Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter tagen kännedom om ej allenast de uti högstberörda Nådiga Skrifvelse uppgifna förhållanden, utan ock de samma Skrifvelse åtföljande interims-stater, hafva Rikets Ständer dervid icke funnit anledning till någon erinran med hänsigt till ifrågavarande aflönings-tillgångars användande och fördelning samt de i meranämnda stater upptagna lönebelopp, utgörande tillsammans: för Jemtlands Hästjäpare-korps R:dr 10,453: 30. 9. för Jemtlands Fältjägare-korps . » 19,152: 4. — och för Wester-Norrlands Bevärings-bataljon . » 9,270: Summa R:dr 38,875: 34. 9. eller i det närmaste samma belopp, hvartill lönetillgångarne för Jemtlands förra fältjägare-regemente och hästjägare-korps, enligt förevarande Nådiga Skrifvelse, uppgingo. Och sorn Rikets Ständer fördenskull dessa 3:ne aflönings-stater gillat och godkänt, varder sådant, til! svar i ämnet, härigenom hos E. K. M:t i underdånighet anmäldt. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 25 Oktober 1854. Expeditions-Ulskotlets Förslag till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Okt. issi. Preste-Ståndet den 21 llorgare-Slåndet den 21 Bonde-Ståndet den 2S Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående skalleförsuljning af åtskilliga lägenheter under Elfsborgs Kungsladugård i Götheborgs och Bohus län. (Stats-Utsk:s Uthde N:o 307.) S. A. K. Genom aflåten Proposition, i fråga om skatteförsäljning af åtskilliga lägenheter under Elfsborgs Kungsladugård i Götheborgs och Bohus län, har E. K.
Att det skulle vara någon särdeles våda att antaga FIr von Köchs förslag, tror jag icke, och jag öfvergår på hans mening, ehuru jag icke anser hans förslag vara så godt, som det af regeringen framställda. Jag kan inse att det vore vådligare för en sockenstämma att blifva tvungen till sluten omröstning, än det är för R. o. Ad. oell de öfvige Riks-Stånden, hvarest, om en enda önskar votering, en sådan måste ega rum. Kan, som sagdt är, detta ske inom Riks-Stånden, kan det icke vara farligare att det sker hvart 6:te år inom socknen. Då jag, såsom jag förut haft äran nämna, öfvergår på Hr von Köchs förslag, som, såvida jag rätt kunde fatta det, är så enkelt uppställt, att någon återremiss ej kan vara behöflig, får jag vördsamt anhålla om propos. på bifall till detsamma. Gr. Sparre: I likhet med den siste värde talaren, är jag i allmänhet benägen för att låta fakta tala, och just derföre, att läkta tala till förmån för Utsk:ts förslag, tillstyrker jag detsamma. Vid sådana val inom kommunerna, som det ifrågav:de, röstar man helt enkelt genom ett enhälligt utseende af person; och då detta är en vana, kan jag icke inse, hvarföre man nu skulle för lörsta gången göra ett undantag derifrån. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag har uppmäksamt genomläst den 6:te §:n och får förklara att, ehuru Gr. Liljencrants anser, att hvar och en, som gjorde detta, icke kunde annat än förena sig med Hr von Ivoch, jag för min del icke 438 Den 1 April. instämmer med sistnämde talare, utan tvertom finner Utsk:ts förslag långt förmånligare. Gr. Liljencrants har velat uppdraga en jemförelse mellan de röstande på en sockenstämma och Riksståndens ledamöter. Jag hemställer, om dessa hafva minsta likhet med hvarandra.
Sedermera hemställde H. Ex. om R. o. Ad. behagade bifalla att, på sätt Frih. Raab föreslagit, delägarnes antal borde vara minst 20. Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade, alt hau trott sig finna, att härvid ja öfverröstat nej. Frih. Cederström begärde votering. Härvid anhöll Frih. Palmstjerna, Carl Otto, att få sitt förslag antaget till conlrapropos.; hvarpå Frih. Cederström förklarade, att hans anhållan om votering afsåg att dervid Utsk:ns förslag mätte blifva contraproposition. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, om han ej misstagit sig, Frih. Cederström förut instämt i hvad Frih. Palmstjerna i delta afseende föreslagit. 80 Den 23 April e. m. Frih. Cederström: Jag skulle förena mig med Frih. Palmstjerna, om del villkor vore fiistadt vid anlalel fem, alt de skulle vara fastighetsägare, men alt fem lösa köpmän skulle få ingå holag oell inrätta en privatbank, för alt tilläfventyrs släppa nt en million i rörelsen och sedan rymma bort med alltsammans; det vili jag icke veta af, det säger jag rent ut. H. Ex. IT r Gr. o. Landtm, yttrade, att han, da Frih. Palmstjerna begärt sitt förslag till contrapropos. och Frih. Cederström yrkat, alt Ulskais förslag dertill mätte antagas, Imrde derom inhemta R. o. Ad:n mening, och fördenskull finge hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla, att Frih. Palmstjernas förslag, innefattande, att till bankbolags stiftande icke flere än 5 delägare må erfordras, komme alt utgöra contrapropos. Ropades ja och nej, hvarpå II. Ex. tillkännagaf, att han trott sig finna, att ja härvid varit öfvervägande. Upplästes till justering följande voter.propos.:
Med hänsigt till de jernvägs-arbeten, som enligt den af bemälde Öfverste uppgjorda arbetsplan skulle under åren 1857—1860 verkställas, har ban, bland annat, upplyst, erinrat och yttrat: alt den stambana, som förenade Göteborg och Stockholm, vore onekligen den för landet i alla afseende:) vigligaste oell följaktligen den, som snarast borde fullbordas; att, i anseende till lokalens beskaffenhet, arbetena vid denna banas både östra och vestra ändpunker voro så svåra, alt en tid af omkring 6 är skulle fordras innan banan äfven med full tillgång på arbetsfolk och penningar kunde göras färdig, helst åtskilliga arbeten, såsom bergssprängningar och viadukter m. m., icke utöfver en viss grad kunde på en trång lokal fortskvndas; alt då således både arbetskraft och redskap, utöfver hvad för denna jernbana behöfdes, funnes att tillgå, borde följaktligen arbetet å andra lill jernvägs-systemet hörande banor samtidigt företagas; alt Iransitofarlen kunde anses af underordnad betydenhet i jemförelse med rörelsen mellan landels inre delar och trafiken närmare slutet af de banor, hvilka sammanbundo de vigtigare importoch export-orterna; att det allmännas fördel derföre fordrade, att arbetena icke endast verkställdes från den ena tili den andra ändan af sådana banor, utan pä samma gäng företoges från begge ändpunkterna, helst hvarje frän hvardera sidan fullbordad mil af banan, långt före dess sammanbindning midlpå, komine landet eller rörelsen till gagn; alt det dessutom lör sjelfva byggnadsarbetet vore af vigt alt gå sålunda tillväga, emedan rails, sleepers och åtskilliga andra materialier, i män af banans fullbordande, lättare transporterades till arbetena inuti landet frän 2:ne sidor, än från en enda; ali såväl arbetstillfällena som penningelillgångarne jeinnare fördelades samt materialier och redskap för arbetets bedrifvande äfvensom föda och husrum för arbelarne erhölles lättare och för billigare pris, om jernvägsanläggnings arbetena blefve på flera ställen företagna; att ju mer arbetet komrne att å olika trakter af landet fördelas, desto mindre behöfde arbetsfolket hoptals samlas på ett och samma ställe samt skiljas från sin hembygd; att det endast genom arbetets spridning på flera ställen och börjande der, hvarest segelleder underlättade tillförseln af alla slags erforderliga materialier, skulle blifva möjligt att årligen fullborda 10 å 12 mils jernväg; alt såvida jernv ägs-byggnaderna i della land med dess kallare klimat och kortare sommar skulle kunna bedrilvas i öfverensstämmelse med den derför gjorda beräkning,
Herren sade till min Herra: Sätt dig på mina högra hand, tilldess jag lägger dina fiendar till din fotapall. Herren skall sända dins rikes spiro utaf Zion; var rådandes ibland dina fiendar. Efter din seger skall ditt folk välviljeliga offra dig i heligo prydning; dine barn varda dig födde såsom daggen af morgonrodnaden. Herren hafver svorit, och honom skall det intet ångra: Du äst en Prest evinnerliga, efter Melchisedeks sätt. Herren på dine högra hand skall slå Konunga i sine vredes tid. Han skall döma ibland Hedningarna; han skall göra stora slagtningar. Han skall sönderkrossa hufvudet öfver stor land. Han skall dricka af bäcken på vägenom, derföre skall han upphäfva hufvudet. Halleluja. Jag tackar Herranom af allo hjerta, uti de frommas råd, och i församlingene. Store äro Herrans verk; den som uppå dem aktar, hafver lust deraf. Hvad han skickar, det är lofligit och härligit, och hans rättfärdighet blifver evinnerliga. Han hafver gjort en åminnelse till sina under, den nådelige och barmhertige Herren. Han gifver mat dem som frukta honom; han tänker evinnerliga uppå sitt förbund. Han låter förkunna små väldiga gerningar sino folke, att han skall gifva dem Hedningarnas arf. Hans händers verk äro sanning och rätt; all hans bud äro rättsinnige. De blifva vid magt alltid och evinnerliga, och ske troliga och redeliga. Han sänder sino folke förlossning; han lofvar, att hans förbund skall evinnerliga blifva; heligt och förskräckeligit är hans Namn. Herrans fruktan är vishetenes begynnelse; det är ett godt förstånd, den derefter gör; hans lof blifver evinnerliga. Halleluja. Säll är den som Herran fruktar, den som stor lust hafver till hans bud. Hans säd skall väldig vara på jordene; de frommas slägte skall välsignadt varda. Rikedom och ymnoghet skall vara i hans hus, och hans rättfärdighet blifver evinnerliga.
Silfverstolpe 252 Den 14 September f. ni. och Notarien i Kongl. Bergscollegium L. J. Hjerta, till täfling om det utsatta Suällskrifningsprasrnium sig anmält, har Directionen hos Ridderskapet och Adeln tillkännagifvit, att ehuru, vid med bemälte Sökander anslälldt prof, de visat,sig hafva, till ernående af ifrågavarande färdighet, använt högst berömvärda bemödanden, samt jemväl ådagalagt Utmärkt skicklighet alt med så kalladt Stenographiskt Alphabet anteckna hvad i berörde ändamål blifvit muudtiigen anfördt, Directionen likväl icke funnit det af Ridderskapet och Adeln med Snällskrifningen åsyftade ändamål kunna vara fullkomligen -vunnet genom de särskilta methoder, Sökanderne vid profvets anställande inför Directionen begagnat; dock bade Directionen, i anseende till Ryttmästare!! Silfverstolpe och Notarien Hjertås vid förande af Memorial-protocoll i öfrigt ådagalagde skicklighet, antagit dem till Extraordinarie Cancelister vid Ridderskapets och Adelns Cancellie för denna Riksdag; Hvarefter RiddarhusUtskottet, i anledning af Direclionens sålunda gjorde anmälan, uti 17 §. af Dess öfver RiddarhusDirectionens Berättelse angående RiddarhusÄrendernas förvaltning sedan sista Riksdag afgifne utlåtande, på anförde skäl, hemställt, om icke bemälte Sökander, derest de sådant åstundade, fingo inför Högloflige Ridderskapet och Adeln aflägga prof i Snällskrifningsmethoden, efter fullgörande hvaraf det skulle ankomma fie n >4 September f. m. 253 på Ståndets pröfning, att, efter de för Dess beslut vid sista Riksdag lagde grunder, bestämme, om det utsatta prsemium må kunna någondera af de täflande eller den ena företrädesvis, eller ock tilläfventyrs dem begge, gemensamt tillerkännas.
Lagerheim meddeldt bevis, skulle komma att för arbetets fullbordande få påkosta ytterligare 5,800 R:dr, blifvit yrkadt af Herr Biskopen Hedren: att Linköpings stad måtte, mot samtlige Borgerskapets afgifvande förbindelse, äfven med pantförskrifning af alla blifvande hamn-intägter och all den möjliga säkerhet, som kunde presteras, af allmänna medel erhålla ett lån af 20,000 R:dr Banco, med 6 procents årlig afbetalning, hvaraf till intresse 3, eller ock, om så fordras, 4 procent, och det öfriga till capitalets amortering, samt af Herr Nordvall: att Rikets Ständer mätte l:o bifalla, att det årliga anslag af 1,080 R:dr, under loppet af ännu återstående 15 år, som uti Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 14 April 1837 blifvit tillförsäkrad staden Linköping, och hvilket årliga anslag Stats-Utskottet godkänt samt i extra Slats-regleringen uppfört intill nästa Riksdag, finge på en gång utbetalas med 16,700 R:dr Banco, och 2:o bevilja Linköpings stads Borgerskap ett lån af 17,500 R:dr, för hvilket Hamnbyggnads-Directionen, på grund af Borgerskapets vid allmän Rådstuga den 19 Februari 1838 giflie bemyndigande, vore villig utfärda en så lydande förbindelse: ”Till Rikets Högloft. Ständers Riksgälds-Contor återbetalar staden Linköpings Borgerskap en lånfången summa af 17,500 R:dr Banco, på det sätt, att årligen erlägges sex procent, hvaraf 4 procent skola utgöra ränta och 2 procent capital-afbetaining, och hvilken summa inom hvarje års slut insattes i Rikets Ständers Bank för Riksgälds-Contorels räkning.” För fullgörande af denna förbindelse äro undertecknade, så väl till följe af Linköpings Borgerskaps gifna uppdrag, som ock personligen ansvarige, och lemna dessutom såsom1 pant och säkerhet för denna lånesumma ej mindre sjelfva hamnbyggnaden än deri årliga inkomst, sorn deraf kan falla. Linköping d
Kungörelsen den 14 Februari 1811 uttryckta grundsats, att ”skyldigheten alt försörja de fattige, vare sig äldre eller barn, skall anses åligga hvar och en, som icke sjelf är i behof af annans hjelp” hafva dessutom erfarit, hurusom, på flere ställen, serdeles vid de större gi ufve-fälten, åtgärder och beslut uti omförmälde syftning redan blifvit vidtagne, äfvensom, att orter finnas, der grufegarne frivilligt inrättat serskild fattigförsörjning för grufarbetarne, och att, å andra åter, grufegarnes bidrag till församlingens allmänna fattigförsörjning äro genom öfverenskommelse bestämda; men då, hvarken genom högslberörde Kongl, kungörelse, eller gegenom någon annan författning, grunden för bestämmandet af de afgiflers belopp, hvarmed grufegarne skola till fattigvården bidraga, blifvit stadgad, och det ej eller kan anses vara satt utom allt tvifvel, huruvida en grufegare, då han icke är bosatt inom den församling, der grufvan är belägen, må vara ovilkorligen förpligtad att till fattigvården derstädes bidraga; alltså, och till vinnande af bestämda föreskrifter i berörde hänseende, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes i Nåder förordna, att grufegare skola, ehvad de äro boende inom den församling, der grufvan är belägen, eller icke, vara skyldige att för denna sistnämnde lemna bidrag till fattigvården i den församling, der grufvan finnes, eller arbetarne äro boende, så vida ej annorlunda emellan grufegare och församlingen aftaldt ar, och att, der öfverenskoonmelser om beloppet af grufegares afgifter lill fattigvården icke redan blifvit tiälFade, grunden för bestämmandet af nämnde afgifter skall, derest grufegarne och församlingarne icke kunna derom åsämjas, af E. K. M:s Befallningshafvande, efter vederbörandes hörande, fastställas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Februari 1845.
Ank. till Exp-Utsk. d. 1 Mars, kl 1 e. m Betänkande, i anledning af åtskilliga motioner om förändringar i tiden för Kronolipp b ördsslämmorna. Till Utskottens behandling hafva följande, i förenämnde hänseende väckte, motioner blifvit öfverlemnade, nemligen: från Höglofl. Ridderskapet och Adeln: Herr von Mentzers, Carl Fredric; Vällofl. Borgare-Ståndet: Herr Wedbergs; och från Hederv. Bonde-Ståndet: Lars M. Knutsson från Östergöthlands Län: af hvilka motioner de tvänne förstnämnde, med afseende å den minskning till nära hälften af rörelse-capitalet och deraf följande svårigheter, som K rono-Utskyldernes uppbärande vid en Uppbördsstämma och på nära samma tid öfver hela Riket förorsakade, innehålla förslag, dels att skatleuppbörden borde fördelas och verkställas på tre terminer, med 3 å 4 mänaders mellantid, dels alt samma uppbörd kunde fördelas på tvänne, till tiden betydligt åtskiljda, uppbördsstämmor, och att ingen skattskyldig, som. icke sjelfmant ville på en gång betala hela utskyldsbeloppet, skulle kunna åläggas vid hvardera uppbördsstämman utgifva mera än hälften deraf, hvilken hälft då likväl borde ovillkorligen utgå; och skulle det på hvarje Län få bero att bestämma uppbördsstämmorna till de för orten lämpligaste tider af året; hvaremot Lars Knutsson uti sin motion anfört, att Kongl. Stals-Contorets kungörelse af den 8:de
Kongsgärdar kunna blifwa i behörig ordning fran hwarandra ffiljde, anhålla Riksens Ständer i underdånighet, at den eomumte, som genom Eder Kongl. Majus särskildta Nådiga åtgärd i förutnämnde afseende tilförordnas, äfwen matte fa sig i Räder updragit, dels ar med iakttagande af samma grunder, som i anseende ril Stuteri-Inrättningens förbättrande förut nämnde arv, under desse ame är förmasta Kongsgardarne, dels at befordra werkställigheten deraf, at desamma efter aure ars förlopp owilkorligen mätte marda fran hmarandra i ägor och tilhörigheter »vederbörligen afffilde; hmarefterKammar-DosteZiuln bör med desse, likasom med de öfrige Kongsgärdar i Riker taga befattning, och, efter de för deras behandling fastställde grunder, om framtida hushällningen och UixxysuioriLn deraf förordna. I sammanhang härmed har uti särskildt Memorial blifmit yrkadt, at Köpings Stad, som enligt Kongl. Donationer och krivileZier ifrän äldre rider Eall innehaft den förmän, ar emot misse wilkor fä begagna Betet ä Köpings By-stätt och den såkallade Köpings On jemte Fiffel i Wiken der nedanföre, matte äfwensom Förwastarne af Gastgifmeriet och Postförningen derstädes, til hwilkas understöd Hushagen blifmit mor fastställde ^-rren-Ze wil - 7§s Den 17 vilkor uplättn, bibehällas wid desse förmäner af förenämnde a Kongsöhrs Kungsgårds område svarande Lagenheter, hallst hwarken Köpings
- Ytterligare Utlåtande, V 5. s 229, bif. af BondeStåndet, ix s 1134* — böcker, om Pastorers skyldighet att till LandsContoiren insända, utdrag af; Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, 11 s s 1236. Utskottets Utlåtande, Vill s i3i — i35, bif. af Adeln, IX s i5j, af PresteStåndet, IX s 170, återrem. af BorgareStåndet, IX s 173. Ytterligare Utlåtande, Vill s 751 — 768, bif. af PresteStåndet, ix s 4°9> Adeln, IX s 4*7» BondeStåndet, IX s 431, förkast, med vidtagande af särskildt beslut, af BorgareStåndet, ix s 457- — hemman, om åborätt till, för deras Brukares efterlemnande Enkor och barn. Motion, remitt. till Ekon. Utskottet, 11 s 1255. 166 Utskottets Betänkande, Vill s 135 — i3g, bif. af Adeln, IX s i5>y, af PresteStåndet , IX s 171, af BorgareStåndet, IX s 173, återrem. af BondeStåndet, 11 S 1 322. Ytterligare Utlåtande, Ylll s <>58 — 960, bif. af BondeStåndet, IX s 588. Underd. Skrifvelse, X 1. s 126. RiksdagsBeslutet, §. 44* Kyrkoherde, angående att ingen, som angifver inom Församlingen begångna brott, bör såsom Actor framdragas för verldslig Rätt. LagUtskottets Betänkande, Ylll 1. s 172—174, bif. af Adeln* IX s 240, af PresteStåndet, IX s 262. —- — Boställen, om byggnadsskyldigheten vid; Motioner, remitt. till Lagoch Ekon. Utskottens Betänkande, Vll 1.
Då Utskottet föreslagit att böter må förvandlas till enkelt fängelse eller fängelse vid vallen och bröd , anser Utskottet alla bötesförvandlingar böra verkställas af domaren. — Den sakfälldes förhållande, sinnesstämning och kroppsbeskaffenhet böra vid valet af straffarter tagas i öfvervägande; och ingen är i bättre tillfälle att bedöma hvad inflytande dessa omständigheter må medföra, än den domare, som ransakat i målet. Dessutom är förvandling af böter en demare-åtgärd, och bör således icke öfverlemnas åt exsekutor, hvilken deremot utan våda kan anförtros att, efter den uppgjorda förvandlingstariffen, utbyta fängelse vid vatten och bröd mot enkelt fängelse, derest någon, vid undergåendet af förra fängelset, funnes dermed ej kunna uthärda. Dessa grunder äro tillämpade i 19 och 20 §§. Såsom ledande till förkortning, har Utskottet i en § (22) sammandragit 15, 16 och 17 §§ i lagförslaget, hvilka upptaga qvalifikatiouer af de särskilda straffen för einbetsmän, dervid Utskottet tillagt hvad som i anledning af suspensionsstraffet påkallats. Utskottet har emellertid ansett mistning af embete blott böra medföra förlust af det embete, hvari den förbrytelse skett, som föranleder straffartens tillämpning. Det kunde nemligen gifva anledning till olika tydningar hvad med dylikt embete förstås; och dessutom synes den, som icke förbrutit sig i högre grad, än att han fortfarande må brukas i Statens tjenst, utan fara kunna bibehållas i det embete han oklanderligen förrättat. Slutligen har Utskottet i 25 och 26 §§ motsvarande 20 och 21 §§ i lagförslaget, fästat afseende på en af Högsta domstolen vid lagförslagets granskning framställd anmärkning. 30 Lag-Ulsliollels Betänkande, N:o 38.
Jag ber att särskilt få upplysa, att vid de gäslgifvaregårdar, der jag känner förhållandet, har sannerligen så tillgått, att alla de skjulsskyldige, hvilka velat fortsätta skjutsningen och bo så till hands, att de kunnat göra det, hafva ingått ackord med entreprenören alt understödja honom i skjutsningen, hvaremot större delen af de förut skjulsskyldige hafva alldeles upphört att deltaga i skjutsningsbeslyrel, och det äro de nöjda med. En allmän obelåtenhet har derigenom visst icke åstadkommits. Hr von Hartmansdorff tror likväl att en sådan allmän obelåtenhet nu äger rum hos alla parterne, och derföre tycker Hr von Hartmansdorff att del vore bäst att concentrera obelåtenheten hos den ena parten. Jag hemställer, mine Hrr! om han verkligen har räll häruti, och betviflar Den 18 Mars. 311 att vi kunna få en författning, som lyckas tillfredsställa alla, och då jag tror detta vara omöjligt, sä hemställer jag om det vore rätt alt låta den ena parten få hela obelålenhelen på sin lott, för alt göra de öfriga fullkomligt belåtna. Hr Åkermans förslag att taga bort orden; ”der sådant utan förnärmande af laglig rätt låter sig göra” ber jag att få lägga märke vid. Det innebär det säkraste beviset på hvad jag förut sagt, alt det vore rätta sättet att häruti införa en fullkomlig arbitrage, hvilket vore farligt, emedan det skulle kunna hända att det vore flera landshrr, som tänkte alldeles lika med Hr Akerman, och i sådant fall vore det högst angeläget att förekomma en sådan rättighet i deras hand. Hvad Frih. Palmstjerna af mig begärt, skulle jag visserligen ingå på, om icke sjelfva proposm blefve så enkel i sig sjelf, att något slags biträdande lill den meningen icke är behöfligt. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, förklarade Hr Gr. o. Landtm., att han, då ifrägavar. betänk, innehöll flere särskilda punkter, ansåg sig skyldig att, enligt derom gjord begäran, framställa särskilda proposir å de punkter, hvarom olika meningar blifvit yttrade. Hr von Hartmansdorff:
Detta Moment hafva Utskotten ansett böra utgå , dels såsom i användandet medförande svårighet, dels ock derföre att ingen mätning bör få företagas utan med kärl af laglig form. 5. Mom. För pröfningen af våg. balancernes rigtighet tro Utskotten sig böra föreslå såsom elt tillägg att införa efter orden, ”ändeaxlarnes aggar,'” della enklare alternativ: eller ock att en vara be finnes väga lika mycket, i kvilkendera vägskälen hon lägges, 8 Lagsamt Allm. Besv.o. Oec.Utsi. Uti. N:o 46; fl. 12- i Mom. Till förekommande af Justerares möjligen för stränga bedömande, anse Utskotten vid ordet origtigt böra tilläggas : utöfver det tillatna remedium eller spelrum. Då en vetenskaplig noggrannhet ej alltid är möjlig, ej eller i daglig handel och vandel behöflig, blir det nödigt att vid hvarje slags mått tillåta ett re« medium, hvarmed måttet kan vara felaktigt och likväl lagligt. Detta alldagliga remedium bör på medelenheten vara så litet, att felet med vanliga instrumenter och obeväpnade sinnen ej kan märkas. För Likare-måtten bör det vara så litet som det genom konstens till-, hjelp är möjligt att åstadkomma. Vid förslaget till Förordning om hvad som vid verkställigheten af den nya Stadgan bör iakttagas, få Utskotten endast anmärka, hvad som älven ligger i sakens natur, att då sjelfva Stadgan ännu icke erhållit en fulländad form , tidsbestämmelserne, i afseende på dess antagande, måste derefter lämpas och ändras. Med denna anmärkning förena likväl Utskotten Kingsamt Ällm.Besv.o.Oec. Utsk. Uti. N:o 46. 9 den önskan, att den ifrågavarande reformen, som så länge af behofvet varit påkallad, hvartill de fleste förberedelserna redan blifvit gjorda, och hvaraf man kan förutse obestridliga fördelar, måtte så skyndsamt, som sig göra låter, bringas till verkställighet, och i följd häraf få Utskotten jemväl tillstyrka Rikets Höglofl.