Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke utan en rysning erinrade Lovisa sig Lottas sista bön till henne, och sitt eget löfte, men framställde det likväl som sin egen önskan för de närvarande, sägande, att om det vore enligt med hvad kyrkolagen tillät, skulle det säkert vara långt mindre smärtande för modren, och äfven för Lottas bekanta, om hon begrafdes på ett ställe som icke ansågs för nesligt. Prostinnan satte sig i början mycket emot förslaget, men då Lovisa tog henne afsides och förtrodde henne, att det varit Lottas allvarliga önskan, så verkade vidskepelsen mer än Lovisas böner och hennes svägerskas öfvertalande. Mången tror ännu i dag, att om ej den döende erhåller det hvilorum den önskat sig, finner den ingen ro i en annan graf. Dagen derefter hemväntades Walter från sin resa. Lovisa, åtföljd af sina bröder, for honom en half mil till mötes med vagnen. När det första glada återseendet var förbi, och han intagit fjerde platsen i vagnen, underrättades han om hvad som händt under hans frånvaro. Den blekhet, som dervid betäckte hans ansigte, tillskref Lovisa hans deltagande öfver ett sådant olycksfall i allmänhet, och uppbjöd hela sin förmåga att muntra och förströ honom; hon lyckades omsider, i det hon talade om den högtidlighet, hvarifrån han nu kom. De voro redan hemma, och modren närvarande, när Lovisa frågade, om han ville uppfylla en bön af henne. "Hvilken önskan skulle väl min dyrkade Lovisa kunna hafva, som jag icke ville uppfylla, om det står i mensklig förmåga," försäkrade han. Hon bad honom då inviga det omtalta stället i parken till graf åt Lotta, och jordsätta henne der. Han studsade, detta hade han icke förmodat. Hans löfte var likväl redan gifvet, och han bekräftade det med ett hastigt "Ja", men aflägsnade sig. När Walter om afton som upp i sitt rum, såg han ett ljussken glimma mellan träden i den aflägsna parken. Det var dödgräfvarens lykta. Med denna förrättning skall jag således tillträda mitt ämbete, sade han för sig sjelf, med en ovillkorlig rysning. Skall detta vara ett omen? Det är bara vidskepelse och inrotade fördomar, som den upplyste sätter sig öfver.
Baronen hoppades kanske, att, under denna sin resa, upptäcka de spår, han nu förgäfves sökte: en ganska öfverdrifven förhoppning, vid betraktande af den rymd, han hade att genomsöka; men hvad betyder en sådan småsak för kärleken! han skyr beräkningar öfver hvad som är möjlligt; och liksom den, hvilken hade tron, kunde gå på vattnet, likaså kan den, som har kärlek flyga öfver vattnen och hela jorden. Baronen glömde sålunda icke, hvarhelst han for fram, förnämsta ändamålet med sin resa, som var att vinna kunskap, eller hellre kunskapa i en sak, som närmare rörde hans hjerta, än hans hufvud; och om kunskap står att vinna genom «postvagnsoch ångbåtsfarande,» så skulle visserligen vår baron intet bli oäfven till slut. Det vetande han eftersträfvade var likväl ingalunda af det man, liksom »musiken på en italiensk gata,» får för ingenting, utan det kostade honom stundom sina goda fyrkar; det oaktadt var han outtröttlig. Hvarje gång, han såg en skön älskvärd qvinna, tänkte han på henne, som var ännu långt skönare. Hvarje svart öga såg han med rörelse; dock var han aldrig i fara att misstaga sig. Såg han någon gång ett aflägset tycke hos någon mörk, liflig fransyska med svarta, glänsande hårflätor, (ack, de voro icke så rika som hennes); så märkte han snart, att det varit en synvilla; och väckte någon högväxt dam på den fashionabla Kingsstreet i London hans uppmärksamhet, fann han, då han skyndade fram, ur blicken från de långa, mörka ögonens ovaler, ej denna varma stråle, icke denna skimrande låga på det mörka djupet: det var snarare en svart stillastående emalj, och den fina långa silkesfransen, som skuggade stjernorna i Arabellas ögon, saknades, läppen svällde mindre röd; pannans hvalf var ej så högt, så ljust, så hvitt; kinderna buro ej dessa höga rosor; och framför allt saknade han hos alla denna förtjusande liflighet, denna friskhet och smidighet i de minsta rörelser, denna egna rörlighet och ledighet i väsendet, som i hans ögon utmärkte Arabella.
Lätt skulle ock dervid inträffa, att Staten komme att betala ett arbete, som hindrade en enskild, af Statens funktionärer okänd förmåga, att lemna ett långt bättre sådant, då denna förmåga naturligen ej kunde täfla med en af statsanslag understödd författare. — Det moraliska ansvar, som, på sätt motionären rigtigt anfört, på en gång bör vara en borgen för arbetets värde och belöningen för detsamma, torde jemväl få anses vara beroende på författarens frihet, och denna lärer i icke obetydlig mån lida inskränkning genom uppdragets officiela natur. Schweigaards, af motionären högt prisade arbete har icke tillkommit på grund af regeringens uppdrag, och skulle måhända icke varit sådant det är, om detta varit fallet. Att vår nya slrafllag skall hos oss framkalla enahanda bemödanden, som dem Norges vetenskapsmän egnat sitt lands criminal-lov, ulan annan åtgärd från regeringens sida. än den uppmuntran, som, då förhållandena sådant påkalla, komma vetenskapliga arbeten i allmänhet till del, derom är Utskottet desto heldre förvissad som försök uti ifrågavarande rigtning, oaktadt den korta tid, som förflutit 8 Sammans. Lar/- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottels Betänkande N:o 26. sedan strafflagen trädde i kraft, redan, säsom kändt är, för allmänheten framlrädt. Oaktadt Utskottet alltså anser, att ett arbete, sådant som det af motionären föreslagna, skall med glädje helsås af den juridiska bildningens vänner i vårt land, torde dock detsamma, af ofvan antydda skäl, lämpligen icke böra genom Statens omedelbara mellankomst åvägabringas; och Utskottet hemställer fördenskull, att Herr Henschens ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 4 Juni 1866 Reservation är anmäld af Herr Henschen. STOCKHOLM, TBYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1866. Sammans. Lagsamt Allm. Uesv - och Elton.-Utsk. Memorial N:o 27. I N:o 27.
Uppå derefter af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. beslöt R. o. Ad. att, under anmodan till Den 14 Juli. 35 r LagUtsk. att till RiksSt. ankomma med ett sammandrag, innehållande på ett ställe alla de till exsecutionsverket hörande författningar, återremittera LagTJtsk:s betänkm: N:o 43. öfver Riksd.fullm. Peter Pehrssons från Calmare län förslag, att lagfartssökande måtte vara skyldig förete gravationsbevis; N:o 44- öfver Riksd.fullm. Peter Pehrssons från Calmare län samt Nils Strindlunds från WesterNorrlands län motioner om utarbetande af en executionsstadga; N:o 45. öfver Riksd.fullm. från Örebro län Peter Pehrssons motion, att för de orter, der verkställigheten af utmätningar nu vore delad emellan kronofogde och bergsfogde, ändring häruti måtte förordnas, så att omförmälda befattning blott endera tillkommer; N:o 46. öfver väckta motioner, angrde rättighet för länsmän, nämndemän och fjerdingsman eller den person, fordringsägaren eljest har förtroende till, att verkställa utmätningar; N:o 47- öfver Riksd.fullm. från Östergöthlands län Olof Olofssons motion, ang:de vilkorliga utmätnings-resolutioner; N.*o 48. öfver Hr G. A. Bruncronas motion om vissa lagbestämmelser för att förekomma utmätningsmans tillgrepp och förskingring af utmätta medel; N:o 4göfver Riksd.fullm. från Elfsborgs län And. Danielssons motion om annan fördelning än den, som nu äger rum, af försäljningsprovision för utmätt fastighet; Nto 5o. öfver Riksd.fullm. Rutbergs från Norrbottens län motion, att för krono-utskylder af fastighet, den ägaren till utskyldernas godtgörande afstår, vidare betalningsansvar icke må honom åligga; N:o 5i. öfver Riksd.fullm.
Af denna växande, vetenskapliga optimism är Herbert Spencer en framstående ledare, i vissa afseenden ledaren par excellence. Som en stor tänkare, kanske en af de största i nyare tid, har han gjort sitt namn vida kändt, icke endast i sitt eget land och i Amerika, der han var läst och värderad tidigare än i England, utan äfven på Europas kontinent. * aktas han högt, något som är lätt att förstå då man påminner sig huru stort värde fransmännen sätta på ett konkret, klart och logiskt tänkande, och Herbert Spencer är en verkligt logisk tänkare, som icke rör sig i abstrakta och oupphinneliga töckenregioner. Utanför England är hans rykte ojemnt. I Tyskland — förmodligen på grund af de politiska åsigter han hyser, hvilka äro diametralt motsatta dem som mest hyllas der — är han ännu föga känd, medan Italien och till och med Spanien, som vanligen anses tillhöra den europeiska civilisationens arriergarde, håller honom högt i ära, öfversätter hans arbeten så snart de utkomma och egna mycket studium åt hans idéer och system. Naturligtvis vilja vi icke påstå att han är ofelbar eller att hans verk nått fullkomligheten, men vi äro rustade att för-fäkta den åsigten, att då alla afräkningar äro gjorda är Herbert Spencer och skall förblifva den man, som jemte Darwin gjort det djupaste intryck på det allvarliga tänkandet i detta vårt nittonde århundrade. Det medgifves i samma grad af både vänner och motståndare, att intet stort ämne för modernt tänkande kan på ett uttömmande sätt behandlas, utan att taga honom med i räkningen. Särskildt vetenskapsmän hålla honom högt i ära, och intet bättre vitnesbörd kan gifvas åt hans noggranhet och utmärkta egenskaper, ty vårt tidehvarf är ett vetenskapens tidehvarf, och den filosofi som icke är bygd på vetenskap-lig grund kan icke hoppas på någon varaktighet. Dock be-höfver det knapt sägas, att Spencer blifvit grundligt kriti-cerad, literaturen pro och contra är vidlyftig och lofvar blifva det ännu mera.
Att dessa afgifter skulle omintetgöra Kongl. Maj:ts rättighet att genom sådana öppna bref, för hvilka de blifvit af Utskottet föreslagna, belöna och uppmuntra förtjensten, eller att desamma endast af några få rikare skulle kunna emottagas, lärer, vid betragtande af afgifternas belopp samt deras förhållande till de af Kongl. Mnj:t i nu gällande Förordning bestämda, icke med fog kunna påslås, då t. ex. skilnaden i afgifter för dero, hvilka allmännast utdelas, eller Riddare-bref af Kongl. Svärds-, Nordstjeroeoch Wasa-Ordnarne, endast utgör g R:dr, en afgift, som icke torde afskräcka någon att emottaga ett dylikt vedermäle af Kongl. Maj:ts Nåd. Hvad serskildt blifvit anfördt deremot, att en afgift för CommendörsBref af Kongl. Svärdsoch Wasa-Ordnarnes stora Korss blifvit föreslagen, torde vsra tillräckligen vederlagdt derigenom, att en sådan finnes fastställd i den af Kongl. Majit utfärdade och ännu gällande Förordning. Hrad slutligen beträffar anmärkningarne emot de af Utskottet föreslagna afgifterna för Adels-, Friherreoch Grefve-Bref, kan Utskottet ingalunda föreställa sig, att desamma skulle försvåra tillkomsten af nya ätter eller i någon aoa omintetgöra Kongl. Majits i 3y §. Regerings-Formen grundade rättigheter, helst med afseende derpå att någon dylik verkan icke förÖperts of de vida betydligare afgifter, som genom 3 i den af Kongh Majit utfärdade Riddarhus-Ordningen åligga dem, hvilka af Kongl. Majit blifvit till Greflig, Friherrlig eller Adelig värdighet upphöjde. Visserligen har Utskottet, afven för sin alel, funnit en giltig anledning till den önskan, att afgifterne för sist omförmälde Bref kunde alldeles upphöra, deri, att sådan® Bref, enligt 3y §. Regerings-formen, af Kongl. Majit endast må tilldelas Man, sorn genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitisk#
Den, som godkänner Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet gillade, afstyrkande af föreslagen beskattning för egandet af hundkrealur, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, blifver en årlig bevillning af 2 R:dr Runt bestämd för egandet af hvarje hundkreatur, af hvad slag det vara må; och kommer i sådan händelse Beviilnings-Utskottet att sammanträda med Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten för att afgifva förslag rörande dels användandet af denna skatt, dels sättet för dess utgörande. Bevillnings-Utskottets Memorial M 19. 3 Denna omröstning har utfallit med 66 Ja och 47 Nej; i följd hvaraf Rikets Ständer ogillat den föreslagna beskattningen för egandet af hundkreatur. 7:de voteringen. Den, som, i likhet med hvad 3 Stånd beslutat, anser nu stadgade grunder för uppskattning af fastighet å landet böra förblifva oförändrade, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, med ändring af nuvarande föreskrifter uti ifrågavarande hänseende, i Bevillnings-förordningen stadgas, att, på sätt Borgare-ståndet beslutat, sista försäljningspris vid hvarje taxering skall tagas till grund för uppskattningsvärde å fast egendom på landet. Omröstningen har utfallit med 68 Ja och 46 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med ja-propositionens innehåll. 8:de voteringen. Den, som bifaller, att en af 3 Stånd beslutad underdånig anhållan till Kongl. Majit skall, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt Borgare-ståndets mening, affattas i följande ordalag: »det Kongl. Majit måtte täckas låta upprätta samt förelägga näst sammanträdande Rikets
Nu skall jag blott yttra mig om behandlingssättet, om behofvet att företaga alla Utlåtanderne i ett sammanhang, eller om möjligheten att behandla dem livar för sig. Om N:o i, som angår ändamålet, afslås; så följer deraf, att någon särskild öfverläggning om de öfriga, hvilka blott uppgifva sätt och medel, att vinna detta ändamål, icke behöfves, utan de kunna då genast återremitteras för att omarbetas efter andra grunder, som möjligen antagas. Skulle åter N:o i bifallas, så följer icke deraf, att de öfriga äfven böra godkännas. Ty fastän man är öfverens om ändamålet, i5o Den 6 J u 1 i i f. m. ' ian man till dess ernående vilja begagna ganska olika medel. Således, ehuru jag tror, alt detailutlåtanden böra undergå åtskilliga förändringar, önskar jag dock bifall till N:o i, emedan det endast uppgifver det mål, hvartill vi skola sträfva. Det är blott en vägvisare, sona hvarken bestämmer tid eller sätt, att komma dit man vill. Det är derföre ingenting, som hindrar att återremittera de öfriga Utlåtanderne, fastän N:o i bifalles. Jag anser det till och med nödvändigt, att Rikets Stäuder nu och först afgöra Utlåtandet N:o i, ty annars veta ej Utskotten, vid erhållande återremiss, huruvida Stånden gillat eller ogillat grunden, hvarpå Utskotten byggt, och dessa förblifva således i samma ovisshet som förut. Inom Utskotten hafva vi ock bestämt ändamålet först, och sedan sättet att det uppnå. Om detta skulle, såsom jag hoppas, blifva Ridderskapets och Adelns beslut, i afseende på frågans behandling; så får jag, rörande den Kongl, sanetionen, hvarom Utskotten säga: ”Och lära Rikets ”Ständer, i händelse af till denna tillstyrkan ”lemnadt bifall, å beslutet härom i underdånighet begära Kongl. Majrts Nådiga sanc"tion, för att åt samma beslut gifva den ”kraft, som en af Konung och Rikets Ständer gemensamt, i enlighet med 87 §.
S. D. Föredrogos Sammansatta Lagsaint Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets nedannämnde den 28 sistlidne April på bordet lagde Betänkanden och Memorial, nemi. N:o 8, i anledning al väckta motioner om ändring eller förklaring af nu gällande stadganden, angående skyldighet att deltaga i KyrkoPrestgårdsoch andra Allmänna byggnader, Bifölls. N:o 9, i anledning af väckta förslag om Krigs-Hofrättens indragning. Bifölls. N:o 10, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Utskottets Betänkande N:c 1, angående Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse med öfverlemnande af förslag till 2 nya årgångar predikotexter och till ny Kyrkohandbok. Mod frångående af förut fattade beslut biföll Ridderskapet och Adeln hvad Utskottet tillstyrkt. S. D.
Drufvas erinran, gå in på det tillägg till min Motion, att från Beväringsskyldigheten endast rrå fritagas sådana gifta Personer, som ingått i Äktenskap med Fruntimmer, hvilka icke äro Käringar. Grefve Spent, Jacob Melker.- Jag vill ej bestrida Återremissen till Utskottet af detta mål, i anledning af de nu gjorde Anmärkningars Den 17 JFebruarii. 383 fastmer anhåller jag att, då troligen aiit hvad som i denna sak blifvit yttrat, kommer att till Utskottet åter beledsaga Memorialet, den An« märkning jag nu ernar framställa måtte erhålla samma förmån. Jag kan ej föreställa mig att: Statsborgarens pligter mot Samhället någonsin skulle kunna anses uppfylde, endast derigenom att han bidrog till sitt SJägtes fortplantning. Jag har dock trott mig marka något dylikt såsom liggande till grund för den opinion, att mången som gift sig, anser sig blott i stöd deraf äga skäl att undandraga sig deltagande i Statens vigtigare eller mindre vigtiga varf. Deni na fördom tyckes i synnerhet hafva vunnit insteg i de så kallade högre Medborgare Classerne, men jag tror att i stället för det fördomar eljest lättast utrotas genom de högre Classernes exempel och verkan på de lägre, förhållandet här bör och kan blifva tvertom. Jag fruktar nemligen, att hvarje eljest oberoende Man, hvilken såsom ung gift sig, skall anse sig äga en af sjelfva Lagstiftningen erkänd rättighet att ej vidare uti Statens tjenst uppoffra krafter och skicklighet, om Riksens Ständer, blott för den nämnda orsaken, frikallar Medborgaren från den annars för alla gemensamma naturliga skyldigheten, att försvara Fäderneslandet. Herr Munck af Rosenschöld.- Man bör äfw ren besinna, att gifta personer ej blott hafva den pligten, att afla Barn, utan ock den, att föda dem, samt uppfostra och dana dem till nyttige Medborgare. Äfven för sednare ända. 3^4 Den 17 Februarii. målet bör gifta Män tillåtas, att, så mycket möjligt, få blifva hemma hos Hustru och Barn. Herr af Brinkman, Gustaf:
På detta sätt, ehuru med föga mindre svårighet och möda, än en af Europas språklärde uttyder en många tusen år gammal inskrift på en af Egyptens pyramider eller Babylons tegelstenar, lyckades det mig att derur draga följande mening: ”Så var då äfven du falsk och nedrig! Du älskade mig, sade du, och dock ville du rycka mig ur min fars armar, förnedra mig till din slafvinna och tvinga mig att tillbedja en annan Gud! Jussuf har bekännt allt. Sjelf bedragare, har du blifvit bedragen af din egen underhandlare, hvars samvete vaknat.” ”Huru gerna ville jag icke tvifla; men har jag icke sjelf, då du lockade mig öfver sundet, sett dig på vägen att bortföra mig? Då du så lycklig gick vid min sida, då godhet och lugn tycktes tala ur dina blickar, då din närvaro endast tycktes sprida frid och glädje; då, eftersinnade du blott medel att göra mig olycklig, – och då dina läppar stammade ett: jag älskar dig, så tänkte ditt hjerta blott på min förnedring.” ”Nej. Du var ingen hycklare. Du bär turbanen, du förstår således ej att älska: din Prophet har icke lärt att känna qvinnan; du var blott för ögonblicket en tam tiger, som lurar och smeker på samma gång. Man bör icke fördömma honom: han följer blott sin art. Offret flyr stumt och utan knot: då detta flygande blad hinner dig, äro vi redan utom gränsorna af det lilla land, der din faders och din vilja är lag.” ”I alla fall skulle det icke tillkomma mig, att fördömma dig, jag, som så djupt felat, då jag för min far förteg vår bekantskap. Ännu i denna stund begår jag ett brott, som dock skall vara det sista. Min far vet icke, att jag skrifver desda rader.” ”Han kallar mig. Lef väl, sköna dal; lef väl, tjusande holme i den blåa, glittrande insjön; lefven väl, små vackra blomsterbarn vid mandellunden! Jemren eder ej, mina älskade hjortar: jag måste efterlemna er; men den, som sade, att han älskade er ägarinna, skall bära omvårdnad om eder.” Allt är färdigt ...
(Forts, af småafd. å följ. sida.) Annonser. Förlofnings-, vigsel-, födseloch dödsannonser, som ju särskildt beröra familjekretsarne, böra främst införas i / dun, där de mera än i någon annan tidning observeras inom hemmet och familjen. lofnings-, ser är 1 kr. 50 dödsannonser det Priset å förvigseloch födelseannonantal öre pr st; beräknas priset rader annonsen tager. för efter upp[2147] LEDIGA PLATSER. I nom en köpmansfamilj i Norrland önskas ett äldre pålitligt fruntimmer med enkla vanor och vänligt sätt så- som hushållerska att förestå köket samt i öfrigt gå frun tillhanda i sömnad och andra förekommande göromål. Sofrummet delas af tvänne barn om 5 och 8 år. Svar, helst med fotografi och uppgift om lönepretentioner, sändas till » 28 år », Iduns byrå, Stockholm. [2496] p l a t s önskas af en ung flicka, van att undervisa uti vanl. skolämnen och musik. Hon är äfven villig biträda med kläd-och linnesömnad samt husl. sysslor. Små anspråk. Rek. finnas. Svar emotses till » H. F. N. », Iduns byrå. ' [2507] Cnäll, anspråkslös flicka, van o. villig ^ gör. alla föref. görom., kunnig i sömnad o. strykn., önsk. plats i bättre hem att gå frun tillh. På lön ses ej så myck. som på vänl. bemötande och medlemskap i fam. Svar torde sänd. t. » 23 år », Iduns byrå. r2506] Tfn bildad flicka, 27 år, af god fa* ^ milj, med mångårig vana vid skolgöromål och räkenskapers förande, sö- ker plats såsom bokförare, kassör eller anDan dylik sysselsättning. Lön begäres icke för den första tiden. Svar till » A. G. » torde inlemnas till Iduns byrå, Stockholm. [2505] E U E En ung flicka önskar mot fritt vivre plats för att deltaga i husliga göromål. Villig underv. mindre barn i vanl. skolämn. o. musik. Genomgått kurs i finare handarb.
Pensioner åt ålderstigna Barnmorskor, om ett årligt anslag till. I. 157. R. 161. X B. 79. 117. 134. A. 150 XI. E. 401. Pensionering af civile och militäre Embeteoch Tjenstemäns Enkor och Barn, angående förhöjning af anslagen för. II. 56. K. 58. X. B. 79. 117, 134. A. 135 XI. E. 401. Pensionerings-väsendet för Rikets Embetsoch Tjenstemän, om uppdragande åt en Komité att verkställa en fullständig revision af de för nu befintliga pensions-anstaiter gällande stadgande!) samt afgifva förslag till nv organisation af. II. 349. R. 352. lil. B. 499. 503, 545. Å. 555. XI. U. 441, 444. Pensionering, Folkskole lärares, om förklaring af 2 mom. 11 g Folk skole-stadgan i fråga om. Pensions-anstaiter för Folkskole-lärare, angående tillhandahållande äfven för nästkommande Statsreglerings-period, af det, beviljade anslaget till bidrag vid inrättandet af. IV. 120. R. 124. IX. B. 611. 789. A. 809 X. E. 205, 206. — för Embetsoch Tjenstemäns samt deras enkors och barns pensionerande, om uppgörande af förslag till upphörande af nu befintliga, »arnt pensioneringens centralisering, kapitalis©!ing och 136 — P — ändamålsenligare inrättande ungefärligen pä de grunder som äro gällande för lifräute-försäkringsanstalter. II. 224. K. 524. III. B. 499, 503, 545. Å. 555 XI. 441, 444. Pensions-ersättriing ät f. d. Hofnotarie!!
I afseende på föreskriften i den förra §., att för vexel, som med protest återkommit, utmätning eller hysättning ej må kunna emot vexelgifvare eller öfverlåtare verkställas förr, än tre dagar förflutit, ifrån det han bevisligen blifvit krafd, samt i den senare, att, om vexelmål är af sådan beskaffenhet, att det ej kan eller bör på första rättegångs-dagen afgöra?, dermed ej må dröjas längre, än högst nödigt pröfvas, hafva erinringar blifvit af Herr Professoren, Doctor Thomander och Herr Wijk, med flere, framstälde, hvilka gå derpå ut, att ett sådant beslut, som i 42 §• omtalas, borde genast kunna sättas i verkställighet, enär vexel-gifvare i annat fall erhälle ett vådligt rådrum, som kunde begagnas till flykt eller egendoms uudanetickande, samt att 43 §. gåfve anledning lill en godtycklig pröfning af domaren, som ej vore bruklig i andra länder, och hvarom något stadgande ej behöfdes, enär ett vexel-mål vanligen vöre af den beskaffenhet, alt det på första rättegångs-dagen kunde afgöras. Utskottet tror, att billigheten fordrar medgifvande! af något rådrum för gäldenär, innan han, uti det i \2 §• förutsätta fall, bör kunna bysättas eller undergå utmätning, och att den korta tid, som i sådant afseende är före - Log-Utskottets Utlåtande N:o iy6. 9 föreslagen, icke Lör medföra vådliga följder, Is cist det är troligt, alt densamma, såsom läknad icke ifrån utslagets dag, ulan ifrån det gäldcnären blifvit krafd, ollasl förflyter, innan någon verkställighet hinner ske. Stadgandet i 43 §• åsyftar att erinra domaren derom, alt vcxel-mål böra med största skyndsamhet och, örn möjligt är, på första rättegångs-dagen afgöras.