Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Aderton år gammal tog hon plats som lärarinna hos en enkefru Malmberg i Jemshög, flyttade därifrån efter ett par år till Bonneby, där hon öppnade en flickskola,- hvarmed hon sysslade, tills dess hon 1857 ingick äktenskap med d. v. telegrafassistenten, n. m. revisorn i tullstyrelsen Wilhelm Wettergrunå. Det var 1858 som hennes första samling dikter och berättelser, såsom ofvan nämnts på v. Brauns tillskyndan, utgåfvos. De ha under årens lopp följts af » Nya småbitar på vers och prosa » (flere samlingar), » Tant Fridas minnesblad », » Blommor för dagen », » Ur tant Ullas efterlemnade anteckningar » samt en mängd strödda bidrag på vers och prosa i allehanda tidningar, tidskrifter och kalendrar. De båda senaste uppsatserna, som flutit ur hennes penna — biografien i » Idun » öfver författarinnan fru Schwarlz samt skizzen » De genuina » i kalendern » Nornan » för 1890 — vittna, att hon ännu alltjämt står på höjdpunkten af sin friska alstringsförmåga. Sedan hon några år vistats å sin mans verksamhetsorter, Ystad och Kalmar, bosatte sig fru Wettergrund i slutet af 1860- talet i Stockholm. Ett par år redigerade hon » Aftonbladets » följetongsafdelning samt utgaf åren 1872 — 75 den illustrerade tidningen » Svalan », med biträde af den tidens flesta framstående kvinliga författare samt dessutom Onkel Adam, Elias Sehlstedt, Herman Sätherberg, Johan Nybom, Ridderstad, Karl Wetterhoff, signaturen Bias, den då knappast mer än 20-årige August Strindberg m. fl. I vår vitterhets häfder skall » Svalan » alltid bibehålla en standardplats. Man anmärkte visserligen från visst håll den liden, alt » Svalan » aldrig innehöll något demonstrativt i striden för » kvinnans sociala rättigheter ». Men detta öfverensstämde emellertid med Leas uppfattning af lifvet. För henne är kvinnan framför allt kvinna, och först när kvinnan ej i hemmet kunnat uppnå ett verksamhetsfält, bör hon gifva sig ut på världens vimlande, oroliga marknadsplats. Ibsen.
Discontpapper, hvilka hädanefter i förberörde ändamål ytterligare varda deponerade, med iakttagande likväl deraf, att Räntan å des. se Discontpapper endast beräknas till den 1 October 1817. Den 5 Junii. 107 7:0 För Götha CanalBolagssom Malmö Disconter kommer serskild redo att göras, och derest, emot ali förmodan, sedan skulderne blifvit till fullo liqviderade, öfverskott vid någondera af desse Disconter skulle uppkomma, skall ett sådant öfverskott tillhandahållas i första rummet Borgenårerne för deras förlorade ränta, och derefter Actieägarne i den Discont, der öfverskottet uppkommit. 8:0 Utredningen af Götheborgs Discont öfvertages äfven af Staten, och besöries af RiksgäldsContoiret. 9:0 I likhet med hvad som år stadgadt om Götha CanalBolagssamt Malmö Disconter skall utredningen af Götheborgs Discont vara verkstäld inom fem år, att råkna från dag, då utredningen derom år kungjord att taga sin början, och till hvilken tid denna Disconts utestående Lån således böra vara behörigen infordrade, hvadan några Lånomsåttningar icke få beviljas under de sista Nio Månader af den till Fem år bestämda Utredningstid. Dock kunna de Gåldenårer, hvilka anskaffa fullgiltig och godkänd säkerhet, få sine DiscontLån till ståj ende Lån förvandlade. 10:0 Alla af Directionen öfver Götheborgs Discont på Banken dragne, ordentligen bokförde, och ibland Allmänheten utelöpande Assignationer skola vid uppvisandet till fulla beloppet med Banco eller deremot svarande Riks - io8 Den 3 Junii. gåldsSedlar inlösas, så snart denna inlösen blifvit kungjord. 11:0 Götheborgs
Vid nu anförda förhållanden, och då, enligt hvad af handlingarne tillika inhemtas, lasarettsoch kurhus-direktionen, efter erhållen underrättelse om yrkandet att den under dess förvaltning stående sjukvårds-inrätlning skulle förflyttas från sin nuvarande lokal, endast framställde den underdåniga anhållan, att inrättningen måtte fortfarande få begagna densamma under ytterligare sex års tid, vid hvilken tids förlopp ej allenast fond för en ny lasarettsoch kurhus-byggnad borde vara samlad, utan äfven denna byggnad uppförd, hafva Rikets Ständer icke ansett det af bemälda direktion sökta lån utaf allmänna medel vara, på sätt direktionen framställt, oundgängligen erforderligt för att förekomma lasarettsoch kurhus-inrättningens upphörande; till följd hvaraf och som härtill kommer, att ett dylikt låneunderstöds beviljande för invånarne inom norra Halland skulle komma att utgöra ett betänkligt prejudikat och sannolikt framkalla anspråk från andra delar af riket på enahanda understöd för dervarande sjukvårds-anstalters vidmakthållande vid de tillfällen, då inträffade oförutsedda förhållanden kunna fordra serskilda bidrag eller uppoffringar frän menigheternes sida, Rikets Ständer icke funnit skäl att det, för uppförandet af lasarettsoch kurhusbyggnad i Warberg, i nåder föreslagna räntefria lån bevilja. Hvilket, till svar å den derom gjorda nådiga framställning, Rikets Ständer få hos Eders Kongl. Maj: t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 17 Juli 1851. Expcditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Juli 1851. Preste-Ståndet den 15 Borgare-Ståndet den 15 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående regleringen af de under Riksstatens ‘lidra Hufvudlitel till Rikets Hofrälter upptagna utgifter. (Statsoch Lag.Utsk:ns Uti., N:o 13). S. A. K.
BondeStåndet. h. 8 Dec. b. 45 Jan. b 8 Dec. b. 49 Jan, b. 8 Dec. b, 15 Jan. b. 8 Dec. b. 15 Jan, h. 4 Dec. b. 8 Dec. b. 4 Dec. b. 8 Dec. b. 22 Jan. b. 20 Jan. b. 22 Jan. b. 19 Jan. h. 14 Dec. a. a. 5 Aug. b. 11 Dec. a. a. 2 Aug. b. 11 Dec. a. a. 3 Aug b. 11 Dec, a. a. 5 Aug. h. 8 Dec. b. 8 Dec. b. 8 Dec. b. 8 Dec. b. 8 Dec. b. 8 Dec. b. 8 Dcc. b. 8 Dcc. b. 5 Aug. h. 17 Okt. a. a. 22 Okt. b. 3 Aug. b. 47 Okt. a. a. 21 Okt. b. 3 Aug. b. i7 Okt. a. a. 22 Okt. b. 3 Aug. å. 18 Okt. a. a. 21 Okt. b. 29 Dec. å. 29 April a. a. 27 iMaj b. 23 Dec. b. 29 April a. a. 29 Maj b. 23 Dec. b. 2 Maj a. a. 27 Maj b 23 Dec. b. 29 April b. 27 Maj b. 25 Juli a. a. 15 Aug. b. 22 Juli a. a. 12 Aug. b. 25 Juli a. a. 16 Aug. å. 26 Juli 5. 18 Okt. a. 23 Okt. b. 17 Okt. a. a. 21 Okt. b. 18 Okt. a. a. 22 Okt. a. 18 Okt. a. a. 21 Okt. b. 22 Okt. b. 21 Okt. b. 22 Okt. b. 21 Okt. b. 22 Juli b. 22 Juli b. 25 Juli b. 26 Juli b. 22 Juli 5 Aug. b. 22 Juli 31 Juli a. 22 Juli 31 Juli a. 25 Juli 31 Juli b. 22 Juli a. 5 Aug. b. 24 Mars b. 22 Juli 31 Juli b. 24 Mars a. 22 Juli 31 Juli b. 21 Mars a. 25 Juli 31 Juli b. 24 Mars b. 10
Jag hemställer deiföre att Betänk, matte återremitteras. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Hvad den siste värde talaren förutsatt icke vara händelsen, är det likväl. Vid sednaste Riksdagen gåfvo R. JSt. ett kreditiv, en gäng för alla, till ersättning för den förhöjda post-legan. Delta kreditiv har lill sista runstycket blifvit af postverket lyftadt; men sedermera har postverket velat fortsätta detta lyftande, oaktadt R. St. blott för en gäng beviljat anslaget. Fullmäktige kunde naturligtvis icke utbetala penningarne, då de icke voro bemyndigade att göra det mer än en gång; men de ansågo sig i alla fall böia öfverlemna saken lill Ständernas pröfning, och detta är anledningen, hvarföre denna fråga "kommit till SlatsUtsk. 'StatsUtsk. fann, lika med Fullm., att detta kreditiv var gifvet blott för en gång; men Utsk. fann jemväl, ali det var så stort, alt något mer icke behöfdes; det visas af de räkenskaper, som finnas Betänk, vidfogade, att postverket, år efter år, uplade allt större och större summor, och alt således hvad som gifvils såsom ersällning_ för postlegan var mer än tillräckligt, och icke för framtiden vidare behöflig!. Jag anser det derföre alldeles onödigt, att nu lemna postverket en sådan gåfva för det sist förflutna året, hvarföre jag vördsamt anhåller om bifall till StatsUtsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff: Om postverket uplagl penningar under det sista året, så måste man också erinra sig, att postverket behöfver penningar för att anskaffa postfartyg, åtminstone till elt aulal af två eller lie, isynnerhet som delta verks inkomster möjligen komma ali blifva förminskade genom införandet af ett medelporto. Om då brist upslär för bestridandet af dess utgifter, är del väl icke billigt att betaga verket den skäliga ersättning, som för den förflutna tiden blifvit begärd. Propos. till bifall å förevartde Utlåt, blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit
Men om dessa noggrannare classificalioner och uppgifter medföra i något hänseende redigare samt fullständigare x.pplysning, än tillförene; så hyser Utskottet den fulla öfvertygelse, att Yördiga Presterskapet i aila fall, enligt dess kända nit och oförtrutenhet för Fosterlandets kännedom, icke lärer undandraga sig att dem verkställa. Lika med Kongl. TabellCommissionen anser Utskottet både de årliga samt Ouinquennii-Tabellerna mycket kunna förbättras, och ina hända just derigenom till sin sammansättning förenklas, genom onödiga Controllers undvikande, hvilka mera motarbeta än befordra den sökta pålitligheten. Men då Kongl. Commissionen är i bästa tillfälle att härtill uppgifva formulairer och utvägar, hvilka då vid nästa Quinquennii början år 3821 kunde realiserasså tillstyrkas Riksens Höglofl. Ständer, att till Kongl. Maj:ts eget höga skärskådande i underdånighet öfverlemna de således inkommande Förslager, dock under en lika underdånig anhållan, att Kongl. Maj t öfver dem täcktes infordra samteliga DomCapitlens underdåniga Utlåtande, innan Kongl. Majit i Nåder finner för godt, att deröfver fatta något definitift beslut. Slutligen bör Utskottet tillkännagifva, att, då af dessa handlingar och Tabellariska Besv. ock Ekon. Utsh. Betänkan/len. sammandrag icke funnits mer än ett exemplar, hvilket, enligt den gemensamma remissen, Höglofl. SatsUtskottet haft af nöden att begagna till sitt särskildta utlåtandes angifvande; så har Utskottet deraf ej erhållit del förr, än den ista uti innevarande Månad och följakteligen ej förr än nu kunnat meddela sitt Betänkande, hvilket för öfrigt vördsammeligen underställes Riksens Högloft. Ständers ytterligare pröfning. Stockholm den 8 Juni 1818. Riksens Ilo glo fl. Ständers Allmänna Besvärs• och EkonomiUtskotts Förslag till jemkning emellan Res-pective RiksStånden i deras fattade beslut, rörande frågan om skyldigheten att afskala barken & utsynta Ekar.
Och jag hade allt sparat ihop en del på mitt håll, som vi kunde börja med. Men så märkte jag att han söp. Jag försökte att ha honom te å låta bli, – men det var stört omöjligt. En vecka, eller så, kunde han hålla sig alldeles ordentlig, men så behöfdes det bara att han fick en sup, – bara så han fick smaken i mun, och så var det inte håll på honom! Han drack som det argaste svin, ända tills han låg död som en säck, och det gick han på med så länge han hade en styfver. Så började han på att arbeta igen, och om en vecka var det samma historia. Jag kunde bli både ond och god, men det hjalp inte. Och så tänkte jag: bättre att stanna i bäcken än i ån. Och en Guds lycka var det att vi inte va’ gifta, för då hade jag ju inte kunnat komma ifrån honom. Och när han var sådan då, hurudan skulle han icke bli sedan! – Ja, och så flyttade jag hem till mor så länge, sen kunde jag tjena, som förut; och min påg är jag inte ledsen för.» Hon höll upp ett ögonblick och log stilla för sig sjelf, medan det kom en varm glans i hennes ögon. »Hade jag inte honom, så visste jag ju inte af någon glädje i verlden. När jag nu blir ledsen eller trött, så behöfver jag bara tänka på honom. För honom är det jag trälar och arbetar! Och nog skall han få det bra. Han skall inte bli en sådan en, som hans far, eller en sådan som jag, – han skall bli student!» Vid de sista orden slog hon ett tag i luften, vände sig om och såg på sjuklingen med sina mörkbruna ögon, som lyste af lefnadsmod. Hon såg präktig ut, der hon stod, med sin fasta figur, mogen och stark, bred öfver skuldrorna och bastant om midjan, i en kort svart klädning, som lät se de välklädda fötterna, vackra till formen men icke små. »Och aldrig ett öre har jag bedt hans far om till hjelp, och inte ett öre ville jag haft, om han också velat ge mig det. – Men nu kunna kandidaterna komma och göra sig till!»
Betänkande, i anledning af väckl motion om anläggning af en elektrisk telegraf-linea från Öregrund till Gefle eller annan lämplig förbindning spunkt pä den närmast gående telegraflinien. Från Vällofliga Borgare-Ståndet har lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-lltskottet blifvit remitterad en af Herr Rinman, C. väckt motion att, enär allmänt kändt vore att på hela sträckningen af Sveriges kust utefter Bottniska viken icke funnes någon punkt af sä stor gemensam vigt för sjöfarten som Öregrund, hvilken passerades af de fleste, som beforo Bottniska viken, dels för farvattnets större trygghet i Öregrunds grepen, dels för att i Öregrund mottaga ordres från eller aflemna bref till redare och befraktare eller ock förse sig med förnödenheter, insåges lätt ange lägenheten deraf alt från denna ort meddelanden kunde hastigt verkställas emellan de sjöfarande och deras principaler, hvarföre motionären, då platsens aflägsenhet från den stora stråkvägen norr ut gjort att den icke kommit i åtanka att med telegrafnätet för bindas, föresloge att Rikets Ständer måtte vidtaga åtgärd för anläggning af en elektrisk telegraf-linie (rån Öregrund till Gefle eller annan lämplig förbindningspunki på den norrut gående telegraf-linien, samt till inrättande af station i Öregrund. Utskottet erkänner till alla delar vigten af de skäl motionären anfört för den föreslagna anläggningen, men då, enligt hved sorn blifvit Utskottet meddeladt, den nu befintliga teiegraf-linien emellan Upsala och G isslehantn inom kort tid måste ombyggas och Chefs embetet för Telegrafverket lärer vara betänkt på att, i stället för nyssnämnde linie, anlägga en sådan från Stockholm öfver Grisslehamn och Öregrund tili Gelle samt härigenom det med motionen åsyftade ändamål vinnes, hemställer Utskottet, ali motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 26 Juni 1860. Bih. till R. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 116.
N:o 80. nordvestra, angående dess sträckning från Christinehamn öfver Carl stad till Arvika och Charlottenberg, samt anslag af medel till denna banas byggande. Motion N:o 81. Stats Utsk. Utlåt. N:o 54, Mern. N:o 68 och 82. R. St. underdån. Skrifv. N:o 51. om medel till dess fullbordande. Motion N:o 164. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 80. norra, om anslag till dess fortsättande från Upsala till Sala. Motion N:o 133. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 80, Meni. 119 och 131. — om dess fullbordande till hela sin föreslagna längd från Upsala öfver Sala till lämplig punkt på Falu—Dala-jernvägen. Motion N:o 152. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 80, Meni. N:o 119 och 131. om dess fortskyndade öppnande för trafiken. Motion N:o 64. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 5. —■ — Östra, om medel till dess fullbordande. Motion N:o 164. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 8. 29 Stambanor, om deras byggande under nästa statsregleringsperiod. Motion N:o 152. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 54. R. St. underdån. Skrifv. Stockenström, Erik, von., Motion N:o 84, om ändring af 17 Kap. 12 §. Handels-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 8 Oktober 1861. Lag-Utsk. Betänk. N:o 39. Motion N:o 85, om ändring af 2 Kap. 13:de § i Strafflagen. Lag-Utsk. Betänk. Stockholm, angående de offentliga föreläsningarnes derstädes utbildande till en vetenskaplig institution med fasta lärareplatser. Motion N:o 128. StatsUtsk. Utlåt.
– Töcknet skinger sig, fortfor han, – och jag skådar nu in i tvenne verldar. Jag minnes nu, hvem jag är, då solen skiner på himmelen. Jag är vansinnig om dagen, Sorgbarn. Jag ville döda din moder. Jag hatar din moder om dagen, ty då är jag vansinnig. Vill ej din moder döda mig för min trolöshet, min grymhet, för alla de qval jag beredt henne? Sorgbarn, fråga din moder, om hon vill taga mitt blod. Det är hennes rätt. Men Sorgbarn svarade: – Hör du, hur vinden klagar: „Kan jag föra min fader till döden?“ Och Sorgbarn, som ryste för Assims svärd, fattade riddarens hand, för att fly med honom tillbaka till slottet. Då framträdde den lyssnande skuggan ur sin skymning. – Fly, hviskade hon till Sorgbarn, ty Assim rasar och vädrar blod. Han lurar vid grottans ingång. Jag har väckt hans vrede, men kan ej söfva den åter. Riddaren igenkände den hviskandes röst, vände sig om och ville fatta i hennes klädning. Men hon upprepade ängsligt: – fly, Sorgbarn! Assim hör oss! Sorgbarn skyndade framåt, och riddaren måste följa, fastän hans själ våndades. Men äfven Singoalla ... ty det var hon, som skymtat lik en skugga ... följde Sorgbarn på kort afstånd, och när de hunnit ett stycke från det farliga klippbrottet, der döden lurade, bad hon honom stanna. Riddaren sjönk till Singoallas fötter och omfamnade hennes knän. Singoalla lutade sig öfver honom och strök hans lockar: – Erland, sade hon mildt, – vi se hvarandra nu för sista gången på jorden. Farväl, min älskade! – Får jag dö? inföll Erland och kysste hennes hand. – Nej, svarade Singoalla. – Jag ämnade väl i afton döda dig, men då var jag svart i min själ af vrede och förtviflan. Nu skall du lefva, Erland, för din maka och din son. Du älskar ju Helena, och hon älskar dig ... och din lille son, säg, är han mer lik dig eller din blåögda Helena? Jag ville rätt gerna smeka din lille son.
I en trakt derstädes, hvarest 14 stora brännerietlära finnas inom ^ mils omkrets, har folk sammanskockat sig och släckt elden under bränvinspannorna. I händelse bränvinsbränningen återtages nästa vår, då priserna blifva ännu högre, månne det icke är till befarandes att dylika upträden förnyas. Såsom född i Jönköpings län erkänner jag med tacksamhet den omvårdnad dess nuvar.-de höfding deråt egnar, och den ordning han håller. Men då man anser dyrheten medföra uplopp i Stora Britannien, så må det förlåtas mig om jag anser dem möjliga äfven hos oss, emedan jag antager alt polisen i England är lika god som i Småland. Om det skulle komma till några oroligheter mot våra bränvinsbrännare på landet, så befarar jag att de råka i värre belägenhet än fabriksegarne i Englands städer. Om nu folkskockningarne förnyas och åtnöja sig med att endast blåsa ut elden under bränvinspannorna, så kommer bränvinsbrännaren ingen väg med sin näring. Hon måste vända sig till länets Styrelse, men hvem skall hon tillita om icke soldaten? Ar han då bortkommenderad till kusterna eller till Gottland, så har man honom ej till hands der han hehöfves? Dessutom skall man ihågkomma att soldaten är den fattiges son och broder samt lider med honom när pris på lifsmedel är högt. Han delar derföre äfven den fattiges tänkesätt. Månne det är dennes öfvertygelse, att bränvinsbrännaren har rätt och att den af honom uthungrade arbetaren har orätt? Om detta tänkesätt hos soldaten skulle på något sätt försvaga krigslydnaden, hvar står man då? Tror man honom vara beredvillig att bruka vapen emot sin fader, sin broder eller annan hungrande slägtinge? Om soldaten består detta prof, hvilken förbittring skulle val icke derigenom alstras i hans hjerta emot hans befälhafvare? Ar en sådan sinnesstämning nyttig, är den icke fast mera betänklig, isynnerhet då, när hans sjelfförsakelse kan behöfva emot yttre våldsverkare påkallas?
Rescriptet den 17 Mars 1732, latt utaf läns-hospitalet inom Carlstads stift disponeras, och, i sednare tider, efter det flyttning af hospitalshjonen från Carlstad till hospitalet i Wadstena försiggått, genom Kongl. Brefvet den 22 April 1830, i nåder förklarats böra till underhåll af länets lasarett och kurhus användas, numera, på grund af Kongl. Maj:ts nådiga Resolution den 8 Februari 1840, under en tid af tio år till läns-lasaretts-byggnadens behof i Carlstad utgår, Rikets Höglofl. Ständer måtte genom underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t framställa den önskan, att ifrågavarande af sterbhus inom Wermlands län utgående l/8:dels procent finge, efter 1850 års slut, i likhet med den rätt, rikets öfriga provinser härutinnan tillkommer, af socknarnes i Wermland fattigvårds-inrättningar oafkortad fa tillgodo njutas, helst länets lasarettsoch kurhusbyggnad, till hvilken oftanämnde procent, enligt hvad förberörd! är, blifvit anslagen, redan år 1843 blifvit fullbordad. Utskottet har härvid skolat vördsamt upplysa, att, efter hvad Utskottet vid behandlingen af detta ämne inhemtat, motioner af enahanda innehåll med den ifrågavarande blifvit gjorda dels vid 1828'—1830, dels ock vid 1834 års riksdag, vid hvilken Allm. Besvärsoch Ekon.-Vtsk. Betänkande, N:o 13. 9 hvilken sednare samma motionär, som nu väckt frågan, i ämnet gjort framställning; äfvensom att, vid båda dessa riksdagar, Rikets Höglofl. Ständer, med bifall till hvad sålunda blifvit föreslaget, uti underdåniga skrivelser hos Kongl. Majit anhållit, att ifrågavarande i/8idels procent af bouppteckningar inom Wermland måtte få användas till underhåll al de inom hvarje församling befintliga fattiga. Instämmande uti den af Rikets
Just det Herr frofessoren anför om England, att Deri 2 2 Maj. 671 ännu en del Läkare der ympa Menniskokoppor, och att Vaccinationen der så litet allmänt begagnas, att blott i London år 1813 omkring QOO barn dödt af Koppor, oaktadt Collegium Medicum der ganska tidigt förklarade sig för Vaccinationen; just detta, säger jag, visar huru det ännu kunnat sta till med Vaccinationen i Sverige, om dess införande fått bero af de personer, som, ännu då dermed var gjord en lycklig början i flera landsorter, förklarade Vaccinationen ej blott för onyttig, utan äfven i anseende till de i deras tanka hos alla classer rådande oöfvervinnerliga lördomar, omöjlig att verkställa. I ett ämne, som så nära rörer hvar en: skildt medborgares interesse, hoppas jag vinna Ridderskapets och Adelns tålamod för min vidiöftighet. Jag skulle äfven våga ännu omständligare i detta ämne yttra mig, om jag icke redan i trycket för sår många år sedan, och nu sednast i mitt utlåtande öfver LäkareComitéens förslag, framställt alla de mesurer, som jag ännu tror i denna i sig sjelf likså enkla som vigtiga sak vara att tillgöra, och om icke de bland dessa, som ännu icke äro vidtagna, hörde till de reglementariska stadganden,som SundhetsCollegium, under sin nuvarande Ordförande och vice Ordförande, ej lära underlåta fö. resia till Konungens sanction, som dem ensam äger full rättighet att påbjuda. För Riksens Ständer återstår, enligt min tanka, Ö7'3 Den Man blott att förkasta alla förslag till directa tvångsmedel för Vaccinationens befrämjande men att stadga plikt för de föräldrar, genom hvars försummelse deras barn spridt kopp smittan till andra barn, samt att lansia en något större summa än hittills, till flera VaccinDepöts underhåll. Herr von Schultzenheim, David. Jag opponerar mig ogerna emot en värd Ledamot, som har så mycken förtjenst vid Vaccinationens första införande i Riket, så väl som vid ytterligare utöfningen deraf.