Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fördelningen af dessa lärotimmar på de serskilda dagarna i veckan samt mellan föroch eftermiddagar bestämmes af eforalstyrelsen. Morgonbönen, som alltid vare förbunden med sång, bibelläsning och förklaring, begynnes en half timma före dagens första lärostund. Efter dagens sista lärostund hålles en kortare bön, åtföljd af sång. 72 Mom. 3. Ungdomen håfve öfningar i sång minst tvenne, och i gymnastik minst tre timmar i veckan. Gemensamma öfningar i instrumentalmusik, der sådane varit öfliga, upptage högst två timmar i veckan. §• 14. Ferier vare tillsammans i4 veckor om året, nemligen: a) julferier, från höstterminens slut till vårterminens början, tre til fyra veckor. b) påskferier, från onsdagen näst före till och med onsdagen näst efter påsk, en vecka. c) sommarferier, från vårterminens slut till höst-terminens början, nio till tio veckor. §. 15. Morn. i. Intagning i läroverk må ske vid början af hvarje läsetermin, men ej å annan tid, så vida ej giltigt förfall styrkes. Vilkor för lärjunges intagning vare följande: i:o att föräldrar eller målsman derom gjort skriftlig ansökning med bifogande af a) prestbevis om gossens föräldrar, födelseort, döpelse, ålder och frejd; b) tillförlitligt bevis, att gossen haft kopporna och veterligen ej är behäftad med smittosam sjukdom, samt, i fall han åtnjutit undervisning vid annat läroverk, c) betyg derifrån öfver hans uppförande, flit och framsteg; 2:0 att gossen uppnått 8 års ålder, kan rent och flytande läsa inantill svenska, vare sig tryckt med latinska eller svenska stilar, eller skrifven med tydlig latinsk handstil; kan utantill Luthers lilla kateches; kan skrifva latinsk stil någorlunda läsligt och skrifva siffror samt utnämna dermed betecknade tal till tusen; 3:o att han i den stad, der läroverket är beläget, har qnderhåll och vård af föräldrar eller annan välkänd person; 4:o att de afgifter, som för inskrifning vid läroverk äro eller blifva uti gällande författningar påbudne, vederbörligen erläggas.
Såsom skäl för detta yrkande andrages, att det ringa tillåtna smidet af 60 ■SkU. betager Bergsman eller annan smidesegare möjligheten att förskaffa sig dugliga arbetare, enär de ej kunna erhålla sysselsättning en längre tid af året, samt alt utsträckt smides-rätt skulle balancera exporten till Finland och således hålla åtminstone tillverkaren skadeslös för sitt lager; hvilket Motionairen anser vara desto angelägnare, sorn tackjerns-tillverkningen stundligen ökas, genom de i Norrland nyligen Besv. och Oecon. Utsk. anlagda mas-ugnarne, och deraf följden blifver, att, om cn större consumtion icke i samma förhållande eger rum, tackjerivs-ti11- verkarne uturslåndsättas att draga de med denna näring förknippade kostnader, och hvarigenom slutligen hela jern-handteringen skulle upphöra. Häruti hafva instämt Lars Persson från Westerås Län, I. E. Jansson från Wermland och Petter Pehrsson från Nerike. Utskottet, som tagit denna framställning i öfvervägande, får först, i afseende å Motionairens yttrade farhåga i allmänhet för öfverskott af tackjern och dess fallande derigenom i vanvärde, vördsamt andraga, att endast Irenne mas-ugnar i senare tider kommit under anläggning i Norrland, hvilkas tackjerns-production ingalunda öfverstiger ortens hellof deraf för närvarande; äfvensom, att den för tackjernet någon tid mindre förmonliga conjuncturen endast varit tillfällig, dertill orsaken igenfinnes deruti, att åren 1825 och 1826, då tackjernet betaltes utöfver dess naturliga pris, alla mas-ugnar blåste starkare och producerade ett större tackjerns-förlag, som ej minskades under 1826 års ovanligt starka torka, då två tredjedelar af Stångjerns - ■12 Besv. och Oecon. Utsk. Bct:de. N.-o 7g. verken i Riket voro en längre tid overksamma, och hvarförutan 1827 ars goda vinter ytterligare bidrog till tackjerns-prisets fall. Hvad åter hufvudfrågan, eller den yrkade utsträckningen af smides-rättigheten angår, bör Utskottet upplysa, att Kongl.
Det kunde man också tillämpa på kaptenen; ty fastän han kunde både brumma och svära, om det t. ex. inte blef vackert väder, när han skulle köra in höet, och fastän han var så konservativ, att det dröjt länge, innan rättaren kunnat få så mycket som en hästräfsa in i redskapslidret på Barbacka, så visste hvarenda dagsverkare, att » kapten » ville honom väl, och inga torpare i orten hade så goda villkor som torparne under Barbacka. Men nu var det vinter, och kaptenen hade inte hövädret att brumma öfver — ty brumma måste han emellanåt, » det hörde till hans välbefinnande, » som hans yngre grannar skämtsamt brukade säga, på samma gång som de dock uppriktigt värderade honom, hela traktens » farbror ». Men väderleken äger ju nästan alltid den egenskapen att folk, helst landtbrukaren, kan jämra sig öfver den, hurudan den än är, ty alltid är det för någon, som den icke är till lags; och därigenom har den gjort mänskligheten den tjänsten att förbli ett outtömligt samtalsämne. Ty hur oberoende vi än sträfva efter att bli, så stå vi dock alla mer eller mindre i ett förargligt beroende af väder och vind, och alla nutidens uppfinningar till trots, så göra ändock » de andar som regera i vädret » alldeles precis som de vilja. Det var det, som förargat kaptenen på Barbacka, då han nu gått där och sett på termometern och barometern och himlahvalfvet och alla » gamla märken » hela långa hösten; ty bära sig åt hur man ville, så tycktes inte vintern tänka infinna sig i rattan tid, fastän man har både kurirtåg och telefoner och sådant mer, hvarigenom vi människobarn kunna vara på ort och ställe eller beordra andra att infinna sig på utsatt minut. Ja, han är en konstig sälle, den » gubben Vinter » — till och med mer egen än kaptenen på Barbacka själf!
N:o 159 och Mern. N:o 173.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har till betragtande förekommit, att, ehuru, i följd af åldrigt bruk, den utväg till vinnande af laga handräckning varit fordringsesare i allmänhet öppen att, genom så kallade promotorial af E. K. M.s Befallningshafvande i det Län, hvarest fordrings-egaren har sitt hemvist, få lagsökningshandlingar fortställde till E. K. M:s Befallningshafvande i det Län, der "äldenären bor, hvarföre ock lösen för promotorial från Öfver-Stålhållare-Embetets Canzli och Lands-Canzlien blifvit så väl i den nu gällande, som i äldre expeditions-taxor upptagen och bestämd rättighet att dylika promotorial erhålla likväl icke finnes i Författningarne stadgad, och äfven lärer blifvit i senare tider vid några Lands-Canzlier förnekad eller ifrågaställd; och då Rikets Ständer, anse, att afskaffandet af detta bruk skulle hafva högst menligt inflytande på credit-väsendet i allmänhet och bereda många olägenheter, helst i vårt land offentlige advocater eller sakförare med embetsmanna-ansvar, till enskildes tjenst, ej finnas, och ifrågavarande ärendes anförtroende åt okände enskilde personer är förknippadt ej allenast med dryga kostnader, utan äfven med våda och osäkerhet, hafva Rikets Ständer, på dessa skäl, för deras del beslutat och få hos E. K. M. underdånigst anhålla om utfärdande af en Författning, innefattande följande föreskrift: Vill borgenär utsöka fordran hos gäldenär, som har sitt hemvist utom det Län, der borgenären bor, ege han att till Konungens Befallningshafvande i samma Län ingifva sin till Konungens Befallningshafvande i det Län, der gäldenären vistas, ställda ansökning, med dertill hörande handlingar; och Dih. till R. För stag till und. Skrifvelse, IS: o 2 33- aligge Konungens Befallningshafvande i förstberörde
Ehuruväl jag nu ansett mig böra sammanställa dessa ämnen uti en och samma motion, emedan begge hade alldeles samma motiver, och ehuru den ena blott kan anses vara en förberedande åtgärd för den andra, finnér jag dock, alt det för discussionen på detta rum är lämpligare att för närvar, endast laga under öfvervägande den första frågan, nemi. om formerande af ett särskildt Utsk. Jag anhåller likväl att, då det visar sig hvad utgången af den första frågan blir, få vid ett annat tillfälle fullfölja den sednare, nemi. vid det tillfälle, då det möjligen visat sig, om jag irrat mig derutinnan, att det särskilda Utsk., om det blir formeradt, eller huruvida de nuvar. Utskrn, om icke något särskildt Utsk. bildas, kunna fullgöra hvad nationen och representationen af dem vänta. Jag anhåller att II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, täcktes inhemta Ståndets bifall, huruvida det tillåter en så beskaffad procedur, och att derefter å nyo få ordet. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan Gr. Frölich förklarat, det han nu icke fullföljde mer än första delen af sin motion, syntes deraf blifva en följd, att endast denna del nu borde komma under öfverläggning, och vore del Gr. Frölich naturligtvis obetaget att, sedan beslut derom blifvit fattadt, framställa den motion, som deraf grundlagsenlig! kunde föranledas. Gr. Frölich: Jag vill icke besvära R. o. Ad. med uppläsning af hela denna motion, ehuru jag är öfvertygad om, att ganska få tagit kännedom af moliverna deruti. Jag beklagar mycket, att Hr Riskop Agardhs anförande för 8 dagar sedan, hvilket jag trodde skulle bli publiceradt, och hvilket jag åberopat, såsom en ingress och motivering för min motion, hitintills icke visat sig tryckt i någon af våra tidningar, ehuru jag dertill enskildt uppmanat, icke en, utan flera gånger. Det är således för de fleste af Ståndets ledamöter, som troligen icke kommit i tillfälle att läsa Riskop Agardhs anförande, alldeles icke klart, att fäderneslandets financiella ställning är sådan, att den påkallar några allvarlige åtgärder af R. St.
StatsRådet Poppius, att då i de fleste anklagelsepunkterna åtskillige bland Svaranderne hade gemensam talan, så att vid författandet af svaromål öfverläggningar dem emellan blefve af nöden, hvai'af följde, att dertill fordrades mera tid, än om hvardera Svaranden för sig utarbetade svaromål, så förmodade Herr StatsRådet, att, när Herr Justitieombudsmannen behöft ett halft år för att afgifva slutpåståenden, den af Herr Friherre Lagerbjelke begärda tid till förklaring öfver samma påståenden ej skulle finnas för lång. Efter det Parterne afträdt till förmaket, öfverlade PiiksRätten till detta, för dem åter inkallade, afsagde Beslut. I anledning af hvad Svaranderne begärt och Herr Justitieombudsmannen medgifvit, uppskjutes rättegången till Måndagen den 17 Januari nästkommande år 1842 kl. X förmiddagen, då Parterne skola åter komma tillstädes, och Svaranderne vara beredde att å Herr JustitieOmbudsmannens slutpåståenden afgifva svar. Duplettexemplaren af de i dag afgifne slutpåståenden tillställdes Herr Friherre Lagerbjelke, å Svarandernes vägnar, hvarefter Parterne afträdde, och RiksRättens Herrar Ledamöter åtskiljdes klockan 5 1 på dagen. In fidem J. A. C. Quensel. 282 Förklaringar af de tilltalade Ledamöterne af Konungens StatsRåd öfver JustitieOmbudsmannens emot dem afgifna slutpåståenden, inlemnade till RiksRätten den 17 Januari 1842. Till Höglofliga RiksRätten.
Följden måtte då icke kunna blifva någon annan än den, att Skogs-ägaren finge antingen låta sig nöja med hvad som bjods , det mätte vara aldrig så ringa , eller låta det ligga, öfverlemnadt åt tiden , förderfvet och förruttnelsen, hvaraf, efter berättelse, manga bevis från de förra åren skola vara att finna i de Västra Orterne# Och. monne icke välmeningen med Tullens nedsättande i och med att den Bihang till Riks-St, Prat. i8i?-i8i8> 5'-te Sami. Belänkandm. förordsakar brist i Statsbehofven, äfven skulle då förordsaka Skogsproducenten en betydelig förlust, och kanske mången en förlust, som deni sin tid icke förmådde ersätta P Punct. 2. Ehuru jag for nya Svenska Skepp, som ur Svensk hamn till utlänning säljas, från början ansett den lindring i Tullafgifter, sorn nu varande Taxa från första utgåendet bevilljar, vara tillräckelig, skulle må hända tullfriheten kunna beviljas för högst 2tne år; dock endast hvad utgående Tullen beträffar, så att hvarken inkommande Tulleller andre umgälder, må anses annorlunda än lika med främmande. Utsträckas friheterne längre, eller på längre tid, förbehåller mig, att utan band af de medgifne 2.‘ne åren få bestrida all projecterad frihet, utöfver nu varande Tull-Taxans bestämning i ämnet. Då bestämmandet af Tullen å inkommande varor i underdånighet öfverlemnas till Kongl. Majit, har jag deremot ingenting att invända; men tror att genom Tullens förhöjning skall antingen Lurendrägeriet ökas, eller kostnaderne för en ofantlig kustbevakning blifva mera betungande än den fördel Staten af en dylik förhöjning skulle vinna. Att ali Tull, så val utgående som inkommande, måtte få beräknas och ärläggas i Svenskt mynt, är hvad jag från Riksdagens början motiverat, och derföre ännu yrkar. Olägenheterne af en främmande beräkning, som post-dageligen är olika mot vårt egit mynt, ville jag hvar och en skulle finna. Det ser för öfrigt för mine ögon nog Vasall-likt ut, och en jBevillningsUtsÅ.
Genom ytterligare bidrag af församlingen och Pastor erhåller läraren skälig lön; och denna ändamålsenligt inrättade skola, hvilken sålunda är till sitt bestånd för framtiden betryggad, har redan vunnit mycket förtroende, så alt, oaktadt afstånden inom socknens temligen vidsträckta, af saltsjövikar genomskurna läge, barnens antal uppgår till omkring 5o. I Solna socken har Åldermannen Wibom under sistlidet år uppfört och till församlingen skänkt en prydlig stenbyggnad, ämnad att, jemte andra, nyttiga och välgörande ändamål, tjena till skolhus och boställe för läraren. — 27 - År i83o är i Täby socken, skola inrättad i en af församlingen uppförd byggnad, dertill platsen med gårdsrum och en täppa blifvit skänkt af En af Rikets Herrar m. m. Herr Grefve Carl Mörners Enkefru, Charlotta Mörner, född Arfvidson. Af framlidne Hofmarskalken yon Francken stiftades år 1828 en skola, egentligen till förmon för barnen å Wasa och Sigridsholms gods i Lunda socken, men ock med tillåtelse för andre socknens barn att, i mån af utrymme, der intagas. Utom den vid Söderby sockens kyrka förut varande Lankaster-skola, är för socknens allägsnare byar, en ny skola år 1831 inrättad, hufvudsakligen bekostad af bruspatronen Arvid Arfvidson, sorn åt skol-läraren, utom husrum, årligen lemnar 4 tunnor spanmål och 20 R:dr i penningar, andre bidrag oberäknade. I Lohärads socken är den förut genom klockaren bestridda undervisningen utvidgad till ordentlig, af Prestman handhafd skol-inrättning, dertill första anledningen uppstått genom Friherrinnan G. Oxenst jernäs, född Sparre, dertill lemnade gåfva, 1,066 R:dr 32 sk. Banko, hvilken genom andra personers bidrag ökats lill 1,780 R:dr, hvarefter församlingen lill lärarens aflönande ytterligare anslagit fem tunnor spanmål årligen, samt lill boningsrum och lärosal uppfört hus, der undervisningen 1831 börjats.
Eskilstuna stads innevånare beslutat att till hamnplats begära icke blott några tunnland jord af Gredby hemmans mark på den vestra sidan af ån, utan ock flere tunnland mark utaf Kungsladugårdens egor på östra sidan och deribland äfven det jordstycke invid ån, hvilket Munktell anhållit att åt sig få upplåtet, Borgmästaren likväl ansåge en hamnanläggning på östra sidan af ån kunna, till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 61. följd af slädens läge, blifva fördelaktig endast för Munktell, hvars verkstad vöre på denna sidan belägen, och för egarne af de 4 mindre gårdar, hvilka nu derstädes befinnas, men i öfrigt icke lända till stadens gagn och bäsla, såvida ej den redan år 1829 ål staden upplåtna, men alli hittills i ringa mån bebygda jord på östra sidan af ån, skulle, i en framtid mer bebyggas samt handeln och rörelsen inom denna del af staden vinna betydligare lill vext, i hvilken händelse det åter vore stadens innevånare öppet all söka upplåtelse af en annan hamnplats nedanom det af Munktell nu underdånigst begärda jordstycke. Med fästad! afseende å hvad vederbörande i denna fråga underdånigst yttrat, äfvensom å den gagneliga verksamhet, Fabriks-idkaren Munktell vid dess mekaniska verkstad redan ådagalagt för ståloch jernmanufakturens fullkomnande, sami då för en ytterligare utveckling af denna induslriela verksamhet erfordrades egen hamnplats jemte ökadt jordområde, har Kongl. Majli i nåder föreslagit Rikets Sländer, alt för deras del medgifva, det ofvanomförmälda jordstycke, utgörande ire tunnland ljugusju kappland af Eskilstuna kungsladugårds mark, finge, emot årlig afgäld lill Kongl. Maj:! och kronan, i enlighet med föreskriften uti 2:dra kap. 4 § af Kongl. Förordningen den 19 December 18 27, åt Munktell och hans rälts-innehafvare för alltid upplåtas.
Mig synes det vara ganska underligt, alt, då priset den tiden var så betydligt högre, UtredningsStyrelsen kunde gifva befallning till LandshöfdingeEmbetet, att icke taga mer än 4 R:dr 32 sk. Jag fruktar, alt StatsXJtskoltet varit för litet noggrant vid granskningen af detaillerne i denna sak, och jag nödsakas följakteligen anhålla om återrerniss af Utlåtandet till Utskottet, med anmodan att närmare utreda förhållandet. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: I ett mål af den omfattning, att Utskottets Utlålande deröfver, ehuru Utskottet sökt göra det så kort sorn möjligt, utan förfång för klarheten, fyller öfver 80 tryckta Den rc) Augusti. 49 tryckta sidor, är det lätt att finna, det icke alla skola kunna finna uppkommande tvifvelsmål på ett tillfredsställande sätt besvarade. Det skall för Utskottet blifva ett nöje, att, i följd af Utlåtandets återremitterande, besvara och meddela upplysningar i anledning af bestämdt gjorda anmärkningar. Handlingarne i ämnet äro af den vidlyftighet, att Utlåtandet likaväl kunnat skrifvas på 3 å 400 sidor, som på några och 80. Den afdelning af Utskottet, som handlagt ärendet, har dermed gått till väga med största sorgfällighet. Hvarje försåld spannmålspost har blifvit uppförd i en tableau, och i afseende på deri derföre erhållne betalning jemförd med Mäklares, jemte Heres attester om på den tiden i orten gällande spannmålspris, hvarom betyg finnas bland handlingarne. Jag känner äfven det anmärkte förhållandet i Westerås Län. Åtskillige upplysande skrifter derom hafva blifvit Utskottet meddelade, i förmodan, att desse icke förut funnos hos Utskottet, men Utskottet ägde dera i de redovisande Verkets handlingar. Desse intyga, att mot spannmålsförsäljningen i Westmanland ingen grundad anmärkning kan göras. Någon sammanblandning af Fonderne har ägt rum, och Utskottet har också sagt det, men tillika uppgifvit orsakerne dertill.
Riksdag utaf Rikets Ständer antagna nya system för Rikets mått, mål och vigt, anhöllo Rikets sednast församlade Ständer, uti den 5 Juni 1841 derom aflåten underdånig skrifvelse, alt Kongl. Maj:t i Nåder täcktes låta genom Dess Vetenskaps-Akademi utarbeta en kort handledning i ämnet, med comparativa tabeller samt anbefalla vederbörande, att undervisning skall i folkskolorna ifrån Ar 1842 meddelas oni ifrågavarande, på deci mal-räkning fotade, system, äfvensom alt, så snart någon allmännare kännedom derom kan anses vara spridd, Kongl. Maj:t täcktes, dock sednast inom Tio år, låta utfärda Nådig Författning om delta systems antagande till efterlefnad; och då fråga härom vid innevarande Riksmöte ånyo blifvit, väckt, hvarvid är vordet upplyst, alt Kongl. Majrt åt Dess Vetenskaps-Akademi i Nåder uppdragit att utarbeta en handbok i förrberörde afseende för att vara i folkskolorna tillgänglig, samt att detta arbete äfven vöre underhandläggning, ehuru ännu icke färdigt, få Rikets Ständer hos E. K. M. å nyo i underdånighet anhålla, att, sedan den handbok uti ifrågavarande ämne, hvilken Vetenskaps-Akademien fått sig uppdraget alt utarbeta, blifvit färdig, E. K. M. i Mader täcktes anbefalla vederbörande, att undervisning i 3i6 Expedidons-Utskoltets Förslag till lind. Skrifvelse, N.-o t3o. folkskolorna målte meddelas uti det nya, på decimal-iåkningen grundade, systemet för mått, mål och vigt, samt att, så snart någon allmännare kännedom derom kan anses vara spridd, E. K. M. läcktes låta utfärda Nådig Författning om det nya systemets antagande till efterlefnad från den tid, E. K. M. kan finna lämpligt bestämma. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Februari 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Febr. i845.
Det onda synes Utskotten bestå deri: ”Att Rikets Myntväsende blifvit sammansatt med dess Credit-förhållanden , att Statens och Enskiltes skulder nu representeras genom löpande Mynttecken, ställde P.å en inlösen med Silfver, som för det närvarande icke äger rum.” Orsakerne härtill uppgifvas vara: "1788 års Krig, som grundläde denna Credit-rörelse under form af Mynt. 1808 års Krig, sora bragt Creditväsendet till sitt nu varande högt uppdrifna och vådelig» skick, på bekostnad af all stadga uti Myntväsendet:” ■i . ..1 Resultatet af Utskottens Undersökningar äro: ”Att närvarande omständigheter ännu Ben 15 April. icke medgifva vidtagandet af något sådant Riksens Ständers beslut, som skulle lemna till resultat ett bestämdt förklarande af Sedelmyntets Silfvervärde ”Att den skakning i Myntväsendet, hvilken kunde -blifva en följd af nya Krigs, oroligheter, skulle till intet göra alla uppställningar. ’’ 1788 och 1808 arens Krig uppgifvas såsom orsaker till det Allmänna Credit väsendets nu varande högt uppdrifna och vådeliga skick. Men äsfaökommo icke 1741 och 1757 arens Krig alldeles enahanda verkningar meri de tvänne sistnämnde Finska Krigen? Manne således det icke ligger en annan och djupare orsak till dessa verkningar, än dessa Krigen blott? Månne vi gjort tillfyllest för våra Efterkommande, om vi åtnöja oss med att bota de tjånne sista Krigens menliga verkningar på lika sätt som våra Förfäder botat de tvänne iörra Krigens verkningar, för öfrigt rädlöst motseende det oundvikliga ödet, att nästa Krigs orolighet skall återstörta oss i samma vådlig» belägenhet. Förgäfves smickra vi oss med det hopp att framdeles mers an hitintills blifva förskonte för dessa politiska stormar, som äga sin gtund i människoslägtets bestämmelse, att, endast under form af slutna och med hvarandra täflande Samhällen, kunna närma sig det föresätta målet. Historien vittnar, att det äro 5?8
M 11 inhemtas, icke ens innehållit uppgift å särskilda ogillade punkter af samma Betänkande, skulle, genom bifall till den ifrågaställda propositionen, komma att undandraga sig det beslut i sjelfva saken, som, enligt hvad ofvan är förmäldt, i följd af Grundlagens bokstafliga föreskrift, måste Ståndet åligga; förklarar Konstitutions-Utskottet, att Bonde-Ståndets Talman, då han vägrat proposition på yrkandet, att Särskilda Utskottets memorial M 11 måtte afslås och läggas till handliogarne, förfarit i enlighet med Grundlagen. Stockholm den 14 Augusti 1834. Reservationer: Af Herr Ekholm: »För min del har jag icke kunnat finna att Bonde-Ståndets Talmans ifrågavarande vägran att framställa den kontra-proposition, hvilken Hedervärda Bonde-Ståndet äskat, stödjer sig på giltiga grunder. Denna method att afklippa ärendens behandling grundar sig i allmänhet icke på något bestämdt stadgande i Grundlagarne och bör derföre högst sparsamt begagnas. Uti närvarande fall och om man äfven med Talmannen antager, att Särskilda Utskottets 14 Konstitutions-Utskottets Memorial, M 39. förslag i afseende å tillverkning och beskattning af bränvin bör röna samma behandling, som Bevillnings-Utskottets, förekommer dock, att 3 mom. i 49 § Riksdags-Ordningen tydligen bestämmer, att Utskottets förslag och Betänkande!) ovilkorligen böra framställas till bifall eller förkastande, hvilken sednare term kan anses liktydig med afslag, och ifrån denna behandling äro, mig veterligen, inga andra frågor undantagna, än sådana, som af Stats-Utskottet i afseende på Statsregleringen blifvit väckte. Man har visserligen hänvisat tili 71 § Regeringsformen; men denna § förutsätter dock såsom möjligt det fall, att ett Stånd skulle kunna undandraga sig deltagande i bevillnings utgörande på sätt, som Utskottet föreslagit, hvilket undandragande väl icke kan ske annorledes än medelst förslagets förkastande.