Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi förklara krig mot förtrycket, ondskan, lumpenheten, vi skola beskydda de svage, förödmjuka de högmodige, rycka masken af hycklare, nedslå tyranner, öppna en fristad för förföljda ... vi skola utgjuta de ondes blod och aftorka de lidandes tårar. Vi skola blifva ett Guds plågoris för den föraktliga verlden ... Eller huru? Gillar ni mina ord? – Ja, svarade Drake, – ni har tagit dem ur mitt hjerta. – Godt ... Jag är då er med lif och själ. Adolf Skytte räckte Drake sin hand. Drake tryckte den, men tänkte inom sig: – Dessa svärmiska drömmar skola snart försvinna. Jag står ensam bland det råa pack, jag samlat omkring mig, och behöfver en vän från min egen klass inom samhället. En vän, en brud, hvad fordrar korsaren mer för att vara lycklig? Drake och Skytte lemnade kajutan. Solen gick nu upp och öfvergöt hafvet med sin morgonglans. Vinden bedarade hastigt, och seglen, som nyss svällt för en frisk kultje, hängde mot masterna. – Hvad är nu er första plan? frågade Skytte. – Hvart ämnar ni styra kurs? – Ut i verldshafvet, svarade Drake. Han öfverlade för sig sjelf hvad han borde tillägga, som kunde falla Skytte i smaken. – Hör, sade Adolf hastigt, – vi hafva landsmän i Amerika. Svenskar bo och bygga vid Delaware. Deras samhälle har efter tapper kamp mot Holländarne dukat under för list och öfvermakt i förening. Holländarne öfverrumplade nybygget och äro nu dess herrar. Svenska fanan har blifvit skymfad af detta krämarefolk. Böra vi ej hämnas? Böra vi ej undandraga våra landsmän ett skymfligt ok och återförvärfva åt Sverige dess besittning i den nya verlden? – I sanning, sade Drake, – er plan är värd att tänka på. Våra krafter äro visserligen nog ringa för ett dylikt företag, men vi kunna måhända påräkna Engelsmännens bistånd eller förena med oss några af de friseglare, som svärma i Westindiens farvatten ... Ja, min vän, jag gillar ert förslag: vi skola försöka det.
Vidare och med erinran att fartyg, sora under resor emellan utrikes orter i Svensk hamn lossa varor till högst fjerdedelen af fartygets lastdrägtighet, redan äro från lastpenningars erläggande befriade, hafva embetsverken, enär billigheten syntes fordra, att enahanda förmån tillkomme äfven fartyg, som, under dylika resor, i Svensk hamn lastar varor till samma belopp af fartygets lastdrägtighet, hemställt att föreskrift derom kunde blifva i sjette mom. af nämnda stadganden införd, samt att det der förekommande uttrycket »lossar» måtte med afseende härpå förändras till »lossar eller lastar.» Slutligen och då fartyg, som från utrikes ort till Svensk hamn ankommer, alltid skall afgifva märkrulla, samt fartyg, som med last eller i barlast från sådan hamn till utrikes ort afgår, likaledes skall vara försedt med tullpass, hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen ansett, dels den i sista mom. af den ifrågavarande paragrafen antydda inskränkning i skyldigheten att märkrulla aflemna böra utgå, och dels att i samma moment borde inflyta äfven erinran om efterkommande af hvad i fråga om uttagande af tullpass är föreskrifvet; med afseende hvarpå för sagda moment föreslagits följande förändrade lydelse: »I alla dessa fäll skola dock fartygens skeppare ställa sig till efterrättelse de i Tullstadgan gifna föreskrifter om anmälan hos närmaste tullbetjent äfvensom om märkrullas aflemnande, samt, i tillämpliga delar, jemväl iakttaga hvad i nämnda stadga finnes anbefaldt rörande uttagande af tullpass.» Och hemställer Utskottet, att hvad komiterade i afseende på 4 § föreslagit må, med iakttagande af de utaf Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen sålunda tillstyrkta jemkningar och tillägg, utaf Rikets Ständer godkännas.
— Nio 186. angående ändringar i brottmåls-lagsliftningen. XV. 122. — Nio 187. angående Fridlysnings-Stadga för Allmänna kanal-T sluss-, jernvägsoch telegraf-anläggningar. XV. 147. — Nio 188. angående löftesmäns berättigande att uppsäga och betala gäld, rn. m. XV. 147. — Nio 189. angående ett tillägg till 1 Kap. 2 §. MissgerningsBalken, i fråga om olofligt utdelande af Sakramenten. XV. 147. — Nio 190. med Instruktion för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-Diskont-Verket samt Låne-kontoren i orterna. XV. 147» — Nio 191. angående backstugusitlares m. flis befriande från Mantalspengars utgörande. XV. 147. — Nio 192. i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition om ändring i 39, 40 m. fl. §§. i Regerings-Formen samt 4, 6 m. fl. §§. i Riksdags-Ordningen. XV. 175. — Nio 193. med förslag till Förordning angående handelsböcker och handelsräkningar. XV. 175. ■— Nio 194. angående inköp af en staty i marmor tillhörig sterbhuset efter Majoren A. Schiitsencrantz. XV. 175. — Nio 195. angående vilkoren för tillverkning af bränvin, jemte förslag lill Förordning angående vilkoren för bränvius tillverkning. XV. 208. — Nio 196. angående tull-bestämmelse för Bränvin och Sprit. XV. 208. - Nio 197. angående statsbidrag för jernvägs-anläggningar. XV. 208. — Nio 198. angående stats-anslag till Lazarettet i Lund. XV. 208. — Nio 199. angående anslag lill bildande af en teknisk under visningsanstalt i Borås. XV. 208.
Prot.-Utdrag, den -2 April iS.fS. 85 L S. D. Remilierades lill Bancooch Lag-Ut skotten Friherre Cederströmy, Jacob, den 18 dennes f. m. på bordet lagda million, om beredande af utländsk vexelcredil för Banken saini i sådant afseende nödiga förändringar i nu gällande Författningar, angående vexelrörelsen. S. D. Föredrogs ånyo oell bifölls Stats-Utskottets den 12 dennes f. 111. på bordet lagda memorial N.o 262, angående liquiderandet af kostnaderna för tryckningen al Riks-Slåndens protoeoller samt utdelandet af samina protoeoller med derlill hörande bihang. S. D. Vid förnyad föredragning af Slats-Z)'tskottets den 12 dennes f. 111. på bordet lagda memorial Nm 263, angående den vid Riksdagens slut återstående tryckningen af Riks-Ståndens protoeoller samt upprät tande af register öfver desamma, bifölls Utskottets tillstyrkande i afseende på ersättningen för besörjandet af corrector'läsningen 111. m., i och för den vid innevarande Riksdags slut återstående tryckning af Riks-Ståndens protoeoller, men fann Ridderskapel oell Adeln för godt att, med afslag å Utskottets hemställan, besluta, att register öfver Riks-Ståndens protoeoller för innevarande
Det torde anses vara förmätet af mig att upträda efter den siste värde talaren, hvilken lemnat en så fullständig utredning af ämnet, men det är endast min mening att påpeka ännu ett skäl för den ifrågav:de lagens uphäfvande. Detta består deri, att under det att denna lag tillskapar brott, hvarför straffet drabbar den, som i ringare mån förbryter sig, sa gå deremot de, som bedrifva procenteri i stor skola, alldeles straffria; detta skiil förtjenar äfven att tagas i betraktande, och på grund äfven af detsamma, förenar jag mig med både motionären och den siste värde talaren. Kemitterades till LagUtsk. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. Frih. Knabs, Carl Adam, d. 8 dennes på bordet lagda motion, om inrättande af en Navigations-Skola i Westervik. Föredrogs och biföllos nedannämnde, d. 8 dennes på bordet lagde Mern., nemi. från Conslilulions-Utskottet: JVs 1, om arfvoden för Utsk:s Kansli. Banko-Ulslcottet : 1, med hemställan om arfvoden till Notarier och Kanslister, Den 12 November. 149 JV? 2, med hemställan om tillfällig förstärkning af fonden till diskontering och utlåning för handel och näringar samt till kassakreditiv åt enskilde personer. Föredrogs Hr Brakels, Maurits Gust., d. 8 dennes på bordet lagda motion, i fråga om sättet att utse B, o. Ad:s ledamöter i Hemliga Utsk. Frih. Cederström, Budolf: Ehuru jag fortfarande hyser samma öfvertygelse om denna motions orenlighet, som jag uttalade vid sistförflutna Riksmöte, och hvilken öfvertygelse delades af B. o. Ad. samt uttrycktes genom ett afslag å motionen med en röstöfvervigt i proportion af '%:delar mot x/4:del, är det likväl icke min afsigt att vid detta tillfälle i förväg inleda någon discussion öfver frågan. Jag anhåller blott, att Riddarh.Utsk:s
Hennes tankar, känslor och handlingar kunna % ' f irra omkring bra fria och ohejdade, innan de hunnit s i långt ned som dessa diktade personer nått. Vidare framhållas aldrig några efterföljansvärda, karaktärer; finnas de, så utgöra de blott ett försvinnande fåtal, eller äro de obetydliga, vanmäktiga personligheter. Vi erhålla intet ideal att söka likna. Vill en artist utbilda sig i sin konst, uppsöker han de orter der de vackraste alster finnas samlade; åt studiet af de misslyckade och fula egnar han minsta delen af sin tid och sin uppinarksamhet. De realistiska skriftstallarne gå till vaga på motsatt sätt. För att väcka atsky för det onda och sinne för det goda, skildra de nästan uteslutande det onda i dess olika, vanligtvis dess mörkaste gestalter. Jag tror ej att t Dagny. I sjalens skönhets-omdöme derigenom utbiidas, eller att samvctct tlerigenom blir ömtiligare. Sjalen fiir lyssna 115 s2 miinga falqka toner, att dess öra, förslöadt och förvilladt, slutiigen icke förmrir ratt skiljn mellan det falska och det sanna. I, ?tga fi~rcl~iider, att mata sig niecl, bjudas läsaren i niangd; men hvar upptackcr inan i dcssa skildringar någon högre måttstock? Der finnes knappast en iioriiid. (jbat riktas alltid nedlit; någon upplyftande, höjandc syii f&amp; rlct cj. Sjile1 andas standigt dilig luft men fiir zlcirig kalina det stärkande inflytandet af en frisk, sund flskt. Att j h t f i se framhallas, huru man i d e bör vara, men icke huru man biir vara, kan icke verka upplyftande. Vidare framhållas blott fall och nerlcrlag. Sagon friilsare frin syndens straff och makt talas icke om; att en helgande andc finlies utgjuten öfver verlden ignoreras, likasoni att han verkligen lcfver och verkar i och genom en hel grupp meniiiskor. fridens vag hafva de icke kants eller åtminstone aldrig pgpekat. Skiltlra de moderna författarne några segrar, sa iiro de blott hnlfvn sklana.
Afven generaldirelstoren for teltgrafverket E. Storckenfeldt vczr rnedleln nf denna kornitd och tog en siirdeles verlrsam del i besluten rorande afloningsstnten for de vid jBrnv8gen. anstiilldn Irvinnorna. I olrtober IS95 afliimnade lnomith sitt betiinlrnnde till kongl. maj: t, son1 d %refter inf ordrade j~rnvagsstyrelsens y ttrande om detsnmrna. Detta yttrande inlroln sB sent, att frggan icke hann att behandlas nf IS96 b s rilrsdag. I janumi IS97 afl~lnnndes en kongl. proposition rijmnde denns fi %ga till riksdagen, hvilken oclr, efter statanstl~ottets foregaende behandling af densamma, nu fattat ett be.slut, hvilliet rnilste betecknas som ett sorgligt blad i kvinnornas historia. En allmiin nnedsattning a£ l h e r n a f6r de vid jiirnt ' ilgen anstallda kvinnorns har namligen Bgt rum. Denna nedsgttning &amp; bestamd att intradn fr&amp;n borjan af 9r 1898 och galler dem, hvillra eftm denna dag nnstalles i jiirnva-gens tjanst, afvensom dem, hvilka dB ej uppn9tt den nu gallnnde hogsta lonegraden. De kuidiga erhllla hkdanefter 1,500 kr. siisoin hogsta lon, i ko1zto1-sskrifun~) 2e: ~ stdlet for de nu gallnnde 1,SOO kr. S&amp;ledes en nedsiittning af 300 l~r., en. gmska betydlig summa d&amp; imn tillika erinrar sig dess inielgan lpb den. blifvande pensionen. Denna s t i r niimligon i en viss proportion till afioningen och blir mindi: e j 11 liigre denna sattes.
Dertill kommer alt vintern i Skåne icke är likartad samma årstid i vära nordligare landskap, utan består hufvudsakligen af en regnperiod, hvarunder ailä farvägar tiplösas, och den snö, samt deraf följande före, hvaråt man här uppe har alt glädja sig, inträffar i Skåne ganska sällan, eller är då oftast mera menlig för transporterne än regnperioden. Alla dessa förhållanden åstadkomma så stora hinder för k o mmn nika ti Oller ne i Skåne, att ingen annan provins i Sverige är dermed jcmnförlig. Ännu en annan omständighet måste jag bedja Eder upmärksamma. Den förändrade lagstiftning för bränvinstillverkning, sorn vid denna Riksdag blifvit beslutad, kommer att medföra stora olägenheter och förluster för allmogen i Skåne och en stor del af Småland, hvilka hittills i ganska vidsträckt skala idkat denna tillverkning, i anseende lill svårigheten alt i oförvandlad form utföra jordens produkter. Det är nemi. naturligt, att allmogen i en trakt, hvars landsvägar äro dåliga och der inga konstgjorda kommunikationsanstalter finnas, skall hårdast drabbas af Den 23 September f. tn. 229 en omställning i bränvinslagstiflningen, hvilken nödgar denna allmoge ali uphöra med del hittills begagnade sältet all å stället förvandla sill öfverflöd af spannmål och poläter tili bränvin, sorn (ältare kan transporteras. För bedömande! af frågans ekonomiska sida, lorde 'slutligen jemväl böra lagas i betraktande sannolikheten af att en ifrågasätt jernvägsanläggning skall komma att bära sig. Härvid är alt bemärka, att Skåne är den tätast befolkade provins i hela Sverige, enär den hyser omkring 0,000 menuiskor pä qvadratmilen; att allmogen derstädes i allmänhet är välmående och således kan antagas komma att mera än dess vederlikar i andra provinser begagna sig af jernvägen; hvilket ger åtminstone mig all anledu. alt förmoda, del en jernväg i Skåne skulle/bära sig bättre än dylika vägar i någon annan del af landet, så att Staten, enl. ali sannolikhet, skulle blifva godtgjord för åtminstone en del af de å banan nedlagda kostnader.
Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm; Utsk:t har visserligen ej förbisett, att dess tillstyrkande i denna punkt ej står i full konseqvens med de rena principerna för en banks förvaltning; men hela vår Riksbank har uppkommit just för att underlätta handel och industri, och om den äfven på sednare tider fått till hufvudsakligt ändamål att uppehålla myntvärdet, så bör man väl ej gå alltför häftigt tillväga. Om dessa medel indroges, kunde de visserligen komma industrien tillgodo genom den allmänna lånerörelsen, men det är tydligt, att Kommers-Coll. bör noggrannare känna förhållandet i afseende å fabriksrörelsen, och man har derföre ansett det böra förblifva vid det gamla. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Hr von Ehrenheim: Den siste talaren har yttrat, att Svenska bankens historia visar att bankens förnämsta ändamål varit att uppmuntra de särskildta näringarne. Detta är fullkomligt sannt, men lika sannt är det att man på sednare tider uppfattat bankens åligganden mera allmänt, och icke kan man, i denna särskildta fråga, säga att en annan vind häftigt blåser, om R. St:r, efter att för ett år sedan hafva indragit 450,000 rdr af kreditivet, nu besluta én lika stor indragning, motsvarande endast en femtedel af det hela. Om, som jag tror, de i Manufakturdiskonten låneberättigade tillverkningar uppgå till ett värde af öfver 40 millioner, så motsvarar indragningen föga mera än en procent af detta tillverkningsvärde. En sådan indragning kan icke inverka så mycket att Diskontens nuv:de verksamhet derigenom omintetgöres, men den är ett väcktarerop till dem, som med Diskonten hafva att göra, att denna verksamhet måste småningom ändras och blifva något annat än den nu är. Diskontens egna betydliga tillgångar, uppgående, efter afdrag af osäkra fordringar, till omkring !| million, skulle sannolikt kunna användas på ett för manufakturerna vida förmånligare sätt, än att utlånas till näringsidkarne i viss proportion till deras tillverkningsvärden, och den ökade tillgång, som genom kreditivets indragning skulle uppkomma för bankens allmänna lånerörelse, skulle äfven komma manufakturisterne till godo. Jag fortsätter mitt yrkande.
Sedan den sålunda bestämda första optionsterminen den 1 September 1864 tilländagått, utan att långifvarne anmält sig till öfvertagande af någon del utaf lånets optionsbelopp, hemställde Majoren Wolffelt huruvida icke, då föga anled - Stats-Utskottets Utlåtande Jfå 29. 53 ning vore att antaga det någon uppsägning af lånets optionsandel skulle komma till stånd, Riksgälds-kontoret, som med den l December 1864 hade fri dispositionsrätt öfver återstående obligationsbelopp, skulle finna anledning att under tiden intill nämnda dag söka införskaffa sådana upplysningar rörande penningeställningen, som kunde tjena till förberedande af den nya upplåning, hvilken Riksgälds-kontoret, efter den 1 December 1864, sannolikt måste företaga. Denna, vid Fullmägtiges sammankomst den 27 Oktober bordlagda, fråga förekom till vidare öfverläggning den 10 November; men med afseende å de betänkliga följder, som för Riksgälds-kontorets låneoperationer kunde under dåvarande penningeställning uppkomma, om låneöfvertagarne erhölle kännedom derom, att åtgärder i den föreslagna syftningen vidtagits innan den för begagnandet af optionsrätten utsatta tid ännu tilländalupit och Fullmägtige kontraktsenligt egde förfoga öfver de återstående obligationernas begagnande och ett annat jernvägslåns upptagande, ansågo Fullmägtige den gjorda framställningen böra förfalla. Emellertid gick jemväl den kontraherade andra terminen tillända utan att låneöfvertagarne begagnade sin optionsrätt. Med anledning deraf blef, vid sammanträdet den 2 December, öfverläggning hållen angående sättet för anskaffningen af de medel, som utöfver Riksgälds-kontorets påräknade inkomster under nästkommande år erfordrades för bestridandet af då förestående utgifter; och såsom en förberedande åtgärd i afseende å bestämmandet af dessa utgifters belopp fattades beslut om uppgörandet af en fullständig och tiden intill 1865 års slut omfattande förslagsberäkning öfver Riksgälds-kontorets samtliga inkomster och utgifter.
Till Stats samt Allmänna Besvärsoch Ekonotnise Utskotten: 1:0 E t Memorial af Herr Munck af Rosenschöld , Eberhard, angående nedsättning af Tullafgifterue för utförsel af LandtmannaProducter, äfvensom att utförseln af trädvaror på utländska skepp må sfara fri. 3:© Ett Memorial af Herr Jltfunck af Ro - •; 12 Protokolls Utdrag d. jo Jan. tgtg. Benschöld, Eberhard, angående vidtagande af så” dane medel, hvilka återföra välmåga innom Landet. 3:0 Ett Memorial af Herr Munck af Ro* Benschöld, Eberhard, med yrkande, att Kiksens Ständer måtte genom vederbörande Utskott på behörig ort anhålla, att blifva underrättade om hvari som blifvit tillgjordt i afseende på de vid I815 års Riksdag anmälte önskningsmål, jemte ett munteligt yttrande af Herr Munck af Rosenschöld, i samma ämne. 4:0 Ett Memorial af Herr Munck af Posent c hold, Eberhard, angående vidtagande af siriane anstalter, hvilka befordra de innom Stockholms Stad belägne Clarasoch Röstrandssamt Fateburs Sjöarnes uppränsning eller ingenfyllning. 5:0 Grefve Lövenhjelm!, Gustaf, Motion om anläggande af såkallade Lif - Rädd nings-Batar på de för Sjöskador mest berycktade Svenska kuster. Till StatsBancooch Lag-Utskotten' Grefve von Schverint, Fredric Bogislaus, Motion angående utfärdande af såkalladt Moratorium eller jernbref. Om hvilket allt de öfrige Respective RiksStånden skulle vänligen underrättas. S. D. Remitterades Till BancoUtskottet:
Vid dispositionerne på Åttonde HufvudTitteln, innefattande anslagen för Allmänna och Extra Utgifter, hafva Revisorerne funnit, huruledes år 1819 en Summa af 3667 R:dr i a sk. och år 1820 *—< 3^54 R:dr 4® sk* blifvit utbetalde, i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga befallningar, till särskilde utgifter, såsom Arfvode åt Cours-Controlleurerne i Stockholm och Götheborg, m. m. samt uppförde att utgå af Hufvud-Tittelns besparingar; men som några besparingar å denne Hufvud-Tittels anslagssumma på det hela icke uppkommit, utan Tittelns utgifter sammanräknade, öfverstigit tillgången, så att Öfverskotten å Inkomst-Tittlarne måst till godtgörande af bristerne anlitas, för 1819 med 104.4^9 R.’dr 3i sk, 10 r:st. och för 1820 till belopp af 135,115 R:dr 36 sk, 2 r:st., i följd hvaraf förenämnde utbetalningar å förmodade besparingar i sjelfva Verket belastat Öfverskottsmedlen ; hafva Revisorerne ansett sig böra sådant anmäla, till den åtgärd som Riksens Högloflige Stander finna lämpelig. Sedan Riksens Höglofl. Ständer, i anledning af deras år 1817 samlade Revisorers an* 5o4 Riksens' Ständers målan, huruledes Nionde IIufvud-Tittelns lil! Jordbrukets, Handelns och Näringarnes understöd anslagne Summa af 100,000 R:dr, blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder disponerad äfven såsom Lån, till belopp för den förflutna tiden af omkring n8,5oo R:dr, samt uppå Revisorernes tillika gjorde hemställan, om ett närmare bestämmande af grunderne för dispositionen af denne Tittels tillgång, 1 underdånig Skrifvelse den i3 Junii 1818 yttrat, det Riksens Ständer ansågo föremålet för dessa Medel icke vara, att de samma egentligen måga användas och förräntas till enskildta
— men hur har ni kommit hit? » utbrast hon ofrivilligt, mera öppenhjärtigt än artigt. » Inte så underligt häller! » svarade den tilltalade med ett glädtigt skratt, i det han skakade hand med den unga flickan. » Vi tillbringa julen ute på Oxelvik i år, ty mina yngre bröder, som äro sådana » sportsmän », nöjde sig inte med mindre, när det kom s n ö, och vi tycka allesammans mycket om landet. » » År Oxelvik beläget i d e n h ä r trakten? » Ingrid hade trott det ligga på andra sidan om staden. » Nej, det ligger alldeles här i grannskapet — det är Oxelviks tak, som sticker upp därborta ur björk' d u n g e n. Och fröken tillbringar juldagarna härute på Lilla? — min syster nämnde något därom. — Men hvad söker fröken för dolda skatter här i snön, om jag får fråga? » tillade den unge mannen. » Julrosor — men tror kandidaten att det kan finnas blommor under snön? » » Det tror jag! — låt mig bara få hjälpa till! Edra fingrar tåla inte vid sådant här. » Ingrid såg på sina eldröda fingrar och var tacksam för hjälpen; och efter några ögonblick var hon nära att göra ett utrop af öfverrasknig, ty en rik tufva af blommor, hvita och skimrande som själfva snön, mötte hennes blickar. » Hvad tant skall bli glad! Hon är så ifrig om sina julrosor, » sade Ingrid och plockade nu en hel hand full. När hon reste sig upp, föllo ett par ur knippan. Kandidaten tog upp d e m. » Men kanske att jag inte behöfver återlämna dem? » sade han leende, » då här är så stor rikedom på dem ändå? » » Det kan jag inte tro, att tant Märta har något emot, då hon har så många, » svarade Ingrid skälmskt och hjälpte så kandidaten att fästa dem i knapphålet. Så började de tala om andra ämnen, mest angående julen. Ärnade fröken Ingrid fara till julottan? — Ja, hon, ville så gärna, men visste inte, om tant Märta lyckats anskaffa skjuts — ty hon hade ej hä- star själf. » Kanske att jag får komma och hämta?
Jaså, Du vet inte att Adolphe haft en stor suc Nej, det visste jag inte! Är det sant Adolphe? ADOLPHE. nat igen. Det är nog sannt, men medaljen har jag lem TREDJE AKTEN HENRIETTE accentuerar. mottaga utmärkelser, som Din vän? Det visste inte jag! Är Du också förhindrad ADOLPHE. Min vän? Generad. Ah, ja! ja! MAURICE. oss från hvarandra. Din framgång gläder mig, men den aflägsnar ADOLPHE. lika ensam med min framgång som Du med Din motgång. Tänk att man sårar menniskorna med sin lycka; det är hemskt att lefva! Det hade jag väntat mig, och jag får nog gå MAURICE. som om ett svart flor lagt sig öfver mina ögon och förändrat hela lifvets form och färg. Detta rum är känner nog igen Er båda, men Ni har nya ansigten; jag sitter och letar ord, emedan jag icke vet hvad jag skall säga Er; jag borde urskulda mig, likt rummet från i går, men är helt annorlunda! jag Det säger Du! Hvad skall jag då säga! Det är men jag kan icke. Och jag nästan saknar fängelset som åtminstone skyddade mig mot dessa nyfikna blickar, hvilka gå midt igenom mig. Mördaren Maurice och Hans älskarinna! Icke älskar Du mig BROTT OCH BROTT längre, Henriette, lika litet som jag bryr mig om skräckande! Dig. Du är ful i dag, klumpig, innehållslös och afTvå civila män ha oförmärkt slagit sig ned vid ett bord i bakgrunden. ADOLPHE. är frikänd och rentvådd från alla misstankar måste Vänta lite nu och samla Dina tankar! Att Du ju stå i någon aftontidning. Dermed förfaller ju hela anklagelsen; Din pjes måste komma upp igen, och i värsta fall kan Du skrifva en ny. Lemna Paris på ett år och låt saken glömmas; Du som rehabiliterat menskligheten skall sjelf bli återupprättad! MAURICE. Haha! Menskligheten! Haha! ADOLPHE. Du har förlorat tron på det goda! MAURICE. bara en stämning, ett sätt att se, en artighet mot vilddjuren.