Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då kommerserådet såg sin fru beredd att göra några invändningar, tillade han i en ton, den han sällan begagnade, och mot hvilken hon derföre ej vågade några inkast: ”Brigitt Marie, min gumma, sätt dig i andra rummet; jag behöfver samla mina tankar på egen hand.” Dagen derpå insvepte sig Rosa i sin kappa, och gick i skymningen till professorns hus, för att fullgöra det ömtåliga uppdrag hon åtagit sig för Ferdinand. Professor Ling satt framför sin goda brasa, i den beqväma länstolen, med pipan i munnen; och medan han smackade på den, ljöd det vanliga: ”hm! hm!” från hans läppar. Tyst smög Rosa fram på den mjuka mattan, och klappade honom på axeln. ”God afton, bäste farbror! Huru står det till?” ”Kors, är det du, kära barn? Professorn vände sig vänligt om. ”Kommer du ändå och tittar på mig? Det hade jag knappt väntat, efter hvad som nu egt rum; men du är en hjertans söt och bra flicka och innerligen välkommen, nu som alltid.” ”Jag förstår ej farbrors mening,” sade Rosa undrande; ”hvarföre skulle jag ej komma hit?” ”Åh, jag tänkte så bara! Sedan din far skref mig till, det der brefvet i går morgon, hvilket han förmodligen jemte mitt svar omnämnt för dig, kunde du hafva funnit dig föranlåten att göra såsom flickor i sådana fall pläga, och draga dig tillbaka.” ”Aldrig ett ord,” bedyrade Rosa, ”har han nämnt om sitt eget bref eller farbrors svar. Pappa har varit mycket sjuk alltsedan i går förmiddag, och jag trodde honom upptagen endast af de affärer, som ögonblickligen lågo för handen.” ”Nå, så sätt dig, kära barn,” återtog professorn, ”så kan du läsa den biljett, din far skref mig till i går morgon. Se der! han ligger på bordet; det öfriga skall jag berätta dig sedan.” Med en icke obetydlig darrning, tog Rosa papperet, påtände vaxstapeln, och läste vid dess dunkla sken följande rader af kommerserådets hand: Högtärade kära vän och bror!
Nämnde förslags 3 §. handlar om fortskaffning af trupper samt innehåller, i Usta momentet: ”Fortskaffning landvägen af trupper, tillhörande landt”arméen, skall i allmänhet ske medelst tågande, men medelst marche force^ i de ”fall, då en trupps skyndsamma framkomst tilleller afgångfrån tjenstgörings-orten 'lir nöd vändig.” Utskottens uppmärksamhet har blifvit fästad derå, att Kongl. Majrt åtskilliga gånger, då sådant låtit sig göra, anbefallt landttruppers fortskaffning sjöledes, och är härigenom Utskottens öfvertygelse om lämpligheten af detta transportsätt ytterligare stadgad, hvadan Utskotten, då de nu i den föreslagna Författningen finna detsamma icke ens såsom användbart upptaget, förmoda, att denna uraglåtenhet vid förslagets uppgörande skett af glömska, och hemställa af sådan orsak, alt Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om ett tillägg till berörde stadgande, så att fortskaffning af trupper, tillhörande Landtarmé'm, äfven måtte komina att ske sjöledes, då Kongl. Maj:t finnér sådant tjenligt och med för handen varande omständigheter öfverensstämmande. I afseende på 2:dra momentet af berörde §., sorn innehåller: ”uppbådadt sjöfolk forlskaffas, så ofta ske kan, medelst marche forcce;” så har Herr Chefen för Sjöforsvars-Departementet, uti dess ofvannäinnde anmärkningar, framställt olämpligheten af ett sådant stadgande och föreslagit, att det måtte i stället erhålla följande lydelse: ”uppbådadt sjöfolk fortskaffas antingen medelst marche force'e eller sjöledes.” Utskotten anse visserligen denna föreslagna förändring vigtig, men tro dock, alt, för åstadkommande af i ofvanberörde motioner med skäl påkallad Statssamt Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Betänkande j N:o 58. lindring i båtsmansskjulsen, mera vigt bör läggas pä föreskriften om begagnandet af sjötransporter, så att dessas företräde bestämdare uttryckes i nyssnämnde stadgande.
Det är Revisorers rätt och StatsUtskottets pligt, att meddela bestämdt Utlåtande öfver hvar och en Revisionsåtgärd till Ständernes pröfning, huruvida Revisorerne handlat rätt och svarat Den 5 Mars f. m. emot det dem updragne förtroende; men nu genom de många upskjutna frågorne fördröjes det slutliga bedömandet, tills man förut, i Utskottets Utlåtandes sednare del, fått omsider emottaga omdömen, som nu saknas och äro upskjutna, och då anledningar torde öppnas till ny återremiss af ett nytt Utlåtande. För att icke öka vidlyftigheten af detta anförande, inskränker jag mig nu blott dertill, att fästa StatsUtskottets upmärksamhet på några få ställen i 1825 års RevisionsBerättelser, der förenämnde förhållanden inträffa, nemligen: Utlåtandet om Handlanden Bougt, (pag. 274) äfvensom (pag. 287) om liquiden af f. d. Kongl. Famillens fordran, deri Utskottet ickeuptagit, mindre bedömt, åtskillige yttranden, som i i825 års Revisionsberättelse äro af Revisorerne till Stäudernes pröfning framstälde. Utskottets yttranden i afseende på dispositioner af StrömrensningsFonden synas mig äfven böra undergå förändring, i öfverensstämmelse med Herr Assessor Lagerhjelms reservation, hvari flere Utskottets Ledamöter instämt. Med anledning af hvad jag nu anfört, anhåller jag vördsamligen, att StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande må till Utskottet blifva återremitteradt, jemte desse af mig framställde anmärkningar. Friherre Anckarsvärd, Carl Henrik, anförde skrifteligen:
De &gt;) gyllene tr&amp;dar&gt;), soin hfilln llonom uppe, FA att han ej helt dukar under for all&amp; faror och frestelser sj~li ' fvet hsr med sig, ii~: o haus gads inoders bCinor samt 116gra bibelsprBk, hvilka., trots hnas liligiltighot for Gacl, ' stundom Ijuda for ham inro arc?, och gifva honom mod att lriimgn ocll lcraft att segra. Efter nfigra dr kallas hall eu dng till en doende sjijman, Ilvilken; .tnfbrtror sin son, en femtonirig goese, i hans vBrd. Och kkleken ' till denne yngling, son1 itr mycliet from och alslrv3ird, blir dB det medel! soin for honom till tro p8, Qud. Hau Atewander nu till den gzllnla mode~: n, soln strsx efter haus hemkomst dor, lngn och nojd, sedan llon fitt Bterse sin son som en gudfrubtig man. Allt clettlt Zir s&amp; enlrelt beriittadt,. att det viil bor kunnn sentoras af 12-14-Brjga barn. Hamelis bi1dei: bok. Jfed beriittelser for de smB, sitmlncle sf L. S. Sjette hiiftet. Pris 76 ore. Vi slcmlle nBstan vilja siiga, ntt denna)) Barnens bilderbolw pB gruud af dess omvaslwnde innehBl1 och dess fina bilder ej elrdast passer far. )) de siuii)) utwn iifven for dessas nBgot Bldre syskon. Visserligeu %ro fiera at ' berltteliserua t. c s. dc11 sistn lilh 1.0- l i p: ~Hvillreu stor man jag Br !o) &gt; P A viig till b e t a. ; in.
Ludv. Almqvist. Utdrag af Protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-rådet å Stockholms Slott den 23 April i857. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern Gunther, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes ärendena, Friherre Lagerheim, Statsråden: Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas. Slutligen uppläste Departements-chefen till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till proposition till Rikets Ständer, om anvisande af statsbidrag till en förbättrad kommunikationsled mellan Jemtland och Norrige; och täcktes Kongl. Majit, uppå Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, i nåder gilla samt förordna, att nådig proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Rudolf Adelgren. 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse Ank. till Exp. Utsk. den 18 Maj 1857, kl. 10 f. m. kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående hos Kongl. Majit framsläldl anbud på amorlerings-lån till Svenska Statsverket; Gifven Stockholms Slott den 15 Maj 1857.
Du vet lika så väl som jag att den unge mannen jag talar om är doktor Segerstedt, son till din hushållsföreståndarinna här på Sätra. GENERALEN. Nå, än sedan? Jo, hennes man var en afsigkommen odugling, hvilken du skaffat lefvebröd som kontrollör här på ditt bränneri. Det är inte att undra öfver om folks sunda omdöme sätter i den f adrens ställe en annan kraftigare, som i sin ungdom var känd för sin hänsynslösa framgång hos könet ... ( g e n e r a l e n g ö r e n a f v ä r j a n d e g e s t ) Ja ja, jag säger bara folks sunda omdöme, ingenting mera! Och i s amma sunda omdömes namn uppmanar j ag den v ärklige fadren att betänka sig två gånger, innan han adopterar en släkting i s tället för sitt eget kö tt och blod! GENERALEN. VAHRMAN. (gör en stor, afvärjande och ironisk gest). Jag hade aldrig vågat detta, om det inte vore en s tor fosterländsk och allmänt mänsklig handling. Din brorson baron Fredrik von Brinck är en medelmåttig, modern skeptiker u tan all h andlingskraft; den andre är en pröfvad man med en energi, som redan skaffat honom ett namn med god fosterländsk klang. Han är inte endas t värd erkännande, u tan det skulle vara hvem som hälst en ära att insätta honom som arfvinge under adopteringens allmänna form. Därmed behöfs blodsbandet als inte erkännas. Nu ber jag dig vänta med adopteringen tils du lärt känna honom. GENERALEN. (har under det föregående stigit upp och gått några häftiga slag af och an. En liten tryckande paus, under hvilken han fixerar Vahrman först hotande, sedan godmodigare. Till slut värdigt och öfverlägset). VAHRMAN. Jag hade aldrig trott att du, min gamle bror och ungdomsvän, skulle låtit förblinda dig ända därhän af folks prat och lösa antaganden. Men jag vet att du säger al t detta i den bästa afsikt, och jag ska upptaga det lugnt. Jag kunde rentvå mig fullkomligt från hvarj e misstank e, om jag ville kalla in hushållsföreståndarinnan. Men jag inl åter mig aldrig i diskussion härom.
Lag ännu ej af köparen försäten; gange köpet äterden som köparen det påstår, och Säljaren ej gitter visa, att Intecknings ansökan blifvit återtagen, eller till öIverensstämmelser med köpeviikoren förändrad." Hos Vällofl. BorgareStåndet har Herr Ullberg anfört: att det icke vore ett ringa pr 1 vat-intresse, som föranledt ifrågavarande motioner, enär det gäller om säkerhet för Medborgares Egendom till oräkneligt belopp, och frågan är att fylla en lucka i Lagen, hvarigenom så kallade Lagliga Bedrägerier skola sanctioneras eller lössläppas, hvilken fråga förtjent destomera upp - 1244 fogUtskotiett Betänkande». Jnärksamhet, som händelser i Lagskipningen härmed gemenskap egande hvilka Vackt allmänt uppseende, ej kunnat vara Utskottets samtlige Ledamöter okände, då de, emanerade från Högsta DomareMagten, genom tryck varit offentlig granskning underkastade. Då man föreställer sig penningeförsträckningar på god tro, gjorde emot säkerhet af Inteckning i fast Egendom, med iagttagande af försigtighetsmått genom Gravations bevis och andra handlingar, skall mail med förvåning finna, att oaktadt Egendomens värde mångdubbelt öfvergår skuldens belopp, Borgenären ändå bringas i förlust af hela sin fordran. FideiCommiss stiftelser på spridda lägenheter vinna fastställelse och besittas ostördt, man efter man: om minnet af stiftelsen är fastadt vid Stamgodset kan det snart utplånas ur StrÖhemmanens natur. Mindre varagtlge förfogande)'' om Fastigheters delning, Besittningsrätt, fördelsnjtitande deraf, eller andra afhandlingar> hvarigenom Egendoms värde skingras eller förminskas, kunna uppgöras af aflägse från Pantegodset boende personer, och tillvarelser af sådane dervid fästade vilkor äro för Domaren i orten antingen aldeles okände, eller ock genom intagande i Domboken lösligen angifne. Gravationsbeviset som är hemtadt från InteckniogsProtoeollet nämner ej något om dylika vilkor, och uti de med behäftad Egendom intecknade lån, förloras.
181 beloppet af Bankens fordringar; samt att vid de Revisioner, sorn emellan Riksdagarrte verkställas; Riksens Ständers Revisorer uti deti berättelse som, i fall Riksens Ständer gilla Banko-Utskottets tillstyrkande, bor Allmänheten efter hvarje Revision genom trycket kungöras, Sedelstockens och fordrirtgarnes belopp äfven uppgifves , med upplysning om orsakeme till de lillfällige förändringar, som förbållandet i ett eller annat fall kunnat undergå. Jag får dessutom för min del förklara, att, sä framt Riksens Ständer täckas anbefalla, att beloppet af Bankens reella Fond, äfven bör af deras Banko-Utskott uppgifvas, jag anser någon vålla för Bankens credit deraf icke uppstå, samt att åtminstore för det närvarande, jemte ofvannämnde uppgift om Sedelstocken , underrättelse bör meddelas, om den reella Fonden sedan 1809 blifvit i betydlig mon ökad eller minsk ad.“ Herr Borgmästaren Holm anförde: “Jag förenar mig i det yttrande, Herr Lagman Maririerstiimm afgifvit, men anser nödigt, att Bankens tillstånd i hela sin vidd varder uppgifvit. Om hela Nationen skall anses samfällt äga Banken, det vill säga Bankens behållna tillgångar; så är det ock Nationens samfälda rätt att få känna dess belägenhet, på lika sätt som hvarje annan medlem i ett mindre Bolag. Jag tror härmed icke någon större våda för Bankens Credit vara beredd, än den sorn redan inträffat medelst inställande af all betalning. Om man kunde föreställa sig, att deri delen af Nationen, som fått tillfälle att lära känna Bankens tillstånd, skulle kunna för egna spe - 1 8i Banko-Utskottets Betänkandett. culationer draga nytta af denna kunskap så mä äfven den öfrige större delen lå en lika kännedom, till användande eller motarbetande af egna eller andras speculationer. För öfrigt tror jag, att Bankens publicitet skulle innefatta det säkraste correctif mot allt användande af dess tillgångar till mindre angelägna ändamål. Jag har ej blifvit öfvertygad, att Banken i sednare tider vunnit något i styrka eller credit, genom Tysthets-Eden.
Vid intet enda af dem påräknar man att undervisningen skall bestridas af lärare, hvilkas aflöning endast för snart lemnade öfvergångsplatser är tillräcklig. Af nu anförda skäl, då den farmaceutiska undervisningens behöriga vård för det allmänna har minst samma vigt, som den vetenskapliga grundläggningen till de industriela yrken, för hvilka tekniska samt landtbruksskolor äro inrättade, — då det ligger i Statens intresse, att apotheksprivilegierna i en framtid må kunna upphöra, och på det att icke dessa rättigheter må vinna ett stöd genom Apothekaresocietetens bidrag till institutet, och på det att detta institut sjelft må vinna den förbättrade organisation och de materiela hjelpmedel, som erfordras, för att det till fullo må uppfylla sin bestämmelse, föreslås att Rikets Ständer behagade besluta: l:o Att det åt Apothekaresocicteten vid förra riksdagen beviljade amorteringslån, stort 50,000 R:dr R:mt, må afskrifvas, mot vilkor att Apothekaresocieteten till Staten öfverlemnar det för Farmaceutiska institutet afsedda nya huset i egendomen N:o 20 vid Rörstrandsgatan med tillhörande tomtandel, samt med all inredning i laboratorium och dertill hörande apparater. 2:o Att Farmaceutiska institutet hädanefter blifver ett Statens läroverk, och Apothekare-societetens bidrag till dess underhåll må upphöra. 196 Motioner i Preste-Ståndet 1862. Att till nämnda läroverks underhåll beviljas årligt anslag att å Riksstatens 8:de Hufvudtitel uppföras: Till arfvode åt Föreståndaren Runt R:dr 500: — Lön åt läraren i kemi, mineralogi och geologi . „ „ 3,500: — Lön åt läraren i farmaceutisk naturalhistoria och farmacognosi „ „ 3,500: — Lön åt laboratorn „ „ 2,500: — Åt läraren för undervisning i apotheksförfattnings kunskap , • • „ „ 500: — Lön åt läraren i matkematik och fysik „ „ 1,500: — Åt en amanuens 600: — Åt en andre amanuens 400: — 1,000:
Divisioner förstärkt till fyra, och jemväl någon tid fått afen femte sig begagna, sistnämnde Hof-Rätt likväl, oaktadt all använd nit och drift, icke kunnat med erforderlig skyndsamhet afsluta de derstädes anhängige Rättegångsmål ; och då nu, vid befunnen otillräcklighet af den förut varande Öfver-Rätt för Södra delen af Riket, Kongl. Majit måst vara betänkt på en ytterligare inrättning af enahanda beskaffenhet, har Kongl. Majit med den öfvertygelse, att en Domstol af detta slag säkrare svarar emot sin bestämmelse, isamma mån , som läge och verkningskrets närmare afpassas efter hvarandra, och som derigenom beredes icke allena ett kortare afstånd för dem som söka tillträde för att bevaka sin rätt eller framföra sin klagan, utan äfven ett lättare tillfälle Konungens Nåd. Berättelse. »9 för sjelfva Öfver-Domstolen att utöfva den tillsyn öfver underordnade Auctoriteter, som utgör ett af de vigtigaste föremålen för dess verksamhet, ansett lämpligast, att låta denna nya infattning få sitt säte inom fen landsort, som genom sin större aflägsenhet från förra Öfver-Rätten, genom sin redan betydliga folkmängd och genom sin allt mer och mer tilltagande odling, bordt framför andra, vid en sadan förändring, ådraga sig Kongl. Majus uppmärksamhet. Af denna anledning har Kongl. Majit, genom Kungörelse den 27 October 1820, inrättat och förordnat en Hof-Rätt uti Christianstad, som under namn af Kongl. Majits och Rikets HofRätt öfver Skåne och Blekinge, har till Domsaga Christianstads, Malmöhus och Blekinge Län, Och hvilken den 4 Juli 1821 börjat sine arbeten. Angelägenheten af denna Götha Rikets fördelning emellan tvenne Öfver-Domstolar har ock vidare genom erfarenheten blifvit bekräftad, 1 det sedermera inkomne Arbetsberättelser utvisat att de till Gotha Hof-Rätt, från dess minskade jurisdiction inkomne mål varit så många, ätt en större balance af oafgjorde icke kunnat Undvikas, hvilket skulle hafva inträffat i ännu högre grad, om ej på sätt nämndt är trenne folkrika Län från Götha Hof-Rätt blifvit skiljde.
Med en sådan kredit kan Banken tjena den större handeln och enskilda Banker, hvilka, ansträngda för deshonorerade egna blanko-vexlar, väl torde behöfva begagna de 12 millionerna och finna sig bäst betjenade med Bankens vexlar å ett utländskt kreditiv. Härigenom förfelas helt och hållet eller i betänklig grad det uppgifna ändamålet att skaffa näringarne den nödhjelp, hvaraf de äro i behof, Dessa erfordra en större sedel-emission, en förstärkning i landets rörelse-kapital. Men denna väg ornöjliggöres i den mån skulden iklädes oss igenom vexlar, utställda på ett utländskt kreditiv. Då handeln slår främst i Betänkandet ibland de hjelpbehöfvande, så befarar jag, att den behöfver hela summan och efter dess användning slår nära nog lika oförmögen, som förut, att gifva näringarne något förlag, hvadan Rikets skuldsättning skulle lemna de sednare utan hjelp. Af dessa skäl vågar jag hemställa, att orden: kreditiv och aftal derom, så ock utvägen att igenom vexlar indraga länet, måtte ur beslutet försvinna och Riket således icke skuldsättas för annat än ett lån i silfver, hvarföre sedlar kunde i alla^delar af Riket oväldigt fördelas emot fullgod säkerhet.” STOCKHOLM, tryckt hos isaac Marcus, 1857. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Dec. 1857, kl. 2 e. m. Utlåtande, t anledning af eli ulaf vice Häradshöfdingen Carl Hessling gjordt ackords-anhud. Uti en till Utskottet ställd ansökning, hvaröfver Banko-diskont-direktionen utlåtande afgifvit, har förre Handlanden i Westervik, numera Rådmannen i Warberg, vice Häradshöfdingen Carl Hessling, under förmälan, att han med hustru och 4 barn vöre oförmögen att af sina årliga löne-inkomster, icke öfverstigande 1,000 å 1,200 R:dr, betala återstoden af den skuld, hvarför han hos
Direktionen föreslagit, att på föreståndarens plats måtte förordnas skicklig person, som, mot fullgörande af dennes pligter i deras hela vidd, ägde tillgodonjuta hans löneföi möner; och anhöll Direktionen, att denna dess öfvertygelse måtte genom Kongl. Collegium lill Eders Kongl. Maj:t i underdånighet framföras och med förord understödjas. Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande har sig icke bekant om någon eller hvilken åtgärd derpå följt. 14 Folklynnet är lugnt, fredsamt och ordningsälskande. Afvikelse!’ härifrån torde höra hänföras till undantagen. Förnärmande af eganderätten är merendels verkan af lättja samt dess följeslagare fattigdom och brist; likasom våldsamheter oftast blifvit föranledde af fylleri, hvilken last dock under sednare åren aftagit dels derföre att husbehofsbränningen mindre allmänt idkas, dels ock emedan nykterhetsföreningar, jemte de bildade folkklassernas efterdömen, börjat bland allmogen sprida deras välgörande verkningar. Hvad som synes tala häremot är innehållet af de vid Länshäktet förde fångjournaler. Dessa visa att vid samma häkte varit intagne: För grofva brott. 1, För stöld. För mindre förbrytelser och på enkelt fängelse. Anhållne för lösdrifveri och försvarslöshet. och bröd i brist af böter. Dömde till fängelse vid vatten sorn ej tillhört detta Län. T rån spor t - få n ga r Bysatte personer. Men härvid bör dock anmärkas, att en mängd af desse fångar tillhört andra Län eller hitkommit från Pioniercorpsen på Carlsborg. Pass-journalerne ådagalägga det förhållande, att pass blifvit utfärdade För sådane, som i främmande orter sökt arbete. För sysslolöse, som förelagts att skaffa sig laga försvar. Vid jemförelse af dessa uppgifter synes , att antalet af för stöld häktade, utvandrade och försvarslöse, varit störst åren i838—1842, otvifvelaktigt en följd af nämnde och näst föregående årens svaga skördar och brist på arbetsförtjenst. Näringame. Jordbruket är hufvudnäringen. Man måste medgifva, att Länet icke är af naturen vanlottadt.
Hvem har ej i blomsterhandlarens fönster många gånger sett dessa » drifhusbarn » till liljekonvaljer, hos hvilka endast blomstänglarne, långa o c h skrangliga, luktoch bladlösa sticka upp? Säg mig uppriktigt, äro de vackra? Man måste obetingadt svara » nej ». Och ändock köpa vi dem till kanske oskäligt högt pris! I allmänhet äro dessa liljekonvaljer — svenska, tror du, å n e j; tyskarne sända oss årligen tusentals sådana, och det oaktadt vi själfva i våra lundar o c h ekbackar hafva en sådan mängd dylika. Visserligen hafva våra en smula mindre blommor, men så hafva de i stället så mycket mera vällukt, och till på köpet komma hos våra konvaljer blommor och blad nästan samtidigt äfven vid drifning i boningsrum, hvilket gifver dem ett vida behagligare utseende äu de tyska. Glädjande är ju ock för blomstervännen att själf — så vidt möjligt är — plantera sina växter o c h få se dem dag efter dag växa till o c h slutligen genom en vacker blomning rikligen löna den lilla möda, man nedlagt på dem. Förfaringssättet vid planteringen är i korthet följande: I slutet af augusti eller början af september går man, försedd med en lilen spade, ut till nå- gon backe, där man vet, att konvaljer bruka växa, och söker reda på de visserligen nu vissna och nedfallna bladen, men hvilka dock äro lätta att igenkänna. Då man fått reda på ett blad, helst stort och kraftigt, följer man detsamma med ett finger till utgångspunkten och påträffar på så sätt roten, som försiktigt upptages med spaden. Man skall då vid bladskaftets rot och omslutet af detsamma finna början till nästa års konvalje i form af en lång, smal mer eller mindre tjock knopp. Ju tjockare denna knopp är, dess säkrare frambringar den blommor, och man bör därför endast insamla sådana, om hvilka man kan hoppas, att de komma att blomma. Sedan man sålunda insamlat så mänga man vill hafva, planteras de i 5 ä 6 tums krukor, 8 å 10 stycken i hvarje, uti löfjord, helst sådan, hvaruti konvaljerna växt i sitt fria tillstånd.