Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tvifvelsutan har det skett derföre att sakens natur och den ställning, som numera inträdt i landet ovilkorligen klafver att Länsmannen skall hafva en verklig medhjelpare i hvarje socken. Jag vet icke hvarföre man skall benämna det med ett ord, som efter vanligt språkbruk uttrycker någonting helt annat, och som man med skäl anser olämpligt. De ifrågavar. personernas ställning i Staten är icke numera så enkel som i fordna tider, då, såsom Gr:n anfördt, fjerdingsmansbestyret måhända i verkligheten var kommunalt, hvilket likväl går flere århundraden tillbaka. Alltsedan den tiden bar den lägsta graden af den exekutiva makten fått sig allt mer och mer pålagdt, derföre att det ovillkorligen så måste ske, enär Länsmannens många åligganden icke kunna medgifva honom att uti den mängd af socknar, som tillhöra hans 362 Den 12 Mars f. m. distrikt, vara på en gång allestädes närvar. Då nu detta förhållande icke kan ändras; ty fjerdingsmannen skall och måste vara Länsmannens biträde och tror jag i det närmaste, att icke någonting kan borttagas af de bestyr, som äro fjerdingsmannen enl. K. M:s nåd. instruktion pålagda, så hemställer jag, om det icke vore önskelig!, att kunna bereda^ en lindring för dem, som hittills haft della bestyr sig ålagdt. Ar det väl billigt alt alla de, som åtnjuta frukterna af denna tjenstemans ansträngningar, derigenom alt de hafva säkerhet för sin egendom och sin person, så långt nemi., som han kan dertill bidraga, må gifva bidrag in natura eller uti penningar till fjerdingsmannens aflönande. Afven jag anser det icke vara bra, att en hemmansegare är Länsmannens tjenare, han har andra bestyr att sköta, och om han bytes om hvart år, så hinner han icke inhemta all den kännedom, som verkligen behöfves till hans ehuru låga dock ganska vigtiga befattning. Det är således verkligen ganska nödigt, i min tanka, att aflöna en person, som för sin lifstid kunde sköta fjerdingsmansbestyret.
Man har sagt, att England skulle vara den rätta och bästa penningemarknaden, och det vill jag icke bestrida; men i sådant fall hafva förhållandena högst betydligt förändrat sig, sedan jag år 1858 var i tillfälle att göra försök der; på den tiden åtminstone var det omöjligt att vinna fast fot på det hållet. Hr von Koch har omnämnt, att Turkiet och de konfedererade staterna i norra Amerika fått lån i England, och förmenat, att vi borde väl hafva lika god kredit som de. Den värde ledamoten torde dock komma ihåg, att Turkiet har 2 särskilda lån i England, det ena som är garanteradt af Engelska staten och som är högt noteradt, det andra åter, som icke har någon sådan garanti, står ganska lågt. Att de konfedererade staterna fått lån i England, kommer sig förmodligen af politiska skäl och af Engelsmännens önskan att det måtte blifva slut på kriget. Hr von Koch har vidare sagt, att man borde taga upp ett större lån, som kunde släppas ut i flera serier, och denna idé synes vid första betraktandet ganska god; men det torde blifva svårt att med de utländska bankirer, med hvilka man skulle uppgöra kontrakt, träffa aftal, som blefve bindande för dem, men beroende af kommande R. St:rs beslut. I allmänhet vilja de icke — och det af goda skäl — ikläda sig ansvarighet för låneoperationer, som först efter längre tidrymder skulle komma till utförande, och jag betviflar att de vilja gå längre, än att åtaga sig försäljning i kommission af de obligationer, hvilka t. ex. 3 år härefter skulle sättas i marknaden. En sådan serie blefve då säkerligen noterad som ett nytt lån, och kunde således ej få för sin notering någon hjelp af det primitiva lånets möjligen högre notering. I afseende å nödvändigheten att göra skilnad mellan medlen för statens banor och för de enskilda, instämmer jag h. o. h. med Hrr von Koch och Stuart. En sådan skilnad måste göras, dels för att lånen må bibehålla samma karakter som förut, och dels emedan man alldeles icke vet, huruvida lånebidrag för de enskilda banorna komma att utgå eller icke, hvilket naturligtvis beror på huruvida de för utförandet bildade bolag kunna fullgöra sina åtaganden eller icke. Likaledes instämmer jag med Hr Stuart deri, att räntan ej må fixeras.
Hvita och kulörta Bomullsväfnader . 143,183 alnar. 204,551 alnar. Sammet 5,191 alnar. 9,111 alnar. Yilna Bombassin 300,140 alnar. 172,335 alnar. Andra slag 28,166. alnar. 46,481 alnar. Halfylle 17,849 alnar. 12,904 alnar. Utgående Tulluppbörden har utgjort: Inkommande dito dito. Minuthandeln, i synnerhet med spannemål och gröfre varor har under de ifrågavarande fem åren befunnit sig i ett mindre gynsamt skick, men kram va ror och lyxartiklar hafva under hela tiden haft jemn efterfrågan och tilltagande afsättning. Härifrån får dock undantagas den tid af år 1834, då Cholera-farsoteu härjade härstädes, och flere salubodar vid saknad afsättning tillstängdes, helst hvarken allmogen häromkring, eller andre orters invånare vågade begifva sig hit under sjukdomen och någon tid efter det den upphört. Spärrningsanstalterna, som vidtogos i ändamål att söka förekomma farsotens utbredande, vållade ock mycken oordning i allmänna rörelsen och penningeliqviderna. Dödsfall, Concurser och andre olyckliga följder af 16 farsoten skulle naturligtvis ganska mycket inverka på handeln i alla dessa riktningar. Med Skeppsrederi-rörelsen är förhållandet sådant, efter hvad inkomne uppgifter från Götheborgs Sjömanshus uppfösa, att år 1832 ägdes här 73 fartyg af tillhopa 6,705— Läster och år 1836, 69 fartyg af 6,114T5595 läster. Lästetalet var således år 1836 minskadt med 590T5545:dels läster, emot hvad detsamma utgjorde år 1832, men icke destomindre har fraktfört jens ten efterhand förbättrat sig, så att
Till upplysning om de i förstnämnde 2:ne tabeller förekommande afskrifningar, få Revisorerne meddela, att dessa sålunda tillkommit, att fordrings-poster, debiterade under ett föregående år, blifvit, såsom under nu ifrågavarande år godtgjorda, återdebiterade jemte den öfriga uppbörden, hvarigenom, och då samma poster således tvänne gånger förekommo i räkenskaperna å den ena sidan, det äfven blifvit nödigt att å den andra desamma afföra. Då Revisorerne icke kunna gilla detta bokföringssätt, hafva Revisorerne ansett sig böra härå fasta Rikets Ständers uppmärksamhet. Uti den af sednast församlade Revisorer afgifna berättelse omförmäles, hurusom, till följd af Kongl. Maj:ts nådiga bref den 9 November 1849, den förändring ägt rum i afseende å Krigs-kollegii verksamhet, att detta embetsverk, som dittills endast disponerat en del af anslagen å fjerde hufvudtiteln, från och med år 1850, fått emottaga förvaltningen af och redovisningen för hela denna hufvudtitel, med samtliga dertill hörande anslag och fonder. Med anledning af den sålunda beslutade förändringen, hade, i öfverensstämmelse med föreskriften uti högstberörda nådiga bref, förslag till en gemensam hufvudbok för 4:de hufvudtiteln, jemte alla under Kollegii förvaltning ställda kassor, fonder och anslag, blifvit af Kollegium uppgjordt och till Kongl. Majit öfverlemnadt; men som detta förslag ansetts då ännu icke böra till pröfning i nåder företagas, hade Kollegium, genom särskilda nådiga meddelanden, erhållit tillåtelse att afsluta 1850 och 1851 års hufvudböcker i enlighet med det uppgjorda formuläret.
De tvenne förslag, hvilka Hr Dalman här framstält, äro, såsom K. o. Ad. behagade erinra sig, dels att, i händelse den inhemska tillverkningsskatten på bränvin kommer att ökas, införseltullen på samma vara också måtte ökas, och dels, att nederlagsrätt för bränvin hädanefter skall uphöra. Hvad det första förslaget beträffar, torde R. o. Ad. påminna sig, att i K. Skrifvelse med förslag till vissa redaktionsförändringar i tulltaxan, fastades R. Stms upmärksamhet derpå, att, i händelse den ifrågasatta förhöjningen af bränvinsskatten inom landet komme att ega rum, borde älven någon jemkning af tullsatsen å bränvin göras, så att den skillnad, som nu förefinnes mellan tillverkuingsafgiften och tullen och som nu utgör 5 0 öre, blefve oförändrad bibehållen. I afs. å Hr Dalmans andra förslag eller att nederlagsrätt för bränvin icke borde vidare finnas, får jag uplysa att en allmän författning om tullagarne är af GeueralTullStyrelsen utarbetad, och efter Högsta Domstolens hörande hvilar till föredragning inför K, M:t. Deruti förekommer en förändring i afs. å nederlagsoch kredit-uplagsrätt, hvarigenom dessa båda skulle sammanföras; och då detta förslag blifver af K. M:t pröfvadt, anser jäg rätta tiden vara inne att äfven taga motionärens i öfvervägande. För min del vill jag öppet gifva tillkänna, att jag delar hans åsigt i afs. å nederlagsrätten för bränvin, dock icke derföre, att jag anser densamma utöfva något så stort inflytande, som motionären tyckes förutsätta, ty då skillnaden emellan produktionsskatten och tullsatsen upgår, såsom nyss nämndes, ända till 5 0 öre eller mera än 2/3 af varans hela värde, så ligger redan deri ett så ofantligt stort försprång för den inhemska produkten, att all konkurrens måste blifva omöjlig för utländuingen.
Jag har vid alla tillfällen, då det varit fråga om kraftiga åtgärder för näringarna, talat för deras bästa; men hvarje gång man föreslagit småaktiga åtgärder, som ej kunnat hafva annan följd än att förstöra grunden, hvarpå näringarna skola byggas, har jag trott mig böra stiga upp för att motsätta mig ett sådant system. Jag lar således icke åt mig Frih. Boyes framställning, att jag vore näringssystemets motståndare; tvärtom vågar jag påstå, att Hr Frih. i sin välmening för näringarna yrkar satser, som, då man ser litet längre Un för dagen, finnas vara förderfliga för näringarna. Frih. Gederström har sagt, att ingenting synes för vissa personer vara så svårt som att förstå det enkla, och så lätt som att förstå det obegripliga. Jag undrar, hvad han skulle säga, om man vände om satsen på hans eget system. För min del tror jag Frih. Gederströms principer i afseende på statslån och statsskuldsreglering vara så all mänt kända såsom förlegade, att de ej förtjena någon vederläggning. Frih. af Nordin: En värd talare har förebrått mig i anledn. af mitt sista yttrande, att jag på e. m. gått retrograderande till väga emot i förmiddags. Jag ber att till hans upplysning få nämna, att jag i förmiddags yrkade, alt första punkten af StatsUtskrs betänk, måtte bifallas med det tillägg, jag till prot. skriftligen aflemnade; vidare att lidra punkten af betänk, skulle afslås, och deremot 2:dra punkten af PresteSt:s beslut bifallas med det skriftliga tillägg vid denna punkt, som jag likaledes till prot. aflemnade. Jag ber Frih. Boye vara god och taga närmare kännedom om dessa skriftliga yttranden samt granska, huruvida deri finnes yttradt ett ord till, ifrån eller om Hr Lagerhjelms förslag.
Såsom skäl för ifrågastälide utsträckning, har blifvit anfördt, att det föga låter Liinka sig, att en person, som i saknad af egna bröstarfvingar, såge t sina bröder eller systrar eller deras afkomlingar de närmaste föremålen för sin tillgifvenhet, skulle känna blodsbandet mindre starkt, i den mon lederna nedåt ökades, eller att den af föräldrarne, som ärfde ett aflidet barn, icke lika gerna skulle se ett barnabarnsbarn, som barnet eller barnabarnet med sig dela qvarlålenskapen; och som det dessutom är obilligt, att fjermare sidoarfvingar, som vanligen äro minderåriga, blifva, i följd -af den nu stadgade istadarätten vanlottade, endast derföre, att de haft olyckan förlora sinn föräldrar eller andra anhöriga i riitt uppstigande led, genom hvilka arfvet eljest skulle komma dem Lill godo, finner Utskottet oftanämnde utsträckning i istadarätten höra ega ruin; men ehuru Utskottet, i så måtto, biträder motionären i denna del, kan likväl Utskottet icke understödja det i sammanhang med berörde utsträckning föreslagna stadgande, att bakarf vingar och sidoarf ring ir endast skulle ärfva till och med rätt för Jjn-nirre skyl de män ej borde tillåtas. Ett sådant stadgande har väl ansetts behöfligt, till förekommande af den osäkerhet och deraf härflytande tvister, hvartill svårigheten att åstadkomma bevisning om en långt aflägsen slägtskap kunde föranleda; men i denna omständighet kan Utskottet icke finna tillfyllestgörande anledning att frånträda den i nu gällande lag antagna grundsalls, att arfsrätt aldrig upphör, så länge skyldeman finnas till, enär svårigheten att göra en rättighet gällande icke bör af lagstiftaren antagas, såsom skäl for rättighetens borttagande. I anseende till de flera förändringar, som bestämmelsen om lika Tag-Utskottets Betänkande, JV.-o 31.
Såsom medlem af » Svenska kvinnornas nationalförbund » — en gren af » The international council of women » — äger föreningen att låta sig representeras vid den kongress, som af nämnda internationella kvinnoförbund instundande sommar anordnas KOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÄ ALLDELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. STOCKHOLM, IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. i London och som har skiljedomsfrågan främst på sitt program. På uppmaning af sin franska allierade, » Ligue des femmes pour le désarniement international », satte sig föreningen, som kändt, i spetsen för en insamling af namnunderskrifter å den svenska adressen till nationernas representanter vid fredskonferensen — en insamling, som, bedrifven på det mest praktiska, energiska och oförtrutna sätt, uppvisar det vackra resultatet af närmare 228,000 namn, insamlade på den korta tiden af två månader. Erinras må äfven o m den af föreningens pedagogiska sektion i november månad förlidet år anordnade, talrikt besökta, lifliga och sakrika diskussionen öfver ämnet » Hvilka principer böra ligga till grund för en modern historieundervisning på skolans stad i u m? », under hvilken diskussion framstående pedagoger enade sig i yrkandet på en — för fredssträfvandena gynnsam — reform i kulturhistorisk riktning af de historiska läroböckerna och den på dessa baserade undervisningen. Af den serie broschyrer i fredsfrågan, som föreningen beslutit utgifva, hafva de tre första häftena — » Fredssaken och kvinnan » af Emilia Broomé, » Fredstanken » af Ellen Key och » Fredsutopier » af Frédéric Passy — under vårens lopp utkommit på Albert Bonniers förlag. Själen i Sveriges kvinnliga fredsförening är dess stiftarinna och ordförande, fru Emilia Broomé. Född i Jönköping år 1866, dotter till hofrättsrådet I. Lothigius och hans maka, Emilia Stridbeck, inträdde hon vid 15 års ålder uti Wallinska skolan i Stockholm, där hon två år senare aflade maturitetsexamen. I afsikt att blifva läkare studerade fru Broomé sedermera i Upsala, där hon, 1884, tog medikofilen.
Det var prydt med strimmor af skiftande färg, och guld var inväfdt däri. De snidade hufvud, som sköto upp däröfver, voro förgyllda; äfven stången, som reste sig i dess midt, sken af guld och bar en diger guldknapp. När kvinnorna rest upp tältet, satte de fram bord därinne, och hvarjehanda förtäring vankades. Till sist tvådde de sina händer, och både vattenkannan och fatet voro af glänsande silfver. Helge Toresson stod där strax invid och betraktade alltsamman. Då vände sig den ståtligaste kvinnan till honom och sade: »Kom hit, Helge, och få dig dryck och mat här hos oss.» Han gick då till dem och fann, att drycken var fin, maten likaså, och kärlen voro vackra. Då borden blifvit borttagna, redde man till hvilolägren, som voro mycket praktfullare än människors sängar. Den fagra kvinnan sporde då Helge, om han ville hvila ensam eller bredvid henne; han frågade, hvad hon hette. »Jag heter Ingeborg», svarade hon, »och är dotter af konung Gudmund å Gläsesvallarne.» »Då vill jag ligga när dig», sade han. I tre nätter voro de tillsammans. När de efter den sista stego upp och klädde sig, blef det skinande klart väder, och Ingeborg yttrade: »Nu skola vi skiljas. Här får du två skrin; det ena är fullt af silfver, det andra af guld. Dem vill jag gifva dig, men nämn för ingen människa, hvarifrån de stamma.» Kvinnorna redo bort samma väg, de kommit, och Helge vände åter till sitt skepp. Hans följeslagare hälsade honom med glädje och frågade, hvar han dvalts så länge, men han ville icke säga dem det. Mycket gods hade de sedan med sig hem, och ifrigt sporde man Helge, hvarifrån allt det silfver och guld kommit, som han hade i skrinen. Men han ville icke säga det. Så led tiden fram till jul. En natt blef det ett underligt svårt väder; och brodern Torsten sade till Helge: »Vi skola stå upp och se om vårt skepp.» De gjorde så och funno skeppet fast vid sitt ankartåg.
&amp; C2S FABRIKSAKTIEBOLAG Nå dtiärfilig ~ iitiiiiiiiiiin af B A B Y Helen Jackson. Denna högst intressanta roman är det första på svenska utgifna arbete af den i sitt hemland så uppburna författarinnan. XTr pressen: » Fri från till och med hvarje anstötlig antydan, är » Ramona » en bok, som ypperligt lämpar sig såsom familjeläsning, och hvilken roar och förströr, men äfven odlar och bildar det för ädla intryck mottagliga sinnet. Vi sätta denna roman obetingadt bland de allra förnämsta, som på rätt länge flyttats Öfver till vårt språk. » SVENSK DIFLASKAPPARAT rekommenderad af professor Medin. Apparaten kostar komplett med 8 flaskor och kokkärl kr. 6: — Dito utan kokkärl - &gt; 3: 50 Med hvarje apparat följer » KortfatHelsingborgsposten. tade reglerFför späda barns uppfödande med komjölk » af professor O. Medin. Apparaten, som redan vunnit särdeles stor spridning äfven i grannländerna, är, utom af professor Medin och d:r Carl Flensburg i Idun för den 2 mars 1892, förordad af e. o. professor W. Pipping i ' Helsingfors och d:r Chr. D0derlein i Kristiania m. fl. Säljes I parti hos hrr G. Abramson &amp; C:o, Stockholm och I minut hos hrr Alb. Stille, Ch. O. Werner,„Josephsson &amp; Ågren, Sandgrens bosättningsmagasin, Kuntze &amp; C:o, NuP r e n u m e r e r a p å prof éc ma Peterson, Akerholmska bosättningsmagasinet samt alla apotek i Stockholm. I Göteborg i Ch. O. Werners filial. Dessutom å de flesta apotek I riket. populärt skönliterär tidskrift. Innehåller bl. a. i följd Sveriges Rikes lag med alla senare årens tillägg och förändringar, jämte formulär för viktigare inlagor, såsom olika B R E D A o I, * stämningar, äktenskapsförord, lösöreköp, bouppteckning, testamente, äfvensom anvisningar för olika svaromål i såväl kriminella som civila mål. Utarbetad af framstående praktiserande jurister.
Maj 1827, huru förhållas borde ej mindre då en person genom särskilda Utslag blifvit fäld till böter, hvilka skulle till kroppsplikt förvandlas, än ock då flera Utslag, 168 hvarigenom ådömda böter redan blifvit förvandlade, på en gång förekomme till verkställighet hos Exsekutorn, gåfvo än ytterligare stöd åt den af Justitie-Ombudsmannen och Advokat-Fiskals-embetet förfäktade åsigt om rätta sättet att tillvägagå vid sådan förvandling, som Häradsrätten haft att verkställa; och jag slutade dermed, att om äfven för detta särskilda fall ett upprepande af det nu åtalade förfaringssättet genom senare lagstadganden borde vara förebygdt, hade jag likväl ansett frågan i sin allmänhet och sådan jag den uppfattat vara af vigt äfven i det afseende, att en ansvarighet, som blifvit andra domare för enahanda förseelse ålagd, ej i lika fall eftergåfves, hvarföre jag med de underdåniga besvären åsyftat vinna den ändring i Hofrättens Utslag, att Häradsrättens åtalade förfarande uttryckligen förklaras vara oriktigt, och att Häradsrättens Ordförande, för hvad honom i merberörda hänseende till last låge, icke må undgå det ansvar, andra domare i likartade fall fått vidkännas. Kongl.
Detsamma inträffade äfven vid nordostlig storm för dem, som från söder styra, vester om Gottland, åt norr, och kunde vid alla dessa förhållanden, ifall en fyrbåk funnes på Sandön, de sjöfarande ulan fruktan närma sig denna ö och Kopparstenarne samt hålla sig längre från Svenska kusten. Härigenom vunnes äfven mera säkerhet mot de på denna kust ej sällan förekommande sjöskador. Någon missledning af en fyrbåk å Sandön kunde aldrig inträffa, om skenet blefve af annan beskaffenhet, än del å nästliggande fyrar 5 och borde dessutom en båk derstädes, äfven om dagen, i anseende till öns ringa höjd öfver vattenytan, blifva, såsom känningsmärke, af nytta. En sådan anläggning skulle ej medföra någon ”oerhörd kostnad,” om den byggdes af träd, som äfven, i anseende till grundens å ön beskaffenhet, torde vara lämpligast. Sednast förlidne höst bade skeppsbrott timat vid Sandön. Den mening har äfven inom Utskottet blifvit uttalad, att förläggandet af ett fyrfartyg vid Kopparstenarne vore tjenligare än anläggningen af en fyrbåk å Sandön, som i sådant fall blefve obehöflig. Af hvad sålunda blifvit upplyst, synas anledningar icke saknas för vidtagandet af en förnyad undersökning i berörda afseende; ocb enär densamma lärer kunna verkställas utan någon större kostnad, anser Utskottet sig böra tillstyrka, det Ilikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta en ny undersökning ega rum, i afseende å lämpligheten af en fyranläggning å Gottska Sandön eller förläggandet af ett fyrfartyg vid Kopparstenarne samt derefter nådigst vidtaga de åtgärder, som Kongl. Maj:t kan i anledning deraf finna tjenliga. Stockholm den 21 Februari 1851. Häremot reserverade sig Riksdags-fullmäktigen Per Bengtsson och Efraim Larsson, på grund af hvad Förvaltningen af Sjöärendena härvid yttrat. 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 53. Ank. till Exp.
Men sedan Riksgälds-konlorets disponibla tillgångar under sednare åren blifvit dels medtagna för bestridande af de å kontoret anvisade utbetalningar och dels anvisade lill uppköpande af räntebärande papper, måste den för ifrågavarande ändamål erforderliga kontanta behållning anskaffas antingen genom indragning af tills vidare förräntade medel eller medelst upplåning. I förra fallet komme naturligtvis Riksgälds-kontorets ränte-inkomster alt minskas och i det sednare dess iänteutgifter att ökas. Till undvikande af den förlust, som alltså måste för Riksgälds-kontoret uppstå, föreslog visserligen sednaste riksdags Stats-utskott, alt hvad, som af tullmedlen för statsveikets utgifter erfordrades, endast i den mån samma medel inflöto, skulle af Riksgälds-kontoret, uppå Stals-kontorets reqvisitioner, utbetalas; men detta förslag anser sig nuvarande Stats-utskott ingalunda kunna biträda, helst detsamma skulle komma att medföra för Stats-kontoret en betänklig osäkerhet, till hvad belopp dess reqvisitioner kunde af Riksgälds-kontoret godkän - 8 Stats-Utsk:s ■ Utlåtande, A'io 174. nas samt för sistnämnde verk ett hittills främmande åliggande • alt inför Stats-kontoret redovisa sina inkomster. I afseende på saluaccismedlen torde Utskottet endast behöfva erinra, att, då denna inkomst numera allenast uppgår till några lusen riksdaler och troligen inom kott kommer att helt och hållet upphöra, synes det vara al ringa vigt, antingen densamma ingår till Riksgälds-kontoret eller fortfarande lefvereras till Stats-kontoret. Utskottet inser således icke något skäl till ändring i hvad rörande defvereringen. och redovisningen häraf för närvarande är stadgadt. Vidkommande postmetllen, så skall häraf, enligt Rikets Ständers beslut, ett visst bestämdt belopp för hvarje år ingå till statsverket, såsom dess behållning af postporto afgifterna; hvaremot hela uppbörden för öfrigt får användas till postverkets, egna utgifter. Något för andra statsbehof disponibelt öfverskott kan följaktligen icke uppkomma genom tillökning i postintraden.