Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon ting dylikt inträffar icke med de två StatsMinistrar vi nu äga. Det kan vara alldeles likgiltigt hvad vi kalla Chefen för UtrikesÄrenderne, StatsMinister eller CancelliPresident; och om denna Embetsman är egenteligen icke fråga, då vi tala om Inrikes Styrelseformerne. Vår JustitiasMinister har, på långt när, icke den magt Betänkandet föreslår, och kan ej hafva den, så vida, om Collegiernas Ledamöter kunna förafskedas, och Ärenderna lika väl vårdas af en enda person, nemligen den föreslagne Ministern, sådant likväl icke gerna går an med högsta Domstolen och HofRätterne. Men utan att aga sådan magt, kan JustitiasMinistersEmbetet, visserligen aldrig skadligt i den mans hand, som nu innehar detsamma, dock i en annans hand, blifva ganska ofördelaktigt för samhällets angelägnaste fordran. Det var ganska obetänksamt då man skapade en Embetsman, som blef på en gång redofordrande och sjelf redovisande; och detta inträffar likväl med JusliliaeMinistern, Den 27 Maji, 345 så länge han tillika är sjelf Domare, sjelf Ordförande i högsta Domstolen. Alt JustitiaeMinistern först såsom Ordförande i Domstolen yttrar sig Öfver ett ärende, och sedermera, såsom Minister i StatsRådet, yttrar sig i samma ämne, äfvensom att han sjelf deltar i den domare-befattning, som han likväl bör controllera; detta är kanhända, icke alldeles så enligt med allmänna begreppens fordringar, meu det står alltid fast, att i nuvarande JuslitiasMinisterns hand gifves ingen den ringaste anledning till farhåga i denna del; och ifrån de Ministrars inskränkta befattning, som vi nu äga, skulle vi aldrig kunna sluta till verkan af Ministrar, utaf så oinskränkt magt, som de, hvilka man nu föreslår oss, Herr Strussenfeltj Michael: Jag anser för min del de ämnen Särskilta Utskottets Betänkande innefattar icke nu böra till pröfning upptagas, utan hellre uppskjutas intill dess en förändrad representation först blifvit antagen och införd, icke allenast uti Sverige, utan ock hos Norrmännen.
Reg.Formen, äro afgjorda, har Utskottet ansett den ifrån ett RiksStånd i hvarje fråga erhållna återremiss icke föranleda till någon ytterligare handläggning: Dessa utlåtanden igenfinnas under: N:o 37, angrde fortfarande af det understöd utaf Statsmedlen, Carlskrona Stads Fattigvårds-inrältning hittills åtnjutit och om tillökning deri. Detta mål är återremitleradt endast från Vällofl. BorgareStåndet, men i de öfriga RiksStåuden afgjordt i enlighet med Utskottets förslag. ( N:o 106, angrde hegardt understöd af Allmänna medel för Ortopediska Institutet i Stockholm; bifallet af de 3:ne Ofrälse Stånden, men återremitteradt af II. Riddéi skåpet och Adeln; 4g 2 Stats-U tslottets N:o 116, i anledning af vackt fråga om Mölndals Qvarnägares befrielse från skyldigheten att, emot fastställd tull af en kappe på tunnan, verkställa målning för K. M:ts och Kronans räkning; Bifallet af 3:ne Riksstånd men återremitteradt af Heder v. BondeStåndet; N:o 117, rörande GeneralAssistanceContoirets indragning; bifallet af 3:ne RiksStånd, men återremitteradt af Välloll. BorgareStåndet. N:o 122, i anledning af Kamereraren G. A. af Sille'ns underd. ansökning om förhöjning i lön; återremissen i detta ämne är meddelad af Högh Ridderskapet och Adeln; N:o 155, angående afskrifningen af åtskilliga bestridda utgifter å Öfverskotten; återremitteradt af Hederv. BondeStåndet, men af de öfriga 3:ne RiksStånden bifallet; K;o 172, angående ifrågaställd indragning af Vexel Con troi leur s befattningar ne; likaledes återremitteradt af Hederv.
Raab yttrat att konkurrensen vore nyttig och, såsom bevis derföre, anfört de framsteg bleckslagerihandteringen skall hafva gjort under de sednare decennierna. Det är möjligt att så är förhållandet. Jag får dock underrätta Frilen att efter hvad flere idkare af detta yrke inom Stockholm sjelfvc sagt mig, äro de med nuvar. tullbestämmelse så föga skyddade att de icke kunna tillverka några lackerade arbeten, utan nödgats hos Hr Leja af hvad han utifrån importerat, köpa sina behofver i den vägen. Hr Ribbing har yttrat mycket, hvaraf jag icke lyckats uppfatta allt. Han har bland annat äfven talat om konsumenter, f anledn. deraf lar jag mig friheten fråga honom om han gjort sig fullständigt reda om, hvad med ordet konsument förstås och om någon klass af medborgare finnes som kan kallas konsument utan alt tillika vara producent, då jag dock derifrån undantager, för det första alla fatiighjon och för det andra den kapitalist, som blott lefver af sin ränta. Jag får till honom hemställa huruvida icke näringsidkare i allmänhet samt jordbrukare, hvilka i sig innefatta det öfvervägande antalet producenter tillika äro konsumenter, ty de kunna ju icke kläda och föda sig för intet. Så måste man t. ex. anse klädesproducenterna i Norrköping jemväl vara konsumenter. Jag tror således, att det icke är rätt alt tala om producenter å ena sidan och konsumenter å den andra, ty Den 31 Maj e. m. 253 de ingå i hvarandra och man kan icke tänka sig dem serskilde. Jag vill icke längre förlänga diskussionen utan önskar att vi ju förr desto hällre måste skrida till votering. Hr Ribbing: Det torde icke löna mödan att bär ingå i någon definition af orden konsumenter och producenter eller utredning af de begrepp man dervid vanligen fäster; men i afsende å klädesfabrikationen får jag säga, att om den värde talaren jemför antalet af klädesväfvarne med summan af öfrige innevånare i riket, män, qvinnor och barn som behöfva kläder, men icke fabricera kläde, så torde han förstå hvad jag menat med skillnaden emellan producenter och konsumenter.
Den 15 September e. m. till pass att BondeSt:t är konservativt. Om åter det faller Orm in att vara liberal, så bör äfven BondeSt:t byta om skism. Gr:n har yttrat att alla af honom kända förfaltare påstå att jordens sammanhållning utgör ett af de mest betryggande element i samhället. Det är möjligt att Grin icke känner andra författare än sådana, sorn drifva denna sats, men särdeles många, som Gr:n icke lärer känna, försvara en alldeles motsatt eller att det just är rörligheten i jordbesittning, d. v. s. jordens delning i många sjelfständiga besittningar, som utgör en garanti mot pauperismen och den lösa befolkningens öfverhandtagande. Hr Printzensköld har yttrat sin förvåning deröfver att LagUtsk.-t i sitt sed naste Betänk, kommit till ett annat resultat än i det första, men det måtte vara lätt förklarligt; hvarken Gr. Sparre eller Hr Olivecrona lia kommit till annat resultat i det sednare Betänk:t än i det första, och förmodligen äfvenså de öfrige Utskisledamöter, som deltagit i det förra Betänk:t. Ty troligen hafva skäl lika litet kunnat ingifva dem som Hr Printzensköld en bättre öfvertygelse. Således måste man antaga att majoriteten vid sednare tillfället utgjorts af andra personligheter, med annan och i min tanke bättre öfvertygelse, och derföre har man helt naturligt kommit till annat och bättre resultat. Hr Printzensköld har äfven yttrat, att om bördsrätten borttages, slägten derigenom skulle beröfvas det skydd, som den eger, att icke en egendom skulle kunna säljas till allt för godt pris, utan att slägten kunde återfå densamma. Då emellertid man icke tilltror sig stifta lag mot försäljning af arfvejord, utan medgifver egarens fria dispositionsrätt, så är det väl orimligt att likasom vilja bestämma ett visst pris, under hvilket försäljningen ej får ske.
Maj:t kan finna lämpligt att bestämma. Vidkommande derefter de af Herr Bråkenhjelm föreslagne förändringar i Författningen angående mått, mål och vigt, så, ehuru del icke kunnat undfalla Utskotlet, att en förenkling, serdeles hvad de flerfalldiga olika slags vigterna beträffar, vore af behofvet påkallad, anser dock Utskottet, lika med Rikets sednast församlade Stäuder, att olägenheterne af det närvarande förhållandet borde kunna fördragas den kortare tid, som, efter hvad Utskotlet hoppas, numera återstår, innan fäderneslandet kommer i åtnjutande af de fördelar, som ett snart införande af det nya systemet för mått, mål och vigt i sin helhet måste medföra, samt att en partiel förändring af det gamla, äfven om det innebure en förbättring, icke kunde vid sådant förhållande anses vara oundgängligen nödvändig, helst den icke skulle kunna tillvägabringas utan kostnader, hvilka vid en snart derpåföljande ny förändring skulle blifva utan nytta; hvadan Utskottet tillstyrker, att Herr Bråkenhjelms ifrågavarande motion icke för närvarande må till någon RiketsStänders åtgärd föranleda. Stockholm den 16 December 1844. Allm, Besv,- och Ekon.-ULskotlets Utlåtandej iV:o 112, 7 N:o 112. Ank. till Exp.-LJtsk. don 30 Dec., kl. 2 e. ra. Ullätande, i anledning af erhållen äterremiss af Betänkandet N:o 19, angående vackt motion om Köpings anläggande vid JVrig~ stad gästgifvaregård i Jönkopings Län. Nämnde betänkande, uti hvilket Utskottet hemställt, att Rikets Ständer mätte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla en undersökning om lämpligheten af en köpings anläggande vid Wrigstad, och sedermera, på grund af derigenom vunna upplysningar, efter omständigheterne, derom Nådigst besluta, hafva Högv. Preste-slåndet och Hederv. Bonde-ståndet bifallit, men Högloft Ridderskapet och Adela afslagit, samt Välofl.
Han uttalar ena gången sin skepsis gent emot »den världsomfarna sagan om det goda», andra gången – som i Ormuzd och Ariman – erkänner han, att godheten i from, föraktad, narraktig gestalt», var den som sådde korn på den kallnande jorden och högg plankan till hus eller, med andra ord, att den möjliggör människolifvet under jordens villkor. Godheten, också i den lägsta dräkt, är den »hvilken ensam församlar, där allt förskingrar; hvilken ensam bygger, där allt förstör» – men omedelbart därpå utbrister han: Ack och ändå Hvarföre är den goda dum – Hvarföre den kloka ond – Hvarföre är allt en trasa – I hela hans diktning, i dess mest glänsande genialiska fantasier, sådana som Ramido Marinesco, i dess enklast folkliga, dess mest idylliska, sådana som Kapellet, – öfverallt är det brottets eller lidandets gåta, som rör sig på djupet i hans själ. Han går till rätta med tillvarons grund och frågar sig, om Gud är oförmögen att dana lifvet annorlunda, eller om han icke vill det, och i sina ögonblick af djupaste ångest utbrister han om det högsta väsendet: »Jag ville nedfalla för det med alla mitt väsens krafter; jag ville älska, jag ville förintas af hängifvenhet för det, af lust därtill, af evig och oförbrännelig håg för det! Jag ville dö för dess lif, att det måtte lefva». Men dess gåtor kan han icke genomtränga och allra minst den, i hvilken hans skapande fantasi, hans känsla, hans genomträngande reflexion från tidiga ungdomen med brinnande lidelse fördjupat sig: brottets mysterium. Liknande människolynnet vid en damastduk med dess matta och blanka figurer, utbrister han: »Gud väfver. Men fråga icke, likväl, hur han gör med brottslingens fasoner, för att få dem till blommor. Han svarar dig icke på sådana frågor». Från medvetandet att allt här är en trasa, att »intet är helt utom det hela», att »det storartade narri, som kallar sig filosofi», lika litet som religionen äger något svar på lifsgåtan, vänder Almqvist sig mot evigheten.
Jag tror således, att, om vi skola vidblifva de grunder, som förut för bevillningen varit antagna, vi böra söka tillvägabringa rättelse i de fel, som vi deruti upptäcka. Frih. Cederström har sagt, att den enda sanna grunden vore efter hvars och ens större förmögenhet. Detta är visserligen lill sin princip riktigt; men då erfarenheten visat, att det nästan icke låtepverkställa sig, mäste man på andra vägar söka tillämpningen. På dessa skäl tror jag, då det är ett bestämdt factum, att den rike nu mindre drabbas af beskattningen än den mindre förmögne, att man bör söka få skatt äfven på den class, som ej drabbas så hårdt. Om man går till den borgerliga näringen, skall man se, huru den rike betalar ojemnförligt mindre, än den mindre näringsidkaren. På samma sätt förhåller sig med jord och bergsbruk. Den fattige har svårt att utgöra sin skatt, då deremot den förmögne utgör den utan svårighet. Jag tror således, att consumtionsafgifter, på sådant sätt utgående, att de läggas på första hand, äro nyttiga, emedan 38 Den 12 Maj f. m. de drabba dem, som hafva råd att dem betafa. Jag tror vidare, att den fattige, då man kan lägga bans skatt på något, som han förtär och måste köpa, på tvenne sätt får lindring i sin förmåga att utgöra skatterna Man lindrar honom chimerikt derigenom, att debetsedeln, hvilken alltid är svår att betala, ej blir så stor, och direet derigenom, att skatten utgår småningom; då deremot den beskattning, simi utgår direct på bevi lningen, måste betalas på en gång och just genom denna egenhet hos vårt system medför en desto större tunga. På dessa skäl tror jag, att man väsendtligen kan höja tullen på 'ådana artiklar, sorn förbrukas och äro svåra att lurendreja och med hvilka man k:\n träffa såval den rike som den fattige. Jag skulle derföre tro, att en förhöjd lindrig tull på socker och tobak vöre nyttig. Jag liemtar mycken ledning för denna min mening af Gr. v. Fersens beräkningar. Dervid torde likväl ett noga skärskådande böra fästas, att man ej gör tullen på råämnet socker för dyr.
•—• af upplupna straffräntor å 2:ne af Fabrikören A. L. Soldin upptagne lån i Bankodisconten. IV. B. 164. A. 314. — af Kronofogden A. G. Lidinson ådömd ersättningsskyldighet i och för uraktlåten bevakning af Kronans fordran i en concurs. V. B. 196, 353. A. 409. VI. E. 4. — af ränta å ett af Bonden .Jan Pehrsson i Guldsmedshyttan från Bankodisconten upptaget lån, angående. V. B. 481. A. 630. — af f. d. Kronofogden C. Westlinger och f. d. Iläradsskrifvaren ( 46 ) G. Lindfors ådömdt ersättningsansvar i följd af uraktlåten debitering och uppbörd. VI. B. 32. A. 395. VII. E. 293. Eftergift af öfverränta å discontlån för Fjerdingsmannen Johan Lindgrens sterbhusdelegare, angående. IX. B. 343. A. 665. — af öfverränta ä discontlån för f. d. Bruksidkaren W. L. Ahlbom, angående. IX. B. 343. A. 666. Egyptens fornlemningar, om anslag åt Capitainen B. Cronstrand, till understöd för utgifvandet af ett arbete öfver. Se Cronstrand. Ehrenborg, Christian Abraham, yttrande. I. 415. Ehrenclou, Adolph von, Registrator vid Bankodiscontverket, angående löneförhöjning för. Se Löneförbättring. Ehrenheim, Christian Wilhelm von, yttranden. VI. 620. VII. 491. Ehrenhoff, Guslaf Herman, yttranden. I. 218. II. 81. IV. 102. V. 359. Ekeplanteringscassan, om förräntande af dess medel. IV. R. 494. VII. B. 354. Å. 394. IX. U. 687. X. A. 335. E. 460.
6lag för Spinnhuset i Stockholm, äfven som tillförene utom Stat utgångne Handtverkares Gernings - ören till Städerne, Tullfrihets ersättning till Stockholms Stad, Procent af Brännvins - bevillnings-afgiftens uppbörd, samt indelda räntor och Spannemål blifvit å Titeln uppförde. Nionde Hufvud-Titeln, innefattande anslagen för JordbruketsHandeln* och Näringarnes befordrande, upptager 113,089:13.11. Förhöjningen 13,38g: 12. 11. 55 uppkommer derigenom, att indelda Räntor och Spannmål, som tillförene gått utom Stat, blifvit å denna Titel uppförde. Allmänna Indragnings-Staten har befunnits böra upptagas ^11 * . : : : 288,894:7.— Riks-Statens nu bestämda utgifter för nästa och påföljande år, intill förstkommande Riks dag> uPPga till ; : 8,080,724:3i. 4. hvartill dock kommer tillökning efter Markegång, då den öfverstigeröRdr Tunnan, förden del af Spannmålen under penninge-lönerne, 60m öfverskjuter beloppet af Statsverkets behåll - 36 ne Spannmåls^ inkomst, och utgör 4o,652 Turn? Jior 3i Kappar, hvilken tillökning blifvit utförd i penningar förslagsvis till fa R:dr Tunnan med : • S 3 * 4o,632i 46,6. Börande den be sparing, som på detta anslag kan uppkomma, tilläggas öfverskotten på StatsjVerkets inkomster. Statens totala Utgifts-Summa utgör således S * i 8,121,357:2g. R:dr 8 sk. 9 r:st. högre belopp , än det, som "vid 1818 års Stats - Reglering faststäldes.
Ett, ibland flera Ständ tilwunnit sig Regentens öfwerdrifna ynnest, samt stiftewis blifwit werktyg til Grunolagelrs täta omstapning; och som Nationen de seonastc Secler icke blifwit med jämn rättwisa bemött/ och ej sätt en behörig kansta af den werkliga medborgerliga friheten, samt til och med under den sä kallade frihcts-Regeringens sista är, blifwit misihandlad af sina egna Ombud , sa är ej underligt, at Statshwälfningar ofta och latt warit görlige. En nog allmän önstan har ock derföre npsiigit onl en förbättrad Representation af Swensta Folket. Mälet kan wara ömtäligt, men dä likmätigt wär npsi bcswurna Regeringsform , et Constitutions-Utstott wid alla Riksdagar stal öfwerse denna Grundlag, och uptaga frägor rörande förändringar uti densamma , samt yttranden deröfwer til Riksens Ständer afgifwa, och dä ingen förestagen ändring kan werkställas förr än den nästföljande Riksdagen med sä Konungs som Ständers gemensamma samtycke, sä är allsingcn wäda eller förhastad öfwerilning wid den förestagne föräntringen af walsätter til Riksdags-Fullmägtige, at befara; häldst derwid stätt ingen ändring i Grundlagens Normer, eller uti Konungens magt och Folkets förbehällna sjelfständighet yrkas. Et hufwudföremäl mäste blifwa at winna sädane Ombud eller Representanter af Den 3 Iulin 25 af hela Samhället, at .de i sjelfwa werket mänds förtjena det ärenamnet af Rikets Fäder, och at alsingen Medborgare, ehuru olika skattdragande dock lika friboren, mä sakna rättigheten at deltaga i walet. En wacker morgonrodnad synes bäda ost en klar dag, och lofwa at det werksamma ljuset mä genomtränga det wörker, hwarmed Nationen i synnerhet den sifia tiden har warit öfwerhöljd.
Straffb:n, som handla 0111 ansvar för våldsam förgripelse emot Konungens person; men detta har skett,—så vidt jag för - D e n 14 Mars. slått motionären rätt, — för att upptaga lagstadgandena i sitt sammanhang oell icke lösrycka (len 3:<lje oell 4-de från den irsta och 2:dra, som naturligen böra läsas i ett sarninanlia 11g. Nu förekommer i 4 cap. af gamla lagen stadgande om ansvar för den, som begår våldsamhet mot Konungens och Drottningens personer; således, när detta lagstadgande skall stå qvar, — neli det mäste det, så vidt jag fattat motionären rätt, ty han har icke föreslagit någon ändring af 4 cap. gamla lagen —; så är det endast det lagrum som i början af hans framställning upptages, eller 5 cap. r §:n om lasteligt tal mot Konungen, som motionären vill bringa i öfverensstämmelse med den nya lagen i dess io cap. Slralfb:n. Sådant kan ej ske annorlunda, än att detta lagrum bringas i öfverensstämmelse med de §§., som motsvara detsamma, nemi. de, sorn handla om lasteligt tal, icke de om handgripliga gerningar; ty man skulle eljest och med lika skäl, för det att man föreslår någon ny lagförändring, vare sig hvilken som helst i den gamla lagen, och säger, att jag yrkar att den eller din §:n i gamla lagen mätte bringas i öfverensstämmelse med hvad deri nya lagen stadgar, lunnia påbördas att, genom ett sådant förslag, vilja införa liela den nya lagen, då blott meningen varit att tillegna sig en eller annan af dess §§:r.— Hr Cederschjöld har yttrat, att de sorn anse, att det finnes ett stadgande i gamla lagen om våld mot Konungens person, misstagit sig derföre, att hvad derom kan vara stadgadt i 4 caPupptages under rubrik af förräderi, och derföre endast är att betrakta som sådant och icke som våld. Likväl lyda orden i r §:n af samma cap. så här: ”eller gör någon våldsgerning ä Rikets Konung och Herre, ”Drottningen och Deras barn ”
1 anseende härtill erfordrades en gemensam arbetsinrättning för hvarje Län, der ortens lösdrifvare kunde tvingas till sysselsättning; och för afhjelpande af denna brist hemställde motionären, att, intilldess en allmän plan för organisation af arbetsinrättningar inom orterna för dylika personers sysselsättande under nödig tillsyn kan blifva af Kongl. Maj:t framlagd och genomförd, Rikets Ständer måtte förnya sin vid sisthållne riksdag i afiåten underdånig skrifvelse gjorda anhållan om ändringar och tillägg såväl till 5 § 2 morn., som till 8 § i Kongl. Stadgan om försvarslöse personer den 29 Maj 1846, så att äfven sådan försvarslös person, som icke vore att hänföra under 6 § 1 mom. i nämnde nådiga Stadga skulle kunna dömas till allmänt arbete för en tid af ett år eller derunder; varande uti berörde underdåniga skrifvelse föreslaget, dels alt 2 mom. i 5 § skulle erhålla följande förändrade lydelse: ”Ofver försvarslös, sorn icke är att hänföra under § 6 mom. t, men visar lättja och liderlighet, ege Tillsyningsman enahanda husbonderätt, som i förra mom. sägs; och må en dylik person, derest han underlåter att af erbjudet arbetstillfälle sig begagna samt, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 27. 23 efter inför Socken-Nämnden frenne serskilda gånger erhållne varningar, sig ej rättar, anmälas hos Konungens Befallninghafvande, som ege att med honom förfara, på sätt i 8 S föreskrifves; dels ock att till 8 § i omförmälde Kongl. Stadga måtte fogas ett tillägg, hvarigenom samma § komrrie att lyda sålunda: ”Finnér Konungens Befallningshafvande ej skäl, att förlängdt anstånd enligt 7 § bevilja, eller har den, som äfven erhållit detta anstånd, föreläggandet ändock icke uppfyllt; och är ej tillfälle till personens sysselsättande under nödig tillsyn vid arbetsinrättning, som är urten serskildt tillhörig; varde den försvarslöse dömd att användas till allmänt arbete på viss tid, hvilken bestämmes sålunda: till fyra år för den, som undergått straff för tredje resan stöld eller ock blifvit för annat bro t dömd till lifstidsarbete å fästning eller tukthus, eller att mista lifvet, men i det straff af nåd erhållit mildring: till tre år för den, som undergått straff för andra resan stöld eller andra resan inbrott; till två år för andra i §
Lönar det sig att exportera brännvin, så måtte detta kunna ske utan prseminm; lönar det sig icke, så bör icke Staten i allmänhet eller som är detsamma de skattdragande betala mellangiflen mellan hvad utförseln inbringar i verkligheten eller hvad deli genom detta medel kan medföra, t afseende på nedsättning i tullen å vin, har jag redan förra gången jag hade ordet yttrat mina åsigter; och beträffande framställningen om uppmuntran till ölbryggeri sorn ett surrogat för brännvinet, får jag blott nämna, att ehuru välgörande denna dryck än kan vara, har dock ölet det emot sig alt ej vara så iätl transportabelt, särdeles under en 20 graders kyla, då det fryser, och att brännvinssupen för den arbetande classen, på färdvägar och vid skogsarbete i vårt hårda klimat, utgör en nästan oundgänglig vederqvickelse. Hr von Qvanten: Det är egentligen rörtde förseglingen af brännvinspannorna jag vill säga några ord. Förseglingen af de mindre eller s. k. lyftpannorna bar verkligen kostat Svenska allmogen i böter mycket mer penningar, än de årligen betala i skatt till Staten; det tior jag mig nästan med full säkerhet kunna påstå, hvarföre jag förenar mig med Gr. Anckarsvärd i lians yttrande om obehÖfligheten af denna försegling, som ingalunda svarar mot sitt ändamål, och den kostnad densamma medför; ty, för det första, kunna icke alla pannor förseglas på den dag som brännvinsbränningen slutar; tvertom åtgår Sa 14 dagar, till och med mera, innan denna förseglingsförrättning på hvarje ort hinner verkställas, under hvilken tid en oloflig bränning skulle 44° D t 11 J u 11 i f. m. kunna äga linn. Det andra oell lmfvudsakliga skälet mot all försegling består deruti, att den sorn verkställt förseglingen, icke kommer att bryta densamma, hvarföre således en panneägare kan sjelf bryta henne, snart sagdl när lian behagar; ty man bar ingen controll på hvem som skall bryta förseglingen, och huru den skall brytas, och likväl qvarstår ansvaret för en förtidig brytning.