Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Steenstrup deremot kan ej finna att man bör gå tillbaka från det minimum, som man ändtligen, under ständiga bemödanden att få denna rörelse inskränkt till att blott bedrifvas i stora fabriksmässiga brännerier, lyckats tillkämpa sig. Han erkänner visserligen, alt pistoriska brännerier pä 200 potter endast genom en på bekostnad af utbytet och derföre skadlig drift kunna höja sig till öfver 4500 potter dagligen; men när. såsom här, frågan endast är om den storlek, hvartill den dagliga produktionen kan, till följe af lagen om skattebestämmelserna, antagas verkligen vara uppdrifven vid 484S års slut, så kommer frågan om de närvarande redskapen och deras ändamålsenliga begagnande här ej i betraktande. Kunna derföre de nuvarande redskapen icke längre med fördel begagnas till en så stor daglig produktion, som dock faktiskt har egt rum, så få vederbörande anskaffa större och sådane som bättre svara mot ett mera ändamålsenligt bedrifvande. Emellertid kommer en daglig produktion af 4500 potter, såsom varande pluralitetens mening, att här läggas till grund vid frågans vidare afhandlande. När här talas om daglig produktion är det ej så att förstå, att föreskriften derom skulle anses fullgjord derigenom, att ett bränneri, hvilket här vill säga én destilleringsapparat, endast drefves vissa timmar om dagen, eller én dag i sender med en mellantid af en eller flera dagars overksamhet, hvilket lätteligen, såsom hittills skett, kunde blifva fallet. I sådant fall skulle nemligen föreskriften om 4500 potters daglig produktion förlora sin betydelse, derigenom att t. ex. endast hvarannan eller hvar tredje dag detta qvantum blefve afbrändt, hvarmedelst den dagliga produktionen i sjelfva verket icke blefve större än 750 eller 500 potter. Meningen är derföre den, att ett bränneri måste under en viss oafbruten, följd af dagar tillverka minst 4500 potter hvaije dag, eller i medeltal detta qvantum dagligen.
47:de punkten, deruti Utskottet tillkännagifvit, att de å denna hufvudlitel uppförda summor, deruti någon förändring icke ifrågakommit, blifvit till enahanda belopp, som vid sistlidne riksdag i den detta Utlåtande bilagda tabell föreslagna, med undanlag af den till slutsummans jemnande vidtagna förhöjning af 1 R:dr 32 Stats-Utskoltets Memorial, N:o 155. 27 sk. i förslags-anslaget till skrifmaterialier oell expenser, är bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, men återremitterad af Borgareoch Bonde-stånden, för att icke, genom bifall till denna punkt, hafva fattat beslut angående åtskilliga af de summor m. m., som under denna punkt äro inbegripne; men då 2:ne Riksstånd bifallit ifrågavarande Utlåtande och skäl icke blifvit anförda, sorn kunna lill ändring deri föranleda, får Utskottet sitt afgifna Utlåtande vidblifva. 48:de punkten, deruti Utskottet föreslagit, att Rikets Ständers godkännande af denna liufvudtitel med bifogade tabell icke matte lägga binder i vägen för verkställandet af blifvande beslut, i fråga om allmän förenkling af indelda räntorna och tionden m. m., är återremitterad af Borgare-ståndet, men af de 3:ne öfriga Riksstånden bifallen; oell då, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, ärendet sålunda är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit sig dermed ieke kunna taga vidare befattning. Stockholm den 20 Maj 1851. Ank. lill Exp. Utsk. den 27 Maj 1851 kl. 10 f. m.
Den för arméens pensionskassa gällande stat mcdgifver nemligen i allmänhet pension efter uppnådda 50 åldersoch 30 tjcusteår, med rättighet tillika att, utan förlust af pension srätten, vid 45 års ålder, och äfven i vissa fall derförinnan, kunna taga afsked och efter expektans-årens utgång komma af pension i åtnjutande; då deremot, enligt den förhöjda pensions-staten, pensions-åldern för ett större antal löntagare är framflyttad till 55 och 60 eller till 65 fyllda lefnads-år; och enligt denna pensions-stat medgifves icke vid afskedstagande i något fall pensionsrätt förr än vid 50 års ålder; hvarförutan iör pensionärerna finnas flera andra bestämmelser, hvilka icke gälla för dem, som erhålla pension endast ur Arméens Pensionskassa. Denna för arméens löntagare onekligen stora fördel, att kunna efter omständigheterna begagna sig af den ena eller andra pensions-staten — hvaremot icke något vore att erinra, såvida pensioneringen kunde upprätthållas genom de tillgångar, som bildats af Offieers-korpsens egna bidrag — har till påföljd, att de för pensioneringen afsedda medel blifva starkare anlitade, än som egentliga behofvet å pensionärernas sida påkallar, utan att i samma mån befrämja pensioneringens syftemål i Statens intresse, nemligen att underlätta afgången af det äldre Befälet och förskaffa arméen en för krigstjenstgöring och vapenöfningar fullt tjenstbar befälspersonal. Fast hellre måste de vilkor, hvarunder pensionsrätt nu är medgifven, i anseende till dess vidsträckthet, i så måtto anses mindre ändamålsenliga, som arméens Officerare derigenom beredes tillfälle att, ehuru ännu fullt tjensthare, med rätt till pension afgå ur tjensten för att derefter egna sig åt annan sysselsättning; — och skulle de tillgångar, som häraf tagas i anspråk, enligt Utskottets tanke, bättre användas genom att bereda någon tillökning i pensionsförmånerna för dem som först efter en längre tjenstetid erhålla afsked.
Raab, Adam Christian: Då R. o. Ad. förut återremitterat elt betänk., sorn slår i sammanhang med detla, så hemställer jag, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt, att äfven återremittera det nu föredragna. Särskildt ber jag få fästa uppmärksamheten på det förslag, som Hr Arnberg framställt, nemi. att ”utgifvandet af reverser och invisningar till innehafvare eller sedelhafvare bör för framtiden förbjudas alla andra, än Slatsbanken och enskilde bancobolag;” ty jag tror, alt dä procentaren hittills haft lättare, att förstucken kunna utlemna sina penningar, sä skulle han om sedeln blefve ställd lill viss man eller ordres, blifva känd, och derigenom draga sig tillbaka från dessa skamliga prejerier. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Då återremiss af detta betänk, måhända kommer att äga rum, torde Utsk:s uppmärksamhet äfven böra fästas å nyttan, att icke säga nödvändigheten af att i Sverige, såsom det skett i andra länder, åtskilja de personer, som äro berättigade att utgifva vexlar, från dem, som icke hafva denna rätt. När nu den lag skulle införas, att förbindelser, ställda till innehafvaren, skulle medföra lika betalningsskyldighet som vexlar, så blifver denna dislinction ännu mera nödvändig än den hittills varit. Knappast torde någonstädes en så beskaffad skuldsättning af personer, som egentligen icke idka någon borgerlig rörelse, hafva inträffat. Hvarje myndig person äger naturligtvis att utgifva en skuldsedel, men rättighet att utgifva den till innehafvaren, bör endast tillkomma den person, som idkar borgerlig rörelse. Såsom icke lagkunnig, skulle jag ej hafva tillåtit mig denna anmärkning, såvida icke dessförutan återremiss hade blifvit ifrågasatt. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff: Uti ett särskildt betänk. som blifvit till LagUlsk. äterremitteradt, behandlades frågan om vexlar, såväl insom utrikes.
Men då de finnas, som harmas öfver dessa religiösa stridigheter och frukta att den medgifna friheten skall blifva vådlig för vår kyrkoförfattning och medföra mycken religiös förvillelse och olyekor; så vill jag fästa upmiirksamheten derpå, att det är icke denna frihet, som är vådlig; men hvad som är att djupt beklaga, det är, om liv arken Regering eller St:r inse lördelarne af vår nu gällande, på kristliga grundsatser hvilaude samhällsförfattning, om de icke inse fördelarna af de tillbörliga föreningsbanden mellan Staten och Kyrkan, och förstå att på ett fritt sätt begagna sig af desamma i en uprörd tid; ty om både lagstiftande och lagskipande myndigheter förneka dessa grundsatser och handla i strid emot desamma, så skall otvifvelaktig! detta kraftigare än något annat bidraga till kyrklig uplösning och religiös förvillelse. Om jag sålunda lyckats att ådagalägga riktigheten af grun derna för min motion, så hoppas jag ock derigenom att Adin skall godkänna densamma. Men jag vill dock ytterligare, för att bekräfta min mening, uptaga till vederläggning några anmärkningar, sorn häremot blifvit gjorda. Utsk:t. sager, att om jernbanorua om söndagarne stodo obegagnade, så skulle genom ett dylikt hinder landets utveckling motverkas, och en ej ringa del af befolkningen drifvas att i egenskap af forbönder eller skjutsande tillbringa sin söndag på landsvägen, Jag har dock redan i min motion sökt visa, huruledes, då jernvägarne så otroligt underlätta menniskokraften, behofvet nu mindre än förr bör locka att för landets utveckling använda söndagen till arbete. En ibland de största fördelarne utaf nyare tidens mekaniska upfinningar är, att menniskans arbete derigenom underlättas och hennes krafter förstärkas, hvarigenom hon, såmedelst något frigjord ifrån materiens bojor, som trycka henne till jorden, blir iståndsatt att kunna egna mera tid åt sin andliga utveckling. Således, långt ifrån att det utvecklade industriella lifvet gör det omöjligt att iakttaga sabbatsbudet, blir det nu lättare än tillförene.
| Niir åberger kr am, örn anslag till allmogens unb. U 44 b* Tv 44 59 IS dervisning i tillverkningen deraf 4 o 14 1-3 a. a 44 b. A 44 Nybyggen och Finntorp i Stora Kopparbergs Se Anmälan 83. Nyköpings Lärdomsskola, om län för reparation a. V 45 ä. V 45 och utvidgande af local dertill * * . 4 1 223 15-17 a. V 45 å. Syar pä återremiss **.♦** 4 1 293 8-10 b. 1 45 b. 4 45 b. 4 45 V 4 b Nyköpings Stad, om rättighet att på arrende få ’ innehafva den vid staden belägna s. k. i lilla eller Tyska Kungsladugården * * Svar på återremiss **..** 4 1 20! 1-8 b. V 45 b. 4 45 å. L' 45 b. 'j 45 1 NyLtjanderätt, angående inteckning af aftal der:: om. Se Lagfart. Nämndemän, örn skjuts oell tractamente för (lern i vissa fall* Se Iiufvudtitel dra, sid. 10* „ i Stora Kopparbergs Län, om ersättningen för den upphörda extra grufvehjelpen. Se dito, sid* 11* Näs Kungsgård, angående afsöndring derifrån af 2:ne ålfisken *.**.♦*** Näsby Lagmans-B os tälle', om dess återgående till Stockholms, Södermanlandsoch Gottlands Lagsaga* Se Hulvudtitel 2:d.ra, sid*'9. N>öbbel&fs Socken, om indragning af Pastors förlä n i n gsspa un mill. Se File stad. O. <Obligationer, Riksgälds-Contorets till Banken, angående dessas omskrifning . * . * 1 anledning af skiljaktiga beslut . ^Observations medel.
Skogs-afvitlringsmål; Sockenstämma-, Kyrkorådsoch S öckenN ä'»«//e?.s-protokoll samt utdrag derutur ; Stiftelser, fromma; Sundhelsbevis, som i följd af Svenska Karantäns-författningarne utfärdas; Suppliker, som i Konungens egna händer aflemnas; Ender sökning ur om bokars och ekars fällande m. m.; se Utslag; Uppbördsmäns besvär; se Besvär; Utlåtanden och Utslag af Domare och Embetsmän i brottmål samt ekonomie-, politieoch militär-ärenden; se Ansökningar; Utslag om bokarls och ekars fällande och utsyning dertill, eller om utsyning till ny åker och äng; beteshagars intagande och uppodlande till nybyggen; Expeditions-Utskottets Förslag lill anderd. Skrifvelse N:o 427, 383 Utsyning, ansökningar derom; Val, fullmagter oell voterings-sedlar dertill; men i mål angående öfverklagade olagligheter dervid, se Prestval; Varggårdars anläggande, frågor derom; Veder höjlig hels-betyg, som skrifvas på företedda förbindelser; Voterings-sedlar; se Prestval och Val; Vägars underhållande, frågor derom; Vårfningslvisier, ransakningar, ansökningar, förklaringar och besvärshandlingar deri. § 8. Allmänna föreskrifter vid författningens efterlefnad. 1:0 Beläggnings-stämpel skall vid sjelfva skriften eller handlingen så häftas eller fästas, att den ej kan derifrån skiljas utan att värdestämpeln derigenom skadas, i hvilket fall stämpelpapperet anses odugligt.
Säkert skal det icke väcka någon undran, om en fritt, lungt och betänksamt granskande Beredning, kunnat uptäcka miss* Comtitutions-Vtskottets betänkanden. 155 tag och irringar, hvilka tilläfventyrs undfallit varsamheten i öfverläggningens ögonblick, ibland mängden af sammanstötande ärenden. Ofta påskyndades besluten af närvarande omständigheter, och stundom utträngde sannolikt sjelfva sakens vigt formaliteternas omgångar. Styrelsen hade att beräkna det tillkommande. Utskottet fick, efter en ansenlig tidsrymd, att bedöma det framfarna. Det har jemväl, ej allenast från granskningen af den siste femåriga Statsförvaltningens handlingar, utan äfven från RikiStåndens Remisser på särskilda motioner, hemtat anledning till flere anmärkningar, och Utskottet tror sig, vid framställandet af de samma, i den mån de funnits grundade, hafva erkännt och följt hufvud-principen i Svenska Statsförfattningen, att Konungen bör uplysas af ansvarige Rådgifvare, samt både Konungen och Nationen upplysas om dem.
Valan minnes den striden först i verlden, när å svärds udd Gullveig (fn. Gullveig) lades och de henne brände i den höges salar. De tre gånger brände den tre gånger födda, tidt och ofta, och likväl hon ännu lefver. Då gingo å rådstolar makterna alla, de höghelige gudar, och höllo rådslag, om åsarne skulle ogerningen straffa eller alla gudar försoning mottaga. Brutet blef åsaborgens värn, och stridspående vaner kunde öfver slätterna fara. Odin kastade sitt spjut bland folket, och det var det första folkdråp i verlden. Härmed var tecken till kriget gifvet. Såsom krigets gud kallas Odin Ropt (fn. Hroptr). Gullveig, guldström, gulddryck, af gull, guld, och veig, stark dryck. Hroptr; se sid. 30. Denna myts förklaring är enkel. Gullveig är en personifikation af guldet, och hennes tredubbla dråp är guldets luttring i elden och dess förarbetande. Då hon kom ut bland folket, åstadkom hon strid, ty hon förtrollade alla. De kallade henne Heid (fn. Heiðr), den klara, glänsande; hennes makt på sinnet var stor, och i synnerhet väckte hon de ondas lystnad (Völuspá, str. 25). Gudarne rådslågo, men Odin visste ju hvad som måste ske; han kastade derför sitt spjut och gaf derigenom tecken till striden. Vanerne, som likaledes anade, att strid skulle följa med deras välgerningar, utbredde sig öfver landet. Oskuldens ålder och dess frid upphörde genom vinningslystnad och girighet. Det är krigets källa. Likasom åsarnes guldålder upphörde, då de tre mör kommo till dem (§ 5), och det var slut med den stilla enformigheten, då de begynte verka och skapa; så gick det nu med vanerne, och så var det nu ock slut med människornas guldålder, då Gullveig yttrade sin makt öfver dem och de började att verka på sitt vis, att skapa familjer, stater, handel och vandel o. s. v. (jfr Petersen, sid. 178).
Då jimnet vid ett föregående tillfälle förevar, af* gjordes genom votering, att Ridderskapet och Adeln ej önskade publicitet. Sedermera har den Nådiga Skrifvelsen i detta ämne blifvit a flåten, i följd af BorgareStåndels beslut i samma ämne. Om nu remiss i förväg sker till GpnstitutionsUtskpttet, för aft få veta, huru denna offentlighet borde sättas i utöfning, vöre det att få methoden uppgjord innan saken blifvit beslutad 3ag skall visserligen aldrig opponera mig emot hvad som anses lända till Rikets nyttaj mern för ordningen skull, tycker jag att man först borde afgöra, om publicitet skall införas yld våra öfverläggningar, eller icke. Då nu J)en 30 September e. ra. • 487 detta verkligen redan är afgjordt, förenar jag jnig med Grefve von Schwerin, att ingen yt* teyUgare remiss af detta tnål hör äga ram. Herr Liljestråhle, Gustaf: Jemte det jag till alia dpiar förenar mig med Grefve von (Schwerin, får jag tillägga, n(t det torde vara äodamålslöst, att nu meddela ny remiss a detta mål, som tillhör GunstitutjonslJtskottets behandling, då frågan kan vid nästa Riksdag ånyo upptagas. Jivsd sjelfva saken angar, lä-, rgr Ridderskapet och Adeln ej kunna hufvud? sakligen yttra sig nu, sedan offentlighetens införande blifvit genom votering afsjagen. Herr yon Hohenhausen '. När Kongl, Mtj.:?, Nådiga Skifvelse afläts till Riksens Ständer, vaj? förmodligen l^ontingeq eller dess Rådgifvare jcke i okunnighet om det beslut, Ridderskapet och Adeln i detta ämne redan fattat. Här ar dessutom ej fråga om publicitet enskildt; för detta Stånd, utan gemensamt för alla fyra. Vj veta, att HorgaréStåndet stadnat i ett motsatt beslut tued oss, och att detta Stånd önskat publicitetens införande, så fort möjligen ske kan. Genom lietänkandets läggande till handling garne, hvilket i öfrigt ej öfverensstärnmer med dep.
Undersökningen medförde likväl icke något så beskaffadt resultat, att någon underdånig framställning i saken kunnat göras. Ett bolag har år 1847 anskaffat en ångbåt med pråm, dermed transporten af gods och passagerare besörjes emellan Östersund och de vid Storsjön belägna socknar; och med afseende å angelägenheten att bereda säkerhet och lättnad för Storsjöns befarande med fartyg, har Eders Kongl. Majit, uppå Landshöfdingen, numera Stats-Rådet Sandströmers derom gjorda framställning, anbefallt uppliktning af Storsjön, -dermed arbetet fortgått under sistlidne sommar och ismätningar under vintern. §• 2. Invånare. Enligt uppgifterne till detta års mantalsoch skattskrifning, eger länet 48,404 invånare, deraf 23,797 män och 24,607 qvinnor. Folkmängden har således under detta quinquennium ökats med 2,485 eller i det närmaste 51 procent. Ehuru Jemtlands allmoge besitter många vackra egenskaper, är den icke utan skuggsidor, af hvilka en är så i ögonen fallande, att, enär den torde blifva före - 7 mål för Eders Kongl. Maj:ts uppmärksamhet, Läns-Styrelsen anser lämpligt, att något omständligare derför redogöres. Till följe nämligen af länets afskiljda läge från hafvet och den låga grad af kultur, hvarpå landet sig befunnit, har någon egentlig ordnad handel icke egt rum, utan bonden vanligen sjelf på andra orter afyttrat de produkter, han och hans grannar kunnat undvara, mot utbyte af sådana artiklar, som här vore handelsvara. Återkommen till hemmet har han der utminuterat de tillbytta artiklarne och sålunda för tillfället synts hafva bercdt sig någon inkomst, ehuru följden mången gång blifvit den, att de personer, som dermed sysselsatt sig, i längden gått under. Emedlertid saknas ej exempel på, att verklig förmögenhet genom denna handel samlats, och detta har lockat mången annan in på handelsbanan samt slutligen åt länets allmoge gifvit en framstående böjelse för handel, dertill anlagen äfven hos ynglingen ganska tidigt synts utvecklade.
Den fördel Friherre Gederström omtalar för försäljningen, och till en del för transporten, vill jag ej bestrida; men jag är öfvertygad, att om denna förmån varit insedd af säljaren, och ej öfvervägd af andra olägenheter, hade åtgärden redan af honom sjelf varit vidtagen. För mig framställer det sig naturligt, att buldan skall vara mera utställd för nötning, då den ligger i lag, emedan nötning på en rulla ej går så långt, och verkar ej så på hela stycket, som om hela läggningen nötes på kanterne, och de blifva afskafne. Såsom allmän grundsats anser jag böra antagas, att, så litet som möjligt är, ingå i den enskilta friheten att styra försitt; och om det är förhållandet, att säljaren får mindre för sin vara för det, att han ej vet att rätt packa den, så är det något, sorn lian får lära sig. Jag är öfvertygad, att de, som drifva denna handel, ej lära underlåta att uprulla styckena, eller att känna sin handelsman; och correclivet ligger deruti, att den, som säljer en bedräglig vara, ej får afsättning. Jag anser det i allmänhet vådligt för lagstiftningen, alt ingå i sådane detailler. På denna grund anhål - i34 Den tg Februari i f. m. ler jag om proposition till afslag å Betänkandet. Herr Uggla, Carl Wilhelm: Jag förenar mig med Friherre Anckarswärd och anser det höra fritt bero på säljaren, huru han vill packa eller sammanslå det gods han ämnar föi'3'ttra. Det är köparens sak, att efterse, hurudan vara han tillhandlar sig, och för hans beqvämlighets skull finner jag icke nödigt, att lägga hinder i vägen för säljaren, genom föreskrifter för emballeriugen, eller genom tvånget af stämpling. Jag förenar mig således med dem, som begärt, att Betänkandet måtte afslås eller förfalla. Grefve Posse , Arvid: Jag får börja med den förklaring, att det är mig alldeles likgiltigt, huru saken afgöres. Jag har blott begärt ordet för att förklara det vara ett misstag, om någon tror, att Utskottet föreslagit, att hvar och en skulle åläggas, att lägga Buldan på ett visst sätt.
Men, då det likväl vore onekeligt, alt Venerisk smitta inrotat sig, det de i Stockholm befintliga Lazarett och Curhus nogsamt visade, så trodde Herr Cederskjöld, att säkraste med* lat till dess minskande vore, att bereda lättaBihang ti}l &ikf£t; Prgt, 8>4i Sa&l, N:r 1O3. 704. föresjag ne visitationen sorn Utskottet ansett gi4 Eesv. och Ekon. [Jttk. Betänkanden, re och lämpligare utvägar för da sjuka, att kunna blifva botade 5 äfvensom han ansett • Utskottets Förslager i i:sta puncten, rörande Sjöfolks visiterande, och i 4:^e puncten angående gamla klädespersedlars tvättande och rengörande, innan de bortsäljas, vara nödvändiga, om eljest det förra låter verkställa sig, hvilket likväl i det fallet borde ske utan kostnad för de Sjöfarande. Herr Gustaf Hjerta, sorn ansett Utskottets i 3:dje puncten gjorda förslag om en generel visitation inom en församling vara olämpeligt, och att sådant vore, såsoip Herr Hjerta uttryckt sig, att börja uti orätt ända. Herr Carl Fredr. Flach, som anlett ämnet vara af mycken vigt, om man närmare examinerar saken, och som derföre föreslagit, att något tjenligt straff måtte utsättas för den med Venerisk smitta behäftade, som döl lear sitt tillstånd; helst vissa orter skola finnas, der Invånari e äro till ganska stort antal inficierade. 2:0 Anföranden till Högvördiga FrestStåndets Protocoll den 4;de sistlidne Apiiil, af: H err Professor Agardh, som, med undantag o h förkastande af hvad Utskottet i tredje puncten föreslagit, hvilket Herr Professorn ansett såra blygsamheten oth moralitén, samt förnärma personliga friheten, förklarat sig så mycket hellre instämma uti'hvad Utskottet i öfrigt tillstyrkt, som sådant i det hufvudsakliga vöre redan förut stadgadt genom författningar.
Cederströms förslag på bordet, anhåller jag att få återtaga denna min begäran: Hr Carlheim Gyllenskjöld: Jag kan icke annat än beklaga att jag blifvit så missförstådd af Frih. Creutz, attjagknapt nog känner igen något enda af de yttranden han tillagt mig. Blott en enda erinran vill jag likväl göra, och den är att Frilen sade att jag skalle hafva yttrat, det han icke gagnat med sin motion. Jag får då i minnet återkalla, att jag i början af mitt yttrande sade, att jag ingalunda önskade att Frih. Creutz skulle återtaga sin motion, emedan jag ansåg den hafva gagnat saken. Uppå härefter framstäld propos. beslöts, att förevande motion jemte de nu derom, och förut i fråga om den af Frih. Creutz återtagna motion i samma ämne, afgifna yttranden skulle remitteras till LagUtsk. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att Frih. af Schmidt, Carl Joli. Georg, såsom ledamot af Bevilln.Utsk., och Frih. Fleetwood, Georg Miles, såsom ledamot af BankoUtsk., erhållit 3 veckors ledighet, räknad, för den förre från d. 22, och för den sednare från d. 23 dennes, samt anmodade derjemte Hr Elektorer att utse ledamöter att inträda i nämnde Utsk., under de permitterades frånvaro. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 på afloneu. In fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 21 December 1853. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.-utdr. för d. 19, samt Pleni prot. för d. 10 dennes. H. Gr. o. Landtm., anmodade Hrr Elektorer, att utse en ledamot att inträda i StatsUtsk., i st. f. Hr af Wirsén, som erhållit 3:ne veckors ledighet från d. 22 dennes.