Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet anw r jemväl för «n angenäm pligt att instämma uti det af Rikets Ständers Revisorer lemnade vitsord, att så väl Bankens Understyrelse uti vården af Bankens redbarheter, förvaltningen inom Departementen och dess öfriga befattningar, ådagukiggt ordning och fullständig noggrannhet »arnt oafbruten uppmärksamhet på gifne föreskrifter, som ock Bankens Fiseals-Einbete med drift och skicklighet, till Verkets nvtta och fördel, sine åligganden fullgjort, samt Bankens öfrige tjenstemän i allmänhet, genom flit, pålitlighet och ordning, gjort sig af Rikets Ständers välvilja förtjente. Stockholm den 19 Maj 184», BancoUtskottets Betänkande, N:o 2g. 35 R eservationer. Af Herr Stuart: ”Uli Riksdags-Ordningens 3a § antydes ändamålet med det utlåtande, som Banco-Ulskoltet nu afgifvit. Till uppfyllande af detta ändamål, tiar jag ansett, att, vid anförande af sådane Fullmäktiges beslut och åtgärder, som Utskottet förklarat sig icke kunna helt och hållet gilla, de Fullmäktige, hvilka, enligt protocollen, j dessa beslut deltagit, bordt i utlåtandet uppgifvas; men Utskottets fleste Ledamöter hafva ej instämt i denna åsigt, hufvudsakligen af det skäl, att dylika uppgifter icke skola blifvit meddelade i de vid förflutna Riksdagar af Baneo-Ulskottel afgifne Decharge - B e t ä n k a uden.
Hon såg med ens, att spelet var hopplöst ute, och det skuggande draget kring munnen vardt djupare och tröttare. – Pagen har att lyda, – svarade hon. När konungen blef allena, var han åter lika lugn. Endast stundvis uppflammade öfver hans tankar en glimt af förtrytelse. Det oväntade äfventyret hade jagat vindunsterna från hans hufvud, och han ville icke gå till hvila efter nattens upptåg som en vekling utan fortsätta dem timme efter timme. Han afkastade rocken. I skjortärmarna samt med värjan i hand gick han ut till kamraterna i östra förmaket. Det var öfverstänkt med intorkadt blod. Golfplankorna voro genomdränkta och bruna af blodpölar, och vid väggarnas porträtter, på hvilka ögonen utstungits, hängde klumpar af hår och gammalt stelnadt blod. I kammaren utanför hördes råmande. En kalf inleddes och framfördes midt på golfvet. Konungen bet i underläppen, så att den hvitnade, och i ett enda susande hugg afslog han kalfvens hufvud. Med blod under naglarna kastade han därefter genom det krossade fönstret hufvudet ned på de förbigående. Utanför dörren hviskade hertigen under tiden brådskande med Rhoda d’Elleville. – Min höga svåger lär alltså ingen få ur sin halsstarrighet. Gubben Hjärne – drollig in’s Gesicht – talar om att koka en kärlekssump, men lär den föga båta. Hade han inte ärft faderns kyla, skulle han med sitt trots bli Sveriges Borgia. Får han inte snart bli en halfgud, så blir han en djäfvul. När en sådan fågel inte hittar svängrum för vingarna, stöter han sönder väggarna i eget bo. Tss! Det kommer någon! Glöm inte! I kväll klockan nio hos mor Malin! Haf till hands litet fikon och russin! Bakom dem i trappan kom gamle trotjänaren Håkan och ledde två getter. Han stannade och slog händerna upp i luften och suckade ångestfullt: – Till hvad ha de gjort min unge herre! Aldrig har något sådant setts i Sveriges konungahem!
Då valen förrättas af Borgerskapet samfäldt och icke af Elektorer, beräknas rösterna efter hvad hvar och en af de väljande till Staden skattar. Annorlunda, än genom ordentlig Omröstning med slutna sedlar af Borgerskapet eller af dess utsedde Elektorer, må RiksdagsFullmäktig icke kallas. Valen skola ske inför vederbörande Magistrat, efter det å hvarje ort hittils öfliga valsätt, deruti likväl ändring kan ega rum, då antingen någon Stads valberättigade Innevånare, eller ock en eller flera klasser bland dem, om sådan ändring öfverenskomma och Konungen, efter vederbörandes hörande, finner skäl densamma fastställa; börande, i fråga om sådan ändring, de valberätligacles rester, der valen hittils omedelbart förrättats. beräknas efter hvad hvar och en af de väljande till Staden skattar. Annorlunda, än genom ordentlig omröstning med slutna sedlar af Borgerskapet eller af dess utsedde Elektorer, må RiksdagsFullmäktig icke kallas. Anm. Om ofvanstående förslag N:o 9 varder antaget, kommer detta moment att utgöra Momentet 2 i §• 14. Bih, till R. St. H anvisning’: Bihanget, III. Sarai., Konst.-Utsk. Mern. Ridd. och Ad. Prot. d. 2 Aug. 1851. Preste-St. Prot. d. 2 Aug. 1851. Borgare-St. Prot. d. 5 Aug. 1851. Bonde-St. Förslag till ändring i 59 §. Riksdags-Ordningen, angående val af Ordförande i Utskott ock andra Rikets Ständers delegationer. Riksdags-Orclnfugeii. §. 39. 1 alla Riksens Ständers Utskott före Riksens Ständers Utskott, Ulskolts den bland Ridderskåpets och Adelns närAf delningar, Nämnder och Revisorer varande Fullmäktige ordet, som, enligt ege att genom val, hvilket med slutna Riddarhus-Ordningen, dertill berättigad är. sedlar förrättas bör, inom sig utse Ordförande.
Den 9 Oetoler /. m. V tige, ehuru Riksén* Ständer äro tillstädes och kunna göra det. Detta galler om man icke ingår i någon pröfning huruvida nytt val a£ justitieombudsman bör anställas, eller ej. Ingår man i denna pröfning, så lärer man svår. ligen kunna förbise motsägelser mellan Grundlagames anda och dess bokstaf, och Fullmägtige destomera böra undvika att g& Riksens Ständer och ConstitutionsUtskottet i förväg, i afseende på tillämpningen, som 26 § JustitiasOmbudsmans Instruction ej i afseende på Supple^ antens insättande, gör någon 6kilinad emellan Riksdags och annan tid, emellan Riksdagens början eller slut. Det står blott: dör JufliticeÖmbudsmanmn, §å akola de insätta Suppleanten i embetet. Mea i början af en Riksdag eller innan Ständernas Lagtima val föregått, kunna ej Fullmägtige göra det, emedan ingen §pppleant finnes, ty suppleantskapet räcker enligt 98 .§• Regeringsformen icke längre än till Riksdagens början. Får och bör man antaga conseqvence i lagstiftningen, så väl vid slutet, som i begynnelsen af ett Riksmöte, så är det äfven klart, att Survivancen efter det Lagtima valets förrättande icke påräknas taga sin början förr än den behöfves; eller efter Riksens Ständers åtskiljande. Origtigheten, att Bancooch RiksgäldsFullmägtige befatta sig med Suppleantens insättande i JustiticeOmaudsmans-embetet, eller med väljandet af Suppleant under Ständernassammanvaro, synes äfven af det föreskrifna sättet dertill. Den 9 October e. rn. Enligt 98 § Regeringsformen rfkall JustitimOmbudsmans Suppleant väljas al 48 Ständernas Electorer, hvaraf öfver hälftens röster, eller minst 25 erfordras för att blifva valdj och man har hittils förstått Lagens mening så, som skulle ingen af detta antal få fattas.
Capilalisterna äro mycket belåtna, om de kunna få 3 proc. för sina penningar; de måste ofta nöja sig med mindre. En penninge-aristocrati har i följd häraf Uppstått, som endast kan bestå på den öfriga nationens bekostnad. De stora capitalisterna, som endast med svårighet kunna placera sina penningar, skola ovilkorlig! ensamma blifva förlagsmän för all industri. De större egendomarna utvidga sig allt mer och mer på de mindres bekostnad; de stora fabriksägarne hafva å sinsida gjort sig till herrar på industriens område, och delta går alltjemt i tilltagande, ty ju mera rikedomen tilltager å den ena sidan, desto mer tilltager obesutenheten å den andra. Ungefär 2 millioner menniskor äro sjelfagande i England; resten är dels arrendatorer, dels beroende af tillfällig arbetsförtjenst. Jag frågar billigt, 0111 det är till denna Englands afundsvärda lott vi böra sträfva. I Frankrike har, likasom i England, statsskulden medfört de betänkligaste följder. Alla möjliga beskaltnihgSsätt halva mäst upptänkas för att bestrida de dryga räntornas afbördande; tunga taxor och accisafgifter halva der, likasom i England, blifvit lagda på de fattigaste classernas oundgängliga lifsförnödenheter. I de flesta provinser i Frankrike hafva invånarne icke råd att dricka viii, i anseende till de dryga accisafgifter, som äro lagda på denna vara. Frankrike är dock vinets hemland. Andra länder hafva först under krigets lopp, eller i och för följderna af krig, beträdt statsskuldsbanan; i Sverige vill man elter ao års fred äfventyra detta steg, blott för att befordra hypotheksföreningar. Man har sagt mig, att hypotheksfÖreniUgar inverkat välgörande på jordbruket i andra länder. Jag vill äfven gå in derpå; men de halva uppstått under olika förhållanden och med olika vilkor. Alt Preussen och Frankrike, under continentalkriget utplundrade af både vän och fiende, behöft tillita hypotheksföreningär lör att afbörda jordbiukets i för kriget åsamkade skulder, är ganska naturligt.
Genom den gifna författningen i sisth Aug., har Regeringen visat, att hon vill gå framåt härutinnan; och alt hon skulle ti11— vägagå för våldsamt och utan behörigt undseende med gamla vanor och fördomar, torde man icke behöfva befara. Hvad beträffar Hr v. Hartmansdorffs sats, att städerna uppehållas genom skråordningarnas fortfarande, får jag förklara den öfvertygelse, att om frihet i handel och näringar lemnäs, skola städerna eller åtminstone vissa af dem framstå såsom det starkaste stöd för näringarna, under det åter andra möjligen falla. Men det är likgiltigt, om man har flera eller färre städer, då det deremot ingalunda ar likgiltigt, alt capitaler kunna använda sig i näringarna och uppbära dem till täflan med utlandningen, Skråordningarna lägga nu hinder i vägen för capitalisten att. understödja skickligheten; hvadan denna ofta saknar tillräckligt fält för sin verksamhet och förkofran. Förlag fordras alltid för hvarje rörelse, om den skall kunna stiga till någon höjd, och förläggarne åstadkomma i andra rummet afsättning, emedan deras intcressen alltid äro mångsidiga; och eler ca? Den 22 December e. ra. pitalisterna direct befatta sig med näringarna, der brister dein aldrig afsättning, då deremot deras interesse deri, endast såsom handlande, aldrig kan vara nog starkt för att öppna samma utvägar för afsättning som i förra fallet. För min del kan jag icke inse, hvari nyttan skulle bestå, hvarken för den ena eller andra, alt längre fortfara med dessa skråordningar, hvilkas närmaste anförvandter äro fattig—directionerna. Gr. von Fersen, Hans: Jag tvekar ej att förklara, det jag hyser ganska liberala tänkesätt i förevar, ämne, och i följd deraf gerna skulle instämma med dem, som önska en återremiss, om jag dermed kunde förena öfvertygelsen, att en ytterligare utsträckning i näringsfriheten dymedelst kunde vinnas. Men tankarna i afseende å nyttan deraf äro delade, och då man nyss hört Hr v.
11 böra dock afdragas de besparingar, som å några utbetalda anslags-summor uppkommit och blifvit till Riksgälds-konto' ret ålerlemnade med 16,281:28. hvarefter den återstående utbetalnings-summan utgör R:dr 3,620,927: 29. 11. 1 öfverensstämmelse med de i nu gällande reglementes 56 til! och med 94 §§. meddela le föreskrifter, hafva neda nämnde, under 1844 och 1845 års riksdag, i egenskap af tillfälliga stats-utgifter beviljade och till utgående från Riks gälds-kontoret anvisade anslagsoch låne-summor hittills blifvit af Fullmäktige anordnade och i stadgad ordning utaf Riksgälds-kontores medel utbelalda nemi.: anslaget till begrafningsoch de öfriga kostnaderna i anledning af Konung Carl XIV Johans frånfälle (reglementets 57 §.) R:dr 145,781: 19. 10. anslaget för en del af kostnaderna vid Konung Oscars kröning (reglementets 58 §.) 45,482: 33. 8. dito till liqviderande af skulden för Lejonbackens ombyggande (59 §.) 55,805: 4. — hvaraf kapital-skuld R:dr 52,000: och ränteskuld 3,805: 4. Utaf anslaget lill lagberedningens aflöning samt tryckningskostnader för dess arbeten, äfvensom expenser (60 §.) 35,752: 7. 8. hvaiaf tryckningskostnaderne utgjort 2,234: 16. - anslagen för försvarsverket lill lands (61 §1 934,000: 1845 och 1846 års anslag till understöd vid vid rustningen och roteringen ino ra Jemtland (62 §.) 8,000: anslaget till liqviderande af Kongl. Krigs-koltegri ärtilleri afdelnings skuld till militie boställs-kas:an (63 §.) Eih. lill R. St.
Sedan de förhål landen, hvari personer i denna låninrättning kunna komma att stå till hvarandra blifvit genom Ridderskapets och Adelns beslut utvidgade, torde det vara nödvändigt att i den af mig föreslagne proposition tillägges det fjerde förhållandet, nemi. af cautionist. Hans Excellence Herr Grefven och fiandt Marskalken frågade om Ridd. och Adeln instämde i det af Herr Cederschjöld begärde tillägg. Ropades Ja och Nej. Hans Excellence Herr Grefven och J^andt Marskalken gjorde derefter proposition till afslag å berörde tillägg. Ropades starka Ja jemte några Nej. Hans Excellence tillkännagaf att, enligt det sätt, på hvilket H. Ex. uppfattat del af Ridd. och Ad. sist afgifne svar, hade Ja öfverröstat Nejj och Ridd. och Ad. Den 7 December e. m. således afslagit det af Herr Cederschjöld yrkade tillägg. Herr Cederschjöld hegärde votering. Hans Excellenee Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande voteringsproposition: Den, som hifaller det af Herr Cederschjöld föreslagne tillägg till 3:dje punkten, att de i samma punkt omnämde personer icke må i denna Låne-inrättning på en gång finnas i mer än ett förhållande till hvarandra af Låntagare, Utgifvare af Invisning eller Förskrifning, samt Acceptant och Cautionist, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, anses berörde tillägg hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit. Hvilken voterings-proposition af Ridd. och Ad. gödkändes, samt anslogs. Voteringen börjades kl. 7 e. m, och bcfunnos, efter voteringens slut, kl. tre q v. till 8 e. m., sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige vo - Den 7 December e. m. 273 voteringssedlarne öppnade, röslerne hafva utfallit som följer: J% — ■ - 31 . Nej — 44.
Det är fåledes, utan att mifskänna den Nations lycka forn i en redan beffämd och af tiden och utgången gillad och rättfärdigad fördelning af deu Lagfiiftande magten, har funnit de frågor på ett till fre ds fl ä 11 a n d e fatt afgjorda forn ännu fyffelfätta de flefla öfriga, det är fnarare under fullt medgifvande af en fådan Statsförfattnings företräden, forn Conftitutions - Utfkottet likväl anfett lig nödfakadt att tvifla på möjligheten af defs införande och tillämpning under en olika linnenäs Hällning och då nyheten af förföket, under erkändt behof af flöd uti allmänna omdömet, troligen lkulle finna fig motverkadt af detfamma, Utfkottet har trott, att vid frågan om en ny inrättning borde ockfå endaft fådana grunder tagas i betraktande, hvilka härledda utur fakernas Natur och nödvändiga, antingen forn en följd af mennilkans arbets arbetsförmåga eller af defs fatt att jfatta och Verkflälla beflut, Ikulle ingå, antingen uti vilkoren för Ägande Rätten eller för fättet att föreflå och beflämma Samhälls - ordningens förbindeller, Utlkottet har fåledes trott fig finna deffa anledningar till en olika fördelning af Reprefenttition uti 2:ne redan nämnda, mea enkla och oundvikeliga fkillnader, forn i hvarje Samhälle mer eller mindre ikola gifvas emellan Förmögenhet och Folkmängd och i följe hvaraf Utlkottet redan föreflagit en olika grund för röft - beräkningen vid valet af Reprefentanterne , nemligen: efter Folkmängd och Bevillning.
IDUN 94 rinnor, är jag öfvertygad om (ja, jag vet), att många goda platser skulle stå henne till buds, om hon ville lämna oss. Och slutligen vill jag påvisa, det vi ju alla böra veta, att det rinns ganska många familjer, äfven bland de s. k. bättre lottade klasserna, som äro nödsakade att lefva på jämförelsevis ännu mindre hushållspenningar än de nu ifrågavarande, och detta oaktadt te vi, att medlemmarne i dessa familjer icke se mera klena ut än flertalet af de lyckans gun-tlingar, som kunna lefva huru lukulliskt de behaga, hvilket ju bevisar, att den dyraste och läckraste maten icke alltid är den sundaste. Utan att vara vare sig » En erfaren » eller » Husmoder » eller ens » Alfhild », utan rätt och slätt en skäligen oduglig fästmö, vill jag dock yttra några ord i den här saken. Min mening är ej att inlåta mig i dispyt eller utredande af det möjliga eller omöjliga i att hushålla med 12 kr. i veckan, ehuru otvifvelaktigt tusen och åter tusen hafva mindre, utan blott som en opartisk läsare säga mitt omdöme om dessa båda husmödrars olika uppfattning om saken. Den ärliga lilla husmodern röjer sin hemlighet, hon skrifver sant och — en smula förläget. Hon har i ett olyckligt ögonblick gifvit sig in på denna 12 kronors-affär, hon måste tala, ty hon har fagt sanning, men hon ville helst slippa. Hon vet, att många, många skola anse henne småaktig och trivial, oaktadt man godt ser, att det är en god kvinna, som är sin man till » ena hjälp », och som har haft mod att mot vanan lefva efter husets tillgångar. Vidare har hon, hvilket är ännu modigare, inför kalla ögon blottat sitt lilla hushålls stränga enkelhet. För allt detta hembär jag henne mitt tack, ty det är godt och väckande att se en plikttrogen människa, som i ett oansenligt litet hem protesterar mot tidens lyx. — Det är hjärtlöst att taga på skämt en annans djupaste allvar.
Tyst lade hon fästegåfvorna ifrån sig. »Dä ä’ sant», sade hon slutligen med ett slags omedveten värdighet, »att ja’ hålli’ åf er se’n I va’ ett lite’ kryp, som bena inte ville bära. Ja’ bar er ja’, å dän man sköt’ å slit’ ondt för, dän som fäst’ man sig mera ve. Men I har gjort mej en tocken obegriplig vanheder dänna da’, att ja’ aldri’ kan glömma’t. Ja’ far te sta’n i måron å tar tjänst, å se’n ska’ I slippe tiggarpåsen.» Här darrade rösten häftigare till. »Ja’ vill hvarken vare er te skam eller skada. Å nu, mor, ä dä så godt att vi gå hem till vårt. Ja’ tänk’, att far int’ blir sorgsen, att vi int’ kom’ fler än vi gick.» Janne stirrade på Lovisa i nästan fånig förvåning. Att Lovisa någonsin skulle kunna öfverge honom, hade aldrig fallit honom in. Hon var hans hand, hans öga, hans egendom, hans gemenskap med den öfriga världen. Hvem skulle nu vaka, när han blef sjuk, beundra allt han sa, tro på allt han gjorde? För ett ögonblick vek sig hans vackra inbillnings-slöja åt sidan, och han såg sig så hjälplös som han i verkligheten var. Svetten strömmade från panpan, och händerna ryckte nervöst. »Ajös», sa Lovisa så lugnt hon kunde. »Lycka te, Janne!» Nej, han kunde inte låta’na gå! Björkedesmor och Marks-mora greto i kapp. Den ena af sorg och den andra af harm. Lovisa var redan vid dörren. »Strunt i ’et», sa Janne slutligen med ett djupt andetag. Lovisa såg upp utan att tordas förstå. »Strunt i ’et», sa Janne om igen, harskande sig nästan som om han haft gråten i halsen och sköt åt henne fästegåfvorna tvärs öfver bordet. »Hva’ en tocken karl som ja’ säj’, står fast, – här blef också rösten fastare – om dä så sker i mörkre’.» Påföljande söndag var det ovanligt med folk i kyrkan.
För att i någon mån förebygga utbrottet af de ekonomiska åsigter, Hr Stjernsvärd vid hvar och en af d> i detta Betänk, hittills förekommande punkter uttalat, har jag begärt ordet, för att, åtminstone i hvad rörer den nu föredragna, eller den begärda anslagssumman till Prinsessan Eugenie, slippa höra samma skäl uprepas, som i afs:de å alla de föregående punkterna blifvit föreburne. Det kan väl ej vara Hr Stjernsviirds mening, att äfven hon, den enda ogifta qvinliga medlemmen af vårt så högt älskade Konungahu-, skulle söka förvärfva sig ett indrägtigt yrke. Ville Hr Stjernsvärd kanske äfven se henne med spaden i hand odla sina åkertegar eller idka samma rörelse, Hr Stjernsvärd föreslagit åt hennes bröder, nemi. att kasta sig in på industriela företag, eller spela på börserna etc. etc. Jag skulle hoppas, att Hr Stjernsvärd, åtminstone i hvad rörer den nu ifrågavarande personen, icke ville motsätta sig den för henne begärda anslagssumman, i hvilken händelse mau hade ani. förutse, att densamma blefve enhälligt bifallen. Jag yrkar bifall till Utsk:ts i ifrågav.de punkt gjorda hemställan. Hr Stjernsvärd: För att ej mitt förfaringssätt, äfven i hvad rörer denna punkt, skall misstydas, och på det att ej mina yttranden måtte föras till den kategori, som den siste värde talaren upställt, vill jag än en gång återuprepa hvad jag förut Dan 11 Fabr na ti f. m. antydf, nemi. »tt jag ej anser R.St:r pligtig» att underhålla andr» medlemmar af det Kongl, huset än Konung och Thronföljare. Den siste värde talaren borde draga sig till minnes den bofhSllnings summa, som gafs åt Sofia Albertina; hon var likväl ensam.
Emb. Ber. d. i5 Jan. 1834. 79 Jemte det Kongl. Majrt fann den i Rikets Ständers skrifvelse den 17 November 1823 framställda anmärkning emot f. d. Stats-Rådet Heil’ Grefve Cederström hafva, i följd af afgifven redogörelse, förfallit, biföll Kongl. Majrt Rikets Ständers anhållan, att vederbörande, som af Statsmedlen uppbära förskott emot redovisning, må anbefallas att för dem uppgifva specifika och verificerade läkningar. Med anledning af hrad Rikets Ständer i 4 punkten andragit, ville Kongl. Maj:t ytterligare hafva förständigat vederbörande, alt de af 3rdje Hufvud-Titeln för Barthelemy-fonden utbetalda förskott borde, så fort tillgångarne medgifva, Titeln ersättas; och skulle Rikets Ständers framställning om indragning af anslaget till Fri-Cadetter till Krigs-Expeditionens föredragning öfverlemnas. Hvad Rikets Ständer i 5:te punkten anfört, rörande dispositionen af mindre Credilivet till förmon för brandskadaöe i Borås m. fl. Släder, föranledde endast till det förklarande, att Kongl, Majit, enligt 63 §. Regerings-Formen, ansåg sin ovilkorliga rätt vara, att i hvarje serskildt fall pröfva, huruvida förekommande utomordentliga utgifter och behof äro af den beskaffenhet, att de på berörde Creditiv borde och kunde anvisas. Rikets Ständers framställning, angående den , Kongl. Räntmästaren Ouchterlony den 3o September i8a5 Nådigst beviljade gratification, blefaf Kongl. Maj:t i Nåder bifallen. Rikets Ständeis anhållan, i afseende på utbetalning af Minister-statens aflöning, fann Kongl. Maj:l förfalla, i anledning af Dess redan fattade beslut om samma aflönings utbetalning genom Stats-Contoret från och med år i83o. Rikets Ständers uti 8, g och 10 punkterna gjorde anmälanden ville Kongl. Maj:t genom Krigs-Expeditionen låta Sig föredragas.
St:s befattning med Bancoverket — —, miste embetet och varde ej "vidare nyttjad i Rikets tjenst.” Men vid nogare eftersinnande synes detta hafva afseende blott på sådana steg, hvarigenom R. St:s fulJmägtige kunde störas i sin förvaltning af Ranken; och försöket att genom civillag åstadkomma ändring i 72 §. Reg.F. torde så mycket mindre kunna hänföras under denna kategori, som ingen straffbestämning då skulle finnas för dylika försök att på samma olagliga sätt ändra alla de grundlagsparagrapher, hvilka icke äro i Ansvar:slagen bestämdt uppgifna eller, om jag så får säga, fridlysta. Snarare skulle då x §. af Ansvartslagcn kanhända synas vara tillämplig för ifråga var. fall. Strafflagen innehåller der följande stadgande: ”Tillstyrker någon Stats ”rådsledamot ett iagslridigt kullkastande af någon Ri ”kets grundlag, straffes såsom Rikets förrädare och ”miste lif, ära och gods.” Det är nemi. oneklig!, att banklagen skulle, om den blifvit antagen, hafva på ett lagstridigt sätt kullkastat 72 §. Reg.F. Men AnsvarrsJagens kategori innehåller, att det skall vara någon "Ri”k e t s grundlag,” som skall kullkastas; och som dermed förmodligen menas hela Reg.F., eller Riksd.Ordn., eller Suc.- Ordn., eller Tryckfr.-Förordn., torde kullkastandet af blott en enda §. icke kunna med full tillförlitlighet dit hänföras. I Ansvartslagen finnes visserligen ännu en nemi. den 8:de, som vid första ögonkastet torde kunna tyckas tillämplig. Orden lyda der, som föijer: ”Uraktlåter föredraganden ”att till Statsrådets prof. göra föreställning emot sådant Ko-' ”nungens beslut, hvilket han finner stridande mot Reg.F:s ”bokstafliga föreskrift, miste embetet.”