Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af de premisser, sorn Utskottet antagit , hade jag väntat , jag bekänner det, én lyckligare tillämpning, till någon större skonsamhet för Gäldenärerne i Disconten. Jag tror åtminstone , att en skillcad borde göras emellan Gäldenärer boende i Stockholm och Gäldenärer, boende i Landsorterne. I Hufvudstadcn vet man ungefärligen redan hvad man har att vänta, och har dessutom lättare utvägar att finna Penningar; då deremot i Landsorterne utvägarne äro vida svårare. Man umgås der ännu med förhoppningar, att Penninge-bristen varder vid denna Riksdag afhulpen; och man skulle, kan hända , der anse sig öfverilad om man éj finge tid på sig att invänta hjelpa, samt tror sig äga , i sjelfva sitt behof, ett tillräckligt skäl för detta anstånd. Vid jemnförelse af de Anmärkningar, som voro till Utskottet remitterade, med Utskottets svar derå, står, i min öfvertygelse, Anmärkningens vigt qvar, utan att vara nöjsamt förklarad; ty det torde få anses såsom tämmeligen säkert, att, utom den skonsamhet, som Disconten, framlör enskildte Borgenärer, kan lemna, måste Brnquens egen fördel vara bättre vunnen derigenom , att Gäidenären får tid att följa sin vilja, att göra rätt för sig, än att han, som man säger, på en gång slås för pannan. På de a skäl tillstyrker jag bifall till Herr Rosen? chölds förslag, så vidt det angår Gäldenärer i Landsot terne. Dm 24 Martil, f m. 331 Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: Så länge det ännu ej blifvit stadgadt, att den en kildte Fordrings akaren nödgas lemna anstånd, utan han tväriom är bibehållen vid sin rätt att påkalla Lagaines åtgärd till återfående af sin utlånta Egendom, kan jag ej finna, hvarföre denna rätt skall nekas BancoDisconten, och dess Gäldenärer sålunda gynnas framför enskifdtas: Jag skulle till
Hos Kellgren utvecklade sig nämligen, under tilltagande ålder, en stor allvarlighet, som låg innerst i hans manliga själ; och i samma stigande mån uppfattade han betydelsen af begreppet medborgerligt vett, samt gjorde – såsom Publicist – till sin pligt, att deruti undervisa. Af hans publicistiska sträfvan är numera det minnesvärdaste just det, som tillhör och uttrycker denna syftning. Han saknade dervid ej mod, att säga sin allmänhet de bittraste sanningar: utan bekymmer, om denna allmänhet var den lägre och såkallade ”stora”, eller sjelfva den högre, ja till och med högsta. Huru föga han smickrade den förra, bevisa uppsatser, sådana, som den ”Om Allmänhetens Domsrätt i vittra mål”, eller den ”Om orsaken till den ringa afsättning, som Böcker äga i vårt land”114; öfverhufvud hans på så inånga ställen eftertryckligt uttalade spernere vulgus (i hans egen tolkning: ”förakt för all pöbeldom”). Hvad i sjelfva verket alla dugtiga män varit, – äfven då de inbillat sig vara demokrater, – det var i grunden också Kellgren: en aristokratisk natur. Men huru litet han bäfvade jemväl för den sednare allmänheten, den förnäma, intyga hans mot Swedenborgianismen, Magnetismen, Andebesvärjeriet o. s. v. rigtade angrepp. Ett drag af klandervärdt lättsinne var, – det måste medgifvas, – att om och mot Swedenborg sjelf tillåta sig en så oanständigt skymfande ton, utan ringaste kännedom af hans skrifter. Jag hänvisar till Siarens af mig målade sanna – ehuru ännu ofullständiga – bild, som väl torde hädanefter, mer än tillräckligt, motväga den Kellgrensk-Rosensteinska karikaturen; och sedan nu äfven hela skaror af engelska och amerikanska vetenskapsmän uppträdt med bevisningar att han är ett bland jordens största snillen, tyckas ändtligen jemväl hans landsmän börja eftersinna, om han ej tilläfventyrs bör räknas för en af Sveriges yppersta äror.
Domsagan hörer^ att förmyndarens tillträde afförmyndare-behiUningen 4 Lag-Utskottets Utlåtande N.o itl. eller skiljande' dervid räknas från den dag, då han ofn Domstolens för* ordnande blifvit bevisligen underrättad; samt slutligen att, i händelse genom underlåtenhet eller fördröjande af fullgörandet af ofvanberörde föreskrifter, någon förlust eller skada skulle tillskyndas den omyndige, den försumlige skall derföre ansvara; och af Pehr Nilsson från Christianstads Län, att, om man ville ändamålet, borde man äfven vilja medlen; och ehuru det måste medgifvas, alt Herr Lejflers förslag icke vore ofelbart verksamt, vore det dock i flere afseenden förmonligt. Utskottet, sorn tagit Herr Lejflers motion under förnyadt öfvervägande, har icke funnit skäl att frångå sin derom redan yttrade mening. Om stadgandet så modifierades, att Domaren icke skulle hafva det ifrågavarande åliggandet oftare, än då den tillsatte förmyndarens rätta hemvist vore Domaren kunnigt, och lian Således icke kunde råka i ansvar och ersättningsskyldighet, med mindre han underlåtit en åtgärd, som verkligen varit honom möjlig, så synes i det stället hufvudändamålet med Lagen, att nemligen bereda en utväg, att få säker upplysning, om en person innehar förmynderskap eller icke, vara genom ett så inskränkt stadgande alldeles förfeladt. Beträffande Peter Pehrssons nu framställde förslag kan påminnas, alt, så vidt det åsyftar, att i hvardera Hof-Rälten låta föra ett register eller en förmyndarebok för samma Hof-Rälts district, detsamma, på sätt Peter Pehrsson sjelf medgifvit, icke afhjelper det närvarande behofvet af säker upplysning i ämnet, utan egentligen afser, att samla underrättelser om de förmyndare-förordnanden, sorn hädanefter meddelas; — att anskaffande af förmyndare-bevis från de Irenne
Utländingar, (deruti ej inbegripne Norrmän för Norrska produkter) som resa omkring i landet och, för egen räkning eller såsom utskickade för andra, utbjuda eller sluta handel om utländska varor, skola vid ankomsten, med uppgifvande al tiden, huru länge de vilja i Riket sig uppehålla, till vederbörande Uppbördsman för Krono-bevillningen i gränsorten erlägga 30 R.dr R:mt för tiden till och med tre månader, samt för hvarje månad derutöfver ytterligare 20 R:dr Runt. Förr än hvad sålunda är föresk rifvet blifvit fullgjord t, derom bevis hör af Uppbördsmannen å medbafvande passet meddelas, må pass för resans fortsättande inom landet eller för återresa ur Riket icke kunna utfärdas; skolande sådan utländning, innan han eger i någon stad inom Riket utbjuda eller slutq handel om utländska varor, jemväl åligga, att i Stockholm hos Handelskollegium och i de öfriga städerne hos magistraterne styrka sig hafva den stadgade afgiften betalt, och tillika uppgifva den tid, han vill i staden sig uppehålla. Den utländning, som, utan att hafva sådant fullgjort, eller den stadgade afgiften behörigen örlägt, belrädeS med att utbjuda eiler sluta handel om utländska varor, skall, jemte afgiftens erläggande, böta 430 R:dr Runt, hvaraf hälften tillfaller åklagaren och hälften fattigkassan i den stad eller socken, der förseelsem egt runi. För öfrigt iakttages hvad allmänna Lagen i 3 och 7 Kap. Ilandets-balken och särskilda författningar, i afseende på dylik handel, stadga. Utländingar, som i städerne drifva handel och rörelse, se Morn 5. Vindragare R:dr R:mt 1: 50. För följande personer i stöderne utgår afgiflen åter efter nedanstående tårs kilda grunder, nemligen: Auktionshetjente, lika med städernes betjente <§ 2. Bokhandlare, lika med Handlande, <§ 9. Boktryckare, lika med Manufakturister, § 9.
LX. A. 134* — angående ny Instruetion för Rikets Ständers Revisorer, i afseende på deras befattning med StatsVerkets. granskning. A. i35. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga re - 198 miss utaf gjord ansökning 0111 Byggnadshjelp för Öregrunds stad efter derstädes timad eldsvåda. Expeditioner lill Konungen, Rikets Ständers, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om Låneunderstöd till fullbordande af en Canal-anläggning vid Ströms Säteri i Bohus Län. LVIII. 5j. — angående förändring |och tillägg i AnsvarighetsLagarne för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret, samt Directeurerne vid LåneConloren i Götheborg och Malmö. LVIII. 57. ■—• angående In visningar, enskilde personer och bolag emellan, äfvensom om enskifta Assignationers utgifvande. LVIII. 5y. ■— angående förändring och reduclion af Hemmansräntorrie i de Län, der desamma nu finnas i ett större antal persedlar utförde. LVIII. 57. — angående Presterskapets aflöning. LVIII. 322. — i anledning af Kongl.FMaj:ts Nådiga Proposition om låneunderstöd till återuppbyggande af Staden Borås, samt Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse angående lånebiträde åt Staden Norrköping. LVIII. 322. —- i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om rättighet för SparBankerne att, emot ränta, i BankoDisconten insätta en del af deras Fonder. LIX. 154. — angående ändring i 3 Art. 2 § 2 mom. af reglementet för odlingslån. LIX. 154- I99 Expeditioner lill Konungen, Rikets Ständers, angående befrielse för Staten Borås från Bevillnings erläggande intill nästa Riksdag. LIX. i55. — i anledning af Rikets Ständers JustitiaeOmbudsmans EmbetsBerättelser.
Det vore också högeligen att beklaga, om en sträcka af 2,41 mil vid östra ändan af den kommunikationsled, som skulle sammanbinda Westerhafvet med Östersjön, lemnades till framtida fullbordan, i synnerhet som just der mesta rörelsen måste hädanefter såsom hittills koncentrera sig, och der en lättare farled sålunda är i hög grad af behofvet påkallad, hvilket bäst bevisas deraf, att enligt Herr Adelskölds i meranämnde förslag uppgjorda kalkyl denna del af den stora linien redan till en början borde ega att påräkna en trafik af 1,000,000 centner gods och 15 å 20,000 passagerare om året. Jag vågar förmena, att det nu anförda skall visa ej blott nyttan för orten i fråga, utan äfven vigten för fosterlandet i dess rätt förstådda intresse samt äfven rättvisan deruti att Staten på ett kraftigt sätt genom tidsenliga kommunikationers beredande tillgodoser den ifrågavarande bygdens utveckling. — Men då öppnandet af en transitoled emellan Westeroch Osterhafven torde med lika skäl i norra som i södra Sverige böra anses såsom ett företag af för stor betydelse att detsamma skulle lemnäs åt enskild företagsamhet — och då Kongl. Maj:t och Rikets Ständer redan betraktat den gjorda början till denna led såsom en statslinie, så vågar jag föreslå att Rikets Ständer ville såsom anslag, utan återbetalningsskyldighet, bevilja ej blott det af Kongl. Maj:t i dess nådiga Proposition äskade belopp till chaussé och kanalisering utan äfven det af Major Adelsköld föreslagna beloppet för jernvägen mellan Stödesjö och Sundsvall, börande således denna jernväg blifva statsbana. Jag vet nog att man kan häremot invända, att ett bifall till denna begäran skulle innebära ett frångående af den princip, Ständerna angående anläggande af mindre banor vid sistlidne riksdag fastställde. Men om nu ifrågavarande bana just genom sin egenskap att ingå i en transitoled bör i viss mån kunna jemföras med Statens nyss öppnade stambana, så lärer väl icke den omständigheten att den skulle blifva kort och således fordrar en jemförelsevis ringa kostnad — 1^ million då de andra stambanorna fordrat 10-tals millioner — böra föranleda dertill ätt densamma anses förtjena mindre afseende.
” Likväl kommer derefter ett så lydande mom.: ”Är Pastor, då efter 2:dra §:n anmälan sker om tid för tillämnad sammankomst, af förut utsatt erabetsförrättning, hindrad att sammankomsten bivista, vare han likaledes berättigad att sammankomstens hållande å den tid förbjuda.” Enl. denna § är presten upmanad alt öfvervara sammankomsten, så framt han icke är af redan utsatt embetsförrättning, derifrån hindrad, då han kan förbjuda sammankomstens hållande på samma tid. När han eljest icke kan förhindra sammankomsten, och tillika upmanas, alt bivista henne, i hvil - Den 21 Juni e. m. 377 ken slällning skall lian då befinna sig? Jo! i den aldra ofördelakligaste. Om han infinner sig, kan han få höra de mest uprörande satser förkunnas. Då är det vida bättre, att han är derifrån, än att han bloltsläller sin person och sitt embete. Del kan ju falla konventikel-anföraren in, alt begagna tillfället, för att göra presten så mycken förödmjukelse och förtret, honom lyster? Förslaget är så beskaffad!, att jag befarar, det hvarje prest undviker infinna sig vid en sådan sammankomst. Hvad böterna beträffar, hvarom stadgas i 7:de §:n, så instämmer jag med föreg:de talare deri, att förvandlingen lill fängelse, vid vatten och bröd, är olämplig. Andra ledamöter hafva redan anmärkt, att detta slags straff blifvit alfvarligen klandradt, både hos oss och utomlands. Ehuru Kalholikerue äro myckel begifna på fastor, vilja de likväl för ingen del tåla denna protestantiska fasta, och jag vill icke eller tillstyrka hennes bibehållande. Om nu förevande förslag icke bör antagas, hvad skola vi då sätta i stället? Skola vi bibehålla Konvenlikel-plakatet oförändradt. De häftigaste bland våra ifrare önska det, och denna mening har, såsom mig blifvit berättadl, i afton gjort sig gällande med 1 rösts öfvervigt inom BorgareSt. Hvad skall deraf följa?
Men dina straffdomar och en helvetisk ofördragsamhet. öfver förstar och påfvar äro präglade af högmod Sedan har Du bedt mig läsa dina Revelationes. BRIGITTA. Såå? MAGNUS. klosterstiftelse. Är då icke riket öfversvämmadt Slutligen har Du bedt mig verka för din nya ANDRA AKTEN af dessa stiftelser, och finnas icke lika många nunnekloster? I ditt hjärtas gränslösa högmod och i din sataniska hersklystnad vill Du bygga ett samkloster för bröder och systrar där qvinnorna med abbedisning regera öfver männen. Ser Du, det är jag icke bild af Guds egen skapelse. san (det är Du) skola mot naturens och Guds ordmed om, därför att det är upproriskt och en vrång BRIGITTA darrar af vrede. Såå? MAGNUS. hjärtans meningar, och äro lika såta vänner för det? BRIGITTA. Ja, kära syster, nu ha vi sagt hvarandra våra Tro det? MAGNUS. men denna gång litar jag på Dig... Jag vet Du är en hatfull, hämndgirig människa, BRIGITTA. ner hur det knakar i din tron; därför att du vet Hvarför denna gång: kanske därför att du kän huru mycket Du förskingrat af Den helige Fadrens Du pantsatte dina kronor i Lübeck och min broder Israel i Holstein. Det är därför du vågar lita på mig. medel till Ryska kriget; eller mest därför kanske att FOLKUNGA-SAGAN. MAGNUS. Jag har icke förskingrat Peterspenningen. Jag har erhållit ett lån af den helige fadren för att kunna göra korståget mot Ryssland; Jag har måst pantvid Skånes lösen, och din broder Israel har sjelf den. Så är den enkla sanningen som Du älskar Du tyder illvilligt mina handlingar fränka. sätta mina kronor för att kunna göra rätt för mig erbjudit sin person som borgen för Holsteinska skulvanställa. Men Du är en grym, hersklysten kvinna, ty Du har satt ut dina minderåriga barn till främmande; och Du vill skilja din dotter Katarina från hennes make för att släpa henne med på din löjliga Romarfärd till att omvända Påfven som Du kallar honom... Lucifer och Judas, samtidigt med att du kryper för
Tillåtelse att begära del författningsvidriga behöfves således icke här i Riket. Men med anspråken att få ansöknlna bifallna, när billighetsskäl förekomma och med detsamma få författntna ändrade, är det en annan sak. Derom handlade ock PresteSt:s anhållan; ty der står uttryckligen, att dessa ansökningar skulle få ingifvas, ”på sätt som för nådärsansökningar i all”mänhet vore stadgadt.” Efter sättet luiru ansökningar med dylik förmån tillförene blifvit behandlade, kunde ingen rättelse tagas. Inom Eccles.expedit! var, när jag emottog statssecret. -embetet, pnejudicat både för och emot. Men som jag hade den ensidigheten att vilja vidhålla enahanda tillstyrkande i enahanda mål, så såg jag efter hvad förfaltningarna stadgade, och förnam alt i3 §:n Presterskapets privilegier säger: JVi vele ock nådigst efterlåta alla preste-, ”1 äsemästareoch s k o 1 b e t j e n t e r s enkor med sina egna ”så ock den dödes omyndiga och oförsörjda barn, sig till ”tröst och uppehälle, alt få njuta och behålla , efter deras 9 H. 6 Den i Ju 1 i f. ra. ”mans affall, ett nådår efter gammal plägsed” etc. Här nämnas inga klockare, och nådårsförmån blef dem ej tillerkänd, förrän genom K. brefvet den 27 Mars 1798, hvilket äfven är intaget i kyrkolagsamlingen. Ehuru det blott angick Wexiö' stift, och endast förklarade, alt med nådår för klockares och organisters enkor och oförsörjda barn måtte dädanefter förhållas, såsom dittills å de flesta ställen vanligt varit, nemi. att de måtte njuta nådår; så har jag städse tillstyrkt, att de i alla stift måtte få privilegii nådår. Sterbhusen hafva således alltid åtnjutit 1 och ibland 2 års inkomster, genom tjensleårets, vid hvars början klockare understundom äfven aflida. Men här var fråga om extranådår.
Man liar afundats de stora års-utdelningarne, ehuru ingen derpå förlorat; man har velat nedsätta dem, och Utskottet har nu fön slagit alt utstryka desse bo procent och således nedsätta sedelstocken med en tredjedel, utan att beräkna, hvartill denna inskränkning skall leda. Man fäster sig, i fråga om afkastning, endast vid den contanta insatsen, utan allt afseende på de betydliga hypothek, sorn tillika måste pantsättas, eller på det ansvar, actie-egarne ingå. Nio procents ränta å penningar synes t. ex. rått betyd - 16 HÖr till Bancooch Lag-Uttkotteni Utlåtande, N\o 5. ligt; men om en egare af adier för Fyra tusende Riksdaler erhåller Nio procent af contant insatte Ett tusende, således en vinst af Trettio Riksdaler utöfver laglig ränta, så synes mig denna affaire, i förening med ett strängt ansvar och egendomens gravalion för Tre tusende Riksdaler, ej vara serdeles lockande. Likaledes om en person, sorn ingått i Banken för Fyratio tusende Riksdaler, deraf Tio tusende insättas contant, skulle på denna temligen betydliga affaire vinna Tre hundrade Riksdaler i Öfverränta; så finner jag ej eller denna affaire vara sådan, att någon skulle vilja derföre inteckna sin egendom för Trettio tusende Riksdaler och ikläda sig en ansvarighet för alla Bankens förbindelser. Fördelad på hela actiecapitalet, blir denna vinst en obetydlighet. Det bör äfven märkas, att den Bank, som drifver creditiv-rörelse, alltid måste vara beredd på en oväntad uttagning af sedlar, och om den vill ställa sig lagen till efterrättelse, måste den i medeltal hålla sin sedelstock minst i5 procent under sitt maximum, och således, enligt Utskottets förslag, inskränka sin utlåning under insåttnings-fondens belopp. Denna olägenhet undvikes, om rörelsen ställes endast på vanlig discontering.
Våg fått belånas, men härefter blifver lånbart äfven i Götheborg) ej å någotdera stället är Banco-^UIskottets Memorial N.-o 7g. till Pant antagligt, så framt det icke, allt från invigningen, legat och ligger under tak i Vågen, hvilket Våg-attesten alltså bör innehålla; och 3:o att, enär Stål-bunkar, Spik-kistor, Plåtar och mera dylikt emballeradt gods till belåning anmäles, skall i Våg-attesten serskildt styrkas, att Panten undergått af vederbörande Jernvräkare en med Kongl. Förordningen af den 17 Maji 1814 samt den deröfver utfärdade Nådiga Förklaring af den 3 November 1818 öfverensstämmande besigtning; e) Ett stadgande af innehåll, att, enär dels under den tid af ett år och xo månader, som ett meddeladt Lån på Våg-effecter, enligt nu gällande Författning, möjligen kan komma att utestå, förändringar med den ansvariga Vågbetjeningens personal kunna inträffa, som ega inflytande på Långifvares säkerhet, dels ock nödigt ar, att möjliga misstag och förblandningar, genom de under skeppnings-tiden skeen - Sanco-Utskottcts Memorial N o Jg. l5 de utbyten af Panterne, måtte i tid upptäckas och rättas, vederbörande Gäldenärer ega att årligen föranstalta, det alla hos Banken eller Lån-Contoiret qvarliggande Vågattester, som äro utfärdade till och med den i5 November (då all skeppning från Vågen gemenligen upphört), blifva under samma löpande år, inom ultimo Decembris, omsatta och förnyade, sålunda, att ett ytterligare bevis af Vågbeijeningen tillställes Banken eller LånContoiret, enligt hosföljande Formulaire (se Bilagan N:o 5); kommande äfven i förnyelse-bevisen att iakttagas hvad som här ofvan, för Panter af serskild beskaffenhet , blifvit anmärkt i fråga om de egentliga. Våg-attesterna.
L:son Samzelius, för de särskilda bestyr han vid reparation och ordningsställandc af verkhusen vid Bruket under åren 1854—1856 utöfvat, måtte tilläggas en gratifikation i ett för allt af 500 R:dr R:mt; kommande, i händelse de af Utskottet nu gjorda framställningar af Rikets Ständer bifallas, Aflönings-staten för Tumba Bruks tjenstemän rn. 11. att blifva följande nemligeu: Banko. Riksmynt. R:dr. sk. rst. li:dr. sk. rs t. R:dr. öre. Förvaltaren. Lön .. Tillfällig förhöjning deri . Transport — 2,100]— | 3,150]— u Banko-Vlikotlels Memorial N:o 42. Banko. Riksmynt. R:dr. Siw rst. R:dr. sk. rst. R:dr. öre. Transport — 2,100 3,150 — Till utfodring af hust och kor: 4 Tunnor Hafra. 533 W. Hö. 300 » Halm. 1 Trädgård, innell. 10 kappl. 1 d:o » 22 ii 0 1 Åkerstycke, » 2 tunni. 1-J kappl. 1 d:o ii 1 ii 12-J ii 1 d:o ii 2 ii l:e Bokhållaren. Utfodring för kor: 1821 La. Ljus. 1 Potatisland, inneh. 6 kappl. Verkmästaren. Lön . Tillfällig förhöjning deri Personelt för nuvarande innehafvaren af Verkmästare-befattningen, K. F. Bladin, i egenskap af Brukets Byggmästare Natur a-för måner: 6 Tunnor Råg. 4 n Malt. 16 famnar Ved. o Lii. Ljus. Utfodring för ko, nemi. 182J La Hö. 100 » Halm. Trädgård, innell. 15 kappl. Potatisland, » 9 n Pappersmästaren Lön Tillfällig förhöjning deri . Arfvode Transport Banko. R:dr sk. rst. St. Banko. Riksmynt. R:dr. sk. rst.
(Läraren har ej ena rätt att fråga efter namnet Bil. till LagUtsiottets Betänkande N:o 95'. 33 på modren för det oäkta?barn han döper). Jag kan väl aldrig tro, att 1829 års Ständer skulle vilja följa samma mildhets-princip i bestraffningar mot fylleri, och tillåta storsuparen hädanefter, såsom hittills, bil okänd för sin själa-sörjare. Otuktsoch dryckenskaps-Iasterne, dessa söta samsyskon, sorn äro så frugtsamma i det onda, och sorn hota att förstöra folk och sam-, hällen, borde väl ej till den grad gynnas att icke ens Läraren åtkommer med christi!— ga varningar. Denna min reservation må åtfölja Be-; (tankandet. 3 Jo. Af Lars Larsson från Ca lina re Län* Emot Höglofl. Lag-Utskottets afgifna Betänkan-, de, rörande strafflag för fylleri och dermed förenade flera brott, såsom derunder utöfvade slagsmål, och allmänt väckta förargelser, får jag i så måtto reservera mig , som jag icke med stillatigande och liknöjdhet kan se, att den brottsliges oskyldiga och i armod samt stor fattigdom försatta maka Och barn skola, tillika med den skyldige, plikta för ett brott, som de aldrig begått; emedan erfarenheten har tydligen visat, att böterne alltid af samfäldt bo uttagas; och det är på denna grund jag i min yäckta motion yrkat, att sådana förbrytelser 24 Bil. till LagUtskottets Betänkande N:o 95! alltid skulle med kroppsstraff försonas. Och anser jag ingen rättvisare strafflag i dessa fall, än att fylleri och öfverflöd, med hunger, eller vatten och bröd, samt att stryk med stryk bör försona* , dä stockstraff för det förra ej kunnat anses lämpligt, Jag anhåller, att detta må, såsom min enskilda tanka , få åtfölja Betänkandet till de Respective RiksStånden. 5;o Af Herr Professoren Bexell'. Klagomålen öfver missbruk af rusgifvande drycker tillhöra väl icke uteslutande vår tid.