Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skolstyrelsen uppförer sedermera på förslag” o. s. v. Då ansökningsrätten, i afseende på folkskollärare-sysslor, är fri öfver hela riket, kunna icke obetydliga olägenheter uppkomma deraf, att en skol-lärare möjligen på en gång söker flera serskilda sådana befattningar, hvarigenom en församling, som i vederbörlig ordning tillsatt denna vid folkskolan lediga befattning kan komma att ännu en längre tid sakna ordinarie lärare i samma skola, hvilket förhållande jemväl kan inträffa, om en sökande, som icke erhållit en förut sökt tjenst, men anfört klagomål, under tiden söker en annan befattning. Rikets Ständer få således hos E. K. M:t i underdånighet hemställa, ätt ett så lydande tillägg måtte införas i folkskole-stadgans 6 §. 2 mom.: ”Ej må någon anmäla sig såsom sökande till flera skollärare-tjenster på samma tid; sker det, vare lag samma, som för klockare i sådana fall gifven är. Samma påföljd vare ock om den, som öfver förslag eller utnämning till folkskolläraretjenst anfört besvär, anmäler sig såsom sökande till annan dylik tjenst, förr än han styrkt sig vara från sin förra ansökan i vederbörlig ordning skiljd.” Att en folkskollärare kan, såsom derifrån icke af nu gällande föreskrifter hindrad, lemna sin redan innehafvande läraretjenst, innan församlingen hunnit blifva försäkrad om en ny lärare vid skolan, har synts Rikets Ständer böra förebyggas, på det rubbningar i undervisningens jemna gång, så vidt möjligt, må undvikas; anhållande derföre Rikets Ständer i underdånighet, det ett så lydande stadgande måtte i 6 §. 2 mom. Folkskole-stadgan intagas: »Folkskolelärare ege icke, utan skolstyrelsens bifall, rätt att från sin innehafvande tjenst I / 504 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Statskontoret i sin ofvan omförmälda underdåniga berättelse angående statsverkets tillstånd och förvaltning upplyst, att riksinarkegångspriset å spanmål utgjort: t per kub.-fot per tunna år 1863 R:mt R:dr 2: 27 14: 30 » 1864 » » 2: 10 13: 23 » 1865 » » 1: 71 10: 77 eller i medeltal 2 R:dr 3 öre per kubikfot eller 12 R:dr 77 öre per tunna; och hemställde alltså Herr Departements-chefen, att ofvanberörde ersättning måtte föreslås att utgå efter nämnda medelpris 12 R:dr 77 öre för tunnan; i följd hvaraf och då, enligt hvad Statskontoret jemväl upplyst, beloppet af den spanmål, som inbegripes under lönerna för äldre, innan vidtagandet af 1841 års statsreglering utnämnda Embetsoch tjenstemän m. fl. nu utgjorde 1,872 tunnor eller 11,793 kub.-fot 6 kannor, samt den utöfver 7 R:dr B:ko eller 10 R:dr 50 öre R:mt per tunna spanmål uppkommande tillökningen således uppginge till 4,249 R:dr 44 öre, det anslag, som till betäckande af ifrågavarande utgift under nu gällande statsreglering utgjorde 8000 R:dr, syntes Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 1 om Statsverket 1865. 39 lämpligen kunna för nästa statsregleringsperiod nedsättas till 4000 R:dr eller minskas med 4000 R:dr. Då de besparingar i utgifter från Indragningsstaten, sorn uppkomma dels genom nyssnämnda nedsättning i anslaget till spanmålsersättning och dels genom äldre pensionstagares afgång, skäligen kunde antagas ungefärligen motsvara de ytterligare anvisningar å nämnda stat, som, enligt hvad ofvan förmälts, borde hos Rikets Ständer föreslås, hemställde Herr
Femte Hufvud-Titeln. Enligt Utlåtandena N:ris 54 och 213. Siat s-lJ t skottets Memorial, N.o 3or. 42:0 Kongl. Majus Nådiga förslag, alt Svenska Äcademien, såsom ersättning för upphörandet af dess, från längre lid tillbaka, åtnjutna rättighet att till cours al pari få uti Rikets Ständers Bänk invexla specie-mynt lill jettoner, måtte undfå ett årligt anslag af j, 133 R:dr 16 sk., hade af Utskottet blifvit afstyrka, hvilket BorgareochBonde-Stånden godkänt; inen deremot hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet berörde anslag beviljat, med det tillägg af sistnämnde Riks-Stånd, alt utdelning af jettoner icke afses. Såvida ieke Ridderskapet och Adeln skulle vilja förena sig om detta tillägg, mäste contra-propositionen bestämmas genom följande votering:: Den» sorn vili,. att, till contra-propositionen, i fråga om ersättning tilt Svenska Äcademien, för dess upphörda rättighet att invexla silfver efter cours al pari, antages Preste-Ståndets beslut, att med anslaget icke afse» utdelning af jettoner, voterar Ja; den, det ej vill,. Neji vinner Nej; kommer nyssnämnde tillagg, icke att ega rum,’ utan antages till contra-proposition endast bifall lill det af Kongl. Maj:t äskade anslagets anvisande. Då votering derefter skall anställas i hufvudsaken, föreslås, alt propositionen må lyda, som följer: Den, sorn, med godkännande afStats-Utskottets Utlåtande, anser Kongl. Majus Nådiga Proposition, att Svenska Äcademien, såsom ersättning för förlorad rättighet att, emot cours al pari, uti Rikets Ständers Bank invexla silfver till jettoner» må erhålla ett årligt anslag, af i,i33 R:dr 16 sk, B:co, icke bör beviljas, voterar Ja; den, det ej vill,. Nej; vinner
En sådan förändring skall, hoppas mun, blifva föremålet för lagstiftarnes alfvarliga bemödanden, sedan numera icke 108 obetydliga förbättringar blifvit införda i lagstiftningens öfriga grenar, i hvilka, utom hvad redan är uträltadt, Rikets Stunder snart torde få emottaga omfattande förslag, såsom till brottmålslag, sjölag, krigslag m. m. I den processuela rätten finnas ock betydliga förarbeten redan färdiga, men hvilka, i anseende till de skiljaktiga meningar, som ännu i väsentliga punkter förefinnas, tarfva vidare bearbetning, samt derefter för deras bringande till verkställighet, vidlyftiga förberedelser, enär nämnda skiljaktiga grunder, hvilka af dem än slutligen må vinna bifall och antagas, dock hvar för sig ingripa djupt i nuvarande förhållanden och påkalla dessas omgestaltande i många afseenden. Från mig bör ej nu väntas något omdöme om företrädet af ett visst förslag, men, hvad jag finner mig manad att förorda, är rättvis uppmärksamhet på alla de särskilda förslagen och framstälda åsigterna i detta vigtiga ämne, på det att dervid icke må förbises de, som blifvit i dessa embets-berättelser af mina företrädare uttalade, synnerligast i berättelsen till 1850 års riksdag. Innan dessa mera omfattande förbättringar kunna genomföras, kommer imedlertid sannolikt en längre tidrymd att förflyta. Att derunder och i förväntan på denna allmännare omskapning af det bristfälliga i rättegångssättet lemna ovidrörda ofullkomligheter och till missbruk ledande föreskrifter, då dessa kunna undanrödjas, utan rubbning af det bestående hela, vöre väl en tadelvärd sorglöshet. Jag har derföre ansett, att hvad under liden kan göras, för att i någon mån befordra rättskipningens regelbundna skyndsamhet, icke hör lemnäs oförsökt.
medelst direkt skriftvexling eiler muntlig kommunikation med vederbörande erinrat dem om deras fortfarande uraktlåtenhet; att detta förfarande också i de flesta fall haft önskad påföljd, så att, efter hvad Tit. Billbergh uppgifvit, de liesta bland de af mig såsom felande uppgifna domböcker redan inkommit och det icke vore osannolikt, att jemväl de, som ännu saknades, vöre renoverade och kunde införskaffas; samt att Herr Hofrättsrådet slutligen till Kongl. Hofrättens bepröfvande öfverlemnade, hurvida något fel förefunnes i hans förfarande, att låta sig ledas mera af billighetskänsla än af stränghet, villigt underkastande sig den påföljd, Kongl. Hofrätten kunde finna med rättvisa öfverensstämmande. I anledning af denna förklaring, hvilken af Kongl. Hofrätten blifvit mig tillsänd, har jag slutligen i korthet y ttrat mig: att jag väl redan medgifvit, det ansvaret för försummelsen finge blifva så ringa, som möjligt, men att de ursäkter för ingen del syntes mig antagliga, sorn i förklaringen användes; att visserligen en Vice Advokatfiskal bordt finnas sjelf tjenstgörande, eller åtminstone icke af så tätt ombytta vikarier ersatt, och att om beiiofvet deraf kunnat visas så trängande, att i annat fall göromålen måst blifva försummade, på sätt som skett, behofvets afhjelpande också utan tvifvel genom ärendets tillbörliga behandling skulle blifvit vunnet; att då detta likväl icke skett, och oumbärligheten af en Vice Advokatfiskal biträde desto mindre vore ådagalagd, sorn balancen tvertom blifvit utan sådant biträde afhulpen, jag förmodade något afseende på Tit. Pfefiers anmärkning vid detta förhållande icke kunna fästas; att hvad åter beträffade de från kommunala uppdrag och bestyr hämtade ursäkter, det förundrade mig, att derom kunnat väckas fråga, enär en statens tjensteman, som ii. Sl. Jusi. Ombudsm.
Jag kan icke tänka mig möjligheten deraf, att man önskar ett uteslutande ur Staten af handeln, men väl att dess missbruk kan föranleda missnöje, ehuru det icke rimligen bör sträckas så långt, att man ur vårt statslif utesluter hvad som är lika väsendtligt för den allmänna belåtenheten som alla andra företag. Hörande Privatbankerne vill jag tillägga något till hvad Frih. Haab yttrat. Icke heller jag tror på de här framhållna vådor, som skola upkomma af det föreslagna bemyndigandet för Fullmäktige i Hanken, att äfven till Privatbanker utlemna större eller mindre delar af lånet. Man har på detta rum i dag yttrat stor motvilja emot dem, men deras välgörande verkan har jag erfarit inom provinsen Wermland. Jag minnes den tid, då denne provins låg i bänderne på Götheborgs köpmän, men detta beroende har provinsen afskuddat sig, sedan Wermlands Privatbank inrättades. Möjligen finnas ännu näringar, hvilka fortfarande förläggas af handlande i Götheborg, men jag tror, att flertalet af dem hafva hjelpt sig fram dels med egna tillgångar och dels med de låneunderstöd, som inom provinsen varit att tillgå. Jag skulle således tro, att det vore serdeles nyttigt, om de provinser, som hafva sådana penningeanstalter, kunde genom understöd af statslånet komma derhän, att lånerörelsen kunde utsträckas likasom förut, hvilket under nuvar:de förhållanden eljest är omöjligt. Detta understöd bör dock icke utsträckas utöfver hvad som förut varit maximum, och jag grundar denna min åsigt derpå, att en provins bör kunna vara hjelpt med hvad som i penningeförsträckningar till Privatbankerne hittills erfordrats. Hr Mannerskantz’s reservation har på mig gjort ett djupt intryck. Den är logisk och ur allmän nyttig grundsats så klart framställd, att jag helt och hållet instämmer i densamma. Till en början föreslår linn, att lånet skall skiljas från Bankens tillhörigheter, hvilket skall i många hänseende underlätta förvaltningen; vidare att BankoFullmiiktige, som komma att handhafva lånet, skola till biträde erhålla en eller annan kommissarie, af Regeringen dertill utsedd, hvilken skall anställas vid Bankens Diskont-kontor.
"VerLets serlsrmera inll^tanrle Lanal-inLomster, bvilLa "för öfrigt borrie tjena till säLe, bet för rlen brist, "som möjligen i be nu berälrnabe tillgängarne Lunbe "uppLomma; sä bar pireetioneu meri anmälan bäraf, "oeb unber ^ttrsrl körboppning stt okvannämnbe ut"väg till Lanaloeb SlussverLs-b^ggnabens slutliga "fullborrlanile sLulle vinna k. IVbts bäci. bifall, förklarat sig vilja för verLställanbet lierat ansvara, "utan att kalla X. LI:t oeb b.. 8t:r besvärlig meri an"spräL pä nzm anslag ak allmänna merlel, eller annat "unrierstäri än ränta ä iLctieLapitalet till b^ggnabens "slut, bet Lrutbebok, som ännu Lan erkorrlras, samt "fortkarancie rätt till biträbe af lVIilitaireLommenbering, "som liLväl enbast för iimevaranrls är kärmobats blik"va ak nöben. "Disectionen, som pä betta sätt ansett sig Lunna "uppfylla körbinclelsen att meri rerlan beviljarle allmänna birirag bringa Hjelmare Lanaloeb SlussverLs "b^ggnacl till slutlig kullborban, bar cleremot, mer!
Snäll och hyggliger såg gossen ut och de klappte duktigt åt honom. I numro två kom frun i sammeten in, du, hon som var med sist, hon som jag, jag kände igen sammeten. Lika ljufveligt sjöng hon nu med och gjorde såna drillar och dertill krumsprång, inte med benen, utan i melodierna, begriper du. Vänlig och artig är hon nu som förr, neg gjorde hon nu med och såg precist på mig jemt, tyckte jag. Ar hon grefvinna nu med eller har man henneses stigit i graderne? » » Hm, lilla Tant, än de andra då? » » De andra? Hon kom igen oupphörligt, vet jag, efter te ha svalat sig litet i källarsaln utanför. Frk. Nordgren, som hon hade med sig bredvid fast kon var mycket större, sjöng som en hel karl, ståtlig i sin figur, men lät hemsker i duetten med lilla söta frun, som var numro ett ändå. Elsa och Gertrud agerade de med hvarandra, det handlade om kärlekens rätta art och väsende och lät fint. Till sist var det Romeo och Julia och den såg jag då på operan, du mins, lika söt var den lilla Julia nu med, fast hvita si-denklädningen och det röda lyktskenet från lyktraden inte fans nu, förstås. Hon var i svart sammet, som jag sa ’ dej ’, med svarta spetsvådor, der sammeten tog slut, en stor spetsschal om halsen, medaljen sin och släp och (etc. etc.) De sjöngo och agerade så, så. Farväl sjöng dom litet för gladt och titta på oss, och tänkte sig ej in i pjesen, att de skiljs för evigt och han klättrar ner för en farlig balkong och — åh jag mins nog hela operaspektaklet. Men här sitter jag och glömmer det ledsamma som hände mig ». » Snälla Tante? » Dom satt inte qvar på läktarn ». » Hvilka? » » Prinsarne sen 87 på våren vet jag. Du har då intet minne för så vigtiga saker. Det var för mig en grufligöaknad. Oj, oj, oj, så det sen gått med våra prinsar!
Detta finner också jag för min del vara det enda rätta och hos oss det mest naturliga, efter det är uråldrigt. Man har, t afseende på min anmärkn. om de embetsman, som voro uteslutna, sagt alt embelsmäunen hade ingen rätt alt blifva representerade, och jag medgifver detta helt och hållet såsom sats, ty då man föreställer sig ett konstitutionell samhälle med tvenne Statsmakter, Konung och representation, så höra embetsmännen snatare Den 27 Maj e. ra. 227 till den förra än lill den sednare Statsmakten, men säger jag, embetsmännen hafva visserligen ingen rätt, men representationen har behof af dem, för meddelandet af uplysningar, och de kunna gagna genom sin vetenskapliga bildning och praktiska erfarenhet. Detta är anledntn hvarföre representationen bör söka alt få dem bland sig. En talare har yttrat, att man är rädd för jurister, serdeles t de andra Stånden. Jurister är ett allmänt ord, som beklagligen i sednare tider och i andra länder, icke fått någon serdeles reputation. Jag yttrade mig likväl icke så, utan jag talade om sådana aktade personer, som t. ex. Häradshtne äro. Jag tror att den sora känner förhållandena i landet, skall hafva funnit att den större mängden af landets innevånare icke är rädd för dessa personer, ulan tvertom, ali vid hvarje tillfälle, då behof om råd och hjelp t ett eller annat afseende upkommer, deras förtroende tages i anspråk och ali man med ganska mycken begärlighet vänder sig till dem. Jag fäster mig icke vid en jargon under riksdagen, då opinionerna vexla alltid efter stundens ingifvelse. Det verkliga är, att de åtnjuta ett ganska stort förtroende hos folket. Således anser jag all man icke bör antaga något representationsförslag deri man icke vill tillförsäkra dessa elemenler en plats. Hr Printzensköld, Carl:
Utom dessa omständigheter måste det erkännas, att någon förtröstan icke kan sättas på en arme', som saknar skickliga befälhafvare; och jag anser, att de stora lägren hafva en så väsendtlig del i möjligheten att dana befälhafvare, att de omöjligen utan sådana läger kunna danas. Vi måste erkänna, att landets försvar beror på en väl bildad arme', och en arme' kan icke blifva väl bildad utan öfningar, som svara mot svårigheten att inlära kriget. Det bör vara nationens bemödande, att en sådan krigsbildning må vinnas, och således borman icke spara på de dertill nödiga utgifter, helst de, använda under freden, kunna förekomma kriget och dermed följande större uppoffringar. Jag önskar således, att mina anmärkningar vid denna punkt jemväl må få åtfölja den återremiss af betänk, hvarom jag förut anhållit. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna li os Fl ö g 1 o f I i g e Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1840. Sjelte Häftet. STOCKHOL M. Hörbergska Boktryckeriet, 1840. Lördagen den a Maj i84o. Plenum kl. 10 f. m. T •Justerades 3 prot.utdr. för d. 29 sistl. April e. m. Justerades pleni-prot. för d. a5 sistl. April. Ånyo föredrogs StatsUtskrs d. 29 sistl. April e. m. på bordet lagda utlåt. Nro 79, i anledn. af erhållna återremisser å StatsUtskrs betänk. Nro 32, angrde den lönereglering, som erfordras i följd af Statsrådets förändrade organisation.
Ditainger, Frans, fakrikör, Stockholiii. B Ditsinger, Wilheliii, febrikör, IDurliug, Brita, frölzeu, Jönköping. Dgrseiis, Sigiie, fru, Kristianstad. Edstriiiii, Linda, fröken, Siii~dsvall. Edström, Maria, fru, Fridhcm, Sundsvall. F., hiirirndsliöfdiiig, Skelleftei. l3 kmau, Elisabeth, h i, Stockholm. Ekiiin.ii, H., frii, Götleborg. Ekinan, Wilh., kassör, .Upsala. Elg&amp;riis, Eva, fröken, Orebro. Engeströrii, Eclv., g~ossliandlnre, Rfnlmö. s: Eiigeströiii, Eiigeiiia, fru, .Engströin, Joh., hem, Eskilstiiiia. JI Enreniiis, M. J., lektor, Malmö. Tylin, Ailliiij fru, Siiter. Jörgeuaeii, Agnes, fru, Nyköpirig. Karl1i.oln1, Hedcls, fröken, Stockholiii. XJ Kempe, Henriette, frii, Kempe, J o l i a ~ ~ ~ fru, ii., s Kinberg, Ha~iiia, fru, Skrhiinien, Granbergsd: d. Kjellberg, Carl, fru, Backe. Kock, C. J. grossliaudlare, Malmii Falk, Aline, frii, Upsdn. Fnlkniaii, Carl, grosslinndln~re, Korin; Edln, fröken, Gefle. Stock-. Kranier, Aiina, frii, Mnlniö. Kr~~iiiei:, von, Lotten, fröken, Stockl ?lenshiirg, Anne, frii, Stockholm. holiii, Flensbiirg, Louise, .frny 31nliaö. Krok, Cml, tiillkontrollör, R ' Inliiiö. Focht, Chr., f röken, Rliiitelinruii.
O. tillåter visserligen en Ståndsledamot, som icke i beslutet instämt, att få sin särskilda tanke Med-Stånden kommunicerad, men att kommunicera en ledamots protest emot ett Utsk:s förfaringssätt — icke i sak, utan i form — derom talar icke grundlagen. Då emellertid Hr Cederschjöld lifligt synes önska att hans protest meddelas Stånden innan Stats-Utsk:ts Mern. till pröfning företages, återtager jag min begäran om bordläggning, men anhåller att få mina betänkligheter i R. o. Adis prot. antecknade. Hr Cederschjöld: Jag tager mig friheten upprepa, hvad jag i mitt första anförande omnämnde, att nemi. orsaken, hvarföre jag begärde kommunicerande med de öfriga Riks-Stånden af min protest, var den, att jag ansåg, att de borde erhålla kännedom derom, att diskussion i frågan hos R. o. Ad. egt rum, samt att dervid 2:ne Konungens rådgifvare yttrat sig. Förutom det att Stats-Utsk:t afgjort frågan, utan att inhemta de yttranden, som vid remissen afgifvits, företer sig nemi. äfven det besynnerliga, att då i Betänkma eljest förekommer icke blott en redogörelse för motionens innehåll, utan äfven för hvad i öfrigt af vigt vid ärendets behandling förekommet, så saknas detta i Stats-Utsk:ts berörda Betänk., ett tillvägagående, som icke torde vara med god ordning öfverensstämmande. Sedan öfverläggningen i frågan ansetts härmed slutad, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Hr Cederschjölds begäran om kommunikation med do öfriga Riks-Stånden af hans Den 1 December. 303 till prot:t nyss afgifne protest och, då dertill svarades llere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. P> o. Ad. åtskiljdes kl. i 3 e. m. In fidem, O. Braket. Tlstlageu tlcn 1 December 1863. Plenum kl. 1 e. m. Justerades 2 prof.-utdrag för den 30 sisth November.
Med anledning af vid scdnaste riksdag gjorda anmälanden om den tunga, som med den vissa hemman i riket åliggande postföringsskyldighet numera är förenad, hafva rikets då församlade Ständer, uti skrifvelse den 5 Augusti 1848, underdånigst anfört, att då, till följd af ökad industri, tilltagande folkmängd, lättade kommunikationer samt hvarjehanda andra förhållanden, antalet af de bref, paketer och tidningar, som med posten fortskaffas, hvarje år tilltager, så att snart nog transporten deraf måste medföra ett onus, vida öfverstigande det, som vid hemmanens anslående till postskjutsen tagits i beräkning, och hvilket icke koninae att ersättas genom den redan beviljade förhöjning i postskjutslegan, Rikets Ständer ansågo sådane åtgärder böra vidtagas, att för framtiden antingen postskjuts-skyldigheten skiljes från jordbruket, eller att detta besvär åtminstone icke hårdare än nu kommer de skjutsskyldige till last; och anhöllo alltså Rikets Ständer i underdånighet, det Kongl. Maj:t täcktes låta anställa undersökning, huruvida utan någon betydlig minskning i den inkomst, staten för närvarande af postverket erhåller, postskjutsskyldigheten kunde, genom postföringens bestridande medelst entrepenad eller på annat lämpligt sätt, skiljas från jordbruket, emot åliggande för posthemmannen att fullgöra de onera, hvarifrån de nu aro befriade, samt derefter och sedan vederbörande blifvit hörde Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 72. 15 till Rikets Ständer aflåta nådig proposition i ämnet; men att Kongl. Majit derjemte, oberoende af en sådan organisation af postväsendet, måtte anbefalla vidtagandet af dc förändringar i afseende derå, hvilka, utan Rikets Ständers hörande, må kunna tillvägabringas till lindring i omförmälte besvär, vare sig genom brefvens afsändande med ångbåtar eller på annat tjenligt sätt. Till följd af erhållen nådig befallning att med underdånigt utlåtande i förevarande ämne till Kengl. Majit inkomma, har Kongl. Majits
Ett försök till sädane kamrars påbjudande skulle blifva utan påföljd; men äfven om någon framgång deraf kunde väntas, skulle inrättningen likväl i och för sig sjelf vara betänklig, i anseende till det ömtåliga, af saravetspligter lika mycket, som genom lagens bud, bestämda förhållandet emellan förmyndaren och myndlingen samt dennes anhörige, hvilket förhållande genom en 7 H. 11 f>2 Den 5 Fe b ru ari f. m. • förmyndarekammares mellankomst och den myndighet, denna institution måste få sig tillerkänd, kunde komma alt lida en rubbning, sorn ingalunda godtgjordes af den möjligen säkrare förvaltningen af omyndiges reda medel. Den af Hr Berg von Linde föreslagna anstalt erbjuder nöjaktiga säkerhetsmått emot förmyndares vanvård af sill kall och franders liknöjdhet, utan att, på sätt med förmyndarekamrar kunde inträffa, inkräkta något på det naturliga och lagliga inflytande, skyldskapsförhållandena i dessa hänseenden böra äga. Efter nedanstående förslag skulle antingen de redan organiserade socken-nämnderne, eller särskilde inom hvarje socken dertill utsedde gode män öfvertaga den granskning af förmyndares räkningar, som enligt lag tillkommer skyldeman, men desse antingen icke villja eller icke äro fallne att utöfva. På det ett sådant bestyr icke må blifva alltför besvärligt, i anseende såväl lill antalet af förmynderskap, som till möjligheten alt om personers ställning och förhållanden äga kännedom, torde det blifva nödigt, att befattningen icke sträckes utom socknen eller åtminstone pastoratet. Åled en sådan inskränkning åter kan den ej blifva för socken-nämnden eller särskilde gode män mera betungande, än åtskilliga andra bestyr, som nu villigt uträttas inom församlingarne; hvaremot svårligen ål dylika communal-institutioner kan anförtros något åliggande, som, mera än detta, skänker tillfredsställelse, då verkningarne af en förståndig och nitisk vaksamhet för omyndige icke kunna vara annat, än välgörande och tacknämlige. Förslaget tillägger fränder, eller dem, som i deras ställe äro satte, en rättighet, hvilken väl förut i lag icke varit dem betagen, men ej eller uttryckligen medgifven. Det är rättigheten att, då fara är om förmyndares vederhäftighet, söka inteckning i hans fasta gods för omyndigs medel.