Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag, till följd af en angelägen resa, tvingas på en kort tid aflägsna mig från hufvudstaden, får jag hatmed anhålla, att, med hi - Den 29 November. 17 bibehållande af min Riksdagsmannarätt, få afsäga mig det förtroende mig blifvit lemnadt, att vara Bänkman inom 4:de Bänkm:s-Afd. Uppå II. Ex. Hr Frih. o. Landtm:s framställning fann R. o. Ad. denna Frih. Posses afsägelse icke utgöra hinder för hans bibehållande vid Riksdagsmannarätten. Föredrogs och lades till handlingarne K. M:s d. 23 dennes å Rikssalen upläste och sedermera lill H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, öfverlemnade berättelse om hvad i riket och dess styrelse sig tilldragit sedan sista riksdag. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | 11 f. m. In fidem protocolii, albert Munck. Fölingen den 29 November 1850. Plenum kl. 11 f. m. Öpnades Hrr Electorers, vid i går anstäldt val, uprättade listor å Utskottsledamöter, och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i Con s t it n tio ns-U t sko t te t; Gr. Lagerbjelke, Gustaf; Frih. Palbitzky, Fullm. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl; Lagerfelt, Israel Carl Adam; Adlercreutz, Carl Guslaf; Lagerstråle, Fullm. Frih. Cederström, Carl Emanuel; af Nordin, Fullm. Hr Tersmeden, Nils. Stats-Utskottet: Gr. Hård, Fullm. Frih. Palmstjerna, Carl Otto; von Essén, Fullm. Hr von Troil, Samuel Gustaf; Frih. Djurclou, Fullm. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof; Silfversparre, Fullm. Frih. Stjernstedt, August Wilhelm; Klingstedt, Fnllm. Gr. Beviilnings-Utskottet: Cronhjelm till Flosta, Fullm. Gr.
att Prisse snodde om gafveln och misstänksamt Nu skulle hon läsa, så att tiden gick fortare. stirrade på dem. Det var egentligen bara äf gammal vana hon taSen sprang Edith raskt upp för trappan. På git boken med sig. Hon hade hoppats på annat verandabordet låg ett bref med utanskrift till än läsa. Hon hade så mycket att tala om, att henne. hon för bättre minnes skull antydt de viktigaste Stilen var Torstens. frågorna på ett visitkort. Hur lång tid hade man nu på sig? En halftimine högst. Och så kanske just som man börjat, skulle andra verkligt utsiktshungriga människor komma och störa en. Misslyckadt, förfeladt ... Och hon, som så snart skulle resa igen! Men hvarför, hvarför, hvarför kom han inte? Han — älskade henne bestämdt inte. Då skulle han intet låtit henne vilken sentimental öfverskrift! » hör vänta så länge. Ja, hvem kunde veta. Hvad jag mången utbrista. Ja väl, men hade han egentligen sagt? Att han höll henne icke dess mindre är det något som finnes kär. Men det hade han kanske sagt till många förut. Och hvarför ville han, att det skulle hållas till. Se rundt omkring eder, alla bleka kinså hemligt? A, fy, Edith, fy! Hans ögon då? der och sorgsna blickar, där man ännu borOch hans varma kyssar. de möta hälsans rosor och glädjestrålande Nej, hon satt inte längre bra. Och inte heller ögon! » Men, » — s ä g a ni, » inte är alltid kunde hon höra, om någon kom från andra sidan. en olycklig kärlek orsaken? » Nej, visst inte, Tänk om Torsten varit där och gått sin väg igen! men ofta, allt för ofta — och hvarför? Ja, Hon sprang häftigt upp. det är just frågan. Hvarför skall kärleken, » Torsten! » Intet svar. En hopplös mattighet bemäktigade detta lifvets högsta goda, så ofta blifva orsak sig Edith. Nu kunde hon gå; nu hade hon intet till så mycken sorg, tårar och för så mången mer att göra där. Men när hon väntat så länge, var det bäst att stanna, tills kyrkfolket troppat rent af ett förfeladt lif? Därför att mänaf.
Med bifall till Bevillnings-Utskottets hemställan uti Betänkandet N:o 3 hafva Rikets Ständer uppskjutit pröfningen af tullbestämmelserna, angående Bränvin och Sprit, intill dess beslut blifvit fattadt, rörande den inhemska bränvins-tiilverkningen och skatten derå; och får Utskottet derföre nu, sedan sistnämnde fråga, så vidt densamma på tull-lagstiftningen kan ega inflytande, blifvit afgjord, härmed framlägga förslag till ornförmälda tullbestämmelser. I detta hänseende hafva till Utskottets behandling blifvit öfverlemnade följande i Betänkandet N:o 3, vid artikeln Vin, ornförmälda motioner, nemligen från Vällofl. Borgare-Ståndet: af Herr L. JY. Henschen, och från Hedervärda Bonde-Ståndet: al Riksdags-fullmäktige Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands och Olof Pehrsson från Blekinge län, hvilka föreslagit, de två förstnämnde, att införsels-tullen å brända och destillerade spritdrycker måtte förböjas i den mån, skatten på bränvins-tiilverkningen blefve ökad, och Olof Pehrsson, att nämnde införsels-tull måtte bestämmas till minst 3 R:dr kannan; varande derjemte af Herr Hjerta, L. J., uti hans bos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckta motion, angående förändrad tull-lagstiftning, ifrågasatt, att den nu till 8 sk. per kanna stadgade tull å fransk sprit för beredning af luktvatten, som efter pröfning af behofvet och med särskildt tillstånd af Kommerse-koilegium får införas, måtte förhöjas till 24 sk., dels i anseende till det missbruk, sorn bedrifves med Kih. till 11. St. Prot. 1853—1854. 5 Sami. i Afd. 21 Haft. 1 2 Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 80. denna varas införskrifning, dels också i anledning af den föreslagna förhöjda beskattningen å svenskt bränvin.
Då Utskottet vid nu fullgjorda granskning af Statsråds-protokollen funnit, och genom berörde fem berättelsevis omförmälde exempel styrkt, att högstsalig Hans Majrt Konungen vid serskildta tillfällen, utan att fästa nådigt afseende på Sina konstitutionella Rådgifvares enstämmigt yttrade mening, täckts på ett mot denna mening stridande sätt sitt nådiga beslut fatta, så synes detta förhållande ådagalägga, att Statsrådets underdåniga föreställningar icke varit af den kraftiga egenskap, sorn våra Grundlagar förutsätta. Det förefaller mig ock, att Statsrådets inflytande de sednare åren sjunkit allt mera under hvad det tillförene varit, samt att, då desse Herrar Ledamöter och serdeles Kontrasignanterne, oaktadt det ofta inträffade ogillandet af deras rådslag, icke sitt embete nedlagt, de misskänt dess höga bestämmelse.’* Uti denna reservation hafva Konstitutions-Utskottels öfrige ledamöter af Vällofl. Borgareståndet och Utskottets samtlige ledamöter af Hederv.. Bondeståndet instämt. Af Herr Professoren Doktor Reuterdahl:- ”1 de beslut, sorn Konstitutions-Utskottet, med anledning af Statsråds-protokollens granskning, fattat , kan jag icke instämma. Jag anhåller att i följande punkter få anmäla min reservation. 1) Jag anser det sätt, på hvilket Utskottet tillämpat 107 §:n Regeringsformen, vara stridande mot denna §:s syftning. Mellan nämnda §. och den, 106' synes mig skillnaden vara mycket bestämd. Den 106 afser enstaka, mot lag stridande, åtgärder, dem Konungens Rådgifvare tillstyrkt, och hvilka, just derföre, att de strida mot lag, kunna af domstol upptagas och skärskådas..
Efter handlingens fullbordande skulle han förvara sedlarne hoprullade i en för alla andra omärklig ränna han upptäckt mellan ett par stenar innanför sotluckan i kakelugnen. Han skulle icke resa med detsamma utan först om vid pass en vecka, och då i småturer, till exempel till Södertelje, derifrån till Norrköping, först i utlandet skulle han köpa biljett till Monaco. Och sin toalett skulle han komplettera på samma sätt, köpa en rock här, ett par byxor der, och så vidare. På detta sätt skulle ingen kunna misstänka honom för att innehafva en större penningsumma. Den natt, Arnold valt för att sätta sin plan i verket, var i hans tycke väl vald. Månen befann sig i nedan, hvarjemte en tjock molnmassa sedan några dygn fullkomligt dolt himlen. Ett kallt duggregn föll. Mörkret och ruskvädret skulle blifva goda bundsförvandter. Men denna natt medförde ytterligare en väsentlig fördel för Arnold. Han hade nemligen med afsigt dröjt till månadens slut, då en större penningsumma än eljes borde förvaras i kassaskåpet; ty för alla affärsmän äro månadsskiftena förbundna med större utgifter än deremellan; då förfalla en stor del räkningar till betalning, då skola biträdenas löner betalas etc. Vid tiotiden på aftonen gick han hastigt förbi kontoret. Jernluckorna utåt Regeringsgatan voro tillslutna, från detta håll skulle ingen kunna höra eller se honom. Derifrån stälde han sina steg till ett af de sämre kaféen vid Vesterlånggatan, der han stannade tills det stängdes. Han gjorde en obehaglig upptäckt: ju mer tiden led, desto nervösare blef han, hjertat bultade och han andades häftigt. Detta generade honom; men förgäfves intalade han sig lugn. Förr än mellan två och tre på natten kunde han ej börja sitt arbete. Och nu var klockan blott elfva. Han beslöt att företaga en lång fotvandring, dels behöfde han blifva lugn och varm, dels ville han komma utom staden för att kunna ordna sina verktyg så, att han ej behöfde leta efter dem då de erfordrades i mörkret. Så ströfvade han långt ut, förbi Stallmästargården och Haga och kände sig helt varm af promenaden, då han återkom till Stockholmsgatorna. Omsider nalkades den för inbrottet bestämda timmen. Som i en yrsel skyndade han sig till Lutternsgatan.
Denna med l orta drag teknade tafla fram. sställer sig flere gånger, med obetydliga förändringar uti Historien om Sveriges penninge-förhållanden. Vi befinna oss nu åter i en sådan ställning, der förtroendet, så väl till det allmänna, som enskild-ta emellan är rubbadt, och återställandet deraf utgör, enligt Utskottens öfvertygelse, den enda grund hvarå en bättre sakernas ordning i penningeväseridet kan uppkomma. Då Utskotten således såsom fast antagit, att, utan ett återvunnet förtroende till Rikets penningeverk, någon förhoppning icke finnes, att se de oredor aflmlpne, hvaröfver klagan aflmännt föres, hafva de väl tillika funnit ätt såsom ett hufvudsakeligt medel dertill erfordras, att Rikets, Ständers Banque blifver iståndsatt att åter fullgöra sin förbindelse att med verkeligt mynt inlösa sine Sedlar, men Utskotten hafva tillika, så väl af förra tiders erfarenhet, sorn af närvarande förhållanden, hemtat stöd för den öfvertygelse, att medlen, sorn till ernående af detta mål kunna komma i fråga att användas böra med nqagranhet skärskådas, och att man dervid måste, såsom -ändamål, antaga, mindre att iBn nquen för ögonblicket blir i ståndsatt att vid anfordran betala sina skulder, än att förtroendet JUtkar.g till Riks, Ht, Proi.. t$*$. ent &aml. N:c 17, 258 Bancö-XJtskottets Bettin k anden. till Banquens förmåga, att i framtiden göra rätt för sig, må återvinnas, derigenom att Statens krafter verieligen ökas. tJtskotten hafva antagit att beståndet af en mynt-bestämning, omedelbarligen åtföljd • af silfvert» tverling, vanligen kallad realisation, i sjelfva verket bör grundas å Folkets förmåga att upprätthålla densamma. [Realisationen och Folkets tilltagande välstånd måste således gå i bredd med hvarandra, och orri densamma företages förr än Nationens krafter äro i tilltagande, äfven lyrar man, att genom ett misslyckad! försök hafva aflägsna! tiden för målets uppnående.
Län 10,000 R:dr Banco till upphandling af Frökorn, utom de 4,5oo R:dr, som Eder Kongl. Maj:t i Nåder beviljade Handlanden Klum, i ändamål att derför uppköpa Spanmål för förstnämnde Läns undsättning. Å ena sidan fann Eder Kongl. Maj:t att de skyndsammaste och till ändamålet säkrast ledande åtgärder voro af högsta nödvändighet påkallade, och å den andra täcktes Eder Kongl. Maj:t Nådigst behjerta undsättningstagarnes utblottade belägenhet och deras oförmåga att mot contant köpa Spanmål, om sådan i enskild väg, på sätt Revisorerne ansett, skulle hafva kunnat i tillräcklig myckenhet anskaffas, hvilket likväl sannolikt icke lålit sig göra under den korta tid, som för uppköp och afsändning återstod, medan ännu sjöfarten var öppen under de senare månaderne af år i833. Sålunda behagade Eder Kongl. Majit, såsom underdånigst nämndt blifvit, i Nåder tillkännagifva, att Eder Kongl. Majit hellre föredrog, att det af Handlanden Liljewalch gjorda underdåniga erbjudande, att emot bestämda pris öfvertaga af undsättningslagren 7,000 Tunnor Råg och Korn, antogs, än att Spanmålen till de förut hos Staten redan mycket skuldsatte hjelpbehöfvande skulle från Kronoförråden på credit utlemnas, hvarigenom ändock vid återbetalningen ej allenast förluster i afskrifningar för bristande tillgång uppstode, utan äfven tillfället till bidragandet att framkalla nya obegagnade industriföretag tillbakasattes, derest Spanmålen i vanlig undsättningsväg utlevererades. Att, såsom Revisorerne tillvägagått, uppställa en calcul, för att dermed vilja ådagalägga ett förlustbringande resultat, till ziffran bestämdt, förutsätter naturligtvis att prasmisserne, på hvilka calculen blif - ( *77 ) blifvit grundad, skulle instämma med verkliga förhållanden.
Denna strof ur min motion intygar åtminstone, att jag ej tillhör dem, som anse sig pligtskyldiga att finna sig belåtna med allt, äfven det sämsta, så snart man ej känner sig utrustad att åvägabringa en af behofvet högeligen påkallad förändring af det, som är rådande, och att jag, i så fall, funnit det bättre att vädja till andras bepröfvade krafter än att förblifva helt och hållet passiv. Dock låtom oss, Mine Hrr, se till huru med det ifrågavarande påståendet sig rätteligen förhåller, eller att man ej bör utmönstra något, förrän man har något bättre i beredskap att bjuda på. Min öfvertygelse är, att, om denna åsigt underkastas en närmare analys, premisser och konklusion befinnas stå i ett mindre analogt förhållande till hvarandra, åtminstone för att döma af en mängd faktiska förhållanden. Jag hemställer till en och hvar på detta rum, om det ej händt honom mer än en gång, att han funnit en sak sä bristfällig eller på sin plats så olämplig, ja rakt oanvändbar, att bruket af densamma verkat mera ondt än godt, och att han sålunda haft allt skäl i verlden att utmönstra det^otjenliga, änskönt han likväl kännt sig sjelf oförmögen eller ej ega behörig insigt och erfarenhet att sätta något ändamålsenligare i stället? Om det ej händt honom, att han funnit antagna prin - 626 De ii 29 Maj. ciper, fastställda stadgar och författningar så ofullständiga och haltande, att de mera ledt ifrån än till det åsyftade målet och således gifvit honom full rätt att här påyrka en förändring, utan att derföre sjelf behöfva vara så qvalificerad, att kunna uppgifva huru denna förändring lämpligast borde ske? Exempel, till stöd för hvad jag här yttrat, ligga nära till hands. En husegare finner grunden, på hvilkens hans byggnad står, plötsligen försvagad, så att han har all anledning befara hu3ets fall. Omtankan lör eget och andras väl uppmanar honom att rifva bostaden; men icke förutsätter denna skyldiga uppmärksamhet mot sig sjelf och det samhälle han tillhör, att han ej bör företaga rifningen förr än han ser sig istånd att med detsamma kunna förstärka grunden och på densamma uppföra ett nytt hus?
Hvad nu beträffar vatten-kommunikationen, så må det tillåtas mig att tala ur landtmannens synpunkt; vi vilja här icke tala om några större jordägare, ty dessa kunna ända till sommarn upskjuta med försäljningen af sin gröda, utan vi vilja tala om den mindre jordägaren, bonden; ty han utgör dock den större delen. Nåväl, mina Hrr! just vid den tid, då han efter verkställd inbergning börjat tröska sin gröda, fryser vattnet och detta kommunikationsmedel stänges, för att öppnas först i slutet af Maj månad, då han vanligen icke har något qvar att sälja; ty huru mången af allmogen är det väl, som i slutet af våren har särdeles af sin gröda qvar att sälja. Men vid landtbrukets tilltagande utveckling är spanmål icke hufvudsaken, de öfriga varor som landtmannen producerar, såsom mjölk, smör, ägg, fjäderfä, kött, fläsk m. m., dessa afsätter han äfven till största delen under vintern till städerna, derföre att han skyndar att sälja dem, för att icke nödgas föda dem hela året; äfven dessa alster kan han aldeles icke föra på sjön, och om han kunde föra dem, så är det endast 5 månader om året, under det kommunikationen under 7 månader är stängd; huru förlamande skall ej detta inverka på landtmannen, som sedan han under T72 af året icke haft tillfälle till en jemn kommunikation, får detta tillfälle under de 5 månader, då han icke behöfver det? Och hvad betyder dessutom en vattenkommunikation? Om också de personer som bo närmast vattnet, deraf hafva någon vinst, så hafva deremot de, som icke bo vid vatten, alldeles icke en sådan vinst, de hafva flera mil till staden eller hamnen, der de kunna aflasta. I Hr Ericssons betänkande, i fråga om vestra banans dragning genom Westergötland, talades om Stockholms handels-gebit. Detta Stockholms handels-gebit ligger till största delen norr om Mälaren.
Det var i följd af denna åsigt, som man nedsatte tullen till i5 proc., oaktadt man ansåg, att, då en gång tullafgift blifvit utsatt, dess nedsättande berodde på K. M. Den tullbestämmelse, Utsk. föreslagit, har här blifvit klandrad, och jag vet icke, hvarföre man velat dess förhöjande till 100 proc. Uti ett föregående plenum har samme värde ledamot sagt, att 5o procts tull vore nära nog detsamma som förbud. Han anser således icke ett förbud vara tillräckligt, utan vill hafva dubbelt förbud, då han yrkar 100 proc. tull. Såsom skäl derför har han anfört, att malmerna äga olika värde; men Utsk. har ej föreslagit ett visst penningebelopp, utan, på det den tull, sora skall erläggas, må blifva lämpad efter varans värde, utsatt en viss proc. deraf, och någon rättsenligare princip har ej kunnat finnas, helst Utsk. svårligen kunnat inhemta nog bestämda uppgifter, för att kunna utsätta en lämplig medeltull. För öfrigt, hvad vidkommer den reglementariska delen, huruvida malmen skall blifva värderad efter dess rätta värde, om sådant ej sker af masmästare, hoppas man, att i fall Regeringen vill tillåta utförsel af malm, skall Regeringen äfven vara betänkt på de controller, som dervid kunna finnas nödiga. Jag tror, att vi vid förra riksdagar i allmänhet reglementera! alltför mycket, och att Bevilin.Utsk. ej bör erhålla förebråelse för att nu hafva reglementerat för litet. Hr Lagerhjelm: Det skäl, Frih. Rantzou anfört, att våra outtömliga tillgångar på malm skulle göra en utskeppning deraf nyttig, tror jag mig böra upptaga till besvarande. Det är väl en sanning, att dessa tillgångar synas vara outtömliga; men det är tillika en sanning, att en stor del af våra grufvor blir svåra att bearbeta; att de blifva djupare, faller af sig sjelf.
Län i och för emottagen spannmål hos Liljewalch häfta och i hvad mon anledning må förekomma att för dessa skulder förvänta godtgörelse, icke är i tillfälle att med tillförlitlighet bedöma de förluster, hvilka Liljewalch, i följd af merberörde undsättningsåtgärder fått vidkännas, dels alt en så beskaffad eftergift, hvarom fråga blif - 6 Stats-Utskottets Utlåtandej N.o 3og. vit väckt, skulle kunna gifva anledning för de personer, hvilka i andra provinser åtagit sig tillhandahållandet af undsättnings-spanmål vid inträffade missväxter, att begära enahanda förmon, hvarigenom just de hufvudsakliga fördelar, som varit åsyftade med undvikandet af directa undsättnings-åtgärder ifrån statens sida, skulle tillintetgöras, har Utskottet af dessa skäl funnit sig bora afstyrka Rikets Ständers bifall till den föreslagna afskrifningen af Grosshandlaren Liljewalchs ifrågavarande skuld till statsverket. Öfver den del af Herr Grefve Sparres nu behandlade motion, som angår afskrifning af Norroch Westerbottens Läns invånares skulder till Statsverket för erhållen spanmåls-undsättning, afgifver Utskottet yttrande, i sammanhang med Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet. Stockholm den 7 September 1840. Arik. till Exp. Utsk. den 8 Sept. kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, an* gående afskrifning af undsättningsskulderne i Norroch fVesterbottens Län, samt enskilde motioner om dylik afskrifning i sä väl berörde som i andra Län. (I. A.) Till Stats-Utskottets Utlåtande hafva Rikets Ständer remitterat Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ytterligare afskrifning af undsättningsskulderne i Norroch Westerbottens Län, genom hvilken Proposition, som finnes intagen under N:o 78 uti l:sta Afdelningen af Bihanget till Riks-Ståndens protocoll vid innevarande Riksdag, och hvartill Utskottet hänvisar, Kongl.
Stjernstedt, som, i min tanke, pä ett förljenstfullt sätt utredt förhållandet, likväl icke lyckats göra sammanhanget klart för förslbemälde Frih., enär denne värde ledamot, oupliörligt åberopande papper, som han fått i sina händer, synes tro det vara nog att såsom ett kändt ordspråk lyder: ”jurare in verba Magistri”. Uti påståendet och den ådagalagda bevisningen derom, att ett misstag blifvit vid ärendets behandling olyckligtvis liegänget, ser den ädle Frihm intet annat än ett sträfvande att obilligt klandra. föredraganden i målet inför K. M.; men hvarför på sådant sätt ensamt tänka på person, ej på sak? — Besagde förutsättning synes vara desto mera otjenlig, sorn Frih. Raab ganska väl känner, likasom vi alla, att, då fråga ej är om décharge-betänk., något klander icke får eller kan tillåtas å detta rum mot någon af Konungens rådgifvare. Här mäste således endast vara fråga om ärendets beskaffenhet; och om dervid, på sätt nu är händelsen, det yppat sig att en vigtig omständighet blifvit i målets handläggning förbisedd, och detta förbiseende är påtagligt, faktiskt och oemotsägligt, så bör man väl, ulan alt vid detta tillfälle i det ringaste beröra hvem som dertill vållat, eller misstaget begått, försöka att, om möjligt vore, få derutinnan rättelse beredd. Man torde visserligen kunna förmoda att Slats-kont. som är utur stånd alt bereda verkställighet ål K. Brefvet d. 11 Nov. 1850 enär den norm, lill hvilken deri hänvisas, i verkligheten icke finnes, skall hos Regeringen hemställa om förklaring af detta gåtlika, kontoret anbefallda, förfarande; men jag hemställer om R. St. icke, i egenskapen af Svenska folkets ombud, böra faslheldre anse sig i Den 10 Mars. framsta rummet moraliskt förpliktade att för K.
Minister, men tillika Högste Domare. Att JuStitiae-Cancelleren tillika skulle vara Föredragande, tror jag, lika med Herr von Hartmansdorff, kunde åstadkomma en motsägelse , emedan han då på en gång vore åklagare och Föredragande inför Konungen äfven i de mål , som blifvit föranledde af åtal, hvilka han sjelf anbefallt. Om Constitutionen undergår en sådan förändring, är åtminstone nödvändigt, att ett annat Embete inrättas, motsvarande de i andra länder varande General-Procuratorer. Jag tror, att JastiticeCancellers-Embetet gerna kan fortfara på samma sätt som hittills, endast det tillägg göres, att Justitiae-Cancelleren bör i Stats-Rådet öfvervara alla befordringar till Civila Embeten, etnedan det är hans pligt att tillse, huru dessa Embeten handhafvas och han således är i tillfälle att känna de personer som dertill böra nämnas. Om dessa befordrings-ärender föredragas af honom , eller af Revisions-Secreterarne, kan vara likgiltigt, då den förre i alla fall bevistar föredragningen.. Deremot bestrider jag Constitutions-Utskottets förslag , att Juatitioe Cancelleren tillika skall bibehållas såsom Chef för Justitiae-Revisionen , och förenar mig j den punkten med Herr von Hartmansdorff. Grefve Löwenhjelm : Med ännu billigare misstroende till mina juridiska insigter, än det Herr Grefve von Platen yttrat till sina , borde jag afhålla mig från denna öfverläggning, om fråga här vöre om juridik. Men så är det icke, Vi öfverlägga om allmänna organisations. Den 1 December f m. 87 frågor, deri man kan hafva en stadgad mening, utan att vara jurist. Men, ehuru jag icke är det, har jag icke kunnat yttra en så origtig mening, som den, att Domare och Actor kunna vara förenade i en person. Det jag sagt innebär tvertom , att just derföre , att JustitineMinistern nu är Domare , kan han icke utöfva Minister-Embetet, till hvilket Actorskapet I Högsta Instantien , efter min öfvertygelse , hörer.