Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon slet sig lös från Petters tag och sade högt, i det hon tog den andre under armen. – Jag dansar, med hvem jag vill. Och när Petter ändå ville rusa fram för att hejda dem, tillade hon, i det hon sköt sin kavaljer framför sig i trängseln: – Hvem tror du, vill dansa med dig, som tittar i nordvest? Petter stod stilla och såg efter paret, tills det blef alldeles svart för hans ena öga. Han tyckte som altid, när han försökt närma sig Klara, att han krympte ihop i sina kläder och blef så liten och obetydlig och ful som den sämsta mask på jorden. Men så usel och fattig hade han aldrig känt sig. Att hon, som han altid hade varit snäll emot, hon, som han hade hjälpt och trälat för, burit ved och vatten åt, fast han aldrig fått så mycket som tack, hon, som ändå brukade kyssa honom, när de voro ensamma, och som kunde vara vänlig mot honom också, att hon skulle säga åt honom, så att folk hörde det till på köpet, att han tittade i nordvest! Att hon inte brydde sig om honom, det var hennes sak, och det kunde ingen människa hjälpa. Att hon hade andra fästemän, fast hon visste att han höll mer af henne än de andra, det förlät han henne gärna. Det var väl, för att han var så ful, och det hade hon kanske svårt att vänja sig vid. Att hon hade fått ett barn med en annan, var häller inte en så stor skam, så att det gjorde något. Men att hon hade kunnat säga åt honom, att han tittade i nordvest, det tyckte Petter, var det värsta, som kunnat hända honom. Torpet och ladugården och skogen omkring stugan, dricksvattnet och kon och täppan att sätta potatis på – altihop tyckte Petter var borta och förbi. Och om flickorna voro sådana, så var han glad, att han inte hade mer än ett öga att se på dem med. Hade man två, fick man nog se, det som var ännu värre. Och medan tonerna från fiolen och handklaveret, gnisslande och ljudande, blandade med ljudet af starkt trampande fötter, fylde hans öron, vände han sig om och gick långsamt tillbaka öfver backen. Det var ingen hemma, det visste han. Ty alla voro på logen. Det var bara de minsta barnen, som sofvo i den stora syskonbädden.
Genom nordvestra stambanan emellan Arvika och riksgränsen i förening med den Norska jernvägen erhålla både hela den stora vestra delen af Wermland och ett icke obetydligt område inom Norrige, som af dessa banor genomskåres, den kortaste och i afseende på beskaffenheten af landets produkter äfven den ändamålsenligasle förbindelse vid Arvika med de svenska segellederna och följaktligen med Göteborg samt inre delar af Sverige. Dessa äro de stora fördelar i kommercielt och ekonomiskt hänseende, som komma att vinnas genom antagande af detta mitt förslag, och då härtill läggas de politiska, hvilka äfven afse ett närmande emellan de förenade rikena, anser jag nödvändigt alt med görligaste första få denna kommunikationslinie öppnad, helst det numera år en allmänt känd sak, att Ryssland spinner ett jernvågsnät från Svarta Hafvet Bih. till R. St. N:o 211. till Östersjöns stränder, i hufvudsakligt ändamål att hastigt kunna sammandraga sina stridskrafter, och månne det icke då är högst angeläget, att äfven Sverige öppnar en kommunikationsled för att lika hastigt kunna sammandraga sina försvarskrafter, hvaribland såsom en vigtig del måste ingå i beräkningen Vestra Svenska arméen samt de Norska trupperna ? — Genom den förenämnda å Svenska sidan endast 5| mil långa, banans öppnande kan den Norska arméen vara här i riket inom några timmar och i Stockholm inom 2 å 5 dagar.
Den 21 punkten utgör ett löftes gifvit åt debitors-interesset, på det ej Bankens bestånd må äfventyras; ett löfte, förutan hvilket realisationen ej hade stått att tillvägabringas, måhända ännu på 20 eller 3o år. Sorn detta beslut blott gäller 5 år, anhåller jag om bifall å detsamma. Herr Ribbing: Jag ber om förlåtelse, ätt jag å nyo upptager Ridderskapets och Adelns tid; men jag anser ämnet så vigtigt, att jag ej kan frångå att göra mina skäl gällande. Man har sagt, att, enär de öfrige Stånden ej fästat detta vilkor vid sina beslut, kunde tillägget ej blifva gällande. Jag tror, att utväg finnes att göra det gällande, genom inbjudning till de andra Stånden, då säkert något Stånd deruti instämmer. Man fästar dervid deras uppmärksamhet derpå, att om man ej bifaller denna punkt, finnes ingen säkerhet för realisationen. När man nu vunnit sitt ändamål, ser jag icke, hvarföre man icke skulle vilja gå in på tillägget. Grefve von Schwerin bar sagt, att 21 punkten är ett löfte åt de lånebehöfvande, men jag vet icke, hvarföre vi; som ej äro lånebehöfvande, ej skola begära det löfte, att Banken icke skall ansträngas utöfver sin för/, 6 H. Den 21 Octaber e. m. måga. Jag skulle tro, att nian ej utan orättvisa kan gifva löfte blott åt ena partén. Man bör äfven gifva den andra löfte, att icke Bankens bestånd äfventyras; det är endast detta Herr Hegardt begärt. Jag tycker, att då de händelser ej äro så aflägsna, hvilka förut satt Banken på obestånd, det icke eller är omöjligt föreställa sig, alt en sådan stagnation å nyo kan föranleda ett dylikt resultat. Man bör således söka tillfredsställa äfven den andra sidans fordringar, ty annars gå vi ifrån halfgjordt arbete, i fall vi sörjt för att myntet icke kan stiga, men väl falla. Herr Hjerta: Jag tviflar verkligen på, att 3:ne
På sätt jag i Memorialet nämnt, får jag vördsamt anhålla, att min ifrågavarande motion må till StatsUtskottet remitteras, likväl med undantag af slutet deri, eller hvad som innefattar min hemställan, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes framställa ett förslag till Tryckfrihetens återbringande i dess första Grundlagsenliga skick, hvilken hemställan torde få förfalla; det vill säga, att hela motionen med premissen, och allt, ända till sista semicolon i sista punkten, må till StatsUtskottet remitteras. Jag leranär Friherre Cederström fritt att yttra sig, om något olagligt ligger i en sådan förändring. Friherre Cederström: jDen af Herr Hjerta nu gjorde nya motion anhåller jag måtte blifva hvilande på bordet, så att jag må få tillfälle att se den skrifven. Hans ifrågavarande skriftliga anförande torde deremot nu föredragas i dess oförändrade skick; och det skall då visa sig, att de deri innefattade olika motioner ej kunna i ett sammanhang upptagas, utan böra förfalla. Hans E.rccllence Herr Grefven och Landt Mars kalken förklarade, att sedan Hans Excellence redan gifvit sin tanka tillkänna, att Memorialet, såsom innefattande tvänne särskildta ämnen, icke i dess närvarande skick kunde till handläggning upptagas, samt 138 Den i3 Mars f. ra.
Maj.ts och Ri”kets CommerctCollegii , eiler dst Embetsverk* ”sorn iör handelsstyrelsen sig uppdragen, skyl ”dighet ? att, elur inhämtade underrättelser ”om varupriserce , årligen fastställa ett medelpris till grund för Tullprocentens berak”ning å visse inkommande varor , dels att ”värdet å andra rnä , sedan godsägaren detsamma uppgifvit, och Tullbetjeningen ej, ”så frsmt de tillhöra resande, elier uppgå till ”500 Rrdr Banco, finner godt, alt dem sjeltve ”med tio procm’s förhöjning inlösa, bestäm”mas af serskildte Värderingsman , dels desse ”personers val och rätt till ersättning, dels ”Godsägares samt Tullbetjenters rätt att hänskjuta tvistigheter om värderingar till en Ju. ”ry, dennes edgång och rättegångssätt , dels "om Auctioners anställande vid vissa tillfällen, ”förfarandet dervid m. m , dels om Spanne”msls Värdering efter RiksMarkegången , dels ”ock om värdets fasställande å utgående varor,” Herr Cederschjöld: Jag får påminna om en anmärkning, som Grefve Hård löiut gjort, i afseende pä Värderings-Juryn. Utskoitet har nemligen i sitt första Betänkande före-bget , att Godsägaren och Tullkammaren skulle utnämna hvar sina 2 Ledamöter , och dessa 4 tillsammans utvälja utom sig en Ordförande, Men som det lätt bör kunna hända, att rösterna falla tili lika belopp på 2 särskilta personer , hvilket fall Utskottet icke tyckes hafva förutsett , får jag hemställa , om icke stadgas t 14 Augiuti e. nu borde , att i dylika fall frågan skulle slutligen algöras medelst lottning. Grefve Spens: Den förcvaiande punkten medför efter min tanka den olägenhet att det 5r tulibetjeningen ensam på hvilken» controll och conni Vence med Godsägaren dt t beror, on» varans värde blifver för lågt uppgifvit. Man har lemnat det it tulibetjeningen ensam, emedan den med 10 procents förhöjning kan in„ köpa varan.
Om och när, i följd af de till Riksgälds-Contoret för utlånade räntemedel aflemnnde säkerhetshandlingar, någon intecknings-förnyelse, bevakning eller utsökning erfordras, skall Directionen foga anstalt härom, utan alt Contoret dermed behölver taga någon befattning; och böra således de laneoch säkerhetssamt öfriga handlingar, som Directionen, för fullgörandet af detta åliggande, mäste begagna, uppå skeende anmälan hållas densamma tillhanda, emot dess afgifvande förbindelse att handiingarne till Contoret återställa, så snart de blifvit för ändamålet begagnade. § i3. I öfverensstämmelse med Rikets Ständers, vid sistförflutna Riksdag, fattade be lut, och sedan den af staden Ystad deiefter erlagda ränta för den del eller 16000 R:dr af stadens såkallade casernbyggnads-lån, med hvars inbetalning anstånd vid nästföregångna Riksdag medgafs, blifvit xiii staden återställd, skola de, från och med år 1835, till Riksgälds-Conloiet inbetal ia och derstäd s ännu innestående capitaloch räntebelopp å Contoreis hos städerna Malm» och Ystad egande fordringar för de dessa städer, till uppf rande af casernoch stall-byggnader åt dervaiande gaenisoner meddehde ian, hållas Kongl. Majit, uppå Dess Nådiga reqvisiliou, Stats-Ulskoilcts Memorial, N:o 494.
Det vore möjligt, på sätt redan anmärkt blifvit, att en annan myndighet, än den högsta, kunde åt den militäreller civile tjensteman, som behöfver eller vill resa utrikes, gifva tillstånd dertill, så framt denna rättighet blifvit i Författningen medgifven. Antingen Frih. Cederström tycker om exempel eller icke, vill jag dock för Ståndet, på hvars bifall återremissen beror, anföra ett annat, ådagaläggande huru det gått utlänningar under den lid våra nuvande pass-författningar varit gällande, och införda äfven i Norrige. Då jag vistades der dilkom år 1819 en Italliensk Marquis Pallavicini Triulzi, som ämnade sig norr ut för att få se midnatts-solen, men som tillåtelse skulle begäras från Stockholm, så gick solen sin väg innan han blef vederbörligen förpassad. Ett sådant sätt att behandla både utländska och inländska män kan icke annat än väcka, — jag vill icke Säga hvad det väcker, — utan förnyar min anhållan om återremiss. Propos. till bifall å Utsk:s Betänk, blef härefter framställd men besvarades med starka Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om B. o. Ad. ansågo de gjorda annuirkn:ne föranleda till återremiss, och sedan svaren härmed utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg Ja hafva öfverröstat Nej. Föredrogs ånyo Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 28 sisth Januari och d. 8 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 21, i ani. af väckt motion om skyldighet för hvarje till full arbetskraft kommen person, att årligen bespara något för sin egen framtid, intill dess densamma kunde anses nödtorftigt betryggad. Hr Hagströmer, Joli. Jakob: Då Ekon.Utsk:s nu förevande Betänk. N:o 21 icke åtföljes af någon annan reservation 472 Den 11 Februari, än Hr Sondéns, skulle det kunna tyckas ali meningen i allmänhet inom Utsk. gillat Betänk., men så var dock icke fallet med mig.
— Förgäfves, efter min tanke, söker man hos oss införa det nya svsteine för brännvinsbränningen, som, lånadt från Danmark och Preussen, saknar tillämplighet i det hela för Sverige, der af ålder hälfdvunna egenheter i jordfördelningen framkallat ett öfvervägande antal sjelfständiga små jordbrukare, der desse i allmänhet äga större tillgång på ved och torf för brännvinsbränningen, och der denna industrigren flerestädes utbildat sig till en vigtig binäring, som allmogen lärt sig anse från jordbruket oskiljaktig; ty lyckas man än att genom författningar undertrycka eller ansenligen förminska den lofliga bränningen i smått, eller med lyftpannor, hvilket ej kan nekas skulle vara en nationalvinst i åtskilliga hänseenden, om det läte sig göra ulan obotlig skada för mängdens intressen; så befarar jag dock att dermed, till en början och om det försökes utan nödig varsamhet, ej skulle annat följa, än ökade förbrytelser emot samma författningar och deraf härflytande demoralisation hos folket; och detta måste man väl betänka, synnerligen som i föreskriften stränga controller emot sådant missbruk ej kunna noga och ovillkorligt handhafvas inom vårt vidsträckta land, uppfyldt, såsom det är, med mer och mindre otillgängliga skogstrakter, hvarest smygbränning kan med lätthet utöfvas. — Ålerförom således icke med öppna ögon en sådan tidpunkt af förakt för lagarna, villervalla och förtryck, som utmärkte de fordna kronobränneriernas tillvaro, och som måhända skulle inträda ånyo, om det möjligen kunde lyckas att concentrera brännvinsbränningen i stora verk eller på alltför få händer! Visserligen kunde det blifva af någon vinst för de Rikets innevånare, som icke directe vidkändes följderna af slika förhållanden, om statscassans intrader af brännvinsbränningen skulle dervid kunna ansenligen förökas, hvilket torde vara möjligt, fastän ej säkert. Men hvad betyder väl denna vinst, i jemförelse till mängdens lidanden och ofvanberörde öfriga följder? Jag svarar — intet; och vågskålen lutar sale - Den 17 Juni f, m. des ej till det nya systemets fördel.
Stockholm den 15 december 1823 Då det visat sig att redovisningen för häradets lott i sakören haft brister, har Ständerna föreslagit skärpning. Det är häradshövdingarnas plikt att efter varje sommarting insända protokoll över dessa medel, som också innefattar förslag till användandet för häradets behov och nytta. Stockholm den 15 december 1823 H A v STROKIRCH Kungörelse angående den Tull, som för utgående varor under nästkommande år 1824 skall beräknas och erläggas. Stockholm den 16 december 1823 Direktionen skall inhämta föregående års priser vid stapelstäderna och utifrån det bestämma medelpris på utgående varor och tullavgiften om den är förändrad från förra året. Tabeller med de priser som skall ändras. I övrigt gäller 1818 års taxa. Vete, råg, korn, havre, malt, bönor, vicker och ärter får tullfritt utföras till utlandet. Avgift på svamp är 12 skilling på 100 riksdalers värde. Stockholm den 16 december 1823 M ROSENBLAD Riddarhusordningen; av Kongl Maj: t stadfäst på Stockholms slott den 18 december 1823 Då Lantmarskalken på Ridderskapets och Adelns vägnar överlämnat en omarbetad Riddarhusordning vid detta riksmöte, har Vi gillat och stadfäst samt till obrottslig efterlydnad antagit och kungjort den. § 1 På Riddarhuset äger var och en introducerad ätt, genom sin huvudman säte och stämma. § 2 För att undvika all irrning ättemännen emellan, om vem som är huvudman, skall som förut varit vanligt den äldste sonen och hans äldste son efter honom, så länge någon äldste son finns, vara ättens huvudman. Därefter den äldste av den kvarlevande grenen. § 3 När riksdag skall hållas har den som är huvudman och anmält sig vid första eller andra anteckningen, ovillkorlig rätt att inta säte för ätten. Har huvudman inte anmält sig vid andra anteckningen, äger annan man av ätten samma rätt. Anmäler sig flera har den rätt som är huvudmannarätten närmast. Anmäler sig ingen huvudman får platsen intas av fullmäktige som förordnats av ätten. § 4 Uppstår tvist om huvudmannarätten, provas den av blivande Riddarhus utskottet efter Genealogiska Tabellerna.
Men innan vi se resultatet af denna manöver, skola vi kasta en blick bakom gardinerna i herr apotekarens öfra våning, dit så många spejande ögonkast hade sändts alltsedan den strålande Uddevalla-rosen kommit att fördunkla stadens öfriga rosor. Systrarna. I fru apotekerskan Majken Falks sängkammare sutto de båda systrarne midsommardagen på morgonen i förtroligt samspråk med hvarandra. Den unga frun, en blek och fin qvinna, hade nyss söft och lagt till hvila sin förstfödde; och medan hennes fot sakta trampade vaggan, krusade hennes händer ett fräs, bestämdt att på aftonen pryda hennes drägt. ”Nå, Margreta, har du ej det ringaste att bestyra för dig? Naturligtvis blir den här pikenicken på Starön ingenting mot aftonen i går, men i alla fall så ...” ”Mitt är redan i ordning – du vet att jag har så litet att göra med.” ”Tyvärr – men jag vet lika väl att många, som ha tio gånger dina resurser, icke kläda sig en fjerdedel så bra som du. Du har den bästa smak ... ack, ja, du har allting du: helsa” – den unga frun suckade – ”skönhet” ... åter en suck ... ”och allas dyrkan; till och med ... ja, till och med min man har ögon för dig” ... här blef sucken så djup, att kammarduks-remsan, hvars ena ända blifvit kastad öfver halsen, höjdes liksom på en förrädisk våg. ”Kära Majken, jag tycker ofta att du har ett narraktigt tal för dig. Har jag väl nånsin uppmuntrat någon?” ”Bevars, ingen ... Men var nu ej längre så förbehållsam, snälla Margreta, utan låt mig veta om ej någon särskilt – du vet hvad det ordet betyder – i går afton gaf akt på dig?” ”Sådana frågor, Majken, äro mig alls icke i sinnet. Hvarföre vill du ständigt forska efter det, som jag icke skyndar att hvarken söka, eller hitta, och hvarföre skulle just någon i går ...” ”Ja, den frågan anstår dig, Margreta, då just Falken, min egen man, påstod att du skulle bli den vackraste i hela ringen ...
För (lut ändamål Riksdags-Ordningens 33 § omförmäler, hafva samtlige RiksStånden till Lag-Utskottet hänvisat Pikets Ständers Justilie-Ombudsmans embetsberättelse för är 1854 samt hans vid innevarande Riksmöte afgifna allmänna redogörelse för förvaltningen af det honom förtrodda embete under den tidsperiod, hvarom nu är fråga; hvarjemte hans embets-diarier och registratur lör samma period blifvit till Utskottet inlemnade. Vid den granskning, som Utskottet i följd häraf verkställt af den redovisning för Justitie-Ombudsmannens embelslÖrvaltning, som innefattas uti nämnda handlingar, har Utskottet städse haft blicken fästad på betydelsen af sjelfva det embete, hvarlör redovises. I allmänna drag är den angifven i 96 oeh 100 §§ i Regeringsformen. Ge nom alt åt ett af folket valdt och inför folket redovisande ombud anförtro tillsynen öfver lagarnes efterlefnad af domare och embetsman, sökte man ett värn emot dö ingrepp, som ä deras sida tilläfventyrs kunde ega rum i den konstitutionela friheten, hvars yttersta stöd är lagen och mål allmän rättvisa. Rland de institutioner, hvarmed man hoppats betrygga vårt samhällsskick, synes derföre ingen vara till sin idée djupare, ingen till sin syltning betydelsefullare än den ifrågavarande. Då den, å ena sidan, borde, å folkets vägnar, med ständig vaksamhet följa lagarnes tillämpning, motverka deras undergräfvande och förhjelpa lidande till sin rätt, hade den, å den andra, att sätta folket i tillfälle att erfara, ej allenast huru lag skipas eller, med andra ord, beskaffenheten af lagskipningens tillstånd, än äfven hvilka förbättringar i lagarne, som till befordran af rättvisa kunde finnas nödiga; och då offentligheten är ett den laghundna frihetens hufvudvilkor, hörer jemväl den offentliga redovisning, folket fordrar af sitt Ombud, lill institutionens fulländning. Rättvisans upprätthållande är således förnämsta målet för Justitie-Ombudsmannens omsorg; och huru han derför verkat, inhemtas af de utaf Utskottet granskade handlingar.
I följd af Komitéens förslag att Kamereraren i nuvarande Krigsmanshus-kontoret skulle öfvertaga kontorshandläggningen af alla fondförvaltningsfrågor, skulle denne Kamererare till vård och redovisning emottaga de under Krigs-kollegii förvaltning ställda fonders och kassors säkerhetshandlingar för utgifna lån. Mot denna öfver - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 105. 23 flyttning anser Kollegium några större svårigheter icke mola, enär Komitéen afsett, att fondernas och lånens räkenskapsföring fortfarande skulle tillhöra de Kontor, som hafva befattning med fondernas föremål; men Komitéen har icke yttrat, huruvida de låneärenden, uti hvilka Fondförvaltnings-kamereraren har att utlåta sig, eller de åtgärder, i afseende på bevakningar, inteckningsförnyelser, inventeringar m m, hvilka, till förvarande af kassornas rätt och säkerhet, erfordras, skola till afgörande förekomma på de särskilda embeten eller afdelningar, lill hvilka kassorna höra, eller på aflömngsafdelningen ensamt. Sednare alternativet synes Kollegium otvifvelakiigt ega företräde, enär samma skäl, som legat till grund för Komitéens förslag om en gemensam Kamererare för fondförvaltningsärenden, äfven äro tillämpliga å en gemensam föredragande för samma ärenden.
Till fullgörande af det uti 204 § af Banko-reglementet Fullmäktige gifna åliggande »att för Banko-Utskottet vid innevarande riksdag anmäla, huruvida genom den vid Tumba bruk tillsvidare antagna bokföring och redovisning må hafva vunnits det dermed afsedda ändamål af fullständig kontroll å bruks-förvaltningen på stället, samt att dervid framlägga förslag till instruktion och arbetsordning för såväl Bruksförvaltaren, som bruks-betjeningen i öfrigt», hafva Fullmäktige till Utskottet inkommit med förslag, dels till räkenskapsföring och dels till instruktion och arbetsordning för Förvaltaren och den öfriga bruks-betjeningen, under tillkännagifvande att, om bokföringen och redovisningen vid bruket ordnades i öfverensstämmelse med dessa förslag, det åsyftade ändamålet af fullständig kontroll borde anses vara uppfylldt. Utskottet har, i sammanhang med pröfningen af förberörda förslag, genomgått och granskat de i 8:de Artikeln af Banko-reglementet angående Tumba bruk meddelade föreskrifter; och som Utskottet ibland dessa föreskrifter funnit följande vara af' beskaffenhet att böra uti instruktionen inflyta, nemligen: dels i § '192: att Förvaltaren »åligger ansvara för den ekonomiska förvaltningen och redovisa för alla inkomster och utgifter af Tumba bruksoch landt-egendom med tillhörighet; att leda pappers-tillverkningen under ansvar ätt densamma, och särdeles den af sedelpapper, blifver fullgjord i noggran öfverensstämmelse med gifna föreskrifter och fastställda prof, samt att lemna allt erforderligt biträde, såväl i afseende å färgberedningen och öfriga kemiska åtgärder, som tillsynen öfver brukets machineri, dess underhåll och ändamålsenliga användande;» k Banko-Utskottets Memorial M 68. dels i § 193: att Förvaltaren »pröfvar Verkmästarens reqvisitioner å de tor papperstillverkningen nödiga materialier och redskap, samt ombesörjer deras anskaffande; åliggande det jemväl
Uti 6:te punåen af ofvan högstberörde Nådiga Kungörelse stadgades, att sedan första dragningen for sig gått, borde Lotteriet dragas en gång i hvarje månad, eller oftare, om Direktionen så fann beqvämligt och för Inrättningen nyttigt. Denna Inrättning lärer likväl icke så hastigt kunnat bringas i det skick, att den kunde till Allmänhetens deltagande öpnas, ty första Dragningen skedde ej förr än den 20 Februarii 1773. Under första året elier 1773 skedde endast 12 och under åren 1774 och 1775, tretton Dragningar hvardera året; men ifrån och med år 1776 lärer det funnitB för Inrättningen nyt - (*3* StatsUtskottets Betänkanden. tigt, att öka Dragningarne, ty alltsedan och intill närvarande tid, har detta Lotteri dragits hvar jldje vecka eller sjutton gånger om året. Om å ena sidan StatsUtskottet hvarken bort eller kunnat misskänna det ändamål till Statens förman, som Konungen och Riksens Ständer med inrättandet af Nummerlotteriet åsyftat; har det deremot å andra sidan icke kunnat undfalla StåtsUtskottets uprnärksamhet de skadliga följder och det mepljga inflytande, denna Inrättning i senare tider haft icke allenast på en stor del af Nationens sedlighet, utan äfven på den ringare Rolkplassens och månge andre personers enskildta oeconomie.' Frfarenheten har med flerfaldiga texempel visat, att denna Irättning, utan eget förvållande, delat med magna andra menskliga företag det missödet, att under sin fortfarande tillvarelse genom missbrnk urarta från en i sin början åsyftad nyttig och välmenande till en omsider högst skadlig och fördärflig anstalt, som ej blott retat den enskildta vinningslystnaden att derpå våga den sista skarfven af sina tillgångar, Utan ofta under den lofvande utsigten af en lätt vinst, alstrat af sig lättja och syslolöshet hos den arbetande Classen, samt dymedelst förorsakat mångens hela olycka och undergång.