Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Flere Ledamöter inom de Respective RiksStånden hafva föreslagit, att Ordföranden i dea Dfrection, som, till förvaltande af Bolagets angelägenheter, samt Dykeri-och Bergnings-anstalternas handhafvande, varder i Hufvudstaden nedsatt, må af Kongl. Majrt i Nåder utnämnas; och då befrämjandet eller uraktlåtandet jemväl af Statens fördelar och förbindelser i flere afseenden blifva beroende af den mer eller mindre ordning, hvarmed Bolagets Direction sitt erhållna uppdrag fullgör, samt då i Directionens befattning tillika ingår utöfvandet af en Policemagt, hvars verkningar och utsträckning icke bör för Konungen vara obekant, hafva Utskotten, då, uppå sådana skål, Statens säkerhet synes påkalla, att, i en administration af förevarande beskaffenhet, ega en Representant till bevakande af det allmännas rätt och fordran, vördsamt skolat tillstyrka, det måtta Kongl. Maj:t i underdånighet varda anmodad, alt Directionens Ordförande utse och med dess Nådiga för »rdnande tillsätta. 94 Statssaint Allm. Besv.- o. Occ.-Utsk. Uti. Emot de förenade Utskottens Förslag till Förordning örn de skyldigheter och J ur möner, som tillkomma det, till Dykerioch Bärgnings-anstalternas besörjande i Riket, bildade enskilda Bolag, hafva åtskilliga anmärkningar blifvit inom de Respectiye Riks-Siånden framställda, hvilka anmärkningar Utskotten, i den ordning berörde Förslag dertill föranleder, hår nedan skolat tilj besvarande upptaga.
Dessa anmärkntr, mine herrar! hafva redan 2 a 3 år varit meddelade till allmänhetens kännedom, men ännu bar man ej försökt att vederlägga dem, och, all egenkärlek åsidosatt, vågar jag bedja om ursägt, för det jag tror, att största delen af dem icke kunna vederläggas. Visserligen bar man den utvägen att acclamationsvis antaga lagförslaget och kasta anmärkntna under bordet. Å ja! men hvad den förnuftige tänkaren och efterverlden skola säga derom, det öfverlemnar jag åt en livar att bedomina. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Del är hufvud sakligen i anleda, af af de anmärkningar, som blifvit gjorda i afseende på tiden, hvilken blifvit använd vid denna frågas behandling sedan sista riksdagen, som jag hegart ordet. R. St. uttryckte sig vid sednasle riksdag genom en underd. skrifvelse af drn 26 Nov. i834, att de vid den riksdagen icke kunde öfverlemna sig åt att företaga den granskning af lagförslaget, som var nödig, och att de, i au - 3iS Den jj April. ledn. deraf, såsom ep angelägen handling begärde, alt en jemförelse-tableau öfver hela lagverket skulle uppgöras emellan gamla lagen och det nya lagförslaget, samt att derjemte borde utmärkas följderna af hvad den fordna Lag-comi* toen utfört, i det den öfverflytta! de i civil-lagen befintliga straffbestämmelser till criminal-lagen, på det alt en blifvande granskning så för Regeringen, som för R. St., mätte derigenom kunna underlättas. Ar i835, mot slutet af året, organiserades den särskilda comité', hvartill R. St. sålunda gilvit anledn., och år 1836 satte denna comité' sig i verksamhet. Till samma comité' öfverlemnades således besörjandet att uppgöra denna tableau och att utmärka allt hvad Lag-comite'ens arbete kunde nödga att göra utmärkt. lin ledamot af denna sednare comité' har nyligen upplyst, all detta arbete fordrade både tid och ilen största uppmärksamhet.
Summa 57,662: 5. 4. 59,626: 15. 2.- Vid den till Kongl. Majit i underdånighet afgifna, Revisorerne meddelade, berättelsen, rörande Styrelsens förvaltning åren 1848 och 1S49, var fogad en så lydande förteckning: “1 örteckning på de arbeten, till hvilka Kongl. Maj:t, under loppet af åren 1848 och 1849, beviljat statsbidrag från dels de vid 1847 och 1848 års riksdag för vägar anvisade 100,000 R.dr, dels de vid 1840 och 1841 års riksdag anslagna 50,000 R:dr för myrutdikningar pa Gottland, dels från riksstatens 6:te hufvudtitel samt från handelsoch sjöfartsfonden. Vli-fifnoVi8 Oeviijade " * . B ’ stntsliirlr-io• sorn omlagges. 0 ■ ansins Jemtlands län: Alnar. Förbättringar å allmänna landsvägen från byn Staa i Åhre socken af Jemtland till riksgränsen mot Norrige 400. 4,161: 8. — Väganläggning utmed sjön Gesunden 54,060. Förbättring å allmänna landsvägen mellan Sundsvall och Östersund, utmed Refsundssjön, (från öde huf vud titeln) 4,500. 2,800. Vesternorrlands län: Vägomläggning förbi Kungsgårds och Näfsta backarne i Selångers socken, å vägen mellan Sundsvall och Östersund, 1,956. Gefleborgs län: Vägomläggning inom Ofvansjö socken, på vägsträcknin gen från Gefle till Dalarne, 4,038. 2,950: Dito inom Thorsåkers socken, på dito dito, .. 5,238. 2,666: 32. — Dito mellan Gefle stad och Harnäs, i sträckning åt Upsala, 18,000. 4,250: Stora Kopparbergs län: Vägomläggning inom Husby socken, på vägsträckningen från Gefle till Hedemora och Säther, 11,427. Linköpings län:
Under en sä glad förhoppning och med den fasta föresatts, at, efter yttersta förmåga, bidraga kil et kark Fosterlands waraktiga Sjelfbestånd, utbeder sig Ridderskapet och Adeln, at i Högwördiga Preste-Ständetö wän« skap och förtroende fa wara innesluten." Til det Wällofliga Borgare-Ståndet. "Utsedde af Ridderskapet och Adeln at betyga Dest erkänsla för Wällofliga Borgare-Scandeks wänliga häls» ning, aligger ost äfwen ak a wärk Stånds wägnar ådagalägga Dest fägnad öfwer Wällofliga Borgare-StändekS lyckliga hitkomst. Ridderskapet och Adeln har ej undfallit de wigtiqa föremal, som föranledt Riksens HZqlost. Ständers sammankallande til detta Riköinöte. Wi åge alle den gla L - ro i?"'- da wisthet, at den Konung ost kallat ingen högre tils, eds» ställelst kan njuta än at i sainräd nied trögna Undersam» re bereda och pa oswikeliga grunder stadga et gemensamt älskadt Fosterlands inhemska wälmagt och uria dska aktning. En sa tjusande öfwerkygelse ragar RidderskapelS och Adelns nit för Allmänna basta. Det räknar för sin högsta ära at lil »vinnande af ct sa ädelt föremal gifma och taga esterdömen. Ridderskapec och Adeln kan ej irra sig, da det hyser den glada öfwertngelse at i hivarje Ledamot af Wällofliga Borgare-Srandet sinna en Swensk Medborgare, som i nit för Fäderneslandets wäl ifrar at bewisa, det rätta begrepct om de dygder och pligter, som sa wäsendteligen stämpla den sanna medborgerligheken i Swenska Riksdagsmäns hjerran, aldrig kan förlydas, mindre utplanas.
Utskottets första hemställan bifölls, men det sednare tillstyrkandet afslogs. S. I). Föredrogs och lades lill handlingarne Stals-Ulskollets den 12 dennes bordlagda Memorial, N:o 177, i anledning af återremiss å förslag till voteringspropositioner i fråga om Statsbidrag för iståndsältande af Linköpings Domkyrka. S. D. Föredrogs och bifölls Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 12 dennes bordlagda Betänkande N:o 30, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter rörande vilkoren för erhållande af understöd utaf allmänna medel till utflyttning i följd af laga skifte. S. D. Med anledning af gjord framställning, beslöt Ridderskapet och Adeln vänligen inbjuda de öfriga Riks-Slånden att förena sig uti det af Ridderskapet och Adeln vid föredragning af Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 25, för dess del, fattade beslut derom, alt Rikets Ständer, för anläggning af elektrisk telegra (linie emellan Ostersund och den punkt vid Bottniska viken, som Kongl. Maj:t kunde finna lämplig, skulle från Riksgäldskontoret anvisa ett belopp af 66,000 R:dr under vilkor, alt Kongl. Maj:t i nåder medgåfve, det beloppet måtte till Riksgälds-kontoret af Handelsoch Sjöfarts-fonden ersättas i den mån sistnämnda fonds disponibla tillgångar sådant komma att medgifva. S. D. Efter föredragning af Konstitulions-Utskottels den 45 dennes bordlagda Memorial, N:o 60, i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande KonstitulionsUtskottels i Memorialet N:o 52, framställda förslag till ändring i 4 6 och 22 §§ Prot.-Uldrag den 18 September 1860. 715 Riksdags-ordningen; blcf denna af Utskottet föreslagna voterings-propositionen godkänd. S. D.
Depot-befälet med sin stam qvarblifver alltid hemma såsom exercisskola, utan afseende på det större antalet classen beväring som till en början gå i fält. Då döpot-bataljon utgår i fält, skall alltid nytt befäl och stam-manskap från krigsorten hemsändas för depöten, hvarvid tillses, att äfven utaf dem comuienderas, som under kriget särdeles utmärkt sig, på det depöten ej må urarta till en samling af i krig mindre dugliga, och den krigiska anda derigenom uteblifva, som man vid de'pöten bör söka att, så fort möjligt ar, införa och underhålla. 7:0. Då i fält, genom afgång, stora olikheter i compagniernas styrka inom fält-bataljonen uppknmmer, bör manskap fran de starka compagnierna delacheras till de svagare, samt der förblifva tills, genom bevärtsmanskaps ankomst fran hemorten, compagniernas styrka kan jernnäs. Till den ändan bör bataljonens manskap vara numreradt ifrån x i en nummerföljd genom alla compagnierna, på det oreda i räkenskaperna icke 111a äga rum, sålunda: i:sta comp. i fr. x till och med i5o, 2:dra (];0 i5i 3oo. 3:dje d;0 3oi 4;5°. 4:de d:o 451 800. Den beväring, som förstärker bataljonen, får nummer från och med 601 t. o. m. 1664. 8:0. Ordinarie-stammen bör alltid under krigstid hållas fulltalig, på sätt att de af bevär:s-manskapet som önska blifva ordinarie och äro laska och fullt dugliga dertill, i rote insättas; hvarom hemmavar. reg:ts befäl underrättas. Derigenom har man vid fredsslutet en fulltalig, väl öfvad och krigsvan annee, som duger till stam. 9:0 All beväring borde med stamtrupp införlifvas, och usta ledel utgöras af sådan trupp; men stammen *) Det påräknade öfverskollet blir således endast 48.
Då 2:ne framstående utmärkte ta lare på den motsatta sidan gifvit rättvisa åt min anmärkning, att icke motiven i Utsk:ts Betänk, voro så felfria, att de borde i en så vigtig akt, som den ifrågav:de, ofulländade intagas, så hoppas jag att R. o. Ad. behagade häraf finna att det icke var allenast af ett alltför långt sträckt undseende, som jag yrkade på förändring af nämnde motiver — ett undseende, som i alla läll icke med ett enda ord kan åberopas i det förslag, jag framställt. Om undseende funnits, så har det varit för form; men undseende för form innefattar undseende för värdighet. Jag kan deremot icke instämma med de värde talarne deri, att saken vore hjelpt derigenom att man öfverlemnade den åt Exped.Utsk:t., utan att R. o. Ad. utsagt någonting i als. på förkastande eller ogillande af Utsk:s motiver; ty dessa måste komma att inflyta i R. o. Ad:s beslut och derefter i R. St:rs underd. skrifvelse. För min del får jag yrka på den propos. jag en gång begärt. Det synes råda någon liten förvillelse i den meningen, att om man icke antager Utsk:s Betänk., skulle inan icke kunna få framstäldt till Norige hvad man kunde önska att säga. Så är dock icke förhållandet. Skilnaden är blott den, att i stället för att framställa detta från folk till folk, skulle man blifva i tillfälle säga allt, hvad man ville uttala, genom sina ombud vid en blifvande unionskomité. Jag skulle visserligen icke sakna anledning att yttra några ord i afseende på den siste talarens framställning, men då jag mäste inse min underlägsenhet i juridisk dialektik, så, ehuru jag icke finner mig öfvertygad af hans skäl, tror jag mig dock gå R. o. Ad:s önskningar till mötes, om jag nu, så sent på altonen och då en sådan otålighet gifvit sig tillkänna inom Ståndet att komma till ett slut, icke ingår i dylika kasuistiska bedömanden af frågan. Frih. Raab, Carl Adam: Då vid föreg:de riksdag K.
Så småningom öe ljusnat, t / ennes ööen, od) t / järtats pulsslag runnit öfaö fraft, I. ty färlefen är starfare än öööen, oct; färlefsfullt t / on striöt, t / ur än meö nööen, t / ur ån meö mörfret t / årö en famp t / on t / aft. ^rån t / ennes sagas t / immel molnen r&gt;anöra, oct / fualmet flyr, som t / ennes sinne fnalt. £öröoIöt t / on åtrår lefua blott för anöra, men mera sant oct / stort — t / Dem fan öet flanöra? (Ett maningsorö i t / ennes barm så talt. 21Teö uarsam fostrart / anö uill tiöen sänfa ett själffritifens frö i t / ennes själ; Dill öocf ej nåöebröö blott t / enne sfänfa, men plift r&gt;iö plift t / armonisft sammanlänfa till t / ennes eget gagn oct / allmänt r&gt;äl; uill till ett stöö på lifnets r&gt;äg befrämja öet inöitnöuela t / os en t / r&gt;ar, niss, att mer lätt så frnnnan stiftar sämja, oct / öubbelt starf sfall brööers t / ätsft / et tämja, som bloöspår ofta i sitt följe t / ar. (Det / öenna t / öga tiösiöé r&gt;i ära; solstrålen lift öen mot uårt sinne ler, oct / meö sin anöe uill r » årt t / opp öen nära, att fänslans uårbroöö mogen sförö sfall bära — en tröst som ytlig flärö oss alörig ger.
Det af mig föreslagna stadgande afser sammankomster för religiösa ändamål. De förra, hvilkas obehöriga föranstaltande kan beläggas med böter från 25 till 100 R:dr, kunna angå hvilka verldsliga föremål som helst, t. ex. väganläggning, vatlenaftappning, gärdesgårdsdelning o. s. v. En försummelse af föreskrifven behörig anmälan i så beskaffade fall, synes mig icke mera brottslig, än försummad anmälan af på förhand beramad sammankomst för andaktsöfning, hvilken faller utom kretsen för huslig andakt. Hr Ribbing synes hafva förbisett, att jag endast föreslagit straff för dem, som anstaltat så beskaffade sammankomster utan att derom göra anmälan, eller, som bus dertill uplåtit eller andakten ledt, hvaremot andre, som deri deltagit, skulle vara ansvarsfria, och endast straffas i händelse de vid sammankomsten brutit mot andra lagstadganden. Hr Ribbing har äfven klandrat, alt jag föreslagit bibehållande af föreskriften om anmälan till Just.-Kansleren, innan åtal för religiösa sammankomster får göras, och ansett olämpligt, att den verldsliga makten skall hafva något att dermed skaffa; men just derföre, att jag delar Frih. Creutz’s åsigt, att dessa frågor böra undandragas verldsliga makten, bar jag föreslagit att anmälan hos pastor skall göras, till skydd för dem, som hålla sådana sammankomster, mot obefogadt åtal och förföljelse af polis eller annan verldslig myndighet, och alldeles icke för att öka äfventyret för dem. Jag har således ställt dessa sammankomster och bedömandet af deras behörighet närmast under den kyrkliga myndigheten. Säger denna, att sammankomsten är obehörig, då först kan, enl. motionen, åtal inför verldslig rätt ifrågakomma, men äfven detta icke utan föregången anmälan hos K. M., som är på en gång den verldsliga och kyrkliga myndighetens öfverhufvud. Endast på K. M:s befallning kan åtal anställas. Jag tror, alt häri ligger en sund och riktig tanke och att denna i tillämpningen äfven blifvit fullt utförd. Långt ifrån att vilja föreslå något förbud mot Den 11 J anuai i.
Uli I2:te punkten lägges 2:ne Konungens rådgifvare lill last, att deras rådslag haft en tydligt framstående egenskap af godtycklighet, men huruvida denna godtycklighet stålt i strid emot rikets sannskyldiga nytta, derom yttrar sig icke Utsk. Uti den 14:de punkten säger Utsk.: alt det anser ”att Konungens rådgifvare, för att icke gifva rum för erinran om bristande nit för rikets sannskyldiga nytta i della hänseende, bordt finna för sig angeläget, all till prof. afgifva de yttranden, som kunde utmärka, örn Konungens rådgifvare vid dessa tillfällen verkligen trodde sig ega anleda, att anse saknaden af praktisk erfarenhet i civila embeten kunna ersättas genom ådagalagda utmärkande egenskaper hos de ifrågakomne per söner ne, så att skäl vore för handen lill undantag från en befordringsgrund af den obestridligaste giltighet och vigt". Detta är ett högst eget salt att framställa anmärkmr, som jag för min del icke kan gilla. I den 15:de punkten lägges det en Föredragande till last, att hafva uttalat en grundsats, hvilken Utsk. ansett böra' komma till B. Stms kännedom. Detta är en form, som jag icke kan gilla, och jag anser Utsk. vidare hafva felat deruti, att det icke hållit sig till sjelfva saken, utan blott till de personliga åsiglerna. Ulsk. har för öfrigt jemväl framhållit yttranden utaf redan afgångne rådgifvare och beslut, hvaruti de hafva deltagit. Hvartill sådant skall tjena, kan jag icke fatta, och anser det. dessutom vara stridande emot Grundlagen. Den 107:de § Reg.F:n innehåller endast att Const.Ulsk. skall sina anmärknrr för ID St:r tillkännagifva, på det alt 11. St:r, om de så för godt finna, måtte hos Konungen kunna anmäla sin önskan om den ene eller audre rådgifvarens skiljande ifrån embelet.
Vår tids lösen är tolerans och frihet, och det hjelper icke att sätta sig deremot. Det blinda nitet, denna tyrann, som förderfvar folket, må sträfva och sätta sig till motvärn huru mycket som helst, det skall dock ej förmå undertrycka fördragsamhetens stora princip eller hindra friheten från att sprida sina helsosamma frukter äfven till de schakter, som hittills icke varit deraf i åtnjutande. — Jag anhåller vördsamt om bifall till Lag-Utsk:ts Betänk. Hr Lagergren, Anders: Lika med den siste talaren anser jag den här ifrågasatta förändringen vara en ovilkorlig följd af det steg, som R. St:r vid förra riksdagen togo i fråga om den religiösa lagstiftningen. Ilade icke detta steg blifvit 510 Dea 17 December. taget, så skulle jag nu hafva begärt afslag på denna K. Propos.; men då så nu är och detta ej mera kan ändras, så önskar jag endast återrerniss, och skall i korthet angifva skälen dertill. Hvar och en af Svenska kyrkans tjenare står i förbindelse hos Hr Just.-Stats-Ministern, som icke föreslagit, att dessa slags äktenskap skola med presterlig vigsel fullbordas. Det bevisar, att H. Exc. djupt fattar hvad en kyrklig vigsel betyder. Men jag vågar uttrycka den önskan, att steget måtte tagas fullt ut, och att äfven den föreskrifna lysningen måtte öfverlemnas till civil auktoritet. H. Exc. säger visserligen, att lysningen är blott en rent borgerlig akt, och att enligt vår nuvarande handbok de befintliga formulären icke äro ovilkorligen förbindande; men jag håller just här i min hand denna bok, som Svenska presterskapet är tvunget att följa, och der står pag. 7: »lysning till äktenskap sker sålunda: Ett kristeligt äkta förbund afkunnas i denna församling första (andra, tredje) gången, emellan N. N. och N. N., och önskas dem till denna vigtiga förening, lycka och välsignelse af Gud, som äktenskapet stiftat häfver.»
Finnes gäldenär hafva svikligen uppgifvit annan såsom ”egare till godset, gälde all skada och bote godsets halfva värde. Vill i ”desse fall borgenär sjelf stämma, stånde det honom fritt. Samma lag ”vare,.der borgenärer söka företräde hvar för annan.” Till svar härå har Kongl. Maj:t i Nåder yttrat: ”såsom ett verksamt medel emot de i Eder underdåniga Skrifvelse omförmälde missbruk ”genom diktade köpe-afhandlingar örn lös egendom, anser Jag stiftandet ”af en Lag, som skulle stadga, att, om någon tillhandlar sig lösören och ”tillåter, att desamma få i säljarens vård qvarblifva, han bör inom viss ”tid från köpslutet derom göra anmälan hos Domaren eller Konungens ”Befallningshafvande, så framt han vill såsom egare till den ifrågavarande lösegendomen anses. Genom en sådan anmälan, hvilken genast ”borde inprotocolleras, skulle egande rättens genom köpet skedda öfver”flyttning från säljare till köpare blifva mera allmänt känd, och allt tvifvelsmål om rätta förhållandet förekommas. — I anseende till Riksdagens 32 Lag-Ut skottets Betänkande, N:o S3- ”snart förestående slut, kan likväl förslag till ett sådant Lagstadgande nu ”icke till Eder framställas; och emot det af Eder öfverlemnade förslag ”företer sig den anmärkning, att, då detsamma innefattar, att Borgenär ”bör, så ofta Gäldenären vid utmätnings-tillfälie anmäler, det gods, som ”i hans bo linnes, hörer annan till, derom underrätta den uppgifne ega”ren, på det att denne må kunna inom viss tid, räknad från den dag, ”underrättelsen honom meddelas, utföra sin talan, ett sådant stadgande ”utgör den säkraste anvisning för Gäldenären, huru han må kunna uppe* ”hålla Borgenärs rätt, och, under det endast qvarstad får ega rum, hindra godsets executiva försäljning. Han behöfver nemligen för detta än”damål ej annat, än föregifva, att en person, hvars vistelseort är aflägsen eller obekant, är egare af godset.
Discontdag meddela hvarandra avis om de ander samma dag hos hvart* dera Verket godkände låntagare jemte beloppet af de beviljade lånen, samt tillika underrätta , om handlingar inkommit med borgensförbindelser af personer, boende i annat Låne-Distriet. b) Den i §. 28 (pag. i40 1 Banco-Reglementet, och §. 16 i LåneContorens Reglemente gifn 3 föreskrift med följande redaction: Straff-räntan beräknas, på sätt hittills skeLt, med 3 procent utöfver ordinarie räntan för de lån, sorn ej senast 14 dagar efter förfallotiden blifvit antingen inbetalde eller genom omsättning liqviderade, i de fall, der den sistnämnde får ega rum.. e) §„ 26 i Fjerde Årt. 5 Afö. af 333a års Baneo-Reglemente med de (tillägg, sorn igenfinnas dels uti §. roaf det år 1816 af Kongl. Maj:t i Nåder utfärdade Reglemente för Baneo-Discont-Verket, dels oek i det, samma år, af Banco-Utslottet serskildt till efterrättelse meddelade Reglemente, på grund hvaraf samma §. skulle erhålla följande lydelse: Fjorton dagar före hvarje Diseont-Iåns förfallodag, skall erinran örn lånets inbetalning ske medelst till låntagaren afgående anmaningsbref, deruti , till upplysning för länoch ©msältnings-sökande, jemväl meddelas formulaire till de borgensoch vittues-meningar, sora för antagande af Diseont-Reversalen erfordrasg hvilka anjnanings-bref utfärdas vid Banco-Discont-Verket af Förste Ombudsmannen, samt vid Låne-Contoren af hvartderas Ombudsman.. UteMifver, detta oaktadt, utöfver stadgad tid, inbetalning af länet ehler omsättning deraf, i de fall, der sådan medgifven är, åligge det Discont-Verkens Ombudsmän, livar för sitt Distriet, att, utan uppehåll, lagsöka antingen låntagaren eller löftesmännen, eller alla gemensamt, efter hvad omständigheterne uti hvarje serskildt fall kunna fordra.
Du gamla, mäftiga forat, öu genljuö från öe tiöer, öå Cutfjers frif / etsiöeat sig.bröt en r&gt;äg i strtöer, fyans folf öu minner än öärom, ijVtx till fyans perfs fullboröan, när öet ftoö f / otaöt, foröom fom en tjöfpitsman från noröan. " förfäras ej, öu lilla f / op! " £ifsom t tiöer gamla fan ännu öetta lösenrop pårt folf i nööen samla. (Dm mörfa sfiften falla på, pitl än en gång foralen som foröom mana oss att gå till striös för iöealen. J£. IB. Sööerberg. r a c " 1fV 3 3 Under sina färder i främmande land voro hans tankar städse hos den älskade. » Säg henne, » skref han till sin vän, » att jag, så länge mitt hjärta klappar, ej skall upphöra att tillbedja henne. Säg henne, att när jag är död, skall mitt stoft strös under hennes fötter. Men allt detta är blott en ringa del af hvad jag kände önska, att du sade henne för min räkning. » Så exalteradt kan endast ungdomen i sin första stormande passion uttrycka sig! Emellertid hade Chopin ej rest till Italien, utan efter ett längre uppehåll i Wien styrt kosan till Paris, hvarest han mot sin förmodan kom att bli bofast för alltid. I den stora stadens vimlande och enerverande lif bleknade så småningom bilden af den älskade i det fjärran Polen; det oaktadt greps han dock af den häftigaste smärta, då han erfor, att Konstantia år 1832 hade ingått äktenskap med en köpman i Warschau. Stackars Chopin! Äran blef hans i rikt mått, äfven mången skön kvinnas ömma hyllning, men aldrig den lugna lyckan att äga en omhuldande och älskande hustru. De konserter, som den unge virtuosen efter sin ankomst till Paris föranstaltade, tillvunno sig m e d ens det lifligaste intresse såväl af konstnärkretsarne som af den förnäma världen.