Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter att hafva i sorgfälligt öfvervägande tagit, ej mindre hvad E. K. M:s under den 24 Februari sistlidet år till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Skrifvelse, angående grunderna för bran vins-bränningens utöfning, med hänsigt till förekommande af bränvinets omåttliga bruk, innehåller, än ock de flere framställningar, som rörande delta ämne inom de serskilda Riks-Slånden blifvit gjorda, hafva Rikets Ständer upprätta och få härmedelst till E. K. M. i underdånighet öfverlemna förslag till nya föreskrifter, rörande grunderna och vilkoren för bränvins-bränningens utöfning samt afgifterne derför, affattadt hufvudsakligen i öfverensstämmelse med den af E, K. M. derom utfärdade Författning af den 19 Juni 1835, dock med de förändringar, alt, då den i 3 §. af nämnde Författning föreskrifna tariff å jord värdet synts Rikets Ständer mindre principenlig, enär den icke tillåter egare af 300—500 Rrdrs jord värde att nyttja större panna, än af 20 kannors rymd, men medgifver rättighet för samma jordegare att till en sådan panna begagna en konst-apparat, hvarigenom afverknings-förmågan mångdubblas, har, med bibehållande af hittills stadgadt jord värde för rättigheten ti 1 brän vinsbränning med redskap i lista classen, tariffen i öfrigt blifvit ställd i närmare öfverensstämmelse med alverkningsförmågan hos de serskilda classernas redskap, så att högre jordvärde ansetts erforderligt för rättigheten att begagna redskap i högre dass; att de serskilda redskapsdelarne blifvit närmare definierade och classificationeu med större noggrannhet bestämd, äfvensom afverkningsförmågan hos de olika kiassernes redskap närmare utredd; att arfvodet för bestyret med pannornas för - Expedit ions-Utskottets Förslag till und.
N:o 4, innefattande Utsk:s yttranden öfver väckte motioner om förändringar i K. Förordn:n d. 18 Jan. 1855, ang:de vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller destillerade spirituösa drycker. Förnyad bordläggning af detta U11 § t. begärdes af Gr. Lagerbjelke, Gustaf, och Hr von Francken, Georg Wolfgang, men dervid anmälde sig och yttrade Hr Printzensköld, Carl: Jag hemställer till de värde ledamöter, som begärt detta Betänk, på bordet, om de icke ville derifrån afstå; ty frågan är icke af den vigt, att någon ytterligare bordläggning kan vara af nöden. I Betänk, förekommer blott en enda fråga som är af någon betydenhet, nemi. huruvida nu gällande §, som innefattar rättighet för Apothekare att sälja sprit, skall på det sätt förändras och inskränkas, att de ej få lemna ut denna vara med mindre köparen ger honom läkare-recept eller dylikt som bevisar att han är i rätta ärender stadd. Jag tror att denna fråga, ehuru R. o. Ad. nu äro fåtaligt församlade, dock kan genast med all behöflig sakkännedom afgöras; och jag får derföre hemställa till Gr. Lagerbjelke och Hr von Francken, att de måtte från sin begäran om Belänlcts ytterligare bordläggning afstå. Gr.
Sä fritt spelrum alt verka, och der de icke underlåta att infinna sig, Jag ogillar hela betänk., inen linner ingalunda besynnerligt, att det hvarken äger uåg"n stödt på föruultsgrnnderJag anser det i allo förkastligt, och förenar mig till alla delar uti den reservation och det yttrande, sorn blifvit af Frih. Hamilton afgifna. Lika med honom anser jag full frihet i denna näring vara det sorn inan hör Önska, och att lyckliga resultat deraf böra kunna väntas, efler åtminstone det resultat nian åsyftar, och sorn man sökt på en väg, rakt motsatt den Hr Frihjn utstakat. Lifa med honom tror jag, att man bpr afse — jag menaiatt Hr Frthtp ville att man borde taga föredöme af förhållandet inom Preussen — att man, vid öfvergången till det fria systemet, ipke på en gång rubbar eller förstör denna näring i smått, sorn (ms oss vunnit burskap, och som, snart sagd1, blifvit påtrugad Svenska jordbrukaren. Jag skulle derföre önska, att om det är möjligt för det sammansätta Disk. att ingå på ilen af Frih. Hamilton uttalade principen af full frihet i ulöfningen af brännvinsbränningen, Utsk, Den 37 J u n i f. ro. dock ville besinna, att det vore opolitiskt, farligt ocb orättvist, att, visserligen icke genom maktspråk, men genom lagstiftningens beskaffenhet, belt ocb hållet borttaga husbehofsbränningens möjlighet. Jag skulle således önska, att husbebofsbränningen, nemi. den verkliga husbehofsbränningen, målte få qvarstå, högst ringa beskattad, under det fabriksbränningen finge drifvas med obegränsad frihet, och alt sålunda enkla pannon om 10 kannors rymd kunde lemnäs i det närmaste fria från skatt, och redskap af till oell med 20 å 3o kannors rymd, och under villkor att dessa brännvinspannor äro hvad man kallar enkla, eller utan all annan tillsats än afkylajngsqpparat, utan reclificationsförmåga, mycket ringa beskattad.
Detta utlåtande, — införd t under N;o 300 i fjerde Samlingen af Bihanget till samtlige Riks-Ständens protokoll för nästliden riksdag, hvartill Utskottet, jemväl med hänseende till vigten af de upplysningar i frågan, sorn det bifogade nyss omlörmälda sammandraget af dä infordrade uppgifter lemnar, får hänvisa — innehåller hufvudsakligen att Utskottet, innan åtskilliga andra omständigheter och förhållanden blifvit närmare upplyste och utredde, ansett sig icke kunna meddela något yttrande i sjelfva frågan, utan endast. hemställt att Rikets Ständer, med underdånig anmälan om de i ämnet framställda förslag, måtte till Kongl. Majit öfverlemna de med hänsigt till frågan uppgjorda och Utskottet meddelade officiela förteckningar, för vidtagande af de åtgärder, sorn Kongl. Majit i nåder funne för ärendets utredning ytterligare erfordras. Då vid flere föregående riksmöten framställningar egt rum i enahanda syftning som de nu väckta motionerne, och dessa framställningar onekligen pä den senare tiden hos Rikets Ständer tillvunnit sig större uppmärksamhet, synes denna omständighet häntyda pä eli inom landet alltmera utbredd öfvertygelse derom, att Statens egendomar, på det sätt som de hittills förvaltats, icke lemna Statsverket Stats-Utskottets Utlåtande N:o 95. 3 den afkomst, som man skäligen kunde fordra. Orsaken till detta förhållande torde icke sä mycket böra sökas i bristfälligheten af de institutioner, sorn afse förvaltningen af Statens egendomar, utan fastmer i sakens egna natur. Det har nemligen länge varit erkändt såsom en obestridlig grundsats, att Staten i allmänhet icke kan med fördel befatta sig med industriela företag, och redan lör tvänne århundraden tillbaka hafva våra största statsmän uttalat den åsigt, att ali jordegendom i enskild ego bättre förvaltades än i Statens.
Karmast gallde hennes strafvanden, s&amp;dana de framtrada i Hertha, de hBgre klassernas kvinnor. M.ed oforvillad blick hall hon sig till det omrlde, d i r hon sjiilf Far bast hemmastadd och hvarifrh ocksi reformerna i krinnofriigan bora utgi, for sB vidt de indste ha kapitsl och hildning ha.kom sig slsom stod i kampen fiir hiijaudet af arbetare-kvinnornas villkor Hvad Hertha betraffar, - detta unpdomligt oppositionella arbete. af en femtiofyrabring - sb har Fredrika Bremer sjiilf kallab det ~fiirsts grijdan af Nya varldens anda, follniild lned srenska fiirh8llanden~. ijfrerallt finner man ocksi spir af Amerika-resen; hoken iir flerstiides r i k t i e 15 w modern)) och lasbar i. sin faktiska, konkreta, sakliga ton. Bvilket natiwligtvis oclrsB gor, att de sentimentala bitarna taga sig sB mycket i~nderligme ut. Huru sorn helst ar Hertha ett duktigt arbete, ur knlturhistorisk synpunkt mest lasvard af alla Fredrika Bremers romaner och i Hsikter betydligt foxe sin tid. V&amp;r tids ungdom har skal att vara forf. taclrsam, f6r att hon genom denna modiga ' bok uppofiade sin popularitet for begaret att siiga sin samtid en bitter sanning. ' Huru olikartade de bddn senare slredena af ~ r e d r i k a Bremers lefnad an m&amp; vara sinsemellan - genom dem begge g&amp;r dock som en understrorn hennes vmma religiositet och hennes vanskap for Bo&amp;, hvilka momenter for ofrigt st&amp; i nara sa~nband med hvarandr a. Hvad hennes)) teologiska system, a n g h, sB vilja vi h a ej iigna nBgon pundligare anders6kning dsirBt.
”Se, hvilket lyckligt möte! J, mäster Sigfrid, skolen visst med godhet säga mig, stackars flicka, huru jag bör bete mig för att få den sjuke rigtigt förbunden och vårdad. Jag förstår mig väl litet derpå, men är så oerfaren. Finnes här någon skicklig bårdskärare, så ville jag helst anlita en sådan.” Mäster Sigfrid lofvade villigt att biträda Sigrid med råd och dåd, men då invände Carl Lennartson, som medföljde till yttersta porten: ”Kan ni, mäster Sigfrid, vilja åtaga eder att hjelpa denne unge, sjuke herre? Kan ni göra det af redligt hjerta, då J veten hvad derpå beror?” ”Unge herre”, svarade mäster Sigfrid. ”Var säker derpå, att hvad som är bestämdt, det sker, och ringa menskliga tillgöranden förändra icke ett strå. Jag skall samvetsgrannt bjuda till, att göra hvad jag kan, för att denne sjuke herre må blifva frisk, och är fullt öfvertygad om, att hvad som är förut sagdt, skall lika säkert ske, som om jag i detta ögonblick sloge honom ihjäl. Dertill kunde hon väl ock med dessa fagra ögon hitta sig en annan fästeman. J synens mig icke ens sjelf se så okärt på henne.” Carl Lennartson rodnade och påskyndade sina steg för att upphinna Sigrid, som medan han talat med mäster Sigfrid, hunnit jemte båren utom porten. ”Nu, jungfru Sigrid”, sade han i det han bugade sig, ”nu får jag ej längre det nöjet att vara eder till tjenst. Det fägnar mig att kunna lemna eder i ett så godt beskydd som mäster Sigfrid Aronssons.” Sigrid tackade med några ord sin unge riddare och tåget fortsattes åt staden så fort, som den sjukes tillstånd det tillät. Ännu föll icke hertigens hämnd blodig öfver hans motståndare, men oqvädins ord och tillochmed stryk sparades icke. Fru Ebba och hennes döttrar, fru Elin Stålarm och de flesta andra förnäma fruar, som funnos på slottet bortfördes fångna till Sverige. Till befälhafvare på Åbohus, förordnade hertig Carl äfven nu en Fleming, men denne hade varit riksmarskens bittraste fiende.
Bevisoremes Berdt!, ang. Bankoverket. 4 26 Nugot Alal rörande efterapning eller förfalskning af Bankens nuvarande sedelmynt å färgad t papper liar under den lid, revisionen omfattar icke ifrågakomma. §. 36. Utvexling i Till invexlintj i Landsen terna af för slit na sedlar frun oell med 3 LandsorterILdrs till oell med 8 sk. valör ii ro, under tiden från den 30 Juni slitna Ban1849 till oell med samma dag della år, förskott af Bankens medel kosedlar, anordnade till 14 Län, nemligen Skaraborgs, Kronobergs, Jönköpings, Westmanlands, Östergötlands, Elfsborgs, Stora Kopparbergs, Örebro, Wermlands, Gefleborgs, Malmöhus, Christianstads, Hallands och Norrbottens, med tillsammans B:ko R:dr 464,000: — I enahanda ändamål äro ulgifna: Till Låne-Kontoret i Götheborg 270,000: Till d:o i Malmö 185,000: Summa B;ko R:dr 0 10,000: Deri 30 nästlidne Juni ulestodo Vexlingsförskolt: — Hos Låne-Kontoret i Götheborg 19,750: Hos d:o i Malmö 6,660: io. — 13:ko R:dr 64,5 1 7: 24.
Vidare har samme talare ordat om olägenheten deraf att icke i publika cassör få belåna från Stockholm aflägset belägna egendomar; men jag tror, att dermed ingen fara är. Det är allmänt bekant, — sä är åtminstone förhållandet med alla publika cassör jag känner, — alt dessa cassör ej gifva större lån än motsvarande hälften och kanske ända till af egendomsvärdet; men jag tror alt inga hinder möta att få belåna egendom under det maximi-belopp, som är stadgadt. Hvad vidare beträffar, alt samme värde talare sagt, att Den iS Augusti e. m. nit K. förordn. af år 1818, ang:de inteckning, lemnat köpare och säljare och i allmänhet parter, som conlrahera om fast egendom, i ovisshet huruvida en sådan afhandling, hvarigenom undantags-förmåner bestämmas, medför rättighet framför köparen; sä tror jag visserligen icke att hos någon domare tvekan kan uppstå om lagens stadgaande derutinnan, enär det är stadgadt, att undanlags-contracter skola, för att medföra fördel, vara infecknade. N11 är nemi. förhållandet, att är undantags-contractet intecknadt före köpet, har det förmånsrätt: sker det efter köpet, och försummelse med lagfai ts-sökande inom 6 månader icke ägt rum, så medför det ingen förmånsrätt. Lagstiftningens stadganden derom äro så tydliga, att jag näppeligen tror att någon dom hafvande kan derom misstaga sig, aldrahelst som det är bestämdt i lagen, alt inteckning räknas från den dag då ansökningen derom inkommit. Det är blott dessa anmärkningar jag velat tillägga, och yrkar jag på grund deraf afslag å belänkandet. Hr Cederschjöld, Robert Theophron:
Om hjälpen av manskap blir otillräcklig skall man komma överens om förstärkning, där sådan är möjlig. Det står dem fritt att ur den hjälpandes land hämta krigsförnödenheter och material till det pris som är gångbart på upphandlingsstället. Återmarschen skall bekostas av den hjälpsökande. Blir den hjälpande angripen för sin hjälpinsats och båda länderna kommer i krig, skall bägge vara överens om fred, stillestånd och skadestånd. För att låta båda ländernas undersåtar njuta av de fördelar en väl inrättad handel medför skall handelsfrihet råda. 1809: Öfwer Rikets Krigsmagt til Lands och Sjöss äger Konungen Högsta Befälet. Över rikets krigsmakt till lands och sjöss äger Konungen högsta befälet. 1809: Commando-mål må Konungen afgöra i närwaro af den Embetsman, åt hwilken Konungen allmän befattning dermed updragit. Honom åligge, wid answar, at, då dessa mål beredas, sin mening yttra öfwer de företag Konungen besluter, samt at, då hans mening icke med Konungens beslut öfwerensstämmer, föra sina yttrade betänkligheter och råd til et Protocoll, hwars riktighet Konungen medelst Sin Höga påskrift besanne. Utländsk man eller kvinna må i den ordning och under de villkor, som bestämmas genom särskild lag, stiftad i den ordning 87 § 1 mom. stadgar, genom naturalisation upptagas till svensk medborgare. Sålunda naturaliserad utlänning njute samma rättigheter och förmåner som infödd svensk medborgare, dock utan att kunna till ledamot av statsrådet utnämnas. Stadgandet om förfarandet i utnämningsfrågor rörande tjänster, till vilka förslag upprättas, flyttades med 1909 års grundlagsändring från § 33 till § 32, då stadgandet om beskickningstjänstemän utgick. 1809: Enär sådane Syslor, hwartil Förslag blifwit uprättade, skola af Konungen bortgifwas, böra Stats-Rådets Ledamöter yttra sig öfwer de sökandes skicklighet och förtjenster. Äge de äfwen rätt, at emot Konungens utnämningar til andra Tjenster och Embeten underdåniga påminnelser göra.
Direkt:ns förklaring, det bristande rum hindrat antagandet af Prof. Scholanders förslag kan jag icke antaga. Möjligen kunde äfven ett annat förslag bragts å bane i händelse Direkt, velat göra sig någon möda derom; men äfven om icke flera än 400 platser kunnat 392 Den 11 Februari. iberedas, anser jag likväl att man härigenom vunnit en stor fördel. Det lärer visserligen någon enda gång hafva händt, ali 500 ledamöter inställt sig på Riddarhuset; jag frågar dock om det icke är bättre att man en gång hvarje Riksdag får sitta illa och 100 gånger, väl, än såsom nu sitta illa alla de 101 gångerna. Hvad kostnaden beträffar har Hr björnstjerna redan uplyst, att detta torde vara ett kapitel, hvarmed vi icke behöfva mycket sysselsätta oss, det torde komma att pröfvas på annat ställe. Jag anhåller att punkten återremitteras på det Utsk. måtte komma i tillfälle att upgöra förslag till förändrad inredning af salen och R. o. Ad. sedan derom fatta ett beslut, upstäldt i så tydliga ordalag att Riddarli.-Direkt, icke kan undandraga sig att häri efterkomma R. o. Ad:s befallning. Hr Printzensköld: Jag kunde visserligen förutse att det anförande jag senast afgaf skulle upkalla en och annan af detta Husets unga ledamöter till bemötande af detsamma. Jag vill icke tvista med dem! jag uprcpar blott alt jag på det högsta motsätter mig alla beqvämligheler, de må vara af hvad beskaffenhet sorn heldst, som kunna störande inverka på symetrien inom denna Sal, sådan den nu befinnes.
Hvad åter angår 2:dra punkten anser jag Utsk. hafva origtigt förfarit, enär, uti en fråga som denna i dess närvar, skick, Utsk. ansett den böra förfalla derföre, alt 2 Stånd stannat emot 2, hvilket förhållande, om hvarken R. o. Ad. eller BondeSt. skulle antaga den gjorda inbjudningen, Utsk. förmodat hafva här inträffat. Denna fråga vore af den beskaffenhet, att den borde förfalla, om 2 Stånd beslutat att den gamla bestämmelsen skall förblifva gällande, men de 2 andra Stånden åter antagit en förändring i terminernas antal. Icke derföre att frågan är af bevillms-natur, anser jag det vara olagligt, att frågan nu anses förfallen, utan derföre att alla Stånden yrkat något nytt och icke i något hänseende vidblifvit det gamla stadgandet, ty alla Stånden hafva beslutit en förökning i terminernas antal, och sålunda kan man icke påstå, att något Stånd yrkat bibehållande af den gamla lagen. R. o. Ad. samt BondeSt. hafva bestämt terminernas antal till 6, hvaremot de 2 andra Stånden antagit 3 terminer, och följaktligen hafva alla Stånden antagit olika, men högre antal terminer än de uti den gamla författningen bestämda. Nu har Utsk. ansett dessa beslut vara af den beskaffenhet, att om inbjudningen icke antages, frågan bör förfalla. Härvid måste jag erinra, att ett sådant frågans öde endast kan inträffa i det fall, att 2 Stånd yrka bibehållande af den gamla bestämmelsen, hvilken dä bör enl. grundlagen hafva så mycken praesumtion för sig, att den bör gälla: men då alla 4 Stånden yrkat ökande af terminernas antal, mäste deras beslut sammanjemkas och kunna ej förfalla. Den andra frågan är, huruvida detta ämne är af bevillms-natur. Jag tror det icke. Jag anhåller att R. o. Ad. med ogillande af Utsk:s förslag måtte lägga denna punkt till handlingarna. Frih. Cederström, Jakob: Det kan icke bestridas att Gr.
I öfverensstämmelse med de åsigter, som i den nämnde underd. skrifvolsen blifvit uttalade, utfärdades sedermera K. Förordningen d. 2 April 1852, hvarest ibland annat stadgas, att studerande ej må för brott, begånget i universitetsstaden eller inom en mil deromkring, tilltalas vid domstol, innan saken blifvit dit utaf vederbörande konsistorium öfverlemnad; och det är detta undantag, som man genom det föreliggande förslaget afser att få upphäfdt. För min del är jag af den mening, att de studerande, som vid universiteterna sakna den närmare tillsyn af föräldrar eller målsmän, hvilken de så väl behöfva, böra ställas under en annan disciplinär myndighet och icke genast för hvarje obetydlig förseelse hemfalla under strafflagens stränghet. Det är icke något annat, som åsyftas med det ifrågav.de stadgandet i 1852 års förordning, och jag förmodar att R. o. Ad. icke skall ogilla bibehållandet af denna efter min öfvertygelse gagneliga lag. Jag vågar således anhålla, att det Höglofl. Ståndet, i motsats till Utsk:t, måtte afstå motionen. Frih. Armfelt, Magnus: På sätt Betänlct utvisar, var jag icke närv:de i Utsk:t, då detta beslut fattades, utan anhåller derföre att till alla delar få instämma i det af Gr. Sparre algifna yttrande. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till lörev:de Utlåt., hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, som med ja besvarades. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-Ulsk:ts den 26 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 59, i ani. af motioner om dels upphäfvande, dels ock inskränkning af rättigheten att börda jord å landet, så ock att lösa fräseskattejord samt frälseränta. Den J9 September. 441 Föredrogos och biföllos Lag-Utsk:ts den 26 dennes på bordet lagde Betanien: N:o 60, i ani. af väckt motion om ändring af K.
Om de följa dessa råd, komma nu snart våra läsarinnor att handhafva blommor som en målare sina färger och att ernå sammansättningar, som bära den personliga smakens prägel. * £ n gräsänklings pinofiistoria. En g r å sommarstämningsbild från 1898. Af Henrik Wranér. en långa, onordiska, skridskoomöjliga vintern släpar sig fram som en snigel, och barnen bli bleka som sillmjölkar. Och far skrifver bittida och sent lite här och lite där för att få lite i dem och lite på dem, och mor, hemmets lilla tomte, får de stora, blå ögonen matta och skådar drömmande ut öfver den lilla remsa landskap, som syns söderut. Han ser det nog. Och så får hon bref från gamle far, patriarken i det lilla skånska herdetjället. Och han vill så gärna i sitt lifs höst under sommaren se lilla » Signe Mjölkabytta » och » Helge Skränfock » nere hos sig. Liksom deras mamma och pappa. Men si, pappa måste sköta Europas öden i någon tidning, och det kan behöfvas, sedan Gladstone är död och Bismarck följt honom efter. Så att » när det regnar gröt, har far ingen slef », som det så sant heter. Men m o r? Ja, hon läser och hon funderar. Och så kommer hon en majkväll och lägger sitt lilla kära hufvud på vänstra sidan af fars väst och så säger hon: — Du, far, d u u? Tror du inte att det skulle göra ungarne godt att få rusta om i den gamla parken där nere? D u u? H v a? Och far, som en hel månad » luktat luntan », suckar och säger det stora, viktiga ordet: — Joho, du lillkäring! — Men, säger mor, hur ska du, gamle hustyrann, kunna reda dig på egen h a n d? Och då suckar far en gång till. Men hur han suckar, så fara de i tidens fullbordan - — se, han håller så mycket af den käringen och de otäcka bytingarna, som gudskelof brås på mor, hvad » synamentet » beträffar, och som således en gång kunna ha hopp att bli lyckligt gifta. Far har följt dem till Centralen och så går han hem.
Med anledning deraf har jag tagit kännedom af Bev:s-TTtsk:ts vid 1840—41 årens Biksdag afgifna Bet:de N:o 12, angående grUnderne för allmänna bevillningen, och dervid funnit, bland annat, att uti 2:ne af Gr. Spens väckte och till Bevilln:s-Utsk:t remitterade motioner han föreslog dels att, uti blifvande bevillms-förordning, berednings-komitéerne icke måtte bibehållas, utan beskattningsbestyret å landet, likasom i städerne, åt tax:skomitéerne öfverlemnas, hvarvid likväl, till förekommande af för stora tax:s-distrikter, det borde ankomma på Konungens Bef:de att, med häradets eller häradernes bifall, om distriktens fördelande enligt lokala förhållanden bestämma, samt dels att först sammanträdande tax:s-komitéer skola med noggrannhet uppskatta hvarje jordegendom till det värde densamma med säkerhet ansåges ega, hvilket värde sedermera i 5 år borde ligga till grund för afgifternes utgörande, utom i händelse någon egendoms värde genom olyckshändelser varder förringgadt, då, uppå egarens derom skeende anhållan, nedsättning deruti må beviljas och efter nämnde tids förlopp ny uppskattning, enligt berörde grunder, anställas, till rättelse för påföljande 5 år. TTtsk:ts förslag angående förändrad Organisation af tax:s-komitéerne innehåller: ”Under den längrk tid, som förflutit sedan nu gällande bevilln:s-system först itifördes och tillämpades, har visserligen den närmare kunskap om detta beskattnirigssätt hunnit grundläggas, att en förenkling i verkställighets-åtgärderne dervid numera synes båda kunna och böra ega rum; men i fråga om den förändring, som, i afseende härpå, utan olägenhet kan vidtagas, anser Utsk:t hufvudsakligen böra tillses, att bevillms-taxeringen i möjligaste måtto grundas på en tillförlitlig 172 Den 16 Maj f. ra. kännedom af de förhållanden, som rätteligen böra vägleda taxeringsmännens omdömen”.