Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Endast en ytterligare kontroll synes återstå, den nemi. att alla under fribrefsrält inlemnade papper eller tryckta sedlar skola vara oförseglade och å postkontoren granskas innan de afsändas, men dertill förslår ej den nuvar. postpersonslen, och skulle en tillökning deruti sannolikt medföra större afgift för postverket, än den inkomst i porloväg som derigenom kunde beredas. Sedan jag nu sökt upplysa, att de skäl H. Utsk. anfört till grund för sitt afstyrkande, ej böra till ett sådant beslut af R. o. Ad. föranleda, ber jag att få framlägga ett utdrag ur K. postverkets stat för de sist förtlutna åren, äfvensom resultatet af förra årets förvaltning, hvaraf orsakerne till det behof af nedsättning i bidraget till statsverket, hvaruti postverket sig verkligen befinner, bäst kunna inses. För år 1844. Ridragel till statsverket 150,000: Ersättningar för poströfveri utöfver hvad som tillrättafålls 9,280: 10. 620,761: 1. 4 Brist för året . För år 1847 har räkenskaperne ännu ej kunnat till fullo afslntas, enär uppgifter från amirals-embetet i Carlskrona, utländske posl-anuerne m. fl. ännu saknas, men enligt kalkyl lemna de följande resultat: Utrustning och inköp af felande inventarier för ångfartyget Nordstjernan 6,553: 47. 7. Reparation af ångfartyget oAktiv 1,335: 25. 10. Arsbidraget till statsverket 125,000: gOO: Hvadan en hrist för året är alt beräkna till ett belopp af circa 15,000: Om derifrån afdrages alla de föreg:de årens öfverskott, som vid 1846 års bokslut, utgjorde enligt samma års hufvudbok 11,944 r:dr 21 sk. 5 r:st., sä skulle ändå för året uppstå en brist af r:dr 3,000 b:co.
Vidare ligger det kritiska i Schleiermachers lära om den religiösa känslan i dess karakter att vara dels omedelbart medvetande om universum, den absoluta identiteten af förnuft och natur, förverkligad i sammanfattningen af alla möjliga former af den relativa enheten af desamma eller af alla individualiteter, dels omedelbart medvetande om det inro handlandet såsom bestämmande det eviga måttet för blandningen af förnuft och natur hos individualiteten, eller att vara på samma gång universell och individuell. Därigenom har den tvänne från hvarandra skilda sidor, af hvilka hvardera kan sättas såsom den principiella och den andra därefter bestämmas. Universum är såsom absolut identitet det abstrakt oändliga, såsom sammanfattningen af alla möjliga individualiteter det dåligt oändliga, emedan denna sammanfattning aldrig kan afslutas; det inre handlandet såsom sådant, d. v. s. handlandet med bortseende från det bestämmande naturmaterialet, är ren själfverksamhet, rent förnuft och därmed absolut identitet af förnuft och natur, blandningen af förnuft och natur åter naturbestämdt förnuft. Om den religiösa känslans karakter att vara medvetande om den absoluta identiteten sättes såsom den principiella och den andra därefter bestämmes, är den visserligen universell, men är känsla af individens försvinnande i det abstrakt absoluta, emedan då motsatsen mellan förnuft och natur i den religiösa känslan är absolut, i förhållande till det rena förnuftet, den absoluta identiteten, individualiteten såsom naturbestämdt förnuft är intig. Af samma skäl som i motsvarande fall ofvan anförts, är känslan i denna form att likställa med den neoplatonska exstasen. Om åter den religiösa känslans karakter att vara omedelbart medvetande om de möjliga formerna af individualitet sättes såsom den principiella, och den andra därefter bestämmes, är densamma visserligen individuell, men universaliteten är blott formel, emedan ren själfverksamhet kan förefinnas i naturbestämd verksamhet endast ur formel synpunkt (med bortseende från innehållet). Därigenom äro de religiösa känslorna hos de särskilda individerna samt hos hvar och en för sig utan hvarje realt samband; de äro blott känslor af individuella handlingar, atomistiskt söndrade från hvarandra. Om slutligen den religiösa känslans egenskap att såsom på samma gång universell och individuell bestämma individualitetens eviga mått närmare undersökas, erhålles följande resultat.
Derigenom hindras väl utförseln, men lill största förlusten för eget land. Herr Rosenblad: Förhållandet är verkligen, såsom Friherre Cederström och Herr Hjerta upplyst, att genom PresteStåndets öfvergång till förening med BondeStåndet, är det redan Rikets Ständers beslut, att slagskatten skall äga rum, och Ridderskapets och Adelns förut fattade beslut måste således i alla fall förfalla. Men under sådane förhållanden måste det vara största skäl alt instämma med BondeStåndet, hvars beslut mera närmar sig Ridderskapets och Adelns, för att förekomma, att icke BorgareStåndets, sorn mera afviken, slutligen skall blifva gällande. Skulle man ur BondeStåndets beslut vilja utesluta orden: tillförekommande af myntets utförsel eller nedsmältning, har jag för min del ingenting 80 Den 17 December e. m. deremot, ty om Presteoch BondeStänden, som då äro ense med Ridderskapet och Adeln i hufvudsaken, icke vilja instämma i en sådan redactionsförändring, hafva bägge redactionerne lika rätt att göra sig gällande i Förstärkta Utskotten. Herr Cederschjöld: Den siste värde Talaren har sökt öfvertala Ridderskapet och Adeln, att instämma i BondeStåndets beslut på den grund, att detta vore, närmare än BorgareStåndets, öfverensstämmande med Ridderskapets och Adelns förra beslut. Men det förhåller sig snarare tvertom. BorgareStåndet har bestämt slagskatten till | procent, eller rättare sagdt, att Silfverriksdalern skall innehålla 53o ass, som är 4 ass mindre än hvad Ridderskapet och Adeln sagt, att den skulle innehålla; men Bondeoch Preste-Stånden hafva öfverlemnat åt Kongl. Maj:t att bestämma slagskatten huru högt som helst. Redan i de föregående discussionerne öfver detta ämne uppgafs det, att i främmande länder med goda myntnings-machiner slagskatten, för att betäcka kostnaden, ändock uppgår ända till 2 procent; här, med sämre redskap, skulle den kunna blifva fastställd till 4 a 5 procent, om vettenskapsmännen funno för godt tillstyrka det.
Hr Dalman: 55 §:n Riksd.Ordn. stadgar: ”Landtm, eller talman må ej kunna vägra propos., utom i det fall, då han finnér en väckt fråga bokstafligen strida mot grundlagarnas lydelse.” Hr Landtm, liar icke lill stöd för sin vägran anfört, att den begärda proposm är stridande mot grundlagarnas lydelse, ty Ridd.Ordn. är icke grundlag, utan endast Ståndsordning. Jag drager från detta förhållande Den 20 Januari. 39 den slutföljd, att då frågan här icke beror på en olika uppfattning af grundlagarnas lydelse, utan endast angår en uttydning af Ståndets egen Ordningsstadga, hvad 55 §:n ytterligare innehåller, att öfverläggningen skall blifva hvilande, icke ovillkorligen behöfver här iakttagas, eller förstås på det sätt, att frågan omedelbart hänvisas till Coust. Utsk. Tvertom linnes det mer än en utväg att få bänkmtsvalet lagligen förrättad t, hvaremedlerlid principfrågan kan lemnäs in suspenso, till dess Const.Utsk. blifvit valdt. Frågan är här om en vigtig princip, nemi. huruvida, i händelse Landtm, förklarade R. o. Ad. böra constitueras på elt fullkomligt grundlagsvidrigt sätt, det skulle vara Ståndet förvägradt att protestera deremot , blott derföre, att ett Const.Utsk. ännu icke funnes tillsatt. Jag kan åtminstone ej medgifva, att, vid sådant förhållande, det kan vara oformligt att yrka en vägrad propos., utan anser jag tvertom beslutet härom ganska maktpåliggande. Ståndet bör under intet villkor underkasta sig frågans afgörande ensamt af Landtm., ehvad högaktning det än må hysa för Hr Landtnäs enskilda öfvertygelse. Ur denna åsigt har jag sett saken, och det är hvarken för alt uppehålla tiden, eller för att eftersträfva folkgunst, eller för att väcka nya tvisteämnen, jag framställt min begäran, utan för att göra min, och, såsom jag tror, Ståndets opinion gällande, och erhålla dess protest emot Hr Frih. o. Landtnäs åsigt. Jag förnyar således min anhållan, att
(Forts, och slut fr. sid. Yl jusen åstadkom mos så, att man köpte lÅi den tjockaste vaxstapel, som stod att få, skar den i lagom långa bitar och band med tråd fast dessa i granen. Våra prostgårdsflickor, som voro hvad man kallar påhittiga, satte öfverfullt med ljus i granen, men på- tände blott ungefär hälften; när dessa brunno ned, påtändes de återstående, och så räckte härligheten dubbelt längre. Därute i köket hade den stora trebenta grytan redan klockan åtta på morgonen blifvit satt öfver elden. Här kokade nu julskinkan, ett stort stycke rimsaltadt oxkött samt icke så få alnar köttoch fläskkorf. Den färdigkokta skinkan upplades på ett ofantligt fat och ställdes midt på det dukade köksbordet såsom skådorätt, ty ingen kunde ens i tankame gilla ett sådant illdåd som att röra skinkan förrän juldagen, då hon, glacerad, garnerad och försedd med af papper utklippt manschett, åter visade sig. Ofantliga högar af bröd, väldiga skifvor af limpa, siktbröd och hvetebröd lågo upplagda på fat; tillbringare med färsköl och dricka stodo mellan faten, och af köttet och korfven var något uppskuret och framsatt. Klockan half ett samlades tjänstfolk och herrskap i köket, lille Karl läste bordsbönen och så börjades » doppningen ». Hvar och en beväpnade sig med en tvåstänglad stålgaffel, högg därmed en brödskifva och gick till spiseln, där den stora grytan stod och puttrade öfver en glödhög, framdragen så långt som möjligt på hällen. Brödet doppades nu i det feta, salta spadet, där skinkan m. m. kokat, och förtärdes med god smak af både gamla och unga. Emellanåt förfriskade man sig med ett glas färsköl eller varierade måltiden med en bit korf och litet senap till det flottiga brödet. Men bra mådde man, magkatarr hörde man aldrig talas om, och sur limpa och fläskspad ansåg man som en läckerhet. Någon annan middag bestods ej, men ungefär en timme senare fick man kaffe med dopp, och nu sparades ej på saffransbrödet.
Om åter skogsplanterings-kassan eger tillräckliga tillgångar för det närv:de alt bestrida samtliga utgifterna för skogsstyrelsen och skogslörvaltningen, med hvad dertill hörer, så måste det medgifvas, alt det särskilda reservalions-anslaget tyckes vara tcmligen öfverflödigt, och jag tror icke alt vi hafva så godt om medel, att vi böra anslå sådana till utgifter, som med redan befintliga tillgångar kunna bestridas. Den 14 Januari f. ra. 137 Det är på det att Stafs-Utsk:t vid regleringen af 7:de hufvudtiteln rnålte taga denna fråga i öfvervägande, som jag fortfarande anhåller om ålerremiss. Frih. Gripenstedt: Med ledsnad besvärar jag R. o. Ad. anno en gång, men den siste värde talaren tyckes hafva förblandat de olika ändamålen med de särskilda anslag, han omnämnt, i följd hvaraf dessa anslag ej heller lämpligen kunna, såsom han förmenat, sammanföras till ett. Man bör nemligen komma ihåg att anslagen lill skogsplanterings-kassan hafva sin grund i rättigheter, hvilha sedan äldre tider tillhört denna kassa, och hvilka rättigheter blifvit, i likhet med hvad sorn skett lör flera andra kassor och inrättningar, utbytta mot statsanslag. Ofver skogsplanterings-kassan eger också K. M. att frilt disponera för i allmänhet nyttiga ändamål rörande skogsväsendet, hvilket naturligtvis icke är förhållandet med det särskilda anslag, hvilket för vissa, bestämda, i Riks-staten utsatta ändamål blifvit anvisa dt. Det är visserligen sannt, att skogsplanterings-kassans inkomster till en del användas till aflöniugar lör skogsstaten, men hvar och en torde dock finna att i den olika naturen, och den olika dipositionsrätten öfver de omförmälda fonderna, en ganska giltig grund existerar, hvarföre icke de begge anslagen lämpligen kunna sammanblandas. Vidare får jag ang:de skogsplanterings-kassans ställning äran nämna, att densamma icke, såsom Gr. Mörner förmenat, är i jemnt tillväxande.
231 varande frukta införande af denna reform, hvilken dock förr eller sednare skall ega rum, skulle blifva i väsendtlig män lugnade, om man samtidigt med beslutets fattande om rdrs-sedlarnes indragande äfven bestämde någon tidpunkt, då detta lämpligast kunde låta sig göra. Således kunde man stadga ett visst minimibelopp, till hvilket den metalliska kassan måste hafva upstigit, innan åtgärden huge vidtagas. Jag medgifver ock, att, om öfvergången alltför hastigt eller under ogynnsamma konjunkturer verkståldes, kunde vissa olägenheter derigenom komma att upstå. Jag vill derföre taga mig friheten hemställa, det II. o. Ad. måtte bifalla Hr Nordströms, till Bankoötskds Mein. N:o 11 fogade reservation, endast med det tillägg vid slutet: »dock att några åtgärder i detta afs:de ej blifva vidtagna förr, än Bankens metalliska kassa stigit till minst 25 mill. rmt.» I alside å siffran vill jag gerna medgifva, i fall meningarne kunna förenas, att beloppet utfästades än högre, t. ex. till någon summa mellan 25 och 3(1 mill. En föregående talare har redan upgifvit, att enligt halfnrsupgiften af d. 30 sisth Juni funnos i rörelsen utelöpande af 32 sk. bko eller en idis sedlar ett belopp af omkr. 3,500,000 rdr, och af 2 rdrs-bnnkosedlar ett belopp motsvarande omkr. 4,500,000 rdr rmt. Skulle Hrr BankoFullmäktige finna skäligt, att, i följd af en dem oinskränkt lemnnd myndighet, genast påbörja realisationsåtgärden, så skulle möjligen detta icke utan våda låta sig göra. Och alldenstund vi ej för ögonblicket veta, hvilka som skola blifva nästa gång till Fullmäktige utvalde, så tror jag, att i en fråga så vigtig som denna, det är försigtigast och äfven kunde blifva fördelaktigt för Fullmäktige att hafva något 11. Stms beslut alt hålla sig till.
Guldmedalj, i c i f f örsäkring af alla slag, äfven för barn. Göteborg, Ovanliga förmåner. Stora yinstutsigtér för de lifförsäkrade Kvinnor kunna ring undersökas rolina af doktor Widerström holm vid försäk i Sto eller i hemorten Telegrafadress: Stickmaskin ai STOCKHOLM, ft husläkaren. Maskinerna utmärka Barn under 15 JF sig JR valfrihet mellan kapital och läk ar måttliga med belopp större. ^ &gt; ^ / 3089. Q X / JF Ii / ränta att lyftas tidigt med i användandet. / största produktionsförmåga senare Exempel: För ingenom s a m t S * È 0 L I D T U ^ Ö R A N Ä E betalda 1,000 kronor kan erhållas antingen kapital af minst: ma materialier. D a t M a n 2L B. af. i till lifvets slut. » g — att besöka. — (G. 21043) K (G. 21308) Svamp, Tvättoch Bad3 Engsfbrektsgatan 3 Svamp, STOCKHOLM. Franska, engelska och tyska lektioner. / Lätt Största sortiment h o s Gfoel Kaglind, STOCKHOLM, 49 Drottninggatan 49. telefon, y i (G. Gahns ^LektionsAmykos kurser Äldsta Aseptinfabrikat. Rekommenderar sig sjelf. Säljes öfverallt. Gahns Förstklassigt Tvål, fabrikat. lämpligaste och billigaste tidning för familjen Den dagliga i Konstsömnad, Glödritning, Träsnideri, Läderplastik. (G. 21350) SVensl^ ^onstsloidUtsÉällningsbifrå (¿5. 60 öre för helt år, är Sveriges mest spridda dagliga tidning, i det alt u p p l a g a n n u utgör 60,000 e x. hvarje dag. (G. 21398) M H ANDELSBYRÅN » Com verksamt lösande, välsmakande medel vid hosta, heshet och katarrer 1 a ' nis |&lt; i *!]
Eftersom det nu är andra gången, som Ekon.Utsk. fått så beskaffade upmaningar, och hvad man kunde kalla förebråelser af Hr von Hartmansdorff, får jag till svar på hans sisla upmaning nämna, alt del lärer blifva fruktlöst alt hoppas, det Ekon.Utsk. icke ännu en gång kommer att besvära den värde ledamoten under denna riksdag, med så beskaffade förslag, som han myckel säkert finner onödiga och ingalunda af behofvet påkallade, men hvaremot äler det väl kan hända, att åtminstone en och annan ledamot kommer alt opponera sig. Jag vill blott fästa Ståndets upmårksamhel derpå, att det är omöjligt att arbeta emot en gifven majoritet ulan man måste rätta sig efter hvad den behagar och Ståndet bör icke för mycket beskylla dess egna ledamöter i Utsk. att vara för mycket eftergifna. Vi göra det bästa vi kunna. Gr. Wrangel, Tönnes Helmuth: Lika med de ledamöter som yttrat sig, anser jag alt Ekon.Utskts utlåt, fått en allt för stor omfattning, vida öfversligande motionens syfte, samt att det vore olämpligt att lägga den till grund för en hemställan till Konungen. K. Brefvet d. 21 Aug. 1786 innehåller, som Frih. Gederström uplyst, ganska goda grunder för befordringssättet i prestväg; men vid tillämpningen deraf, kan allt lätt komma att bero på ett subjektivt omdöme hos Consistorierne, hvilket således ofta skulle kunna urarta till godtycke. Vid tillämpningen af dessa författningars föreskrifter, har alltid den regel gjort sig gällande, alt till lista klassens pastorater vore lärdomen den uteslutande befordringsgrunden, till 2:dra klassens, ancienniteten, eller mängden af tjensleår, under det att en slags balance (att jag så må säga) mellan lärdom och tjensteår utgjorde grunden för befordran till pastoraler af den 2:dra klassen. Ett sådant befordringssätt kan visserligen sägas hafva sina sidor, men har dock sina förtjenster, om man rätt granskar förhållandet; men likväl kan jag icke med Frih.
M. frambär uttrycken af den djupa vördnad och fasta trohet, hvilka städse tillkomma Konungen, anhåller R. o. Ad. underdånigst, att dermed få förena en upprigtig försäkran om deri sanna tillgifvenhet för Eders Maj:ts höga person, som lifvar IL o. Ad., liksom hvarje Svenskt hjerta. Den kraftiga anden, det fosterländska sinnet, den redliga viljan tala alltid ett språk, lörstådt och älskadt af Sveriges folk: ett språk, hvaruppå svaret från detta folk orubbadt skall förblifva en oskrymtad kärlek. Fast och innerligt som Sveriges Konungahus och folk äro med hvarandra förenade, blir allt, som bidrager till lycka inom Konungahuset, en glad högtid för folket, och såsom sådan har äfven H. K. H. Hertigens af Dalarne förmälning helsats i palats och hydda. Med samma känsla af en lika allmän som sann glädje har Konungahusets fröjd vid H. K. H. Hertigens af Nerike födelse delats af ett troget folk. Lifvadt af sådana känslor och under en innerlig önskan att den Högste måtte bevara Eders M:t, Dess Höga Gemål och Konungahuset, anhåller R. o. Ad. underdånigst att i Eders K. Maj:ts nåd och ynnest fortfarande få vara inneslutet. H. M. Konungens svar: De tänkesätt, som af Eder, Hr Landtm., blifvit på R. o. Adms vägnar tolkade, äro icke för mig fremmande, och jag förlitar mig med tillförsigt derpå, att den tillgifvenhet för Konung och Fosterland, som de innebära, alltid skall yttra sig så väl i handling, som i ord. Hvilka än de beslut må blifva, som af R. o. Ad. komma att vid detta vigtiga Riksmöte fattas, skola de, jag är derom fullt förvissad, grundas på en sann och upplyst öfvertygelse om Fäderneslandets sanna väl.
Den lånar ut till dessa s. k. af komlingar, mot 3 proe. ränta, penningar, som den sjelf skulle kunna med säkerhet göra fruktbärande mot en högre ränta och afsäger sig rättigheten att återfordra dem annorledes, än småningom under 5 års tid, om ock dess behof af en hastigare återbetalning vore än så tryckande På grund af dessa motiver får jag vördsamt föreslå: l:o) att tillfälle lemnäs för enskilde medborgare, alt såsom delegare ingå i Banken för ett belopp af 5 mill. rdr rmt eller, under antagande af, att Bankens nuv:de säkra öfverskott utgör 20 mill., med en femtedel. Dessa 5 mill. skulle fördelas i 5,000 aktier å 1,000 rdr hvarje, samt deraf inbetalas l/t genast, samt för återstående 3/«, sorn böra inbetalas under tre påföljande år med en tredjedel årligen, ställas säkerhet i valutor, som lätt kunna till penningar förvandlas; 2:o) att, jemte det R. St:r, fortfarande på samma sätt, som hittills, utse 12 BankoB^ullmäktige, hvilkas åligganden, der de ej äro eller varda i Grundlagen bestämde, skulle i BankoReglem:t intagas, och afse bevarandet af den säkerhet, hvarom lt. St:r böra tillförsäkra sig med anledn. af deras för Banken ingångna garanti, Bankens direkta förvaltning updrages åt en styrelse, bestående af en ordförande och sex ledamöter. Ordföranden utses af K. M. för tiden mellan hvarje Riksdag. Bör enahanda tid väljas fyra (4) ledamöter, utan afseende derå, om de tillhöra representationen eller icke, af R. St:r genom en nämnd, utsedd till samma antal, och på samma sätt, som den nämnd, af hvilken R.
Herr von I^aukLwollk tillstyrkte altsä bifall a Lag Utffotkers forsing, kanffe »ned det tillägg derulvfwer, att äktenffapsffillnad äfwen kunde ägarmn enär bägge makarne derom moro ense. friherre 6^IIen5tferna förklarade sig ej wilja inga r twist med »agon om dest tankar i Religionen, såsom ankommande pa hwars och elis egen öswertygelfe, »nen blott tiilkannagifma alt han sjelf förblcfwe wid fin i della ämne redan yttrade mening, och gjorde nu s472 Dcn 2-4 Nsvambov nu den reservation, a,t ifall Lag-Urffarrcts Betänkande genom Nidderstapet och Adelns mchoritö stolle blifwa gilladr, han dä icke mätte anses ctt sädane beslut hafwg biträdt. ^>err Grefwen och Landt - jMrstalken gjsrde proposition rill bifall ä Lag-Utstotters Betänkande med de i Desi senare Utlåtande föreslagny förändringar och tillagg, hwilkcn proposition med Ibeswarades. Zerr von I^Lussrvolkk begärde att proposition äfwen mätte göras pä det af honom projeclerade tillägg. Ropades Nef. Föredrogs a nyo Constirutions » Utskottets den 18 November npläsie och pä bordet lagde Betänkande, jämte Desi omarbetade förslag till en Jnstcnc, tion för Riksens Ständers Iustiri-s-Ombudöman § hwaraf granffningen paragraphswis företogs. Uplästes usta H. Herr Uotlrlied^ Larl kreäric, anhöll, att i anseende till deras nära inbördes sammanhang de z första tz Z mätte fä upläsas innan nagra anmärkningar gjordes Fri» Den 24 November. 1473 Zriherre 'bjerta, ^xel, yrtrade sin önskan, alt de wrd della försiags första granskning gjorde anmärkningar äfwen nu marle b lisra a rand Hwar jc § uplaste.
Utsk. säger vidare: ”Agde man full och tillförlitlig visshet derom, att upplånade utländska capital lomme att uteslutande användas i produetiv väg, så skulle Utsk. anse upplåning af utländska capitaler kunna medföra gagn och nytta.” Utsk. måtte sakna all kännedom om Sveriges statsceconomiska och produetiva utveckling; ty om man granskar, hvad sedan 1809 tilldragit sig i denna fråga, erfår man, huruledes sedelemissionerna efter i8to års riksdag, genom krigsskuldens afbördande med btcosedlar (hvilket dock var högst klandervärdt) och vidare genom Götha canals, Götheborgs och Malmö disconters creditpapper, i hög grad uppdrefvo produetionen och odlingsfliten; men vi finna tillika, huruledes denna sedelemission föranledde 1818 års sedelindragning, som åter verkade näringarnas aftynande, och hurusom, till följd deraf, alltsammans slutligen upplöste sig uti en ökad skuldsättning på jordbruket, den man allmänt erkänner vara högst vådlig, synnerligast som denna olägenhet ytterligare förvärras genom den alltför höga 6-proc:sräntan, okänd för alla näringar inom den civiliserade verlden. Då således den ökade penningetillgången gifvit ökad produetion, och det af Utsk. förutsatta vilkor således långt för detta är uppfyldt, synes mig tiden vara inne att gälda den skuld, uti hvilken statsmagterna redan en längre tid stått till jordbruket, och att genom en lägre räntefot söka bereda trefnad och bättre tider åt en näring, som verkligen är i behof af statsmagternas mellankomst. Ytterligare säger Utsk.: ”Om staten icke skall göra uppoffringar, utan det i K. skrifvelsen utsatta vilkor uppfylles, att nemi. staten skall hållas skadeslös för all på upplåningen uppkommande förlust, så kan Utsk., för sin del, icke inse, huru, under ett sådant vilkor, det uppgifna ändamålet, eller räntefotens nedsättande till 4 proc., möjligen skulle kunna ernås.” Häruti kan jag ej heller instämma.