Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Degebergs landtbruks-instiluts fortgång ifrån dess stiftelse och till i83g års slut, jemte framställning om de erforderliga medel för dess fortfarande och vidare utveckling. Egendomarne Degeberg och Stensholmen köptes för elfva år sedan af mig, för att der införa ett förbättradt åkerbruk. Tidigt egnande bela min uppmärksamhet åt landtmannayrket, hade jag, under ett flerårigt vistande "i Tyskland, Flandern, England och Skottland, haft tillfälle alt vinna närmare kännedom om dessa länders landtbruk. — Härvid erbjöd Skottland det intressantaste fältet för undersökningen; emedan yrket der erhållit den största praktiska utvecklingen, och dessutom dervar. klimat och jordmån meia likna Sveriges, i dess medlet sta och södra provinser. Säkraste medlet att höja jordbruksafkastningen härstädes, syntes derföre vara införandet af Skottska åkerbrukssystemet, i den mått härvar. förhållanden, såsom en kortare tid af året för åkrens brukning, landets ringare folkmängd, och långt mindre bemedlade ställning, m. m., kunde medgifva. — Skottska landtbruket utmärker sig isynnerhet genom den fullkomlighet, hvarmed åkerbruksarbetet vei kställes af en upplyst arbetsclass, med användande af de bästa redskap. Tillfället att redan 182g engagera en mycket skicklig landtman ifrån Skottland, Hr Skinner, lättade betydligt ett sådant företag vid Degeberg. Det ådrog sig ock tidigt en allmännare uppmärksamhet. Redan under de första åren utfördes alla arbeten der med på stället tillverkad Skottsk åkerredskap, med de förändringar, dem en mera stenbunden jordmån gjorde nödvändiga. Ett fullständigt circulationsbruk, i förening med en noggrann drillcultur för jordfrukter, särdeles rofvor, påbörjades. Afdikningssättet med större öppna och täckta diken begagnades i stort. — De otröskade grödorna förvarades i Skottska sädeshässjor, fördelaktiga genom deras ringa kostnad, och sädens bättre förvarande. — Fåroch boskapsracer förädlades med omsorg. — Med plöjningsarbetets verkställande, — ett så ytterst angeläget ämne, — användes särdeles noggrannhet, hvilket man isynnerhet funnit vara förtjent af efterföljd.
men sedan detta betänkande blifvit af Höglolliga Ridderskapet och Adeln, Högvördiga Presteståndet och Vällofliga Borgareståndet återremitterad! och deremot, bland annat, anmärkts, dels att innehafvare af boställen borde undantagas vid den föreslagna utsträckningen af ifrågavarande onus, enär boställsinnehafvaren vöre en Statens tjensteman, som i denna egenskap hade andra åligganden att fullgöra, och de lägre med boställen försedde tjenstemännen af ecklesiastikoch militär-staterna voro så svagt lönade, att deltagandet i kostnaden för fjerdingsmans-befattningens bestridande skulle för dem blifva allt för betungande, dels ock att Utskottets förslag, som syntes åsyfta att ali jord skulle uti ifrågavarande onus taga del, i sådant afseende icke innefattade nöjak - 4 Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande
Ridderskap och Wiens beslut, som Ständer instämt! den re,Nist, hwarlgknom Uiikotret sättes i tilisäue, att utlära si - gun d uppmärksamhet och aiseende Utskottet ä R>dderss.,pet och Adlers rättelser t Jnstruclionen kunde hasina ; och jemte det BondcStäadet äfwen nu »örbiiswee wiv sitt 1 sielswa hunrudsrägon satlade B stut, wiil Ständet list Utskottets närmare u derräkkelse lemna detsamma del af det Prottocoll,som wid berörde tillfälle b itwlt hos Ständet förde; hwarom de ösrlge Rechectwe Ständen skulle »rördsamt ochwänligcn underrättas. ln^IsL. S DBonde-Ständet läk sig söcedroaas Riksens Högloft. Ständers Stals-UtstottS Memorial den zo sistledne Nowemder, meddcladt i anledning af Herr Grefwe öl. anmärk ning , rörande Herr Statö-Rädets och Commendeuren Friherre stolenstlscig beiattnmg, säiom Ordförande t Nummer,Lotteri-Directiynen, lamt indragning os den dermedörenode Lön; och drftöt Bönder Siandet, att lill alla delar bifall hwäd Stottz; M - 6^6 Den ro Januarir. Utffottet härutinnan yttrat och hemstäldt; hwarom de öfriga Respecr-ve Ständen skulle wördsamt och wänligen underränas.
S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: l:o Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om försäljning af åtskilliga kronan tillhörige byggnader och tomter i Götheborg, samt försäljningsmedlens använ dande till nya artilleri-förrådsbyggnaders uppförande derstädes; 2:o Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer om npphäfvande af den till Stats-verket nu ingående arrende-afgift för Carl Gustafs stads krono-tullmjölqvarn; 3:o Kongl. Majlts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om pensions-fyllnad vid afskedstagandet för andre Bataljons-läkaren A. B. Dito Dito om pension åt Regements-kommissarien J. L. Aberg vid afskeds tagandet; 5:o Dito Dito om ifrågaställd utsträckning af Nämndemäns rätt till skjutsoch traktaments-ersättning för syner och andra förrättningar; 6:o Dito Dito om utbyte af ett Häradshöfdingen i öfre Fryksdahls samt öfre och nedre ElfVedahls tingslagers domsaga på lön anslaget qvarnställe; 7:o Dito Dito om utbyte af indragna Pukslagare-bostället Hvetlanda Thomasoch Kullagårdarne emot Häradshöfdinge-bostället Repperda Drakegården i Jönköpings län; 8:o Dito Dito till Rikets Ständer, om pension från allmänna indragnings-staten åt Läkaren vid straffoch arbetsfängelset i Malmö, Christian Henrik Andersson; 9:o Dito Dito angående rättighet för Bataljons-chefen vid krono-arbets-korpsen, Majoren Jonas Gabriel Schander, att erhålla pension å allmänna indragnings-staten; 10:o Dito Dito om understöd af allmänna medel åt Tull-statens enskilda pen sions-inrättning; ll:o Dito Dito angående försäljning af det s. k. material-huset N:o 274 i Kal mar stads vestra qvarter; 12:o Dito
hvarigenom för det mesta fullt nya Slupar i de nedhuggnas ställe kunna, ulan drygare kostnad, än hvad reparationerne erfordrat, erhållas, bafve Wi, vid sådant förhållande och under öfvervägande af att hvad för öfrigt af Eder, Commendeur-Capitaine Kreuger, särskildt i underdånighet blifvit anfördt och upplyst, ansett, lika med hvad AV år Justitiae-Canzler i underdånighet yttrat, någon anmärkning för felaktigt förhållande icke mot Eder, Förvaltning af SjöÄrenderna, uti nu uppkomna fråga äga rum; äfvensom AVi likaledes, i öfverensstämmelse med Wår Justitiae-Canzlers underdåniga yttrande, funnit Stations-Befälhafvaren, i afseende på sluparnes nedhuggning, hafva uppfyllt och efterkommit de af Eder honom gifna förständiganden. För öfrigt håfve Wi, dels med afseende å vigten af hvarje omständighet, som inverkar på Sjöförsvarets vidmaglhållande, dels ock för att bereda tillfälle till tidig rättelse, i händelse misstag vid meddelandet eller verkställandet af föreskrifter härom, i en framtid möjligen skulle äga rum, härmed i Nåder velat förständiga Eder, att hädanefter, så ofta J, lill följe af den Eder genom 4 §. 1 mom. af Wår Nådiga Instruction af den 2 November 1824 uppdragna omsorg om Yår Flotta, till vederbörande Stations-Chefer låten expediera befallningar och föreskrifter om hvad som hörer till Kronofartygs nybyggnad, reparation, nedhuggning, stöpning eller förändring, på samma gång till Wår General-Adjutant för Flottan insända uppgift å de åtgärder, som StationsCheferne sålunda anbefallas. Af denna Wår Nådiga Skrifvelse, så vidt densamma härvarande Stations-Befälhafvare angår, ägen J alt lemna honom del. AAi hefalle &c. Stockholms Slott den 1 September 1837.
§. föreslagit de förändringar, hwartill gjorde påminnelser föranleda Widare sch i sammanhang härmed , här ma?» för - LII 2 Den r6 December. förment en behörig gradering af förbryrelser ej wara nog fullkomligt iakttagen, och yrkat, ock dä dest, äro sa wldk chiljde till deras bechaffenh r och wäcknnrgar en derefter afpastad chillnad i straffen mätte stadgas. En fädan gradering af felsteg hwarwid ingen fo uk jchwen L g jämsörelfewiS, tjenar t-il grund, beror i UlchottttS kinka g ancha »nyckel af det fattade begreppet om förbrytelsernas natur af ringare ester swarare, ef blott i hwad deras pä öljder beträffar, utan oek me) afseende pa helgden af den Lag som öfwer>rädcs. E>fwcrträdelser as astmänna Lagen b i ras s.i>öm in« grepp uri enchilde Medborgares rättiglu eer; Gell a b agens manhelgd mäste dä anses såsom brott emot Staten. Utchott.l har 'jk oäl äfwen häruttnnan !'ö?t att sammanjemka '.yeningarne, och, i öswerensstäw mette med förcko!!»e anmärkninZar gradera straffen i förhällaahe till förseelserne. I anledning of den erinran, akt Stats-Räds Ledamot, som ide fall Ansmarigheks - Lagen uni kar sig förbnttir, borde färchilsr annvira oen waldiöcde för den olyckliga belägenhet, hwarmi han honom för» satt, har Ulchottet irort sig böra förestå tillämpning af Rältegänqs» Backens l Cap. l 2 H..
Såsom redan blifvit anmärkt, åsyfta de alla, med undantag af Herr Björcks, att inskränka det handelsbok nu tillkommande vitsord; men i fråga om beskaffenheten och vidden af denna inskränkning, äro väsendtligen skiljaktiga framställningar gjorda. Endast Herrar Holmqvist och Hierta synas derutinnan hufvudsakligen öfverensstämma. Dessa motionärer anse nemligen, att, med bibehållande af handelsboks vitsord i tvister inbördes emellan köpmän, eller alla dem, som äro förpligtade att hålla bok öfver sin rörelse, bokens vitsord deremot bör helt och hållet försvinna emot alla andra eller icke-köpmän. Såsom skäl derför har åberopats: att lagstiftningen i nyssberörde hänseende verkade förderfligt, såsom uppmuntrande benägenheten att lefva på kredit och föranledande en mängd utborgningar, som eljest skulle uteblifvit; — att denna lagstiftning jemväl vore högst menlig för minuthandlanderne och handtverkarne, enär de, i täflan att värfva kunder, måste visa allt större lätthet i utborgningarna och medgifva allt längre betalningsterminer, hvarigenom de sjelfve åter blefvo nödgade att köpa sina varulager på kredit; — att osäkerheten om tiden för bokfordringarnas gäldande förhindrade minuthandlanden att, genom accept å vexel eller löpande förskrifning, utfästa bestämd tid för betalning af sin skuld till grosshandlanden eller fabrikanten, och att hela handeln således kommit i olag genom förevarande lagstiftning.
Det är nemi. sidan 3, i:o ordinarie räntan; der har Utsk. i anmärkmn sagt ”1 händelse af R. St:s bifall till hvad Utsk. föreslagit i bilagde, under denna dag afgifne, utlåt. litt. A. 2:dra, 3:dje, 7:cle, 8:de, 9:de och 10:de punkterna, kommer denna summa alt minskas med 65,000 r:dr 6 r:st (eller i rundt tal med 65,000).” Vänder man nu bladet och läser den anmärkn. der står, ”derest R. St. bifalla, hvad Utsk. föreslagit i 2:dra, 3:dje, 7:de, 8:de, 9:de och 10:dc punkterna af bilagan littera A, kommer Statsverkets inkomst af afrads-spannemålen och af den i föreg:de punkt omförmälda, kronan behållna, andel af ordinarie räntan, att ökas med ett sammanlagdt belopp af 73,657 ndr 39 sk. 1 r:st.” Det är således för samma räntor, som i ena fallet, såsom inkomst, skall beräknas 65,000 ndr, och i andra fallet, såsom utgift 7.3,657 ndr, och att denna differens i beloppet för samma räntor har uppstått, ger full anledn. till den förmodan att sådan differens skulle upsla i beräknade inkomsten för alla 222 Den 8 Slars f. m. räntor, sorn indroges. Men om jag icke understödjes af någon i min begäran om ålerremiss, så finner jag nogsamt alt det är fruktlöst, om skälen vore aldrig så talande, att vilja genomdrifva ett sådant beslut. Frih. Palmstjerna: Om man för ett ögonblick antager hvad Frih.
Stad, svin i betydligaste mon idkar fiskeri, drifwcr sädant näringsfäng, som ansetts böra förenas med rättigheten att tillverka Brännelvin: Den drank, som tvid desse Städers Bränncrier kan blifwa att tilgä, lika lätt bör kunna pä ett nied god hilshässning öflvcrensstämmandc sätt, anwändas, som den drank, som pä Krono-Brännerierne, i händelse sädane skola existera, erhällcs; samt rättigh-ten att tilwcrka Brännewin till Husbehof synes lika naturlig, som den att brygga och baka af Spannemäl, hwars wärde icke beror af BrännewinS » priset, som deremot altid rättat stg efter det ä Spannemälen, hwarriss kommer, att jemlikt 6o § uti den nyligen af Riksens Höalofl. Ständer bcfiutna och af dem samt Kongl. Maj:t faststälde Regerings-Form bjudcs att till Bcwissningcir räk. 423 Den 14 September. nas husbehof bränneri-medlen, och all Konungen ickr rnä Statens inkomster förpakta, eller till winning för Sig och Kronan eller enskildt personer och corporatio, ner näg'e Monopolicr fastställa; sä kan jag för min del icke finna nägot skäl att utesluta dehe Studer ifrän en förmän, som alla andra tilflytcr, derest Bränwins» bränning för sädan mä anses, utan sär ödmjukast til» styrka, att Stockholm och Götheborg, som i betydligaste mon bidraga till upräkthällandc af allmänt wäl, tilerkännas enahanda rättigheter som Rikets öfrige städer.
Men föreställ dig, huru förvånad, skamflat, och rodnande ända upp till örsnibbarne hon, framkommen nära sitt mål, tvärstadnade; hon tycktes synbart tvekande huru hon rätteligen borde förhålla sig, ty än gjorde hon, till besvarande af R s hälsning, en obetydlig bugning, än avancerade hon åter några steg baklänges, seende sig oupphörligt om efter mig. Då jag ändteligen till henne var framkommen, hade R. redan stigit ned, lemnat tömmarne till sin betjent, samt vandrade nu invid Rosas sida, vägen framåt. Färgades af R s ankomst Rosas kinder åter högröda, så orsakade den mig sannerligen en kännbar hjertklappning, likväl af det ljufvaste slag, ty sedan han artigt gjort äfven mig sin hälsning, framtog samt lemnade han mig det första, långa, hjertliga, och innerligt kärkomna bref, Friherrinnan, den älskade, den saknade med egen hand teknat mig. Under R s lätta, ovanligt interessanta conversation, uppnådde vi nu snart hemmet, hvarefter Rosa smög att i vår samfäldta kammare ett ögnablick återhemta sig, ifrån sin fatala öfverraskning. Under de tvenne dagar R s två månaders långa tjenstledighet, förenad med Hofrådets öfvertalande artighet, tillät honom vistas på Liljedahl, yppades mer än tydligt hans böjelse, samt afsigter till Rosa. Andra dagen af hans härvaro, under det de gamle togo sin vanliga middagslur, blef af oss unga beslutat, att i en täck trädgårdsberceau, låta oss af R. föreläsas ett af N r nyligen utkommit poëm, det R. hit medbragt; sjelf som lån bekommit, och som sådant, icke hos oss kunde qvarlemna.
Sveaborgs eskader och under år 1808 kommenderades till Sveaborg vid denna fästnings öfvergång blifvit fången och derefter afförd till staden Rostow i Jaroslawska Guvernementet, äfvensom att han år 1810 med Mnjors-grad erhållit afsked ur Svensk krigstjenst och den 23 Juli samma år ingått äktenskap med sökanden, som numera befunne sig i fattiga omständigheter; men att, oaktadt verkställda undersökningar. upplysning deremot icke kunnat vinnas om eller till hvad belopp aflöning för Slandertskjöld under ifrågavarande tid må hafva blifvit innehållen och till Statsverket indragen, samt alt, om än antagas måste, att af lönen, utgörande enligt 1808 års stal lör personer med Kapitens-grad 150 R:dr Banko årligen, halfva beloppet under fångenskapen författningsenligt innehållits, uppgift saknades om tiden, när Standertskjölds fångenskap upphörde. Då del emellertid icke borde belviflas, att de lönemedel, som för Slandertskjöld under fångenskapen må hafva innehållits, ännu hos Statsverket innestodo, enär, efter hvad tillgängliga handlingar visade, Standertskjöld icke funnes upptagen bland de officerare, hvilka efter återkomsten från fångenskapen utbekommit indragen andel af sin aflöning, har Statskontoret öfverlemnat till Kongl. Majits nådiga pröfning, om icke, vid sådant förhållande och med afseende tillika å sökandens styrkta medellöshet, en gratifikation, tili belopp, som Kongl. Majit kunde finna lämpligt bestämma, må sökanden i nåder förunnas; och då besparingarna å anslaget för godtgörande af ifrågavarande slags löneinnehållningar, af anledning som oraförmäles uti Statskontorets här ofvan omnämnda utlåtande angående Kapitens-enkan Johanna Wilhelmina Standertskjöld, icke vidare voro disponibla, har Statskontoret hemställt alt, derest gratifikationen beviljades, densamma måtte anvisas till utgående antingen af 4ide eller 7:de hufvudtitelns anslag till extra utgifter.
Detta är allt hvad jag f. n. har att anföra; och hemställer, att R. o. Ad. täcktes till öfvervägande främst uptaga mitt första förslag, eller att ett arfvode måtte anslås till löneförbättring åt den kanslist, som skulle komma att biträda ombudsmannen. Härvid bör märkas, att den utgift, som härigenom skulle upstå, icke kommer att betunga Diskontverket med några ökade utbetalningar:: ty medel dertill finnes ändock. R. o. Ad. har nemi. beslutit, att de s. k. anmaningsbrefven skola uphöra. Derigenom upkommer en besparing af något öfver 2,000 R:dr, dels emedan en vaktmästare-lön då kan indragas, dels derföre att postpenningar för anmaningsbref icke behöfvas. Ur Printzensköld, Carl: Jag eger icke tillräcklig sakkännedom rör:de Diskontens juridiska angelägenheter, för alt kunna bedöma, huruvida detta verk är belåtet med alt ega blott cn ombudsman, och jag kan fördenskull icke, med anspråk på att vinna afseende å mitt omdöme, häröfver afgifva något yttrande. Men det synes mig, som skulle lagsöknings-ärenderna vid delta verk forn än Diskontdirektms noggrannhet och försigtighet på det hela blifvit vid hvarje revision af handlingarne på det fullständigaste konstaterad) likväl vara af en sådan mängd, att det måhända kunde behöfvas två ombudsmän, så att, när den ena har förfall, den andra må kunna under tiden inträda i utöfning af begges bestyr. Men härmed må Den 30 Oktober. 127 dock förhålla sig hurusomhelst; hvad jag beslämdt anhåller om, är att R. o. Ad. icke måtte, såsom grund för sitt bedömande i detta fall, antaga det exempel, som Hr von Hartmansdorff andragit, eller huruledes Kammar-Rätten till K. M. framställt förslag till reglering af tjenstemanna-personalen inom verkets Advokal-Fiskals-konlor.
Så som denna §. i förslaget lyder, säger den ingenting annat, än att embetsman, civile eller militaire, äro, för hvad de göra eller låta vid upprors eller upplopps dämpande, ansvarige, hvilket åtter för embets-åtgärder i allmänhet redan är i Lagar och Författningar, på mera än ett ställe, både bättre och noggrannare uttryckt. Jag är alltså af den mening, att denna för 6 Cap. Missgernings-Balken främmande §. alldeles borttages. Beträffande Lag-förändringen'i det hela, är min vördsamma tillstyrkan, att Rikets Höglofl. Ständer måtte antaga Kongl. Majrls Nådiga Proposition, med tillägg af ordet: ”offentligen’ i i §., och lör öfrigt med de mo* dificationer och nya bestämmelser, som här nedan nämnas: 3 §. Skingra sig ej upprorsmän på offentlig myndighets befallning, titan trotsa med oljud, smädeord eller hot; vardén dömde, anförare till fästningsarbete ifrån tre till sex år och andre deltagare i upproret till sådant arbete från sex månader till tre år. 3 §. Göra upprorsmän våld å person, bryta eller rifva de hus eller plundra eller förstöra de annan egendom; då skola ds straffas, anförare med arbete å fästning från sex till tolf år och andre deltagare med sådant ar bete från sex månader till sex år. 6 $. Samlar sig folkmängd —- a — - _ — på^ offentlig myndighets befallning, utan trottoar med oljud, smädeord eller hot; då skola — efter omständig heterne. Öfvergå de från sådant trotsande till våld å person eller egen dom, vare lag, som i 3 och 4 §§• säos‘ Lag-Utslsottets Utlåtande, N:o 182. 27 1 §•
Förord*, ningen den 13 Junii 1800 gifne föreskrifter, huru med uppbud och lagfart af pantsatt fast egendom (och således äfven af frälse-ränta) förhållas bör, i de tall, då viss dag för pantskillingens återgäldande är i pantbrefvet förelagd , hvarken kunna mota hinder i verkställigheten, elier anses leda till onyttig omgång eller onödiga omkostnader; och f) Då de förberedande åtgärder, hvilka, jemlikt Kongl. Förordningen den 10 April ig iq , böra föregå panteuppbud, i den händelse, att viss tid till pantens inlösen ej är t pantebrefvet utsatt, icke eller lära kunna anses i annan måtto umbärliga , än hvad angår det föreskrifna kungörandet i Jdamhurger-Tidningen , hvilket synes böra afsk affas, Utskottet linner sig icke ega skäl , att Motia nairens yrkende understödja eller, i anledning Lagutskottets Betänkande Jfiö sg. y deraf, tillstyrka någon annan förändring i nu gällande stadganden om pantförskrifningar å fast egendom samt deras lagföljande, än att, enar de förhållanden, sorn till föreskriften om berörde kungörande lära hafva gifvit anledning, nemligen att, enligt då gällande Författningar, kallelser å utrikes vistande Borgenärer borde i Hamburger Correspondenten införas, samt att denna tidning då ansågs för, så tillsägandes, en allmän verlds-tidning, nu mera icke ega rum, helst cessionsoch urarfva ansökningar ej vidare behöfva i Utländska Tidningar kungöras, och Hamburger Correspondenten dessutom synes hafva förlorat sia fordna vidsträckta publicitet, ifrågavarande kungöra-nde må för framtiden upphöra ; i hvilket afseende Utskottet föreslår, det måtte, med ändring af Kongl, Förordningen den 10 April 1810, angående lagfart med förpantad fast egendom , när pantegaren ej är till namn eller vistelseort känd, och % LagUtskoltets Beliiniamle N:o 30. viss tid till egendomens inlösen ej rir i pantebrefvet bestämd, till allmän efterrättelse stadgas, att den i berörde Kongl. Förordning före» skrifna kungörelse om tillämnad lagfart med dylik egendom hädan.; efter ej behöfver i Hamburger» Tidningen införas; hvilket till Rikets Högloflige Ständers prof} ning vördsamligen hemställes.
Förordningen den 19 Maji iy56, förklaringen den 22 Februarii 1770 samt visse delar af Förordningen den '28 Junit .1798', Uiå stadgas; ätt ingen Cäutiohist får lagsöka*, utan att Lagsökning föregått hos Imfvndgäldenären; och det visat sig» att tillgång till betalning hos denne icke finnes för hela eller en del af fordringen, dock att Cautionisten får reservations-vis knifvas och qvarstad beviljas å dess lösa-, eller inteckning i dess Fasta egéndorn för liela summan ; att med antagande hufvudsakligen af LagCömmitteens förslag i 3 LagUtskottets B el änkan den, 64 loo 4 LtgUtskottttt Betånkandtti• Cap. HandelsBalken, må föreskrifvas, att med bibehållande af Borgenärs i 4 Cap. 12 §•
St:r, bland annat 4 proc. räntegaranti på hela anläggningskostnaden, med rättighet för Staten i så fall få lösa banan mot de vilkor, jag här nedan skall hafva äran föreslå, eller mot erläggande af hela anläggningskostnaden med 6 proe. förhöjning, om lösningen sker under de lörsta 5 åren, och med 4 proc. förhöjning under derpå följande 5 år; att dessa vilkor ej kunna anses annat än högst billiga, synes derutaf, att K. JernvägsKomitéen, sid. 40, säger: »Slutligen torde Staten alltid böra förbehålla sig, att när som helst få inlösa dylika banor, efter värdering af byggnaden, med tillägg af högst 25 proc. derutöfver af värderingssuminan». Med anledning af allt, hvad jag här ofvan anfört, får jag derföre nu vördsammeligen föreslå och anhålla, att B.