Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I alla fall är väl detta ämne ett af de mindst betänkliga ; och dessutom torde vid nogare eftersinnande förbrukningen af utländska varor i vissa fall vara mindre skadlig än den synes vid förstå påseendet; ty så snart varorna kunna fås till samina godhet och lika pris inom landet, upphör införseln af sig sjelf. Uppmuntringar utan Skråtvång, i förening med en öppen väg, leornad åt industrien, böra härtill bidraga; men emedlertid kan det väl ej nekas, att om jag betalar en äfven utländsk vara lindrigare än. eh inländsk, och jag använder behållningen till odling af min jord, tillfaller Staten ■derigenom en vinst, sorn ftUndradefallt ersätter den utgångna penningens värde genom den såmedelst förökade productioIien. Låt mig t. e» köpa en utländsk vara för ioo R:d. som af inländsk tillverkning kostade 150, och sedan använda dessa 50 R:d. till uppodlande af ett pär tunnland jord; 'mtottie icke productionen ojemförligt ersätter denna så kallade nätionalföthist ? Härvid invänder man , ätt en oinskränkt näringsfrihet, sorn naturligtvis äfven i det mesta skulle sträcka sig till handelsrelationer, kunde motverka landets odling genom bristande afsättning å dess egna pröducter, dä de utländska erhållas till lindrigare pris; men under nära ett hälft århundrade har den friare Spannmålshandeln ej gifvit nåMidcl. o. Ad. Mrot. 7. 8. 5° Den 2 Juli. gon skalig anledning till klagomål : saken är väl ock ännu densamma; men bciägenhe-' ten för ögonblicket låter visserligen afven i detta fall känna flera svårigheter, som likväl utan principens störande bina athjeipas. Vart dimat, vår erfarenhet böra i allt fall råda oss att icke utestänga införseln af jifsförnödénheter och göra dessa till ett monopoliilm i Jordägarnes händer på be» kostnad af den större mängden , som ingen jord ,äger ; det är likväl icke berg och backar, åkrar och ängar, sorn skola representeras, regeras och skyddas, utan det är hela massan af innevånare, och för det helas skull bör den till det sammas val närmast bidragande delen.
Herr AmiwleN m. m» Friherre lagerbjelke. Herr Commerce Räder 8rrL!e. Herr ^siversten och Riddaren LdrenglgNat. Herr Kongl. Ofwer-Hof-Predikanlen m. m. Doctor Lsrgllen. Herr Prosten och Kyrkoherden Doctor VVittingki» Herr Kyrkoherden m. m. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 ?iro^ocoi.i.M Hällne hos Högloflig? RidderffapeL ech Adeln wid Riksdagen i Stockholm Är 1810. Femte Bandek»- Andra Afdelningen. Stockholm, Tryckt hos Ol.oe 6kä.unz 1811. Lördagen den Z Februari. Plenum kl. half 12 f. m. anledning af ett af Kongl. Maj.st i Näder ttt» färdadt anstag, aftägade Högloft. Ridderffapet och Adeln, under Herr Greftvens och LandtMarffalkens anförande, kl. 12 till Plenum Plenorum a Rikssalen, hwarest Riksens Ständers sammankomst ögnades af Hans Excellence StatöMinistern för Utrikes Ärenderne Herr von LnZestroni, hwilken, i stöd af ett inför Hans KonglMaju hållet och nu upp« läst Protocoll, uppläste det Hans Majit Konungens tal till Riksens Ständer, hwarigenom Hans Majit täcktes dem meddela underrättelse om den emellan Swerige och Frankrike asflutade freden. HofCanH» keren Friherre ak VVLttorlleät uppläste derefter fjelsi wa Fredskraecaken, hwar.M Hans Excellen-e H rr StarsMinistern förklarade Hms Mnjus bestur att densamma ratificera, ytterligare medde ades Kongl. Maj:ts Nådiga sivar a följande af Riksens Ständer gjorde underdäniga Propositioner och framställande», nemligen: 1:0
Raab väckt motion: ”att befrielse från beväringspligtens fullgörande medelst legning mätte uphöra”. Som jag vid remissen af nämnde motion likväl af sjukdom var hindrad att vara närvar:de, och samma motion dels af en föregående talare nu blifvit förd under discussion, dels står i nära samband med det under öfverläggning varande förslaget till förändring af legningsrätten, har jag ansett lämpligt yttra några ord om legningens absoluta uphörande, innan jag öfvergår till ett direkt yttrande öfver nämnde af Frih. Leijonhufvud gjorda förslag. Jag instämmer i allo uti deras åsigter, som vid ett föreg:de tillfälle yrkade legningsrättens uphörande, och är det icke utan en serdeles förundran, som jag erfarit, att motsatta tankar kunnat göra sig gällande från personer, hvilka tillhöra militär-yrket. Såsom enda förklaringsgrunden för ett dylikt förfarande kan man dock icke antaga annat, än en fullkomlig obekantskap med de med legningen förenade förhållanden. Enl. hvad jag inhämtat blef såsom skäl för legningsrättens bibehållande anfördt: att det lände till stor fördel för försvarsväsendet, att afskedade soldater och krigsöfvade personer togo lega för béväringsynglingarne. Visserligen utgöras legokarlarne till större delen af afskedade soldater, men dessa bestå derjemte, nära nog utan undantag af marodörer, oduglingar och lättingar, som kortare tid tjenat vid de värfvade trupperne, från hvilka de derefter, utan afsaknad från befälets sida erhållit afsked. Härutaf blifver äfven det förhållandet tydligefltådagalagt, hvarföre beväringsbefälet i st. f. att använda de legde (de afskedade soldaterne) såsom föredömen för béväringsynglingarne, uteslutande använder dem till ständige kockar, tältvakter, handräcknings-manskap m. m. d. och söker till att, såvidt möjligt är, afskilja dem från beväringsmanskapet. Uti disciplin och exercis stå de i öfrigt alltid efter flertalet af beväringsynglingarne. Sällan eller aldrig förekommer någon legokarl, som tjent vid indelt trupp.
Prest-TtänLedamöters mägnar dets Ledam. magnar III. k. Ltrömkelt. ^oli. Pä Wallofl. Borgare-StänPä Hederw. Bonde-Ständets Ledam. »vägnar dets Ledam. magnar Al. konqvist. ^näers larssom . luIlZrsii. Upp - Den z Julli. 1097 Uppläst hos Ridd. och Adeln den ; Juli!. Tresi-Ständct den z Borgare-Skändct d. ; Boiide-Ständet den z wördsamt M moria! l ^ill Lag-Utssottet har den 17 dennes fran Wallofl. Borgare-Standet blifwit remitteradt, Herr Commerce-Radct Sa ntessons Memorial, deruti Herr Commerce-Rädet förklarar, att han anser förfalskning bade till sin asyftning och werkning alltid lika lastbart, och följakteligen lika straffbart brott, som det sser med ett eller annat siags mynt, publik Cassas, Discont eller annat Werks eller privat Persons förskrifning, Assignation m. m. hwarföre Herr Commerce-Rådet af desse och i öfrigt anförde skäl yrkat, att dödsstraff matte stadgas, för all förfalskning af publikt Werks eller privat Persons utgifne förbindelse. Assignation, eller annan för penningewarde swarande Handling. Strafflagen mäste hafwa afseende ej mindre pa sielfwa brottet, än de mer och mindre stadeliga påföljder, det samma för Samhället kan medföra» Härifrån härleder sig den olika bestraffning som af Lagen stadgaS för sadane brott, som annarL för sig sjelf betraktade, kunde wara af enahanda art. Ehuru åtskilligt Werks och i synnerhet Discontcrnes anwisningar aro sa gangbare, att de mi allmänna rörelsen ofta antagas för god betalning, kunna de likwal hwarken i följd af deras beskaffenhet, eller afsigten med och wilkoret för deras inrättning, anses lika med Bancosedlar four föreställa Rikets gangbara mynt.
Samma stadgande gälle äfven rörande chartor, hvarmed skuldsedlar vid inteckningar, lill låns erhållande ur Banken eller publika kassor, varit belagda, då med vederbörandes betyg styrkes, att ansökningarne derom blifvit afslagne. 2:o Påtecknade beläggnings-chartor och underskrifva expeditioner må dock icke till utbyte emottagas, innan orsaken till deras obrukbarhet blifvit behörigen styrkt, och intygadt är, att lösen för dem icke erhållits, samt att de icke varit för ändamålet begagnade; äfvenså må Kongl. Majtts Befallningshafvande, efter det makulerade chartor i Landskontoret undergått granskning, förordna ej mindre om det utbyte af dylikt stämpladt papper, som författningsenligt finnes böra ega rum, än ock om detsammas afförande i räkenskaperne, vid hvilka de makulerade charlome skola biläggas, för att åtfölja till Kammar-Rätten; börande emellertid charlome i försäljningsmännens räkningar under stämplade pappers-behållningen upptagas; hvarjemte det makulerade stämplade papper, som af redogörare och försäljningsman inom hufvudstaden emottages, skall i Stats-Contoret granskas och jemte den general-räkning, som af Stats-Contoret upprättas, till Kammar-Rätten öfverlemnas; och böra dessförinnan de makulerade chartorne vara af vederbörande myndigheter märkte, på det de icke må kunna till inlösen ånyo företes, för hvilket ändamål en stämpel med ordet )>makulerad» i upphöjda bokstäfver skall uti hvarje Län anskaffas och i trycksvärta å hvarje chartce-stämpel sä anbringas af Landskontoret, att samma märke icke kan borttagas, utan att chartan derigenom blifver till vidare utbyte enligt stadgade grunder oanvändbar. § 20.
Skolans rastlösa verksamhet, dess ooflåtliga bemödande att sprida insigt i tekniska och dermed gemenskap egande ämnen, dess förmåga att utbilda smak och arbetsskicklighet bland det högst betydliga antal clever, som derstädes åtnjutit och ännu erhåller undervisning, hafva åt denna läroanstalt förskaffat ett rättvist anseende och förtroende och Staten synes således icke böra undandraga sig att fortfarande understödja detta läroverk, hvars utveckling och bestånd, med afseende å dessa förhållanden, med skäl bör betraktas såsom en för hela landet vigtig angelägenhet; och då ådagalagdt är, att ifrågavarande undervisningsanstalt, för att än vidare kunna gagna det allmänna, är i behof af en egen ändamålsenligt ordnad och lämplig lokal, äfvensom att de för en sådan lokals anskaffande erforderliga medel till hufvudsaklig del måste, så vida den nu ifrågaställda nybyggnad skall kunna bringas till verkställighet, af Rikets Ständer anvisas, får, efter tagen kännedom af kostnadsförslag, ritningar och öfriga detta ärende tillhörande handlingar, Utskottet, enär den föreslagna, Landtbruks-akademien tillhöriga tomt, med ett centralt läge, genom sin rymlighet, enligt hvad vederbörande upplyst, medgifver uppförandet derå af en byggnad, uti hvilken så väl Slöjdskolans som öfrige i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition omförmälda inrättningar kunna, på ett särdeles lämpligt sätt, sammanföras samt emot den uppgjorda kostnadsberäkningen någon anmärkning hos Utskottet ej förekommit, tillstyrka, alt Rikets Ständer, jemte det de medgifva utbyte af Landtbruksakademiens nuvarande tomt med åbyggnader emot den af Teknologiska Institutet hittills begagnade fasta egendom, under iakttagande af de vilkor, som i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition uppgifvas, bevilja en summa af 500,000 R:dr till utgående från Riksgäldskontoret med en tredjedel under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866, för att tillika med det af Stockholms stad utlofvade bidrag och de medel, Slöjdskolans styrelse förmält sig dessutom ega att härtill disponera, användas till uppförande å Akademiens tomt af en ny byggnad för ofvannämnda särskilda ändamål. Stats-UtskoUets Utlåtande <M 99. 93 48:o
Stella ämnade blott taga en sjal, men på föreställningen af Erik, att blåsten redan var för kall för att gå så tunnt klädd, kastade hon på sig sin kappa. Vi hafva funnit, att Erik ingenting hade emot ett oskyldigt skämt och sådant samtal, som just ingenting har att skaffa med religionen. Men vid den vanliga promenaden åt kyrkan till leddes samtalet nästan alltid på andeliga ämnen, icke just af den ena eller andra, men af båda och oförmärkt. – Hvad de borde vara tacksamma emot Gud, som, så långt de kunna minnas tillbaka, fått gå i kyrka och der jemte hela församlingen fått fira så många sönoch högtidsdagar. Hvad det ändå är eget med mig; minns Erik, att jag ännu behöfver åtta månader för att alla de olika dagarne kunna af mig genomgås. Och hvarje söndag eller högtidsdag, som kommer inom så många månader är för mig den första i sitt slag. Och nu kommer allhelgonadagen. Och då får jag höra Erik ännu längre framställa de åtta saligheterna, än i går aftse. – Stella sade en gång, att Stella hellre hör mig predika, än de andra prester, som någongång här predikat. Hvarföre sade Stella så? – Inte är det derföre, att jag håller mera af Erik, nej. Jag minns inte, då Erik predikar, att det är Erik. Men det är, liksom skulle Erik bättre förstå sin egen predikans ord, än de sin. Nog vet jag, att om någon ville förhöra dem, så skulle de svara så riktigt, som endast den kan, som förstår; men ändå är det, som om de icke förstode så bra, som Erik. Nog är det så. Ifall det var någon egoism, som förestafvat Erik hans fråga, försvann den nu vid Stellas svar. Ty ett mildt, odeladt och uppriktigt beröm gör ju menniskan ödmjuk, som är nära nog detsamma som skriftens höga uttryck: andeligen fattig. Redan hade stjernorna börjat sitt nattliga tåg, hvilket de tvertemot Tegnérs svaga liknelse verkställa tystare än Egyptens prester. Ett vackert stjernfall inträffade. – Irene sade mig – menade härvid Stella – att om man vid ett stjernfall råkar önska någonting, så slår det in. Är det ondt i det att tro på sådant; är det hvad Erik kallar vidskepelse, det vill säga är det synd?
Hör du, kom in får jag tala vid dig, du är visst tokig, sade fadern. Ja, jag ska komma, jag, fortfor den rädde Johan såsom en besatt. Fadern föll ett ögonblick för hans säkra ton, och hans ganska klara förstånd måtte ha sagt honom att saken var sjuk. Hvad har du att säga? frågade han lugnare, men misstänksam ännu. Jag säger att det är Karins fel; hon bar sig illa åt, och hade mamma lefvat, så... Det stack djupt! Hvad pratar du för smörja om mamma! Du har en ny mamma nu. Bevisa hvad du säger. Hvad har Karin gjort? Ja, det var just olyckan att han icke kunde säga det, ty han fruktade röra vid en öm punkt. Han teg, och han föll. Tusen tankar snurrade genom hufvudet. Hur skulle han uttrycka sig! Orden trängdes och han sa en dumhet, tagen i högen ur en skolbok. Bevisas? sade han. Det fins klara saker, som hvarken kunna eller behöfva bevisas. (Fy fan så dumt, tänkte han, men det var för sent!) Nej hör du, nu är du dum, sade fadern och hade öfvertaget. Johan låg slagen, men ville bitas ändå. En ny skolreplik han sjelf fått i näsan och som värkte än, stack sig i handen på honom. Om jag är dum, så är det ett naturfel, som ingen har rättighet att förebrå mig. Åh skäms, att stå och prata persilja med mig. Ut med dig och kom inte igen! Han blef utkastad. Efter den betan höllos alla afstraffningar när Johan var borta. Man trodde att han skulle flyga i strupen på dem, om han hört något, och det var nog sannolikt. Det fans äfven ett annat sätt att böja honom, ett ohyggligt sätt, som brukas ofta nog i familjer. Det var att stanna honom i växten genom att tvinga honom att umgås med yngre syskon. Barn tvingas ofta leka med sina syskon antingen de äro sympatiska för hvarandra eller ej. Detta är ett grymt våld, men att nödga en äldre söka umgänge med en mycket yngre, det är brott mot naturen, det är att stympa ett ungt, växande träd. Johan hade en yngre bror, ett barn på sju år, ett snällt barn, som trodde alla väl och icke gjorde någon för när.
Då sistnämnde beslut, i hufvudsaken, eller i afseende på bevillningsheloppet, instämmer med Ridderskapets och Adelns samt Preste-Ståndets; så får Utskottet, med hemställan till Borgare-Ståndet, att biträda dessa a;ne Riks-Stånds beslut, vördsamt föreslå en så lydande voterings-proposition; i3.‘o Den, som gillar Utskottets förslag, att första momentet af 3p §. i nu gällande Bevillnings-Stadga, hvilket lyder sålunda: Bevillning utgöres vidare af alla Actie-Bolag, Societeter, Verk och allmänna Inrättningar med fem procent af den utdelning, som icke öfverstiger sex för hundradet; för hvad derutöfver utdelas, erlägges bevillning med 10 procent, må i den blifvande Bevillnings-Förordningen oförändradt bibehållas, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer ofvannämnde moment att erhålla följande förändrade redaction: Bevillning utgöres vidare af alla Actie-Bolag, Societeter, Verk och allmänna Inrättningar med fem procent af utdelningsbeloppet. 4o. §. pag. 42. Den minsta summa, för hvilken bevillning af testamente, gåfva och fidei-commiss af lös och fast egendom, capital eller fordringar, skall erläggas, har blifvit bestämd, af Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgare-Stånden till 3oo R:dr, samt af Bonde-Ståndet till 200 R:dr; och liar Borgare-Ståndet inbjudit de öfriga Riks-Stånden att i dess ofvannämnde beslut sig förena. För den händelse, att Bonde-Ståndet ej skulle vilja biträda de öfriga Ståndens beslut, får Utskottet föreslå följande voterings-proposition: i4 Presteoch Borgare-Ståndens beslut, bestämmas till 3oo R:dr, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer minimi-summan, på sätt Bonde-Ståndet beslutat, att utgöra 200 R:dr Hvilket allt Rikets Höglofl.
Tag fordringen fra revolutionen paa den absolute ligestillelse og det fuldkomne broderskab! Der var ikke en af os som laengre troede at de nogensinde vilde bleve til hel virkelighed, o g dog var vi saa forandrede gjennem disse ideer at der var ikke en af ' os, der kunde tanke hvad han vilde vaeret uden dem. Vi kunde v z r e sikker paa at det vilde blive ligedan med fordringen paa szedelig ligestillelse, som Bjarnson har formet paa sin, andre paa sin maade, den vi1 forandre os, selv om vi ikke tror, at den iiogensinde vi1 blive til virkelighed, den vi1 s t - sende og oplasende, trznge g j ennem alle de bestaaende forhold og forandre dem. ' ' *) - Det bedste botemiddel, en sundere opdragelse, mindre stillesidden, mere frihed og frisk luft om dagen, stmre falelse af ansvar ligeoverfer gutter o g unge maend, saa de boede i familierne o g i familie-pensioner og ikke alerie paa et vaerelse, det blev der slet ikke talt om; men uden at man skaffer disse suiidere forhold for den opvoxende slaegt, kan det vist lidet nytte at stille noget krav. Begreberne maa forandres, opdragelsen maa forandres, de t o ting maa gaa haand i haand. Foruden fru Vullum talte fru Nielsen og fraken Kjelland, den sidste i samme retning som Olang Lachen i sin brochure om Blufcerdighed og Renhed. F r u Nielsen har desuden i aviserne givet baade Aftenposten, Nissen og Garborg dygtige og kraftige tilsvar. Man er imidlertid endnu saa uvant til at damer optrader at fru N. har hmtet adskillig utak ved siden af anerkjendelse.
Men Hammar hade ej tid att anställa några vidare reflexioner öfver menniskornas ondska. Han måste lemna sakens abstrakta sida åt den som ville och hade tid att sysselsätta sig dermed. Den konkreta sidan deremot anginge honom. Här gälde det att tänka litet mindre och handla mycket mera, om han på de återstående trettio korta dagarne ville föra sin expedition till ett lyckligt resultat. – Jag måste hafva tag i qvinnan, mumlade han. Det kanske inte blir så alldeles lätt; men det måste i alla fall ske. Hon vet allt det är jag säker om. – För tusan! Qvinnan? Nej qvinnorna! Den här spolingen har ju också en. Nå, hans Svarthufvade skönhet får vänta, tills jag funnit Brauners fröken. Så mycket är emellertid säkert, att jag ej behöfver resa till E–tuna för att finna henne. För att finna konsulns älskarinna måste han utfråga betjenten, som vid hans besök hos Brauner tagit emot honom så ovänligt. Deras första bekantskap var ej synnerligen lofvande; men värre svårigheter hade Hammar öfvervunnit än den att tämja en ohöflig betjentlymmel. Han spionerade på betjenten vid den tiden på dagen, då han räknade ut, att denne hade ledigt och följde honom i spåren. Dessa ledde till en snyggare ölstuga vid Esplanaden, den s. k. Gambrinisalongen. Här hade Kristian sitt tillhåll i sällskap med en biljardegare, några småhandlare i närheten och några orkestermedlemmar från småteatrarne, ty i egenskap af kammartjenare hos konsul Brauner höll Kristian sin reputation uppe och sällskapade inte utomhus med sina kolleger. Hammar hade bekantskaper litet hvarstädes. Det var derför ej underligt alls, att han kände en person i det städade sällskap, som vid hans inträde i salongen just fått sig en sejdel pilsner per man serverad. Dylika kotterier af småfolk äro vanligen meddelsamma, taga inte illa upp en ny gäst vid bordet och inleda utan krus nya bekantskaper. Hammar blef sålunda inviterad af den person han kände och vederbörligen presenterad för hvar och en vid bordet, följaktligen äfven den nu civilklädde kammartjenaren. – Herr Hammar, agent! – Herr Lindberg, kammartjenare hos konsul Brauner!
Till en början befinnes, att tvenne .Boktryckare äga en ännu oliquiderad fordran af 881 R:dr för verkställd tryckning af Ståndets Protocoller, hvarföre de med qvarstad belagt så mycket deraf, som i värde uppgår emot denna ford rån. Det synes emedlertid, som penningarne blifvit af Herr Rothlieb i StatsContoiret 1 yftade. Jag erinrar mig icke bestämdt ordalydelsen i det uppdrag Herr Rothlieb vid sista Riksdag i delta afseende erhöll; men troligen innefattade det ett åläggande för honom, att besörja tryckningen. Det är likväl en stor skilnad emellan att lyfta penningar och att besörja tryckning. Herr Rothlieb hade, som jag tror, blott det sednare uppdraget, och det förra tillhörde Boktryckarne sjelfva, i grund af Räkningar, verificerade af Herr Rothlieb. Härmed må nu förhålla sig, huru som hälst, så är dock ett factum, att flere månaders Protocoller äro sequestrerade. Frågan är nu, huru skola de komma lösa; ty så länge de ligga i Boktryckarnes Magaziner, är det detsamma, som om de icke voro tryckte. Utskottet tillstyrker en anmälan hos Kongl. Maj:t, och att medel måtte anslås till godtgörande af Boktryckarnes fordringar. Jag vill ej precist sätta mig mot detta förslag, fastän jag fruktar, att det leder till tidsutdrägt , och jag tror att nödig upplysning skyndsammast kunde fås från Stat*— Utskottet. Enligt RiddarhusUtskottels uppgift äro äfven några Protocoller ännu ej ens tryckta, af dea anledning j alt RiddarhusSecreteiarens göro - Ven 4 October e. m. mai ej skola tillåtit honom, att gifva Prolocollerne ett städadt språk. Jag begriper icke, hvad härmed menas, ty Protocollerne måste väl vara justerade, och sedan kan ingen städning äga rum. Summan är, att det är omöjligt förutse, närl8i8 års Protocoller i complett skick kunna blifva tillgänglige.
1809: De uti denna Regerings-Form bestämda nya Embeten, Stats-Ministrarnes, Stats-Rådens och Justitiä-Rådens, skola upföras i Rikets Stat och må icke af någon tillika med andra Civila Embeten beklädas. De twänne Stats-Ministrarne innehafwe Rikets Högsta wärdigheter. Stadgandet om upplösning flyttades med 1949 års grundlagsändring från § 109 till § 108. 1809: Ingen Riksdagsman må kunna under tiltal ställas eller sin frihet beröfwas för des gärningar och yttranden uti Riks-Stånden eller något Riksens Ständers Utskott, utan at det Stånd, til hwilket han hörer, sådant tilllåtit genom et uttryckligt Beslut, deruti Fem sjettedelar af Ståndets wid omröstningen in Pleno tilstädeswarande Ledamöter instämt. Ej eller skal någon Riksdagsman kunna förwisas från den ort, der Riksdag hålles. 1: o. Riksdagen äge gemensamt med Konungen makt att stifta allmän civiloch kriminallag ävensom kriminallag för krigsmakten och att sådan förut stiftad lag förändra och upphäva. Ej må Konungen utan riksdagens samtycke, och icke riksdagen utan Konungens, någon ny lag göra eller gammal avskaffa. Frågor härom må i riksdagens kamrar kunna väckas och skola, sedan vederbörande utskott däröver blivit hört, av riksdagen avgöras. Beslutar riksdagen för sin del någon ny lag eller gammal lags upphävande eller förändring, avlämnas förslag därom till Konungen, som inhämte statsrådets och lagrådets tankar däröver, och sedan Han Sitt beslut fattat, meddele riksdagen antingen Sitt samtycke till dess åstundan eller Sina skäl att det vägra. Kan Konungen icke förr, än riksdagen åtskiljes, fatta och meddela Sitt beslut, vare Han oförhindrad att före nästföljande riksdags öppnande eller, därest denna öppnas inom tio dagar från den föregående riksdagens slut, senast tio dagar efter öppnandet förslaget ordagrant bifalla och allmän kungörelse därom utfärda. Sker det ej, anses förslaget hava förfallit, och Konungen underrätte då riksdagen vid dess nästa sammankomst om de skäl, som hindrat förslagets antagande.