Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är en sanning; men tilläggas kan, att han egde en icke mindre stor tjusningsförmåga på alla svagare eller blott passiva själar, såsom ynglingar och fruntimmer, af hvilka en del sedermera småningom sansade sig och lösgjorde sig ur hans nät; andra åter, som alltför länge läto berusa sig af hans andeliga opium, dukade under och blefvo hans offer. Nu finner man ock, att han, likt den falske propheten i ett af Moores poemer, utöfvade denna boaslika tjusningsförmåga på till och med en sådan penningesjäl som von Schewens, och i betraktande deraf antogo vi ofvanför den meningen att samma inflytelse äfven sträckte sig till A.B:s industrielle och föga enthusiastiske egare, som, klok i hvarjehanda ting, de der höra till lifvets materiella ordning, dock föga begriper af dess högre intelligenta frågor. I fall denna conjectur, antagen för att så mycket möjligt ursäkta Hr Hj., har sin rigtighet, var denne hela den långa tiden till en viss grad dupe af den listige mannen, som begagnade A.B. till spridning af sitt moraliska gift, medan dess utgifvare trodde sig i den talentfulle skriftställaren ega ett verktyg för inpreglandet af sina egna politiska åsigter. Bådadera stodo dock i nära slägtskap. Dermed förhöll sig som följer. A.B:s radicalism och Törnrosskrifternas socialism äro båda två, i politiskt, socialt, religiöst och moraliskt hänseende, destructiva; men den förra är endast le commencement du fin, den sednare är fulländningen af förstörelsen, men med den förtröstan att kunna i stället uppbygga en bättre stat eller samhälle med sina mathoteller, palatser af agath, jaspis och chrysopras, der det nyfödda menniskoslägtet skulle lefva på engång i sång, musik, philosophiskt spintiserande och tillika i sina gröfsta sinnliga lustar.
I öfrigt må Landstinget, med afs:de på ett föreslaget företags särskilda beskaffenhet, ega att särskildt bestämma grunden för utta - 1) e n 23 0 k I o b e r e. m. 329 xering af de medel, som för dess utförande erfordras.» Att Landstinget fått beskattningsrätt, kan vara nyttigt; men att denna beskattningsrätt skall utsträckas ända derhän; att tinget eger rätt att upgöra nya grunder för beskattningen, är något för mycket. Man bör nu i första rummet tillse, huruvida man kan gå Utsk:ts bemedlingsförslag i någon mån till mötes, och såmedelst åstadkomma en viss enhet i beslut. Detta låter sig dock icke göra. B. St:r kunna visserligen — och böra det äfven — öfverlemna till Landstinget att uttaga penningar, men att upgöra denna fördelning är så vigtigt och betydelsefullt, att B. St. ej kunna bortgifva denna rättighet. Börslaget är således i afs:de på detta lista mom. alldeles oantagligt. Det sista mom:t af §:n är icke så anmärkningsvärdt som det nyssnämnde. Det innehåller: »Då fråga om grunden för afgiftens uttaxering upkommer, skall denna fråga först afgöras. Framställes inom Landstinget påstående, att företag, hvarom förslag blifvit väckt, är af den beskaffenhet, att endast stad eller land af företaget kan hafva någon nytta, och att förthy i förra fallet landet och i det sednare städerna, må från bidrag till det företaget befrias; då skall jemväl öfver sådan framställning beslutas, innan hufvudfrågan till afgörande företages.» Detta mom. skulle sannerligen kunna förorsaka förändring af hela institutionen. Landstinget bör väl egentligen behandla sådana saker, som äro gemensamma för hela länet, och om man kan säga att en sak är nyttigare för en del af länet än för den andra, kan detta sägas om allt som föreslås, och fean också vara alldeles omöjligt att afgöra. Om en sak är nyttigare för en del af länet än för den andra, medför den dock likväl vanligen någon nytta för hela länet. Man talar t. ex. om vägförbättringar, hvarigenom en ort får bättre tillgång till en hamu. plats eller dylikt. Månne då icke samma plats äfven har nytta af denna vägförbättring?
Jag hemställer till R. Skr och till Eder, mine Hrr, om man på detta sätt, att gå till väga, gör sig förtjent af bifall till de anslag, som blifvit äskade. Om gemenskapen icke blifvit särdeles omhuldad i fråga om pensioner, har man i stället tänkt på befälet eller den bättre aflönade klassen. Det är visserligen en sanning, att Statsmakterne böra tillse, att under fredstid afgång inom befälet äger rum, så att i farans stund detta befäl utgöres af unga och skickliga män, och icke af sådana, hvilka, ehuru med stor erfarenhet och god vilja, icke kunna, till följd af bristande krafter, hålla stånd emot en inträngande fiende. Till vinnande af detta ändamål har Depart:sChefen föreslagit ökade pensioner, men på hvilka vilkor? Oaktadt, enl. nu gällande reghte för AmiralitetsKrigsmans-kassan, hvarje sjöofficer till denna kassa under sin tjenstetid lemnat årliga bidrag, och oaktadt den pensions-räft detta Regl:te honom tillerkänner, har man nu helt enkelt förklarat, att endast i det fall, att officeren underkastar sig tjenstgöring under 5 år efter afskedstagande! vid fyllda 55 års ålder, skall han komma i åtnjutande af den förhöjda pensionen. Jag vill icke ingå i något bedömande af frågan, huruvida ett dylikt förfarande af DepartisChefen kan vara lagligt, då flera punkter i reghtet betrygga Amiralitets-staten vid deltagande i lagstiftningen för denna kassa, men obilligheten, att utan samma stats hörande, beröfva den en slik rättighet, är åtminstone för mig ögonskenlig. Man har nu stadgat, att en officer, som tjenat Staten eller vid Flottan under 30 år och hunnit föreskrifven ålder samt erlagt påbjudne afgifter, skall, han må vara sjuklig eller hafva andra intressen, som förhindra honom att fortfara i Statens tjenst, vara förbunden att icke destomindre under ytterligare 5 år göra tjenst, när han påkallas, icke för krigsrustningar utan för rustningar i allmänhet.
– Hon blef lugn, pålitlig, jemn, sannfärdig „och det var nästan ett under“ menade många, „att den konstiga otäcka ungen kunnat blifva menniska, och till och med i anspråkslöshet,“ (somliga sade enkelhet) „börja likna sin Guvernant.“ KAPITLET. „Du var för skön, Du kunde ej få lefva.“ (Kaluschisk Sång.) Emilies aning slog in. – Hon födde en dotter – tre dagar derefter afsomnade den tjugutreåriga qvinnan, sedan hon välsignat sina barn och sökt trösta sin man, hvilkens förfärliga sorg var det enda, som tycktes försvåra hennes öfvergång till en bättre verld. Grefve Carl döfvades af detta slag, hvarpå hans förträffliga maka, under sista tiden af deras sammanlefnad, velat förbereda honom, dels sjelf, dels och isynnerhet genom hans ungdomsvän, Häradshöfding Malung, hvilken på Emilies begäran infunnit sig på Sjöborg, Carls egendom, när tiden för hennes nedkomst nalkades – men Carl hade med manligt öfvermod afslagit alla hänsyftningar ditåt. „Jag har mod att kämpa om henne med döden“ sade han till sin vän, ännu dagen före Emilies död – han sade det, den vanmäktige – tjugufyra timmar sednare hade hans ungdoms sköna dröm, hans mandoms fröjd för alltid flytt ifrån jorden. På Winäs spreds sorg och bestörtning af den, för alla utom Margareta, oväntade tidningen om Emilies död. Gamla Grefve C. nyss återställd från en allvarsam giktfeber ville resa till sin olyckliga son, men insjuknade ånyo, och dystra dagar framlefde den nedstämda familjen, hvilkas tyngd Margareta genom sitt tröstrika umgänge dock något lättade. En dag sutto alla tre fruntimmerna inne hos den sängliggande Grefven. Talet hade vändt sig till Sjöborg, då Grefvens gamle Trooch Kammartjenare inträdde, vinkade, under det han låtsade syssla med någonting, hemligt åt Margareta, och lemnade rummet.
Säd af Kronans förräder inflyter till Directionens Cafla lefwereradt, inom Iunii mänads stut äret efter mitzwäpt äret, emedan hwarken Magazins-Inrättningen längre kan umbära Veste penningar för andre päkommande behof, eller nägon utborgning af Spannemäl bör för Kronans räkning tillätas, säsom af erfarenheten befunnen alltid medförande betydeliga för. luster, sä framt icke oförmögenheten finnes stor och Kongl. Maj.t uppä underdänig anmälan till utläningen samtyckte, dä Kongl. Mast wille angående ätcrbetalningstiden efter omständigheterna förordna. Af erfarenheten äro de olägenheter yppade, som drabbade Kronan och Landet, innan högst, berörde Kongl. Maj ts Författning stadgade sättet huru i mistwäpt är borde förhällaS. Un. der de päföljande 10 är har ej näaot är framflutit utan att swag störd eller imstwäpt i flere Län inträffat. Att Vesta sä nära pä hwarandra följande tryckande behofwer, blifwit afhjelpte pä lindrigaste sätt för Kronan, och möjligen förmonligaste för Landet, bcwisar nogsamt att Författningens ändamäl wunnits. Kongl. Den iz September. 459 Kongl. Direetionen skulle alllsä fela emot dest Embetsmanna. plikt om minsta anledning gäfweS till nägon förändring uti högstberörde Nädiga Förordnande. Det ankommer endast pä Landshöfdingen^ omtanka, nitista uppmärk, samhet och ömma deltagande i Länets wäl; och fäderne egenffaper bora icke saknas hos en Lä. nets Styresman. I öfrigt bör Kongl.
Af Commerce-Collegii berörde utlåtande inhemtas: att 93 Handlande och Skeppsredare i Stockholm, efter framställning af den börda och de olägenheter, Öresundska tullen och sättet för dess utgörande förorsakade handeln och sjöfarten från och till Östersjön, i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit måtte anbefalla en undersökning oiii tiden och sättet, hvarpå Öresundska tullen från början tillkommit, samt om grunderna, hvarå dess bestånd hvilar, äfvensom föreslå, att, i fall dessa grunder skulle finnas vara af sådan beskaffenhet, att Svenska handeln icke kunde helt och hållet befrias från utgörande af nämnde lull, en underhandling med Kongl. Danska Regeringen måtte öppnas, för att lå erlägga tullen på ett sätt, hvarigenom fartygen för framtiden fritogos från skyldigheten att anlöpa Helsingör; att i hufvudsaken likartade underdåniga ansökningar blifvit gjorde af Handels-Societeterne i städerne Sundsvall, Hernösand, Umeå och Söderhamn, samt af Handlande och Skeppsredare i städerne Gefle, Carlshamn, Calmar, Carlskrona, Norrköping, Malmö och Ystad; äfvensom att åtskillige af Sökanderne serskildt anhållit, att Kongl. Majit måtte låta i ministeriel väg bereda dem ersättning för hvad , som under namn af Öresunds tull blifvit erlagdt utöfver tractaternes lydelse; att vidare Kongl.
Rikena vid inträffande händelser antingen föredroge alt sluta sig lill Ryssland i stället för de Vestra makterne eller ock alt de af dessa icke behöfde något understöd. Det första skulle emellertid stå i uppenbar strid mot Sveriges och Norriges vigtigaste intressen, under det att det lätteligen kunde låta dessa Riken gå miste om en mäktig hjelp, när den sorn mest behöfdes. Om derföre den föreslagna traktaten också kunde anses förutsätta ett misstroende till Rysslands politik, borde sådant sä mycket mindre härvid tagas i betraktande som en dylik förutsättning i allmänhet vore oundviklig då en Regering skulle bedöma sitt lands förhållande till en annan stat och bevaka dess ofta alldeles motsatta intressen. För att rättfärdiga det steg, som påtänktes, vore icke nödvändigt att åberopa bestämda fakla från Rysslands sida, och det berodde för öfrigt af Ryssland sjelft, huruvida traktaten skulle öfvergå till positiv handling, enär det först vöre vid ett angrepp från Rysslands sida som fråga om traktatens tillämpning uppstode. Att traktaten, hvilken innefattade en defensivallians, icke innehölle någon som helst kränkning af den neutralitet, som Konungen förklarat sig vilja under de Vestra makternas krig mot Ryssland iakttaga, vore obestridligt. Hvarthän händelsernes gång i en framtid kunde leda, komme antingen att bero pä Ryssland eller att blifva en följd af omständigheter, som för tillfället icke förefunnos, och hvilka derför icke heller varit, eller kunde vara föremål för ifrågavarande traktat, som vore uteslutande grundad på bestående förhållanden och följaktligen borde efter dem bedömas. Sedan Stats-Minislern för Utrikes Ärendena derefter erhållit Nådigt uppdrag att med Kejserliga Franska och Kongl. Stor-Brilanniska Regeringarnes behörigen befullmäktigade ombud underhandla om afslutande af den ifrågavarande traktaten blef densamma - Köns lila t iöns-Ut sko t tets Memorial A:o H. 41 samma, sådan den sedermera kungjordes oell under Nilis 105 och 10f) uti Svensk Förlallnings-samling för år 18t)5 finnes intagen, den 21 Novémher 1855 af Slals-Ministern jemte Franska och Stor-Brilanniska Rcgcringarnes befullmäktigade Sändebud undertecknad.
Rxlr 1,047: ig. - I sammanhang hvarmed, i anledning af Öfver-stålhållare-embetets anmälan, att för under-| ståthållaren, fogaten, kamereraren och förste notarien, minskning i inkomster inträffat derigenom att det förräntande af depositionsmedel, som uti Kongl, brefvet den 10 Juli 1816 medgifvits, för att med räntan förbättra samma embets-och tjenstemäns lönevilkor, sedermera enligt Kongl, bref-; vet den 4 April 1840 upphört, Kongl. Maj:t föreslår, att de tvänne bland dem, som från nämnde tid ännu i tjensterna ijvarslå, må personell å allmänna indragningsstalen uppföras till ersättning föiden tid de sysslorna fortfarande innehafva, nemligen: Kamereraren, med det af Öfver-ståthållare-émbetet i sådant afseende tillstyrkta belopp Rxlr 200: och förste notarien, med elt belopp, svarande mot skillnaden mellan hans nuvarande lön (218: g. 5), och den af Öf Transport Maj.ts Nåd. Prop. till B. Transport R:dr 200; 1,047:16.
Förordningen den 18 December 1823 äro gällande, och enligt hvilka en vinnande part, i vissa fall, eger att erhålla utmätning å Kongl. Makts Befallningshafvandes utslag i utsökningsmål, samt det utmätta emot borgen lyfta, ehuru utslaget ej vunnit laga kraft. I öfverensstämmelse härmed och efter tagen kännedom af de anmärkningar, som emot Rikets Ständers å förra Riksdagen afgifne förslag blifvit i Högsta Domstolen gjorde, tillstyrker Utskottet vördsamt, att en författning måtte utfärdas, hvarigenom stadgas som följer: l:o Alla Kämners-Rätter skola från och med den 1 Januari 1842 upphöra, och sådane mål och ärenden , som, enligt lag och serskilda författningarnu höra till Kämners-Rätt, derefter ornedelbarligen upptagas af Rådstufvu-Rätt, på sätt för närvarande sker i de städerj der Kämners-Rätt ej är; börande jemväl de mål, hvilka intill nämnde dag blifvit hos Kämners-Rätt anhängig e gjorda, men då ännu icke äro af slutade, öfverlännäs till vederbörande Rådstufvu-Rätt, att der vidare handläggas. 2:o Likaledes skola alla Lagmans-Rätter upphöra, på det sätt, att vad, Lag-Utskoltets Betänkande, N;0 56, vad, som emot Härads-Rätts eller Här adsSyne-Rätts beslut erlägges eller anmäles sednare än tre veckor före lagtima Lag• mans-Ting år 1841 samt ej å det Tinget fullföljes, bör hänvisas till fullföljd i vederbörande Ilof-Plätt , såsom här nedan säges , och att de saker, h vilka , å Lagmans-Ting fullföljda, icke derstädes innan nyssnämnde års slut af göras, skola äfven till vederbörande Hof-Rätts handläggning öfverlännäs. 3:o Riddare Syne-Rätter varda ock, ifrån och med i84t års slut, afskaffade; och skall med fullföljd från Härads-Syne-Rätt af tvister om ägor och bolstadda skäl, samt dessa måls behandling i Hof-Rätt och hos Konungen förhållas på sätt här nedan i denna förordning stadgas.
Men jag tror ej att vapenöfningarne, ifrån det medborgaren ingår i Beväringsåren, behöfva fortfara i 4 & 5 år, vöre ock fråga blott om 12 dagars årlig exercice, utan anser jag högst trenne lämpligt långa öfningsmöten vara tillfyllestgörande. Beväringsmannen vunne härigenom all den skicklighet sorn fordras , för att inträda i stående armeens StainCompagnier och med >74 Den 8 December e. m. »lern utrycka mot fienden, och folket små-* ningom få den krigsbildning som fordras, för att i nödens stund kunna gripa till vapen och understödja den förra. Jag vet att man 1 de fleste Europeiska stater, der Beväringssystemet är infördt, utsträcker vapenofningarne mångfalldigt längre än hvad jag nu vågat anse tillräckligt, äfvensom jag är innerligen öfvertygad att <vära nuvarande BeVäringsöfningar äro alltför inskränkta. En klok medelväg måste väljas, och anser jag indelta armeen vara den lämpligast organiserade starn för vår Beväring; dess reduction vore en Nationalolycka. I öfrigt gillar jag hvad Motionären yttrat om Nationaldrägt, Målskjutningarm.m. Denna åsigt är ej ny, den har icke varit förgäten vid öfverläggningarne om försvarsplanen, och det är mig ej tillständigt här nämna de som derföre mest nitälska, och hoppas att denna nationalangelägenhet nitiskt blifver understödd af de bildade folkclasserne, hvilkas heliga pligt det är, att i allt som gagnar fäderneslandet, vara en värdig föresyn för sine mindre upplyste medborgare. Lika med Motionären anser jag fästningar vara en nödvändig beståndsdel i länders försvarssystem i allmänhet och synnerligen gagnande vid sådane länders försvar, Den 8 Decembw e. ra. t?5 som äro glest befolkade och mindre rike. Men jag delar ej Motionärens ogillande af det sä kallade Centralförsvaret.
Det torde sålunda ej vara ur synpunkten af gevärens förslitning, som man bör se de ständigt ökade anslagen för anskaffande af nya gevär. Vill man åter söka orsaken till densamma deruti, att den äldre modellen varit mindre god, samt att nya uppfinningar ständigt göras, så finner likväl motionären att deruti ej ligger något synnerligt skäl att oaflåtligt följa med alla dessa rastlösa, och i sjelfva verket, d. v. s. i ett ordentligt krig, ännu opröfvade modellförändringar. Om ett gevär är lätt handterligt, af en god och stark sammansättning, samt för öfrigt skjuter väl, så har det alla de egenskaper man kan begära, och det synes böra vara likgiltigt ifrån hvilken tid och af hvilken konstruktion det är. Uti denna motion hafva riksdagsfullmäktige Anders Jonsson, Magnus Månsson, Lars Magnus Knutsson, Johan Johansson, Olof Nilsson och Carl Nilsson, äfvensom Anders Guslafsson, alla från Östergöthlands län, instämt, denne sednare med tillägg, att som gevärspiporna genom den ständiga skurningen ganska mycket förslitas, de måtte utvändigt öfverdragas med någon tjenlig färg, som skyddade för rostning. Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande, men icke funnit sig kunna tillstyrka bifall till densamma. Den närmaste följden af motionärens förslag, om det antoges, blefve dubbel uppsättning af gevär, ett för målskjutning och ett för soldaten, då han är på roten, hvarigenom i stället för en minskad kostnad, såsom motionären åsyftat, en ökad dylik för rustkållare skulle uppkomma. Dessutom medförde antagandet af motionärens förslag en annan och vida betänkligare olägenhet, nemligen att soldaten lärde sig småningom att förakta det gevär, han hade till dagligt bruk, och skulle ej vårda sig om att lära känna det, under det han ändock på samma gång förblefve en fremling för det nya, uti regementets magasin inlästa. 6 Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande, N:o 52. Meningen med anslagen lill nya gevär kan ej vara att endast fylla behofvet för dagen.
Ilautboist-bostället Ingeshult vid Elfsborgs Regite till plats för en folkskola i Seglora församling af Elfsborgs län; 5:o) angide ProvincialLäkarens Doktor N. L. Ählbergs upförande å Allmänna IndragningsStaten till åtnjutande af en mot hans innebafvande prcvincialläkare-lön svarande pension af 666 Rdr 32 ek. Bko eller 1000 Rdr Ernt årligen; 6:o) angide anslag för upförande af ett kapell inom Pajala pastorat och af ett Bönehus uti Turtola by af ÖfverTorneå socken, m. m.; 7:o) angide fyllnad och tillökning i ersättnings-anslagen till Wadstena KrigsmanshusKassa och AmiralitetsKrigsmansKassan för de till Statsverket indragna Rusthållssamt en-per-mille-afgifierne; och 8:o) Oen 6 Ångusti. 81 8:0) ang:de öfverlåtelse på Järlåsa församling af Kronans rätt till dana-arf efter Seraphia Lindskog. H. R. 0. Ad. åtskiljdes kl. half 2 e. m. In fidem protocolli, Alberl Munck. Thorsdageu den 6 Augusti 185?. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 5 prot:s-utdr. för d. 5 dennes. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde d. 5 dennes ankomne och på bordet lagde Nåd. Proposir till R. St:r: l:o) ang:de anslag till reparationer å de Veterinärinrättningen i Slockholm tillhörande byggnader och till nya inventarier för densamma; 2:o) rörande anmäld brist i tillgångarne för Flottans matrosers och upfordrade båtsmäns mathållning sistlidne och innev:de år; 3:o) ang:de pension å Rikets Allmänna IndragningsStat för Registratorn i Svea UofRätt Johan Christian Thulin; 4:o) ang:de afsöndring af jord från f. d.
Jag bör, i anleda, häraf, hafva äran upplysa att, enl. redan upprättadt project till stat för det af R. St. till inrättande föreslagna Landtförsvars-deparlementets militära expedition, ifråga var. 7,600 r:dr anses för denna expedition beliöfliga , till bestridande af en del arfvoden och kostnader, hvilka dervid blifva oundvikligen nödiga. Jemte begäran om återreniiss af StatsUtsk:s utlåt. N:o 38S Den 7 Maj e. m. 4j, får jag vördsamt anhålla, att dermed må få åtfölja livad jag nu haft äran anföra. Hr Hedenstjerna, Erland, anförde skriftligen: H. StalsUtsk har uti dess utlåt. N:o 4'h ang:de reglerm af utgifterna under riksstatens 3:dje hufvudtitel, ansett sigböra ordna och föreslå hvarjehanda förändringar vid försvarsverket och indragna' af den nu befintliga stående armeen. Du etil. ,i4 §:n Reg F:n Konungen tiger högsta Infall öfver kr igsnf aklén till lands och sjös, samt, i följd deraf, rättighet att, efter Dess. höga åsigter, ordna och besluta 0111 allt hvad till landets försvar hörer, följer deraf, ätt afven initiativet al livad i sådant afseende linnes nödigt och nyttigt bur tillkomma Konungen, derjemte 80 §:n af Reg.Fm bestämmer, ' att,kbigsntaklen tilt hiist och fot, sd viii sant hålsmati)difl/lct, skola till deras hufvudgr under vara öiuhlade, intilldess Konungen och R. St. finna nödigt hagön ändring häruti samfäldt göra; samt K. M., uti Dess nåd. jiropos. 0111 statsverkets tillstånd och behof, icke funnit nyttigt eller nödigt föreslå någon minskning af armeens nuvar, numerär, utan endast begärt vissa anslag till liera angelägna oell oundvikliga behof, — måste det häfva ålegat H. fastad t afseende på hela riksstatens behof och tillgångar, föreslå R.
Dess enskilda förmögenhet inom Sverige, hvilken, vid 1809 och 18to årens Riksdag, beräknades i Fastigheter och frugtbara Capital till ett yärde af 681,419 R:dr lil i5 sk. il rst, i Svenska Banco-Sedlar, utan också f. d. Drottningens Morgongåfva och Brudskatt 4o,doo R:dr, måtte, efter ett Cours-förhållande af 60 skillingar Svenskt för 1 R:dr Hamburger Banco, med tillsammans 577,700 R:dr 20 sk. sistnämnde myntsort, antingen på en gång, eller i 5:ne Terminer, inom Sex månader, utbetalas, emot det att f. d. Kongl, Familjen afsade Sig allt vidare åtnjutande af den fastställda Lifräntebetalningen ; hvarjemte Kongl. Majit, med öfverlemnande till Oss, att underdånigt yttrande aflåta öfver antagligheten af de föreslagne betalnings-vilkören, i Nåder uppgifvit, på hvad sätt Kongl. Majit ansett ifrågavarande liqvidation lämpligast kunna tillvägabringas. Med underdånig tacksamhet bafve Vi emottagit detta vedermäle af Kongl. Majits bemödanden, att påskynda ett slut i liqviden med f. d. Kongl. Famillen; och Vi bafve bifallit, att hvad, som af Dess förmögenhet inom Riket ännu återstår, må utbetaldt varda, i öfverensstämmelse med innehållet af Vår till Kongl. Majit den 12 i denna månad ingångna Skrifvelse, derutinnan Vi tillika i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes i Nåder låta öppna underhandling med den eller dem, som finnas behörigen befullmägtigade, att denna angelägenhet lagligen afsluta, på ett sätt, att Svenska Kronan, för all framtid, må ifrån vidare pretentioner, å f. d. Kongl. Famillens sida, befrias. §. 43. Vitnen till den sällhet, Hennes Majit Drottningens återkomst inom Konungahuset fullkorn - 112 nät, och lifligt erkännande de anspråk, Hennes Maj:t eger på