Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Garfverier Gelbgjutare Glasbruk Glasmästare Gravör Guldoch Silfverarbetare Gördelmakare Handskmakare Hattmakare Hatt-, Klädoch Linnesömmerskor , ... Hemslagtare Hofslagare Instrumentmakare Jernbruk, Ståloch Gjuteri verkstäder Jerngrufvor Kakelugnsfabrik och Kakelugnsmakare Kalkstensbrott Kalkugnar Kammakare Kanongjuteri Kardmakare Karduansmakare Kemiskt-tekniska fabriker Kimröksfabrik Klensmeder Klädesfabriker Knifoch spikhammare Koppargrufvor Kopparslagare Kopparverk .. Tab. N:o 7. 17 Fortsättning af Tab. ]V:o 7. Bergverk, bruk, fabriker och manufaktur-inrättningar Handtverkerier å landsbygden. i städerna. å landsbygden. i städerna. Idkare till sjelfförsörjning. Antal verk och inrättningar. Ägare. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. Antal verk och inrättningar. Ägare. Mästare, arbetare och biträden af alla slag. Mästare. Mästares biträden af Gerningsmän. Gerningsmäns biträden. Mästare Mästares biträ- den af Enskilde. w p' 0 Under 15 års ålder. Enskilde, j Bolag. Öfver 15 års ålder. Under 15 års ålder. j gesäller. i lärlingar. andra | arbetare. gesäller. p? 5* 0 Östergötlands län. Tab. Längd i mil Kostnaden för Gästgifveriernas antal år 1860. Antal kastar, utgångne till af hvarje slag af motstående vägar af indelade med skjutsstationer försedde vägar af fulländade och afsynade nya vägar af omlagde eller betydligt förbättrade vägar fulländade nya vägar omlagde eller betydligt förbättrade vägar KungsGästgifveri-, hållocli reservskjuts. 1 ' af statsmedel. 1 af kommunernes medel. af statsmedel. af kommuner nes medel. Ar. ocli kronoskjuts. vid periodens slut. under perioden. R:drR;mt. R;dr R:mt. R:dr Runt. R:dr R:mt. H a n d e 1. Fartyg och båtar, begagnade till GrossHandlare.
Häremot har Herr Borgmästaren Hambraeus, Dm 16 Juli. us, uti ett till sistnämnda Stand inlemnade Memorial , sökt ådagalägga, att Herr Stabecks förslag vore i utförandet icke verkställbar, och att, enär det befriar alla öfver en half mil från skjutsningsstället belägne hemman för skjutsningsskyldigheten, det så för de öfriga skjutsande, som resande skulle medföra högst betänkliga olägenheter; att den nu varande skjutsnings inrättningen för vårt land närmast är afpassad, samt att missbruket ej kan betaga bruket af en nyttig inrättning, och yrkar sluteligen, att i stället för det Herr Stabeck projecterat, att ingen finge nyttja mindre än 2:ne hästar, då ordinarie skjutsen är utgången , den förr lemnade rättighet för resande att, äfven på den tid, då skjutslegan betaltes med 3 sk milen, som på en timme fick till rygga läggas, få färdas 2:ne personer efter en häst, mätte dem återställas, dock med vilkor, att betala 16 sk. milen. Utskottet har, hvad i ofvanberörda Memorial mer och mindre vidlyftigt blifvit omformäldt uti noga öfvervägande tagit; och då uti en del af de samma de skjutsandes olagenheter hlifvit sned nog öfverdrift afskildrade, meri icke något är nämndt om deras behof eller betungande, hvilka i angelägna ärender äro nödsakade företaga mer och mindre vidsträckta resor, eller om den tunga , hvilken genom en högst uppstegräd Skjutslega, skall drabba sä val de allmänna Ca'sSurna, som i mer och mindre man Rikets sarnteliga inbyggare, anser sig Utskottet till en början böra fästa uppmärksamhet på dessa at en hög skjutslega nödvändigt härrörande svårigheter, för Den 16 Juli. för att upplysa, huruvida man vid vissa kända •olägenheters undvikande, ej försätter sig i nya af icke mindre, men kanske betydligare inflytelse på det allmänna välståndet.
Ständers allmänna Oeconomiä och Beswärs - Utskott remitteras, för at der beredas til undcrdänigt anmälande hos Kongl. Maj t, än ock de öfrige Respective Ständen wördsamt och manligen derom underrättas, genom Utdrag af Protokollet. Ut supra klx krotocollo P III. keterZvn. Utdrag -N-r Den 26 J)ulir. Utdrag af Protocollet - sta.llit i Bor« gare Ståndets Plenum, wid Riksdagen i Stockholm den Julii 1-09. S, D. Uppå Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition af den i4 rnnewarcmde Julii, samt i grund af deruti anförde skäl, biföll BorgareStåndet, genott! et enhälligt bejakande til Herr Lalemannens derom framställde frägaat Hans Furstelige Höghet Prins af Schleswig Hollstein Sonderburg - Augustenburg nu genast utköras til Swea Rikes.' Kron Prins och Tstronföljare; Hwarom detta Protocolls Utdrag skulle til de refpective Med-Ständen eppedieras. Ut supra. klx ?iotoco1Icr g. III. ?eterson. Utdrag af Protocollet stället i Bonde ^ Ständets Plenum den 26 Junti 1309. S. D. I anseende til den stos Högwö"dige Preste-Standet wäcrte fräga om Jnstruction för Stats-Utskottet, bär Högloft.
Angående upplåningen af de Jäv fortsättningen aj Stålens jernvägs byggnader anvisade medel. § 228. Jemte det Rikets Ständer, i sammanhang med anvisningen at de, för Statens jerr>v"å"s-bgggnoder, under tiden lili 1860 års slut, vid denna riksdag beviljade anslag, beslutat, ali de medel, som erfordras ej mindre lill ersättande af hvad i afräkning å sagde anslag redan blifvit utbetald), än lill bestridande ♦.! förestående ytterligare utbetalningar utaf .samina anslag, borde af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret genuin upplåning anskaffas, hafva Rikets Ständer medgifva), att denna upplåning finge verkställas inom eller utom riket, pä sätt Fullmäktige funno lämpligast och ändamålsenligas! till beredande af de för staten såsom låntagare mest förmånliga vilkor; och sedan numera kontrakt om ett lån å Sju millioner Sexhundratusen Thaler Preussisk Courant, ungefärligen motsvarande en 6 Hör till Stats-Utskottets Memorial N:o 293. summa af Tjuge millioner Riksdaler Riksmynt, blifvit utaf Fullmäktige afsiutadt med Bankan "fur Handel and indus!rit' i Darmstadt, Direktionen "pir Diseonto-Gesellschajft" i Berlin, ’’ Mi'Helden tsche Credil-Bank" i Meiningen samt Bankir huset Raphael Erlan;/ r i Frankfurt arn Maya, ä hvilket län Kongl.
Den e^recutiva magtens fulla kraft, i Konungens hand, fordras, jag magar uprepa det, lika nödvändigt til mär räddning, som Lagstiftningsoch beskattande Magtens förwarande i sin helgd, ät Nationen. Sädana hafwa de grunder warit, som ledi ConstitutionS-Utffottet i desi Förslag: min enffilta förtjenst har förnämligast warit at instämma uti uplystare Ledamöters mening. Det betänkande, hmarmed Utskottet beledsagat Constitutions-Projectet uptager motiverna til desi migtigaste tilstyrkanden, och det more öfmerflödigt för mig, at derwid nä,got tillägga. De stora rättigheter at sluta förbund, fred och göra krig, som man tilstyrkt at lagga i Konungens hand,^ tillika med magten at tiloch afsätta högre Ämbetsmän, aro motwägde af Ministrars ansmarighet, af Ständers pä bestämd tid utsatte sammankomster, af deras oinskränkta rätt, at beskatta sig sjelfma, af Trycks ribet, af en strängare bewakning öfwer alla Ämbetens utöfning, an ^nagon Swensk Constitution bittils innefattat. Mätte hwad Förtroendes-Ämbeten angar tillätas mig at endast nämna, det Konungens rätt Den 3 Iunir. 48Z al om dem förordna, synes mig följa af deras ändamäl. Ägde Konungen ensam förmåga at bestrida allt hwad til Rikets styrelse hör, behöfdes inga Ämbetsmän: De äro inrättade til organer för Konungens erecutiva magt. Ämbetsmän i epecutiv wäg synas mig ej annorlunda kunna anses än som Konungens Fullmägtige. Sjelfwa namnet Fullmagt bestyrker denna tanka. Konungen kan ej wara sit Folk och sit Rike ansvarig för en god, en kraftfull styrelse, om han ej äger magt at fråntaga dem sit förtroende, dä de ej deremot smara. Oskicklighet och missbruk kunna ofta undankomma laga ransakning och dom, och farhägan för
Om man tror strän - 42 Dsn 21 Maji. gare straff erfordras för att förekomma rym-: ning från fängelserna, så förmodar jag3 att de nied största bil i ig !i et borde stadgas för dem, åt hvilkas vård Arrestanterne anförtros. Herr af Brinckman: Det är i min tanka alldeles icke något nytt Rättegångssätt i afseende på tjufvar, som blifvit föreslagit, utan blott en mera bestämd tillämpning af förut antagne grundsatser. Redan för längre tid tillbaka, liar Kongl. Majit i nåder förklarat, att då tjuf å sig bekänner begångne brott å andra orter, ägde Domaren, inför hvilken en sådan bekännelse skett, att, efter anmälan hos HofRätten, och dess dertill erhållne bifall, brefvexla med den eller de Domare i de orter der brotten skulle vara utöfvade, och där de befunnos så ringa eller uppenbara, att de utan vidare undersökning kunde afgöras, eiler Målsägande!! icke fordrade den brottsliges inställelse, då i ett sammanhang och på en gång deröfver domina. Ö/id 1S12 års Riksdag väcktes Motion, om en ytterligare förklaring i den måtto, at£ anmälan i HofRätten vid hvarje tillfälle kunde undvikas, och på Laglltskottets tillstyrkande, biföllo Konung och Ständer, att ett blott tillkännsgifvande hos Konungens Befallningshafvande, och genom dess brefvexling inhäm^ tad kännedom, skulle göra tillfyllest; men derigenom var icke det förra stadgandet, att Domare ägde pröfva, huruvida ytterligare undersökning vore nödig, på minsta sätt ändradt; och endast LagUtskottets nnderlåtenhét att bibehålla denna föreskrift, harv vållat, att en så; Den 21 Majt. 43 dan pröfning sedermera upphört, och att nu, så snart tjuf uppgfver lika förbrytelser å annan ort3 och det inhämtas att tjufnad der »verkeligen skett, han genast dit afsändes , hvataf roångfalldiga utgifter för Staten och lika många olägenheter för Samhället inträffa?
Danska hamnarne och der nedlägga betydliga summor, som sålunda gå för Sverige förlorade; att i många fall äfven Svenska fartyg skulle kunna, genom att lossa eller inlaga last uti denna hamn, undvika den Sundska Tullen; att i militairiskt afseende denna hamn-anläggning blefve för Sverige af högsta vigt, såsom station för så väl en del af skärgårdsflottan, som för kapare, hvilka från denna punkt, der hela Östersjöhandeln går förbi, skulle kunna tillskynda Rikets fiender en oberäknelig skada; att, vid sådant 4 4 Stats-Ulskottcts Ullålande N'.o 435., Litt, C. förhållande och då företaget vore att anse såsom en hela nationens gemensamma angelägenhet, här icke kunde af ortens invånare eller af Höganäs Grufve-Bolag fordras ett sådant bidrag till kostnaden, som till andra hamnanläggningar eller communications-arbeten, de menigheter eller corporationer, hvilka deraf hemta den egentliga fördelen, kunde anses pliglige att lemna, hvarföre ock det af nämnde Bolag gjorda anbud att till arbetets utförande lemna erforderligt behof af eldfast tegel, syntes vara det högsta, som skäligen kunde af detsamma begäras; varande, på grund häraf yrkadt, att den för hamn-anläggningen vid Höganäs ifrågasatte summa 191,000 R:dr måtte af Rikets Ständer beviljas, alt, enligt hvad Ledamöter af Ridclerskapet och Adeln härjemte hemställt, utgå icke på vissa år, utan, för arbetets fortskyndande så mycket som möjligt, i nion af behof. Enligt de upplysningar, som Utskottet härförutan, rörande denna fråga, haft tillfälle inhemta, anses af sjöfarande Svinebodan, endast såsom nödhamn betraktad, ega det företräde framför Höganäs, alt ett fartyg, som för storm inlupit vid förstnämnde ställe, under vissa vindar har lättare att derifrån gå lill segels än från Höganäs, under enahanda förhållanden, hvaremot en hamn vid Höganäs i allmänhet föredrages Svinebodan på den grund, att vid förstnämnde ställe fartyg, sorn gjort hafveri och äro i behof af biträde, kunna dertill beredas tillfälle vid Höganäs, men icke vid Svinebodan.
Rdr 88, <98: 40 —- varit använde till bestridande af de bestämda understöden för Lifgardesregementernes mat-inrättningar, för så vidt anslaget till oförutsedda utgifter ej härtill lemnat tillgång, äfvensom Rikets Ständer vid sista Riksdagen medgåfvo, att underhållet af de kommenderingar utur Indelta Arméen, som i Nåder beordras till Garnisons-tjenstgöring på fästningar och gränsorter likaledes finge af berörde reservationer bekostas. Kongl. Maj:t förnyar nu åter sin Nådiga framställning till Rikets Ständer om de ifrågavarande besparingarnes användande än vidare för nämnde ändamål: i sammanhang hvarmed och då, i anseende till högt uppstegrade pris å de i soldatportionen ingående proviant-artiklar, Kongl. Maj:t, under den sedan sista Riksdagen förflutna tid, stundom funnit sig föranlåten att, på det manskapet ej måtte blottställas för brist på nödigt underhåli, ej endast för de i Stockholm förlagde regementer, utan äfven för de i landsortsstäderne garnisonerande trupper, i Nåder bevilja, efter omständigheterne lämpade, tillökningar utöfver hvad af Rikets Ständer blifvit i sådant afseende anslaget, Kongl. Majit nu begär Rikets Ständers megifvande att, när Kongl. Maj:t framdeles, uppå gjord vederbörlig anmälan och efter pröfning af förekommande omständigheter, kan finna nödigt att tilldela värfvadt manskap någon förhöjning i bidraget till natura-portionen, merberörde reservationer, för så vidt andra medel ej finnas för det yppade behofvet att disponera, må jemväl för sådant behof få anlitas, under det af Rikets Ständer, i fråga om de deraf för Lifgardes-regementernes mathållning utgående understöd, gjorda förbehåll. Skrifmaterialier och Expenser, samt ved och ljus för KrigsKollegium m. fl. verk.
Att ropen på en förändring af förr gällande konkurslag voro tillräckligt starka för att man skulle stifta en ny, och att denna biel’ i närmare öfverensstämmelse med andra länders konkurslagstiftning, bör icke kunna läggas Lag-Utsk:t till last. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes propos. på bifall till Betänkt och besvarades med ja. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utsk:ts den 30 sistl. Nov. och 1 dennes bordlagde Betänk. N:o 92, i ani. af motion om förklarings meddelande öfver Kongl. Förordnm den 8 Oktober 1861, ang:de ändring i vissa delar af 17 kap. Handels-balken och andra författningar rörande borgenärers rätt och företräde för hvarannan till gäldenärs egendom. Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts den 1 dennes bordlagde Mern. N:o 243, ang:de den nya riksstaten. Hr Cederschjöld, R. T.: Då R. o. Ad. bifallit StatsUtsk:ts Betänk. N:o 241, samt det således skulle vara en löjlighet, att den diskussion, som i detta hänseende hos R. o. Ad. blifvit förd, skulle utskrifvas, hemställer jag att R. o. Ad. måtte besluta, att remissen af de ifrägav:de yttranderna måtte inhiberas och kansliet således befrias från utskrifningen deraf. VII. Hr von Francken, G. W.: Jag anhåller om afslagådetaf den föregående värde talaren framställda förslag, emedan, om det skulle bifallas, jag ej kan inse annat än alt det skulle innebära ett upprifvande af R. o. Ad:s beslut vid remissen af motionen. Hr Cederschjöld: Det förefaller mig vara endast ett gyckel att sända diskussionen till Utsk:t, sedan frågan redan blifvit afgjord, och jag öfverlemnar till R. o. Ad. att döma derom. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att då i 49:de §:n R.
Berättelse, Kongl. Maj:ts Nådiga, om hvad i Riket och dess Styrelse sig tilldragit sedan sista riksdag: I. 14, A. 17. —, Rikets Ständers år 1863 församlade Revisorers, om deri af dem verkställda granskning af Stats-verkets samt dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1861, jemte de i anledning deraf infordrade och till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga utlåtanden; kommunicerad Med-Stånden: 22 — B — I. 19, R. 19; B. II. 155, 157, 173, A. 173, 174, 175, 176, 179, E. 560. Berättelse, Rikets Ständers år 1863 församlade Revisorers, om granskningen af Riksgälds-Kontorets tillstånd och förvaltning; kommunicerad Med-Stånden: I, 19, R. 19; B. II. 204, 260, 268, A. 268. —, Rikets Ständers år 1863 församlade Revisorers, om verkstäld granskning af de under Kongl. Maj:ts och Rikets Kommers-Collegii förvaltning ställda fonder och medel; kommunicerad Med-Stånden; I. 19, R. 19; B. II. 155, 158, A. 158. —, Rikets Ständers år 1864 församlade Revisorers, om granskningen af Stats-verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1862, äfvensom de i anledning deraf infordrade och till Kongl.
Barnen tycktes nästan ha förlorat både minne och förstånd, och deras uppmärksamhet drogs oupphörligen bort till den allvarliga kretsen därframme vid katedern. Men så småningom blefvo både de och Kerstin varma i kläderna, och det gick bra nog. Likaså när det gällde svenska språket, hvars vikt jämte religionsundervisningen biskopen i ett litet tal särskildt framhöll Förhöret varade goda två timmar, och vid dess slut gaf biskopen sitt omdöme, hvilket notarien mellan sina idkeliga snusningar skyndade sig att uppteckna. Han hade funnit undervisningen på det hela taget välbedrifven, hvadan dess resultat i allmänhet kunde anses godt. Dock var det ett och an nat som briste. Särskildt hade han tyckt sig finna, att kristendomsundervisningen företedde en och annan lucka, och i svaren hade han tyckt sig finna en och annan anstrykning af seperatism, hvilket gaf honom anledning att hälla ett strängt förmaningstal till den församlade meningheten om vådan af dessa söndringens tider icke bygga på den enda grund, som var beståndande: den heliga, allmänneliga kyrkans. Äfven syntes det honom som om svenska språket borde ägnas mera omsikt. Det vore, hvad religionen utgjorde för själslifvet, det grundläggande för all sann kunskap, men hvad han sålunda anmärkt, ansåg han till dels bero på det nyligen skedda ombytet af lärarinna, och han tillförsåg sig, att såväl hon som skolrådets ärade herr ordförande skulle behjärta de anvisningar han i dessa fall gifvit. föreskrifter i detta fall voro tydliga nog. Till sist uttalade han den förhoppningen, att skolrådet skulle göra allt, hvad på det ankomme, för att snarligen få småskolan skild från folkskolan, ty i annat fall skulle undervisningen aldrig kunna gifva ett fullt tillfredsställande resultat. Efter ytterligare en betraktelse af religiöst innehåll och afsjungandet af ett par salmverser var skolbesöket till ända och barnen rusade ut för att få se ännu en skymt af biskopen, innan han begaf sig till den andra folkskolan, där gossarne undervisades. Kerstin kände det, som om en tyngd fallit från hennes bröst, när förhöret var slut, och inkommen i sin kammare brast hon i gråt. Det var reaktionen efter den nervernas öfverspändhet, hvarför hon i flere dagar varit utsatt.
Han skar allt djupare tills han höll huvudet i handen och stirrade in i ögonen, de tycktes allt vackrare, de vidgades, de blev portar och genom dem kunde han se in i paradiset. Det var Ziris huvud han höll i handen, men han grät icke och var ej rädd. En lång stund stod han alldeles stilla och hörde hur orgeln brusade igen. Han höll ej längre det avskurna huvudet i handen, han höll bara en liten bok, en svart bok, Sanningen stod det på pärmen. Medan han förgäves höll på att öppna den försvann hela jorden. Han var bland bländande, höga vita alper, en sky av stjärnljus flöt ned, och ljuset brusade som en orgel. Lever jag eller är jag död? viskade han och satte sig upp på bädden. Hans huvud var lätt, befriat, han kände sig föryngrad, liksom renad, räddad. Herre Gud, klockan är ett på dagen, ropade han, om en timme skall hon vara här! Han sparkade till lermodellen så att den föll i bitar. Sedan började han hastigt ordna rummet. Han tyckte att han till sist fått det mycket vackert, och han sprang nedför trapporna till blomsterhandeln på hörnet och köpte blommor som han ordnade i en gammal målad kruka och ställde mitt på det gröna bordet. Till och med solen tittade in ett tag och hälsade, ute på gården gick någon och sjöng, tvärs emot i ett fönster drillade en kanariefågel. Bullret från gatan ljöd skrattande muntert och i trappan hade han mött Martinus, som varit upp och hämtat något och nickade farväl åt David med ett spjuveraktigt leende. Husfadern hade lämnat en lapp på bordet att ingen kom tillbaka före sex. I ateljén rådde en dager av nästan blått, tunt, filtrerat ljus, de många glada skisserna lyste och skimrade från väggarna. Hela rummet jublade, tyckte han. Och nu hans hjärta klappade litet fortare nu var det tid att gå och möta henne. Ett ögonblick mindes han Tao och stod och grubblade över honom en stund, tills det slog kvarten i Östermalmskyrkan. Då såg han sig för sista gången i den stora spegeln som stod i ett hörn, fnös litet åt de illa medfarna skorna och gick nedför trappan. Han var vid den tiden en lång, smärt och slätrakad yngling med hög panna och ett något plågat ansikte.
12 g. Gör någon uppsåtligen sådan misshandel å annan, att deraf kommer mindre lyte eller kroppsfel eller lindrigare sjukdom, än i 10 g sägs; straffes högst med straffarbete i tvä år. För uppsåtlig misshandel, hvarå ringare eller ingen skada följt, vare straffet böter eller fängelse i högst sex månader. 14 g. 11 alva flere deltagit i misshandel, hvaraf kommit skada, som i 10 eller 12 § sägs; då skola, vid straffets bestämmande, de grunder, som i 7 § äro stadgade, tillämpas. Kan ej utrönas af hvilken eller af hvilka skadan blifvit gjord, då skall en hvar, som i misshandeln deltagit, dömas, om skadan var af beskaffenhet, som i 10 § sägs, till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, och, om skadan ringare var, till böter eller fängelse i högst sex månader. Har någon, i uppsåt att göra skada eller eljest i vredesmod, emot annan dragit knif eller svärd, spännt bössa eller rest annat lifsfarligt vapen; då skall den omständighet, om skada sker, vid straffets bestämmande, såsom försvårande anses; och må, i ty fall, för sådan misshandel, som i 13 g sägs, till straffarbete i högst sex månader dömas. Kommer ej skada, vare straffet böter från och med tio till och med femtio Riksdaler. Nu kan så hända, att någon, under utöfning af laga rättighet att aga den, som under hans lydnad står, tillfogar honom skada, och är den så ringa, som i 13 § sägs, derför må han ej till straff fällas. 17 §. Är någon ouppsåtligen, på sätt i 9 § sägs, vållande till kroppsskada, som i 10 § nämnd är; straffes med böter eller fängelse i högst sex månader. För vållande till skada, som i 12 § sägs, vare straffet böter, högst femtio Riksdaler. 18 §. Har någon gifvit annan gift eller dylikt för att honom skada, och dör ban deraf; straffes gerningsmannen efter 1 § såsom för mord. Kommer af den förgiftning svår kroppsskada; dömes till straffarbete på lifstid eller, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, till sådant arbete från och med åtta till och med tio år.
Sedan Öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast yrkats bifall till §:n med uteslutande af ordet rätt på första raden i andra mom:t, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n utan förändring, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på §:ns antagande med ofvansagde förändring, hviken propos. med ja besvarades. §§ 173—175. Biföllos. Rubriken till §§ 171—175, Godkändes. § 176—183. Biföllos. § 184. Hr Skogman: Då det i denna § heter: »Hvar som bergar af egare öfvergitvet skeppsvrak» etc., synes det som om det misstag insmugit sig, alt egaren till fartyg skulle vid sådant tillfälle alltid vara ombord. Alt så icke är förhållandet och att egaren vanligen icke medföljer fartyget, torde nogsamt vara kändt. Jag anhåller derföre att orden »af egare» mätte utgå och ordalagen blifva: »bergar öfvergifvet fartyg eller skeppsvrak.» Frih. Leijonhufvud: Jag medgifver att uttrycket kan vara olämpligt, och motsätter mig derföre icke den föreslagna förändringen. Den 17 September f. m. 359 Sedan öfverläggningen ansetts härmed slntad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast hade yrkats bifall till §:n med den förändring, att de å första mormts andra rad förekommande orden: af egare öfvergifvet skeppsvrak, utbyttes emot orden: öfvergifvet fartyg eller skeppsvrak; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propus, på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på §:ns antagande med ofvanomförmälde förändring, hvilken propos. med ja besvarades. § 185. Bifölls. Rubriken till §§ 176—185.