Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
” Ehuru ordalydelsen i detta Borgare-Ståndets beslut, rörande mom. c., är något skiljaktig från den af Ridderskapet och Adeln samt BondeStålidet antagne; så och då likväl dessa beslut öfverensstämma i hufvud* saken eller besvärstidens bestämmande till 14 dagar efter Markegångstaxans uppläsande i kyrka, anser Utskottet någon votering härom ej böra komma i fråga, utan får härmedelst hemställa till Borgare-Ståndet att förena sig om den af Ridd. och Adeln samt Bonde-Ståndet i oftanämnde mom. c. antagne redaction, dock med tillägg äfven i denna punkt af det i öfriga punkter alternativt med ”Län” begagnade ordet ”District”, hvarigenom meningen blefve; då Markegångstaxa!! blifvit kungjord i Länets eller Dislrietets alla kyrkor &c. I afseende på de återstående 2:ne mom. a. och b. förekomma 3:ne serskilda meningar, nemi. Riddrs och Adelns samt Bonde-Ståndets sammanstämmande, här ofvan intagne beslut, Borgare-Ståndets — som godkänt Utskottets förslag, samt Preste-Ståndets — hvilket innefattar afslag å Utskottets tillstyrkande, och hvarmed nämnde Stånd förmodligen afselt bibehållandet af nu gällande föreskrifter. Skulle nu icke Borgare-Ståndet vilja förena sig om det beslut Ridd. och Adeln samt Bonde-Ståndet fattat, och hvartill Utskottet härmedelst får inbjuda Borgare-Ståndet, lärer blifva nödigt alt först bestämma contra-propositionens innehåll medelst följande votering: Den, som vill, alt contra-propositionen i hufvudvoteringen blifver i enlighet med Borgare-Ståndets beslut, eller bifall till StatsUtskottets tillstyrkande uti mom. a. och b. af 3:dje punkten uti Betänkandet N:o 3p3, och hvars innehåll här ofvan är intaget, voterar Ja; den det ej vill, Nej.
Öfver detta Memorial bar Högloflige Ridderskapet och.Adeln, medelst ProlocollsUtdrag af den i:sta dennes, behagat inhämta RiddarllusUtskottets utlåtande; och får Utskottet, i anledning häraf, vördsamt yttra, det Utskottet, uppå de af Motionären här ofvan anförde grunder, instämmer i den af honom gjorde framställning, i enlighet hvarmed andra punkten i det för de lägre Riddarhus-Slipendiaterne utfärdade Reglemente skulle, med antagande af hvad LäroverksCommitte^ns Betänkande, i afseende å kunskapsprofven för SludentExamen, nu föreslagit, undfå följande lydelse: "De kunskaper, hvilka anses nödige, innan någon kan till Stipendiat antagas, äro godkända insigter i Latinska språket, Theologien, Philo - Den ii Mars c. m. 339 sofien, Malhematiken, Historien (i förening med Geografien) samt Natur-vetenskapen; äfvensom afseende göres å kunskap i Grekiska, Hebreiska samt de moderna språken; och bör, genomett, efter anställd Examen, utgifvet detailleradt betyg, af någon publik Lärare vid Gymnasium, eller Universitetet styrkas, i hvad grad Ynglingen i hvar och en af nämde kunskapsgrenar förvärfvat sig insigter.” Hvilket dock allt till Högloflige Ridderskapets och Adelns ompröfning vördsamt öfverlämnäs. Stockholm d. 6 Mars i83o. På RiddarhusUtskottets vägnar: A. G» Gyldenstolpe. PVF. Dalman. Hörsamste Memorial!
Friherre Cederström, Jacob: Sedan Ridderskapet och Adeln funnit olämpligheten deraf, att HofRätt skulle i Tryckfrihetsmål infordra TryckfrihetsComitteens utlåtande, då den möjligen kan vara part, så lärer väl deraf vara en följd, att Ridderskapet och Adeln icke nu fattar ett beslut, som skulle vara i rak motsatts till hvad som då stadgades; ty här kan ju likaväl inträffa, att en skrift, som blir med qvarstad belagd, förut blifvit i TryckfrihetsComittéen anmäld och gillad, och då är ju Comitteen, jemväl i detta fall, på sätt och vis att anse såsom part. Herr Cederschjöld: Jag kan icke annat tinna, än att samma föreskrift redan finnes i 8 mom. af 5 § i gamla Tryekfriliets-Förordningen, hvarest står: ”afslås qvar-”stadspåståendet, fortfares ändock med rät"tegången; men om påståendet gillas och '•"har HofCanzleni eller hans Ombud sådant ^tillstyrkt, skall qvarstaden verkställas; dock •”bör UnderRätts Utslag i dessa båda fall ”utan uppehåll till HofRätten insändas. Hofrätten bör genast deröfver infordra Tryck - Den i Februarii f. m. ‘9 ”frihetsCommittéens utlåtande. Tillstyrkes ”denna qvarstads beläggande, må HofRät”ten, der så skäligt pröfvas, efter Utslag, ”en sådan qvarstad bifalla, och stånde den ”då fast intill Rättegångens slut &c.” Dessutom får jag hemställa, om det går an att bryta ut det ifrågavarande momentet ur raden af alla de andre, och om icke, i händelse jemkningsförslag blifva af nöden, det vore bäst att öfverlemna lill Utskottet, att dem ombesörja och dermed till Stånden inkomma. Herr von Schulzenheim:
Staten under åren 1820 och 1821 njutit än de 4>333 Lisprd Hö, som Arrendet utgjorde och Staten sålunda afsäga sig en fördel sorn uppkommit på enskildes bekostnad, och hvars fortsatta utkräfvande möjligen kunde bringa flere trefne jordbrukare Betcmkanden. 439 på obestånd. Om Riksens Höglofl. Ständer gilla denna Utskottets åsigt, lärer underdånig anmälan lios Kongl. Maj:t göras, att Riksens Ständer den sökta eftergiften medgifva; hvilket allt vördsamligen hemställes till Riksens Högloft. Ständers bepröfvande. Stockholm den 3i Julii 1823. Antora den io Äng. 1823. Utlåtande, angående förrättad granskning af Tull-Verkets räkenskaper. Sedan Kongl. Majrt, uti till Riksens Ständer aflåten Nådig Skrifvelse den 28 nasti. Februarii , bifallit Deras, vid sisth Riksdag gjorde underdåniga anmälan i fråga om Revision af Tull-Verkets samt de under Kongl. KrigsCollega förvaltning stående Militias-Boställsoch Krigsmanshus-Cassornes Räkenskaper, bar Stats-Utskottet, i den ordning 42 §. Riksdagsordningen föreskrifver, begärt Tull-Verkets Räkenskaper från och med år 1818, samt deruppå ifrån Hof-Cancellers - Ämbetet den 20 sisth Maji, till svar erhållit, att desse Räkenskaper för år 1818, redan blifvit så väl af dertill förordnade särskilde Revisorer, sorn ock af Kongl. Kammar-Rätten granskade, hvarefter Kongl. Maj:t derför täckts lemna Nådig /f4o Stats - Utskottets decharge, men att befallning emi öfverlemnande till Utskottet af både 1818 och de påföljde årens Räkenskaper vore gifven; i följd hvaraf Utskottet ock fått desamma emottaga. Vid handläggningen häraf, har Utskottet funnit, att då ifrågavarande
Alt afskaffa legningssystemet tror jag lika med Hr Bildt kunde förorsaka missbelåtenhet med beväringslagen, missbelåtenhet af den alfvarliga beskaffenhet att den måhända i framliden kunde föranleda rubbningar i densamma, hvilket voro mycket menligt för fäderneslandets försvar, Fördelarne af legningen äro icke så obetydliga. Derigenom, ora jag så får säga, sparas Statens krafter lill andra ändamål, som kunna vara lika vigtiga om också icke lika blodiga. Det kan finnas beväringspligiige af alla klasser, hvilka, om de måsle utgå, synnerligast under fredstider måste rubba en stor del af sin bana och sina studier eller dragas ifrån de sysselsättningar, deruti de inlrädt vare sig i Statens tjenst såsom embetsman eller vid näringar af alla slag. Få de deremot rättighet att lega för sig under den tid som beväringsexcersisen varar, hvilket såsom vi alla vela, beklagligtvis icke är sä serdeles lång lid, så kunna de derigenom få orubbadt sysselsätta sig med hvad som är för dem af vigt och icke blifva derifrån dragne. Beväringspliglen blir således lill följd deraf, icke så tryckande, som den eljest skulle vara. Derjemte vinnas de ovilknrliga fördelarna alt man vanligen fält excerceradl folk, som hafva fullgjort sin beväringspligt eller tjenslgjort vid arméen, och man får i allmänhet frivilligt - krigsfolk, hvilka otvifvelaktig! med mera lust i allmänhet fullgöra sin pligt, än de som äro dertill Ivungne. Likvisst är det en sanning, som Frih. Baab icke har tillräckligt påpekat i sin motion, alt de linnas bland beväringsynglingarne, som tillåtas icke allenast att blifva mönstrade och gillade ulan äfven att deltaga i beväringsexcercisen, hvilka äro vanfrejdade, .lag har flera gånger sett ibland excercerade beväringsyngliugar så väl dem, som varit misstänkta för ganska stora brott, som dem, hvilka varit straffade för snatteri.
Det vill lill och med synas Utskottet, som skulle den af Regeringen gillia koncessionen egna sig alt åt dermed hugnade utländska inrättningar bereda ett förtroende, som deras verksamhet i och för sig måhända icke förmådde alt tillvinna dem. Utskottet har härmed sökt gifva tillkänna sin åsigt om den ståndpunkt, frän hvilken förevarande fråga lör närvarande bör betraktas. Alt Utskottet för sin del nu icke anser för landet nyttigt alt gå längre än till bestämmande af en beskattning, så vidt möjligt afpnssad till likhet med hvad inhemska försäkringsbolag för sin rörelse skatta, följer af det ofvan anförda. 1 detta hänseende åter är det bekant, att inhemska försäkringsbolag erlägga bevillning med 2j procent af sin behållning. Anlages nu att behållningen uppgår till 20 Jj af inflytande IVirsäkrings-premier för egendom och 10 JJ af premierna för lif, så skulle en skatt af >} fj å de förra och af j § ä de sednare, såsom Komminister Beckman föreslagit, motsvara den bevillning, sorn inhemska bolagen för sin behållning erlägga. Den här förutsatta behållning torde icke kunna anses lör lågt beräknad; men visst är, att den i lliksdags-fullmäktigen Mengels motion löreslagna skatt i flera läll uppginge åtminstone lill 50 [} af lorsäkrings-premien och således gjorde all täflan omöjlig. Icke mindre olämplig synes den utomordentligt stränga påföljd, som i nämnde motion blifvit ifrågasatt för underlåtenhet att med stämpladt papper förse bevisen om slutad försäkring. Älven i detta hänseende tror Utskottet en någorlunda öfverensstämmelse med hvad i andra dylika fall är stadgadt vara lämpligast. En föreskrift, hvari genom underlåten kartering af ett försäkringsbevis förklarades beröfva samina bevis all giltighet inför svensk domstol, vore lika ny, som emot försäkringstagaren orättvis, då denne antagligen endast af ovetenhet om karterings-föreskriften låtit sig nöja med det försäkrings-bevis, hvarå stämpladt papper saknades.
Men seden att äta middag sent — en i många afseenden utmärkt sed! — är så fast rotad i Frankrike, att det engelska bruket nog aldrig skall vinna någon jordmån där. (Forts. o. slut i nästa n:r.) Om hårets vård. |&lt;i n af de viktigaste fordringarna för hårets [T i vård, är att det ständigt hålles rent. HufvuÖ M dets hud afsöndrar j u liksom huden på anW£ dra kroppsdelar svett, fett och epidermis(hud) fjäll, men är i ännu högre grad än andra delar utsatt för afsättning af damm och andra orenligheter. Medan vi dagligen en eller flere gånger tvätta ansikte, hals, bänder och armar och åtminstone då o c h då bestå de betäckta kroppsdelarne ett bad, tror man sig ha gjort sin skyldighet mot håret genom att flitigt kamma, borsta och ingnida detsamma med pomada. Ja, i allmänhet råder en formlig vattuskräck just i denna punkt, i det man på det allra sorgfälligaste undviker att en enda droppe vatten får fukta hufvudsvålen. Intet under o m genom dessa underlåtenhetssynder många personers hufvud antaga en obehaglig, sur lukt. Orsaken därtill är blott o c h bart försummad renlighet. Hjässan behöfver tvättas likaväl som ansiktet. Det behöfver därför ej ske med kallt vatten. Kallt vatten kan under somliga omständigheter vara välgörande, men kan äfven i många fall skada, framkalla hufvudoch tandvärk och göra, att håret faller af. Att en gång i veckan tvätta hufvudet med ljumt vatten skall säkert aldrig skada. Man väljer därtill den lugnaste o c b mest ostörda tiden innan man går till sängs. Håret upplöses och benas i midten, så att det faller fritt åt båda sidor och borstas så ut. Därpå gnider man hufvudet duktigt med ett i tvålvatten doppadt flanellstycke eller borstar det med en väl intvålad borste. Sedan öfvergjuter man hufvudet långsamt från hjässan åt sidorna medels en kopp med ljumt vatten, så att håret blir genomvått. Till sist gnuggar man håret med en tjock, mjuk handduk, borstar det därpå och lindar o m det löst samt stoppar det öfver natten i ett nät.
Maj, har representationen i Brussel, på en petition af åtskillige stadens innevånare, hos ministern för det inre, till hans särskilda uppmärksamhet rekommenderat frågan derom, dels att »offentlig undervis»mng i homöopatbien måtte vid de Belgiska universiteterna blifva införd, i ända»mål att medicinae kandidater och doktorer skulle kunna der legaliseras att prak»tisera den nya medicinska läran, dels att homöopathiska läkemedel måtte upptagas »i den Belgiska pharmacopéen.» Så val den Medicinska Akademiens president i Brussel, i dennes vid tillfället åberopade tal i en två år förut der hållen sammankomst af homöopathiska läkare, som referenten i den Kommitté eller det särskildt nedsatta Utskott, som hade att med utlåtande i frågan till Kammaren inkomma, och hvilka begge herrar äro allopalhiska doktorer, gåfvo homöopatbien det humana och opartiska vitsord, »att de åt densammas ädla sträfvanden skänkte »hela sitt bifall», och att, »hvilken mening man än må hafva om homöopathien, »hon dock är förtjent åtminstone af en pröfning.» Det är ju nu ock endast en sådan, offentligen bekostad, pröfning af denna lära, som hos de Svenska Ständerna är i mensklighetens namn begärd. En så måttlig, af deltagande för medborgares sjuknöd, af billighet och rättvisa så ädelt föreslafvad begäran, af hvilken väl ingen enda välviljande allopathisk läkare synes hafva, hvarken för egen del eller för vetenskapens och mensklighetens bästa, något det ringaste att frukta och opponera sig emot, har åtminstone icke jag haft samvete att afslå. Så mycken välvilja hos Sveriges, som nu nyss hos Belgiens representation, hade val den framåt gående homöopathien bort anses förtjena, att den kunnat under offentlig tillsyn och kontroll också här i landet få bli o/fentligen pröfvad.
Rayons-porto-svstemet, i de länder, der detsamma varit infördt, vid öfvergången från oskäligen uppdrifna och invecklade post-taxor, visserligen medfört lättnad i porto-afgifterne, äfvensom i viss mån genom förenkling af. post-taxorna och uppbördssättet tillegnat sig någon del af den förtjenst, som utmärker det Roxvland-Hillska systemet. Likväl innefattar förstnämnde system i tillämpningen en högst väsendtlig afvikelse från de mest framstående fördelarne af ett enda medelporto genom det från rayons-porton oskiljaktiga behofvet af olika taxor eller afstånds-uppgifter för hvarje särskild post-anstalt, och af kontroller öfver de olika frimärkena. Likasom nu de manga af afstånden beroende olika porto-satserne kunna framkalla tvekan hos korrespondenten, om han blifvit behörigen taxerad, lemna ock rayons-porton rum för en dylik tvekan, samt skulle ännu mera, då de i 5:te punkten af Kongl. Majits förslag omförmälde brefl&dor anlitades, utan att någon post-ljensteman der vore att rådfråga, framkalla både osäkerhet och misstag om rätta afgiften samt sålunda hämma, i stället att underlätta brefvexlingen. Då dessutom härstädes gällande post-taxor icke äro öfverdrifvet höga, synes det skäl, som i andra länder hufvudsakligen framkallat rayons-porto-systemet, här icke vara för handen. I'å grund häraf anser Utskottet anfagandet af nämnde system såsom en öfvergång till ett enda medelporto hvarken vara af omständigheterna påkalladt eller kunna medföra så öfvervägande fördelar, att de nu i flere fall stadgade lägre afgifter, än Kongl. Majits förslag innehåller, derföre borde förhöjas. Att deremot ett medelporto skulle åstadkomma betydlig lättnad i korrespondensen jemte stor enkelhet i porto-uppbörden och kontrollen derå, må visserligen icke bestridas; men lika med Kongl. Majit, anser Utskottet detta porto icke, ulan en stor del korrespondenters betungande, kunna bestämmas högre än till 4 sk.
Det 4 niora, talar om föräldrar, som ej åtnjuta fattigunderstöd, och att styrelsen må kunna skilja deni ifrån barnens vård, i händelse de hos föräldrarna blifva missvårdade; hvaremot i detta mom. är fråga oro, att qvinna, som söker fattigunderstöd, då hon har barn, äfven bör vara underkastad att det skiljes ifrån henne, i händelse det vanvårdas. Detta synes mig vara tvänne alldeles skiljda förhållanden, hvarpå jag nu velat taga mig friheten att fästa så väl Frihins som Husets uppmärksamhet. Frih Rehbinder, Fredr. Willi.: Jag anhåller alt få förena mig med Frih. Sprengtporten i afseende på det tillägg, som han föreslagit att införas i detta moni., och skulle anse, att moni. i öfrigt bör bibehållas. Det är ej alt förmoda, att en fattigvårdsstyrelse skall, utan gilltiga skäl, taga barnet ifrån modren, utan tvertom tror jag, att en sådan styrelse i allmänhet snarare skulle vara belåten, så länge modren kunde hafva sitt barn qvar. Det har i öfrigt blifvit sagdt, att man borde akta sig att taga ett barn ifrån qvinnan, emedan hon derigenom kunde få tillfälle att framskaffa flera. Det synes mig likväl, att man bör tänka mer på det barn, som redan är födt, än på dem, som möjligen kunna födas. Således lärer väl anledn. vara för handen att tillåta fattigvårdstyrelsen att fråntaga qvinnan barnet. Deremot tror jag ej, att det går an att, i öfverensstämmelse med hvad Hr von Hohenhausen föreslagit, insätta orden — lösaktig qvinna. Frih. Sprengtporten: Det är visserligen sannt, att 4 mom. endast handlar om fattigvårdsstyrelsens rättighet att fråntaga föräldrar deras barn, då de blifva vanvårdade. Detta står här såsom en exception, men det hade ganska väl kunnat omfatta, under samma förhållande, hvad som stadgas i föregående mom. om qvinna, som behöfver fattigunderstöd.
Rikets sednast församlade Ständer beviljade Stats-bidrag för Emåns upprensning, hafva Ridder ska - Stals-Utskotlcts MemorialN:0 266, 9 skåpet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallit Utskottets tillstyrkan i utlåtandet N:o g7, att det, vid sista Riksdag, för upprensandet af Einån beviljade lån af Trettiofem Tusen Riksdaler må, emot enahanda vilkor och förbehåll, i afseende på arbetets utförande m. ru., som då stadgades, få, i likhet med den för samma företag dessutom anslagna summa af Tio Tusen Riksdaler, utgå såsom Stats-anslag utan återbetalningsskyldighet, dock med bestämmandet af den förändring uti hittills gällande stadgande, angående tiden för dylika arbetens börjande och fulländande, att ifrågavarande företag, så vida det dertill af allmänna medel beviljade bidrag skall få åtnjutas, ovilkorligen bör påbörjas under innevarande år t845, samt, i öfverensstämmelse med den af Kongl. Majit fastställda plan, fullbordas före slutet af år 18/(8. Borgare-Ståndet har deremot alslagit hvad Utskottet sålunda, i afseende på det för omförmälda arbetsföretag beviljade låns utgående såsom Stats-anslag utan återbetalnings-skyldighet, tillstyrkt, men likväl medgifvit den af Utskottet föreslagna förändring i tiden för detta arbetes påbörjande och fullbordande. Bonde-Ståndet har förklarat sig vidblifva det af Rikets Ständer rörande detta ämne vid sednaste Riksdag fattade beslut med den förändring, att de låntagande, i stället för inteckning, skulle ställa sådan borgen, som Riksgälds-Contoret godkänner, och att, i afseende å tiden för arbetets företagande och fullbordande, Utskottets afgifna förslag skulle blifva gällande. Samtliga Riks-Stånden hafva följaktligen bifallit Utskottets hemställan i sistnämnde hänseende, eller angående förändringen uti hvad rörande tiden för påbörjandet och fullbordandet af ofvanberörde upprensnings-arbete förut är vordet stadgadt.
Del är en följd af den fräckhet, den tygellöshet, hvarmed tryckfriheten i vårt land begagnas. Sedan indragningsmaklen numera är upphäfven, så lärer Hr Hjerta, likasom andra här i laudet, få draga sitt kors med tålamod. — Hr Rosenblad behagade i förmiddags benämna de tänkesiitt, jag försvarar, för ett strypsystem. Jag skulle önska, alt man å ömse sidor undveke att förkättra hvarandras meningar; men tillåter han sig att gifva namn åt mina meningar, så lärer han medgifva mig alt benämna hans. Jag får då kalla dem för ett lösaktighelssystem. Han har äfven kallat mitt för ett svältsystem; jag tillåter mig att äfven kalla hans för ett filfras-syslem, men vill aldrig oftare begagna dessa uttryck, än han kommer med sina. Han har velat påstå, om jag rätt fattade hans mening, att silfrets strömmande ur Banken egentligen härledde sig derifrån, att de Svenska bancosedlar, som voro i omlopp i Finland, invexlades i Banken mot silfver. Men han vet ganska väl, att blott en mindre del af Bankens silfverförråd utgick emot Finska sedlar. Hvarföre uttogs det öfriga? Om det icke var derföre, att vi måste dermed betala en öfverdrifven införsel; så måste det hafva varit någom outredd naturkraft, som drog silf6 H. * 26 205! Den 11 Ja nnari e. m. ret ur Bankens hvalf. Samme talare omförmälde jemväl hvilken skada det vore För Sverige, om den Finska handeln aftoge. Derom skola vi tala, när sådant inträffat och vi sett följderna deraf. Emedlertid vet han, lika väl som jag, att Finska skeppare oupphörligen taga silfver ur Banken för -de Svenska sedlar, som de här för ved neli andra varor erhålla. Flere talare hafva sagt det nu vara i fråga att genomgå hela betänk, från a till ö, eller såsom andra yttrat, från alabaster lill ättika; men det är alldeles icke min mening, utan dessa talare hafva antingen missförstått den eller oek sjelfva fram kallat det spöke, hvarmed de vilja förskräcka oss.
Dtds skulle nemligen barnen vid denna ålder vanligen ej vara i stånd att, der vägen vore lång, besöka Skolan dagligen , dels skulle deras förstånd och själsförmögenheter vid denna lid vanligen ej hunnit blifva så ulveckladq, att de kunde besöka Skolan med samma gagn, som vid äldre år. Dessutom har man anmärkt, att tiden från det barnen slutat skolgången och till dess de började läsningen , för begående af H. H. Nattvard, oftast skulle komma att utgöra flere år, derunder barnen säkerligen skulle förglömma det de under spädare åren inhemtat. Till bemötande af dessa anmärkningar, få Utskotten anföra, att då barn vid 7 å g års ålder, i afseende på själsförmögenheterne , vanligtvis redan hunnit den utveckling, att de böra sysselsättas med inhemtande af de för lifvet angelägnaste och nyttigaste kunskaper, det icke synes rådligt alt låta på slumpen bero, huruvida denna vigliga lärotid rätt begagnas eller icke. •Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skottens Utlåtande, lV;o 128. 25 Det är temligen allmänt erkändt, att barnen vid spädare år hafva ganska lätt för att lära läsa i bok och utantill, vida lättare, än i en mera framskriden ålder, och att således denna ålder företrädesvis bor användas just till inhemtande af de första kunskaperne. Men lika gifvet är det ock , att inånga mindre omtänksamma föräldrar tillåta barnen i det längsta följa sin egen lust, hvilken drager dem till allt annat snarare, än till boken, hvadan för mångå sådane barn den uppskjutna begynnelsen af skolgången blifver detsamma, som en frihet att undertiden göra ingenting. När då sent omsider den i det längsta fördröjda skolgången måste begynna, är sjelfsvåldet, håglösheten och dagdrifveriet redan alltför djupt inrotadt, och framstegen i kunskapen blifva sena, mödosamma samt ej sällan alldeles omärkliga. Svårigheten för barn af spädare ålder att besöka en aflägsnare skola under deri strängare årstiden, är här af en underordnad vigt, emedan den till någon del kan häfvas genom tillåtelsen att besöka skolan endast vissa dagar i veckan och använda mellandagarne lill öfverläsning af lexor hemma.