Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län kontanta förskotter å ett sammanlagdt belopp af 49,000 r:dr, till uppköp inom dessa län, för Bankens räkning, af kontrolleradt verksilfver, efter det i 108 § af Banko-reglementet utsatta pris af 1 r:dr 5 sk. 4 rst. per lod, samt under vilkor, att Kongl. Majds befallningshafvande förbunde sig att hålla Banken skadeslös för de förluster, som i ett eller annat hänseende kunde ifrågakomma, och således jemväl besörjde, att det kontrollerade verksilfver, hvilket kunde komma alt för Bankens räkning upphandlas, derstädes blefve, på Kongl. Maj:ts befallningshafvandes äfventyr, aflemnadt emot ersättning af Banken för transportkostnaden, enligt meddelande uppgift; varande samteliga dessa förskolter, på sätt Fullmäktiges Berättelse gifver vid handen, numera vederbörligen redovisade. I likhet med hvad 1845 års revisorer yttrat, anser Utskottet, att Fullmäktige, vid beviljande af ifrågavarande förskotter, handlat i öfverensstämmelse med så väl Bankens som allmänhetens fördel. § 8- (1845 års Rev.-Ber. § 13. 184-7 års Rev.-Ber. § 23. Banko-Fullm. Ber. p. 32.) Utskottet, som det, likmätigt 4 § uti Instruktionen, åligger att med synnerlig uppmärksamhet följa de banko-styrelsens åtgärder, hvilka afse silfver - Banko-Utskottets Berättelse, IV:o 14. utvexlingeus fortgång och bestånd, har, till fullgörande häraf, tagit noggrann kännedom af alla de frågor, som, angående den recla fondens förstärkning och hvad dermed eger sammanhang, under ifrågavarande tidervmd hos Fullmäktige förekommit, och får nu i korthet redogöra för de hufvudsakligaste af Fullmäktiges härutinnan vidtagna beslut och åtgärder. Sedan på grund, af ej mindre Banko-Utskottets vid nästförflutna riksdag
Stångjern och 8,784 SkU. Manufaktursmide. Till upplysning i afseende på importhandeln upptages här medelbeloppet af de förnämsta utländska varor, som under de fem sista åren samt åren 1846—1850 till Gefle åMigen inkommit, nemligen 1851-1855. 1846—1850. Span mål T:r 10,440 3.672 Hampa SkU 473 787 T:r 34,663 28,205 Kaffe . , U. 104,108 54,045 Vin , Kannor 13,479 12,375 Årrak d:o 8,073 4,543 Rumm d:0 2,376 934 Konjak d:0 322 296 Linfrö 929 2,122 Sill d:o 6,953 4,477 Torr fisk IM 26,540 1 1,912 Tobaksblad och stjelk U. l I 6,873 1 49,755 Berättelse öfver Gefleborgs Län för åren 1851—1855. 18 De hufvudsakligaste artiklar, som för öfrigt blifvit införde, hafva varit diverse specerier och manufakturvaror. Tulluppbörden i Gefle har under de fem sista åren uppgått till ett. medelbelopp för året af 85,255 R:dr och med omkring 9,817 R:dr öfverstigit medelbeloppet, 75,438 R:dr, allt banko, af tulluppbörden för åren 1846—1850. Handelsrörelsens riktning kan anses hafva varit oförändrad, med undantag af en betydligare jernoch trädvaru-export på England, samt en ovanligt liflig varuomsättning på Finland.
„Det i § 124 stadgade maximum af sedelstock må härigenom icke ökas med mera än högst 2l millioner r:dr„, hvarförutan Ståndet anmodat Utskottet att, i afseende på verkställigheten häraf, föreslå de stadganden, sorn af omständigheterna kunna påkallas; Borgare-ståndet har bifallit Utskottets hemställan, att meranämnde afdelning må ifrån Banko-reglementet utgå; hvaremot Bonde-ståndet beslutat, att reglementet i omförmälde del skall fortfara att vara gällande. Som följaktligen trenne Riks stånd förklarat, att 5:(e afdelningen al Banko-reglementets 6:te artikel skal! qvarstå; så har Borgare-ståndets beslut förfallit; likväl och enär de öfriga trenne Riks-stånden, i fråga om uppställningen af föreskrifterna i 5:te afdelningen, varit af olika mening, har Utskottet, med stöd af Riksdags-ordningens 73 §., ansett sig böra uppgöra, och får härmedelst Rikets Ständers bepröfvande vördsamt underställa följande sainmanjemnknings-förslag: Morn. Banko-Utskottets Memorial, N:o 72. » Mom: 1. För den händelse, alt en eller flera privatbanker skulle före nästa Riksdag upphöra, åligger det Fuilmägtige att, i mån af det sålunda minskade rörelse-kapitalet, antingen på den ort, der sådan privatbank funnits, inrätta en afdelning af Rikets Ständers bank, för att, under den förvaltning, Fullmäktige finna godt förordna och enligt af dem meddelad instruktion, bedrifva hineoell kreditiv-rörelse samt hålla uppoch afskrifnings-räkning på ungefärligen enahanda vilkor, som den privatbank, hvilkens rörelse skall ersättas, eller ock, om sådant anses mera lämpligt, för berörde ändamål, anvisa nödiga medel åt Bankens vederbörande låne-kontor. Mom. 2.
ZOZ Hwmjämke jag får tillägga, at genom denna för» ändrade flyttningstid, häfweS äfwen för Städerna de olägenheter, ar pa,cn och samma tid flytta Bonings stollen 06) Ticnstehion den beswärligaste årstiden, dä MiofommarStiden oförnekeligen är den lämpeligasic. Lx ?roroLvIIo r ^lex. ^ViäsII. 1'ranstiwt af LrotocoUet, hållet uti Riksens ^öglostiga Sicknbcvs Oeconomis - Utskott, wid Riksdagen i Lisrrköping ar iZoo. Den ostra Maji. Herr Oeneralen Laron Utreste, som wid öfwerl^gg"ingarna om flyttning skiden icke warit närwarande, yttrade nu, at hwad Finland, Westerbotten och W-stec-Norrland angar, sä wore onekeligen den i:sta dlov^mdsr den mest beqwäma och för dessa orter den bäst passande flyttningstiden. Enligt den kännedom Herr Laron om berörde trakter ägde, kunde han med misshet försäkra, at all inbärgning och öfriga Landtmanna göromål för aret dä wore förbi och tiden således bäst för handen til nytt Tjenstefolk^ antagande. Härmed förenade sig Herr Lagitainen Armfelt jamte nyssnämnda orters befullmägtigade Ombud af Bonde-Ständet med flera Utflottcts Ledamöter. Herr Grefven och Ordföranden: Det är enligt med U'flottets fattade beflut, at flyttningstiden i allmänhet blifwer hädanefter densamma som hittils; uti det här' ifrän afgifwande LrojeÄ bör allisa detta stadgande följas; men det wore icke otjenligt om Utskottet gjorde en särflilldt hemställan, huruwida, i likhet med Herr 6enera1en Laron VVrackes tanka, undantag för Finland.- Westerbotten och Westcr-Norrland kunde ägg ZO4 rum; hwilken 'Herr Grefwens och Ordförandens tänka af xluraliteteu bifölls. Herr Ofwersten Larou Luddeciv:
Sfole-inrdttningar för ben affomfi, forn be i följt) af gåfma eller teflamente åtnjuta från jorbegenbomar på Sanbet, få långe ben för tege egenbomard fulla mdrbe belopanbe 23emillning af befammad egare betalad; bocb att be £jenfiemdn, bmilfa af fåban affomfi njuta lön, böra för benfamma erldgga 23emtllning, bå ben Efmerfiiger 200 SKifebaler, efter fiabgab fonoanblingdgrunb. 7:0. Sparbanfar, fåfom maranbe af allmdn nptfa, §. »63. 25efrielfe från ben ©eimllning, forn af jörb eller egenbom utgå ber, eger icfe rum utom i be fall, benna görorbning mebgifmer. ILmbcing i Bemt^ningen. §. 164. Seban i 38 0^ 39. §• $• allmdnna Söolag bltfmit ^emtllning ålagb genom fEreffrifne afgifter å utbelningarne, allmdnna Cagor oc^ pennin» 86 tCrt. IV. §. §. 165— 166. groert jernmdl Femma att i be för Sänfagare mebgifne afbra.cj ä räntan ä3emillninq erlägga, följer beraf, ott mibare 23ennllning ej Fan päföiaS, antingen Sagorne eller be fpnbare fillbörigheterna unter bege 213erF, fä. forn reban bejFattabe. Stf fäban anlebning (Fall jetnmdl 33emiltning af.
(Inom parentes vill jag här nämna, att Aron och Abraham gjorde sig serskildt ärende bort till mig för att omtala, hur grundligt de genompryglat Sven på Lyngen, då de om morgonen ifrån ett bakhåll vid en stengärdesgård grepo honom på väg till skolan.) Tiden gick nu sin jemna gång. Ingenting anmärkningsvärdt inträffade under veckor och månader. I vårt afskilda hem rådde stilla frid. Drängen, som min moder numera hade, var af en lugn och något trög natur; han arbetade, åt och sof, utan att göra sig några vidare, onödiga bekymmer, och var derföre alltid nöjd och belåten, hvartill han ock hade sina goda skäl, ty min moder var en god husoch matmor. Emellertid uppvaknade i min själ tankar, som egentligen skolläraren Hans Persson lockat till lif, ehuru de ej tagit sig bestämd form förr än nu, då jag satt här i min stilla frid och studerade. Hvarför hade icke han blifvit prost eller biskop? Emedan han icke fått tillfälle dertill! Det var ju hans egen åsigt om saken. Hvarför skulle icke äfven jag kunna bli prost eller biskop? Jag hade tiden för mig, ty jag var ju blott på mitt trettonde år. Således kunde ingenting dervidlag hindra, att jag vid mogen ålder blef i besittning af de kunskaper, som fordrades för dessa höga kall. Och min moder var ju efter ortens förhållanden ganska välbergad, så att hon väl hade tillfälle och råd att kosta på mig undervisning. (Jag tänkte ju väl, men barnsligt, emedan jag ej kunde hafva reda på, hvilka oerhörda studier, som fordrades för att blifva biskop, något som Hans Persson förvisso ej heller han reflekterat öfver, derom är jag fullt öfvertygad.) Jag omtalade mina tankar och förmenanden för min kära moder, som blef mycket rörd häröfver. Hon slöt mig under tårar i sin famn samt sade i sin fromma hängifvenhet, att hon gerna ville kosta på mig, så att jag blef biskop, om hon så skulle offra allt, hvad hon egde. Och hon gladde sig redan i sitt sinne öfver att få se sin dröm gå i fullbordan genom att få skåda mig såsom biskop i full skrud inviga prester och kyrkor.
Reservationer: Lag-Ut$koltel$ Betänkande J\s 15. 9 Reservationer: af Friherre Armfelt, Magnus: »Lika med Utskottets pluralitet har jag icke kunnat tillstyrka bifall hvarken åt det väckta förslaget i den utsträckning, motionären deråt gifvit, eller åt den inom Utskottet framställda åsigt om giftomanna-rättens borttagande för qvinna, hunnen till viss ålder, utan afseende derå, om hon vöre myndig eller ej. Men deremot anser jag rättigheten att oberoende af giftomannens tillstånd ingå äktenskap böra åtfölja myndigheten för qvinnan, likasom för mannen. Att redan 1734 års lagstiftare ansågo giftomanna-rätten i viss mån, om också icke helt och hållet, betingad af qvinnans omvndighets-tillstånd torde kunna antagas, då nämnde lagstiftare, som alltid tänkte sig »mö» såsom omyndig, medgåfvo den enda myndiga qvinna, den då stiftade lagen kände, nemligen enka, att utan andra inskränkningar, än som gällde för myndig man, träda i äktenskap; och jemväl från Giltermåls-Balkens stadgande att »om skyldeman ej lefva utan förmyndare allena, då skall han vara mös giftoman,» synes den tanke ej ligga långt borta, att qvinna, som är sin egen förmyndare, äfven bör få vara sin egen giftoman.
Ben, som, med bifall till Stats-Ulskottels hemställan, anser förslagsanslaget till Bevärings-manskapels exercis böra utföras till 80,000 R:dr, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; Vinner nej, kommer barörde anslag att utföras till 100,000 P»:dr. Voteringen har utfallit med 66 ja emot 52 nej och en sedel, sorn blifvit casserad; hvadan förslags-anslaget till Bevärings-manskapets exercis uppföres lill 80,000 R:dr, i5:de Voteringen. (enligt 33;dje punkten.) Den, som, med bifall lill Stats-Utskoltels hemställan, anser anslaget till Durch-march-kostnader böra bestämmas lili 20,000 R:dr, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; Vinner nej, kommer nämnde anslag att utgöra 25,o#ö R:dr. Voteringen bar utfallit med 75 ja och 44 nej > hvadan anslaget till Durch-marsch-kostnader bestämmes till 20,000 R:dr. VI • röde Voteringen. (enligt 34:de punkten.) Den, som, i enlighet med Stats-Ulskottels förslag, anser anslaget till Oförutsedda Utgifter böra bestämmas till 4^,000 R;dr, voterar Ja; P n, det ej vill, Nej; till R. St. Vinner nej, fastställes berörde anslag till 5o,ooo Ridr. Som voteringen utvisat *]\ ja och 44 nej> samt en casserad sedel; så är det å 3:dje Hufvud-Titeln uppförde anslag till Oförutsedda Utgifter bestämdt Lill 45,ooo R:dr. iy'.de Foteringrn. (enligt 36:te punkten.)
Utskotten draga icke i betänkande att förklara, det en sådan åtgärd mera skulle motverka ifrågavarande ändamål, eller Folkundervisningens befrämjande, än befordra detsamma. Det har länge varit en erkand sak, alt vicariaten under nådårstiderne icke verka fördelaktigt i afseende på cjiristendomsvården och den presterliga tillsynen inom församlingarne; hvilket förhållande i synnerhet torde ega rum i afseende på barnaundervisningen och skolorna. Man har nemligen insett, att en vice Pastor, som under en sådan tid der anställes till tjenstgöring, och sorn ofta är okänd inom församlingen, icke kan nied den vana, nit och eftertryck, besörja der förefallande göromål och derjemte utöfva det inflytande, som en ordinarie Pastor, hvilken blifvit fästad vid församlingen, oftast för lifstiden; hvadan ock alla, som nitälska för folkets christeliga och sedliga bildning, önska att nådårstiderne måtte inskränkas, men icke utsträckas; och då, hvad Folkskolornas framgång beträffar, det ordinarie Presterskapets nit och verksamhet bör påräknas, såsom kraftigt bidragande, anse Utskotten sig på dessa skäl böra tillstyrka Rikets Högloflige Ständer att afslå ifrågavarande förslag, såsom menligt verkande mot ändamålet. d') Beträffande frågan om inkomsten genom Biskops-Ernbetenas indragning, får Oeconomie-Utskoltet vördsamt upplysa, att Utskottets Betänkande N:o 102, deri en sådan reglering af lönerne för dessa Embeten blifvit föreslagen, hvarigenom någon inkomst för Folkskolorna möjligen skulle uppkomma, väl blifvit bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, men deremot afslaget af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet; hvadan, och sorn 2 Stånd stannat emot 2, denna fråga lärer helt och hållet hafva förfallit. Vid pröfningen af Anders Danielsons förslag, att för hvarje
Uppläst och godkänd hos Samtl. Riks-St. den 2 Juli 1818- Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse angående Kommitté för ny Reglering af Rikets Embeten och Tjenster. Sedan Riksens Ständer vid innevarande Riksdag åt ett serskildt Utskott uppdragit att utarbeta och uppgifva allmänna grunder icke allenast för indragning och sammanslående af öfv.erflödiga Embeten och Tjenster utan ock för ett förbättradt Arbetssätt inom Rikets Styrelse-Verk, , samt detta Utskott till Riksens Ständer inkommit med sina, i anledning häraf, författade Betänkanden , få Riksens Ständer nu hos Eder Kongl, Majit i nnderdånigBihang till Riki^St. Underdåniga Skrifvelser? het anhålla, det Eder Kongl. Maj:t mt i Nåder täckas förordna en Kommitté för att genast och verksamt företaga en ny Reglering af Rikets Embeten och Tjenster jemte ett föibättradt Arbets sätt, sa att Kommitténs Förslag kan vid nästa Riksdag för Riksens Ständer framläggas; I förening med hvilken anhållan Riksens Ständer lika underdånigt härvid bifoga följande Handlingar att till den blifvande Kommittén öfverlemnas: i. Serskilda Utskottets Betänkande af den 6 sisth Maj om grunderne för den önäkade Allmän-' na Regleringen ; , ■ 8. Protokolls-Utdrag från samtliga Riks-Stån~ den med anmärkningar emot detta Betänkande ; 3. Utskottets Utlåtande den 17 sistl. Juni i anledning af samma anmärkningar; 4. Serskilda Utskottets Betänkande , den 17 Juni angående föreslagen förändrad Reglering med Afföningen för Krono-Uppbördsmännen i Ri; kets Städer; och 5. Utskottets Betänkande angående föreslaget Ökad t antal Betjening vid Uands-Kanslierne och Uands-Kontoren. Riksens Ständer framhärda &£c. N:r 234. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Ad. d. 13 Juli 1818.
Ehuru jag väl skulle tillåta mig anse deras åsigt något egoistisk, kan jag icke ett ögonblick neka dem min högaktning, viss sorn jag är, alt deras motstånd härleder sig från en lika ren fosterlandskänsla som mitt bifall. Jag kan också fatta, att ledamöter af detta Stånd, hvilka i allmänhet icke skött sitt representantkal], komma upp vid ett tillfälle som detta, då fråga är att offra sin representationsrätt på fäderneslandets altare, för att godvilligt afstå en rättighet, hvars motsvarande förbindelser de försummat. Den 5 December. 249 Men hvad jag icke kan förstå, hvad jag icke kan uppskatta såsom fosterländskt, det är att män, som hvarken saknat förmåga eller tillgångar eller tillfälle att utöfva den representationsrätt de egt, men likväl sällan eller aldrig varit här vid andra tillfällen, än kanske då fråga varit om att kullvotera ett föregående förslag, nu framträda endast för att med tyngden af sitt nej i vågskålen söka bibehålla en rättighet, hvars motsvarande skyldigheter de sällan, kanske aldrig uppfyllt. Det eifves ingen rättighet, som icke ålägger en motsvarande pligt. Vill man undandraga sig denna sednare, blir det en moralisk skyldighet att äfven afstå den förra. Och då bland de många jag ser omgifva mig på dessa bänkar, utan tvifvel finnes någon, om ej flera, som stå i det af mig nu antydda förhållande, vågar jag bedja eder lägga handen på hjertat och öfverväga, om I kunnen påstå eder handla i fäderneslandets välförstådda intresse, då I begagnen eder rättighet endast och allenast för att motsätta eder den reform, hvartill just edra underlåtenhetssynder gifvit rättmätig befogenhet? Jag beder eder öfverväga detta ännu en gång, innan [ gån att lägga eder röst i urnan. Den andre talaren i ordningen, som yttrade sig mot förslaget, helsades med höga bifallsrop, hvarföre hans anspråksfulla ord väl torde förtjena någon belysning. Huru skarpt han än klandrade förslaget, kunde och ville han icke neka det oafvisliga behofvet af en representationsförändring; han begärde blott ett litet — ett kort uppskof, för att sätta det förslag, som han och hans vänner utarbetat, i stället för det nu föreliggande.
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk;s den 12 dennes på bordet lagda utlåtanden: N:o 5'2Ö, i anledn. af Hr Kjellbergs motion om belöning för den som med ett fullständigt motiveradt och till sina hufvudgrunder antagligt representationsförslag till Rikets nästsammanträdande Ständer inkommer; N:o 529, i anledn. af väckta motioner, ang:de statsanslag för fattigvården i de Rikets städer, hvarest garnisoner finnas förlagda. Lades till handlingarna, vid förnyad föredragning, StatsUlsk;s den 22 sisth Maj på bordet lagda mein. N:o 53o, i anledn. af erhållna återremisser å StalsUtsk:s mern. Vid förnyad föredragning af StatsUtskrs den 23 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 538, angrde ifrågaställd restitution af de sedan år 1819 af rotehåflarne vid Uplands regemente erlagda klädpenningar, blef nämnda utlåt, af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs Bevilln.- Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktns den 22 dennes på bordet lagda mern. JNfo 19, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, rörrde TJtsk:ns förslag lill reglementariska föreskrifter för brännvinsbränningens utöfning, samt örn hvad vid försäljning af brännvin och beskattningen derå iakttagas bör. De n 39 Maj e. m. 4% Sedan mern. blifvit uppläst ända till och med den del deraf sorn angår 55 §:n, anmälte sig Hr von Hartmansdorff, A 11 g., och yttrade : Här förekommer uti 58 §:n en ny punkt, innehållande en hemställan lill R. o. Ad. samt BorgareStåndet. Jag får vördsamt föreslå, att den matte afskiljas från del öfriga, och att vi måtte få veta huru BorgareSt. beslutat, ifall någon underrättelse derom ankommit. Hr Frih. o.
St:r förklara och anse en Konungens Rådgifvare icke hafva i sina rådslag iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, han likväl sjelf derom kan vara af en alldeles motsatt öfvertygelse och anse, att han handlat i öfverensstämmelse med Rikets nytta, och ehuru denna öfvertygelse icke öfverensstämmer med den som R. St:r hysa, är det likväl deras rätt och pligt att begära hans entledigande. Sådant oaktadt kunna de likväl för honom hafva den största högaktning, och den enskilde representanten fortfarande för honom hysa den högsta grad af vänskap och med tillfredsställelse se, att han förflyttas till något annat embete, der han, efter allas omdöme, bör kunna vara af mycken nytta. Jag har ansett det nödvändigt att på förhand uttala dessa åsigter, emedan man eljest, vid sådana tillfällen som detta, gerna vill få saken bragt derhän, som om det skulle ligga någonting personligt i uttalandet af ett ogillande öfver Konungens Rådgifvare. Det är dock alldeles klart att deruti icke ligger eller bör ligga det aldra ringaste personliga förnärmande, utan blott ett tillkännagifvande att man anser Rådgifvarnes förvaltning icke hafva öfverensstämt med Rikets sannskyldiga nytta, ehuru de fortfarande kunna hafva gjort sig förtjenta af Ståndets fullkomliga högaktning. I fråga åter om hvad som bör utgöra ett tillfyllestgörande skäl för begäran om entledigande, så förekommer härvid, enligt min öfvertygelse, äfven den skillnad, att det antingen kan vara flere på hvarandra följande åtgärder, som kunna fullt berättiga till en sådan begäran, eller också blott ett enda rådslag, såvida nemi. detta är för Riket af den vigt, att det ensamt upväger alla de andra.
Jag är sjelf från en landsort, som liar betydlig afsättning på Stockholm och begagnar Södertelge Canal. Men jag finnér ändock orätt att skuldsätta Staten för att gynna detta landskap på de öfrigas bekostnad. — Man har yttrat, att Utskotten haft svaga skäl för sitt senare Utlåtande, och alltså förmodligen goda för det första Betänkandet. Man kan dock lika lätt omvända påståendet, särdeles om man för detsamma ej anför annan bevisning än Herr Rosenblad, nemligen ingen. För öfrigt får jag säga, att jag icke kan påminna mig, det någon af Utskottets ledamöter under öfverläggningen om ifrågavarande Utlåtande var borta, utom Herr Rosenblad sjelf. Han kom likväl tidsnog för att deltaga i voteringen, så att hans röst icke saknades bland dem, som sökte motväga pluraliteten. På den goda grund att penningar saknas, tillstyrker jag bifall å Utskottens senare Utlåtande. Herr Hjerta: Den Statsekonomiska åsigt, Herr von Hartmansdorff framställt, alt låta Den 19 Februarii f. m. 279 näringarne heldre söka sina gamla omvägar, än befordra begagnandet af redan färdiga genvägar, kan jag icke hylla. Jag tror, att när man blifvit så lycklig, att man fått Canalfarten i gång, och denna visat sig i beständigt tilltagande, borde aldrig fråga uppstå om återtagande af den gamla omvägen. Man bör ock fästa uppmärksamhet vid den brytning, som ovilkorligen skulle framtvingas genom en hastig förändring i detta hänseende, just i det ögonblick då Canalen står på vändpunkten att genom enskild förmåga kunna underhållas. Ty om Ständerne nu med de ifrågasatte 3o,ooo R:dr bidraga till Canalens underhåll de första åren, och dess förbättrande med hästvägar, så är det utom all tvifvel, att Bolaget sedermera, till följd af den jemnt ökade trafiken, kan med egna krafter underhålla Canalen. Det är sannt, att Bolaget väl icke i alla fall kan påräkna samma ränta för sina penningar, som andra, hvilka nedlägga capitaler på näringsföretag; men Bolaget kan åtminstone påräkna någon ränta utöfver underhållskostnaden för Canalen.
M„ måtte bevara oss ifrån bränvinet, denna vår fiende. Under såda förhållanden vill jag tro, att K. M. är den första, som önskar att två Stånd stadna emot två, på det Han må hafva fria händer att kunna gå nationens önskningar till mötes, med inställande af" bränvinsbrännin - 376 0 e il 4 Fe b ruari e, m; gen af April månad, hvarom önskan, icke annat än, livad jag kan finna, verkligen är allmän. Om den just icke inom R. o. Ad. blifvit uppenbarad, så har den dock blifvit det inom hela landet. Här har blifvit sagdt, att det är öfverdrift att säga att någon nöd står här för dörren och man har påstått, att förhållandet icke är sådant; men jäg frågar hvar och en, som har ögonen öppna denna tid, står icke nöden för dörren, då hela Europas länder börja att kriga med hvarandra? Jag finner icke någon säkerhet i ett sådant tillstånd, och jag bekänner, att jag finner mig föranlåten, att böra vaka både natt och dag. Den, som icke har sympati för den allmänna nöd, som sålunda är i hela verlden, hans åsigter måste jag säga, att jag icke kan dela, och hvad beträffar denna fråga, sä slutar jag mig till Hr von Hartmansdorff. Jag har väl icke mycket afhört R. o. Ad:s öfverläggningar, men R. o. Ad:s prot:r har jag temligen noga ransakat och jag har aldrig funnit någon excentricitet i Hr von Hartmansdorffs yttranden. Jag kan icke finna annat än, att han har noga öfvervägt de skäl, som finnas i Utsk;s Retänk. Uti Betänk, äro framställda såväl skäl som motskäl, och man kan tydligen se, alt Utsk. har varit i en ganska stor ångest för att fatta sitt beslut. Också måste striden hafva varit ganska svår. Ämnet har uti Utsk:s Betänk, blifvit ganska noga utredt och då man här velat lägga Hr von Hartmansdorff till last att han icke nu framkommit med några andra bevis och skäl, än som i Utsk:s Betänk, blifvit framställda, så har man icke dervid gjort honom någon rättvisa.