Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers sida i detta afseende framstälde förändrade bestämmelser, Stortinget likväl ville instämma i det alternativa förslag, att Riks-Acten (utom det reglementariska i 7 §, hvarom bägge Rikenas Representanter ej kunnat öfverenskomma, men med bibehållande i denna § endast af de stadganden, som redan ömsesidigt äro godkände, och likaledes med undantag af den 12 §:n, om någon tillämpning deraf skulle göras på Sverige) måtte anses, i allt öfrigt, å båda sidor antagen och bekräftad, samt genast utfärdas, underskrifvas och till Kongl. Maj:ts Nådiga Sanction öfverlemnas. Det reglementariska i 7 §:n, hvaröfver skiljaktiga meningar hade uppstått, äfvensom det särskildta stadgandet i 12 §:n, vid tillämpning på Sverige, skulle till nästa Riksdag och Storting hänskjutas, för att då först till slutligt afgörande förekomma. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest välbevågen. CAEL. G. af Wetterstedt. Öfversättning. Konungariket Norriges nu församlade Storting erkänner den fullkomliga likhet i rättigheter och pligter, som så tydligen ligger till grund för Sveriges Rikes Ständers beslut, i afseende på bestämmandet af de genom Föreningen mellan Norrige och Sverige uppkomna Constitutionella förhållanden. Med enhällig beredvillighet har Stortinget derföre bifallit Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om utfärdandet af en särskild Riks-Act i detta afseende, hvars innehåll, endast skiljaktig, der man fann det nödvändigt, för att Bilaga till Mern. N:o 39. 1027 bibehålla Grundlagens egna ord, i allmänhet skall finnas svarande emot Sveriges Rikes Ständers beslut, med några tillägg, som endast syfta på att aflägsna allt missförstånd, och derigenom än mera befästa Föreningens styrka och varaktighet. Således har man ansett sig förbunden att, i öfverensstämmelse med Grundlagens 42 §, nogare utveckla 7 §:n i den föreslagna Riks-Acten, och Stortingets nu församlade
Först sedan denne fallit, uppstår en annan vanlig näringsidkare, som tillegnar sig de gjorde upptäckterne och mångdubblar dermed sitt Capital utan annan skicklighet, än den han genom practisk handläggning vid yrket sig förvärfvat. Detta är det vanliga förhållan det och undantagen äro sällsynte. Dessutom då fullkomligare fabricater nödvändigt blifva dyrare än mindre fullkomliga, måste ock deras förädling inskränka sig inom degränsor, sorn föreskrifvas af Nationens förmåga utaf lux och vällefnad. Ett factum är, att den skickligaste stålarbetare Sverige äger hor i en Den 23 Mars e. m. 287 liten trädkoja på Norrmalm, och förvärfvar en knapp utkomst genom förfärdigande af Hyfveljern åt en och annan bland Stockholms snickare, under det ett bolag af bönder på Skånska gränsen samlar rikedomar på sina dåliga knifvar och saxar, som de afyttra till Skånska slättboen. Det är ej den personliga konstskickligheten och theoretiska underbyggnaden, utan conjuncturen, som gör näringarnes förkofran. Vill man ändra detta, vill man göra talangen gällande, så börjar man i orätt ända, om man ökar mängden af förtjenstfulla men fattige näringsidkare. Låt deremot folkets välmåga i naturlig ordning tilltaga, låt förmågan af en förfinad och förskönad lux äfven hos oss göra sådane näringar lönande, som grundlägga den enskildta förmögenheten i andra länder, och den fördom man nu förgäfves vill bekriga skall försvinna som en tom skugga, för den redbara utsigten att genom egen flit och omtanka blifva en nyttig och hedrad medlem af Samhället. Man har äfven anfört trängseln på Embetsmannabanan såsom skäl för sin sats, och man har sagt, att det skulle vara nyttigare för Samhället och Adeln sjelf, om för Adelsmannen bereddes utväg att blifva en oberoende och ansedd näringsidkare, i stället för en torftig, må hända oskicklig och öfverflödig Embetsman. Denna klagan är så gammal, och omöjligheten att afhjelpa den är efter min tanka så på - 288 Den a3 Mars e. m. ‘ taglig, att man endast häraf borde blifvit väckt till eftersinnande, huru grundad den är.
Kopparmynt, angående upphörande af tillverkning och utgifning deraf. II. B. 705, 732. III. 58. A. 72. VI. U. 105, 108. A. 167. E. 510. Seminarium för folkskole-lärare, om inrättande af ett sådant i staden Piteå. Se Folkskole-lärare. Selleberg Börje Olofsgården indraget mönsterskrifvare-boställe vid f. d. Adelsfane Regementet, angående afsöndring af jord frän. I. R. 230. II. B. 491. A. 605. III. E. 9. Silfver, angående inköp deraf för en del af Bankovinsten och den bevillning, som Privatbankerna kunna åläggas. I. 271. R. 274. lil. B. 378, 412. IV. 40. A. 92. — omyntadt, angående försäljning deraf. IV. B. 347. A. 359. Silfvermynt, om förändrad prägling derå. VI. B. 358. A. 452. VII. U. 193. A. 187. Silfvergrufvor, angående inlösande för Statens räkning utaf hälften af de Brukspatron Elswick, tillhörande. I. R. 194. II. B. 205. A. 218. Sillen, Gustaf Otto Probus af, yttrande. I. 436. ( 124 ) Sjöfarten, dess befrämjande genom låneunderstöd åt kust-allmogen. IV. B. 508. A. 590. Sjöskador, angående tillvägabriugande af en inhemsk försäkringsinrättning emot. I. R. 384. Sjötullsmedlen, salu-acciseu, postmedlen, chartsesigillatee-afgiften och husbehofsbräuneri-medlen, angående beräkningen af. VIII. B. 131. A. 133. U. 284. A. 285. Se vidare Bevillnings-Utskottets Utlåtanden IN:ris 31 och 33.
Resolutioner inhemlades, att dessa afgifter blifvit ställda i oskiljaktigt sammanhang med stadens skyldighet att bekosta dess embetsoch tjenstemäns aflöning, bestrida fångars underhäll m. fl. dylika utgifter, så alt, när löneförhöjning, till följd af förändrade myntvärden och andra förhållanden, kommit i fråga, dervid jemväl frågan om dessa inkomsters tillräcklighet tagits i betraktande och taxationen efter omständigheterna blifvit lämpad. Upphörandet af dessa afgifter hade under förflutna tider åtskilliga gånger blifvit ifrågastäldt, men på anförda skäl afstyrkt och alslaget, hvilket, ibland annat, kunde inhemtas af Kongl. Resolutionen den 29 December 1691 samt Kongl. Brefvet till Bergs-kollegium den 31 Maj 1826.
Uppå dessa i hvarje omständighet anförde grunder, har Utskottet skolat hos 68.4 Sta ts-Utsko ttets Be lii n kanel en, Riksens Högloflige Ständer föreslå följande, nemligen: i:q Utlåningen vid General - Assistance-Contoiret kommer att efter de i allmänhet derföre nu gällande grunder» samt med iagttagande endast af här nedan stadgade förändringar, att fortgå till och med det års slut, då nästa Riksdag in-» träffar. a:o Till utlåning på Inhemska, äf^ ven så väl som Utländska, till införsel och begagnande lofgifne tillverkningar, Varor och Rudimaterier, må användas en Summa af högst ioo,oqo R:dr Banco årligen, 3:o Desse Lån, vid hvilkas beviljande likväl må tillses, att penningar till Lombard-Lånen alltid är att tillgå, meddelas, likasom sistnämnde Lån, på 3 och 6 månader, dock ej på mindre Summor än ioo R:dr Banco, samt mot 6 procents ränta, men endast en half procents pro-» vision, 4-‘o Omsättningar af Lån skola upp-» höra, och den förr brukliga Stämplingen Sta t s-U t s Iso 11 e t s B e t u n k an d en. 685 åter antagas på’det satt, att panter, Leia n le på 3 månader, få stämplas på 6 månader, ej stämplas på längre tid än 3 månader, 6:o De nu föreslagne förändringar komma att taga sin början med nästkommande år 1824, 7:0 I den mån göromålens minskning medgifva, eller i öfrigt utan rubbning i Verkets gång kanske, skola Herrar Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret på det nogaste hålla band deröfver, att umbär!ige Sysslor och befattningar vid GeneralAssistance-Contoiret varda indragne. 8:0 De Sysslor, hvilka äro af den beskaffenhet, att de icke utan rubbning i Verkets tillbörliga drift skulle kunna indragas, må väl åter tillsättas, men dock endast efter provisionel^ förordnanden, såsom vid förra Riksdagen stadgades. 9:0
Att det föreslagna correctivet är radicalt, är obestridligt, då, i fall det skulle antagas, någon värdering aldrig mera behöfdes; men för min del, och efter ett allvarligt begrundande af saken, finnér jag denna åtgärd lill en bestämd tull för en vara, der, under lika benämning, dess olika qvaliteter dock göra många hundrade procents olikhet i värde inom samma vigt, innebära en påtaglig orättvisa, som åtminstone i Lagstiftningsväg ej borde begås, så länge medel kunna uppgifvas till de öfverklagade missbrukens hämmande, och skulle jag derföre, såsom alternatif mot Utskottets förslag, vilja föreslå : att tullen å inkommande ull bestämdes, likasom i den nu gällande TullTaxan, efter 2lne klasser, fin och medelfin i den ena, samt grof uti den andra, med så mänga procents tull, som föröfrigt kan finnas tjenligt, af varans värde; meri att deremot, vid bestämmande af varans verkliga värde, ingalunda facturan eller Godsegarens uppgifna inköpspris finge tagas till grund, utan Den 19 Junii e. m. 337 utan borde, med beräkning af Ullhandelns närvarande tillstånd i Tyskland, tullen u inkommande Ull bestämmas för hvarje år på en gång, eller vid slutet af Junii månad, efter de priscouranter, som våra Ministrar och HandelsConsuler borde genast insända till Kongl. CommerceCollegium, sedan Ullmarknaderne hållits i Berlin, Leipzig, Stettin och Giistrow, hvilka äro de handelsplatser, hvarefter vår importerade medelfina ull med större säkerhet, än efter facturan, kan bestämmas; och för den mycket grofva ullen, som under namn af Polsk, Jutsk och Isländsk införskrifves, torde utan svårighet samma utväg kunna vidtagas, genom Kongl. CommerceCollegii försorg, till bestämmande af ett årligt tullvärde. Skulle det sedan befinnas nödigt att öka värdet med frakt och assurance, så böra dessa omkostnader lätt kunna tilläggas, då de otvifvelaktig! böra vara kände af Kongl.
Vi hade då insett möjligheten af att icke belasta domstolarna, och att icke — jag begär herrarnes uppmärksamhet derpå -— just genom nu ifrågavar. förändring komma till det olyckliga förhållande, som nu anföres såsom ett skäl för förändringen. Det är alltför besyn - 4*4 D e li 11 J u 1 i. nerligt, mine herrar! att hufvtidsakliga skälet, hvarföre man begär lagmansrätternas afskaffande, ligger deruti alt rättsökande parter få vänta för länge på sina måls afgörande, men att man dock förbigår conclusionen af hvad jag yttrat, nemi. att denna väntan måste blifva ännu längre, om man afskaffa!- lagmansrätlerna, utan att på samma gång annorlunda orga'- nisera Hofrätterna. Man förbigår sålunda en hufvudsaklig omständighet i formen, som egentligen och mäktigt inverkar på hufvudsaken. Jag begagnar äfven detta tillfälle för att från mig afleda ett obehag. Jag vill icke lemna häfd åt en värd talares beständiga missförstånd om hvad jag yttrar. Då jag yttrade mig om bränn vinsfrågan, tilläde Frih. Haab mig tillmälen mot Ulsk. om upproriska afsigter; ingenting mindre. Jag har aldrig tänkt på något sådant, och fann ock detta missförstånd så orimligt, att jag icke fann det förljena ett svar. Nu får jag af samma man en förebråelse, hvartill jag ej begriper anledningen. Han säger, att jag afvikit från den tanke i ämnet, sorn jag yl trade vid sista riksdagen; men han medger pä samma gång, att jag tog lagmansrätterna i varmt försvar. Nu ville jag veta hvad Frihm menar med försvar. Menar lian försvar i den mening, som förutsätter ett anfall, så borde lian erinra sig, att lagmansrätterna icke voro anfallna. Menar han principen, så menar jag, att jag i dag försvarat den likaså riktigt som vid sista riksdagen. En annan ledamot, Kr Stuart, har gjort en anmärkn. som förtjena!- att eflersinnas, och jag tackar honom för den rättelse, han gifvit mig.
Sq valt: - och Fotqwarnar sorn ansen mata för Tullläg! och kunna gä större delen as äret, taxeras för hwarre par stenar till 2, i R:dr r6 tz och » z:o Wäderqwaxnar i Städcrne och pä Landet, som äro byggde pä Holländssa sättet, utgöra Vermll ningsörbwart par stenar ro Reller Andre Wäderqwarnar som mala för Tull, taxeras för hrvart pa. stenar i Städerne till 6 R.dr zr tz., 4 R dr ?L h. och vM .ä Landet lill g Rl6 tz , 2 och 4:0 Dä nägon af förenämde qwar> nar pä landet skulle finnas af fia kasta sonnerlig indrägt och äga mycket förmonlig belägenhet, fä förökas Bewillmngs-Afgisten este! chaxeringsmäanens vmprötwande Lock ej öfwer dubbelt utsatt ar. emot hwad 5-w Fm och flerbladige Sagqwarnar, hwarwid Bräder till försa'.;, ning tillwärkas, taxeras i Bew!li, ning för h-varje Et bräder under samt til! och med tums tjocklek vfacer iZ rums tjocklek för hwarje rolft - , Skyddsasgifr. R. K - r. 2 i Z2 Z2 l6 8 4 Den 5 Januari. Z!5 Enbladigr Sagqwarnor, som äst wen säga nu afsell!, eller och mot Sättarelön betjena andra med sättning, betala för hwarje Sågblad isrän 4 R:dr till Wäder Säsqwarn.ar betala halftan emot hwad för Watten Sättqwarnar i allmänhet saststäldk är. De Mjöl och Säoqwarnar, som blott naara weckor, höst och wär kunna oä, tareras Z:del emot hwad andre utsatt finnes.
Göteborgs mekaniska verkstad: 15 plankvagnar 27,930: — 25 täckta godsvagnar 52,500: — Långholmens mekaniska verkstad: 1 öppen godsvagn 1,700: — Nyköpings mekaniska verkstad: 178 axlar med hjul och gjutna naf. 50,751: 2. 70 vagnshjulband af jern 4,760: — Motala mekaniska verkstad: 750 vagnsbuffrar 23,250: —• Vagnstillbehör... Högbo jernoch stålverk: 77 lokomotiv-hjulringar af stål 21,054: 90. Railstillbehör Railstillbehör ... 1 kalorikmaskin Brefvens bruk: 3,514 rostjern. 1 lokomobil 1 centrifugalpump Huseby bruk: Eskilstuna mekaniska verkstad: 14 telegrafapparater 1 vagnsvåg Öller & Siats-Utskottets Utlåtande N:o 67. 15 Från utlandet. Beijer, Peacock & C:o i Manchester. C:o i Manchester. Kirkstall Forge vid Leeds. 100 vagnshjul baud af puddelstå! 8,840: 25. Fr Krupp vid Essen. 24 lokomotiv-hjulband af gjutstål 8,937: 42. Lauensteinska vagnfabriken i Hamburg. Jernverket Crom Avon i Wales. Beijer, Peacock & Lauensteinska vagnfabriken i Hamburg. Kirkstall Forge vid Leeds. 184 vagnsaxlar med hjul och smidda naf 55,744: 26. Fr. Krupp i Essen. 66 hjulband af gjutstål för lokomotiv 19,535: 40. Thomas Dunn & Beijer, Peacock & Diverse reservdelar till lokomotiv 14,542: 04. Ig Stats-Utskottets Utlåtande N:o 67. Gaturailer med tillbehör . 67,426: 15. Thomas Tuston & Lloyd & Lloyd Forster & C:o i Wednesbury.
Nej, M. H.l vi representera icke Sverige, vi representera ingenting — eller på sin höjd våra minnen; endast i egenska]) af medborgare i allmänhet ega vi hädanefter tillfälle att verka hvad vi kunna inom det politiska lifvet; i vår slutna krets hafva vi icke någon sådan rätt. På Adelsmötena kunna vi endast öfverlägga och besluta angående våra egna angelägenheter, och för behandlingen af dem är det af Utsk:t framlagda förslaget fullt tillfredsställande. Jag yrkar således afslag å såväl Gr. Björnstjernas, som Frih. Klinckowströms förslag. Ehuru jag således gillar syftningen af detta morn., skulle jag emellertid önska en återremiss af detsamma, men detta af helt andra skäl, nemi. desamma som legat till grund för Ståndets beslut att återremittera 7:de §:n 4:de mom:t. Gr. Hamilton har redan så fullständigt utvecklat huru svårt det är att h. o. h. bortkasta förslaget, om att R. o. Ad:s ledamöter icke skulle kunna förmenas bevista Adelsmötena, alldenstund, då grundlagen tillägger R. o. Ad. rätt att besluta öfver privilegiifrågor, dess ledamöter ej borde förvägras att, när sådana frågor förekomma, så mangrannt som möjligt infinna sig. Då sistnämnda mom. föredrogs, yrkade jag återremiss af detsamma, under förklarande att jag vid 2l:a §:n 4:de mom:t ville framställa samma yrkande, på det att (Jtsk:t måtte blifva satt i tillfälle att omredigera detta mom. till öfverensstämmelse med den i 7:de §:n uttryckta tanke. Detta torde icke kunna ske på något annat sätt, än att R. o. Ad. afsäger sig sin motionsrätt i pri vilegiifrågor. Några olägenheter kunna deraf ej uppstå, ty skulle någon önska ändring i våra privilegier, kan ju motion derom väckas i någon af kamrarne, hvarefter, sedan Konung och Riksdag bifallit densamma, Adelsmötet får besluta i sista instansen. På denna grund yrkar jag således återremiss, men vill ännu en gång förklara, att jag dermed ingalunda anslutit mig till Gr.
Län tili ett belopp i rundt 28 tal af 9,000 tunnor samt uti penningar, som utgå i penningeoch persedelsamt dagsverksräntor af hemmanen, i skogsoch vissa hemmansräntor, i arrendeafgifter af smärre lägenheter och verk, i Exercitie-Statens löningshemman och afkaslningen af dess pensionsfond, i Boktryckeriets hemmansräntor, i mantalspenningar af hemmansåboerne samt i utlånade kapitalintressen, allt till ett sammanräknadt belopp af ungefärligen Tjugufemtusende (25,000) Riksdaler Banko. Hvarken spannmålseller peoningeinkomsterna utgå till något fullt lika och bestämdt belopp det ena året med det andra, helst en del al de sednare äro beroende på de i Länen varande olika markegångsprisen; äfvenså är förhållandet med så mycket af spannmålsräntorne, som icke till den personella Staten anordnas; hvarförutan ock det bör anmärkas, att sjelfva det här ofvan till 9,000 tunnor beräknade spannraålsbeloppet är genom åbo-ombyten samt förnyade arrendeoch Kronotionde-kontrakter underkastadt mycken förändring. De sednare åter äro; a) Statsanslag till inrättande af nya Professioner, löneförhöjningar, uppmuntringar, pensioner, arfvoden och understöd för materielen och de vetenskapliga Instituterna, utgörande ett sammanräknadt belopp af 26,590; 32. — b) Stående af enskilde donerade Stipendii-kapitaler 232,697: 2. 6. deraf årliga intressen samt inkomster i spannmålsräntor utgöra 12,600. c) Diverse donationer af fastigheter och fonder, uppgående inalles till ett belopp och värde af deraf intressen och andra under denna rubrik inflytande inkomster i spannmålsräntor, hushyror och diverse afgifter 8,650: 21. 3.
Förblindad af en olycklig passion och misshandlad af en sträng matmor, var hon lätt öfvertalad af denne usling at rymma och en gång i hans våld och inkommen på lastens väg, hade hon förskuten och föraktad af hvarje redlig menniska, ej haft någon möjlighet at återvända. Nu sedan nöden tvingat hennes förförare at bestjäla Uno, hade han icke vågat at längre vistas i Stockholm, och derigenom äfven beröfvad denna sista, enda person i verlden, som ännu uppehöll henne, hade den yttersta grad af elende endast blifvit henne öfrig. Ach tillade hon, huru gerna hade jag icke velat varna er på Gästgifvaregården, men jag vågade icke – det enda jag kunde göra var at jemte edra kläder, dem Kapten, för at uppehålla er, döljde under sängen, jag äfven kunde gömma edra penningar, dem jag hoppas ni återfick. Ja lyckligtvis återfick jag åtminstone dem, svarade Uno, som afhört denna berättelse med största ovilja emot den olyckliga flickans förförare; et visst deltagande i hennes öde, hade nästan kommit honom at glömma huru föraktlig hon i sjelfva verket var, och at det nära är en omöjlighet at sjunka så djupt, utan brott, dem nöden alldrig kan ursäkta. Jag är således skyldig min tacksägelse och – beklagar dig tillade han med en deltagande blick. Ovanliga känslor hade intagit Uno, flickans oskyldiga utseende behagade honom och hennes, som han tyckte, ädla gerning med penningarne, fordrade en större tacksamhet än den han visat. Gerna ville han i sit sinne helt och hållit urskulda och anse henne, som et annat fruntimer, men hennes lefnadssätt väckte alltid hans afsky. Hvilka usla eländiga varelser! ropade han då han nedkommit på gatan. Hans vän, som äfven följt honom ut, skrattade åt detta utrop och ansåg bekantskapen i huset, tvertom vara ganska artig. Uno såg stillatigande på sin följeslagare. Ja, fortfor denne, intet behöfver du skämmas öfver den bekantskapen: all dygd och anständighet består ju endast i inbillningen.
Till följd af dessa stadganden, bar Hjelmare Kanal-Direktion, under den 23 Oktober 1841, afgifvit den af Rikets Ständer föreskrifna förbindelsen att vid slutet af åren 1845, 1850 och 1854 till Riksgälds-kontoret aflemna laneoch säkerhetshandlingar, motsvarande ett sammanlagdt belopp af 16,000 R:dr, samt att äfven för öfrigt ställa sig de af Rikets Ständer rörande ofta nämnde fond fattade beslut till behörig efterrättelse; hvarjemte Riksgälds-kontoret utaf Direktionen erhållit ej mindre den stadgade serskilda säkerheten för ett belopp af 5,000 R:dr, utan äfven lånehandlingar för den vid slutet af år 1845 upplupna räntan. Sedan ett af Direktionen i underdånighet afgifvet förslag till reglemente för utlåningen af fondens medel blifvit af Kongl. Maj:t ogilladt, såsom stridande emot dc af Rikets Ständer meddelade bestämmelser i fråga om såväl utlåningens besörjande, som beräkningen af räntan för dc utlånta medlen, samt Direktionen erhållit nådig befallning att, under noggrannt iakttagande af Rikets Ständers härom fattade beslut, uppgöra och underställa Kongl. Maj:t ett nytt förslag till sagde reglemente; sä bar detta förnyade förslag blifvit aflemnadt och derefter i nåder remitteradt till Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, hvilka, i anseende till framställda anmärkningar emot åtskilliga af Direktionen föreslagna stadganden, låtit upprätta samt nyligen till Kongl. Maj:l i underdånighet öfverlenmat ett annat förslag till ifrågavarande reglemente.
— Men det är ju emot alla reglor; hvad tusan, han kan väl en annan gång få det nöjet att få en kula i kroppen, efter han önskar det. — Han lär icke dröja att utsätta sig derför. Men se, hvem kommer der? Det är den vackra mrs Arabella Fulton med sin mor och ett helt sällskap. Man säger, att Cameron äfven här gjort en eröfring. Alla de unga herrarne skyndade till fönstret för att betrakta dem, som åkte förbi, lemnande ett moln af dam efter sig omkring värdshuset. — Det är skada, att den sköna enkan icke har någon förmögenhet att bjuda på; det vore annars ett parti för Cameron. — Ah, hennes mor, lady Hamilton, har en gång misstagit sig; hon låter henne icke ännu en gång göra en mesallians, och det vore det, om Cameron förlorar sin process. Det var några dagar efter den besynnerliga stölden i värdshuset i Kranach. Man hade, trots Alfs bestämda förutsägelse, alls icke fått den minsta spaning på tjufven eller upplysning om det saknade schatullet; antingen det nu varit en mycket slug tjuf eller en mycket enfaldig och tafatt polis i Kranach eller möjligtvis båda delarne. Solen hade stigit upp klar och strålande på en molnfri himmel, och Alf hade öfvertalat sin vän att göra en lång promenad i den vackra frankerskogen och äta middag i den lilla byn Zeyern. Några gendarmer, en prest och ett par skogvaktare utgjorde sällskapet i källarsalen, der man drack öl ur bierseidlar af lönn, med värdens hela namn konstmessigt utskuret på locken, och pratade en tyska, som var ganska svår att förstå för de båda svenskarne, hvilka valde att få sin middag serverad på gården under en stor lind. Malkolm hade i skogen gjort några botaniska fynd, som interesserade honom, och på eftermiddagen besökte de ett öfvergifvet skifferbrott, hvars vackra belägenhet de hört omtalas. Då de kommit ut ur dess långa smala mina, som liknade en röfvarhåla, fann Malkolm den halft igenrasade öppningen, med sina stenblock kringväxta af buskar och björnbärsrankor, så pittoresk, att han framtog sitt album för att afteckna densamma, under det Alf sträckte ut sig i gräset bredvid.