn, efter Utskottens åsigt, böra tagas i öfvervägande vid pröfning de framställde förslagen» Sedan Provincen Halland blifvit år i645 förpantad till Sverige, och sedermera, tillika med Skåne och Blekinge, gen sm Roeskildska Freden i658 till Svenska Kronan afträdd; så bestämdes i Malmö Recess den 18 September 1662, äfvensom genom Handfästningen till Ridderskapet och Adeln af samma dag, huruledes nämnde Provincer ”skäligen måtte blifva regerade, ” äfvensom de föreskrifter y hvarefter ''Kongl. Mapts Ministrar och Betjente, å den ena, och Kongl. Mapts trogne undersåtare i landet, å den andra sidan, hade sig att rätta.” Dervid stadgades ock, att Ridderskapet och Ädeln skulle oturberadt förblifva vid sine gamla privilegier, äfvensom med sitt vanliga sätt och manér angående rusttjensten och knecktehallet. ” Då Konung Cari. XI fattade beslutet att, 1 stället för de vanliga utskrifningarne i landet, inrätta den redan förut under Drottning Christinas tid påtänkte ordinarie voteringen, ville han, ehuru enväldig, likväl icke pålägga inråname densamma emot deras vilja. Vid Riksdagen if)83 ingick han derföre öfverenskommelse med Fullmägtige från de fleste af Sveriges Provincer, i kraft hvaraf de åtoge sig att, enligt de slutne knecktecontracten, uppsätta visse Regementen; men Skåne, Halland och Blekinge voro icke inbegripne i denna anstalt, i stället hvarföre de förut ö fl i ga utskrifningarne inom dessa Provincer fortforo och utgjordes, antingen in natura eller med penningar eller annan tunga, allt efter som de utfärdade Utskrifnings-Instructionerne in ne höll o.
Utsk:s förslag innebär en hänvisning för honom att gå till krogen. Detta är enl. min åsigt så mycket mera origtigt som BondeSt:s ledamöter i Utsk. öfverhufvud yttrat: ”vi vilja hädanefter, såsom hittills, hafva tillgäng att inom socknarne få köpa bränvin för tillfälliga behof, vare sig graföl, barnsöl, slotter eller hvilka andra tillfällen som helst. Men vi vilja alldeles icke hafva krogar inom socknarne, der kroggäster supa, qvarsitta och förspilla sin tid, förstöra sig och sina hushåll”. Om således R. o. Ad. icke medgifver, att bränvin å minuteringsställen må till det minsta belopp en köpare åslundar försäljas: så blir den naturliga följden att antingen krogar eller lönkrogar inom socknarne på landet upstå. Man motarbetar således sitt ändamål, genom en dylik författnings antagande. Orsaken hvarföre Utsk. likväl vidhållit den tanke, som är uttryckt i denna §, har varit, att som en kanna är det minsta belopp, hvilket hittills fått försäljas, så skulle man hålla sig dervid för framtiden. Man befarade, att utminuterings-ställen, der man finge köpa så litet belopp som en sup, äfven skulle blifva krogar. Jag tror likväl detta icke vara så mycket att befara, då kunderna ej få på försäljningsstället qvarsitta, som att man tillskapar bara krogar genom det stadgande Utsk. föreslagit. Således kan jag icke annat än anse 24 Den 5 Augusti f. m. Utsk. hafva, af ren välvilja, begått ett misstag, hvilket Ståndet icke bör befrämja, utan af samma välvilja motarbeta. Jag slutar mitt anförande med den anhållan, hvarmed jag började, nemi., att öfverläggningen må omfatta 2, 3 och 4 §jj:ne, emedan de sammanhänga med hvarandra. Skulle likväl den grundsats jag framhållit icke kunna göra sig gällande, så blifver vid öfverläggningens slut i alla fall tillfälle att åtskilja §§:ne hvar för sig. Hr Adelborg, Anders Otto:
Sedan Kongl. Majit, till följd häraf, anbefallt Dess och Rikets Kammar-kollegium, att låta i behörig ordning berörde undersökning anställa samt att med underdånigt utlåtande i ämnet till Kongl. Majit inkomma, har bemälde Kollegium, efter det dylik undersökning blifvit af vederbörande Afvittrings-landtmätare med biträde af gode män, i krono-ombuds och hemmans-innehafvarnes närvaro, den 9 September 1858 på stället förrättad, samt instrumentet deröfver af Kongl. Majits Befallningshafvande i länet till Kollegium insändt, tillika med eget utlåtande och öfriga erforderliga handlingar, rörande ifrågavarande kronohemman, uti skrifvelse af den 15 Mars 1859, med öfverlemnande af samtliga dessa handlingar i underdånighet anfört, att, enär härvid förekomme: att hemmanet Ansätt, angående hvars tillkomst, skattläggning, afvittring och rotering Kongl. Majits Befallningshafvande i dess skrifvelse meddelat fullständig utredning, enligt hvad af ofvanberörde undersöknings-instrument inhemtades, saknade så väl åker, som ock lägenhet, hvarå sådan skulle kunna upparbetas, emedan jordmånens beskaffenhet och belägenheten invid Stenoch Ansätts-fjellen, jemte angränsande mossmyror och kalkällor, förorsakande frost, gjorde åkerodling omöjlig; att slåtterna befunnits mycket spridda, och för det mesta utgöres af så kallade fjell-, lioch slan-slåtter, hvilka ömsom begagnas till bete och endast hvart tredje eller fjerde år kunde till slåtter nyttjas, emedan vextligheten derå i annat fall skulle utdö; samt i 2 Konyi. M'cy:ts Nåd.
Utförselstull. Rdr sk. r. Stäfver, Laggoch Bottenoch 27 verkturas längd å å de sednare: Rdr sk. r. Rdr SK. r. O 0 16 — af Ek 120 St. — 4° — 8 32 af Bok, Furu eller Gran derutöfver etc. (oförändradt) Ved: 120 St. " S I 6 5 Al-, . 1 famn — 24 — 36 n J 24 — Björk1 famn — 36 — I 24 10 Bokoch Ek1 famn 1 6 — 2 4 Gran1 famn — 21 3o 5 Talli famn — 24 — _ 36 7 2 24 andra sing Alla, ej specificerade, mer eller mindre arbetade, derunder inbegripne ej specificerade Snickareoch Svarfvare-arbeten, med eller utan betsning, målning eller lackering . Ull, okammad eller kammad: grof, eller af till och med 20 sk. värde skålpundet medelfin, eller af öfver 20 till och med 4o sk. värde skålpundet fin, eller af öfver 4o sk. värde skålpundet (Ull, alla slag, fri från tolag äfven vid införsel). Anm. Grof och medelfin ull må införas endast till stä- derna Stockholm, Götheborg, Norrköping, Malmö, Halmstad och Helsingborg; och ankommer det på General-Tull1 famn 1 U 1 & 1 U. 1 U. — 36 32 4 8 10 — I F l F 24 r i r a i Bil. till Bevilln.-Utsk. Beta rik. IV: o 12. Tullvärde. Jidr sk. r. 1 24 — styrelsen att föreskrifva de särskilta kontroller, som kunna anses nödiga Lill förekommande af finare ulls införsåsom gröfre. lullning slag: utgöres af Vin, alla på fastager - på butelj er Väfnader: Helsiden: Alngods: Sammet. Anm. Då liela ytan silke,ehuru afvigsidan utvisar bomull, bör väfnader) likväl tullbehandlas som helsiden.
Denna ihärdiga kamp mot det dyrbaraste en nation äger, är i så många afseenden tadelvärd; ty nationaliteten är det enda och hufvudsakligaste villkoret för svagare folkslags sjelfständiga existens. 1 högsta grad hårdt och påkostande skall det förefalla nationen att icke cn gång få behålla minnena kara, att icke få uppfriska sitt sinne i de poetiska illusionernas verld, utan nolens volens tvingas att återvända till dagens bedröfliga prosa. Besynnerligt nog tyckes Const.Utsk. hafva förbisett ett förhållande, hvaröfver den mest högljudda och rättvisa klagan blifvit hörd, och som således icke bort vara obekant för någon, minst för Const.Utsk., nemi. befordrings-systemet. Enl. min åsigt, är detta den enda säkra värdemätaren på den grad af förtroende en Styrelse förtjenar; der embetsroanna-dugligheten finnes, är Styrelsen vuxen sitt kall, der den saknas, ovärdig detsamma; hela landets icke blott materiella utan afven moraliska väl eller ve hvilar härpå; ty af missaktning för lagarnas verkställare följer missaktning för sjelfva lagarna; ett anarkiskt frö utsås på detta satt i samhället, som oundvikligen mäste bära bittra frukter. Det är icke nog, alt den fordna embetsmanna-dugligheten numera saknas, sjelfva plantskolan dertill finnes icke mera. Ingen, sorn länner förhållandet, kan förundra sig deröfver, då slagtförhållanden, godkända politiska opinioner och ömmande ekonomiska omständigheter utgjort deu mest gal - Den i Juli e. ra. lande reconrmendationen. Embetsmanna-duglighelen, särdeles om den varit åtföljd af en sjelfständigare karakter, tyckes varit ett hinder, men visserligen icke ett medel till belordran; ty icke nog dermed, att man underlåtit att uppsöka förtjeusten; man tyckes likasom hafva fruktat att använda densamma. Genom ett sådant förfaringssätt har Styrelsen lyckats qväfva all embetsmanna-ambition, då den derjemte på ett förunderligt sätt förstått betaga embetena hela deras fordna anseende.
Ständer ansett dödsstraffet icke böra någorstädes vara absolut, utan öfverallt, der det i E. K. Maj:ls nådiga förslag blifvit sålunda bestämdt, ställt, såsom ett alternativ, vid sidan deraf, straffarbete på lifstid. På enahanda grund hafva Rikets Ständer jemväl ansett straffarbete på lifstid icke eller böra såsom absolut straff förekomma, och derför på de ställen, der sådant varit i förslaget stadgadt, såsom alternativ derbredvid uppställt straffarbete påviss tid. Jemväl i fråga om en del af öfriga straffbestämmelser hafva Rikets Ständer ansett nedsättning i straffen kunna ske; hvaremot Rikets Ständer på andra, fastän fä ställen funnit någon skärpning nödig. Att särskildt motivera en hvar af de sålunda gjorda förändringarna kan ej ifrågakomma, enär, såsom Lag-beredningen i sina motiver ock anmärker, “grunderna för afvikande straffbestämmelser svårligen kunna uppgifvas annorlunda än genom åberopande af skiljaktiga begrepp om brottens mer eller mindre svåra natur och om rättvisan i förhållande dertill af det straff, som för hvarje särskildt brott bör utsättas", samt det torde vara öfverflödigt att på hvart ställe, der sådan afvikelse förekommer, upprepa denna särskilda grund. Endast de särskilda skäl, som någon gång för förändring i straffbestämningarne förekommit, äro derför här nedan uppgifna. Härförutan hafva, i följd af den åsigt, Rikets Ständer hysa om rätta karakteren af den i Strafflagen förekommande påföljd af förlust af medborgerligt förtroende, hvartill hörer, att densamma skall så vidt möjligt är utgöra en återspegling af den allmänna meningen och dess uppfattning om det mer eller mindre vanärande i ett brott, Rikets Ständer ansett det vara af vigt, att domaren icke af Lagen förklaras pligtig att ådöma berörda påföljd ovilkorligen för alltid för andra än sådana brott, som i och för sig äro af en så låg och vanärande beskaffenhet, att för gerningsmannen förlust af medborgerligt förtroende för alltid måste i allmänna omdömet blifva en följd af brottet, ehvad den vore i Lag stadgad eller icke. Af denna anledning hafva Rikets Ständer på flera ställen i Strafflagen, der enligt E. K.
Fiskals-embetet fullkomlig moralisk visshet vara vunnen och mera än half laga bevisning vara förekommen derom, att nyssberörda fyra partier befunnits ibland de silfverpanter, som blifvit å Bankoauktion den 8 Juni nästlidet år utbjudna och af Fernlund inropade; men ansåge dock, enär det, emot 17 Kap. 34 § Rättegåiigs-balken, ej kan käranden tillåtas att sin utsago med ed fästa, der ej eden honom af svaranden bjudes, det vara tvifvelaktigt, huruvida Banken, derest Fernlund nödsakas att i domstolsväg sitt ersättnings-anspråk utföra, kan tillförbindas att den sökta ersättningen till honom utgifva; till följd hvaraf och ehuru Fiskals-embetet, vid sådant förhållande, samt med afseende jemväl å Fernlunds goda fräjd, funne det icke skäligen böra honom förvägras att få, på sätt han begärt, med sjelf sins ed fylla det bristande i bevisningen, likväl sorn, i den händelse ersättningstalan emot en eller annan af Bankens tjenstemän borde anställas för hvad Banken komrae att till Fernlund utbetala, edens anförtroende åt honom kunde ega väsendtligt inflytande å utgången af en sådan å Bankens vägnar anställd ersättningstalan och möjligen inverka på tredje mans rätt, vågade Fiskals-embetet icke annorlunda än vilkorligen, eller för det fall, att så beskaffad ersättningstalan icke ifrågakomme, tillstyrka bifall till den af Fernlund gjorda ansökning, så att, i thy fall, Fernlund, emot det att han till Banken afstär of vanberörde fyra panter, gods af oädel metall, må äga att af Banken återbe komma det belopp, 254 R:dr 20 sk. 7 r:st.
Hr Emil Hillberg hade i titelrollen flere förträffliga pointer, men lyckades dock ej så, som man skulle hafva väntat. Hans son, hr Gösta Hillberg, visade som den 15-årige ynglingen Artus, att han gått i god skola. Rösten och uttalet behöfva dock ännu ansas. Hrr Svennberg och G. Ranft fyllde godt ett par mindre roller. Segerns krans för aftonen hemfördes emellertid obestridt af fru Sandell, hvilken som Sagnil skapade en bild, som torde få räknas till det bästa, som någon svensk skådespelerska på många år åstadkommit. Det är sannerligen förvånande, att Dramatiska teatern, vid hvars scen fru 8. är fäst, har så liten användning för denna framstående förmåga. Vi hoppas emellertid, att skärtorsdagens föreställ ning skall ha öppnat ögonen på vederbörande i detta hänseende. — Stycket skulle gifvas endast denna gång. Föreställningen bevistades af en utvald literär och konstnärlig publik, hvilken ägnade de uppträdande sin hyllning. Men naturligtvis var det särskildt fru Sandell och författaren, som voro föremål härför. — Fru Ellen Gulbranson började på onsdagen sitt gästspel i » Valkyrian *. Vi återkomma. S ö d r a teatern bjuder från i tisdagskväll — med glad oförfäran — ännu en gång på ett operettprogram. Den musikaliska sidan af experimentet kunna vi lämna därhän med minst lika suverän nonchalans som teatern själf. Atnöjom oss således med att konstatera, det de dramatiska möjligheterna i den verkligen ganska tokroliga libretton tillvaratagas med en oförvägenhet, som äfven åt detta håll afväpnar all kritik. Så oförfalskad god vilja är sannerligen sin penning värd, och när den därtill genomglimtas af fröken Ohlssons vackraste leenden, hr Barchlinds tre smorzandotoner, hr Bergströms skeppartvärsäkerhet, fröken Lunds tuschsvartaste ögon och hr Lamberts allra magraste idiotlösbena, får den nästan en lyftning till hederlig Södertradition. Tradition? — ja, det är sant: Södra teatern är för närvarande den enda af hufvudstadens scener som har sitt spelsätt för sig.
Jag får med andledning deraf upplysa, att i Fullmägtiges i Riksg.-Kontoret genom Kommissariatet jngifna kalkyl till Stats-Utsk:t öfver Riksg.-Kontorets öfverskottsmedel för 1867, beräknas cirka 2^ million af Riksg.- Kontorets öfverskott blifva för Statsverkets utgifter disponibla. Tillser man huru detta öfverskott skulle uppkomma, finner man, att det härrör deraf, att Riksg.-Kontoret upptagit hela 9- million-thalers-lånet såsom ingående. Då det nu icke lärer komma att ingå, synes mig klart, att detta inverkar högst betydligt på närvarande statsreglering, emedan vi väl kunna besluta utgifter, men icke hvarifrån medel dertill skola fås. Jag yrkar fortfarande afslag. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden ä dels bifall till Stats-Utsk:ts förevarande Utlåt, och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvarvid svarades talrika ja, blandade med många nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med talrika nej, blandade med många ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utlåfit förnyats samt besvarats med talrika och starka ja, blandade med nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Frih. Klinckowström begärde votering. H. IV. 66 Den 4 April e. m. Upplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 59. i ani. af K. Propos. om anvisande af medel till utvidgning af den för jernvägen genom Stockholm beslutade bangård vid Clara sjö och tillökning i de för trafiken derstädes afsedda byggnader, röstar .la; 1 Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. detta Utlåt.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 06. Nej — 39. Gr.
Dessa foro genast, hvar och en för sig, till hvardera af Ryska linieus flanker och enfilerade den med sina skott. Nu sökte Ryska linien att formera vinkel framåt, så att den ena hälften skulle skjuta på den ena ångbåten och den andra hälften på den andra. När detta efter lång tidspillan ändtligen lyckats, så foro ångbåtarna genast tillsammans framför vinkelns spets och enfilerade åter vinkelns båda sidor. Detta hade till följd, att Ryssarne med det görligaste första drogo sig tillbaka till Abo. Jag har velat framställa detta exempel, för att visa hvilken omätlig fördel ångbåtar, slupar eller fartyg, hafva framför de med åror framdrifna båtar. Af hvad jag förut nämnt finna Hrrne ytterligare svårigheten af att, om vi icke äro Hrr på sjön, försvara vårt land mot Ryska invasionen, derföre att våra kuster äro så stora, att vi icke kunna veta deras landstigningsställe, och dertill ligga våra dyrbaraste och ädlaste delar så, att en Rysk invasion hufvudsakligen och i första rummet blir rigtad mot dem. När man ser detta mine Hrr, så kommer man på den tanken, att om vi sjelfva vilja försöka försvara oss, så bör det ske på sjön. Vid ett sjöförsvar äro fiendens egna stränder utgångspunkter för dess operationer, och vi kunna ligga bakom dem på hafvet koncentrerade för att möta hvarje dess företag. Men vid ett landtförsvar äro åter vära stränder utgångspunkter för den fiendtliga invasionen ; ty fienden kan der landsätta sina trupper nästan hvarhelst han vill. Om vi hafva en flotta, blir den Ryska stranden utgångspunkten för ett Ryskt anfall, och då böra vi, precist så som man bör göra till lands, om man eger en dertill lämplig landtgräns, med vår flotta intaga en centraliserad ställning bakom dessa utgångspunkter för en Rysk inskeppning och afsegling. Lika omöjligt det för oss är att intaga till lands en central ställning bakom våra kuster från Torneå till Ystad, lika lätt är det för oss att intaga med vår flotta en central ställning utanför
Handels-Balken, sakna, i afseende både på vilkoren för enskilda Bankers tillkomst och grunderne för utöfvande af deras för landet inflytelserika verksamhet, den fullständighet, som påkallas ej mindre af sjelfva ämnets vigt, än af den numera äfven inom Riket, genom flere sådane Inrättningars uppkomst, vunna erfarenhet och det i samma mon insedda behofvet af en bestämdare lagstiftning härutinnan; så hafva, i likhet med hvad jemväl vid senaste Riksdag blifvit af Rikets då församlade Ständer hos E. K. M. i underdånighet anmäldt, Rikets Ständer, för deras del, beslutat en fullständigare lagstiftning i detta ämne, hvarvid Rikets Ständer funnit, att den inskränktare ansvarighet, till följd hvaraf hvarje delegare i Actie-Bank ansvarar endast med sitt insatta capital, innebär ett undantag från den allmänna princip om Bolagsmäns solidariska ansvarighet, Expcditions-Vtskottets Förslag till und. Skrifvelse j N.-o 358. 783 som i 15 Cap. Handels-Balken är grundlagd, hvarifrån undanlag minst bör ega rum till fördel för Bolag, hvilka, i anseende till beskaffenheten af deras verksamhet, genom utgifvande af Credit-sedlar, böra, till betryggande af allmänhetens säkerhet, företrädesvis vara underkastade stränga controller, och då allmänheten, som ofta icke kan undvika att i den dagliga rörelsen emottaga enskilde Bankers Creditsedlar, bör vara i tillfälle att, utan svårighet, kunna med säkerhet och bestämdhet bedöma de rättigheter, som, i händelse af uteblifven inlösen, kunna göras gällande, hvilket bedömande bör blifva lätt, örn allenast en slags ansvarighet finnes för alla Banker utan undantag, emedan i sådant fall dertill endast erfordras kunskap om den i allmänhet gällande lagen, hvaremot, så vida det får bero på hvarje Bolag att vid dess stiftande välja emellan tvänne serskilda i lagen godkända ansvarighets-former, innehafvaren af en Creditsedel, för fullständigt bedömande af densammas i alla händelser gällande kraft, måste, utom förenämnde kunskap, äfven ega kändom om hvarje Bolags serskilde stiftelsegrunder.
Såsom nu troll-drottningen tyckte, att hon ej ville ega någonting i verlden så gerna som den gyllene pungen, besinnade hon sig icke länge, utan gick straxt in på handeln. Det blef så aftaladt dem emellan, att käringen fick pungen, och konunga-dottern skulle ännu en natt få sofva hos sin hjertans allerkäraste. Drottningen vände nu tillbaka med sådan besked, och tänkte bara uppå, huru hon skulle hindra de unga tu att komma i tal med hvarandra. Till den ändan befallte hon sin styfdotter att gömma sig i prinsens sof-kammare, och lönligen akta på allt hvad den främmande qvinnan skulle företaga. Derefter fyllde hon en bägare med mjöd, och böd sin käraste dricka. Men vid prinsen nu fattade bägaren, fick han se hvarest troll-qvinnans dotter stod och vinkade åt honom, att han skulle taga sig till vara. Då rann der upp som ett ljus för hans sinne, så att han hugsade hvad underlig sömn plägade falla öfver honom, och mycket annat sällsamt; han tog derföre bägaren och låtsade dricka, men slog hemligen ut drycken medan troll-käringen vände ryggen till. Derefter lutade han sig tillbaka, liksom han fallit i en tung sömn. Men när drottningen märkte sådant, log hon i sitt falska hjerta, och tänkte att allting var väl bestäldt. Hon gick så bort till konunga-dottern, förde henne in i kammaren, och menade att hon nu gerna kunde få tala vid prinsen, han skulle ändock inte höra henne. När konunga-dottern nu åter blifvit allena med prins Hatt, föll hon honom om halsen med stor hjertans kärlek, och sade huru innerligt glad hon var att ännu en gång få se honom. Men prinsen var så bunden och förvillad, att han icke förstod hvarom hon talade, utan låtsade som han sof. Nu vardt prinsessan högeligen bedröfvad, vred sina händer, och bad honom med många tårar om tillgift för allt hvad hon brutit honom emot. Derjemte förtäljde hon äfven om deras fordna kärlek, och om all den nöd hon fått utstå, medan hon sökt honom öfver hela vida verlden. Hon tillade; att nu ville hon dö, sedan han ej längre älskade henne.