Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Rom vid Tibern och Rom vid Bosporen, i alla det stora världsrikets folkvimlande städer voro kristianerna redan de till antalet överlägsne; där hade, med kejsaren och hovet till föredöme, flertalet av de rike och förnäme småningom samlat sig omkring korset; där hade envar, som kände en gnista äregirighet i sin barm, skyndat att bekänna en lära, som var enda villkoret för en av despotismen mindre fjättrad verksamhet; där hade äntligen oräkneliga nödens barn ej förmått tillbakavisa gåvan av en klädning och tjugu guldmynt, som utgjorde den lockmat, varmed Konstantinus, en ny människofiskare, uppdrog själar ur hedendomens djup. I Aten var förhållandet ett annat. Aten låg utanför området för det kejserliga hovets omedelbara inflytelse; filosofien hade i denna sin moderjord de starkaste rötterna och bar än i denna stund blommor. Atenaren var bunden vid sina fäders tro av ärofulla historiska minnen, av filosofiens och konstens tjusande makt. Han fann det hårt att fördöma Perikles och Aristeides, att tänka sig Sokrates och Platon som verktyg för onda demoner: han ville ogärna nedbryta sina tempel, byggnadskonstens mästerverk, och sönderslå sina bildstoder, mejselns under. Därför var mängden av bildade atenare ännu tillgiven den gamla religionen, sådan hon länge varit: förädlad av klarare gudsmedvetande, genomträngd av filosofien. Många bekände henne med större hänförelse än någonsin, emedan hennes tillvaro var hotad och de i henne sågo den mänskliga värdighetens, tankefrihetens, den undergående kulturens enda räddning.
Riksdag beviljade ett kreditiv af 400,000 R:dr för spanmäls-belåning, men hvilket vid Riksdagen åren 1847 och 1848 indrogs, mätte ånyo anvisa och afsätta ett dylikt kreditiv å 300,000 R:dr för associationer, som på större handelsplatser kunde bilda sig för uppköp eller belåning af Svensk spanmål, samt att detta kreditiv måtte varda beviljadt på lika billiga vilkor, som det förra, eller utan folie-afgift och mot 5 procent ränta för deraf lyftade summor. Stats—Utskottet, till hvilket Ridderskapet och Adeln remitterat den angående detta ämne väckta motion, får i anledning deraf upplysa, att den af motionären omförmälda, intill 1847 och 1848 års Riksdag, åt associationer för spanmåls belåning medgifna, kreditiv-rätt å Rikets Ständers Bank då indrogs, emedan någon association för sagde ändamål sig ej bildat, oansedt tiden derför varit särdeles gynnsam och vilkoren för kreditivets begagnande ganska billiga. Då således ett dylikt kreditiv, som det nu föreslagna, i sednare tider under flera år varit anvisadt, fastän hvarken till större eller mindre del begagnadt samt fördenskull, enligt Rikets Ständers beslut, blifvit indraget, och då ett nytt kreditiv för samma ändamål samt under enahanda vilkor förmodligen ej heller komme att anlitas, men dess beviljande och den af motionären förordade kreditiv-summans afsättande utaf de medel, öfver hvilkas användande det tillkommer Stals-Utskottet att, sig yttra, i allt fall komme att medtaga en betydlig del af de för Stats-utgifternas bestridande under innevarande Riksdag påräknade och disponibla tillgångar, får Utskottet afstyrka Rikets Ständers bifall till den a( Friherre Raab i förevarande motion gjorda framställning. Stockholm den 18 September 1834. Stats-Vtskoltets Memorial, M 294. Ank. till Exp.-Utsk. d. 80 Sept. ISSA, kl. 11 f. in.
För det kapital af Sjuttontusen fyrahundra R:dr, som, vid inköpet för Statens räkning af det till lokal för Riks-arkivet nu begagnade hus, befanns vara deruti intecknadt till Stockholms Borgerskaps Enkhus-Direktions säkerhet, skall Riksgälds-kontoret fortfarande betala den rönta, hvilken, enligt den intecknade skuldförbindelsen, måste erläggas; och bör denna intecknings kapital-belopp af Riksgäldskontoret godtgöras, så snart tillfälle till detsammas liqviderande kan af Fullmäktige beredas. § 25. Den i Riksgälds-kontorets räkenskaper, under rubrik: Rikets Ständers Lånebanks fordran, upptagna skuld, härrörande från de af Riksgälds-kontoret, emot diskontvilkor och Två procent ränta, begagnade förskott, och hvilken skuld, enligt upprättad liqvid, vid 1823 års slut utgjorde Fyra millioner fjortontusen åttahundrafemtiotvå R:dr 16 sk 3 r:st Banko eller Sex millioner tjugutvåtusen tvåhundrasjutioåtta R:dr 20 Stats-Ulskottets Memorial M 200. SI öre Riksmynt, kommer att, utan någon afbetalning eller räntas beräknande, fortfarande inom linien i räkenskaperna upptagas. § 26. Äldre, i laglig ordning och inom föreskrilven tid bevakade, men ännu icke godtgjorda krono-fordringar och anspråk skola, sedan desamma blifvit vederbörligen pröfvade och godkända samt af Kongl. Maj:t till betalning i nåder fastställda, utaf Riksgälds-konloret, enligt härom utfärdade reglementen och författningar, liqvideras. § 27. Der preskriptionstid i afseende på någon särskild del af Riksgälds-kontorets skulder icke blifvit stadgad, komma skulderna, intilldess annorlunda af Rikets Ständer förordnas, att i vederbörlig ordning liqvideras, utan afseende å den tid, inom hvilken fordringar hos enskilde eller hos Kongl. Majit och Kronan skola nu eller framdeles göras gällande. Angående Riksgdlds-kontorets jordringar för de af dess medel ulbelalda eller godtgjorda lån. § 28.
FöredrogZ till siutligt afgörande Allmänna Be? swärd-och Lecononiie-UtffottetS den ritte Augustii förlidct ar pa bsrdet lagda Protocylls-Utdrag af den 2. i samma mänad, i anledning af wäckt fragg angäende tillsättande af-en Provincial-Läkarc pä Hland med Lön af Stats-iverfet; Och fann Högloft,Nidderffapet och-Ädeln, att dä StatsRegleringen nu wore fulländad, äterstod till befordrande af detta förstag ingen annan utwäg, än att dets »inia r underdånighet öswerlemna till pröfning af Kongl. Mante som ensam more i ständ att till hetta för Oland wigtiga ändamäls minnande, utse nödige utwägar; Hwarom de öfrige Respeckive Ständen genom Utdrag af ProtocolltzL manligen skulle underrättas, l-tt svpra, , Föredrogs ä nyo Allmänna Beswarsoch Oceonomies Utffottetö förleden gärdag pä Bordel lagda Betänkande, angäende Saltpeter-cillwerkningcn i Riket. Herr KeutslskLIllz Larl OrrstAk, uppläste till Prokocollet följande: Oeconomie-Utskottet föresiär akt en Chemist ffulle waria närwarande wid Saltpetcr-uppbörLen, utröna dest halt'; det torde 1:0 blifwa dyrare för Kronan än förlusten af »agra procent. 2:0 skutte det gä mycket längsamt att profma nmnga partier, samt Z:o äro de fteste Leverentcurer ej Che,- mister, och säledeö i full okunnighet om dem skedde rätt eller ej. Jag tror att den Chemiffe undersökningen ej bör widtaga förr an wid lefweringen frän Kronan till krutbruken. -Wedcrbörande aro kännare att kststna pästa stu rätt.
Tersmedens anmärkn. emot mig, att jag skall för tidigt hafva inlåtit mig i yttrande* om organisationen af Banko-diskontens verksamhet, så vidt denna organisation afser den kassör, som derstädes skall finnas, tillåter jag mig att möta med deli kontra-anmärkn., att BankoUtsk. måhända för tidigt inkommit med nu ifrågävande Utlåt., då Utsk. icke derjemte framställt förslag, ronde kassaförvaltningen eller inoch utbetalningarne inom Banko-diskonten, enär denna afdeln. jemväl utgör en integrerande del af Bankoverket, och hvilken afdeln. således, hvad kassagöromålen beträffar, ovilkorligen står i direkt sammanhang med Bankoverkets verksamhet i denna del; och när Utsk. i detta sitt Utlåt, omtalar, hvad det ämnar att tillstyrka, rör:de diskontverket, tror jag icke, att jag förlupit mig, då jag yttrat mig om hvad Utsk. ämnar föreslå, i afseende på Banko-diskonten. För denna min åsigt hemtar jag så mycket mera stöd, som Utsk. sagt, att en serskild kassör skall tillsättas för diskontens räkning, och Utsk. derjemte grundat sitt förslag om indragning af en kassör för depositionsoch kassa-afdeln:ne just på detta förhållande. Det hade varit önskligt, att R. Staaf BankoUtsk. fått veta, hvarmed det ämnar sysselsätta denne nya kassör, och man hade deraf då kunnat bedöma, huruvida detta förslag, framstäldt i sin helhet, varit lämpligt eller icke; men när så icke är förhållandet, må det ursäktas mig, om jag anser mig icke böra obetingadt antaga ett på detta sätt till R. St:r motionsvis framstäldt förslag. Hvad för öfrigt beträffar Frih. Tersmedens yttrande till mig personligen, ang:de den afsigt, jag kan ega med att vara radikal, i af - Den 14 Oktober e. ro. 241 i afseende på detta förslag, så är detta den vanliga jargonen, sora begagnas emot personer, som motsätta sig allt för häftiga omstörtningar af det bestående.
Jag har lill bemötande häraf föreslagit, att anstånd af 3 till 6 månader med afgiflens betalande borde fabrikanten medgifvas; och dermed synes mig det uppgifna hindret vara undanröjdt, enär jag förmodar, att han på den tiden kunde uppgöra liquid med dem, till hvilka han sålt. Jag föreslår altså, att R. o. Ad. må afslå den ifrågavar. punkten och bestämma bevillntsafgiften å kort till 16 sk. b:co per lek. Hr af Billbergh: Jag vill icke bestrida, att spelyrket tål en högre beskattning, än Utsk. föreslagit; men utom den erinran, att det icke är alla, som spela höga spel, får jag jemväl fästa uppmärksamheten derå, att den nuvar. utgiften endast är i\ sk., då Utsk. deremot föreslagit en förhöjning ända till 6 sk. per lek, hvilket altså är öfver dubbelt. Antager man Gr. v. Fersens förslag, så blifver stämpelafgiften öfver hälften af hvad korten kosta, och jag fäster isynnerhet afseende derpå, att afgiffen må ärligen utgå, hvad jag ock hoppas, då den nya stämplingsmethoden ari — tages; men bestämmer man afgiften för hög, skola spelkorten komma att införas utrikes ifrån, och hvilka controller som helst blifva icke tillräckliga att förekomma underslef. Då jag således anser det för ändamålet vådligt att på en gång afvika så betydligt från det hittills gällande förhållandet, tillstyrker jag bifall till Utsk:s betänk. Utsk:s förslag i denna del blef af R. o. Ad. bifallet. 72 Den 4 December e. m. Mora. Iit. c i det af Utsk. uti utlåt. N:o 4o tillstyrkta tillägg. Hr Stuart, Fredr. Christopher: Uti detta mom. förekommer något, som låter illa för mina öron, och hvarå ' jag vill påminna mig att Utsk. fästade afseende till beslut om uttagande deraf ur betänk. Det är orden: ”såväl figurerade som ofigurerade,” hvilka jag ser ännu qvarstå och derföre anhåller nu må uteslutas. Detta mom. bifölls med uteslutande af orden: såväl figurerade som ofigurerade.
Bankens ställning förbättras icke, utan förvärras derigenom, att det allmänna bytesmedlet utgöres icke af klingande mynt, utan af hans sedlar. Om han vill förmindska deras tryckning på silfverlillgången: så klagas genast öfver brist på rörelsemedel bland allmänheten. Denna brist, eller vanligen så kallade strypning, mäste kännas så mycket mera besvärande, när man, nödgas skicka ut Bankens silfver, för att godtgöra en del af varuinförseln. Då ingen silfver-riksdaler kan lyftas ur Banken, med mindre 2 r:dr 32 sk. b:co-sedlar der i stället insättas, och med Den 3 Maj. 253 detsamma dragas ur rörelsen: sä är det klart alt silfverutskeppningen skall vålla inhemsk penningebrist. Hade man i Sverige, såsom i Frankrike, eller andra länder, förnämligast klingande mynt, och näringsidkarne, sedan detta blifvit, för införselns betalning, ulsopadt, vände sig lill representationen med anhållan: ”skaffa oss penningar i rörelsen”: så kunde hon med framgång svara: ”skaffen Eder sjelfve penningar, derigenom, att J lemnen silfver lill utmyntning. Myntverket är i Kronans händer en verkstad, liknande guldsmedens, der den, som vill hafva ädla metaller bcarheiade för sitt behof, måste sjelf inlemna dem, eller betala deras värde. Hvarifrån skall jag taga mynt, om ej genom nya skatters åläggande. Hvem vill betala högre bevillning, för alt skaffa Eder lån? Det vore tvångslån, som ingen skulle godvilligt underkasta sig. Det enda jag kan göra för penningars spridande, är att ålägga skatter för allmänt nyttiga arbetens verkställande; men då tillfaller myntet dem, som behöfva dagspenning, och icke Eder, som behöfven lån.” Anhållans otillbörlighet skulle, efter ett sådant svar, genast falla i ögonen. Men hos oss, hvarest man är van att anse Hankens sedlar för penningar, der betraktar man äfven Bankens Pappersbruk såsom en guldgrufva, ur hvilken penningar kunna ösas, efter behag, för att dermed förskaffa den enskilde lån, och Staten anslag, efter behof.
De största fortunerna äro ännu i R. o. Adis händer; deras verldskännedom, vanan vid allm. ärenders handhafvande göra dem, med få undantag, sjelfskrifna till högre platsers besättande. Här äro ännu elementer till en aristokrati. Adelns vackraste, dyrbaraste element är dock dess moraliska. Den utgjorde fordom Konungamagtens enda motvigt, och ännu lefver i folkets sinne minnet af den tid, då Adeln nästan ensamt förde dess talan, dä inom detta Stånd voro de varmaste , de ihärdigaste försvarare af dess interessen. Men minnet af den stora rol, Adeln spelat i Sveriges sköna häfder, talar ej mer till ättlingarna af Gustaf Adolphs och Carl XII:s hjeltestam. Här finnäs dock män, som med vältalighetens förmåga förena sjelfständigheten af en större förmögenhet. Minnet af en bättre anda borde ej vara alldeles utplånad. Ännu äro icke 5o år förflutna, då i sjelfva monarkens närvaro man hörde dessa hvalf genljuda af sjelfständighetens och patriotismens sköna och kraftfulla språk. Frih. Boye, Ludv.: Jag har, i anledn. af mitt yttrande på f. m., en förklarings skyldighet till några af de ledamöter, som talat efter mig. Jag skall fullgöra den, men dervid likväl söka att vara så kort som möjligt. Frih. Cederström har trott sig vederlägga min framställning dermed, Den 11 Octobcr e. m. 3ig att Hr Frih. sagt, om jag ej fattat orätt, att 1809 års revolution åsyftade den förändring i regeringssättet, att detsamma skulle vara demokratiskt. Jag har sagt, att jag så fattat meningen. Det är möjligt, att jag fattat den orätt; och då skadar icke heller min förklaring. Den skall blifva kort, ty jag behöfver blott åberopa den § i grundlagen, som säger: Konungen styrer landet ensam. Jag leinnar till hvars och ens eftersinnande, örn principen af det monarkiska regeringssättet mera karakteristik! kunnat uttryckas. Jag behöfver icke svara mer i detta fall. Gr. Frölich har behagat åt mitt förmiddagsyttrande gifva namn af förpost-affaire.
Dess ofvannämnda Nådiga skrifvelse af den 26 April 1814 och Instruktionen den 15 November 1821, förklarat att Blekingska öfverskotts-räntorna borde i Stals-Ulskoltets Utlåtande J\i 39. lill ränte-lagarnes förmån framdeles illgöras med förvandling efter årlig markegång å de lill båtsmans-rustningen enligt 1683 års kontrakt hörande prestationer; att detta liqvidations-sätt, för att undvika en våldsam rubbning i eganderätlen och beståndet af ränlegifvande hemman, på hvilkas köpeskillingar det nu existerande olika förhållande med de Blekingska hemmanens rustnings-skyldighet haft inflytande, borde först vidtaga efter 20 års förlopp, räknade från och med 1834, hvarunder åboombyten ansågos inträffa och blifvande åboer kunde på räntornas förändrade liqvidations-sätt förberedas, helst ilen tiderymd af 23 år, sorn förflutit sedan frågan om indelnings-jemkningen först väcktes, måste på köpeskillingarne för de ränte-betalande hemmanen redan hafva inverkat; alt innehafvare af sistnämnde hemman, hvilka, hellre än alt räntorna sålunda liqvidera, önskade deltaga i effektiv rustning med närbelägna rusthåll, som borde åtnjuta motsvarande rustningstillskott, skulle ega att i föreskrifven ordning derom göra ansökning; att då upplyst vore, det en del räritegilvande hemman fått, vid skallläggningstiden, sä höga, hemmanens egovnlden nu för tiden icke motsvarande räntor sig åsatte, alt dessa räntor, förvandlade från ett ringa penninge-belopp till effektiv rustnings-kostnad, skulle tilläfventyrs kunna förorsaka hemmanens ödesmål och undergång, Kongl. Majit ville åt egare af sådarie hemman förunna ali, inom viss lämplig, af Kongl. Majlis Befallningshafvande bestämd och kungjord tid, söka räntans nedsättning, till likhet med andra räntebetalande hemman; att lill betäckande af den brist, som genom så beskaffad ränte—nedsättning inträffade för de räntetillskott-tagande Ruslhållarne,' kunde, jemte Kronans behållna indelnings-, öfverskottaoch reserv-räntor, sorn dittills utgjort cirka 30 Hulr, amandas de i Blekinge vid 1826 års extra roterings-jemkoing tillkomne omkring 23 nya ordinarie rotar, genom erläggande för dem af en efter markegång rustnings-kostnaden motsvarande vakans-afgift; i hvilket fall desse anslag borde från oell med påföljande år komma gamla båtsmans-indelningen till godo, samt under Kongl. Majlis HelaIIningshofvandes och en särskild, af rustbållarne sammansatt, direktions vård och förvaltning tills vidare helt och hållet och i framtiden, så vidt de erfordrades, disponeras och förräntas lill understöd för Blekingska båtsmans-hållet, efter reglemente, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande borde i underdånighet föreslå.
I afseende härå är i Statsråds-protokollet den 13 Oktober nästlidet år meddeladt, att Köhler, som redan år 1830 anställdes såsom lärare i teckning vid Nya elementarskolan, sedermera, med undantag af åren 1832 och 1833, då han var stadd på en konstresa i utlandet, oafbrutet tjenstgjort i sådan egenskap; att denna tjenstgöring, ehuru skolans lärjunge-antal i början var ringa, likväl, i anseende till den vigt, som vid Nya elementarskolan sedan långliga tider fästats vid undervisningen i omförmälda ämne, varit mer än vanligt trägen; att Köhler genom utgifna lärokurser och särskildt genom sitt undervisningssystem för frihandsteckningar utöfvat en för den sköna konstens allmännare utbredande i landet gagnande verksamhet, samt att, enär någon aflöning för lärare i teckning vid AT i ^ . .. Nya elementarskolan icke förr än vid 1859—1860 års riksdag blifvit å stat uppförd, Köhler, i följd deraf, oaktadt sin långvariga och synnerligen väl vitsordade ExpeditionsUtshoftels Förslag till underd. Skri frelse, N:o 81. 13 lärareverksamhet, först innevarande år vore berättigad att uppflyttas i andra lönegraden med ett lönebelopp af 750 R:dr; Och hafva Rikets Ständer, med hänseende till hvad sålunda blifvit upplyst, den begärda anslagstillökningen, 250 R:dr, beviljat. 39:o. Med anledning af stadsfullmägtiges i Norrköping underdåniga ansökan, att E. K. Maj:t måtte till Rikets Ständer afgifva nådig Proposition om befrielse för nämnda stad från utgörande efter innevarande statsregleringsperiods utgång af en under namn af “Apologistens lön och diskretion“ till elementarläroverket derstädes årligen utgående afgift, 138 R:dr, har E. K.
315 sett kunna till jernvägsbyggnader under nu ingångna statsregleringsperiod lämpligen anvisas. För att icke onödigtvis inlåta mig i meningsstrider med de tilläfventyrs härom olika tänkande, har jag sorgfälligt undvikit att ingå i granskning af Stockholms-sammanbindningshanans mer eiler mindre behöflighet, utan har jag endast yttrat, att en sådan banas nödvändighet icke är allmännare insedd, än mindre erkänd. Denna utsago grundar jag på den erfarenhet, jag varit i tillfälle att flerstädes göra. Hvarthän i landet, man kommer, hör man ju personer af alla samhällsklasser, alla bildningsgrader, nästan enhälligt yttra: »R. St:r måtte väl icke anslå millioner för en sammanbindningsbana inom hufvudstaden, då dessa medel så väl behöfvas för fortsättande af stambanorna inåt landet, hvarigenom långt större gagn skulle det hela tillskyndas I» — Ja, om man rådfrågar tänkesättet i sjelfva denna hufvudstad, som dock af besagda anläggning väl skulle enligt uppgift hafva den största nyttan, finnér man huruledes härstädes hittills visat sig dels en synnerlig likgiltighet för saken, dels äfven motvilja mot densamma. Dessa företeelser måste ovilkorligen leda oss på den tanken, att ifrågavarande sammanbindningsbana icke för närvarande måtte vara, åtminstone jemförelsevis, så särdeles af behofvet påkallad. Måste icke häraf helt naturligt uppstå den förmodan, att R. St:r icke vid innevarande riksdag för denna sammanbindningsbana bevilja det för ändamålet begärda anslag? Och i sådant fall vore det, enligt min åsigt, särdeles önskvärdt, att nämnde anslagsbelopp i stället användes till ett för landet mera nyttigt och behöfligt ändamål. Såsom sådant torde väl vestra stambanans förening med Christinehamn få betraktas, då man besinnar vigten af att få åtminstone en länk färdig i den nordvestra banan, och derjemte punkten vid riksgränsen bestämd, der linien från densamma åt Arvika bör vidtaga, och på hvilken linie förberedande arbeten böra anordnas, m. m., som uti K. M:s Propos. i denna del vidare omförmäles.
Denna fond får till capitalet aldrig förminskas, utan i den mohn räntan däraf icke räcker till de årliga utgifterna, fylles bristen genom sammanskotter; men väl bör fattig-fonden genom sammanskott till capital ökas, då församlingens pluralitet vid sockenstämma så nödigt pröfvar. 6:o Som det alltid är församlingens fördel, att hafva så ringa antal fattiga, som möjligt är, så böra dess ledamöter hafva sig angeläget att anmärka den el. de inom dess område, som göra sig kände för böjelse till starka drycker och för misshushållning, samt dergenom bereda sitt eget obestånd och församlingens framtida betungande; Krono-länsman bör, uppå socknemännens anmälan, vid vederbörlig domstol söka för sådane personer förmyndare som äro kända för förmögenhet, ära och redlighet, hvilka blifva församlingen skyldige redo[göra] huru de sina pupillers rätt och bästa bevaka. 7:o Sådane fattige, hvilka äro af oarter utmärkta och ej vilja arbeta, utan kringstryka i socknen, böra till länets corrections hus insändas. Som det är hvars och ens skyldighet, att bidraga till de fattigas vård och försörjande uti församlingen, så bör, vid de fattigas underhållande, tyngden icke endast falla på hemmansägaren, utan böra alla behållne personer inom församlingen som antingen af hemman, torplägenheter, utlånta capitaler, embeten och tjenster, handel, hantverk och näringar hafva mer eller mindre inkomst, bidraga till de fattigas försörjning, allt efter deras hörande och medgifvande i allmän sammankomst.
Utgående ifrån denna synpunkt, ansåg Utskottet, då frågan förra gången inom Utskottet förebåd es, den i Kong). Maj:ts Nådiga Proposition föreslagna lagtext icke va\ ra tillfyllestgörande. Emot de så ofta förekommande fallen, att förmyndare tredskas, eller att fränder sorglöst lemna omyndige anhöriges bästa utan all tillsyn, erbjöd berörde lagtext icke något botemedel, då Domstolens eller Gode Mans mellankomst icke sjelfmant och ovilkorligen kunde inträda, utan skulle blifva beroende *f förmyndares egen anmälan. Det åliggande för förmyndare att för hvarje år afsluta och till fränder utlemna räkning öfver förmynderskapet, som genom de föreslagna ordalagen i paragrafens början kunde anses blifva bestämdt, skulle ofta finnas overkslälIbart och alltid onödigt betungande, i jemförelse med det nu gällande enklare stadgandet, att förmyndare väl skall hålla rigLig räkning öfver det han om händei häfver, men endast hvart tredje år upprätta och fränderne tillställa en sluten räkning med verificationer. Att fränders anmälan om förment felaktig förvaltning af förmynderskapet endast skulle föranleda Domstolen att pröfva om annan förmyndare borde förordnas, men ej att, äfven med förmyndarens bibehållande, tillse, ”alt den omyndige rätt sker’', syntes Utskottet betänkligt och icke öfverensstämmande med lagens grundsats, att i första rummet föräldrar, så skyldeman och sist oskylde böra till förmyndare förordnas. J Vidhållande dessa hufvudsakliga inkast emot det i Kongl. Majds Nådiga Proposition intagna redactionsförslag, hvilket, genom den afladda sedelns öppnande, lades till grund för Utskottets tillstyrkan i förestående Utlåtande, hafva vi enselt det af Herr Berg von Linde hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln framställda förslag att åt Socken-Nämnden eller nå«on anr ^3 hk communal -inrättning uppdraga den eventuella tillsynen om°oinyndigas bästa, vara förtjent af synnerlig uppmärksamhet.