Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Committéen lyckats att ådagalägga vissa förändringars både nödvändighet och practiska nytta, till den grad, attalia, som läsa framställningen, måste finna sig öfvertygade, hafva likväl instämt i! det matta och föga consequenta yttrande, att förbättringarne icke kunde införas, såsom bestyrkte Den 14 Augusti f. m. af ingen erfarenhet; jag frågar då, mine Herrar! huru långt äro vi komne på förbättringarnes väg? Må man då hellre öppet tillstå, att Undervisningsverken, och deras förbättring till vinnande af en ändamålsenlig uppfostran för Svenska Folket, äro ämnen, som icke egentligen utgöra det mål, hvaråt man syftar. Att någon verklig och snar reform ligger vederbörande synnerligen om hjertat, att meningen någonsin varit uppriktig i detta fall, det skall man lätteligen få anledning att betvifla, om man tror Utskotten vara en organ af den rådande opinionen, och fäster sig vid deras yttrande; ”Att, oberoende af den, af Kongl. ”Majrt tills vidare uppskjutne pröfningen ”af Committerades förslag, frågan om förbättring af en del vid Undervisningsverken anställde Lärares iönevilkor bör kun”na af Rikets Ständer företagas.” — Ja, nog kunna Rikets Ständer det göra; men det är icke derföre sagdt, att de böra det. För sådant ändamål hade man, med andra ord, belt enkelt kunnat antyda Rikets Ständer, att Lararne vid Universiteten och Elementarverken låtit förstå sine önskningar om större löner, och att man ville understöd ja desse anspråk, likasom man vanligen gör med andra Embetsmäns lika beskaffade. Nå väl! frågan är då mycket förenklad; man kommer alldeles ifrån den besvärliga reformen, och betraktelsen om dess länge påkallade nödvändighet; man behöfver icke Den 14 Augusti f. m. bekymra sig om sättet för dess tillvägabringande; men då bör också all förespegling af slike förhoppningar anses såsom ett o I o fl i g t medel, att inverka på de personers känslor, som lifligt interessera sig för desse ämnen; och jag fruktar, att Utskotten, gått längre i expositionen af en så lockande tafla, än de väl kunna försvara.
Emellanåt kom en starkare vindpust, och då föll ett helt regn af blad; men de flesta hängde ännu fast vid träden, utan must och saft, som människan hänger fast vid lifvet, äfven när det som gifvit det värde är borta. På en af parkens aflagsnare gångar gick en kvinna, fram och tillbaka, ledande en liten flicka vid handen. Han kunde se dem allt emellanåt, där buskgrupperna ej skymde — några andra promenerande syntes ej. Det var något friskt, spänstigt, kraffullt och på samma gång graciöst hos den högresta kvinnogestalten, som fängslade hans blickar — - eller var det kanske ej så mycket allt detta som ett vaknande minne — ett igenkännande? Ja, han hade sett henne förut — för länge sedan! Huru länge sedan, tog det tid att reda ut. Men hvad han aldrig förut brytt sig om att klargöra, det kände han nu med förfärande tydlighet — att hon, som gick därborta, varit honom kärare, än han vetat, samt borde och kunnat vara honom nära, om han ej själf stött sin lycka ifrån sig. » För sent », hviskade de skälfvande läpparne, medan ögonen slöto sig som för att fånga en inre syn. Han hade botat henne från en svår sjukdom och ansetts göra en underkur, som med ens skaffat honom ryktbarhet och praktik. Hon hade varit den tåligaste, lydigaste, älskligaste patient, och han hade lefvat för endast endast ett intresse — att få henne frisk. När hon blef det, svalnade emellertid intresset, medan hon kom honom till mötes — icke oblygt eller påträngande — men med så oförställd hängifvenhet, beundran och tacksamhet, att det verkade afkylande på hans kritiska sinne. Hur hon kunnat skaffa sig kunskap om hans vanor, hans görande och låtande, fattade han ej; men säkert är, att han träffade henne, där han minst väntat, och att han förstod orsaken. Om det än smickrade hans fåfänga, föreföll honom en kvinna, som blottade sina känslor, så oblyg, dåraktig, ja, rent af löjlig, att hon skulle varit den sista han tänkt på att fästa sig vid. Men nu! Hur smått — hur ynkligt smått — syDtes honom ej detta åskådningssätt!
Jag återkommer lill Utsk:ts Bet:de, som yttrar: »Men förutom hvad som sålunda företer sig till bemötande af de skäl, koni i terade till stöd för sin åsigt anfört, tillkommer jemväl, att, dä medgifvas måste det skjutsningeu blifvit jorden ålagd, icke såsom en skatt, utan blott derföre, att jordbrukaren fordom varit den ende, som kunnat detta bestyr verkställa, och då meningen med skjutsningsbesvärets åläggande ej heller varit att detta bestyr skulle verkställas utan motsvarig full ersättning, lärer, enligt Utskits tanke, åtminstone de bland de skjutsningsskyldige, hvilka funnit sin fördel i densammas utgörande in natura, eller hvilka derföre erlagt mindre afgift än vare sig 10 rdr 33 öre på hemmanet, hvartill den, enligt komiterades förslag pag. 52 komme att upgå, eller 14 rdr enligt beräkningen pag. 27 i samma Betänk., siler hvdka, i anseende till sina hemmans belägenhet, hittills sluppit all skjutsning, ej billigtvis kunna förpligtas att hädanefter utgöra en årlig skatt till öfrige, skjutsskyldiges friköpande från det desse åliggande onus.» - Mun har ej tvekat att vid senaste riksdagar och att äfven vid denne anslå millioner till åstadkommande af jernviigarue, och utan någon särdeles beräkning hvad dessa jernvägar i en framtid kunna komma att inbringa till statsverket, och utan beräkning å do följ - 164 Deri !) Joni (. m. fler. som otvifvelaktig!; måste tipstå af den så högst betydliga skuldsättning till utlandet, hvaruti man synes så handlöst hafva kastill sig. Min orubbliga öfvertygelse är, att statsverket, sorn vill säga det skattdragande folket, kommer att af denna jern vägsfeber få vid kännas -mångdubbelt högre kostnader än skjutsens lyftande från jordbruket skulle mediört.
Att nu bevilja pension åt en sådan person, synes mig vara att gå in på en vådlig väg, och jag anhåller derför om afslag å denna punkt. Frih. Den 9 Maj f. m. 177 Frih. Klinckowström: I olikhet med den siste värde talaren, får jag, med afseende på de ömmande omständigheter, som af Utsk:t blifvit framhållna, och då det vid sista riksdag fattade beslut icke kan tjena till prejudikat, anhålla, att den af K. M:t för Rektor Siljeström begärda pension måtte beviljas, och Utsk:ts förslag alltså bifallas. Frih. Liljencrantz: Härvid förekommer den om ständigheten, att personen, som är föreslagen till erhållande af 3,000 rdrs pension, varit i tjenst endast från 1845 till 1847 och sedan från 1856 tills han af sjukdom hindrades att med sin tjenstgöring fortfara. Efter en så kort tjenstgöringstid och då icke andra omständigheter än en förtjenstfull verksamhet vid skolan tala för pensionens beviljande, anser jag det begärda beloppet, 3000 rdr, vara för högt, och tar mig friheten föreslå att detsamma nedsättes till 1,500 rdr, derå jag anhåller om propos. Hr von Koch: Rektor Siljeström, hvars lön varit 4000 rdr och för hvilken pension blifvit föreslagen till f:delar deraf, har ådragit sig en svår sjukdom, så att han icke kunnat fortfara med sin tjenstgöring, utan måst taga afsked, sedan han likväl genom R. St:rs vid förra Riksdag fattade beslut blifvit berättigad till pension efter samma grund, som om han innehaft tjenst vid en annan skola än härvarande nya elementarläroverk. Det är för hvar och en Stockholmare, som är något äldre, väl bekant, att Rektor Siljeström nedlagt stora förtjenster i afseende på vårt skolväsende, som utan honom icke varit hvad det är. Jag tror derföre att det icke vore skäl att nedsätta det begärda beloppet, och anhåller om bifall till Utsk:ts förslag i denna punkt. Hr Fåhraeus, Edvard:
Erfarenheten har visat, att utländningars inflyttande i landet varit ganska fördelaktigt för detsamma, och jag tror således, att sådana inflyttningar böra underlättas och befrias från sådana vilkor och omgångar, hvilka förorsaka, att de icke så ofta äga rum, som eljest skulle vara fallet. Jag skulle således önskat återremiss af betänk, och att Utsk. hade återkommit med tillstyrkande, att utländningar måtte erhålla en på lag grundad rätt att till Sverige inflytta och derstädes efter vissa år åtnjuta naturalisation. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag vill blott taga mig friheten tillkännagifva, att motion blifvit i Constit.Utsk. väckt om en så beskaffad ändring i grundlagen, att det af motionären åsyftade ändamål komme att vinnas. Hr Riben, Carl Wilh.: Efter den upplysning, Hr Cederschjöld meddelat, kan mitt yttrande vara öfverflödigt. Jag hade eljest ämnat instämma med Gr. Cronhjelm, likväl med den skiljaktighet, att då endast 2:ne Stånd bifallit betänk., kunde återremiss ingalunda vara olämplig eller ändainålsIÖs; meri efter den upplysning, Hr Cederskjöld meddelat, anser äfven jag betänk, kunna bifallas. Gr. Cronhjelm: Efter det verkligen kan vara något att vinna med återremiss, yrkar jag, att en sådan må beslutas, enär icke någon yrkat bifall till betänk, och discussionen ej är vidlyftigare, än att den latt kan utskrifvas. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propus, först till återremiss och derefter lill bifall å LagIJfsk:s betänk, K:o 36; men båda propositionerna blefvo med ja och nej besvarade. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag kan icke instämma uti den grundsats, som synes hafva ledt LagUtsk. i dess i frågavar. betänk. Jag tror icke, att motionen står i strid mot 28 §. Reg.F.; ty då Konungen ensam i sin Conseil. Utan behof af förändring utaf nämnde grundlags-^., kan bevilja naturalisation, måste äfven en af R.
Mjöloch sågqvarnar må en hvar, som lägenhet dertill häfver, anlägga samt till eget behof och andras betjenande begagna, dock å boställe, kungseller kungsladugård, eller annan under Kronans egen disposition varande jord, eller å nybygge eller nyhemman å Kronans mark, der de vid nybyggets beviljande stadgade vilkor af byggnadseller odlingsskyIdighet ej äro fullgjorda, eller lägenhetens område i skog och mark ej blifvit bestämdt, försl efter det tillstånd till anläggningen blifvit hos Konungens Befallningshafvande sökt och i laga ordning vunnits; skolande, der qvarn för vatten inrättas, genom förut i stadgad ordning skedd undersökning vara utrönt att medelst uppdämning eller vattnets begagnande i öfrigt skada eller men annan icke tillfogas, hvarjemte i de fall, der tillstånd till anläggningen icke, på sätt ofvan lörmäles, bör sökas, anmälan om anläggningen, för dess behöriga antecknande, skall ske hos Konungens Befallningshafvande, men i stad hos Magistraten.“ I sammanhang härmed och då qvarnräntan, till följd af Rikets Ständers ofvan omförmälda beslut, derest detsamma af E. K. Maj:l i nåder biträdes, skulle komma att upphöra samt det i 20
Mästaren, sorn dock vare berättigad, att dessförinnan, högst Tre månader, hafva Lärlingen pä prof, vare pligtig, att, inom fjorton dagar efter Contractets upprättande, till Ordföranden i Handtverks-Societeten aflemna en styrkt afskrift af Gontractet, vid Tre Riksdaler 16 sk. vite, och den påföljd, att detsamma eljest anses såsom å Mästarens sida brutet, och Lärlingen deraf icke vidare förbunden; börande Ordföranden, vid Societetens nast inträffande sammankomst, samma hand. ling aflemna, att i Societetens förvar qvarblifva. Förmenar sedermera Mästaren eller Lärlingen , att Contractet, å andra sidan, icke blifvit nöjaktigt uppfyldt, pröive det Magistraten, och ege, — 3st„nHas. snmi förutan lagligt skadestånd, 412 Förslag, i öfrigt Mästare att blifva skild vid Lärling J sorn ej uppfyllt hvad honom ålegat, samt Lärling, att blifva endiledigad från Mästare, som icke uppfyllt hvad på honom ankommit att fullgöra; eiler ock, »in han vill qvarblifva, att erhålla behörig tillsyn derå, att Mästaren sitt åliggande fullgör. Upptager Mästare i lära fattige barn, de der icke hafva Målsmän, som om tid och vilkor kunna Contract upprätta, ege öfver dera föräldra-rätt, till dess de uppnått myndige år, dock med rättighet för den sålunda upptagne, att vid 18 års ålder blifva för Gesäll förklarad, om han visar sig ega erforderlig skicklighet.
Utskotten hafva med all den uppmärksamhet , som ämnets vigt fordrar, granskat de af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagne medel och utvägar till afvärjande af en befarad Spannmålsbrist. Vid så olyckliga utsigter, att Landets egne tillgångar på Spanmål icke kunna förslå till de vanliga behofven , påkallar en nödig försigtighet, att framför allt, genom en i möjligaste måtto inskränkt förbrukning , sparsamt hushålla med det förråd af Spanmål, sorn redan finnes och genom Statsoch Banko-Utskottens B dankan Hen. 669 Ilandets egen production ma kunna ytterligare erhållas. Men, så länge menigheten tror sig ega oinskränkta anspråk på undsättning af Staten, lärer icke kunna förväntas, det föreställningen om en förestående nöd och brist skall gifva någon kraftig väckelse åt enskilda omtankan, att, genom eget bemödande , afböja deras rysliga följder. Förenade Utskotten hafva derföre ansett det icke vara olämpligt tillstyrka Rikets Högloft. Ständer , att härpå fästa Kongl. Maj:ts serskilda uppl märksamhet, då , uppå en sådan af Rikets Högloft. Ständer gifven anledning, Kongl. Maj:t i Nåder torde pröfva nyttigt, att genom serskild K ungörelse låta tillkännagifva, det någon alldeles obegränsad undsättning af Staten icke är att påräkna , enär det biträde, Staten blir i tillfälle att meddela, måste förbehållas åt de mest nödställde, hvilka saknat utvägar, att sjelfve sörja för sine behof af iSpanrnål. Er annan positiv anstallt till förminskning af Spänmåls-Consunrtionen anse förenade Utskotten tillika nödvändig, den nemligen , att ali bränvinsbränning af Spanrnål , åtminstone uti de orter, som anmält sig till erhållande af Span-i måls-understöd, genast förbjudes och inställes , så länge Kongl. Maj t i Nåder pröfvar omständigheterne det fordra. Imedlertid, och då dessa hos förenade
—. af den December, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref, rörande jemnkning af Extra Roteringen i Riket. 1824 den 23 Mars föredr.; hvarvid Kongl. Maj:t, jemte bestämmande af liufvudgrunderna för Extra Roteringsjemnkningen, beslöt, att densamma borde, lika med 1811 års Extra Roterings-förrättningar, Länsvis företagas, och Comissionerne, som få sig uppdraget att densamma verkställa, bestå af enahanda sammansättning, som de förra Extra Roterings-Comissionerne, med den skillnad allenast, att förste Landtmätaren i Länet eller annan Ordinarie Landtmätare deruti jemväl bör såsom Ledamot intagas. 1825 den 20 December, har Kongl. Majit af trycket låtit utfärda Nådig Instruktion för Comiterade till den beslutade jemnkningen af Extra Roteringen i Riket; Och förklarades vid samma tillfälle ÖfversteBoställen vid f. d. Adels-Fahne-Regementet fritagne från Extra Rotering, enär de äro till lön åt General-Adjutanten för Armeen anslagne, och således tillhöra Militien. 32 Bil. t. /? St. Just. Omb:ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. 2 42. — af den 20 December, angående Lotsoch Båkafgifterne för inomskärs seglande Fartyg. 1824 den 3 Junii föredr.; hvarvid Kongl. Maj:t icke fann skäl att bevilja befrielse från Lotsoch Båkafgifterne för fartyg, som passera Södertelje Canal Lill Stockholm, och icke eller kunde bifalla den af Rikets Ständer föreslagna nedsättning till hälften af Lotsoch Båkafgifterne för inomskärs seglande fartyg. 43. — af den 20 December, Danledning af väckt fråga om nedsättning af Lotsoch Båkafgifterne för Ångfartyg i allmänhet, samt andra, Inrikes Orter emellan seglande, under sex fot djupgående Fartyg.
;i« Den 9 Augusti je, häraf håfve Vi velat kalla dem, som vid nästkommande Lagtima Riksdag, i grund af deras lagliga rätt, eller efter föregångetordenteligt val, böra i Rådslagen och Besluten deltaga, att i Hufv-udstaden, den 15 Januari år 1820 sig inställa; Åliggande vederbörande, atc ställa sig till noga efterrättelse hvad RiksdagsOrdningens 11, 12, 13, 14, 15, 18, 22. och 77. §. §., samt Regerings-Formens lii. §. i afseende på Riksdagsmanna-Valen, Fullmagternas behörighet och öfriga hit hörande omständigheter föreskrifva. Till yttermera visso, att Vi allt detta föreskrifna beslutit , förafskedat och beviljat, håfve Vi samtelige Svea Rikets Ständer velat med Våra Namns och Insegels undersättande sådant Styrka och bekräfta, som skedde i Stockholm den Nionde dagen i Augusti Månad, Äret efter Christi Börd det Ettusende Åttahundrade och på det Femtonde. På Ridderskapets och Adelns vägnar: Carl Mörner. b. t. Landtmarskalk, L. S. 8. Joli. Gabr. Mans Stenbock. L. S. L. S. 2g. Grefve Bjelke. 42. Joli. Henn. Gyllenborg'. F:m. Gn Stenbock, Gust. E. S. L., S. 49> Den 9 Augusti 513 49. D. H. Frölich. 51. C. F. Posse. L. S. L. S. 54. Grefve Spens. Fullm. Grefve Mörner, Ad'. Göran. L. S. 56. Grefve von Fersen. Fullm. Friherre Klinkowström, Ltnlil L. S. 06. Eric Sparre. 78- Grefve Hård. L. S. Fullm. Carl Ad. Gyllenborg, L. S. 8^. Gust. Bob. v. Rosen. 87. Carl G. Löwenhielm. % L. S. L. S. 91.
Då Ridderskapet och Adeln låt 6o 4 Deri i5 Februarii* den motion, hvarom Herr von Hartmansdorff påminner, falla, var orsaken, efter hvad jag trodde mig förstå, den, att motionen saknade anledning hvilket åter nu icke inträffar. I öfrigt och som äfven jag talat emot den så kallade publiciteten; och således hör till antalet af de Ledamöter, hvilka efter Herr von Hartmansdorff* yttrande, hår föra Regeringens språk; så får jag förklara, att så frimodigt jag hädanefter, som hittills, och jag tror mig hafva visat det, skall tala emot Ministären, når jag finner Ministären hafva orätt, så mycket skall jag göra mig en ära sf att föra Regeringens språk, hvarje gång jag finner henne hafva rätt pä sin sida; trogen de tänkesätt jag anda hittills hyst, åger jag vissheten i mitt eget medvetande, att, når jag en gång, kanske snart nog, nedstiger från den politiska banan, skall ingen misstanka följa mig, att någonsin hafva varit en förklädd talare för andra tänkesätt, än dem,’ jag årligt hyst, och i årligt språk framburit. Herr von Hartmansdorff': Genom Protos collets företeende kan inhämtas, huruvida Ridderskapet och Adeln ansett den af mig väckte fråga böra förfalla, emedan hon saknade anledning, en uppgift, hvars riktighet jag bestrider. För öfrigt och då några tyckts fästa sig vid mitt uttryck om dem, som förde Regeringens språk, så får jag förklara, att jag ej vet huru jag annorlunda akall beteckna dem som yttrade samma mening med Regeringens Ledamöter. Friherre Cederström; Man har anfort, att Den 18 Felruarii, 6q5 en motion af Herr von Hartmansdorff vid detta Riksmöte utan remiss blifvit förkastad och har deraf velat draga den slutsats, att med förevarande sak på lika sått skulle kunna förfaras.
Engström, Hans Excellence Herr Grefve Lars von, yttranden. Febr. P. 267. B. 128, i3i. EnkeSäte för Hennes Majit Drottningen; se Drottningen. EnkeSäte för Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan ; se Kronprinsessan. Enskiftes-Förordningen, angående förändring deruti. Sept. P. 307. Sept. 2 A. P. 5i,88. Enskiftes-Förrättningar, om åläggande för Landtmätare att vid vite inom viss tid fullgöra. Sept. P. 370. Nov. P. 87. Enskiftesmål, om upphäfvande af Landsliöfdingarnes domsrätt uti. Entre - 113 EntreprenadeAuctioner, om förseglade anbuds afskaffande dervid, .eller om en förändrad ordning för deras öppnande. Julii P. ioöy. Aug. Essen, Hans Excellence Herr Grefve Hans Henric von, yttranden. Mars P. 83. B. 284* Essen, Friherre Fredrik von, yttrande. Mars P. i54. Estenberg, Pehr, yttranden. Febr. P. 752. B. 866. Mars P. 176. B. 5oa. EvangeliiBoken, angående den nya. Mars P. 85. B. 3a8. Sept. 2 A. P. 447. Dec. 2 A. P. i63. Examina, publika, angående förändrade stadganden i afseende på. Mars P. 93. B. 399. Exercice på sjön för Flottornes befäl och manskap, om anslag till. Expeditioner till Konungen, Riksens Ständers, adresser till Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl. Höghet Kronprinsen med lyckönskning öfver Kronprinsens förestående förmälning. Febr. Expeditioner lill Konungen,Riksens Ständers, om anslag till bestridande af Riksdagskostnaderne. Febr. P. 806. — adresser till Hans Maj:t Konungen samt Hans Kongl. Höghet
Rgs till amortering af Lotsverkets skuld å ett i Riksgäldskontoret upptaget lån 120,000 Rdr banko, hvarefter återstoden ingår till Statsverket och utgör, jemte fyroch båk-afgifterna, en del af de å Riks-statens 5:te hufvudtitel för Lotsverket' uppförda anslag; att sedan år 1837, då endast 11 fyrar, deraf 8 voro stenkolsfyrar, funnos, hafva nybyggts ytterligare 28 len tilleoch spegel-fyrar, eller nära 2:ne årligen, samt alla gamla förändrats, så att ingen stenkolsfyr återslode; hvadan anmärkning mot Lols-Direktörs-Embetet om bristande sympathier för fyranläggningar icke med befogenhet kunde göras; att, hvad argår den förespeglade faran för sjöfarande att närma sig Finnoch Grundkalle-grunden, så vore just Storjungfruns fyr vid Söderhamn anlagd i ändamål att nattetid leda sjöfarande åt den Svenska, här alldeles icke farliga kusten, så att de derigenom skulle undvika att hålla för långt till sjös och törna på Finngrunden; att i samma syftning Understens fyr blifvit anlagd med afseende å Grundkallegrundet, och att dessa grund således torde vara farligast om dagen, då en större flaggpiick ansetts just vara rätta varningstecknet för en uppmärksam fartygsbefälhavare; att då det torde vara klokast för en styrelse att tillse, det de farleder, som vöre mest besökte, företrädesvis blefve försedde med fyrar och båkar m. m., men detta förhållande inträffade med Rikets sydöstra och vestra kust, hade äfven dessa kuster måst i första rummet erhålla dylika; och att, då skeppsrörelsen i Bottniska viken först i de sednare åren erhållit en sjelfständigare och vidsträcktare riktning, den ock sednare tilldragit sig den 1'örtjen ta uppmärksam - 6 Allm. Betv. och Ekon.-Utsk.
Förordningen den 20 Januari 1824, i fråga om ersättning till egare af vattenverk, som flyttas, eller dä vatten afledes för sjösänkning. ,11,.. ■. ii Anders Pehrsson från Orebro län har uti ett till Bonde-Ståndet ingifvet Memorial anfört: att den ersättning, som Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824 bestämmer åt vattenverks-egare, då verket • skall ändras eller flyttas eller vattnet skall afledas i och för sänkning af sjöar eller uttappning af kärr och mossar, vore allt för dryg och förhindrade på ett obilligt sätt jordens förbättring genom odling. Det vore nemligen ingenting ovanligt, att, då värderingar ifrågakomma, de ståtligaste beskrifningar öfver den stora bruksdriften, qvarntullens belopp o. s. v. lemnades., men då det gällde deltagande i ortens besvär, eller inkomsten skulle taxeras för bevillning, vore förhållandena icke så förmånliga, utan saminanfölle ofta värdet till ett förvånande ringa belopp. Då derjemte betraktades, att dessa anläggningar vore i allmänhet beroende af konjunkturer samt att ångans kraft och maskineriernas fulländning gjorde de med vattendrift gående fabrikationerna i flere fall mindre lönande emot hvad förut varit förhållandet, så ansåg motionären, att det icke vore något kränkande för eganderätten onr man fordrade att innehafvarne af dylika verk, lör det vigtiga ändamålet af jordens odling, hvarpå till stor del de och deras efterkommandes väl berodde, finge nöja sig med något mindre ersättning, helst de i allt Bih. till R. St. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 48. fall erhölle mera, än hvad de vid vanlig försäljning kunde påräkna. Af sådan anledning har motionären föreslagit: ”att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet hemställa om en sådan förändring i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824, att herörde ersättning måtte nedsättas till en fjerdedel, eller 25 procent utöfver värdet”.