Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är således ense med Hr Cederschjöld derom, att den författning K. M. d. 27 sisth Maj utgaf, och i hvars 15 § åt hvarje Svensk medborgare är tillerkänd rättigheten att få välja vistelseort, är både riklig till sin rättsprincip, och att den äfven skall medföra välgörande verkningar. Jag instämmer äfvenså med Hr Cederschjöld i farhåga, att det i längden kan blifva allt för betungande för en och annan socken, om den, såsom fatligvårdssamhälle för sig, skall, utan understöd af angränsande socknar eller större fattigvärdssamhällen, tvingas alt underhålla alla de fattiga som kunna vilja inflytta; men då jag således instämmer med Hr Cederschjöld i det af honom åsyftade målet af en jemnare fördelning af fattigvårdsbördan, anser jag dock alt delta mål bör kunna vinnas på ett annat sätt än som han föreslagit. Hr Cederschjöld har i första punkten föreslagit, att hvarje län genom dess innevånares försorg ovillkorligen skulle bereda arbetsförtjenst åt alla länet tillhörande personer. Jag erkänner visserligen behofvet att arbete blir tillgängligt för dem, som deraf skola lefva. Jag skulle likväl vilja föreställa mig det vara i främsta rummet angeläget, att i hvarje län varder inrättadt åtminstone ett tvångs-arbelshus; ty den egentliga bristen hos den sist utkomna fatligvårds-författningen ligger just deruti, att sockennämnd och uppsyningsman väl äga husbonderätt öfver de personer som falla på ett eller annat sätt fattigvården till last, men att de ingalunda äga någon egentlig utväg att tvinga dem lill lydnad, till hörsamhet, till arbete. Det borde således beredas någon utväg, hvarigenom en sådan person kan tvingas till arbete och ordning, hvilket kunde ske sålunda, att en tvångs-arbetsinrättning funnes i länet, dit en sådan person kunde skickas på längre eller kortare tid. Om han der uppförde sig väl, kunde han snart återsändas för att återgå till frivilligt arbete inom samhället. Jag vill i detta afseende åberopa ett exempel på en arbets-inrällning, som lärer finnas inrättad i Upsala.
Ex Protocollo J. U. Almqvist. S. D. Vid förnyad föredragning af Välluf]. Borgare-Ståndets den 11 dennes på hordet lagda Pro, tocoIls-Utdrag, innefattande det beslut, att Kongl, Majas Nådiga Proposition angående förändring af nu antagna Bestraffnings - sätt och inrättande af Allmänna Den 16 Mtij. Allmänna Arbets, och Corrections-hus, jemte LagComiténs särskildt utarbetade Betänkande om förändring af Under Dornstolarnes och Hof-Rätternes antal och organisation, med öfriga Bilagor, borde på Statens bekostnad skyndsamligen till trycket befordras och i Riks-Ståndeu utdelas, fann Prest Ståndet för godt att uti berörde beslut med Välluf!. Borgare-Ståndet instämma. Ut supra. Ex Protocollo J. U. Almqvist. Stuts - Utskottet; Ett Memorial af Kyrkoherden Lutteman, om tillökt årligt anslag för Jtongl. Bibliotheket i Stockholm. Ett anförande af Prosten Hasselrot, i afseende på den af Prosten Wikblad förut vackla motion, om inrättande af ambulatoriska Curhus för de af Veneriska smittan angripna personer. Ett Memorial af Prosten Doctor Fåhreus, angående samina, ämne. Först till Bevillningsoch derefter till StatsUtskottet• Ett Memorial af Prosten Ek, om beviljande af någon större afkortning pa Kronoutskylderna för fattigare föräldrar, med en talrik minderårig afföda. Till Banco - Utskottet : Ett af Theologie-Lectorn Ben ifi 31 a j. Prosten hasselrot undertecknadt Memorial om erhållande af Lån till uppbyggande af Gymnasii; hus i Skara. Till Lag. Utskottet Ett Memorial af Prosten Doctor Segerstedt innehållande det Förslag, att Betyg om vissa slags sjukdomar må kunna meddelas äfven af andra trovärdiga personer, än Läkare. Till Allmänna Besvärs-och Oeconomie-Utskottet• Ett Memorial af Prosten Blomdahl, rörån» de laggild höjd af Sten-gärdesgårdar.
Sammme värde ledamot har slutligen gjört en varm uppmaning till H. o. Ad., att, såsom ett palladium för samhällets väl, hålla båldt 196 Den 12 Mars f. m. fast vid ståndsprincipen, och han har i denna uppmaning nedlagt en slags analys af dess uppkomst och beskaffenhet. Jag ber att äfven här få följa Hr von Hartmansdorff i hans resonementer. Ilan har sagt, att denna princip ytterst hvilar på existencen af vissa oförgängliga intressen inom samhällena, och att dessa eviga intressen constituera Stånden. Detta påslående är endast riktigt till en del; ty i alla samhällens historia finnes en period, då dessa intressen icke der funnos, och följaktligen icke eller Slånden, utan är det endast med tiden, och i mån af utvecklingen, som dessa intressen och med dem Stånden hafva uppkommit. I samhällenas lif, sä väl som i menniskans, sker denna utveckling gradvis, och hos båda återfinner man alltid dess 3:ne hufvudstadier: naturlifvet eller barndomen, öfvergångstiden och det odlade tillståndet. I början råder stor enkelhet och enhet. Statens medlemmar idka alla samma yrke, lefva i nästan samma villkor och hafva blott ett gemensamt intresse, men ingalunda finnas här de odödliga skillnader och stånd, som Hr von Hartmansdorff framställde såsom identiska med sjelfva samhället. I den mån deremot som Staten tillväxer och nya förhållanden utvecklas, i samma mån blir också det inre sammanhanget mera inveckladt. Då uppstå särskilda intressen. I sin början svaga, behöfva de ett skydd, som det halfbildade samhället ännu ej förmår att lemna; man förenar sig af denna orsak, och för detta ändamål, och sålunda, mine Hrr, uppkomma skrän och ständ. På samma sätt förhåller det sig äfven med den inlellectuella utvecklingen hos menniskan. Ali upplysning börjar med några få enkla begrepp, som blott omfattar kunskapens hufvudconturer och som framställa en ofullkomlig, men likväl hel och sammanhängande bild deraf. T. ex. i naturvetenskapen. — Vid första påseendet, hvilket intryck af ett stort harmoniskt hell, hvars mångfald man ej fattar!
Det har nemligen förekommit Rikets Ständer, som skulle bestyckning af Carlstens fästning med kanoner af ofvannämnda beskaffenhet kunna utan olägenhet, åtminstone lills vidare, uppskjutas och således för nästa statsregleringsperiod endast behöfva anvisas hvad som erfordras till anskaffande af dylika kanoner för de mera vigliga befästningarne vid Waxholm och Rindö, hvilka enligt Rikets Ständers tanke, torde företrädesvis böra bestyckas. Härigenom skulle antalet refflade kanoner, som nu böra anskaffas för fästningarne, kunna nedsättas till 12, och, dä kostnaden för hvarje' kanon med tillbehör, enligt af vederbörande uppgjord beräkning, uppgår till 5,500 R:dr, den begärda anslagssumman följaktligen minskas med 44,000 R:dr. Och hafva Rikets Ständer alltså, i öfverensstämmelse härmed, till anskaffande under nästkommande stalsregleringsperiod af 12 st. refflade kanoner, samt lavetter med släpor af jern, äfvensom projektiler, beviljat ett extra anslag af 66,000 R:dr, att med en tredjedel årligen utgå. 26:o. För att, inom en icke alltför aflägsen framtid kunna af den härstädes sednast, eller år 1860, antagna gevärsmodell, i förening med redan anskaffade gevär af sednare modeller, bilda ett nytt upplag af tidsenliga och med utländska fullt jemförliga krigsgevär, någorlunda motsvarande arméens första behof i händelse af en påkommande mobilisering, hade såsom i Statsråds-protokollet meddelas, General-Fälltygmästaren hemställt, att för de tre år, närmaste statsreglering komme alt omfatta, en ärlig tillverkning af 8,000 gevär måtte fä ega rum och nödiga medel dertill beredas eller beräkning af 37 R:dr 50 öre för hvarje gevär i tillverkningsoch besigtningskostnad, hvarigenom Kronan vid 1867 års slut skulle ega 56,000 till krigsbruk fullt tjenliga geBih. till B. St.
Hvad åter angår Friherre Cederströms erinran, att Rikets Ständer ej böra, genom bifall till detta Utlåtande, tillskapa olikhet i beskattningen; så får jag öppet förklara, att jag mycket hellre vill, i afseende på Roteringen, förvandla all jord till likhet med Tynderö Socken, än den sistnämnde till likhet med annan ordinarie -roterad jord. Herr von Hartmansdorff:, August: Jemte det jag instämmer i hvad Friherre af Nordin och Friherre Cederström anfört, får jag tillägga, att just de Konunga-försäkringar, som af Tynderö Socknemän åberopas till stöd för deras anspråk på frihet från ordinarie Rotering, synas mig bevisa, alt de icke hafva någon rättighet dertill. Socken har, genom dess vid hvarje Regentombyte städse förnyade anhållan om bekräftelse på ifrågavarande roterings-frihet, tydligen ådagalagt, alt den icke har sin grund i gällande Författningar, och icke kan ega bestånd utan dylika försäkringar, af hvilka den sista är gifven 1797, såsom Utlåtandet äfven innehåller. Nu omsider synes tiden Den 7 Maji f. m. J79 vara inne, att salta dessa hemman i samma förhållande i afseende på Roleringen, som annan jord af enahanda natur. Man har åberopat, såsom skäl lill de ifrågavarande hemmanens befrielse från ordinarie Rotering, alt de skola vara af svag beskaffenhet; men RoteringsCommissionen har vitsordat motsatsen, och skälet torde alldeles förfalla, om man jemförer dem med de många hemman i Skaraborgs Län, Småland, och kanske äfven Jemtland, hvilka äro underkastade ordinarie Rotering. Rälta sättet till rättelse är dock, såsom man redan anfört, förmedling; hvarföre jag också anhåller om återremiss, under yrkande, att Tynderö Socken måtte ordinarie roteras, lika med annan jord. Friherre af IVordin: Här har blifvit yttradt, alt Tynderö Socken borde fortfarande njuta befrielse från ordinarie Rotering, i synnerhet för hemmanens svaga beskaffenhet.
Föga troligt är att Nådendals kloster någonsin varit i stånd att uppfylla dessa föreskrifter, men så mycket vet man likväl, att pesten år 1508 här bortrykte 35 personer af bägge konventen, utan att klostret likväl gick under, hvaraf kan slutas, att dess bebyggares antal måste varit betydande. Klostertukten var sträng, lifvet inom dess murar enformigt och fullt af försakelser. Särskildt gälde detta nunnorna, hvilka till antal öfverstego munkarne. Nunnorna skulle enligt moderklostrets föreskrifter med största omsorg akta sig för ett opassande och anstötligt uppförande. I kyrkan skulle de hålla ögonen sänkta mot jorden och vända sina hjärtan till Gud samt undvika att från de platser, dem anvisats därstädes, blicka ned till den öfriga församlingen. Fyra gånger årligen egnades döde bröder och systrar en hyllningsgärd genom vakande och böner. Detta skedde jämväl, då någon broder eller syster aflidit. Klostret omfattades med varm tillgifvenhet af allmänheten. Gods, penningar och ägodelar strömmade till detsamma från alla håll. Äfven konungarne och riksföreståndarene visade klostret sin välvilja genom skänker och gunstbevisningar. Men redan i början af 16:de århundradet började detsamma märkbart aftyna. Gåfvorna glesnade mer och mer och obetydligheten af de köp, klostret efter denna tid afslutat, häntyder på ansenligt förminskade tillgångar. Då slutligen 1508 års pest nådde äfven dess invånare förmådde detsamma efter denna svåra hemsökelse ej mera repa sig, utan förföll synbarligen så småningom. Sålunda hade dess anseende och inflytande redan betydligt aftagit innan Vesterås recess 1527 gjorde ett slut på alt kloster väsende i Sverige och Finland. Från Nådendal begåfvo danskarne sig dels till svenska kusten, dels till Hangöudd, därifrån de hotade Åbo med ny hemsökelse, i händelse de ej erhöllo 12,000 mark i brandskatt. Af biskop Johannes Olavi, som tagit sin tillflykt till det starkt befästade Kuustö slott fordrade de en lika stor penningesumma i lösen för biskopsskruden.
Kollegium, vid medlet af sistlidne Juli månad, eenom skrifvelse ifrån Borgare-Ståndets Kanslidirektion, hade fått emot O O 7 taga officiel underrättelse derom, att fjerde bruks-distriktet agde att utse en revisor lill den i September månad blifvande revisionen öfver Stats-, Bankooch Riksgälds verkens förvaltning; och emedan äfven denna särskilda valförrättning skulle kungöras inom 5 särskilda län, så kunde den icke utsätlas till företagande förr, än vid pass en månad efter den dag, då tryckta kungörelsen derom hade härifrån hunnit afgå. Vidkommande åter särskildt den i 81 § af 1845 års Riksdagsbeslut intagna föreskriften om nästblifvande riksdagsmannavals verkställande inom en viss begränsad tid, och hvilken förut alldeles icke vanliga föreskrift det nu var fråga om att tillämpa; så håller Kongl. Kollegium för sin del före, att dervid i tillämpningen alltid måste substitueras orden; ”sä vidt lagligen ske kan,” emedan det i samma § tillika beter, ”att det åligger vederbörande besörja det "valen till' riksdagsmän i laglig ordning verkställas.” Del är ock derföre, som bär förtjenar att omnämnas, huru olika, i jemförelse med alla andra riksdagsmannaval, förhållandet är, med grundernes uppgörande för bergverlcsägarnes representationsrätt, samt distrikt-indelningen och valens utsättande och allmänna kungörande pä en gång för hela riket; emedan endast derigenom kunna inses och bedömas de svårigheter, hvilka stundom mäste möta uppgöringen, ä någon viss dertill förut bestämd tid, af den uti 14 § 6 mom. Riksdagsordningen, näst före hvarje riksdag anbefallde, bergsbrukens fördelning uti 5 särskilda närmast lika val-distrikt, efter sammanräknade värdet af rikets alla, till uppförande å vallängd kompetente prof vade, bruksoch bergverksägares eller interessenters särskildt under nästföregående året åstadkomne tillverkningar af alla slag. Under sådane förhållanden och då, efter meddelandet af de ifrån Bergmästarne till Kongl. Kollegium ingående uppgifter lill ledning för val-läng - Bil. till R. St. Justitie-ombudsmans
F. öhrnberg afgifvet anförande, hvaruti, med anmälan af behofvet för Wisingsö Församling, att erhålla utvidgning af Församlingens i Wisingsborgs Kungs-Ladugårds gärde belägne Kyrkogård, hemställan blifvit gjord om tilldelande af så mycken jord utaf samma Kungs-Ladugårds egor, sorn erfordras, dels för Kyrkogårdens nödvändiga utsträckning i paralel med Kyrkans läge, dels ock till utrymme, så väl för Socken-och Fattigstuga, som för hästar och åkdon; och har Motionären, som anser denna uppoffring af 1 å 2 tunneland af Kungs-Ladugårdens mark vara ringa, helst större delen deraf kunde tagas af en utöfver behofvet rymlig vedbacke, tillika uppgifvit att, uppå Församlingens underdåniga anhållan om samma jord, Kgl. Maj:t i Nåder meddelat, att Kongl. Maj:t, emot 77 §. Regeringsformen, icke ve-, lat afgöra denna fråga', utan efter derom till Rikets Ständer framställd Nådig Proposition. Då Rikets Ständer för dylikt ändamål förut upplåtit Kongl.Maj:t och Kronan tillhörig jord oeh hvarpå Utskottet såsom exempel får åberopa Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 24 April 182p, N:a 55, hvarigenom 2:ne tunneland af Eskilstuna Kungs-Ladugårds egor blifvit disponerade till Begrafningsplats för Eskilstuna Stadsoch Lands-Församlingar, anser Utskottet sig äfven böra nu förevarande motion understödja samt i sådant hänseende föreslå: att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t genom underdånig Skrifvelse anmäla, det å Rikets Ständers sida icke något hinder förekommer mot upplåtandet af den jord utaf Wisingsborgs Kungs-Ladugårds egor, som, efter vederbörlig pröfning, kan finnas erforderlig, dels Stitts-Uiskotttts Utlåtande N\o 225. J för Wisingsö Kyrkogårds utvidgning, och dels till plan för Sockenoch Fattigstuga, med nödigt utrymme för hästar och åkdon.
Andra länders erfarenhet har visat, att detta medel verkat något mot ett ondt, hvaraf visserligen icke Sverige ensamt fått lida, utan som liera samhällen tidtals erfarit. I och för sig sjelf och under vanliga förhållanden torde väl inskränkning tili tiden hvarken vara ett tillförlitligt medel för ändamålets vinnande, eller det i industrielt och ekonomiskt hänseende fördelaktigaste, emedan en handtering, som får drifvas endast tidtals, icke kan framkalla eller bibehålla arbetares största möjliga konstfärdighet, emedan arbetets företagande hindras under den tidpunkt, då det, efter olika orters olika natureller handels-förhållanden, kan vara beqvämast och fördelaktigast, emedan det kapital, som ligger uti den oftast ganska dyra redskapen, måste under en stor del af året vara dödt och utan afkastning, och emedan varans tillverkning måste ske på en gång och hastigt, utan möjlighet att förutse, huru pris och efterfrågan kunna komma att visa sig, då hon skall aflåtas — en omständighet, som kan, innan nästa tillverkning inträffar, framkalla brist och oskäliga pris, med däraf följande öfverdrifna spekulationer och ett vingleri, som icke inträffade, i fall tillverkning kunde få ske, när häldst stärk efterfrågan visade sig, eller ock underpris, med däraf härledda bemödanden att med alla medel utprångla varan —5 men oaktadt den verkliga vigten af dessa skäl, har Utskottet icke kunnat undgå att finna en tids-inskränkning nödvändig, i anseende tili de faror, som oinskränkt, eller till och med lång, brännings-tid kunde medföra, under de i Sverige genom vanor och föregående författningar framkallade förhållanden. Det är nemligen att befara, att, om bränvins-tillverkningen gåfves fri till tiden, skulle vid första försöket med ett nytt beskattnings-system, dettas följder icke kunna af mängden beräknas, utan en öfverdådig tillverkning för ögonblicket upstå, som slutade med stora enskilda förluster och missnöje. Från denna oförmåga att beräkna följder härleder sig det inkast, som ofta förspörjes mot utsträckning af rättigheten att tillverka bränvin: det heter, att landet kommer att värre än någonsin öfversvämmas af denna vara.
Man har sagt, att örn dagens debatt, för dagen intressant, före justeringen gjordes allmän, vore denna sedermera för sen, i synnerhet om yttrandet blifvit i Tidningar infört, och mart har på den anförda grund, att Riksdagsordningens 5§ §• härigenom skulle mista sin kraft och verkan, stödt det påstående, att Friherre Åkerhjelms hela motion bordt väckas i likhet med grundlagsfrågor. Ehuru Riddarhusutskott, såsom enskildt förordnadt af Ridderskapet och Adeln, ej anser sig tillhörigt granska grundlagsenligheten af en motion, som genom Ridderskapets och Adelns formeiiga beslut blifvit till Utskottet remitterad, tror Utskottet likväl undersökningens fullständighet fordra ett upptagande af hvad flere värda talare sig yttrat om denna 3cn it Martil, motionens, af dem förmodade, egenskap utaf grundlagsfråga. Härvid förekommer först hvad som äfven under debatten blifvit anfort, att grundlagen ingenstädes nekar en Siåndsledamot, att sjelf vara både snällskrifvare och tidningsutgifvare, och att således äfven, utan främmande åhörare, ett utdrag af debatterne kan lika fort blifva allmänheten meddeladt, med samma utvägar orh anspråk på fullständighet och förtroende, som nu, samt med samma ansvar för utgifvaren, i händelse af öfverbevisning om lögnaktiga uppgifter och vrängda framställningar till allmänhetens förvillande. (Se TryckfrihetsFörordningen $. 3. Morn. 12.) Att denna möjlighet af debatters tidiga meddelande redan ofta blifvit begagnad opåtald, och sjelfva dess tillvarelse bevisar, att Grundlagen i 58 §■ Riksdagsordningen ej haft afseende häruppå. Riksdagsmannen är såsom sådan underkastad sme olika arter af omdömen.. Två af dessa äro opinionens, samtidens och framtidens, det tredje är lagens, följdt af det juridik sk» ansvaret. Man har vid debatten om detta mål, fäst sin uppmärksamhet endast vid samtidens opinions dom: trott, att det var derifrån som Grundlagen genom medgifvande af justeringsrätten ärnade undandraga allt, hvad den lugna öfverläggningen icke godkände.
Till hvad jag förut yttrat, får jag blott tillägga en hemställan till de nyss utnämnda ledamöterna af Konungens Conselj, huruvida de icke anse den procedur hafva varit den rätta, att hvad hvar och en för sitt departement komme att föreslå, måtte af Ständerna pröfvas, och att hvad sedermera hvarje exped.-chef framställer, icke af Ständerna upptages, såvida de icke funnit det vara nyttigt. Frih. Sprengtporten: Ehuru jag med mycket nöje deltagit i StatsUtskrs beslut om anslag till lärarne vid Carolinska institutet, borde jag nästan ångra detta deltagande, då jag funnit, att detta beslut, som ett argument emot StatsUtsk., framställes vid alla möjliga tillfällen. Den princip jag anser vådlig, är den, att på samma gång man gölen statsreglering för en kommande tid, tillika göra en folden förflutna. Det är detta jag fästat mig vid, ehuru jag fullkomligt erkänner det verkligt rationella i Frih. Tersmedens framställning, att begäran om anslag af denna beskaffenhet bör vara framställd till följe af en Konungens propus. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s utlåt. N:o 4>- Ropades starka nej, blandade med många ja. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid utlåt. N:o 4* gjorda anmärknaföranleda dess återremitterande. Ropades starka ja, blandade med många nej. Den 5 Maj e. nj. a5g Hr Frill. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna, att ja öfverröstat nej, vid besvarandet af den utaf Hr Landtm, sist framställda proposition. I anledu. häraf hördes en röst i salen begära votering. Hr Fri h. o. Land tra. anmodade den ledamot, som begärt votering, att uppgifva förslag till contra-proposition. Gr Horn:
Lag-Utskottet, till hvars granskning och utlåtande detta förslag blifvit hänvisadt , har detsamma förehaft, men icke funnit skäl att dess antagande tillstyrka. Ett vidsträcktare åliggande för Domare att befordra förlikning emellan tvistande parter, än det i 20 Cap. 2 §. Rättegångs-Balken stadgade , ”att Domare skall, ändå att saken är för rätta och under skärskådan kommen, råda parterne att sig förena, om saken sådan är, att det tillåtas måf* lärer hvarken sta tillsammans med lagskipningens egentliga ändamål eller påkallas af behofvet. Likasom det tillhörer Statens Lagstiftande magt att I LagUtskottets Betänkande N.-o t5y. 4i alt utstaka och bestämma statsmedlemmames inbördes rättigheter; så tillhörer det oek Lagskipande magien , då den anlitas , att tolka och tillämpa den förras bestämmelser ock föreskrifter, och tillerkänna den rättsökande hvad honom på grund deraf tillkommer. Detta Lagskipningens hufvudsyfte skulle motverka®, om Domaren ovilkorligen förpligtades att använda inflytelsen af sin embetsmyndighet, för att förmå eller intala de tvistande att sig med hvarannan förena. Sjelfva begreppet af förlikning antyder en eftergift af rättsanspråk, sorn kunna vara i ejelfva verket ostridiga, fastän synbart tvistige. Icke sällan händer det redan nu, att en fredälskande part hellre godvilligt afstår en gifven rättighet , än han uppfrädetinför Rätta emot en trätlysten vederdeloman ; och detta skulle än ofrare hända, om det, på sätt Motionairen föreslagit, blefve Domaren ålagdt, att hörja sin handläggning af honom uppdragne rätteglngsförhandlingar med en bemedling, hvarigenom endast vilseföra*»- de tvifvelsmål om rättmätigheten af den talan, som skall pr.ifvas , komme att hos parterne väckas. Om än förlikningar någon gång, i anseende till de rättsökandes serskiä» da belägenhet eller sakens synnerliga beSih, lill Riki-St.