Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den må sedan icke under iäseårets lopp förändras utan vigliga skäl och eforalstyrelsens bifall. §• 11- Följande undantag från hvad i föregående §§. stadgadt är, kunna, om vederbörande lärare så önska och till eforalstyrelsen med fullständigt förslag rörande sättet för verkställigheten inkomma, med denna styrelses bifall och efter erhållen stadfästelse af centralstyrelsen, ega rum, nemligen: a) inom de slutna klasserna må ambulatorisk läseordning i större eller mindre mån begagnas; 71 b) samma klasser må, der iärjungarnes antal så föranleder och utrymmet medgifver, förenas å ett gemensamt lärorum och, då för lärjungarnes sjelfverksamhet företrädesvis lämpliga ämnen förekomma, undervisas af en lärare; c) tredje klassen i högre skola må kunna afskiljas från de öppna klasserna och bilda en sluten klass med ambulatorisk läseordning; cl) der vid sidan af den gemensamma lärosalen för de öfre klasserna i högre skola särskilda klassrum finnas, må under de lärostunder, då flere lärare samtidigt undervisa och en eller annan af dem så för godt pröfvar, större eller 'mindre kretsar af lärjungarne kunna från de öfrige afskiljas, för att uti enskildt rum, under hela lärostunden eller någon del deraf, njuta sin lärares undervisning. §. 12. Årliga lärotiden vare 38 veckor. Den fbrdeles i tvenne terminer: a) Höst-terminen, som i allmänhet börje den i5 Augusti och slute den i 5 December: och b) vår-terminen, som i allmänhet börje den i5 Januari och slute den i5 Juni, med en veckas afbrott för påskferierna. Terminernas början och slut må likväl efter olika förhållanden förorten och året, och under vilkor, att den bestämda årliga lärotiden blir oförminskad, kunna något förändras af eforalstyrelsen; dock må aldrig höstterminen begynna före den i Augusti eller sluta sednare än den 18 December, icke eller vårterminen begynna före den 7 Januari eller sluta sednare än den 18 Juni. §. 13. Mom. i. Offentliga lärotimmar i hvarje vecka vare för de slutna klasserna 3a och för de öppna klasserna 36, bönestunderna samt timmarne för musik och gymnastik oberäknade.
Sedan härefter, på förfrågan af Hr von Koch, Nils Sam., undertecknad Riddarh.Sekret, uplyst, att BondeSt. enligt ankommet prot:s-utdrag godkänt förevide Betänk., men att underrättelse om de öfrige RiksSl:ns i ämnet fattade beslut ännu icke kommit R. o. Ad. tillhanda, anförde Hr von Koch: Jag medgifver hvad den siste talaren yttrat, att gränsen är temligen arbiträr, äfvensom att det kunnat hafva någon grund för sig att bestämma den till 3 mil. ilen jag kan icke medgifva hvad Utsk. i allmänhet anfört, eller reservanten sär skildt, att det skulle vara en medborgerlig pligt att vittna i brottmål. Det är visserligen en medborgerlig pligt att i allmänhet uprätthålla rättstillståndet, men jag tror att den nu omhandlade mera faller inom moralens gebiet. Jag vet annars icke hvar gränsen skulle sättas för skyldigheten 'att bidraga till uptäckande af brott. Jag tror derföre det vore bäst, om Statens tillgångar kunde medgifva att ersätta de vittnen, som för det allmännas intresse måste åberopas, likasom enskilde få göra, då de betala rättegångskostnaderna; och något annat skäl anser jag deremot ej kunna anföras, än att Statens tillgångar ej medgifva det. — Skulle man 326 Den 16 Februari. bestämma någon gräns, tror jag det rättaste vore att säga, att så och så långt, t. ex. första milen, skall hvar och en resa utan ersättning, men för hvarje mil derutöfver lemnäs ersättning. Emellertid skulle det möta svårigheter att nu få saken så omställd, och jag medgifver att genom det nu framlagda förslaget dock något är vunnet. Jag vill då icke förskjuta hvad sorn nu bjudes, för att få något ännu bättre, utan är böjd att bifalla detta förslag, helst ifrågav:de ersättningar till största delen tillkomma de fattigaste folkklasserna, emedan det vanligen är personer ur dessa, som äro tillstädes då brott begås. — Jag tror äfven det är en allmänt erkänd sats, att vittnen skola hafva ersättning.
Det kom en svidande oro öfver henne, när hon tänkte på hvad han lidit för hennes skull. Dock tyckte hon, att han, som varit gammal, borde haft bättre förstånd än att taga henne, unga tösen, till hustru. »Jag tordes ej säga det i min ungdom. Men han reste från mig af barmhärtighet, ty han trodde, att jag ville ha Erikson. Jag har hans bref på det, jag.» Hon läste upp brefvet för dem. En tår kom anständigt glidande nedåt hennes kind. »Han hade bara sett miste i sin svartsjuka. Mellan Erikson och mig var det då ingenting. Det var fyra år, innan vi gifte oss. Men jag vill säga detta nu, ty Wik är för god att gå misskänd. Han rymde inte från hustru och barn af lättsinne, utan i god mening. Jag vill, att detta skall bli kändt öfverallt. Kapten Andersson vill kanske läsa upp brefvet i armén. Jag vill, att Wik skall bli upprättad. Jag vet också, att jag tegat för länge, men en ger inte gärna sig själf till pris för en fyllbult. Nu är det en annan sak.» Kvinnorna sutto smått förstenade. Anna Erikson bäfvade litet på målet och sade med ett svagt småleende: »Nu kanske fruarna aldrig mer vilja titta in till mig?» »Å, för all del! Fru Erikson var ju så ung! Det var ju inte någonting som fru Erikson kunde hjälpa. – Det var ju hans fel, som gjorde sig inbillningar.» Hon smålog. Dessa voro de hårda näbbar, som skulle ha sönderslitit henne. Sanningen var ej farlig och ej lögnen heller. De unge männens fötter väntade ej utanför hennes dörr. Visste hon eller visste hon icke, att hennes äldsta dotter samma morgon öfvergifvit hennes hem och gått till sin far? Offret, som Matts Wik gjort för att rädda sin hustrus heder, blef kändt. Han blef beundrad. Han blef utskrattad. Hans bref blef uppläst i armén. Somliga gräto af rörelse. Folk kom och tryckte hans händer på gatan. Hans dotter flyttade till honom. De närmaste kvällarna efter detta teg han vid sammankomsterna. Han kände ingen kallelse. En gång bådo de honom tala. Han steg upp på estraden, knäppte ihop händerna och började.
N:o g4, delande borde förhallas, i den händelse sådana skulle af Rotehållare åstundas, utöfver det tillåtna antalet Q 7:0 att Soldaten skall erhålla Torp med dertill hörande jord, eller ock boställe på Rotens egor och mot jorden Svarande förrnoner) att Mötes-Passevolance med 8 Rdr årligen bör af Roten erläggas; samt att Roten hvart tredje år skall lemna en Släpmondering, antingen itl natura eller liqviderad med penningar efter markegång; samt g:o att Regementena befrias för everdeliga tider fiån Commenderingar till arbete hos enskilda Personer eller Bolag utom Provincen. Kongl. Maj:t täcktes derjemte, i Högstberörde Dess Nådiga Skrifvelse, till vederbörandes underdåniga efterrättelse, förklara! "att de, sorn i ständiga Knecktehållet "ingå, icke kunna få påökning i ordinarie "Koteringen utöfver den extra, som de nu "utgöra, men väl komma att tillgodonjuta "sin proportionerliga minskning i förhållande "till det nedsatta nummertalet och befintliga ”beskaffenheten af hvarje egendom och lägenhet, ”enligt tillgörande reglering och de vilkor för ”öfrigt, Som komma att innefattas i den In”struction om Roterings-Commissionens undersökningar och åtgärder, som kommer att utfär”das, sedan hufvudfrågan är afgjord, och Kongl, ”Majit fått erfara, i hvad mer eller mindre nion Statssamt Oec.-Utsh. Uti. 17 ”en så beskaffad allman rättelse, efter den nu ”ifrågavarande nedsättningen, vidare önskas el”ler oundvikligen rriå erfordras;" och ”att Landshöfdingarne borde i de af dem ”utfärdade Kungörelser tillkännagifva: ”att de ”Härader , sorn icke inom den för samman”trädet i Läne-Residencen utsatta tid in”sändt sina Fullmäktige, för att sval' afgif”va, anses, som hade de Kongl. Maj:ts JYå”diga Proposition till alla delar antagit.”
ConstitutionsUtskottet har icke heller gjort annat, än uppgifvit skälen, hvarföre Utskottet ansett Ordföranden hafva haft rätt emot Ridderskapets orh Adelns pluralitet. När ett Utskott har en så stor och vigtig magt, som ConstitutionsUtskottet, horde man vara belåten med att det ej, med förbigåen - 22 Den 5 Januarii. de af sina skäl, dictatoriskt säger: Sä är det, utan tvärtom lagligen uppgifver sina grunder. Derigenom att Utskottet uppfyllt denna sin pligt, har det ej kunnat undgå, alt redan yttra sig i hufvudsaken. Hvartill skulle det då tjena, alt på en förnyad remiss, åter igen få enahanda svar, som man redan erhållit? Jag kan ej heller inse, huru frågan, under form af återremiss, skulle kunna af Utskottet upptagas. Jagar aflika tanka med Grefve Posse, att ConstitutionsUtskottet icke, såsom de öfrige Utskotten , underställer Stånden sin mening i dessa fall, utan gifver den tillkänna med afgörande-rätt, så att Ståndet och dess Ordförande måste ställa sig den till efterrättelse. Således tror jag något annat icke vara för Ridderskapet och Adeln att göra, än att anse Generalintendenten dorchimont icke vara Adelsman, hvaraf följden hlifver, att Polletten återfordras. Vill man likväl få saken ånyo behandlad i ConstitutionsUtskottet, inser jag ingen annan utväg dertill än att de af Ridderskapet och Adeln, som icke skulle vara nöjde med Utskottets Utlåtande, försöka få målet tillbaka genom motsatt mening med Ordförandens, Redan bar Ridderskapet och Adeln emot Ja-propositionen yttrat en stridande tanka; nu återstår således ej annat än att gifva en lika stridig tanka tillkänna emot Nej-propositionen, ehuru svaret redan är gifvet; ty saken är ej, såsom Herr Hjerta förmenat, Den 5 Januarii. 25 i samma skick nu som förra gången.
Midt bland guldskimrande fjärilar, rosenvingade amoriner och paljettgnistrande sköldmör tar sig den dammiga verkmästarkostymen visserligen en smula egendomlig ut — men rätt så: vi böra ju icke för den poetiska förtrollningen glömma det nyktert prosaiska arbetet, som ändå skapat hela härligheten. in unga väninna, grefvinnan Louise, svärmar för gamla möbler. Hon har icke nog af alla de antika saker, som tillfallit henne som familjearf, utan vid alla tillfällen, då hon på auktioner eller genom antikvitetshandlare kan föröka sin samling, passar hon på för att ständigt kunna skaffa sig flere nya — det vill säga gamla och märkvärdiga föremål. Grefvinnan Louise har inga barn, men all den ömhet, som andra mödrar ägna sina små, låter hon tillfalla sina möbler. Hon älskar och beundrar dem och är säker på, att där icke i hela världen finnas så välskapade, märkvärdiga och vackra möbler som hennes. När hon med sin hvita hand glider öfver en gammal länstol och säger: » Vill du lägga märke till formen på dess armar? » eller smekande klappar en antik byrå på dess messingsbeslagna lilla runda mage, är det ett uttryck af moderlig stolthet i hennes vackra ögon, som om hon själf skulle vara upphofvet till alla dessa väl lyckade detaljer. Hon tycker också om att låta sin egen dräkt smaka litet af Gustaf III, och när man besöker henne en morgon, där hon sitter i sin hvita eller lilasfärgade morgonklädning, sydd med » Watteauveck » och släp, det bruna håret uppstruket under en liten spetstrekant, som hon binder under hakan, och lösa, spetskantade ärmar, hvarifrån hennes runda, hvita armar sticka fram, är hon ett utmärkt staffage till kabinettet, där hon sitter vid sitt tunnbenta skrifbord, ett kabinett i hvitt och guld med gammalt, broderadt ljusgrönt sidendamast på möolema. Bland annat äger också grefvinnan Louise en liten utsökt samling miniatyrporträtt. Flere af dem äro alldeles utmärkt målade, och trots den lilla skalan, i hvilken maneret ofta blir petigt och smått, har den konstnär, som utfört ett par af dessa porträtt, haft förmåga att få fram det karaktäristiska och personliga.
I formelt afseende har nu mera det hinder uphört för StatsUtsk. att taga initiativt till samråd i ämnet med Ekon.Utsk., som StatsUtsk:s Ordf. häromdagen upgaf ligga deruti, att någon K. propos., som rörde de ecklesiastika ärenderne icke blifvit till StatsUtsk. remitterad, hvilket nu skett; och då, såsom jag först anfört, Utsk. i anledn. af K. M:s nåd. förslag om vissa regleringar under Justitiae-departementet förbehållit sig att derom gifva utlåt, först sedan Utsk. sammanträdt med LagUlsk. till öfverläggning jemväl ang:de enskildtas motioner rörande Hofrätternes förändrade organisation, till vinnande af erforderlig ledning för omdömet, sä lärer af samma skäl, StatsUtsk. väl böra, innan det tager i öfvervägande K. M:s nåd. propos. om nu ifrågavar. betydliga anslag till en utgift, som hörer under Ecklesiastik-depart:tet, sammanträda med Ekon.Utsk. för alt taga i öfvervägande den enskildta motion om en förändrad organisation af den ecklesiastiska styrelsen innan några summor ytterligare anslås åt denna förvaltningsgren. Hvilka summor hafva icke i sednare tider redan användts, såsom halfva skyddsafgiften, för elementar-läroverken m. m., utom för folkskole-byggnaders upförande, inredande och skoleböckers inköp, utan att något centralt Styrelseverk under Regeringen vårdat sig om deras nyttiga och ändamålsenliga användande eller tillsett att de icke mera varda till skada, såsom Gr. Thorsten Rudensköld i sin nyligen utgifna skrift om Folkskolorne, synes befara. Hvilken större jordbrukare t. ex. slutar beting om arbetens utförande eller leger 100:detals arbetare till dagsverkens förrättande utan att skaffa sig understyresmän att tillse huru betingen utföras och dagsverkena användas och verkställas. R.
M:ts nådiga Förordning den 20 November 1845 blifvit stadgadt, att, utan hinder af domsagornes nuvarande indelning, serskilda härader, efter thy som Konungen derom förordnar, må hafva gemensamt häkte, inrättadt för de häktades förvarande i enrum, så ock, i närheten af det häkte, gemensam tingstad, hvarest ransakas och dömas må i brottmål, der häktad person tilltalas för gerning, den han begått inom något af de härader, för hvilka häktet gemensamt är, men att ransakning och dom i sådant mål tillhörer den häradsrätt, inom hvars domvärjo gerningen, som åtalas, är begången, dock så, att nämnd äfven får tagas från annat af de till samma domsaga hörande härader, för hvilka häktet gemensamt är, Justitie-stats-ministern under den 17 Februari 1847 afgifvit underdånigt förslag till reglering af rikets så väl läns-, häradsoch stadsfängelser, som domsagor, enligt hvilket det skulle komma att, utom 24 länsföngelser och ett fängelse för Stockholms stad, erfordras 106 serskilda stadsoch häradsfängelser såsom ransaknings-häkten. Ehuru detta förslag, så vidt det innefattar plan för fängelserna, ej afvikit från de åsigter, Rikets Ständer tillförene i ämnet uttalat, synes det likväl Rikets Ständer vara ostridigt, att planens genomförande på det föreslagna sättet skulle blifva för staten alltför betungande, och att, om än samhället ville vidkännas derför nödiga oerhörda uppoffringar, det afsedda ändamålet i allt fall knappast kunde vinnas, synnerligast i anseende dertill, att, efter Rikets Ständers] omdöme, jurisdiktionerna likasom fängelserna blefve alltför många och inskränkta, hvarigenom väsendtliga hinder skulle uppkomma ej mindre för ernående af den med cell-fängelsers inrättande åsyftade fördel att kunna under ransakningstiden afskilja fånge från ali beröring med andra personer och yttre föremål, helst dylika fängelser, för 166 Expeditions-Vtskottets Förslag lill und.
RegeringsFormen mot Konungens Rådgifvare, för det de, genom sitt af mig förut omnämnde förhållande, betagit Majestätet möjligheten att kunna tillbörligen hållas i helgd och vördnåd, och att blifva för sina gerningar mot all t åtal fred ad t. i5o Ilen 26 O cl o ber f. m. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Jag får först protestera emot deli af Friherre Anckarswärd framställda förlag till proposition af bifall eller afslag å Utlåtandet. Detta sätt, att afgöra målet, strider emot RiksdagsOrdningens föreskrift, att då första gången ett Betänkande förekommer, och anmärkningar göras, som hindra detsammas antagande, det bör till Utskottet återförvisas. För öfrigt får jag, som är öfvertygad om nyttan af Passe volance-Inrältningen, blott fästa uppmärksamheten på den så ofta citerade 80 §. i RegeringsFormen, som lyder: ”Krigsmagten till häst och ”fot, så väl som Båtsmanshållet af Rotering ”och Indelning, förblifver vid de med langlet och Städerne upprättade Contracter och ”IndelningsYerk, hvilka till deras hufvud”grunder skola orubbade vara, intilldess ”Konungen och Rikets Ständer finna nödigt ”någon förändring deruti samfäldt alt gö”ra; &c.” Således är det blott uti IndelningsVerkets hufvudgrunder, som Ständernes och Konungens samfäldta beslut erfordras, för att kunna tillvägabringa ändring. I anledning af allt detta, och för Grundlagens efterlefnad skull, anhåller jag 0111 återremiss af Utlåtandet. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard, hade inlemnat följande som upplästes: Med högsta ogillande af förenade Stalsoch EkonomiUtskottens ifrågavarande Ut - Den 36 Oclober f. m. i5i låtande, men fullkomligt delande Herr Friherre C. II. Anckarswärds åsigter i ämnet, anhåller jag få uti Protocollet antecknadt, att jag till alla delar med bemäldte Herr Friherre mig förenar.
Armfelts väntade ankomst och dessutom gifvit dem ett dussin mystiska vinkar att grubla på, hände henne ingenting mer och ingenting mindre än att hon påträffade en af stadens tarfligare fruar, som hon nedlät sig att också språka an – ty utom det att hon ansåg en läkares fru lika pligtig som prestens att vara vän med alla i församlingen, så kunde hon vid arrangemangerna af den blifvande cirkeln genom denna lilla intimitet räkna på att få göra åtskilliga lån hos den rika och välförsedda frun af andra ordningen. I flygande brådska aflastade vår doktorinna alltså sin nyhet, öfvertygad att den hederliga matronan, som också älskade nyheter, skulle göra ögon nästan hälften så stora som hennes magnifika ostindiska punschbålar. Men i stället plirade ögonen alldeles förunderligt tillsammans, då hon småmysande svarade: ”Kors i all dar, min kära doktorinna, kuriren, som medförde den depeschen, kom ju i går afton – det fick jag i morse veta af kapten Segebaden, som bor hos oss.” ”Nå, den afskyvärde, förhärdade von Otter” – höll doktorinnan på att utbrista, men hon hejdade sig lyckligtvis, innan de så vådliga orden kommo öfver läpparne, ty att erkänna den intime vännens dristighet att låta henne tro det han redan inhemtat hvad den sista depeschen innehöll, det skulle ha varit att erkänna att han vågat vara så dristig att gyckla. Men inom sig gjorde hon ett löfte, att derest icke majoren skaffade henne att få veta hvad den senaste rapporten medförde, skulle han blifva straffad med högsta onåd, ty hon blidkades icke ens deraf att hennes eget förnuft erinrade henne hvad hennes nyfikenhet och häftighet kommit henne att förbise, det nemligen att majoren, då han träffade henne, ännu icke kunnat veta någonting. Utan att under den återstående vägen, inlåta sig i samtal med någon, hamnade fru Marin inom några ögonblick hos den vän, som hon skulle besöka. ”Gud, hvad kusin är lycklig, som har sitt förmak och sin sängkammare ograverade! Om det också endast är på mellantiden man hetes bo hos sig sjelf, så är det ändå ett oskattbart nöje.”
Alla de vattenverk, som kunnat framsläppa den största vattenqvantiteten som vårfloden under nuvar. förhållanden medfört, kunna det således så mycket lättare efter sjöarnes sänkning, och de tvister, som nu pågå emellan vattenverksoch strandägare i detta vattendrag, om de förres större eller mindre rättighet att uppdämma vattnet på de sednare, få alls intet sammanhang med denna fråga; ty om bestämda märken, som sig bör, utsättas, hvaröfver vattenverksägare icke må uppdämma vattnet, kan denna skyldighet lika lätt fullgöras efter de oftanämnda sjöarnes sänkning, som nu. Den tager endast några dagar tidigare sin början. Strandägarne omkring sjön Roxen, dit Slångån afbördar allt sitt vatten, äro de, som skulle lida mest af en tillökning i vårflodens qvantitet, emedan denna sjö dels är begränsad af mycket låga stränder och dels liar ett, i jemförelse med dess många och stora tillopp, ganska litet aflopp. Den skada vårfloden här förorsakar är af t vä fa 11 d ig beskaffenhet, nemi. dels den som vållas genom vattnets stigande, hvaraf följden blifver, att stora ägorymder öfversvämmas, och dels genom dess långsamma afrinnande, hvarigenom skör - Den a8 November f. m. skörden försvåras och stundom alldeles tillintetgöres på dessa marker. Den sednare af dessa olägenheter har alltid vaiil dea, som-vallal största skadan och varit mest öfverklagad. Det ii!• också derföre ett factum, att ju tidigare vårfloden inträtfat dess mindre skada har den vållat. Då nu följden af att förminska de öfre sjöarnes vattenbassin onekligen blifver den, att .Stångåns flod når Roxen tidigare än förr, så vill det synas mig, som om detta snarare skulle medföra nytta än skada för strandägarne.
N:o 80, angrde regleringen al; utgifterna under Riksstatens 2:dra hufvudtitel, förekommer, att Utsk., med förbiseende af de grundsatser, som det sjelf antydt och erkänt, från förvillelser och oriktiga uppgifter hemtat anledning för tilleller afstyrkanden; sålunda förekommer först i afseende på Just.Revisions-expeditionen , Stats-expeditionernaoch öfriga till K. M:s Cancelli hörande afdelningar, att Utsk., såsom skäl till dess afstyrkande af K. M:s propos., att alla s. k. sportler inom K. M:s Cancelli, med undantag endast af lösen för afskrifter och diarii-bevis, måtte upphöra, och dessa afgifter i stället utgå till Kronan medelst beläggning af charta sigillata, samt att ett motsvarande statsanslag borde å Riksstaten uppföras, anfört att, ehuruväl Utsk. icke kan undgå erkänna riktigheten af de skäl, som för förslaget ligga till grund, och medgifva, att önskligt vore, om den i allmänhet olämpliga sportelinkomsten kunde upphöra emot' det, att Cancelliets embétsoch tjenstemän finge tillräckliga på stat uppförda löner, en partiel sådan förändring icke skulle medföra någon väsendtlig nytta, men väl vore förenad med flera olägenheter, bland hvilka Utsk. uppgifver, att nu gällande grunder för fullmagters cliartering i vissa fall komme att förändras på ett sätt, som för de tillträdande skulle blifva högst betungande, i förhållande till hvad hittills varit vanligt, dels ock att, då man icke med bestämdhet kail förutsätta eller med säkerhet controllera ingåendet af en fullt 164 Den aG M a j f. m. motsvarande chartae-sigillatae-inkomst, den till uppförande å stal nu föreslagna summa af 37,35o r:dr möjligen skulle, till större eller mindre del, blifva en i sjelfva verket ökad statsutgift. Då Utsk. icke kunnat bestrida, det ju sportelinkomsterna inom K.
Inom Preste-Ståndet har, på hufvudsakligen samma skäl, som hos Ridderskapet och Adeln anförts, blifvit vrkadt, dels bifall till det af Herr Lindeström afgifna förslag, med den förändring, att för ensam qvinna, likasom för ensam man, 300 R:dr måtte fritagas från bevillning samt att den afsedda förmånen för familjer måtte utsträckas till dem, som egde till och med 1,800 R:dr årsinkomst; dels ock att Herr Swartz’ ofvanomförmälda förslag, såsom lättare verkställbart, måtte antagas. Det lärer icke kunna bestridas att, enligt Utskottets nu ifrågavarande förslag, större delen af tjenstemannaklassen eller de, hvilkas inkomster understiga 1,800 R:dr, skulle komma att drabbas af en förhöjd bevillning, på sätt Herr Fåhraeus i sin reservation ådagalagt, liksom att åtskillige personer, hvilka enligt nu gällande Bevillnings-stadga erlägga bestämda afgifter, i många fall komme att undgå all bevillning för inkomst. Men Utskottet bestämdes vid afgifvande af sitt förslag af tvänne omständigheter, nemligen å ena sidan af farhåga, att Statens inkomster af bevillningen skulle lida alltför stor minskning, hvilket i Utskottets tanka lätt kunde inträffa om bevilIningsfriheten utsträcktes längre, än till llih. till B. St. R:dr, samt å andra sidan af omtanka att underlätta taxeringsverket och icke göra sjelfva beskattningen förhatlig och tryckande genom sträfvandet att åtkomma äfven de minsta inkomster, hvilket blefve en följd af det bevillningsfria beloppets bestämmande till en lägre summa, än 400 R:dr. Då emellertid betänkligheter i ofvan antydda hänseende måste antagas icke förefinnas inom Ridderskapet och Adeln eller Presteoch Borgare-Stånden, finnér Utskottet sig ega anledning i viss mån förändra sitt förra förslag.