Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter verkställd noggrann beräkning har den i taxan för mascovadmed flere slag rått socker stadgade tull, 3 sk. skålpundet, med afdrag för åtnjuten tull lindring i verkligheten å hela införseln uppgått: år 1847 till 2 sk. 2,8 rst.; år 1848 til! 2 sk. 2,83 rst. och år 1849 lill 2 sk. 2,23 rst. eller, lill undvikande af brutet tal, närmast 2 sk. o rst. per skålpund; med afseende hvarå Utskottet, i enlighet med Kongl. Maj:ts nu afgifna nådiga förslag, hemställer att, samtidigt med t ull—lindringarnes upphörande, införselstullen å mascovad-, eller brunt och gult, ordinärt terresoch tetes-socker samt hvitt pudersocker må bestämmas lill 2 sk. 3 rst. skålpundet. Äfven har Kongl. Maj:t föreslagit att införselstullen å krossadt lump-, Havanna-, terressamt andra till sockerhalten lika slag skulle vid tull—lindringarnes försvinnande nedsättas från 5 till 4 sk. skålpundet; men innan Utskollet häröfver sig yttrar, anser Utskottet sig böra till behandling upplaga väckt fråga om förhöjning af den å topp-, kandioch kaksocker nu stadgade lull från 5 lill 8 sk. skålpundet.
Af Johannes Andersson från Elfsborgs län, hvilken (i motion N:o 283) af anförda skal föreslagit att Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att de från förråderna till frivilliga skarpskytteföreningar utlemnade gevär ej måtte behöfva återlemnas, samt att, der det lät sig göra, Kronan måtte upplåta exercisplats inom hvart och ett skarpskytteförenings-distrikt; samt Af Nils Olsson från Malmöhus län, som (i motion N:o 89), efter en kort framställning af de grunder, enligt hvilka motionären ansåge nationalförsvaret böra ordnas, föreslagit: att all bevärings-exercisen måtte nu genast indragas, såsom icke motsvarande det ändamål, som erfordrades; att Rikets Ständer i stället måtte anslå den summa, som åtginge för beväringsexercis, eller 500,000 R:dr, till skarpskytte-idéens uppmuntrande och underhållande; - 52 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. att Rikets Ständar ville ingå till Kongl. Maj:t med en underdånig skrifvelse med anhållan att till näst sammanträdande Ständer framlägga ett förslag till ett verkligt nationalförsvar, hufvudsakligen på de grunder motionären föreslagit. Utskottet har i sammanhang med Kongl. Maj:ts ofvanberörda nådiga framställning till behandling förehaft förenämnda enskilde motionärers yrkanden och förslag, i den mån dessa beröra anslagsfrågor och således tillhöra Utskottets handläggning; och, hvad dervid först beträffar anslaget för instruktörers aflöning, har Utskottet funnit angeläget att detta anslag bestämmes till ett belopp, som någorlunda motsvarar behofvet för den närmaste framtiden.
I öfverensstämmelse med livad jag nu föreslagit, skulle blifvande myntenhet kallas en carolin, motsvarande $ r:dr sp. silfver samt J r:dr b:co oell \ r:dr rgs, fordell i 100 styfver. Silfvermynlningen torde kunna inskränkas till stycken af 1 Specie Jag får anhålla om ålcrremiss af betänk., och att mina anmärkn:r och förslag mätte dervid åtfölja. Ilr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag vill blott fasta mig vid några förmodade misstag i Utskis betänk., och börjar i sådant afseende med frågan om remedium. Då man icke kan slå mynt så fullkomligt noga i vigt, att ju det kan antingen något litet öfvereller understiga det rätta, sä liar man tillätet remedium just för denna skillnads skull; men detta remedium måste nödvändigt beräknas per stycke, ty per ti, Lti, eiler Skti får ingen förlust uppkomma, utan den som tager ut från Banken ett sådant parti, bör få sin fulla rätt. Kronobagarne tror jag också få åtnjuta remedium på deras bullar; men de lära räkna på samma sätt som myntet, nemi. att vid hela leveransen få lemna så mycket mindre som det remedium, hvilket är medgifvet på livar särskild bulle. Jag vet att tillförne i Banken funnits calculer, och tror att de finnas ännu, som visa, huru mycket 500 r:dr sp. skola kunna få väga under deras bestämda vigt, nemi. med afdrag af remedium, och Banco-casseurerne anses pligtige att emottaga dessa undervigtiga leveranser. För 25-cenlstycket är remedium utsatt lill Den 12 Octobcr f. m. 109 eller vöa! om man sålunda requirerade 100 U i denna myntsort, utgörande 20,000 25-cenlslyeken, så skulle man kunna erhålla ett helt K'-9 undervigt i -remedium, eller 200 25-centstycken, och således förlora icke mindre än 50 af de nya riksdalerne, utan rätt att kunna beklaga sig.
Commissionen upprättade, under loppet af åren i8i/(. och 1815 Förslag till Rote-lndeiningsVerk för hägge Skånska InfanterieRege-r inenterne, på följande grunder: Commissionen uträknade i Penningar hvarje Roteskyldigt Hemmans behållna Inkomst, som antogs till hälften af Lägenheternas hela afkastning, och sedan, med iakttagande häraf, utrönt blifvit att 8o3 Riksdalers Banco ren behållning innefattade den Summa, hvartill hvarje ständig Rote borde beräknas, ansågs berörde Summa utgöra det Anslag, hvarefter hvarje Hemman skulle till en hel Rote indelas. Efter ofvanberörde allmänna beräkningsgrund, har Indelningen så utfallit, att Malmö och Christianstads Län blifvit inrotade till iq85 ständiga Rotar, och således till 15 mindre än de öfverenskomma 2000, hvarförutan 126 Nummer qvarblefvo i Extra Roteringen. Hittills finnes således ingenting att öfverklaga, i synnerhet som Provincen dessutom åtnjutit en betydande förminskning i dess Utlagor genom upphäfvandet af 1000 mans Vargering, hvilka i Skåne voro så godt som ständiga, samt äfven ägde den förmån framför Rikets öfriga Provincer, att till Öfveroch UnderBefälet vid CavallerieRegementerne ej betala Indelta samt HästhemmansRäntor med förvandling, utan endast efter Konung Carl XI:s Markegång, och hvarigenom Provincen vinner minst fulelar af det helas belopp.
Wid pröfning dernäst af det belopp, som kan wara erforderligt till fullbordande af Canalarbctct, har det wisserligen ej kunnat undfalla Utskottens uppmärksamhet, att de afgifne kostnadsförslag, om än upprättade med all den säkerhet, som kan wäntas af en wunnen ökad erfarenhet, i förening med den omständighet, att arbeten ä flere stallen af den ätcrstäende delen, omfattande en sträcka af blott 17,00» alnar, redan blifvit började och säledes om terrainen lemnat närmare kännedom, dock, pa sätt jemwäl af en Ledamot inom H. Präsic-Ständct anmärkt blifvit, ärv uppgjorde under förutsättning, att det af Directionen i under - XXIV Statsoch Banco-Utfkottens dänighet begärde förlott af 100,000 R:dr, hwilket, af förut kända orsakcr, först rinder sisil. Maj mänad kommit Directionen tillhanda, stulle redan wid äretö början fä lyftas; men chnnl Utstotten ej wilja bestrida, att denna omständighet torde i någon mohn werka en förhöjning af kostnadernc, ntöfwer de nu uppgjorde förslag, tro likwal Utstotten sig icke häraf ega tillräcklig anledning, attöfwcrstrida det af Kongl. Maj:t, uti Desi Nädiga Proposition, föreslagna högsta belopp af 845, g g/f N:dr B:co, inberäknade de under Riksdagen af R. St:r förstottswis bcwiljade 100,000 R:dr; och kunna Utstotten desto mindre tillstyrka den tillökning af nämnde belopp, hwilkcn blifwit af en motionair föreslagen i och för fullkomnandet af Motala mcchanista Werkstad, fom de wilkor, Utstotten här nedan fä för R. Sttr framlägga, äro upprättade under förutsättning, att R. Sttr med det nu bcwiljande bidrag ej lära afse något annat, än Canalens fullbordan och beredande af desi framtida underhäll, utan Statens widare betungande.
Han önskade nämligen, att, i likhet med de förnämste af Konungens öfriga Skalder, bli utnämnd till hans Hand-Secreterare; och lät dervid förstå, i ett ingifvet skämtsamt Memorial, hvars mening dock i grunden var ganska allvarlig, att han fulltopp så mycket, som någon annan, förtjente en plats i Svenska Akademien. Secreterar-befattningen hade han gerna velat tillträda redan under kriget. Han skref derom till Rosenstein, från Åbo i April 1789: ”Nordens Hjeltar förde fordom Skalder med sig i fält. Racine och Boileau sjöngo under Ludvig XIV:s segrande fanor. Kunde då jag ej, såsom Konungens Secreterare, få följa Hans Majestät”? – Skalde-förtjensterna till så väl det ena, som det andra, sattes troligen aldrig i fråga. Hvad Konungen lät svara på de nämnda versificerade ansökningarna, hvilka han samtligen mottog under sitt vistande i Spaa, veta vi ej. Enkan, som berättar att ”Gustaf III satte stort värde på allt hvad Lidner skref”, tillägger om hans personliga supplikant-uppvaktningar: ”Konungen klappade honom ofta på axeln, och lofvade hjelpa honom i morgon; men den morgonen kom aldrig”. Hvem inser ej, hvad hon ej ville eller kanske ej kunde inse, den sannskyldiga orsaken, – det förstörda och förstörande i hans lefnadssätt? Förbättrad, såsom det syntes, under vistelsen i Finnland och begynnelsen af hans äktenskap, hade han efter återflyttningen till Stockholm tillbakafallit i dåliga vanor, som ånyo förvärrades alltmera. Huru kunde då undvikas, att hans käraste önskningar afspisades med obestämda förhoppningar? Att fattigdom och oordentlighet stegra hvarandra vexelvis, är, hvad i slika omständigheter alltid inträffar. Snart var förtärdt, hvad makan medfört (sannolikt en liten köpeskilling, eller lösen, för den omtalta landtgården). ”Af mina föräldrar”, skref han engång till Fru Schröderheim, ”har jag i mina dar fått tvenne testamenten: det Gamla och det Nya”.
Om än denna anstallt (som Committéen anser vara nödig) icke skulle befinnas alldeles oundgänglig, torde den likväl i hög grad vara nyttig, derföre, att ett begrepp om ovansklig varaktighet skulle fä* Betänkande om Rikets Penninge-Verk. 357 sta sig vid detta fördrag emellan lagstiftande magten och enskildta medborgare; att den metalliska fondens betydliga tillökning i samma mon skulle öka krediten och stärka förtroendet; samt att allmänna interessets, införlifvande rned massan af personliga interessen, verkande till ömsesidig borgen för det hela, skulle troligen vara af ett stort moraliskt inflytande på opinionen.’ Hvad stadgandet af den grund beträffar, ef-' ter hvilken sedelmyntet och silfret emot hvarandra kunde utbytas, har Committéen stadnat i den öfvertygelse, att då man, så vidt möjeligt är, närmar denna grund till det under senare åren af vexelkursen och opinionen åsätta värde, skulle man förena billighetens och verkställbarhetens fordringar. Men som detta värde icke varit nog stadgat för att medgifva en fullkomlig noggranhet i beräkningen, har Committéen trott, att om vigtskålen oundvikligen måste något luta åt endera sidan, borde detta heldre vara till de gäldbundnes än till de fordringsegandes förmån , häldst dessa sednare genast skulle draga fördel af en bestämd sakernas ordning, och minnet af gjorda förluster snart skulle mildras af vissheten, att ej mer hafva dylika att befara, hvaremot de förras belägenhet icke så hastigt, åtminstone ej i första ögnablicket, skulle undergå en väsendtlig förändring. Önskeligt vore om ett dylikt prof af benägenhet lyckades att tysta en mängd af klagorop, hvaraf olyckligtvis större delen äro alltför grundade. Committéen, som nu öfvergår till dess arbetens andra afdelning , hvilken rörer den allmänna förlägenheten, häldst i landsorterne, den utslock; 358 Betänkande om Rikets Penninge-Verk. nade krediten och rörelsekapitalets tröga omlopp, liar i underdånighet trott att enkla och samman, stämmande botemedel deremot böra, ej utan framgång, kunna utfinnas.
Under åberopande af vigten deraf, att de tekniska och ekonomiska detaljerna af redan utförda stambanearbeten blefve beskrifna och offentliggjorda uti ett deröfver fullständigt affattadt, med behöfliga plancber försedt, vetenskapligt verk, hafva Rikets Ständer, som funnit utarbetandet och utgilvandct af ett sådant arbete, efter hvad förutses kunde, medföra kostnader utöfver inkomsten genom arbetets försäljning, likväl ansett denna kostnad komma att medföra flerdubbel vinst genom en allmännare spridd kunskap om och deraf föranledd skicklighet i dylika arbetens utförande samt derföre anhållit, att Kongl. Maj:t ville låta utarbeta och genom trycket utgifva en tekniskt-ekonomisk beskrifning öfver de för Statens räkning utförda jernvägsbyggnader; hvarjemte Rikets Ständer till kostnadernas bestridande anvisat ett förslagsanslag af 10,000 R:dr, atf i mån af behof från Riksgälds-kontoret utbetalas Till följd af erhållen nådig befallning att i den sålunda väckta frågan med underdånigt yttrande och förslag inkomma, har Styrelsen öfver Statens jernvägs - Kongl. Majus Nåd. Proposition N:o 47. 11 byggnader, i underdånig skrifvelse af den 26 sistlidne Juli, redogjort för och meddelat de hufvudsokliga upplysningar i afseende på arbetets uppställning, som kunde hemtas från utgifna utländska verk, hvilka i allmänhet, hvart för sig, omfattade särskilda delar, motsvarande det nu ifrågasatta arbetet, men hvaribland, så vidt iuhemtas kunnat, icke funnes något, som afhandlade alla de så väl tekniska som ekonomiska detaljer, som voro afsedda att i detsamma inrymmas. Tillika har Styrelsen anmält, att den, med ledning af flera bland de utländska verken rörande jernvägsbyggnaders särskilda detaljer, låtit samla erforderliga materialier öfver till en början vestra stambanan med dess utgrening til! Orebro.
Jag anhåller att få instämma i Grefve Posses förslag om ett stadgande, att den, som förvarar en handling, må vara skyldig ätt tillse, att den är med erforderlig charta belagd, eller i annat fall sjelf ansvara för det bristande stämplade papperets anskaffande. Om ej ett sådant äfventyr bestämmes, kunna underslef aldrig förekommas. Jag har sjelf sett exempel på, att intecknade skuldsedlar varit ocharterade och äfven blifvit vid Domstolar uppviste till Inteckningarnes förnyande, utan att vara med charta helagde. Ett sådant stadgande, som det föreslagna, torde derföre bereda Staten en icke obetydlig inkomst. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, om Ridder19 H. 6 82 Den i April f. m. skåpet och Adeln ansåg de vid Bevillningsutskottets Betänkande gjorde anmärkningar höra föranleda till detsainmas återremitterande. Ropades Ja. Upplästes till justering och godkändes ExpeditionsUtskottels under N:o 47 afgifne Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående anslag af nödige medel till fullbordande af de i Hufvudstaden anlagde Correctionslnrätlningar. Justerades Sex ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 3o sistlidne Mars eftermiddagen fattade beslut. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan en qvart till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Onsdagen den i April 1829. Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen. Föredrogos ånyo StatsUtskottets den 7 sistl.
Skarpskytte-förenings ledamöter, som önska att sådana gevär sig tillösa för 5 R:dr R:mt per stycke. — Utlemningen af gevär skulle börja i norra och östra delarne af riket; att, för målskjutning, refflade gevär af 1860 års modell tillhandahållas de Skarpskytte-föreningar, som vilja sig deraf begagna, efter beräkning af ett gevär på hvarje 10:de man; att 30,000 R:dr R:mt årligen för nästa år och under nästa statsregleringsperiod anslås till aflönande af instruktörer för Skarpskytte-föreningarne, beräknadt till 3 R:dr för hvarje man. Detta bör blifva ett förslagsanslag; och slutligen att 10,000 R:dr R;mt anslås att årligen utgå såsom premier för de Skarpskyttar, som vid målskjutningar visa sig ega mesta träffsäkerhet. — Motioner hos Hidderskapet och Adeln 1862. N:o 16. 19 Dessa medel böra utdelas till föreningarne, i förhållande till deras antal medlemmar. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles vördsamt. Stockholm den 12 November 1862. J. W. Stjernstedt. Af Herr von Hedenberg, luldvig Augus!, angående afskrifning af återstoden å äldre, ål innebyggare inom Westerbottens lån beviljade undsättnings-lån.
Den 17 November. 65 ny ätt; men då Herr Öfverstens iorvärfvade Adelskap icke får eller kan rubba <Ien rätt, hvilken, enligt den både i Allmänna Lagen, och i RegeringsFormen uttryckte rättsprincip, ovillkorligen tillkommer Herr Öfverstens äldste son, nemi. att ärfva sin faderfaders Adelskap, sedan Herr Öfversten sjelf icke kan ärfva hvad han de facto redan innehafver; så är ock Herr Öfverstens äldste Son rätter Arftagare till sin faderfaders Adelskap; hvaremot Herr Öfverstens andre Son är arftagare till sin faders; äfvensom, i samma Ordning, derest Herr Öfverstens äldste Son skulle genom döden afgå, medan Herr Öfversten ännu lefver, bemälde äldste sons yngre Broder inträder i den äldres ställe, och sålunda blifver Stamfader för Ätten N:o 2227, NB. om äldre Brödren icke efterlemnar manliga bröstarfvingar. — Af desse anledningar, kan jag, efter mina åsigter, icke medgifva Herr KrigsRådet och Riddaren d’Orchimont någon rättighet, såsom Svensk Adelsman, då han icke eller i en framtid kan blifva arftagare till sin broders förvärfvade Adelskap, äfven om elenna skulle barnlös aflida; ty först i det fallet inträder han i sin faders Adelskap, såsom dertill arftagare. Jag fruktar icke, att härvid mötas af det inkast, att då Herr Öfversten är äldste 1 H. 5 66 D e 11 17 November. sonen efter Majoren tl'Orchimontj borde flerr Öfversten, efter fadrens död, frånträda sitt sjelfförvärfvade Adelskap, för att antaga fadrens, ty da fader och son, hvar för sig, gjordt sig ntmärkta för sådan trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiska tjenster_, att bägge desse Herrar blifvit af Konungen, i Adeligt Stånd uppböjde; så blifver det svårt att bestämma hvilkenderas förtjensler äro mäst öfverträffande, och således om sonens adelskap bör gifva vika för fadrens, eller tvärtom.
Angående min stockholmsresa så sade jag visserligen att jag målat ihop penningar dertill, men – jag behöfver ju ej resa så långt för att få veta att det jag skrifvit är skräp, ty det säger mig en öfvertygande röst i mitt eget inre, och af er tystnad kan jag alltid få dennas utsago bekräftad. Gör mig emellertid den tjensten att låta alltsammans ligga hos er tillsvidare. I sinom tid skall jag befria er från mina luntor, men beder att först få öka på dem med hvad nytt lappri jag möjligen kommer att låta regna öfver er. Ni får trösta er med att »efter regn kommer torka». Jag verkligen längtar efter julen, ty jag hoppas att den bland annat godt äfven skall medföra något nytt i bokhandeln – något – något som väl hann blifva färdigt, innan »skrifvaresjukan» kom? Under tillönskan af glädje och lycka samt en mindre vacklande helsa, beder jag om ert fortfarande vänskapliga öfverseende för er skånska plågoande. Men redan den 2 April 1880 var tålamodet förbrukadt: Alldenstund jag icke längre kan hoppas att få något skriftligt meddelande från er, vill jag bedja er snarast möjligt återsända de manuskript, jag lemnat i ert förvar. Till hösten hoppas jag att komma till hufvudstaden och om ni då ville understödja mig med ett och annat råd skulle jag vara ytterst tacksam. Vördsamligen Victoria Benedictsson. Och härtill svarar Bäckström, vänligt och välvilligt som alltid, men med en grundton af melankoli, som väl ytterst berodde på hans försvagade helsa: H. fru V. Benedictsson! Ni misskänner mig fullkomligt om ni tror mig förblifva tyst af likgiltighet för edra arbeten och edert förtroende. Det är min alldeles i grund ruinerade helsa, som gör att de återstående krafterna endast med yttersta ansträngning räcka till för fullgörandet af dagliga och alldagliga åligganden och att allt arbete utöfver det nödvändigaste blir en sten på min börda.
Den blifvande räntevinslen å stalslånefonden torde dessutom, när den varder tillgänglig, få till jernvägsarbete^ använda.s Rikets Ständer torde finna lämpligt att, på sätt hittills egt rum, åt Kongl. Majit öfverlemna att vid jernvägsarbetenas utförande närmare bestämma de oiter, som hvarje statsbana eller ban-del, hvartill anslag varder beviljad t, skall genomgå och de ställen, den bör anlöpa, äfvensom fortfarande medgifva, det Kongl. Majit må till ändamål, gemensamma för olika slamhanor, anordna medel utan omedelbart skeende fördelning emellan särskilda banor, samt att al byggnadsanslaget använda hvad som 28 Kongl. Moj:ts Nåd. Prop. NI 47. erfordras till anställande af undersökningar jemväl för fortsättandet af de föreslagna stambanorna inom do trakter, der yrkanden om banornas utläggning i olika rigtningar blifvit framställda, utan alt frågorna bärom vid denna riksdag komma lill afgörande. Oaktadt det af Rikets Ständer åt Kongl. Majit lemnade bemyndigande att använda det öfverskott, sorn kan uppkomma å ett stambane-arbete, till alt fylla den brist, som å ett annat möjligen kan uppslå, hittills icke beköft begagnas och enligt hvad Chefen för Statens jernvägsbyggnader antagit, icke eller framdeles torde ifrågakomma alt begagnas, äskar dock Kongl. Majit ett fortfarande af detta bemyndigande. Vidare hemställer Kongl. Majit, som anser inkomster och utgifter för hvar och en för allmänna trafiken upplåten bana eller ban-del fortfarande böra särskild redovisas, att den behållning, som kan å någon sådan bana eller ban-del uppkomlma, må i första rummet få användas till bestridande af underhållskostnaderna för rörelsen å andra ban-delar, hvarest dessa underhållskostnader icke af godsoch passagerareafgifterna betäckas, roen att den derefter vid kvarje års slut möjligen återstående behållning å sammaulagda inkomsten af Statens jernvägsrörelse må till Riksgäldskontoret ingå.
Alt uti en stigande upptysning hos de lägre folkklasserne; att uti något deras förädlade tillstånd; att ifrån ett hos dem stigande begrepp om verkligt menniskovärde, och om vilkoren för uppnåendet och bibehållandet af ett sådant, hämta förhoppningarne å denna, så väl som andra råare lasters utrotande och öfvergång till måttlig och oskadlig njutning; dertill synes visserligen lagstiftningen ännu icke äga några rättigheter, så länge man för en verksammare Folkets bildning och för dess själsförmögenheters lyftning, gör föga eller intet, utan anser sig med MissgerningsBalken, med skärpta Lösdrifveristagar, och genom Correctionshus, hafva i det väsend!- Den i4 September f. m. 207 ligasle tillvägabragt för nationen, eller för det egentliga Folket, erforderliga uppfostringsanstalter. När man sålunda icke uti intellectuell förbättring synes vilja söka botemedlet mot alla samhällslaster, så återstår endast utvägen, att söka det ondas motande genom materiella binder, för dess ytterligare fortfarande eller vidsträcktare utbredande. Man liar från det förhatliga uti ett omättligt bränvinets bruk kommit till ett skenbart liat emot sjelfva bränvinstillverkningen, hvilken man ansett såsom orsak, och följaktligen äfven såsom föremål för de correctiver man vill söka emot missbruket af producten. Falska opinioner uppkomma lätt, innan någon undersökning af deras verkeliga halt ägt rum, och man söker, att inom oss stämpla den så kallade större bränvinstillverkningen, såsom en oädel handtering, när endast fem år äro förflutne, sedan Staten ännu med den enskildte täflade i yrket, och sedan Chefen för Statens Brännerirörelse, med obegränsad pannerymd, ännu innehade Fältmarskalks-rang. Det torde således fordra en undersökning, huruvida den opinionsstämning, hvilken för närvarande, emot den i min tanka löjligt kallade stora bränvinstillverkaren äger rum, är grundad eller ej.