Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sparre föreslagit och hvilket af R. o. Ad. godkänts, anhåller jag dock om särskild propos. på förslagets tre första punkter, hvilka innehålla de allmänna principerna, detta af det skäl, att en aktad talare, Hr Mannerskantz, förklarat sig vilja biträda dessa, fast han ej kunde gilla de öfriga punkterna; möjligen torde flera ledamöter dela denna hans åsigt. Redan då jag i mitt förra anförande föreslog, att byte skulle fä ega rum efter lottdragningen, påpekade jag att detta endast skulle medgifvas inom samma åldersklass och att således en 20-åring endast skulle få byta med en annan 20-åring. Då emellertid mitt förslag icke blifvit så uppfattadt, och jag helt nyligen hört en talare påstå, att jag, skulle förorda det gamla legningssystemets återinförande, så att vår beväring till stor del åter skulle kunna komma att bestå af gamla »vagabonder», ber jag att man måtte ånyo genomläsa mitt förslag. Den 7 Maj e. m. 121 Nu några ord till svar på de anmärkningar, som framställts mot mitt föregående anförande. Hr Reuterskiöld har ansett det af mig förordade bytet efter lottdragningen vara betungande för de fattigare klasserna. Jag bekänner, att jag här icke rigtigt kan följa den ärade talarens tankegång. Friköpning är orättvis derföre, att den förmögne medelst erläggande af en viss summa till Staten befrias från beväringsskyldigheten, den der då så mycket tyngre drabbar den fattige. Byte, efter lottdragningen, deremot, så som jag föreslagit det, är en enkel öfverenskommelse mellan två enskilda personer, hvilken enl. sakens natur bör blifva fördelaktig för dem båda. Om den fattige får bra betaldt, derföre att han gör den mera förmögne en tjenst, kan ju detta icke kallas någon tunga, snarare tvärtom. Man har vidare ansett, att mitt förslag skulle medföra alltför stora kostnader och derföre vara olämpligt. Jag torde då få upprepa, hvad jag redan yttrat på f. m. Utsk:t föreslår att den nuvarande 30 dagars öfningen för beväringen skall fortfara, den kostar en half million, härtill kommer (allt enl. Utsk:ts förslag) samma summa för anskaffande af de utmärkta beväringssoldaterne.
Vid försändelserna böra noga angifvas, att desamma äro afsedda för » lduns skollofskoloni » och särskildt om det ofvannämnda häftet önskas tillsändt. Alla inflytande medel redovisas i Idun. Stockholm i april 1891 Red. af Idun. 125 väckte den hemlighetsfulla plåga, som kallas kärlek. De hjärtat härvid tillfogade kvalen åskådliggjorde konsten genom att låta Eros (Amor) öfver en brinnande fackla hålla den vid sina fjärilsvingar gripna P s y k e eller själen, under det guden själf vände sig bort för att icke bevittna den älskades smärta. Pt-yke var nämligen Eros ' älskarinna, Guden blef således slaf under sin egen, kärlekens, makt. Då tron på Olympens gudar försvann, togo skalderna ämnet om hand och gåfvo de mest vidunderliga definitioner på kärleken. Så kvä- der t. ex. P. Lagerlöf: » Säg, hvad är kärlek? En har sagt, han är en hemlig plåga, Ett Ijufligt gift, en beska söt, det angenämsta sår, En önskesjuka, bästa straff och Ijufsta död man får. » P å det svaret blef dock ingen klok. Något resultat vanns tills vidare icke. Så började vetenskapsmännen i nyaste tider anställa ifriga forskningar efter kärlekens orsak. D e upptäckte slutligen, att erotiska å- kommor, liksom en hel del andra sjukdomar, t. ex. influensa, kolera, rabies m. fl., härledde sig af för blotta ögat osynliga lefvande varelser, som kallas baciller, bakterier eller mikrober och hänföras till svamparnes stora grupp. Kunskapen om den nya infusorien, kärleksbacillen kallad, är dook ännu mycket ofullständig. Hvarken jag eller de andra vetenskapsmännen ha ännu kommit fullt på det klara med kärlekens n a t u r. Men forskningen är åtminstone ledd på rätta spåret, och lösningen af problemet kan därför icke länge låta vänta på sig. J a g skall nu med läsarinnornas benägna tilllåtelse söka i någon mån klargöra forskningens hittills varande resultat äfvensom i korthet ange de vanliga botemedlen mot kärleksbacillens fruktansvärda härjningar.
Maj-.t sålunda i nåder föreslagit, hemställer, att Rikets Ständer vilie bifalla, att ifrågavarande indelda räntor, samt indelda och oindelda spanmål måtte till statsverket indragas, i enlighet med Kongl. Maj:ts högstberörde nådiga framställning, samt den till vederbörande utgående kontanta ersättning bestridas af förenämnde förslags-anslag till fångvården, utan motsvarande tillökning i detsamma. 7:o Hos högloft. Iliddcrskapet och Adeln samt högvördiga Preste-ståndet hafva blifvit väckte och till Utskottet remitterade åtskilliga motioner, deruti föreslagits förhöjda löner, dels åt fångvårds-styrelsens embetsoch tjenstemän, dels åt fång-predikanterne vid länsochcell-fängelserne, samt straff-ansta!terne i riket; och kommer Utskottet att öfver dessa motioner afgifva serskilda utlåtanden. 8.o Som af räkenskaperna inhemtas, att utgifterna å anslaget till medicoj egala besigtningar, vid sednaste stats-rcgleringen förslagsvis beräknade till 3000 r:dr, icke under de fem sist förflutne åren understigit 6000 r:dr, samt deraf visar sig, att nämnde anslag varit otillräckligt, för det afsedda bchofvet, hemställer Utskottet, att ifrågavarande förslags-anslag måtte förhöjas ntcd 3000 r:dr. Stats-Utskollets Utlåtande, Sto 83. 5 9:o Under nådigt åberopande af KoDgl. Maj:ts allmänna förslag om förändrad reglering i afseende å de så kallade ljus-penningarne, har Kongl.
Jag hade icke ämnat yttra mig i denna fråga, men sedan jag af flera ledamöter hört yttras den tanke, att Betänkit kunde möjligen så förstås, som skulle någon ersättning till städernas tjenstemän för minskad sportel-inkomst komma att utgå af statsmedel, samt då jag äfven hört Lag-Utsk:ts Ordförande förklara, att meningen icke vore, att denna ersättning skulle ovilkorligen bestridas af staten, hvilket lemnar rum för en sådan tolkning som den nyssnämnda, så må jag bekänna, att jag anser Betänk:t icke böra bifallas. Hvad beträffar sjelfva saken, så hyser jag den åsigt, att, i stället för att borttaga den nu befintliga föreskriften, man bordo utsträcka skyldigheten att låta bouppteckningsman utses af vederbörliga auktoriteter äfven till landet, och göra densamma gällande för alla, hvarjemte tillika borde stadgas en viss lägre afgift lör ifrågavide besvär. Ett sådant förslag väcktes också inom Skånska hofrätten och har sedan förevarit till pröfning i Lag-beredningen, samt förekommer i en reservation af Professor Schlyter, hvaruti jag instämt. Såväl på det att Utskit må komma i tillfälle pröfva, huruvida 204 Den 21 Januari. ej det kunde vara skäl att i stället göra denna skyldighet generell, som äfven derföre, att Betänk:t i sin nuv:de form lemnar möjlighet för en sådan tydning, att ersättning skulle lemnäs af statsmedel, anhåller jag att Betänka måtte varda till Lag-Utsk:t återremitteradt. Gr. Sparre: Att det skulle vara något hopp att genom en återremiss vinna det ändamål, den siste talaren afser, eller att Lag-Ulsk:t skulle tillstyrka upphäfvandet af den rättighet, som redan är landets innevånare medgifven, att sjelfva välja bouppteckningsman, torde knappt den värde talaren sjelf kunna tro. Lika säkert som han var i minoriteten, då han inom Lag-beredningen förfäktade ett sådant förslag, lika säkert komme han att stadna i minoriteten nu också, om det förnyades.
Men när hon slutat, då har hon sin lilla kvällsidyll. Då samlas de tre systrarna kring den åldriga modern, som, trots sina hvita lockar, äger sinnets spänstighet i hög grad, och då får man se, hur Gertrud Adelborg kastar bort det affärsmässiga, det jäktande arbetsintresset och blir en öm och mild kvinna, blir helt och hållet dotter. Ty det är just det kännetecknande för henne, att hvad hon är, del är hon helt. Amanda Kerfstedt. Fabriksarbeferskan. Skumma gator och, gränder, mörka, stängande JIMS. Gaseiz i lyktan sänder sparsamt flackande ljus. Knappast en fliJc af himmel, icke en stjä,rnas blick, sjudande folklifsnimmel, Kvart mitt öga än gick. Här är jag dömd alt dröja långa, skridande är; svepas i sorgens slöja, se, hur ungdom förgår. O, en darrfonds snyftning vill då, bana sig väg. Säg mig, hvad, är din syftning, tigands öde, säg? Soliga ängar lyste för mig i barnd,omsd,ar. Hultén, och, hagarne hyste mig, då jag liten va,r. Brokiga blommor glödde fordom, fordom för mig. Rödaste skyar blödde förr sitt guld, på min stig-, Nöd,C7i tvang mig till staden hemska, skrämmande ort, du, som ' lyser i raden af boningar, port vid, port, I DU N 1895 stinn förtviflan, som siar värre, hemskare nöd, kval och armod, som skriar: läkedom gif och bröd! Hu jag ej mer får skåda barndomens älskade trakt. Skogen och ängen — båda stänger en dyster makt. Ä " u är min värld fabriken, rökkvalm och surr och sot; friden är från mig viJcen, blacken är smidd om min fot. Här i kammarens unkna kvaf skall mitt lif förgå. Aren i dunkel sjunkna mulna allt mer min vrå. Icke en flik af himmel, icke en stjärnas blick, armod och kval och vimmel, hvart mitt öga än gick. Lennart Hennings. Tänk först, och tala sedan! uru annorlunda skulle icke vårt.
" Upprepa ej mina ord ", brukade hon saga till sina variner, " ty mina uttryck passa ej för n&amp;gon annan &amp; n mig sjalf. " Hon talade aldrig mycket, utom n&amp; hon fick " moralisera ". Man har p&amp;statt, att det var hennes svaghet, men det var en svaghet, som kladde henne, som nastan var ett behag, om vi f&amp; tro Sir Horace Walpole. Madame Geoffrin ", skrifver han, " har ett sätt att moralisera, som &amp; r rent af. intagande. Jag har aldrig förr tyckt om att taga emot " bannorn, men nu har jag riktigt fattat smak derför. " Sir Horace var ej den ende, som tyckte om hennes förmaningar, de fleste af hennes vanner satte varde p&amp; dem shsom ett bevis p&amp; hennes synnerliga vanskap och emedan de alltid Atföljdes af goda rAd och ofta af en vacker gkfva, eller till och med, om s&amp; behöfdes, aE en liten v~lkommen ' lifstidspension. Ty Madame Geoffrin, eller mamma Geoffrin, som hon kallades, sparade lika litet sin börs, .som sina förmaliingar, nfir hennes vanner behöfde endera eller b&amp;da delarne. Hon var ytterst frikostig och delade garns med sig af sitt öifverflbd At andra, men hon " gaf " p&amp; ett aför henne egendomligt satt, med en slags butter tvarhet, men dock med mycken finkiiuslighet. - tacksagelser kunde hon aldrig Ma. Voro hennes egna tillsiingar uttömda, s&amp; mAste n&amp;gon af hennes rika vanner hjälpa hennes skyddslingar, s&amp; t. ex. fick den sparsamme Fontenelle ofta slappa till ganska betydliga summor.
Ester anställda beräkningar pa bägge sidor, sa wal öfwer det möjligaste minsta pris, hwartill denna Paflevolance-afgift a Kronans sida kan nedsättas, som af hwad föda, skjuts och drickspenningar m. m. hitintills ofelbart kostar Noten, har Utskottet funnit billigt att förestå föl-ande: i o. Hwarje Rote stall hädanefter icke wida, re till Soldaten wid Regementseller Compagniemöten, Mönstringar, Kronoarbeten, eller hwad annat tillfälle och tåg som hälst wara ma, aflemna möteskost och drickespenningar, eller skjutsa hans Rotekista; stolandes befälet noga tillse, att Soldaten, wid framkomsten till möteS-platsen, inga matsäckar medför eller pa något satt Noten någon utgift aftwingar. , 2:0. 7?6 För denna befrielse ärlägger Roten till Kenei. Majit och Kronan atta (8) R:dr B:co, i ett tor al-t, att betalas antingen i penningar eller , sian^em. l ech lafwelwaror, införde till Krono-Ma« xazinet och beräknade efter Markegång. z:v. Att pa de ställen dar Roten, enligt konträrt, ar stvldig att bestå kost, m. m., upphör den, na sörbn belse, da Roten icke äger ratt til! ärsättning för större del af berörde 8 R:dr, an sein öfwe> skjuter beloppet af den kost, den eljest hade bordt bestå- Hwarest ater denna förbindelse c> finnes, bn Roten erhålla stn ersättning af Soldaten för hela fuinnian. Dessa ersättningar stola ste, antin, g.n genom afdrag af Soldatens lön och andra in, kemner af Roten, eller genom dagswerken af Sol, daren at Roten, beräknade efter ortens markegång. Nefalet stall haima noga tillsyn, att pa ehwab af teha sätt som halst, ersättningen ofelbart al Roten utgöres. 4:0.
“Du vet icke, att den eländige pojken kommit hem utan kläder. Jag hade lofvat honom stryk, om han skulle våga vara borta längre än han hade lof, och han skulle ha fått det blott och bart för denna förbrytelse; men nu skall han hafva dubbelt upp, eftersom han åter igen plockat bort sina kläder. Vill du därför gå din väg, din närvaro gör mig endast ännu mer uppretad.“ Fru Aurell rörde sig ej ur stället. Då tog Bengt hennes hand, förde den till sina läppar och hviskade: “Gå, mamma, om du håller af mig!“ Tårarna störtade utför kinderna på den stackars modern, och hon gick emot dörren. Styffadern stängde den efter henne. Han och Bengt voro allena. “Vill du nu svara,“ röt Aurell. “Hvar har du varit, och hvar har du gjort af dina kläder?“ “Hvar jag varit, har jag sagt min mor,“ svarade Bengt, “och hvar jag gjort af mina kläder, kan jag icke säga.“ “Nå väl, då inser du väl, att du måste hafva stryk, såsom varande en vanartig son, den man ej har något annat medel för att rätta hans fel, eftersom godhet och förnuft icke förmått något.“ “Nog inser jag, att pappa måste tycka så, och äfven att jag rätt ofta gjort mig förtjänt däraf, men denna gång icke; och för min mors skull, förlåt!“ Hade Aurell mött den blick Bengt fäste på honom, är det möjligt, att nåd fått gå för rätt; men nu ville olyckan, att hans ögon föllo på benkläderna – det enda, som återstod af den vackra, nya munderingen Bengt fått – och vid denna syn stegrades faderns vrede, då han betänkte, hur mycket dessa kläder kostat och att de redan voro sin kos. Allt nog, Bengts bön blef ohörd, och unga herrn fick af rottingen betaldt för det han slarfvat bort sin väst och jacka. Ehuru grundlig och eftertrycklig afstraffningen var, gick likväl icke en suck öfver Bengts läppar. Han visste, att modern stannat utanför den tillriglade dörren, och att ljudet af slagen på ett tillräckligt smärtsamt sätt träffade hennes hjärta, utan att hans klagan borde öka dessa kval.
Om vi måste erkänna det såsom något ondt, att anslag måste tagas på öfverskolten af tullmedlen, så tror jag det vara angeläget att icke på förband göra någon öfverlåtelse af bestämda summor, emedan man vid nästa riksdag kunde få igen det med proc. Jag tror således, att Ständerna blott böra yttra sin önskan, att flottan inålte användas för kustbevakningen, öfverlemnande åt Administrationen att göra det på sätt, som kan vara mest förenligt med flottans och tullverkets bästa, och att roan hellre bör blottställa sig för någon risk i detta fall, än att se en öfverlåtelse, som nu lemnades, vid nästa riksdag åberopas såsom prejudicat för en propos., hvilken då sannolikt icke skulle uteblifva. Hr af Billbergh: Jag vill gerna undvika en votering, och har derföre tagit kännedom om ja-propos:ns förändrade redaction, hvarvid jag trott mig finna, att våra meningar skulle kunna förlikas, om vid orden: låter sig göra, tillsattes orden: i mån af behof och tillgångar. Jag vill nemi. icke, att man i detta fall skall uttrycka en positiv önskan om något, som måhända hvarken behofvet krafvel' eller tillgångarna medgifva. Om derföre nu föreslagna förändring bifalles, skall jag afstå från min anhållan om votering, emedan redactionen då uttrycker, alt det icke är flottans exercis, utan kustbevakningen, som egentligen åsyftas. Hr Dalman: Begge de här framställda förslagen tilt ja-propos:n, nemi. att antingen hos K. M. anhålla, att han vilie använda flottans befäl och manskap för en armerad kustbevakning, eller också, enligt Hr af Billberghs förslag, att öfverlemna åt K. M. att, i den mån behofvet klafver och tillgångarna det medgifva, öka conlrollerna till lands och sjös, torde hvar och en finna vara så evasiva, att det i begge fällen Lomme att bero på K. M. att använda huru stora summor som helst för flottans öfning, under förutsättning, att de innebure ökade coulroller för bevakningen.
Samma osäkerhet, huruvida brist-frågan ingår i Hr JustitieOmbudsmannens slutpåstående om Embets-förlust och skadeersättning, lemnar äfven hans uppställning deraf. Vare härmed emedlertid huru som helst, anse svaranderne sig handla rättast, om de uppfatta afsigten i den strängaste meningen och alltså behandla sitt svaromål i öfverensstämmelse med denna uppfattning. Jemte det Svaranderne beklaga, att deras fullständiga utredning i förklaringen af detta ämne, nemligen frågan om oftanämnde brist, icke förmått, i 301 i någon den ringaste mån, ändra eller modifiera Hr JustitieOmbudsmannens sätt att bedöma saken och, som det vill synas af hans behandling af denna och de öfriga frågorna, bans fattade föresats att, kosta hvad det ville, drifva hvarje af Konstitutionsutskottet honom anförtrodt ämne, till yttersta gränsen af ansvarskraf; anse d.e sig likväl, i detta svar på bans slutpåstående, böra åberopa nämnde förklaring, så i denna del af frågan, som i alla öfrige. Några erinringar och tillägg få de dock nu vördsamt anföra. Alt af dispositioner inom utstakade gränsor af de tillgångar på Hufvudlitlarne, sorn icke hvarken blifvit beräknade, eller för något användande fastställde, göra en öfverträdelse af Regeringsformens 65 §, låter icke förena sig roed denna §:s innehåll, eller med någon af de öfriges, som röra Statsregleri ngen. Att disponera medel annorlunda, än fastställdt blifvit, är visserligen lika möjligt som fattligt; men att, der ingen fastställelse egt rum, ändock kunna bryta emot densamma, är hvarken möjligt eller begripligt.
Af dessa tvenne olika beräkningsgrunder, anser Utskottet för sin del den, som hemlas från proportionen af Rikenas folkmängd icke) vara med billighet öfverensstämmande, då, enligt) hvad kändt är, sjöfarten utsör Norriges hufvudnäring, och detta rike således jemförelsevis åtnjuter större fördelar af de för de gemensamma utgifterne från Konvoj-Kassan utgående medel; hvaremot Utskottet funnit den af Konvoj-Kommissariatet (lere gånger föreslagna beräkningsgrund vara den rättaste, nemligen att hvart rike bidrager efter lästetalet af de fartyg, som beseglat farvattnen på andra sidan Cap Finisterre, och att således, enär dessa fartygs drägtighet uppgifvits utgöra för Sverige 45,000 och för Norrige 50,000 läster, Norriges bidrag borde bestämmas till 2/5 af hela den gemensamma utgiftssumman. Med anledning häraf och då Utskottet tillika erhållit den upplysning, att grunderna för de båda Rikenas ömsesidiga bidrag till alla förekommande unionella Statsutgifter komma att af Kongl. Maj:t vid Nådig pröfning af det förslag UnionsKommittéen i sådant afseende afgifvit, i ett sammanhang bestämmas, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka Rikets Ständer att, uti till Kongl. Maj:t allåtande underdånig Skrifvelse, för deras del tillkännagifva den åsigt, att, vid det förestående bestämmandet af beräkningsgrunden för de förenade Rikenas ömsesidiga bidrag till KonvojKassans gemensamma utgifter, såsom sådan måtte antagas, icke Rikenas folkmängd, utan lästetalet af de fartyg, hvilka under en viss tidrymd beseglat farvattnen på andra sidan Cap Finisterre. § 13. (Rev. Ber. pag. 49. Fork), pag. 20i.)
I sammanhang härmed och då de myndigheter, från hvilka anslag, till Polisen utginge, ansågos äga giltige anspråk på att, i likhet med hvad för andra allmänna verk ägde rum, redovisning för Polisens inkomster och utgifter underkastades offentlig granskning, gjorde hos Eders Kongl. Majit Öfver-Ståthållare-Embetet underdånig framställning om sådan förändring i de genom Kongl. Brefvet den 4 Maj 1850 meddelade bestämmelser, rörande redovisningen af anslagen till Polisverket, att från och med det år, då den nya staten, i händelse den gillades, komme att tillämpas, Poliskammarens räkenskaper underkastades granskning af en revision, i afseende på hvars sammansättning Öfver-Ståthållare-Embetet föreslog, att Eders Kongl. Majit täcktes förordna Ordförande, och att i öfrigt utsågos af Drätselkommissionen två Ledamöter, af Direktionen för Stockholms Brandförsäkringsverk en Ledamot och af Brand vaktskasse-Administrationen likaledes en Ledamot; dock att, enär utgifterna i och för Polisverket icke kunde med fullkomlig bestämdhet inom de uppgjorda utgiftstitlarne begränsas, dervid måtte i nåder bestämmas, att det skulle vara Öfver-StåthållareEmbetet obetaget, att använda besparingar på en titel till utgifter under en annan; äfvensom Öfver-Ståthållare-Embetet ansåg nödigt, att det till utgifter för upptäckt af brott och uppsigt å misstänkta personer anvisade anslag af 5000 Ridr Biko, hvilket anslag dock aldrig skulle få öfverskridas, finge på samma sätt, som dittills, redovisas. Hvad ()fver-Ståthållare-Embetet sålunda i underdånighet föreslagit blef, sedan Magistraten och Borgerskapets Äldste uti afgifvet underdånigt utlåtande Öfver-Ståthållare-Embetets hemställan om ökadt anslag af bränvinsmedlen förordat, af Eders Kongl. Majit genom Nådigt Bref af den 28 Maj 1856 till alla delar bifallet.
Direktörer för nämnde Lånekontor lill öfverensstämmelse med det blifvande Bankoreglemenlet, hvilket innehåller föreskrift rörande del antal ledamöter, som vid besluts fattande bör vara närvarande, för bemälde Styrelseledamöter beslutat följande Ansvarighetslag, hvilken Rikets Ständer anhålla måtte varda af E. K. Maj-.t i Näder utfärdad: ”Ansvarighetslag lör de af Rikets Ständer förordnade Styrelseledamöter för Lånekoutorcn i orterna. § 1- Finnes någon eller flere af de utaf Rikets Ständer förordnade Styrelse-ledamöter vid Låne-kontoren i orterna hafva af försummelse underlåtit, öfverskridit eller afvikit frän de föreskrifter, hvilka dels Rikets Ständer, angående Låne-kontorens styrelse och förvaltning, uti Banko-reglementet meddelat, dels Rikets Ständers Fullmägtige i Banken, 56 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 464. på salt samma reglemente i vissa lall medgifver, ega att utfärda, samt dels Rikets Ständers, till öfverseende och granskning af Låne-kontorens förvaltning och räkenskaper, utsedde Revisorer finna nödigt att stadga, vare en sådan eller sådane af Ledamöterne från denna befattning skiljde, och gälde dessutom all derigenom linrad skada och förlust. § 2. Beträdes en eller flere af Ledamöterne att, af egennytta eller vald, hafva ett slikt underlåtande, öfverskridande eller afvjkande frän reglementet, Fullmägtiges i Banken eller Revisorernes föreskrifter sig tillåtit, skall den eller de sålunda brottslige, utom de i nästföregående § stadgade påföljder, förklaras förlustige så väl Rikets Ständers, som ock annat allmänt medborgerligt förtroende. § 3. Reser Ordföranden eller någon annan af Ledamöterne bort, ulan behörigen skedd anmälan, af den förre hos Styrelsen och af den sednare hos Ordföranden eller Styrelsen, och derigenom försummar något ordinarie sammanträde, eller annorledes afhåller sig från Styrelsens sammanträden, utan uppgifvet förfall, vare han för hvarje försummad sammankomst, förfallen lill Femton Riksdalers böter.