Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagars décharge-betänk.n har jag förut yttrat mitt ogillande, och jag finner denna form i narv:de Betänk, ännu mera besynnerlig än i de föreg:de. Jag vill nu icke hålla mig till den omständigheten, att här förekomma reservationer mot reservationer, utan till hufvudsaken, nemi. det sätt, hvarpå Utsk. upfyllt sitt vigtiga kall, som utan tvifvel är ett af grundpelarne för vårt konstitutionella samhällsskick. Visserligen har den föreg:de talaren framhållit, huruledes 2!) § R.O. icke lemnar mera än två alternativer för Utsk. att gå till väga vid granskningen af StatsRådets protokoller, nemil antingen en anmälan enl. 1 il G §, eller också en hemställan, på sått 107 g föreskrifver. Jag skiljer mig från honom i så måtto, att jag icke kan finna, att de nu framställda annnne kunna ega någon annan form eller ens åro försvarliga ur någon annan synpunkt, än så till vida, som, då någon tillämpning af 10G § till följd deraf icke kommer i fråga, de skola tjena till ledning för R. Sttrs beslut, huruvida 107 § bör tillämpas. Jag frågar då, om det icke skulle falla in i det löjliga, om en hemställan gjordes till li. o. Ad., huruvida R. o Ad. finner Rikets väl kräfva, att StatsRådet Gripenstedt erhåller afsked, derföre att han af Statens medel utgifvit, hela 4000 rdr mera ån Utsk. trott att samma utgifts-post kunnat nedprutas till? Jag hyser derföre den åsigten, att Utsk. icke bort hålla sig till den gamla slentrian, som blifvit följd, att nemi. blott framkasta några torra anm:r, utan Utsk. hade bort yttra sig öfver Regeringens handlingar i allmänhet, samt på grund deraf tillstyrka decharge eller icke. Man säger att 29 § i R.O. icke uttryckligen ålägger Utsk. något sådant.
De, i följd af Eders Kongl. Maj:ls och rikets Kammar-Collegii circulär utaf den 14 April 1824, till enskilde upplåtne delar af de förut högst be tyd lige kronoskogarne i länet, äro i allmänhet redan sköflade, hvartill egentliga anledningen torde vara att finna i det stora afstånd, som på de fleste ställen äger rum emellan de upplåtne skogstraklerne och de hemman, åt hvilka desse blifvit anvisade, och sorn förhindrat mängden af ägarne att freda sina lotter för åverkan af andra, hvilka först afverkat hvad dem blifvit tillskiftad t och sedan tillgripit det grannarne sparat. Kronans behållne parker, hvilka deremot vårdas väl och besås med skogsfrön i den mån averkningen sker, äro följande: l:o Kinneskogen, reglerad enligt Kongl, brefvet den 9 Februari 1827, har en areal af 4,044j tunnland, hvaraf fullt en tredjedel, såsom varande före regleringen af skogseldar härjad, men sedermera med skogsfrön besådd, nu äger ung växtlig skog, och återstoden är beväxt af medelåldrig och jemn skog. Denna 25 Denna park är under de sednare åren afmätt oell nu under trakthygges indelning. Genom försäljning af brandskadade och utgallrade skogseffekter, har dess afkastning under sednare qvinqvennium per medium om året uppgått till 913 R:dr 25 sk. banko; hvarjemte den lenmat för skördadt hö och bete 168 R:dr 47 sk. 2 r:st eller tillsammans årligen 1,082 R:dr 24 sk. 2 r:st nämnde mynt. 2:o Varaskogen, utgörande 616l tunnland, samt reglerad genom Kongl, brefvet af den 22 November 1826. Hälften af denna park var vid regleringen afbränd och skoglös, men har, efter besåning, numera en särdeles växtlig ungskog. Öfriga delen är beväxt med mogen skog och indelad till trakthuggning.
I den andra sidan af korgen lågo om hvarandra några grenar cactus, beundran, tillsammans med vintergrön, som talar om en lycklig, förfluten tid. Han försäkrar mig ännu engång om sin trogna vänskap; han hoppas, att jag blir lycklig! Om han ej hade sagt det i går, skulle jag ej våga tänka på den beundran, hvilken några af dessa blommor tala om, liksom för att påminna mig om en lycklig tid, som nu ack! är förfluten. XVIII HON HAR LOFVAT Uti den allt lika upplysta sängkammaren på Abbey-Hall, finna vi lord Suffridge hvilande på sin säng; bredvid honom sitta Lucy och Edvard Glithingham. Några ord äro nödvändiga för att förklara orsaken, hvarföre vi just på denna dag återtaga berättelsens tråd. Sex månader hafva förflutit sedan Lucy åter trädde in i sitt dystra fängelse. Det var med ett beklämdt hjerta hon emotsåg sin framtid, men då hon greps af alltför upproriska känslor, behöfde hon endast i minnet återgå till det sista samtal hon haft med Oskar, för att åter känna sig lugnare. Hon fann vid hemkomsten sin fader sjuk, men han blef snart något återställd. Man märkte likväl, att han småningom blifvit allt svagare och att sjukdomsanfallen, om också ej så häftiga som förut, dock oftare återkommo. Sedan den dag, han af orsaker dem vi känna, beslöt att gifta sin dotter med sir Edvard, tycktes han hafva hakat sig fast vid denna tanke och endast uppehålla sina krafter genom hoppet om dess fullbordan. Lucys afresa till kontinenten hade varit ett svårt slag för honom och hennes återkomst en desto större glädje, ty han hade fruktat att ej mera få återse henne. Han förstod rätt väl, att det var motviljan för det giftermål han ville förmå henne till, som skrämt henne bort ifrån hemmet, men att åter öfvergifva denna tanke, det var för honom omöjligt. Han önskade försona sitt brott genom att förena sin enda dotter med sonen till den förr så hatade Starling. Då lord Suffridge några dagar efter Lucys återkomst talade med henne om brölloppet, svarade hon, att det ännu var en fullkomligt oafgjord sak och att hon kände sig ur stånd att ingå en så afskräckande förening.
Hvad sålunda beträffar •de allmännast begagnade telefonapparaterna, företedde de egentligen ej något nytt. Sammalunda var förhållandet med de yttre ledningarne, till hvilka dock allt mera allmänt börjar användas fosforbronstråd, om 1 l / 4 millimeters diameter, i stället för jeraeller ståltråd af gröfre dimension. Så mycket märkligare framstod deremot van Rvsselberghe ’ s särskilda system för telefonering å telegrafliniema utan hinder af samtidigt pågående telegrafering, äfven om för telefone-ringen begagnas samma ledningstrådar, som för telegraferingen. Vid föregående försök att " för telefonering använda trådar, som voro upplagda på samma stolplinie som de ledningar, hvilka begagnades för telegrafering, hade man rönt hinder och obehag deraf, att telegraferingen förorsakat buller i telefonapparaterna. Denna ljudöfverföring tillskrifves den s. k. telegrafiska induktionen. Man hade derföre bemödat sig att neutralisera verkan af denna induktion på telefonapparaterna, ' men utan afgjord framgång. Af en tillfällig iakttagelse föranleddes van Rvsselberghe att, för målets ernående, slå in på en annan väg, den nämligen att förekomma sjelfva induktionen. * N&amp;gon dag ander vintern 1882 mtriiffacle det nämligen, att, vid de af van Rysselberghe anstälda iorsök mod vanlig telefonering mellan observatoriet i Bruxelles och meteorologiska stationen i Ostonde, en för telegrafering samtidigt använd ledningstråd, upplagd på samma stolplinie, som den för telefoneringen begagnade, inverkade mera störande än en annan telegrafledning, h vilken senare hade q vallen förut framför alla de öfriga utmärkt sig genom stark telegrafisk induktion. Telegraferingen p&amp; b&amp;da dessa ledningar egde rum medelst Hughe s apparat.
Och när man betänker, att farbror inte blef så kungligt belönad af någon vanlig orsak, utan tvärtom för att han var en gammal blygsam och hygglig hedersprisse, så kanna vi gerna unna honom hans vasatrissa lika väl som guldsnusdosan, hvilken ju också var ett meritvedermäle. Efter som det är brukligt att yttra sig om nyutkomna böckers sedliga halt, vilja vi som en rekommendation nämna, att berättelsen hvarken är psykologisk eller fysiologisk. Den är tvärtom renare än ett qväde af Wirsén och skalle kanna sättas i händerna på sjelfva kopparslagar Bloms Nella, som nog finge sig ett godt skratt, icke minst vid läsningen om sig sjelf. Ty inte var Hickan sd menlös som farbror tror. Helt visst » dref » bon med hela sällskapet och gamman mutter allra mest, när hon höll sitt dråpliga tal på tyska. Farbror var också ett ovanligt godt driftföremål, när han kunde gå med på det der kappsäck-nypet. Men det var väl derför att han för tillfället var litet mosig.Farbror talar emellertid bäst för sig sjelf, den r&amp;ragnbW Läs hans bok, den kommer att förnöja er! Ty, » som aportdet säger »: En rolig lögn är alltid angenämare än en ledsam sm ning — hvarvid vi dook icke vilja ha sagt att icke boken inte-håller ypperligt realistiska skildringar samt i och med det pubb » träffande Banningar angående så väl hufvudstadssom småstads!? i det nådens året 1889, fastän händelserna äro förlagda till «Bf Karl XV: s dagar. Förf. är med ett ord en verklig humorist i den burleska genren. Viktor Andrén har ritat allt hvad farbror har yelat » WV tydliggöras, och det har skett med vanligt geni och synneriifH godt lynne, tycks det. T.Det kungliga lyekohornet. Ett bidrag till kung Oskars krönika. Det gamla ärevördiga dryckeshorn, som här besjunges, var som alltid äfven med på Konungens färd å » Drott * under innevarande års sommar.
När Adeliga Privilegierna skrefvos, var skillnaden imellan hemmans naturer skarpare, än den i senare tider blifvit. Äganderätten till skattejord var icke fullständig. Ägare af sådan jord förpligtades ännu enligt 1734 års lag att vid salu utom börd hembjuda hemmanen till Kronan. En så beskaffad äganderätt trodde man, vid Adelsprivilegiernes författande, Konungen icke kunna eftersträfva; och det var möjligt för styrelsen, som då icke låg i Konungens hand, att hindra honom från inköp af detta slags jord genom dess inlösande till Kronan. Det enda slag af fastighet, han då kunde få lust att äga, var frälse. Häri såg man, elter tidens sätt, vådan endast för det Stånd, som uteslutande var berättigadt att äga detta slags jord; och huruvida någon annan våda för det allmänna dervid kunde komma i fråga, det uttryckte man icke, såsom grund till förbudet för Konungen att blifva ägare af den jord, han utan detta förbud skulle kunnat förvärfva. Verkan af förbudet blef i allt fall enahanda, att fngen jord, af hvad natur sorn helst, kom i Konungarnas ägo under då varande styrelseform. — 56 — Adeliga Privilegiernas i fråga varande stadgande kunde följaktligen betraktas, icke blott |iå sätt som skett, såsom en inskränkning i Konungens riitt att blifva jordägare, utan såsom ett faktiskt förbud mot ali sådan rätt. Det återstode att veta, huruvida detta förbud »förfallit» genom någon nyare lag. Säkerhetsakten, som blifvit åberopad, säger, att alla fyra Stånden i Riket äga att besitta och förvärfva jord i deras gemensama fädernesland (med undantag likväl af den åt Adeln förbehållna) Härigenom voro Adelsprivilegierno upphäfna i afseende på frälse strögods och utsockne hemman, hvilka således, i stället att förut endast kunna ägas af Adeln, dess vederlikar samt Prester och Borgare, blefvo åtkomliga för alla fyra Stunden i riket.
Det är emedlertid tillfredsställande att se det deltagande för Skattebördens öde, sorn uttalar sig i hvadden ädle Grefven yttrar öfver dess Representationsrätt; märkbart öfverensstämmer med denna den ädle Grefvens ömhet om BondeStåndets oberoende Och sjelfständighet, den ihärdighet hvarmed Styrelsen sökt tillvälla sig rättighetea att till och med tillsätta Ståndets Notarier« 3® Ben g Maji e, tii. Men Verksammare än allt annat', skulle någöri betydlig minskningiSkattbördorne försäkra detta oberoende och denna sjelfständighet; derom höres likväl ifrån Minisléren aldrig någon tanke väckas. Då jag uti mitt anförande den 25 Mars främstälde frågan hvad Ministrarne gjort för Statsförfattningens utbildning och fullkomnahde, tänkte jag mig, att man ej härvid endast skulle fästa sig vid underlåtenheten, att utarbeta grunderne för en ny och förändrad Representation. Huru många medel gifvas ej att genom åtskillige förändtingar förbättra, då man ej ansett sig våga att helt och håiiit omskapa; och huru lätt skulle icke all förändring åstadkommits, om framställningen derom utgådt ifrån Regeringen, och om den, af den ministeriella inflytelsen blifvit Underätödd. RiksStånden hafva nu nyligen tagit ett beslut om voteringen per Capita i Utskotten, ett beslut hvars vigtiga följder jag förmodar kunna komma att i Svenska Folkets tacksamma minne bevara hågkomsten »f denna Riksdag. Min öfvertygelse är likväl, att samma välgörande Utslag säkerligen långt för detta kunnat vinnas; om framställningen härom utgått från MiniStéren. på samma sätt förhåller sig med en mängd andra biförändringar, sOm skulle kunna lätta och påskynda Riksdagsarbetet, befordra större sammanhang i radplägningarne och emellan Representationens särskildte deli*, samt sålunda till någon del afhjelpa olägenheterna Af Ståndeindelninggn, och befästa det sera * - Bin 5 Maji e, ni. 3i bäöd, ej blott emellan Representanterrie sinsemellan, utan äfven emellan dem och deras Comittenter.
För min del bidrog äfven jag till framkallande af det resultat, att lista §:n af Utskis förslag blef afslagen, och om Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. på Hr von Hartmansdorffs förslag, så torde det hända att delta genast blefve af R. o. Ad. bifallet. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att, sedan Hr von Hartmansdorff begärt votering, borde naturligtvis vid densamma den propos., som Hr Gr. o. Landtm, ansett besvarad med öfvervägande Ja, eller afslag å §:n blifva Ja-, och Hr von Hartmansdorffs förslag contrapropos. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle icke hafva begärt vo tering om kontra-propos., om jag icke hade befarat, att Hr Gr. o. Landtm., sedan afslag å lista §:n var förklaradt, skulle dermed anse alltsammans vara förfallet. Gr. Sparre: Det hade väl varit med all vanlig ordning öf verensstämmande, att sedan flere proposir blifvit framställde, och ingen af dem blifvit med Ja besvarad, saken dermed varit slut, såvida icke någon begärt votering. Uplästes till justering och godkändes följande votens-propos.: Den som afslår lista §:n af LagUlskis förslag till förordn., angide allmänt kyrkomöte, röstar Ja; den del ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antager R. o. Ad. följande redaktion för nämnde §: a) ”Till lagtima Kyrkomöte' sammanträde Svenska kyrkans ombud 348 Den 13 September f. m. hvart 6:te år, å den tid och ort, Konungen utsätter, dock minst 3 månader före lagtima Riksdags inträffande. Mötet kan ej, utan eget samtycke, uplösas förr än ö veckor, efter dess öpnande, förflutit. ” b) ”Urtima Kyrkomöte kan Konungen sammankalla och uplösa när honom godt synes, dock utan rubbning af liden för lagtima Kyrkomötes sammanträde.” Efter försiggången votering, hvarunder Hr Gr. o.
Banko, bemälde Kollegium, uti underdånigt utlåtande af den 13 Oktober 1839, på anförde skäl, tillstyrkte, att nämnde anbud måtte antagas och Kollegium få sig uppdraget att, å Statens vägnar, lyfta och qvittera den erbjudna löse-skillingen, som Kollegium ansåg böra ingå till och redovisas i sammannhang med de till manufakturernas befrämjande anslagne medel, för att företrädesvis användas till anstalter för sidenfabrikationens förbättrande och fullkomnande; — samt att, enligt nådigt Bref den 24 Februari 1840, Kongl. Maj:t, enär Stockholms Sidenfabriks-societet, till hvars fördel ifrågavarande appreteringsverk blifvit på allmän bekostnad inköpt och inrättadt, uti en ingifven underdånig skrift, mpd framställning af nyttan och nödvändigheten för Societetens handtering af appreteringsverkets bibehållande, bestridt detsammas afyttrande samt yrkat dess försättande i ett efter dåvarande behof lämpadt, med sednare tiders förbättrade methoder öfverensstämmande och i allo ändamålsenligt skick, på grund deraf och med hänsigt till hvad i öfrigt förekommit, förklarat sig icke finna skäl att lemna nådigt bifall till nämnde Kollegii underdåniga hemställan om afträdande af såväl fastigheten, som inventarierne till full ego och fri disposition åt verkets innehafvare utan, i öfverensstämmelse med nådiga Beslutet den 14 Juli 1837, anbefallt samma Kollegium att tillse, det disponenterne skyndsamligen ginge i författning om appreteringsverkets behöriga iståndsättande; för verkställighet hvaraf nämnde embetsverk skulle ega bestämma en lämplig tid, samt att, i händelse, vid den sålunda utsatta terminen, verkets iordningsställande skulle befinnas uraktlåtet, vid vederbörlig domstol göra talan anhängig om innehafvarnes skiljande från appreteringsverket.
Jag begär, att Besvärsoch EconomiUtskottet måtte fullständigt utveckla detta ämne, då Utskottet troligen kommer i tillfälle att föreslå Rikets Ständer en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t: om olämpligheten af nu gällande äfvensom bristande Skjuts författningar, med underdånig anhållan , att Kongl. Maj:t täckes låta utarbeta och till nästkommande Ständer öfverlemna ett fullständigt Förslag till en ny Skjutsinrättning, hvarigenom hela det nuvarande skjutsnings-besväret komme att upphöra. Bref-posten bör äfven förenas med den nya Skjutsinrättningen, och förmodar jag, att öfver allt, der åkande post framgår, bör en Forvagns-inrättning vara möjlig, enär Staten måste mer afse jemt fördelade skattebördor till nödvändiga communica - 38 Den 12 December f. m. tioners öppnande, än en påräknad vinst af Postverket. Det bör ej eller möta svårighet att upphäfva Kronoskjuts »skyldigheten under fred, (i krigstillstånd måste samhället underkasta sig hvad uppoffring som fordras utöfver lagens bud). Krono-transporter böra i alla foll ske sjöledes, så vidt sig göra låter, utmed våra vidsträckta kuster och på de inre vattenvägarne; men der desse sluta, kan med omtanka och klokhet lätteligen genom accord beredas samma utvägar för transporter af Kronans effecter, som för de vida större af handelsvaror, som årligen gå i alla riktningar genom landet, helst jag förutsätter, såsom ett vilkor för en klokare Statshushållning, att Trouppers mestadels onödiga marcher, hädanefter inställas, och att, der de vid påkommande behof nödgas ske, trossen lämpas efter tillgången på dertill anslagne Nummerhästar. Jag får dessutom väcka uppmärksamheten derpå, huru litet man vore belåten med den vanliga Gästgifveriskjutsens inställande, om Kronoskjuts-skyldigheten bibehålles, emedan det är just denna, som nödgar äfven de minsta hemmans-delägare att hafva hästar, hvilka bos många kunde, med fördel för jordbruket, ersättas af oxar; ett förhållande som bäst visar sig, sedan hem» mansklyfningarne blifva allmänna.
Utskottet anser någon definitiv reglering af Stater och Korpser i allmänhet vid denna Riksdag icke böra ega rum och derjemte föreställer sig att, med afseende å de icke obetydliga anslag, som å denna Hufvud-litel redan blifvit beviljade, besparingar skola uppkomma, hvilka fortfarande, såsom hittills, kunna lemna tillgång lil! bestridande af erforderlig aflöning för bemälde personal, afstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall till Kongl. Majits ofvanberörda Nådiga förslag. i9:o Då, i anseende till bristande tillgång, någon förbättring hittills icke kunnat tillvägabringas uti den aflönings-förmån, som, under benämning Inqvartering s-•penningar, bestås flottans löntagare, efter den uti Jnqvarlerings-Ordningen för flottan den 31 Oktober 1827 intagna tarif, i följd hvaraf denna aflöning belöpte för flertalet till ungefär en tredjedel, för några till hälften och för de öfriga till mindre än två tredjedelar af hvad arméens värfvade korpser på samma garnisonsorter författningsenligt ålnjuta, har Kongl. Majit, då likväl flottan syntes i detta, såsom i andra afseenden, böra vara lika lottad med värfvade arméen och för öfrigt hyrorna å bostäder högst betydligt stigit, föreslagit, att nuvarande anslags-sumrna, 30,000 Ridr, matte ökas med 13,000 Ridr eller till 43,000 Ridr, hvarigenom detta missförhållande i någon mån ansetts kunna afhjelpas; och får Utskottet, i betraktande af de i den Nådiga Propositionen uppgifna förhållanden, tillstyrka, att den äskade anslags-tillökningen må af Rikets Ständer beviljas. 20:o. Jemte förmälan hurusom
På detta sätt lemnades folket tillfälle att fritt förhandla om sina angelägenheter, hvilket det nu icke har, icke ens den, som, med vissa villkor, vill göra en gåfva eller annan uppoffring åt härad eller län, har tillfälle att höra innevånarne derom. Men då jag äfven yttrat mig ogillande om Utsk:s anförde skäl att behofvet örn ifrågavar. sammanträden ännu icke gjort sig gällande, hvarmed förmodligen menas att ännu icke några sådane ämnen inom fäderneslandet förekommit, som kunnat eller bordt afhandlas på dessa möten, så är jag ock skyldig att något närmare och tydligen redogöra för min mening. Måhända kunde, om hvarje embetsman i samhället samvetsgrann! fullgjorde sin pligt att väcka och underhålla det lif i det allmänna, som för dess trefnad erfordras, det derigenom göras obehöfligt att allmänheten inblandade sig deri. Men då fullkomligheten icke blifvit någons lott, så vore det nog hårdt att en icke embetsman, som mera nitälskade för det goda, skulle stängas eller hindras från att hafva en röst med i laget, eller icke fä yttra sig om annat än det, som framlades af embetsmannamyndighet till diskussions-ämne. Vi vete för exempel att med år 1827 alla folkskolor inom såväl häradet som länet skulle vara i ordning; åtskilliga böcker och skolmaterialier erfordrades härtill. Mången enskild kunde icke undgå att tänka, att om häradet, eller än bättre hela länet, som hörde till 3:ne stift, gjorde en gemensam beställning af böcker och det mera, så skulle en betydlig besparing för hvarje särskild församling uppkomma; men då, enligt kyrkolagen, biskopen är den, som i främsta rummet bör drifva barnaläran i sitt stift, så väntade man åtminstone frän någon af de 3:ne till länet hörande att få ett förslag, ett råd, en anvisning i afseende på skolböckers m. m. anskaffande i god tid förrän skolorna skulle begynna, och först då detta uteblef, sökte enskilde att få skrivelser i dessa samhällsvigtiga ämnen genom K. bef:de fortställde lill hvartdera af de 3:ne konsistorierna i särskilde exemplar inskrifne, men ingen åtgärd har försports.
Ständers Revisorers berättelse, angående år 1849 verkställd granskning af Bankoverkets styrelse och förvaltning under åren 1847 och 1818, hvilken berättelse till Preste-Ståndet ingått, remitterades till Banco-utskottet. 12 Prot.-Utdrag den 4 December 1850. S. D. Föredrogs Kongl. Moj:ts nådiga skrifvelse lill Rikets Ständer, om förordnande af en Stats-Råds-ledamot i afseende på handläggningen af vissa i Riksdags-Ordningens 36 och 42 §§ omförmälda Riksdags-ärenden; Gifven Stockholms Slolt den 18 November 1850. Lades till handlingarne. Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Kongl. Maj:ts å Rikssalen till Rikets Ständer den 23 sistlidne November meddelade nådiga berättelse om hvad i Riket» Styrelse sedan sista riksdag sig tilldragit. S. D. Föredrogs och remitterades till Stats-utskottet nedannämnde år 1819 afgifna Revisions-berättelser för åren 1816 och 1847, jemte, i anledning deraf, lemnade utlåtanden, nemligen: Ilo Ofver Statsverkets och dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning. 2:o Ofver de under Kongl. Kommerse-kollegiuin ställda fonders förvaltning, och 3:o Ofver Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades Justitie-ombudsmannens' till Rikets Ständer vid denna Riksdag afgifna berättelse, jemte bemälde Embetsmans Embets-berättelser för åren 1818 och 1849. S. D. Föredrogos följande memorial: l:o Stats-Utskottets, N:o 1, med öfverlemnande af ett exemplar af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, jemte vid nämnda Kongl, proposition varande bilagor.