Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af det timmer, som vid sågverken i norra, mellersta och södra delarne af länet försågas, äfvensom af det, hvilket, såsom bjelkar och blockar, från Wenerns hamnar utföres, kommer en betydlig del från skogar i Tab. Litt. A. Export af en del skogseffekter. Bjelkar, sparrar och timmer. Blockar. Plankor. Bräder och bakar. Stycken. Tolfter. Tolfter. Tolfter. Priser å skogseffekter. Rofdjur. Brukshandtering. 13 Norge och Dalarne på vattendragen derifrån, och borde åtminstone hvad deraf endast såsom handelsvara, eller utan att här blifva försågadt, passerar länet, fråndragas dess export; men deremot har i densamma icke kunnat beräknas de ganska stora qvantiteter sågblockar, som från Nordmarks härad, på dess till Norge stötande vattendrag, dit utföras. — I hvad mån denna utförsel kan svära emot den omnämnda tillförseln af skogseffekter är likväl icke möjligt att utreda. Medelpriserne i Göteborg utan vräkning hafva varit de i nedanstående tab. Litt. B upptagne. Tab. Litt Sedan 1851 hafva priserne å de exportabla trädvarorna småningom stigit och afsättningen varit god intill sista månaderna af år 1857, då stockning i all handel inträffade; deraf följde betydlig nedsättning i priserne å de mindre partier af nämnde varor, som längre fram under året 1858 kunde föryttras, och jemväl under 1859 en ogynnsam konjunktur för deras afsättning; men 1860 uppgingo de till högre pris än hvari de före handelskrisen varit. A de flesta skogsprodukter, som försäljas till konsumtion inom länet, hafva priserne alltid varit mycket olika i de skiljda orterne. Sålunda har ett stycke hustimmer gällt från 1 R:dr till 2 R:dr 50 öre; en famn fällved, 3 alnar lång, 3 alnar hög och 11 aln bred, från 5 R:dr till 9 R:dr, samt en storstig kol från 5 R:dr till 18 R:dr Runt; och dessa priser hafva varit gångbara under hela perioden 1856 — 1860 och flere år derförinnan.
Utsk. trodde nemi., att det skulle vara mindre kännbart för dem, som hade blott en gesäll, att få betala 16 sk. mera än förut, än för dem, som hafva flera gesäller, hvilkas arbete de ändå, åtminstone i hufvudstaden, måste ganska val betala, att erlägga för en verkgesäll en så hög skatt, som 3 r:dr och folden andra gesällen 2 r:dr 16 sk. Utsk. ansåg äfven, att man ej borde lägga hinder i vägen för den, sorn ville utvidga sin rörelse, genom att begagna tillfället och ålägga honom en högre skatt derföre, att han ville hålla sig flera gesäller. Om jag trodde att genom det förhållande, sorn Utsk. åsyftat, arbetarnes belägenhet i allmänhet skulle försvåras; så skulle jag visserligen vara bland de första, som ville medgifva, att man återgick till det gamla. Att helt och hållet befria gesällerna från bevilln., tror jag vore obilligt, då de åtminstone här i hufvudstaden i allmänhet hafva så betydlig förtjenst, att mästarens vanligen är ingen eller åtminstone mindre än deras. Dessutom hafva vi i andra punkten, angtde fruntimmer, som idka klädessöm, hänvisat till handtverksgesäller, och således torde åtminstone någon bevilln. för dem böra sättas. Skulle R. o. Ad. finna, att den bör minskas, så vill jag ej sätta mig deremot; men jag har ansett mig härmed böra redogöra för den åsigt, som inom Utsk. var gällande. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Sedan jag anmälte mig, har redan af Gr. Hamilton till stor del blifvit sagdt hvad jag ämnade säga. Inom Utsk. önskade man åstadkomma en lindring för en del mindre arbetare. Den gamla författningen, som Hr von Hartmansdorff önskat alt få återupplifvad, förutsatte, att det alltid skulle finnas en verkgesäll uppå alla sådana verkstäder, der minst 3 gesäller finnas. Denne blef dyr och derföre ville man ej hos sig låta skattskrifva så stort antal gesäller.
Jag hade trott, att detta betänk., likasom åtskilliga andra vid denna riksdag föredragna, skulle komma att punktvis discuteras, och jag hade föreställt mig, att sådant skulle hafva föranledt till reda och förkortande af discussionen. Som detta icke skett, ber jag att, då jag nu har ordet, få yttra mig generelt öfver punkterna. såvida jag ihågkommer dem. Men innan jag går att yttra mig öfver en fråga, som rör personella eller löneanslags uppförande på stat, ber jag äfven att få framställa några generella reflectioner, hvarifrån jag ämnar utgå vid bedömandet af de särskilda punkterna. Jag känner nogsamt, att inom hela landet yttrat sig ett behof af hushållning och att således nationen, pä sätt Gr. Horn redan omnämnt, verkligen väntar af dess representanter, att hushållning i dess strängaste grad blifver iakttagen. Detta behof känner jag visserligen; men man har å andra sidan sagt, att inkomsterna skola lemna större tillgångar, än StatsUtsk. uppgifvit, och att således många utgifter kunna utöfver Utskrs förslag beviljas med säkerhet, att skatterna dock icke behöfva ökas. Jag tror icke det, emedau jag anser Riksg:scont:s skulder först böra afgå och betalas; men om jag ett ögonblick antager, att icke allenast inkomsterna räcka till statsregleringen och -regleringen intill nästa riksdagen af Riksg.cont:s skuld, utan ock derutöfver blifva åtskilliga summor, som man kunde anvisa till andra ändamål, så uppstår likväl hos mig den frågan, om i56 Den 26 Maj f. m. det, oaktadt dessa summor funnes och för statsverket kunde vara nyttiga, är skäl att bevilja dylika anslag. 1 detta afseende finnér jag mig ur stånd att med rättvist bedömande kunna yttra mig. Jag hade derföre önskat, att den s. k. räkenskapsdagen med rådgifvarne hade föregått beslutet om anslagens beviljande. Tvenne fall kunna vara för handen. Det ena fallet är, att ett allmänt förtroende till den rådgifvande personalen uti Konungens rådkammare är rådande; detta vore visserligen anledning till bifall för .Nationalrepresentationen å de anslag, denna personal tillstyrkt och begärt.
Hans uppfinning af den nya och före 1789 okända methoden att med skyndsamhet gjuta runda skrot och Ammunition; att för en sådan operation, hvartill enligt gamla methoden erfordras 210 dagsverken på 12 Skeppund* gjutning, blott 9 dagsverken härpå behöfde efter Löfving* sätt använd**; så *tt un; der loppet af Ett år dymedelst alltså kunde praesteras lika mycket Ammunition, tom annars upptagit en tid af Femton år; samt hans upptäckt att, genom Mallmernas väljande och pro* portionerande, gjuta Jernkanoner, hvilka uthärda den starkaste skjutning utan att sprängas, innefatta förtjenster, som visserligen bör* komma i åtanka, desto häldre, som han ifrån ungdomstiden vinlagt sig om kunskapers förvärfvande i Jernhandteringen, och derefter öfver 30 års tid med sina vundna insigter i detta yrke gagnat Fosterlandet, samt dessutom oegennyttigt meddelat sina rön Och uppfinningar utan att derföre ännu hafva njutit någon slags belöning. Nu mera, nära Sextiosex år gammal, stadd i hehof och utan att äga utsigt till bergning vid tilltagande ålder, har han flytt till Riksens Ständers ädelmod* En värd Ledamot af Hedervärda BondeStåndet har för hans återstående dagar föreslagit Ett tusende Riksdaler Banco årlig pension. Den 22 Julii e. m. 539 För min enskilt» del anser jag den tjenst, Directeuren Löfving genom sina utmärkta och hedrande uppfinningar, nu och för kommande tider, gjort Sveriges Rike, förtjena denna gärd af Nationens välvilja, deraf han, i afseende på|dess höga ålderi troligen icke lärer kunna i många år få sig begagna. Blifvande» Höglofl, Ridderskapets och Adelns bifall till iifrågavarande pension ett ojäfaktigt bevis på Första RiksStåodets alltid ådagalagda ädla och patriotiska tänkesätt. Friherre Anckarfvärd, Carl Hindric:
Så vill det synas Utskottet, alt olikheter i detta afseende måste ega rum emellan stapelstäder och uppstäder, emellan stapelstäder med större och med mindre utländsk handel, emellan uppstäder med större och med mindre rörelse, emellan de städer, der universiteter äro inrättade, och de städer, der sådane icke finnas o. s. v. Redan dessa förhållanden lemna Utskottet tillräckligt stöd för den öfvertygelse!), att utarbetandet af förslag till sådana stadganden icke lämpligen utgör föremål för verksamheten hos Rikets Ständer eller någon af dess afdelningar. Dertill kommer, att inom Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotet saknas både den detalj-kännedom, som skulle erfordras för ett sådant arbetes fullgörande och tillräcklig tid att, utan åsidosättande af andra lika vigtiga och vigtigare angelägenheter, med erforderlig noggranhet behandla ett ämne af så vidsträckt omfattning. Utskottet anser emellertid, att det vore ledande till ordning och vigtigt till förekommande af åtskillige tvistigheter, om för städerna kunde blifva antagne bestämde stadganden, dels i afseende på organisationen af deras styrelse och förvaltningen al deras angelägenheter, dels i afseende på röslrättigheten, dels ock i afseende på ordningen vid byggnaders uppförande och vidmakthållande, vid brand väsendet, vid hamnarne m. m. och om i alla dessa stadganden samma hufvudgrunder i möjligaste måtto kunde följas. På dessa skäl föreslår Utskottet, att Rikets Ständer genom underdånig skrifvelse måtte anhålla, det Kongl. Majit ville låta genom särskildt förordnade sakkunnige män utarbeta vissa allmänna grunder för städernas styrelse och lörvaltning, sami, sedan yttranden deröfver och förslag till de tillägg och förändringar deri, som hvarje stads särskilda lörhål - 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 71. landen kunna göra behöfliga, blifvit från städerne infordrade och målet i öfrigt underkastadt den grundlagsenliga behandling, hvartill dess beskaffenhet kan föranleda, utlärda en allmän Kotnmunal-ordning för städerna i riket. Stockholm den 13 Mars 1854.
Jag är lemligen öfvertygad om obehötligheten att söka bevisa den nytta, som rättareskolorne både hafva gjort och kunna göra, ty uti en tidpunkt, då man söker uti allting skaffa framgång för kunskaper och upplysning i hvarjehanda yrken, bör man äfven i landtbruket söka göra detsamma, och att detta icke kan ske på annat sätt, än derigenom att de mindre jordbrukarne äga tillfälle alt sätta sina söner och tjenare pä elt ställe, der de kunna få undervisning uti hvad som tillhör ett mindre landtbruk och således hvad man vanligen förstår med rätlareskolor. Jag får äfven säga, att jag skulle önskat att Utsk. tillagt elt större anslag till de redan varande skolorne; men dä Utsk. icke behagat göra det, utan i stället ansett nyttigt att inrätta fem nya rätlareskolor, så får jag för min del förklara, att jag äfven instämmer i denna åsigt. Jag önskar således endast och allenast, att det beslut som Utsk. tagit, hvarigenom de redan varande landtbrnksskolorne blifvit bibehållne vid deras anslag, må blifva stadfästadt, och det är på denna grund jag yrkar.bifall till betänk. Hvad åter beträffar att landtbruks-instituterne böra anläggas på lämpliga ställen, så ber jag ali få fästa uppmärksam 3 H. 55 434 Den 30 October e. nu heten på, att det ställe, som har den bästa jorden, icke alltid är det lämpligaste för anläggning af ett sådant institut. Ty då en rättareskola är ämnad att mottaga elever från alla orter, så bör man äfven vänta sig, att de kunna komma från orter dcrj jordmånen är sämre. Således tror jag äfven det medför nytta att kunna undervisa i behandlingen af en sämre jord. Om ett jordbruks-institut inrättas på ett ställe, der jordmånen är af sämre beskaffenhet, men efter några års förlopp den blifvit bättre, så måste detta bevisa, att institutet varit skött med nit och drift, och då eleverne sett en sådan framgång på en sämre jordmån, så mäste de äfven under tiden haft tillfälle alt lära sig behandlingen af en jord, som är af naturen mera rikhaltig. Della är åtminstone det ändamål, som vi hafva sökt vid det institut, med hvilket jag har att göra.
Det grämde hennes rena sinne att hysa tankar, för hvilka hon kände med sig, att hon måste rodna; ty han var ju en annans make. Fredrik visade henne snart, att han icke var sinnad låta det bero vid blotta fantasier. Och längre hade hon just aldrig tänkt sig saken, eller rättare, hon hade blott fantiserat, utan att tänka. För verkligheten fasade hon nu tillbaka. Ja, när hon efter scenen i trädgården vågade tänka sig som Fredriks, och Magnus såsom ensam eller kanske som en annans – då blef det henne så hett och ängsligt, som skulle hon stått vid randen af en afgrund. Hade hon till och med utan förebråelse kunnat välja, ja, så förutsåg hon en lugn och lycklig framtid blott på ena sidan, och dock icke på sina ungdomsfantasiers. Visserligen stod Fredrik ännu för hennes öga insvept i den blåa kappan, med den stolta blicken och i den trotsiga hållningen – då han var frånvarande; men då han var henne nära – då var kappa, blick och hållning försvunnen, då kände hon blott fruktan, men likväl icke – afsky. Att hon likväl sade så, det kom sig af stundens uppbrusning samt af farhågan att icke hafva begagnat nog afvisande uttryck. Helt annorlunda förhöll det sig med ett annat grannskap, der hon visste, att hon hade tröst och lugn, och der hon ofta känt en håg att smyga sig närmare, för att söka skydd och säkerhet. På hans tänkesätt var hon också fullkomligt säker; det hade hennes qvinnoblick längesedan sagt henne, och sednaste tider hade ofta afpressat henne den tysta önskan: »vore du blott en gång hans, så vore allt lidande förbi.» Hon visste också i sitt sinne, att denna önskans uppfyllande blott berodde af henne sjelf, men hon visste äfven, att hon lofvat sig att dermed icke länge skulle dröja. Så kom det sig, att hon, uti ifvern att afvisa Fredrik och för att häfva allt missförstånd om hennes verkliga tänkesätt, sade hvad hon sade; ty hon visste att trolofningen, då den endast berodde af bådas beslut och löfte, i sjelfva verket var afgjord. Ja, hon hade i första ögonblicket tyckt, att hon lika öppet skulle kunna påstå det inför Magnus.
Mörner, mot hvilken jag tager mig friheten yttra mig. I sitt sednare anförande förbigick lian helt och hållet denna sak. När man emellertid tager den i betraktande, synes solklart, att det är en uppoffring, som pålägges qvarnegarne, i stället för den gåfvan, som man anser skulle lemnäs dem, och denna uppoffring blir större i samma mån som monopoliet varit större. När nu qvarnegaren gör denna uppoffring, och den bör han göra, så torde skänken icke blifva så betydlig, ej heller så förhatlig. Att näringen blir fri, anser jag, i likhet med föregående talare, vara i högsta grad nödvändigt. Landet uppodlas allt mer och mer, och första vilkoret för att kunna rätt använda den spannmål, som nu i betydligare mån än förr produceras, är att vi få tillräckligt antal qvarnar, likasom första vilkoret att verkställa ny-odlingar ofta nog är att få en qvarn utrifven. De s. k. monopolisternas alltid gjorda motsägelser deremot hafva ofta blifvit gillade af K. M. Befh:de, hvilket åter förorsakat nya och kostsamma undersökningar, ehuru inkomsten för staten ofta gränsar till en obetydlighet, och icke ens svarar emot kostnaden för en nämndemans resa. En frihet i denna, liksom i andra näringar, är derföre oundgängligt af nöden. På alla dessa skäl yrkar jag bifall till Utsk:ts förslag, med den förändring deruti, som af Gr. Hamilton blifvit föreslagen. Hr von Koch, Nils Samuel: Efter de yttranden, som af flere föregående talare blifvit afgifne, har jag ganska litet att tillägga, utan har jag hufvudsakligast begärt ordet för att tacka de Hrr, som kraftigt understödt det förslag, som jag framställt, och för att förklara, det jag såsom motionär icke har någonting att invända emot det tillägg, som Gr. Hamilton föreslagit, och detta så mycket mindre som jag i alla de förslag och anföranden, jag i ämnet afgifvit, alltid gifvit tillkänne att mitt förnämsta ändamål icke vore att vinna någon befrielse från skatten, utan att få näringen fri. Vigten häraf är redae påpekad.
Det undergår mönstring på sätt derom särskildt är stadgadt. § 2. Med undantag af den i nästföljande § omförmälda del af sjöbeväringen, indelas beväringsmanskapet efter antalet af de år, under hvilka det är skyldigt att i beväringspligten qvarstå, uti fem klasser; så att t. ex. år 1860 i allmänhet höra till första klassen de, som äro födde år 1839; till andra klassen de, som äro födde år 1838; till tredje klassen de, som äro födde år 1837 o. s. v., allt på sätt bilagde tabell utvisar, och med iakttagande af de öfverflyttningar till annan klass, som föranledas af 4 §:s innehåll. § 3- Allt det rikets handelsflotta tillhörande sjöfolk, som är inskrifvet å sjömanshusen eller i Magistratens rullor; äfvensom sjökapitener och styrmän af handelsflottan, hvilka aflagt de för befälhafvare och styrmän å Svenskt handelsfartyg i författningarne stadgade kunskapsprof, samt maskinister å ångfartyg, tillhörande enskilde personer eller bolag, skola, med åtnjutande af dem i 26 och 34 §§ tillförsäkrade förmåner, vara skyldige att i krigstid tjenstgöra å Kongl. Maj:ts flotta från och med året näst efter fyllda 20 år till och med det år, då 33 års ålder uppnås. Denna utsträckning i beväringspligten tillämpas likväl icke på dem, som före inträdet i sjömansyrket på annat sätt till alla delar fullgjort sin bevärings-skyldighet. § 4. Morn. -/. Beväringsskyldig, som utan laga förfall uteblifver från inmönstring eller, sedan han blifvit inmönstrad, obehörigen undandrager sig fullgörande af honom åliggande vapenöfnings-skyldighet, skall, utom särskildt stadgad vitesbot och äfventyr af hemtning på egen bekostnad, till påföljande års första klass förflyttas och sedermera i allmänna beväringen qvarstå under fem år, räknade från och med det år, då han inmönstras och första gången undergår vapenöfning.
Om de sattes på half lön, skulle det ändamål Herr Lefrén åsyftat, i afseende på en framdeles reglering af StyrelseVerken, kunna vinnas, och hvar och éd medborgare, som från en för samhället öfverflödig tjenstemannabefattning får gå i lugnet tillbaka, och får half lön, har icke att klaga. Detta anser jag vara det rätta, och anhåller att denna anmärkning måtte få åtfölja återremissen. Herr af Schmidt, Georg Lars: Det är i an ledning af Grefve von Schwerins yttrande, att i Umeå och de Norra Provincerne inga stående lager af Spannemål äro nödvändige, emedan sådan Spannemål icke der duger till utsäde, som jag anhåller få anföra några ord. Herr Grefven har visserligen rätt deruti, att Span-’ nemål, som kommer ifrån Sydligare orter, der icke till utsäde kan ahvändas; men till brödföda är den ganska ofta nödvändig, och om hosten, då man först kan erfara huruvida behof deraf kan uppkomma, är det för sent att Vidtaga åtgärder till fulla behofvets anskaffande. I Westerbotten är behofvet minst 7 å fe,000 tunnor. I afseende på hvad Friherre Wrangel yttrat , att Landshöfdingarne ej äro nog behörige personel att veta, hvad yvan - i58 Ben 3 September /. ni, turn Spannemå) som erfordras, och att uppgöra fördelningen deraf, så bör man väl tro, att den kan bäst ske af personer, sorn känna förhållandet inom Socknarne. Jag får då nämna, att uti Westerbotten behotvet är uppgjordt genom SockenComittéer, hvarigenom just det är verkstäldt, som Friherren åsyftat. Att Spannemål blifvit till öfverlopps reqvirerad, kan således icke läggas Konungens Befallningshafvande, utan Socknemännen, till last. Herr von Hartmansdorff: Herr Ehrenborg har redan besvarat Friherre Cederströms anmärkning, rörande hinder af Grundlagen mot Embetsmäns förflyttning.
ton. Härmed slutade diskussionen o m denna fråga. Striden om hjärtan. Rose. (Forts.). Hela huset b a k o m henne betjänter, portvakt. Det v a r mörkt s o m alla de öfriga i det stora huset. Portvakten gläntade nu sömnigt på sin lucka, när h o n gick förbi. » Lägg upp min frisyr », befallde hon. Make eller fader? Tvärtom framträdde ålderns rynk o r skarpt kring ö g o n o c h tinningar, o c h det låg en skugga af m ö r k tungsinthet öfver hela ansiktet. Hennes hjärta stannade därvid. Grefven besvarade d e m hjärtligt. Säg din Käthe, o m något trycker dig. Är du sjuk? smeknino » Å h, det är ingenting särskildt, m i n älskling », svarade han. Den stackars flickan ä r s i g ej lik. rummet, träder Kurt (Forts.) Kvinnans rykte kan liknas vid en spegel af kristall, klar och skinande, men fördunklad af hvarje fläkt, som når densamma. Den dygdiga kvinnan borde behandlas som en relik — tillbedjas, men ej vidröras; hon borde vårdas och värderas likasom en dyrbar blomstergård, hvars fägring och doft egaren tillåter andra att njuta endast på afstånd och igenom järngaller. M. de Cervantes Saavedra. I DU N 392 Förslag till matordning för veckan 10 — 16 aug. persikor. Fredag: Sandwiches med skinka; k r ä f t o i; lamkotlett m e d turkiska b ö n o r; jordgubbar med grädde. Mycket god. Olga. Mjuk god kaffekaka. Gräddas i smord och bröad f o r m. H u s k u r e r. Man borde aldrig försumma att i Recept. Kroketter af kabeljo. Serveras m e d stekt persilja. Sandwiches med skinka. Serveras v a r m a. Krusbärskompott. KiUsocker. linolja, 4 0 g r. Appretur för svart atlas. Tutti frutii. s. tre af dessa b l a n d a d e till lika delar. Blomkål. Stenia. B a k n i n g -. Glacebröd. Punsch-Tårta.
Antalet af Wadstena krigsmanshus-kassas underhållstagare, som vid 1859 års slut utgjorde 10,209 man, uppgick vid 1860 års utgång till 10,213 man; och pensionsstaten, som vid slutet af år 1859 beräknades till en summa af 250,052 R:dr, erhöll under år 1860 en tillökning af 1,993 R:dr, så att den vid sistnämnde års slut utgjorde 252,045 R:dr. På militieboställs-kassans bekostnad hafva under revisionsåret karaktershusen 13,449 R:dr 97 öre, hvarjemte kassan under samma år åt 141 löutagare, hvilka saknat karaktershus å innehafvande boställen, lenmat inqvarteringspenningar till ett sammanräknadt belopp af 14,858 R:dr 75 öre. Krigsarkiv-fonden, bildad på grund af Kongl, brefvet den 9 Mars 1806 och deraf räntan disponeras af Topografiska kåren, förvaltas af Krigs-kollegii Aflönings-afdelning under militieboställs-kassan, uti hvilken kassas räkenskaper densamma ock finnes för revisionsåret upptagen till oförändradt belopp, 2,475 R:dr R:mt. 1860 års början utgjorde 11 personer, hafva under årets lopp aflidit 1 f. d. officer och 1 f. d. soldat, så att deras antal vid revisionsårets slut utgjorde: § 2. § 3. med dertill hörande källare vid 26 boställen blifvit iståndsatte med en kostnad af § 4. § 5. Utaf de från Invalidhus-inrattuiugen å Ulriksdal afflyttade Invaliderne, som vid 3 f. d. officerare, å 345 R:dr 62 öre, 4 f. d. soldater, med underhåll i hemorten, ä 131 R:dr 41 öre, 2 f. d. dito med underhåll å Danviks hospitaj, ä 161 R:dr41 öre, 1,036: 86. 525: 64. 322: 82.
— N:o 34. i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande för att, under vissa vilkor, bereda åboerne å de så kallade kyrkohemmanen i Halland dispositionsoch besittnings-rätt till samma hemman: B, XI. 34, 120, 237, A. 248, E. 328. — N:o 35, i anledning af väckt motion om begagnande af postremiss-vexlar vid penninge-försätidningar emellan de förvaltande verken i hufvudstaden samt myndigheter i sådane städer, der privateller filial-bank är belägen: B XI. 5, 119, A. 119. 260 — S — Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden : — N:o 36. i anledning af väckta motioner, dels om indragning af Auditörs-tjensterna samt upphäfvande af Krigs-Rätter och af Kongl. Krigs-Hof-Rätten; dels äfven om indragning af Regements-Pastorsoch Bataljons-Predikants-befattningarne: B. Xi. 5, 119, A. 119, E. 314. — N:o 37. i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut beträffande Utskottets Betänkande N:o 25, i fråga om stats-anslag för anläggning af åtskilliga telegraf-linier inom riket: B. XI. 68, 120, 250, A. 251. — N:o 38. i anledning af återremiss å Utskottets Betänkande N:o 12, i fråga om lindring i rustnings-skyldigheten, genom Statens öfvertagaude af munderingsoch utrednings-persedlars anskaffning och underhåll: B. XI. 68, 120, A. 120. — N:o 39. i anledning af återremisser å Utskottets Betänkande N:o 19, i fråga om förändring af bestämmelserna i Kongl. Brefvet den 5 Pebruari 1808 och Kongl.