Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Egare af fartyg, som vid Svenskt skeppsvarf nybyggas, äro berättigade att, sedan fartyget kommit i fullfärdigt skick och sådant inför General-Tullstyrelsen styrkt blifvit, få tillgodonjuta restitution al eidagda införselsalgifter för de materialier och skeppsförnödenketer, dem egaren genom behöriga intyg visat hatva varit till fartygets byggnad, tackling och utredning använda och för sådant ändamål från utrikes ort införda. De skeppsförnödenheter, hvarmed ett Svenskt, från utrikes ort återvändande, fartyg under resan blifvit försedt, äro icke underkastade tull, så länge de för blifva i samma fartygs bruk. § 9. Vid utförsel sjöledes från stapelstad af följande, utål utländskt råämne inrikes tillverkade varor beviljas restitutionsvis af tullmedlen: för 1 skålpund raffineradt socker, alla slag 10 öre. „ 1 skålpund tobak, arbetad, alla slag 14 öre. „ 1 skålpund bomullsväfnad af garn, i finhet af JVs 32 eller deröfver efter engelsk beräkning 12 öre. hvarvid för öfrigt iakttages: l:o att minst 100 skålpund af en och samma vara skola till export angifvas och på en gång afsändas; 2:o att vid angifuingsinlagan alltid skall bifogas tillverkarens, under edelig förpligtelse afgifna och med två vittnen bestyrkta, försäkran, att varan är Svensk tillverkning och af utländskt råämne, för hvilket full införselstull blifvit erlagd, äfvensom om bomullsväfnad, att den är tillverkad af utrikes spunnet garn i finhet af JVs 32 eller deröfver, efter engelsk beräkning; kommande detta bevis att biläggas tullkammarejournalen å den tullplats, hvarifrån varan utföres; och 3:o att utförseln verificoras antingen genom intyg af Svensk Konsul eller vice Konsul å lossningsorten eller, om sådan tjensteman der ej är anställd, afaunan vederbörande embetsmyndighet, att varan derstädes blifvit lossad.
Vidare hafva Revisorerne anmärkt att under åren 1846 och 1847 prenumerationen å svenska tidningar varit hos denna Expedition nog långt utsträckt, eller det ena året till 5 och det andra till 6 serskilda, inom hufvudstaden utkommande, tidningsblad: att under hvartdera året 12 R:dr blifvit utbetalda för hemtning af tidningar, änskönt för uppassuing vid Expeditionen funnits anställd en vaktmästare med årligt arfvode af 200 R:dr: att år 1846 blifvit uppköpta 7 st. rehnshudar, samt år 1847 för förfärdigande af brefkuverter utbetalda 41 R:dr 19 sk. 11 rst., oberäknadt det dertill använda papper o. s. v., hvaraf följt, att utgifterna vid Expeditionen, under ifrågavarande båda år, icke blott medtagit den från år 1845 hos densamma innestående behållning af expensmedel 330 R:dr 37 sk. 11 rst. jemte årsanslagen af dylika medel, utan ock derutöfver erfordrat en summa af 106 R:dr 38 sk. 9 rst., som i 1847 års räkenskaper utbalanseras såsom skuld; å hvilket förhållande Revisorerne fästat Rikets Ständers uppmärksamhet, enär, om dylika utgifter vunne häfd inom embetsverken, expensmedlen skulle blifva än mera otillräckliga än hittills. Ehuru Utskottet icke funnit den öfver dessa anmärkningar afgifna underdåniga förklaring fullt nöjaktig, hemställer Utskottet likväl det Rikets Ständer ville låta för denna gång dervid bero. 2 Kongl. Förvaltningen af Sjå-Arendena. § 22. (Rev.-Ber. pag. 96. Förkl. pag. 227.)
En talare har yttrat: att, om legorätten uphörde, de studerande skulle, tillstötskada för deras framtid, nödgas afbryta deras studier för att fullgöra beväringsskyldiglielen. Detta yttrande behöfver ingen annan vederläggning än påpekandet af det allmänt kända förhållandet, att de studerande just äro de, som sällan eller aldrig begagna sig af legningsrättigheten. Slutligen har anförts såsom skäl för en fortsatt iegningsrätt, det troligen bemärkelsefullaste af allt, nemi.: att den fattige har alldeles samma rätt att lega för sig sorn den rike, så att någon olikhet i detta hänseende icke kan sägas ega rum; Den fattige har äfven samma rätt som den rike att köpa sig mat när han hungrar; kläda och värma sig när han fryser o. s. v. Men i brist af penningar så förbytas dessa rättigheter uti en blott och bar paradox — hvarföre äfven den fattige får hungra, frysa o. s. v. då dess medbroder, den rike, gör motsat - 40 Den 4 Januari f. m. sen. Den fattige kan således icke heller begagna sig af leguingsrätten, då honom saknas medel att densamma bestrida, utan träder sjelf under vapen. Detsamma kan i det hela taget äfven sägas om allmogens söner. Deremot är det andra samhällsklasser hvaribland legningen mest förekommer. Af det af mig i det föreg:de anförde, synes att jag anser legningsrätten höra uphöra, men då jag till fullo är förvissad att ett yrkande i detta ändamål f. n. icke skulle vinna bifall, anser jag det uti alla afseenden för både vigtigt och fördelaktigt om sådane åtgärder blifva vidtagne, att icke allenast afgiften för den som vill befrias frän beväringspligtens fullgörande blifver en gång för alla bestämd till ett mot nämnde åliggande skäligt belopp, utan äfven beväringsmanskapets leder befriade från det ogräs i både moraliskt och militäriskt hänseende, som de närvar:de legokarlarne till största delen utgöra. I öfverensstämmelse härmed är det som jag till vissa delar instämmer uti Frih. Leijonhufvuds motion.
Idkar någon minuthandel med eller utskänkning af bränvin å annat ställe, än dertill uppgifvet är, eller tillåter den, som icke är till utskänkning berättigad, att, då han i parti eller genom minuthandel säljer bränvin, något af det sålda på försäljningsstället förläres, eller alhemtas i mindre belopp än han är berättigad att föryttra, eller förbryter sig den, som till minuthandel med eller utskänkning af bränvin berättigad är, mot § 25 morn. 1 eller 2, § 28 mom. 2 eller 4, eller § 31; bote första gången från och med 30 till och med 60 R:dr, samt andra gången frän 60 till och med 120 R:dr, och vare dessutom andra gången sin minut - Förslag lill Förordning angående vilkor en för brärivins försäljning. handelseller utskänkningsrätt förlustig. Lag samma vare, om den, som till utskänkning af bränvin är berättigad, öfverlräder förbud, meddeladt i enlighet med g 28 mom. 3. Öfverträdes det förbud, som i § 25 mom. 3 gifvet är; vare bot första gängen från och med 15 till och med 30 R:dr, andra gängen från 50 till och med 60 R:dr samt tredje och följande gånger från 60 till och med 120 R:dr. Det medförda biänvinet vare derjemte förbrutet. Säljes dervid mindre än 15 kannor; ansvare förbrytaren tillika enligt § 41. § 46. Handlande, som mot § 32 sig förbryter, bote enligt § 45 morn. 1. § 47. Då förbrytelse skett mot § 35, vare tillika det till salu hållna bränvin underkastad! beslag och förbrutet. § 48. Skulle den, som är pligtig att förbrytelser emot denna förordning åtala, sjell beträdas med oloflig bränvinsförsäljning, vare han förfallen till dubbla böter och miste tjenslen. § 49.
De af Sveriges vitterhets—idkare, hvilka lyckats kämpa sig fram till ryktbarhet, hade derföre äfven oftast nödgats ali söka sig in på andra banor, för att inom embetsverken, inom skolan eller kyrkan vinna den utkomst, som genom ett uteslutande egnande åt vitterhet och litterära arbeten icke af dem skulle kunnat ernås, och de hafva då oftast på bekostnad af den verksamhet, till hvilken de voro kallade, i för dem och deras andes sträfvanden främmande göromål köpt sig den oberoende ekonomiska ställning, de annars icke skulle hafva kunnat vinna. Andra åter, afskräckta af de förras exempel och kännande alltför lifligt alt deras själ icke skulle kunna böja sig under oket, hade föredragit att, så godt sig göra läte, lefva af sitt arbete, visserligen ett bekymmersamt lif, der nöden alltför ofta förjagade sånggudinnan, men dock ett lif i så målto fritt, att de derunder, ostörda af andra sysselsättningar, linge egna sig åt hvad de kände utgöra deras verkliga Stats-Utslcoltets Utlåtande N:o 139. Men under del arbetet, i den striden med beliofvet, med bekymmer, hade också mången högt begåfvad ande gått under; mången annan bade råkat på afvägar, och i ena som i andra fallet hade blad, som kunnat blifva en prydnad i Sveriges skaldekrans, för tidigt vissnat oell fallit. I länder, rikare och mera befolkade än Sverige, bade en litteratör vida lättare att arbeta sig igenom de första svåraste åren af en författares lif, och sedan lian lyckligen genomgått dem och vunnit ryktbarhet, hade han vanligen äfven samtidigt förvärfvat en förmögenhet, som satte honom i s tillfälle att lefva ett oberoende lif samt att fortfarande och uteslutande egna sig åt sin litterära verksamhet. Men detta oaktadt hade dock i dessa länder, England, Frankrike, Belgien, till och med i Danmark, Staten ansett det för sin pligt att med stipendier och rese-understöd bispringa unga lofvande litteratörer, funnit det med sin egen ära öfverensstämmande alt medelst tilldelande af pensioner erkänna de förbindelser, i hvilka folken stöde lill den fulibildade skalden och skriftställaren.
Riksdagsordningen, för sin del förut stadgat och hittills följt. S. D. Uti ProtocollsUtdrag den 11 dennes, som nu föredrogs, har Högv. PresteStåndet, jemte förkastande af LagUtskottets ytterligare Betänkande N:o 109, innefattande afslag till väckt motion om skyldighet för äkta makar, som skola skiljas, att personligen infinna sig i Consistorium vid skiljobrefs emottagande, inbjudit öfrige Stånden, att uti enahanda Beslut instämma; Men BondeStåndet som redan bifallit Utskottets i ämnet förut afgifne Utlåtande, ansåg någon rubbning deruti icke böra ega rum. S. D. Föredrogs ConstitutionsUtskottets i Memorial N:o 35, framstälde förslag till ändring i 18 Jf. Riksdagsordningen i afseende å FrelseBönders representationsrätt; Och beslöt BondeStåndet efter någon öfverläggning , det skulle nämnde förslag Prot. Utdr d. 15 Julii XQ25. 517 hvila till nästa Riksdag, för att då afgöras i den ordning 51 Regeringsformen föreskrifver. Frun Högt. Ridderskapet och Adeln. S. D. f. m.
Hvad för öfrigt beträffar den frågan, om votering i förstärkt Utsk. bör ega rum eller icke, får jag åberopa K.F:ns 6 9:de g, under hvilken jag tror att denna fråga måste hänföras, hvilket äfven fullkomligt öfverensstämmer med den hittills följda praxis. Jag anhåller emellertid, i likhet med flera andra talare, om återremiss, men skiljer mig så tillvida, att jag yrkar det denna åtgärd måtte vidtagas med Betänk:t i dess helhet. Hr Printzensköld: Det enda stödet för den ifrågastälda voteringen i förstärkt Utsk. öfver denna fråga, hemtar man deraf, att den blifvit förut handlagd äfven af StatsUtsk:t. Men härvid är att märka, att detta behandlingssätt ingalunda var det rätta, ty den fråga, som innehölls i K. Propos. i ämnet, H. XI. 5 66 Den i Oktober. rörde icke anslag eller statens omedelbara ingripande, och kunde således icke förvisas till behandling af StatsUtsk:t. Jag kan således icke annat än fortfarande anse frågan förfallen genom 2 Stånds afslag och yrkar derföre afslag å voter.propos:n i afs:de å de 2 eller 1 hundratusen rdr, men återremiss af frågan om de 70,000 rdr till Postverket. Frih. Åkerhjelm: Då det icke forde kunna bestridas, att i förev:de fall sjelfva hufvudfrågan är af ekonomisk natur, hvadan frågan om anslags beviljande måste vara beroende af den förras lösning och icke tvärtom, så är det åtminstone för mig omöjligt att fatta annat, än att denna genom 2:ne Stånds beslut förfallit. Jag måste således förblifva vid den öfvertygelse, att votering i förstärkt StatsUtsk. icke bör ega rum. Gr. Lagerbjelke: Den här framstälda voter.propos:n är behäftad med 2:ne väsendtliga fel. Det första är, att genom densamma en fråga af ekonomisk natur, som blifvit af .2 Stånd afslagen, drages under votering i förstärkt Utsk.
Det instämmer dock med naturlig billighet, att af den samfälda egendom, man anser fritt öfverlåtlig, först tilldela makarne lika lott, innan man gifver hvardera rättighet, att upplåta den till främmande, och en till jemlikhet förändrad giftorätt kan således ej anses förnärma deras arfvingar. I öfrigt torde det vara att förmoda, att, sedan makarnes ömsesidiga rättigheter blifvit återställda i sitt naturliga skick, och deras behof af Lagen förjesedda och uppfyllda, de mera sällan skola vidtaga serskilda förordnanden, hvarigenom arfvingarne råka i mistning af hvad Lagen dem velat förbehålla. Nuvarande Lag, rörande makars rättigheter i boet, är ej bygd på någon fast grund, utan medger ständiga rubbningar af desamma, så länge äktenskapet fortvara)-, öfverlemnande orättvisligen bestämmandet af den ena makans vilkor åt den andras godtfinnande. Så t. ex. får en i stad bosatt ofrälse man, vid äktenskapets ingående, giftorätt till hälften uti hvad hustrun då eger i lösören, men sedermera flyttar han ut på landet, eller kommer i adeligt stånd, eller använder hustruns penningar lill inköp af landsfastighet och förökar sålunda, i hvartdera af dessa fall, sin giftorätt, från hälften till. två tredjedelar. Eller ock köper han landsfastighet och gör skuld för att betala densamma, hvaraf en sådan följd uppstår, att, enär det ofta icke kan visas, hvarifrån skulden härleder sig, hustrun måste vidkännas halfva skulden på samma gång, som hon blott får åtnjuta en tredjedel af den erhållna valutan. För att rigtigt bedöma frågan om skillnaden i arfsrätt måste man eftersinna upphofvel till en sådan skillnad. Tänker man sig tillhaka till de tider, då eganderältens öfverflyttning genom arf först uppkom, kan man utan svårighet finna, hvarföre qvinnan i denna del rar vanlottad emot mannen. Hvarken erkändes då hos henne den sjelfständighet, som förutsattes - Las-Viskottets Betänkande N.-o 122.
Agat, oarbetad 2 ej imp or te rad Alabaster, oarbetad ISE — 5 — 22 Aloe kan ej be räknas Alun, romersk 17 LSE 7 — 12 16 11 andra slag 17 LSE 2 24 9 8 Ambra 1 lod . 12 — 45 Angelika 2 — 50 52 Antimonium crudum 1 SE 6 88 6 6 regulus .1 « 6 58 19 9 ässa foetida i — 66 22 — Balsam, Mecca . 1 SE 1 6 — ej imp or te rad Peruviansk och Tolu . 1 ffi 9 — 24 9 Bark, ek 1 T:a 6 — ej imp or te rad andra slag » 6 — 6 15 — Bast och Bastrep 1 LSE 2 0 15 58 — Beck 1 tunnor kan ej be räknas i barkar ej im po rteradt Ben, elfenoarbetadt 1 ffi S 45 52 6 hvalfiskoarbetadt » — 5 — 555 44 5 Bensvarf &c 1 Lft — 2 — 477 15 — Bernsten, rå och oarbetad 1 « — 2 — 8 11 Bilder, andra slag än konstnärsarbeten 100 r:dr 25 16 11 1 6 Blod, kreaturs 90 k:r Bly, arbetadt, ej specificeradt omåladt och olackeradt . 1« kan ej be måladt eller lackeradt 1 SE räknas Blyerts 1 LSE — 4 — 2 20 6 1 / 9 Varabenämning samt qvantitet för tullberäkningen. Nedsättning Förhöjning å qvantiteten för tullberäkningen. uti årliga tullinkomsten efter medium af 1846 —1847 årens import. å qvantiteten för tullberäkningen. uti årliga tullinkomsten efter medium af 1846 —1847 årens import. Fjedrar, ur1 ® 2 119 Fjäll, hvalfiskeller ossa sepiae 1 ® — 1 — 17 14 7 Fläsk 1 L® — 16 — 206 4 — Flätor till hattar
Att Båtsmanshallet är vida lindrigare roteradt än de öfriga Hemman af Indelningsverket, anser jag aldrig kunna åberopas som skäl till återinförande af skyldigheten att hålla fördubbling. De( är allmänt bekant, att Roteringen i Riket öfverallt be . O hofver jerr.kas, men att jemka Roteringshesväret är något helt annat än att återtaga den efterskänkta skyldigheten, att hålla fördubblingsBåtsmän. Jag har redan yttrat mig öfver den stora vinst för Rikets försvar, sorn vunnits först genom förstärkningsmanskapets, nu mera Beväringens införande, i jemförelse med uppoffringen af Vargerin» Den 14 Jvl: f. m. gen och FördubblingsBåtsmännen.. Vid deri anmärkning att då ämnet förehades vid. 13Ö9 och 1810 arens Riksdag, tiden icke medgaf dess behöriga utarbetande, får jag erinra, att det ej var första gången sorn ämnet under loppet af den Riksdagen ventilerades; det var flera gånger väckt och uppskjutet* innan det sluteligen i April månad upptogs och afgjordes. Jag kan ej förena med rättvisa och billighet att lagstiftande magten återkallar de förmoner deri eri gång medgifvit emot åtagande af motsvarande skyldigheter. Jag förnyar derföre inin anhållan o:n återremiss. Herr Berghman*. Herr Major Påhlman har yttrat hvad jag arnat anföra. OeconomieUtskotlets Betänkande den 51 Mars 1810 fötutsätter ej Vargering»- och BåtsmansFördubblingens upphörande såsom vilkor för Conscriptionen, utan att sådant skulle blifva en följd deraf. Det förundrar mig, att Fördubblingen kunnat indragas i anledning af samma Betänkande, da deri med tydliga ord »äges, att Vargerihgen och Fördubblingen skulle upphöra, utom i de orter der den enligt enskildta Contracter såsom en stående Corps anses.
Kommers -kollega underdåniga Utlåtande sid. 32, 33.) Sedan Kommers-kollegium utredt och upplyst förhållandet med det år 1810 på denna diskonts räkning i Rikets Ständers bank insatta belopp af 16 r:dr 12 sk., för hvars försvinnande ur räkenskaperna revisorerne ansett erforderlig åtgärd böra vidtagas, har Kongl Maj:t, genom nådigt bref af den 2 iMars nästlidet år, till iakttagande vid detta och framtida likartade fall, förordnat: att då Rikets Ständers banks attester öfver skedda insättningar å manufakturdiskontens dervarande räkningar icke inom tio år från insättningsdagen hos diskontkontoret företeddes, egde bemälte kollegium att beloppet från balansen afföra och såsom inkomst i Diskonstens vinstoch förlustkonto upptaga, hvarefter attest-inneinoehafvarens rätt till godtgörelse för det insatta beloppet komme att bero på särskild anmälan hos kollegium samt pröfning af för handen varande omständigheter. Efter hvad Utskottet inhemtat, har, till följd af detta stadgande, den i revisionsberättelsen omförmälda balanspost redan blifvit ur räkenskaperne afförd, hvadan det med revisorernes framställning åsyftade ändamål således redan vunnits; och lärer följaktligen denna framställning icke påkalla någon vidare åtgärd. Angående särskildt anslag för bestridandet af några å gamla Ulldiskontfonden anvisade utgifter. (Rev.-berättelsen sid. 6, Kommers-kollegii utlåtande sid. 33 —SS.-) Under erinran om det af förut afgifna Revisionsberättelser ådagalagda förhållande, att gamla ull-diskontfondens årliga inkomster voro otillräckliga för betäckandet af de till utgående från samma fond anvisade kostnader, uti hvilket missförhållande någon förändring svårligen kunde förväntas, hafva Revisorerne yttrat, att den tidpunkt snart skulle vara att motse, då, efter det samtliga kapitalbehållningarna medtagits, fonden komrae att befinnas urståndsatt fullgöra sina ålagda förbindelser.
Majds högstberörde nådiga skrifvelse gjorda framställning om statsbidrag för anläggningen af en hamnbassin invid Carlstad samt en kanal med tillräckliga dimensioner derifrån till Kaniké-näset vid Wenern, måtte bevilja nämnde stad ett lån å Etthundra tusen Riksdaler R:mt emot skyldighet att utföra detta företag och framgent underhålla sagde hamnoch kanalbyggnad; börande staden derföre ega alt uppbära de hamnalgifter, som. enligt gällande, af Kongl. Maj:t fastställd, taxa skola erläggas. I händelse det. nu föreslagna lån varder beviljadt, torde i afseende på lånemedlens utbekommande, användande och återbetalning samma stadganden böra tillämpas, som för andra till likartade företag erhållna låneunderstöd vid denna riksdag varda meddelade. Med anledning af väckta motioner om ett anslag af 100,000 R:dr B:ko för slussoch kanal-anläggningar pirål Klur-elfoens vattenfall vid Forshaga och Dejefors, beviljade Rikets sednast församlade Ständer dertill ett lån å sagde belopp, till utbekommande hvaraf dock del bolag, som redan löre sednasle Riksdag bildat sig fördelia företags utförande, först i slutet af Februari månad uästlidel år anmälde sig hos Fullmäktige i Riksgälds-konloret: hvarefter hela lånesumman i medlet af nästföljande månad till samma bolags Direktion utanordnades. Sedan det beviljade Statsbidraget sålunda erhållits, ingick Direktionen, i Augusti samma är, till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan, alt, på det bolaget matte blifva försatt i tillfälle tillvägabringa den för Wermland särdeles vigtiga och nyttiga kommunikationsled, lör hvars åstadkommande o mförmäld a slussoch kanalanläggningar mäste företagas, Kongl. Maj:t täcktes utaf da befintliga eller framdeles tillgängliga medel anvisa eli ytterligare statsbidrag af åtminstone 100,000 R:dr B:ko, att i egenskap af anslag utan återbetalningsskyldigbet utgå till dessa anläggningars fullbordande.
St:r nya anslag till läkare, hvarje år utbildas sjukvårdsinrättningarne inom länen, och jag hemställer, huru det skall blifva möjligt att tillse och sammanhålla allt detta, utan att någon sakkunnig person sättes i spetsen för denna tillsyn. K. M:s Befh:de skall visserligen i främsta rummet hafva uppsigt i förv:de hänseende, men för att utöfva densamma fordras att någon sakkunnig och skicklig person funnes, som kunde gifva erforderliga råd och upplysningar. Vi veta att f. n. finnes inom hvarje län en chef för landtmäteriet, en för skogsväsendet, o. s. v.; och jag föreställer mig att sjukvården inom ett län också kräfver sin man. Jag anhåller, på grund af hvad jag nu anfört, att R. o. Ad. ville, med afslag å Betänk:t i denna del, bifalla min motion. Jag hyser visserligen ingen stor förhoppning alt förslaget nu skall vinna R. St:rs bifall, men jag tror att det förr eller sednare måste gå igenom; och derföre vore det högeligen önskvärdt att det nu visade sig ega sympatier inom detta Stånd. Hr Huss: Lika med den siste värde talaren anser jag att det civila medicinalväsendet inom länen icke kan fullständigt ordnas, förr än det blir en chef i spetsen derför, en person, som 94 Den 22 Augusti e. m. med skicklighet i sitt fack förenar förmåga att väl ordna sjukvården, och af hvilken landshöfdingen såsom ordförande inom lasareltsdirektionen kan hemta råd och upplysningar ang:de ifrågakommande förhållanden. Meningen med inrättande af dessa förste provincialläkaretjenster är väl. att dess innehafvare skola hafva uppsigt öfver apotheker, veterinärläkare, fältskärer, barnmorskor och vaccinatörer, deltaga i tillsynen öfver länets sjukvårdsanstalter o. s. v. Med ett ord, derigenom skulle åvägabringas en samhällighet inom länet i afseende på medicinalvården, hvilken f. n. icke förefinnes. Såsom jag nyss nämnde, får jag till alla delar instämma i hvad Frih. Ugglas yrkat, och anhåller derföre om bifall till hans förslag. Hr Fahnehjelm:
BorgareSlårufet af Herrar Hagander, Ekelund, Cederborg, Huldberg och Lenning: att deri Sfädernes-Magistrater, i afseende på deras Brefvexling, betagne rätt till en lika Postfrihet, som blifvit alle andra allmänna Ämbetsverk förunnad, innebär en uppenbar orättvisa , att om den hittills åtnjutna moderationen å Postporto för bref utöfver 8 lods vigt Bevillnings-Uiskottets Belänkanden. 343 skulle, på sätt omförmäldt blifvit, upphöra, så skrälle Postporton blifva för Städernes Magistrater ännu mera betungande, att nämnde Ämbetsverk synas, i afseende på den af andra myndigheter åtnjutne Fribrefsrätt , kunna med lika, om icke större skäl, påkalla den, än till ex.: Bakareoch Bibel Sällskaperne, som äro enskilda Assosiationer; att frågan om den gjorda ' framställningens rättvisa bör föregå den om Statens möjeligen deraf uppkommande förlust, och det af denna sednare omständigheten hem tadeskäf vika för billigheten af saken, och att Postporto för Ambetsbref mest betungar de smärre Städerne, der JLäneBesidenser icke äro, hvarigenom de förstnämde i stället för att hafva någon lättnad framför dc senare, få vidkännas ännudrygare utgifter; deremot har åter Utskottets, Utlåtande blifvit den 7:de sistlidne Maji bifallet af Hedervärda BondeStåndet , och den i5:de derpå följande af Hög. vördige PresteStåndet.