Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ii:dr lioneo till8liiute8 ok kör detto orloete inter688erode ^sr8oner, mot röttieliet kör dem ott ok liomn-inliom8terne, livillio Ilöro korvolto8 ok en Oireetion, ärligen inti11de88 det till8li^utno eo^itolet med rönto vore lietoldt, up^liöro 8 jiroeent ok eo^itolet, köröliodt med dertill loz;dt intei'6886 under orliet8tiden, ok livillio 8 procent 8liu11e lreröliN08 2 808OM okketolninA osli 6 8Ö8om rönto L det vid livorje liqvid otei'8toende eopitol, 80mt med gli^ldigliet kör deni ott till liomnli^AANod8- orlietet, 80m utön deros on8vori^liet eller inlilondninA 8orde utköroo Aenom 8t^rel86N8 kör ollmönno VöAoell Vottenli^Mnoder direeto ledning, inloetolo dero8 z:del i 8ommo mon, 80m 8toten8 0N8I0A utAo.
Utskottet åter, som visserligen icke ansåg sig kunna bifalla ett derstädes gjort yrkande att öppet och bestämdt föreslå nämnda förordnings upphäfvande, har dock upphäft det förhållande, hvari den hitintills stått till 10 Ka]), i vår nu gällande Kyrkohandbok, gjort detta kapitel för framtiden oanvändbart, dermed fråntagit kyrkan den sak, hvarom detta kapitel handlar, eller enskild skrift och aflösning, och i dess ställe för brottslingars återupptagande i församlingen föreslagit ett, sätt, som icke kan sägas innebära hvad med enskild skrift, och aflösning åsyftas, sorn utgör en nyhet, främmande för hittills öflig ordning inom församlingen och som icke är af någon dertill berättigad föreslaget. Utskottet har således här upptagit annat ämne, än de från Plena remitterade och sjelf väckt fråga till afgörande i Ståndens Plena, och till sådant är detta Utskott icke berättigadt. 2. Att förslaget icke eger det stöd, Utskottet vill påräkna och åberopa från 1846 års Kyrkolags-komiterades förslag. Komiterade föreslå (Kap. 3 § 3): ”Ar någon ”till missgerning förvunnen och kommer, efter utståndet straff, till församling med ”prestbevis, att han visat botfärdighetstecken, då skall Kyrkoherden om hans själs ”bästa med honom enskildt samtala, och, der han finner sig kunna honom sakra”mentets bruk tillstädja, sådant i Kyrkorådet anmäla.” Komiterade hafva således 4 Lag-Utskottets Betänkande J\fs 57. velat anvisa på ett förfarande, sorn, efter deras uppfattning, skulle vara lämpligt att vidtaga med alla, utan undantag, sorn blifvit tili missgerning förvunne. Häraf torde kunna förklaras den nyhet i sättet, sorn Komiterade velat åstadkomma. Utskottet äter vidblifver det gamla, att med uppräknande af vissa slags missgerningar anse endast dessa böra föranleda till särskild åtgärd å kyrkans vägnar, men omfattar, detta oaktadt, den nyhet i sättet, som Komiterade föreslagit.
Gr. Hamilton, Jakob Essen: Att min motion om tillökning i kreditivrätten för hypoteksföreningar icke varit lycklig att vinna Utsk:s bifall, bekymrar mig mindre, men deremot så mycket mera, att Utsk. icke tillstyrkt bibehållande af den hittills beviljade kreditivrätten; det bevisar att Utsk. icke aktat nödigt taga kännedom om den nyttiga verksamhet, dessa hypoteksföreningar haft. Såsom skäl för sitt afstyrkande, har Utsk. anlörl t ”Sorn afsigten med de ät hypoteksföreningar förunnade kassa-kreditiv synes hafva varit att uppmuntra Ull deras stiftande, men ingalunda, alt, sedan hypoteksförening redan uppstått och trädt i full verksamhet, förmedelst kreditiv från banken understödja vissa läneoperationer” etc. Jag tror deremot att dessa inrättningar, sedan de kommit i verksamhet, just äro i behof af understöd utaf dessa krediliver, emedan ifrågavar. hypoteks-föreniugs-direktioner hafva endast 4 sammanträden om året, och emellan dessa sammanträden måste liqvider uppgöras för låntagare; och jag tror dessutom, att i sednare tider bildade hypoteksföreningar hafva tillkommit under förutsättning, alt kreditiven skulle fortfara. Banken gör i öfrigt icke någon förlust genom meddelandet af dessa kreditiv, enär banken för dem kan påräkna 4 procents ränta och procent i provision. Jag erkänner visserligen riktigheten af den princip, att banken bör framför allt upprätthålla myntvärdet, men jag kan icke inse, att delta i någon mån försämras genom dessa kreditiv; och att banken föröfrigt genom sin stora kredit bör bidraga till landets förkofran och utveckling, kan val ej bestridas, ty banken är väl till för landets skull, men icke Iverlom. Förlora hypoteksföreningarna dessa kreditiver, mäste de upptaga utländska län, kanske till skada för vårt land. Jag har i min motion yttrat, att hypoteksföreningarna äro lika nyttiga för jordbrukaren, som sparbankerne för arbetsklassen och jag vill tillägga, att den, som icke kan begagna sig utaf sparbankerne, derföre att dessa icke mottaga utöfver ett visst belopp årligen af hvarje individ, har åtminstone nytta af de papper, hypoteksiurälluingarna utlemna, och bristen på sådana papper har länge varit i vårt land öfverklagad.
Inteckningar , Staden kunna sökas och bewiljas al» la Rattegangsdaaar, och e° drn andra någon liko säker gru«d rcke giswes för olika beräkning af Löse" Den 6 Jun ii. 467 för gravations - bewis öfwer Hus och Tomt i Sta. den som öfwer egendom a Landet, har Urstottet trodt sia böra följa en medelwäg af det, som för Landet diifwil sörcstaget, ywilker allt Riksens Högloft. Stonder wördsamt understäiies. Orebro den 4 Junii >312. Pa Högloft. Ridderstapets PaHögw. PrestStanoch Aoetns wacnar, dets wägnar, ls. j-V Lroöinkelr. ^o tt. kckt-cki-ön. Pä Wällöf!. Borgare, Pa Hederw. Bonde. Srandets wägnar, Ståndets wägnar, O. O lucke. fricke os Oitossori. fä. XV. Uppläst ho§ Ridd. och Adeln den 8 Zunli. Prest-Ståndet den 8 , - Borgare-Siändet d. 8 Bonde-Ständet d. 8 u Wördsamt Memorial! ti ett till Högwördige Präst-Ståndet ingifwit!, och derifrån den 5 sist!. Maji till Lag-Ucstotcet remitterat Memorial, har Herr Prosten Joh. Lindeström anfört, att i dec stick Landtm ateri-Författningarne nu äro, kan genom Storstiften och Enstiften ingen fullkomlig säkerhet gifwas, om ett örud, bär bibehållande af de tilldelade ägor, sa länge den frihet star öppen, akt nar som hälst söka rättelse uti sadane förrättningar, da misirakning eller origtig matning kan w'sa§, h wärsö re Herr Pr-sten begärt, att en Prcscripcionvtid härföre, matte utsattas, af s högst 3 ar, räknade fran den dag, da förrattninsen fastställdes. * * I 468 Den 6 Junit. I delta amne förordnar
Ehuru det icke skulle skada att lägga ett eller annat ord till den af Preste-och BorgareSt:n föreslagna skrifvelsen, så anser jag det likväl vara bäst om R. o. Ad. antager samma skrifvelseförslag oförändradt, emedan, sedan sålunda 3:ne Stånd förenat sig om samma beslut, ingen Utsk:s åtgärd vidare fordrades för att en sådan skrifvelse skulle kunna afgå till K. M. Ordalagen i denna skrifvelse äro förut uplästa, och det är således onödigt att ånyo uprepa dem. Denna skrifvelse innehåller på en gång en antydning om de åtgärder, som böra vidtagas och tillika en sådan latitud lemnad, att K. M. kan, om anslag skulle erfordras för ändamålets vinnande, derom till Ständerna afgifva Nåd. Propos. vid nästkommande Riksdag. Det är på dessa skäl som jag får förena mig med de Hrr som tillstyrkt, att R. o. Ad, måtte instämma i Presteoch BorgareStms beslut i ämnet. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Då jag delar de åsigter Hr Lallerstedt i sin reservation framställt, så hämtar jag deraf ani. att upläsa denna, och hoppas derigenom äfven kunna vederlägga de talare som yrkat, att man ur den af Presteoch BorgareStm föreslagna skrifvelsen skulle utstryka det som rör antagandet af en ny författning. Hr Lallerstedts reservation lyder som följer: »Ett utdrag ur 1828 års K. Förordning har redan tre särskilda gånger varit i Almanachan införd, utan att någon påföljd deraf kunnat förspörjas. Kraftigare åtgärder måste derföre vidtagas, och jag tillåter mig att såsom sådana upgifva: att genom folkskrifter utbredes större kännedom om fornlemningarnes betydelse och vigten af deras bevarande; alt en särskild anvisning till en sådan kännedom författas och påbjudes till bruk i folkskolorna; att äfven i andra skolor, men företrädesvis i folkskolelärare-seminarier, landtbruksinstitut och rättareskolor meddelas undervisning
– Ni skall dermed både väcka äran till att hinna något lika stort, och göra Konstens lagar heligt fruktade. Sådan är Naturens rättvisa; sådana äro lagarne för en sann och ädel Granskning. Lynnet af denna lagstiftning är, att i allting skydda det Goda; och att icke, eller minst, vända granskningens styrka emot Dem, som med sina fel hvarken kunna skada, eller böra förtörna. Men, om det är orätt, att se allting helst i sina fel: måste det icke vara både lågt och vildt, att vända upp och ner på saker, för att, med konst, af allting göra fel? – Och likväl finnas bytingar af snille, så underbara, att de vilja vara just denna konstens genier och hjeltar. Denna konst kallas ”Parodi”. Det är konsten att förvända – allt hvad, qvickt eller dumt, förvändas kan: således konsten att göra det höga till lågt, det sköna till fult, ordning till förvirring, och visheten till vanvett; konsten att ställa sig på hufvudet, för att bevisa, att ni ej står på edra fötter. Det låga kan icke parodieras: det är, rätt och slätt, lågt. Det phoebusiska, det vidunderliga, är sjelft en parodi; nämligen sin egen. Återstår alltså blott det rent höga, det verkligt ömma och ädla; just detta är det, som duger att parodieras. I samma mån, som något är högt, af en alldeles ny och ren skönhet, af en stor och harmonisk stil, kan det parodieras väl; ty blott något helt litet behöfves då, för att kasta det i parodi. Det är Parodiens natur, att endast träffa det mest höga: ty endast detta gör med det låga och gemena den lifliga contrast, som sätter i förundran och roar. Herrliga konst, född ur packets geni! Också lika lätt, som gemen. Der Pindarus sjunger om solen, skrif ni en död hund; der en annan hög skald sjunger om Naturens eviga skönhet, skrif ni gula skinnbyxor; der han med eld och tjusning talar om Dygden eller Sanningen, skrif ni pölsa.
Hvad som varit lif, rörelse oell förhoppning blef dödt; en hushållning, beräknad på tillgång till, ej blott samma, utan äfven nytt capital, så snart det kunde erfordras, bléf med våld dragen baklänges; de understöd som redan erhållits, återfordrades hastigt och strängt* Detta hade ej blott verkan på den skuldsatte, utan äfven på alla dem, som med honom stått i något förhållande och rörelse, det vill säga på hela landet utan undantag. Den x Martii. 9 Skatterne, uppjagade under den godapenningetiilgången, minskades icke med Rörelsecapitalet, utan måste utgå oafkortade. Dertill korn vår märkvärdiga Magazinsinrättning, sorn på det mäst bestämda sätt fulländade den, genom Penningestockens minskning oell Discontfordringarnes indrifning , redan grundlagde förlägenheten. Den enskilta crediten försvann och äfven det så mycket minskade Rörelsecapitalet gömde sig hos Capitalisten. Denne kunde icke anförtro sina penningar åt Landtmannen, som knappast var i stånd att afbörda sig Statsutgifterne och skulderne till MägazinsDirectionen. En dödande långsamhet och skonsamhet vid utsökningen af enskildta fordringar, har visat sig öfver allt, utom i Residenset. Också är det endast der, som penningar kunna fås, men mot inteckning i Stadsegendom; penningar finnas der, men begrafne såsom sagt är. Att framlocka dem ur denna graf genom något annat medel än egennyttan, lärer vara fåfängt. Att verkligen vilja umbära allt Rörelsecapital utom det lilla som nu visar sig i dagen vore, att med flit föra Landtmannanäringarna tillbaka till deras obetydlighet. Detta synes mången önska; man berömmer den goda gamla tiden, då allt var så tarfligt. Denna tid var också sannerligen värd högt beröm; men hon har det stora felet, att hon är förliden och aldrig kan återkomma, åtminstone aldrig utan genom de förderfligaste brytningar, hvaraf vi redan känt symptomer. Om vår Landtmannarörejse nu skall räddas fran undergång, måste IO Den i Martti, det ske genom återställande af capital, credit och rörelse, men ingalunda genom sträfvande mot dessa saker.
Denna paragraf är just den vigtigaste för all ordning på landet, och den — innefattar alls ingenting. Hvarföre då upphäfva gamla författningar, långa tiden innan än man satt annat i stället. Här vill synas som skulle meningen vara att införa i vårt land tvångs-arbetshus. Jag för min del anser alla arbetshus pä landet för en olycka och har funnit denna åsigt delad af Duchatel m. fl. utländske författare. Att inrätta straff-arbetshus deremot vore detsamma, som att återgå till vårt gamla korreklionssystem. Vill några kommuner derpå uppoffra oerhörda summor och vandra denna stråt, må det vara desamma obetaget, blott de kommuner slippa, som icke dela samma åsigt. Jag föreslår derföre ny redaktion: § 5. Mom. 2. Försvarslös som icke är att hänföra under § Ö mom. 1, men tigger eller visar fortfarande lättja, eller liderlighet eller rymmer undan, kan af sockennämnd dömas ifrån 8 till 14 dagars fängelse, helst i cell på half kost vid länseller häradshäktet. Har försvarslös 2 gånger för dylika förseelser undergått straff, så tillämpas på honom hvad i § 6 mom. 1 säges om försvarslösa. Transportkostnaden härför bekostas af socknen och staten till hälften hvardera. Denna åtgärd synes vara lämplig, då man i det republikanska Freiburg, kan inspärras i fängelse för att man är sysslolös och tillhör en af fattigmedel understödd familj. På samma ställe blifva de fattiga, som icke arbeta, dömde till 2:ne dygns vatten och bröd, utan alt man lyssnar till deras ursägt, att ej hafva kunnat finna något arbete. Sker det ånyo, blir arresten efter omständigheterna förlängd till 6 månader. § 3 mom. 2. står ordet ”äge tillsyningsman, kronooch stadsbetjent” m. m., bör stå: skall tillsyningsman, kronooch stadsbetjent m. m. Ordet ”äge” innefattar något helt annat än ”skall”. I ena fallet kan man om man vill, i andra skall man, antingen man vill eller icke. Den II December. 175 2. Vördsam motion om förändring af K. M:s nåd. förordu. om sockennämnder på landet. §11.
Då jag kom närmare, vände han mot mig ett ansikte, s o m sade mer än ord, och i det han lade handen på min axel, frågade han med en af rörelse halfkväfd röst: » Är du alldeles säker på, att gubben Ingertz är millionär? » » Absolut; det vet hela Stockholm för öfrigt. » » Ock att han har bara en enda dotter. » » Ja, det vet också hela Stockholm. » » Jonathan Carl Sigismund blef nu fullkomligt öfverväldigad af rörelse. » Min gamla dröm, min gamla dröm, som ändtligen skall förverkligas, » stönade han. Sven Dufva var den sisla människa i världen som j a g skulle kunnat misstänka för att kunna gå o c h bära på drömmar, hvarför j a g bad honom förklara sig tydligare. » Och så kom det stötvis i korta meningar, afbrutna af snyftningar. » Fideikommissarie, ser du. Inteckningar i långa banor. Slottet, ett gammalt råttbo. Skogarna nedhuggna. Fattig som Lazarus. Såld för en million. Bra betaldt för Sven Dufva. Ger kärleken på båten, bara Stjärneboholm. Är född där, vill dö där. Har drömt o m den gamla glansen igen, du f ö r s t å r. » Jag blef nästan rörd. Det var kärleken till fä- dernetorfvan, till det gamla förfallna Sljärneboholm, som kommit honom att binda sitt öde vid Jacquette Ingertz. Stackars Sven Dufva. Fast kamraterna drefvo med hans tölpiga yttre o c h hans tröga hufvud, fanns det dock ett hjärta i bröstet på honom, ett hjärta s o m offrade allt för att återse det gamla hemmet som det fordom varit. — Skulle någon människa hafva trott vännen Liljeconvaljenstolpe o m ett sådant Don Quijotteii, då man ser hans själfbelåtna, uttryckslösa hvardagfysionomi. » Ja, mina vänner, » slöt farbror Wendels i det han reste sig och knackade ur sin pipa. » Lifvet är en stor maskerad med idel röfvare o c h clowner, bå- dadera vanligen lika triviala.
Oaktadt de nitiske och upplyste mäns oafbrutna bemödanden, som, både inom och utom de samlade RiksStänden, sysselsatt sig med förslag till financernas upphjelp. näe, är det mycken tvifvel underkastadt, om motfäderneslandets närvarande tärandesjukdomandra botemedel på detta sätt kunna uppfinnas, än blotta palliativ, alltid likväl nyttiga, dä de ej förvärra tillståndet, utan bibehålla det oföräntlradt, till dess en radikal kur kan begynnas och blifva verksam. Alla de mångfalldiga combinationer af ideer och förslag, som kunna framställas, om minskning eller förökning af sedelmassan, om modificationer af pappersellerspeciemynt,under flere benämningar; om papperets förvandling i silfver eller vexlar och tvertom; om allmänna eller enskilta kreditens användande, om utlåningar af eller till Staten; om Riksgäldseller Stats-obligationers utgifvande, deras vilkor och olika be, skafFenhet m. m., kunna väl befordra en större ordning i penningeverkets allmänna förvaltning, öka rörelsens hastighet, minska misstroendet genom förbättring i formerna och lifva hoppet om ett lyckligare tillstånd i framtiden, men lära dock ej kunna direkt frambringa en ny redbar förmögenhet och säkert fortfarande kredit. Dessa förmoner 6i6 Eesv. och Ekon. Utsk.
Directionen för egen del yttrat, att, då han dels såsom Extra Ordinarius, samt derunder förrättad Ordinarie tjenstgöring, dels såsom Riddarhusets Ordinarie Tjensteman på Stat, tillsammans tjent öfver 20 år, ansåge RiddarhusDirectioneu honom å ena sidan väl vara berättigad, att i grund af RiddarhusDirecfionens instruction erhålla pension, ehuru då redan så mångå pensionairer blifvit på Stat till pensions åtnjutande uppförde, som instructionen högst tillåter; men ock å andra sidan, i anseende till det särskildta förhållande, som härvid inträffat, att något ledigt pensionsrum vid Häradshöfdingen Marks von Wurtenberg* afgång icke gifvits, denna fråga vara af den beskaffenhet, att densamma borde underkastas Ridderskapets och Adelns pröfning vid denna Riksdag, samt att Häradshöfdingen Marks von Wurtenberg emel - i3B Ven II Augustii t, m. lertid icke kunde få någon pension uppbära, äfven om ledighet bland pensionairerne dessförinnan skulle uppkomma. I afseende på pensions tilldelande åt Kammarherren Falkenberg, anser Utskottet Directionen hafva rätteligen förfarit; men beträffande Häradshöfdingen Marks, von Wurtenberg; så emedan i5 §. i Artikeln i förra RiddarhusUtskottets förslag till Instruction för RiddarhusDirectionen innehåller; ”att om någon af Tjenstemannen inom Riddarhuset efter en tjenstetid af 20 a 5o ar ifrån sysslan begär afsked eller genom döden afgår __ Directio nen äger, att bevilja honom pension, i hvilken omständighet den. gamla Instruclionen är af ena-, handa lydelse , och någon annan mening deraf ej skäligen kan dragas, än att med uttrycken; ven tjenstetid af 20 d 3o dr, förstås sådan, hvarunder den person, som är i fråga, varit på Verkets ordinarie
Hr v. Troil har gjort samma anmärkning, 50111 förut af Frih. Palmstjerna blifvit framställd. Jag Den i\ Juli f. ra. i33 liar visserligen icke någon förkärlek för de ordalag, sorn i mitt förslag äro begagnade och vill gerna öfverlemna lill deni, som i sak öfverensstämma med mig, att förändra dem huru sorn helst; men möjligen kunde derefter åter någon säga, att han omöjligen kan votera för propos:n, emedan han ej fått den sammanfattad i de ordalag, sorn mest behaga honom. Frih. Ehrenborgh: Hvad den af Gr. Cronhjelm föreslagna propos. angår, tror jag den vore lätt lijelpt, om man nyttjade de ord, Utsk. sjelf begagnat, nemi. alt llankens metalliska cassa ej får bibehållas under det ifrågasatta beloppet. Gr. Cronhjelm har säkerligen menat detsamma, och en sådan förändring skulle utan tvifvel tillfredsställa alla, som dela Ilr Gris tanke i saken. Hvad Hr af Ekenstams propos. angår, så, ehuru jag fullkomligen delar den mening, som slutet af hans propos. uttrycker, vilt jag till honom underställa, om icke denna fråga tillhör en annan del afUtskls betänk., och om ej, då vi hinna dit, hans mening lika såväl som nu kunde göra sig gällande, nemi. den, att sedelemissioner ej skola få ske, då cassans förhållande till sedelstocken är lägre än t till 3. Jag har undertryckt yttrandet af denna mening vid denna punkt just för att gå deras mening till mötes, som anse, att vi böra hålla oss uteslutande till den punkt af betänk., som för tillfället är under öfverläggning; och jag hade icke nu undertryckt min tanke i detta fall, om icke i går, emot hvad jag ansåg lämpligt, blifvit beslutadt, att hvarje punkt skall särskildt afgöras, hvilket jag äfven nu finner medföra svårighet. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Frih. Rantzou liar uppläst en contrapropos., som hufvudsakligen instämde med Gr.
A. 144- — N:o i3o. i anledning af motioner angående arfvodet för Rikets Ständers Fullmäktige i Banken och Riksgäldscontoret. "XIX. B. 399. XX. A. 91. ( 3io ) Stolsoch BankoUtskottens Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 13.1. med voteringsproposition, i anledning ’af RiksStåndens skiljaktiga beslut öfver Utskottens utlåtande N:o 68, angående pension för aflidne Bankofullmäktigen Anders Danielssons enka och barn. XIX. B. 3gg. XX. A. gi. XXII. U. 46°- XXIII. A. 186. E. igo. — i\:o i32. i anledning af Herr Rosenblads motion, om afskrifning af Bankens inom linien förda fordringar hos Riksgäldsverket. XIX. B. 3gg. XX. A. g6. — JX:o i33. i anledning af Herr Stuarts, C., motion om utbyte af Riksgäldscontorets till Banken utgifna obligationer. XIX. B. 3gg. XX. Å. g6. XXVI. U. 137. A. 171. — JN':o >43. i anledning af väckta motioner, att Privatbankernes sedlar må i kronouppbörden emottagas. XX. B. 194. XXI. A. 17. XXVI. — N:o 144- ' anledning af gjord framställning om sammanslående af de bankoräkningar, hvarå det Manufacturdisconten beviljade understöd i Banken är anvisadt. XX. B. 568. XXI. 23. XXIII. — N:o 208. i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 133. XXVI. B. i37. A. 171. — i\:o 20g. i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 14 J. XXVI. B. 187. A. 171.
Jag inser, att man skall afvisa mig med det inkast, att jag icke förstår ämnet; men jag ber då blott att få förklara, det jag har minne af, att Sverige före d. g Juli 1790 var pä branten af sitt fall och att det var arméens flotta, som återskänkte oss freden och uppfyftade Svenska sjöförsvaret till sitt förra anseende. Om jalousie eller andra orsaker kommit vår tid att glömma dessa arméens flottas förtjenster, så tillhör det dock nationen alt, om äfven åsidosättande tacksamhetens bevekelsegrund, likväl af omtanka för sitt eget väl eftersinna hvad som då räddade henne och ännu en gång kan rädda henne. Man har sammanslagit de båda flottorna. Detta förefaller mig likartadt med hvad man år 1800 gjorde med myntväsendet. Man ville hjelpa riksgrssedlarna med att lägga dem på Ranken, och man förstörde såväl det ena som det andra. De aktningsvärda chefer, som nu förestå stora flottan, hafva uti det af mig anförda ingen del, och de böra icke taga åt sig mitt yttrande, hvilket endast afser Sveriges behof och, såsom jag tror, öfverensstämmer med den allmänna opinionen, som också är, att man gör för litet för skärgårdsflottan; och må det förlåtas mig, som minnes den enthusiasm för arméens flotta, som rådde 1790 och som jag då delade; må det förlåtas en gubbe, om han frågar: Hvar finnes väl detta så högt förtjenstfulla vapen? Jo, det finnes ett cancelli på Skeppsholmen, hvilket, likt ett grafchor, förvarar de vittnesbärande trophéer, som icke kunna borttagas; och skulle också än en egoistisk tid glömma en föregångens förtjenster, skall likväl historien icke underlåta att åt efterverlden Öfverföra rättvisans fordringar. Det gifves ännu några qvar af dessa tappra; må de emottaga dessa uttryck som en gärd af min högaktning! Jag vill icke uppehålla längre, utan anhåller om återremiss af betänk., och slutar med den begäran, att Utsk., jemte tillstyrkande af hvad som blifvit fordradt, må i det underd. svaret till K. M anhålla, det K.