Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill, under fullt hopp alt af Utskms majoritet icke misskännas, öppet tillkännagifva, att jag anser den hafva i allmänhet gått för långt i reglementerande föreskrifter och dervid, sorn mig synes, icke iakttagit nog varsamhet vid de punkter, der den enskildes, församlingens och Statens rättigheter sammanträffa, och deiman så lätt löper fara att misstaga sig, helst då man känner sig äga rena afsigler och derigenom föranledes att icke så noga som vederborde uppmärksamma på medlens art. Som jag förmodar, att H. R. o. Ad. lärer återremittera betänk., anser jag mig, lill förekommande af onödig vidlyftighet, böra till en början förklara, att jag i allmänhet delar de åsigter af ärendet, som blifvit i reservationerna uttryckta af Hr Ribbing, Arvid, Hr Biskop Agardh, Hr Doctor Thomander samt af Riksdagsfullm. af Hederv. BondeSt. A. Tryse'n och Bengt Gudmundsson. — Efter att sålunda hafva tillkännagifvit mina åsigter i allmänhet, utbeder jag mig Utsktns uppmärksamhet på följande hufvudpunkter, ifall, sorn jag förmodar, Utsk:u skulle finna anledn. att med frångående af de i förevar, betänk, förekommande alltför speciella föreskrifterna, uppställa förslaget i en allmännare, mera omfattande och friare form. 1:0. Föräldrar äro i främsta rummet pligtige att om sina barns uppfostran och undervisning draga försorg. De böra, så vidt ske kim, personligen inom hemmet tidigt lägga grunden till barnens bildning, samt densamma fortgående utveckla och befrämja. Då allmän skola af barnen begagnas, åligger det föräldrar och anhöriga att, genom uppmuntringar och anställda förhör hemma , tillse, att barnen icke glömma hvad de i skolan inhemtat. 2:0. Hvarje församling är pligtig att, efter behof, råd och lägenhet, besörja alt tillfälle till barnaundervisning icke må saknas, helst i allm. folkbildningen nu för tiden sådana ämnen måste ingå, i hvilka det för föräldrar icke är möjligt att undervisningen sjelfve besörja. 3:o.
Men då Utskottet förmodar, at't olikheten i Riks-Ståndens beslut, angående beloppet af den i förevarande §. stadgade Drawbach för socker, här B ihan g till R. St. Prot. 1834 och 1835, 5: te Sami. r.sta Afd. 2: dra Bandet. 2: dr a Häftet. 6 4* Bevillnings-Vtskottets Memorial N:o 49- rörer från de fattade skiljaktiga besluten i afseende å införsel-tullen för rått socker, får Utskottet vördsamt föreslå, att, i händelse genom den votering, som, i anledning af voteringspropositionen N:o 55, kommer att i Förstärkta Stats-Utskottet företagas, tullbeloppet blifver faststäldt till 3 sk. per U. för socker, rått Mascovad och Cassonad samt Terres och Teles, tullrestilulionen må anses bestämd till 3 sk. 6 r:st per U. för Socker, ToppConfectoch Candi-; men all, om deremot införsel-tullen genom voteringen blifver antagen till i sk. per U. för det rå Sockret, nämnde tullrestitution anses faställd till 2 sk. 4 r:st Per % ToppConfectoch Candisocker. En Ledamots reservation bifogas: Stockholm den 8 Januarii i835. Reservation af Hr Grapengiesser. ”Då Höglofl. Bevillnings-Utskottet endast vid de artiklar, der 3:ne Riks-Ståud ansett ordet förbud böra tillämpas, detsamma begagnat, men i de fall, der endast a:ne Riks-Stånd beslutat förbud, trott detsamma ej föranleda till vidare åtgärd å Utskottets eller Rikets Höglofl. Ständers sida, än att endast förhållandet anmäla; så, och då jag ej kan dela denna Utskottets senare åsigt, får jag deremot reservera mig. Som denna del af frågan, nemligen om något till ineller utförsel bör med förbud beläggas, obestridligen är oeconomisk, och ^5 §.
I anledning häraf, har Kongl. Majit, uti Nådigt Bref den 5 nästlidne Mars, hvad först angick den af Fullmägtige gjorda anmärkning, att delegarne i Filial-Banken, hvilka förbundit sig att inbetala hela det tecknade beloppet, icke fullgjort denna inbetalning inom den i § 6 af Nådiga Reglementet flir Filial-Banken stadgade tid af två år från Bankens öppnande, yttrat, att, enär denna inbetalningstid vore bestämd endast för hvad i samma § benämndes: “delegarnes kontanta tillskott11, och hvarmed icke kunde afses annat, än den fjerdedel af tecknings-summan, som, enligt 58 punkten 3 momentet i Kongl. Kungörelsen den 22 Januari 1855, skall i Rikets gällande mynt erläggas, under det skuldförbindelse med föreskrifvet hypothek finge för det öfriga teckningsbeloppet afgifvas, Kongl. Majit, vid det tillika upplysta förhållande, att vida mer än en fjerdedel af Filial-Bankens i Sundsvall tecknings-summa redan blifvit i Rikets gällande mynt erlagd, funnit denna anmärkning icke till någon vidare åtgärd föranleda; hvaremot Kongl. Majit, beträffande frågan om Filial-Bankens rätt att upplåna penningar mot tryckta obligationer, ställda på sex månaders uppsägning och åtföljda af räntekupon-blad, ansett det af Filial-Bankens Direktion, till stöd för dylikt förfarande, åberopade stadgande i Reglementets 16 § om penningars insättande 79 hos Banken på viss tid eller att efter uppsägning återlyftas, icke innefatta tillstånd att utfärda löpande, på obestämd tid ränte bärande obligationer, hvarförutan den i samma § tillåtna förhandlings egenskap af ett depositions-aftal med viss man jemväl antyddes derigenom, att Filial-Banken öfver dylika medels emottagande utfärdade förbindelse endast i det fall, att sådan af insättaren äskades; och har Kongl. Maj:t fördenskull, med stöd jern« väl af 58 punkten 3 momentet litt. h i Kongl.
Och som, efter hvad erfarenheten de senare åren visat, anlalet af Fabriks-idkare, som för sina näringars fortkomst behöfva och fått sig beviljade dylika lån, oupphörligt tillväxer, men om anstånd lemnäs med förfallne Capitalafbetalningar, senare tillkomna lånesökande för längre eller kortare tid måste gå i mistning af de påräknade lånebidragen, hvilket mången gång kan medföra flere och betydliga olägenheter; och anstånd med afbet.dningar i stadgad ordning å förlagslån således inverkar på tredje mans rätt; hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. M. i underdånighet - / Expeditions-VIskollets Forslag lill und. Skrifvelse IV;o 72. 97 ket a nirå lia, ntt sä beskaffade anstånd med Capitalafbetalningar å förlagslån i Manufactur-Disconten hädanefter icke njå beviljas. Rikets Ständer framhärda &c. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den *Z Julii 1834. Preste-Ståndet den 23 Borgare-Ståndet den 28 Bonde-Ståndet den 24 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående reglering af löne-vilkoren för Pastorernea Adjuncter. (OeconUtsk. N;o 58.) S. A. K. Vid öfvervägande af väckt motion, angående reglering af löner för Pastorernes Adjuncter hafva Rikets Ständer funnit det vara ostridigt, dels att Adjuncternes aflöuing på flere ställen erlägges med mindre än skäligt är, dels ock, att tidens ökade kraf på stigande bildning hos LäroStåndets yngre medlemmar äfven påkallar en reglering lill förbättring i deras löne-vilkor; hvadan Rikets Ständer ansett sig böra underdånigst anhålla, det E. K.
Utskottets Ledamöter hafva, genom besö'> GeneralAssistanceContoiret, på ett åskådligt sätf inhämtat upplysning om det praktiska af detta Cor311'® Lånerörelse, samt dervid erfarit, att vid pantfnes behand - Betänkanden, N:o g5. 33 ling och vårdande samt göromålens bedrifvande, en berömvärd ordning på alla ställen är synbar. Mad anledning af, så väl R. H. St:rs Beslut vid sistlidne Riksdag, som af de, vid innevarande Riksmöte, gjorda Motioner om GeneralAssistanceContoirets indragning, skall Utskottet afgifva serskildt Betänkande. 3:e Afdelningen. Angående f. d. FilialDiscontlnrättningarne. 1 §■ Götheborgs f. d. DiscontVerk. Sedan R;g:sContoiret erhållit full betäckning för alla de förbindelser, som Conloiret, i och för utredningen, sig iklädt, så har nämnde DiscontVerk, jemlikt föreskriften uti R. St:rs Reglemente af den ii Juli 1818 för Fullmäktige i R:gsContoiret, i afseende på utredningen af Götha CanalBolags, Malmö samt Götheborgs DiscontVerk, blifvit, i April månad 1826, till det enskilta Bolagets befullmäktigade Ombud, mot qvitto, återstäldt. 2 §. Götha CanalBolags f. d. DiscontVerk. Som för nästi. år 1828 Hufvudboken blifvit i Concept afslutad, har Utskottet ansett sig böra uppgifva förhållandet med DiscontVerkets till innevarande år 1829 utbalancerade Skulder och Tillgångar. — Och på det förändringarne, sora de samma undergått under den tid, utredningen varit fästad vid R:g:sContoiret, må på ett ställe blifva åskådliga, har Bilagan 34 Stats-Utskottets Lit.
Smör, inom Ridderskapet och Adeln: att, på de vid artikeln Fläsk angifne skäl, tullen borde nedsättas; och hos Borgare-Ständet: alt värdet bör vara 4 R:dr och tullen 1 R:dr 12 sk. \M, enär ej mindre än 87,000 hW år 1839 inkorffmo endast till Stockholm. JBevillnings-Utskottets Utlåtande, N.-o 30, Socker, inora Riddersknpet och Adeln: alt raffineradt Socker må fortfarande lia »nas med införsels-förbud, idén att införsels-tullen å krosiadt Lump, livitt Havannah och Böurdwau eller allt sådant /u?-s ocker, sora utan omkokning kan begagnas, må bestämmas lill 3 i stallet för 5 sk. %; och bos BorgareStåndet, dels alt följande redaction och tullbestämmelser må antagas å Rå-socker : brunt och gult 8 sk. värde 2 sk. 6 r:st. lull W. grått och livitt 12 , „ 4 , , , „ „ dels att, till förekommande af tvetydighet, lika tull bestämmes å allt ratt Socker, dels att å krossadt lump och dylika slag må sättas 4 sksamt å toj)p, kandi och k ak eller i allmänhet raffineradt 6 sk. införsels-tull, dels att den å ra/fineradt Socker föreslagna lull vore för hög och borde nedsättas lil! a5 procent, samt dels ändlligen att detta sistnämnde borde till införsel förbjudas. Soija och Saucer, inom Borsare-Ståndet: att den förra bör åsältas 3 R:drs värde och O 24 sk. tull, samt den senare 5 R:drs välde och 1 R.drs tull kannan, enär, hvad Soyan angår, denna vara ej inom hindel af god qualilet erhåiles. Sp immal, inom Riddersknpet och Adeln', a) att en fix lull å Spanmål, icke, emot 60 §.
Men om man tager i betraktraktande språkets dåvarande svårhandterlighet och hårdhet, så måste man medgifva, att lyrikern då behöfde en vida haltfullare och starkare musikalisk-poetisk kraft för att betvinga sitt material, och att styrka i det rent formella kan under sådana tider mer än eljest sägas vara bevisande för poetiska anlag. Hos sjelfva Stjernhjelm får ofta tanken eller fantasibilden nöja sig med en antydning i stället för en fullständig utprägling i språket; huru skulle det då gå för de andligen svagare? Som prof på Lindskölds lyckligare behandling af versen anföra vi gudinnornas tal till den nordiske kungen (II. 4). Juno. ”Kung Carl jagh geer i händer Alt hvad han sjelff begär, Stoor macht och många länder; Derför jagh hoppas här, Han läre mig berömma Och til min ähra dömma Att jag den skönsta är. Venus. All verldzlig frögd och nöye, Speel, tijdfördrif och leek, All kärlekzlust och löye, Klapp, fampntag, kyss och smeek, Jag låfver och updrager Om honom jagh behager Som den der skönast är. Pallas. At ha mång land och rijke At ha all werldzens Gull I Lust och Leek tillijka Få lefva frögdefull, Är uthan migh en Flättia, Fåfängia och kättia Och stöter mången kull.” Karakteristiskt för Lindsköld är en oförneklig styrka i satiren och en icke ringa qvickhet. Baskernas tal till ”snushanarna” (II. 3) medgifves äfven af Hammarsköld innehålla en kraftigt uttalad satir, ehuru han tillägger, att det är maniereradt och fullt med Stjernhjelmska uttryck, bortskämda genom öfverdrift.
För att genom utminuterings-ställena uttränga krogarue, har man ansett nödigt att den ringa qvantitet bränvin, som å de sednare finge köpas och på stället förtäras, elter supen, blefve dyrare än samma qvantitet, upköpt å ett utmihuteringsställe. Det är af detta skäl som ötsk. föreslagit högre afgift för bränvinet, som försäljes på utskänknings-stäliet, än för det å utminuterings-stället försålda bränvin. Detta förslag står i fullkomlig öfverensstämmelse så väl med hvad R. St. uttryckligen tillkännagifva,' som ock med de önskningar, hvilka uttalats af menigheterna i en stor del af Sveriges landskap. Jag hoppas således, att R. o. Ad., med behjertande af dessa önskningar, bifaller Ulsk:s förslag. Hr Printzensköld: Jag befarar, att det goda ändamål, sorn Utsk. åsyftat genom sitt förslag, att utskänkning af bränvin skall beläggas med högre afgift än utminutering deraf, icke står att vinna, utan att förslaget snarare skall leda derhän, att lönn krogar, eller, rättare sagdt, olofliga utminuterings-ställen komma alt upstå. Man skall ulan tvifvel uptänka alla möjliga medel att eludera författningen, då afgifterna för de båda rörelserna äro så olika, alt afgiften å den ena är 50 proc. högre än afgiften å den andra. Jag kan icke heller annat än erkänna riktigheten af den grundsats, alt all försäljning af bränvin, vare sig kannetals eller suptals, bör med lika afgift beläggas. När man stiftar lagar, bör man söka göra dem sådana, att de så litet som möjligt kunna eluderas. Särskildta Utsk. har vid detta tillfälle 88 Den 5 Oktober. icke lyckats att lösa detta i sig sjelft ganska svåra problem. Deremot anser jag, alt R. o Ad., genom alt bestämma en lika afgift för de båda slagen att bränvins-försäljning, kommil problemets lösning närmare och åtminstone underlättat möjligheten för polismakten att handhafva författningens efterlefnad. Jag förenar mig uti Gr. Lagerbjelkes anhållan, det R. o.
S. D. Till ConstitutionsUtskottet remitterades ett af Herr Santesson denna dag ingifvet Memorial, innefattande hemställan att anmoda Constitutions-Utskottet att snart inkomma till Rikets Ständer med fullständig uppgift om alla af Rikets Ständer fattade beslut, angående de fran förlidne Riksdag hvilande Grundlagsfrågor; och skulle derjemte detta Memorial med de öfriga Riks-Stånden vördsamt och vänligen communiceras. S. D. Föredrogs å nyo och lades till Handlingarna Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskottens Utlåtande, N:o sg, i anledning af anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 3, angående väckt fråga om bestämmande af rättigheten till upphemtning a stränderna af hafstång; förblifvande Ståndet vid sitt, i anledning af Betänkandet N:o 3, fattade beslut. S. D. Föredrogs å nyo och lades till Handlingarne Bevillnings - Utskottets Utlåtande, N:o 85, till följd af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 16, i anledning, af Kongl. Maj:ts Nådiga framställning, om icke 8 Fröt. Utdrag den i Junii 182g. Barmhertighets-Inrättningar borde fran erläggande af Bevillning för deras egendomar af både lins och jord njuta befrielse; förblifvande Ståndet vid dess, i anledning af Betänkandet N.o iC, redan fattade beslut. S. D.
Låter befälhafvare förbodmadt gods lossas till lastemottagares förfogande, innan bodmerilånet betaladt är, blifver befälhafvaren personligen ansvarig för så stor del af lånet, som med godset hade kunnat gäldas. Lag samma vare för den, som emottager varor med kännedom att de för bodmeriiån häfta. § 141. Om den resa, för hvilken bodmerilånet är upptaget, inställes helt och hållet, kall länet inom fjorton dagar betalas, med ränta och två procent provision, meu utan premie. Har fartyget redan afseglat, skall den betingade premien till fullo gäldas, äfven om resan sednare inställes. Slutar resan i annan hamn än bestämmelseorten, är lånet vid den i aftalet bestämda tid, eller, i brist af öfverenskommelse, inom fjorton dagar, förfallet tili betalning i den hamn, der resan inställes, utan afdrag å premien. Betalningstiden räknas från den dag, resan blifvit inställd. Bih. till lt. St. Såsom gemensamt haveri anses all skada, som, till räddning ur en fartyg och last gemensamt hotande fara, med afsigt tillfogas fartyg eller last, så ock den skada, som, afsigtligt eller icke, uppkommer till följd af en dylik åtgärd, samt de kostnader, hvilka af sådan fara eller skada vållas. § 143. I gemensamt haveri ersättes isynnerhet: 1. Varor och fartygets tillbehör, som kastas öfverbörd för att lätta fartyget i sjönöd, eller när det förföljes af fiender, samt den skada, som tillfogas fartyg eller last, för att kunna verkställa kastningen, eller som äro en följd af de derför nödiga åtgärder. Lika med kastadt gods anses varor och fartygets tillbehör, hvilka, för att lätta fartyget i sjönöd, lossas i andra fartyg och derigenom förloras eller skadas, äfvensom kostnaden för dylika fartygs begagnande. 2 Master och fartygs redskap, sorn kapas eller på annat dylikt sätt uppoffras, för att rädda fartyg och last, såsom för att bringa fartyg af grund, för alt hindra det att kantra, eller för att bringa det under segel. 3.
I synnerhet förefaller förebråelsen raot » Ett rykte » för osedlighet oss oförklarlig. Men smaken har sedan dess förändrats, och känslorna äro nu i den vägen mera förhärdade, än hvad de voro för fyra sekel tillbaka. Fru Carlén var själf medveten därom. Dels på grund af smak och böjelse, dels på grund af sin dåliga syn var hon i allmänhet mycket litet bekant med den nya realistiska literaturen. Men då någon en gång läste upp för henne en af fru Anne Charlotte Lefflers noveller, slog hon ihop händerna och utropade med naiv förvåning: » Och då kallade man min ' Ett rykte ' osedlig! » Det sista literära arbete, fru Carlén hade för händer, var korrekturläsningen af deu för några år sedan utkomna nya upplagan af hennes arbeten. v. s. en hennes väninna läste högt, och fru Carlén, hvars syn försvagades så med tiden, att hon de sista tio åren af sitt lif var nästan fullständigt blind, hörde på. Frän detta arbete har jag följande ganska roliga historia. Man hade iust fått början af korrekturet till den bekanta novellen: » Ungherrarne och gamle herrn ». Plötsligt, midt i berättelsen, tog korrekturet slut, men författarinnan hade då blifvit så intresserad af sin egen berättelse, som hon glömt, och så nyfiken öfver, » hur det skulle gå », att hennes väninna måste leta reda på den årgång af Svensk Familj-journal, där den ursprungligen stått tryckt, och läsa novellen till slut. Jag nämnde, att fru Carléns lif icke var en dans på rosor. Kan det måhända anses indiskret att med några strödda anteckningar ingå på detta område och på hennes bägge olyckliga äktenskap? Jag tror det icke. De medspelande personerna i detta långa lifsdrama äro för längesedan dö- da, bipersonerna likaså, och hvad den nyss aflidna författarinnan beträffar, så kan berättelsen härom endast vara ägnad att kasta en lidandets gloria öfver hennes minne. Ty Emelie Flygare-Carlén har lidit mera, än hvad som vanligen brukat komma på en människas lott. Samma dag som mamsell Emelie Smith fyllde tjugu år, den 8 augusti 1827, lämnade hon som fru Emelie Flygare sitt fädernehem i Strömstad med sin man, provinsialläkaren dr A. Flygare, bosatt i Konna socken i Kronobergs län.
Län: att den dervarande oberoende köpingen .Ljungby, är anlagd å de till Ljungby sockens Fattigcassa donerade Krono-Rusthå(is-hemmanen Ljungby Fö re gårds 3f\, och Klockaregårds-y/2 mantal i nämnde socken, hvilka hemman, emot vanliga arrendets utgörande till "fattigcassan, blifvit tili köpingens grundläggande upplåtne; varandes hemmanen rusthållsstom till N:o 5g vid Sunnerbo Compagnie af Smålands Grehadier-Bataillon, samt endast tre personer med burskaps-rätt för närvarande i köpingen bosatte; för Norrbottens Län: att Haaparanda köping, sorn är af stad oberoende, i icke eger någon annan Stillssamt Oeconoziie-Uiskollcns T]ll klaude N-.o 28, annan sig underlydande jord, än Kronoskatte-henvmanet N:o a, >J3 mantal i Haparanda by, å Imus egor köpingen är anlagd, samt alt nämnde hemman är inroteradt uli soldatroten IST:o 77 Häll vid lista Majorens Compagnie af Vesterbottens Regemente, till 1 3yö2 taxering; och då köpingarne i sistnämnde sex Län icke innehade någon oroterad jord, kunde, .-efter de förvaltande Verkens tanka, deltagande i Båtsmanshållet för dea jord, som till köpin gar ne derstädes lyder, ej komma i fråga? för Blekinge Länt att Christianopels och Ronneby köpingar, bägge lydande tinder Carlskrona' stad, hittills icke deltagit 1 sistnämnde stads Båtsmanshåll, troligen derföre, att
Icke dess mindre och ehuru blott enkla år innehafvas vid dessa befattningar, som ock äro öfvergångstjensler, ha sysslorna aldrig saknat Lärare, de der gagnat samhället om icke mer, åtminstone fullt ut lika mycket, som någon Collega vid en privilegierad inrättning. Jag förmodar förhållandet vara enahanda i flera Stift. Delta synes bevisa, att förlusten af förhöjda tjenstår icke är i någon moa vådlig för Lärdoms-skolorna, som dessutom hafva framför pedagogierna förmoner, dem jag här ofvan anfört. Men vådligt är det alltid att upphöja och be - 20 Allm. Besv. och Occon. Ut sk. Betänkande N.o g3. fordra den ene på den andres bekostnad, utan ens det ringaste skén af rättvisa. En jemförelse mellan antalet af dem, som genom förhöjda tjenstår hafva företräde till prestsysslor, och dem, som blifvit beröfvade deras naturliga rätt. till fortkomst inom sin tjensteväg, samt antalet af pastorslägenheter i Riket, skall ytterligare visa nödvändigheten af en snar förändring i dessa förhållanden, ätvensom nödvändigheten att skänka Kyrkan och Presterskapel lika mycken uppmärksamhet och omvårdnad, som man lemnar åt Skolan och dess Lärare, derest icke samhället skall genom favorit-systemet, ju längre dess mer, ohjelpligt lida. 1:0 Dubbla ärsberäknare. Academie-Lärare , 4^ Gymnasii dito 85 Lärare vid högre och lägre Lärdoms-skolor 202 333^ Dito vid Krigs-Academien 6 Dito vid Apologist-classer 54 Dito vid Fattig-Kj^rkom. fl. Skolor 43 ^3. Härtill kommer elt obestämdt antal Vicarier vid Läroverken öfver hela Riket, som torde uppgå till minst 5o, likasom ett obestämdt antal, som sökt och fått personelt dubbel tjenstårsberäkning sig tillerkänd. Dessa båda classer sammanlagda upptagas bär förslagsvis allenast till 3) » t Hofoch Garnisons-predikanter, Stads-Comministrar, Notarier, A manuenser, m. fl. sådana • i53. Ändtligen alla de, som räkna hvarje år i tjensten för i§ 18.
Agnes upplöste sig i dessa orediga fantasier, som föregå insomnandet, och inom några ögonblick sof han djupt, hvarom han också gaf hela huset besked med sina jemna, hårda snarkningar, hvilka kommo herr Burström, som låg i rummet bredvid, att ursinnig sätta sig upp i sängen och bulta i väggen, för att få honom att tiga. Följande dag var lika strålande som de föregående. Himmelen hade fått denna djupblå, klara färg, som den får under försommaren, då vädret en lång tid varit oföränderligt vackert; solen brände hetare och hetare för hvar dag och barren doftade uppe i granskogen. Vattnet sjönk ned från stränderna under den långvariga torkan; i middagsstunden var det ljumt som i ett varmbadhus, men fram emot aftonen hade det ännu litet vårsvalka uti sig. Madam Jonson passade på och begagnade sig af det präktiga torkvädret. Hon hade en fintvätt åt ett af herrskapen och nu hängde hon upp den i backen ofvanför sjön, der solen gassade på och det blåste, så att kläderna fort torkade. Hennes förhoppningsfulle son afhöll sig äfven i dag från det ointressanta arbetet uppe i trädgården; då vädret var så här vackert, tyckte han om att ha sin frihet och strök nu omkring i backen, kastade stenar i sjön, vek upp sina byxor och vadade ut i viken. »Jesus, den pojken», tänkte madam Jonson. Men hon orkade icke mera käxa på honom. Medan hon stod der och sysslade med kläderna, kommo helt plötsligt två af de yngsta barnen rusande utför backen i vild fart, knuffande hvarandra, håret flygande och med ett uttryck af förfäran, nyfikenhet och intresse i ansigtet. Strax efter dem kom Jonson med långa steg. Äfven han såg häpen och bortkommen ut; han grinade, tog af sig mössan och ref sig i nacken. »Hvad i fridens dar ä’ det?» frågade madamen, förskräckt öfver detta plötsliga uppträdande. »Frun ä’ der», ropade barnen om hvarandra, flämtande och hviskande, liksom trodde de att frun stod bakom dem, »hon säger att vi har stulit hennes örringar ...» Madamen stirrade frågande och tvekande på sin man.