Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad serskildt angår frågan om olämpligheten af en minskning i antalet af armeens befäl, hvilken skulle uppkomma, i följd af de förslag, som Utskottet framställt, och hvarigenom, i händelse af krig eller uppbåd af beväringen, armeen kunde komma att sakna Officerare, anser Utskottet sig likväl böra, som allmän grundsats anföra: alt Utskottet icke förbisett nödvändigheten för armeen att i krig, då dess leder förstärkas, kunna påräkna tillgång på ett talrikare befäl, än som kan vara behöfligt för dess tjenstgöring under freden; men att Utskottet ansett tvifvelagtigt, huruvida detta fördelagtigast ernås derigenom, alt ett öfver det vanliga behofvet betydligen ökadt antal befäl underhålles i fredstid, då det icke lärer kunna bestridas, att ett fördubblingsbefäl, hvilket man nödvändigt måste Uirika sig inom de lägre graderna, icke allenast stänger vägen för sin egen befordran, uian jemväl, i anseende till sin talrikhet, inskränker för sig sjelf tillfället att, genom ändamålsenlig öfning och verksamhet i en för hvarje grad erforderlig utsträckning, förvärfva sig ali önsklig säkerhet och erfarenhet i tjernsten. Utskottet har ock antagit såsom en följd af vår stående armees organisation, att tjenstgöringen inom densamma icke är strängare, än alt befälet 8 Stats-Uiskottets Utlåtande, N.o 102. vid de ständiga Regementena må kunna medhinna att exercera landets beväring; och, hvad angår befälets förstärkning i krig, tror Utskottet, att, i händelse af behof, Under-Officer, hvilken inom vår annee står på en högre bildningspunkt, än dess vederlikar inom andra länder, i många lall både bör och kan intaga Officerns ställe, under det att han efterträdes på sin plats af den vid skolan danade corporalen. Hvad sorn brister, bör vara afsedt att fyllas från tillämpnings-skolan och ur beväringens leder.
Den andra af de vid §. gjorde anmärkningar, hvartill anledningen blifvit hemtad från ett enskildt, af Anmärkaren uppgifvit, l66 Lagutskottett B et årtionden. missbruk, anse Utskotten icke kunna blifva föremål för en bestämmelse i förevarande Författning J och hvad den tredje angår, hafva Utskotten icke kunnat finna något skäl till förändring af hvad §. i motsats deraf innehåller, 19 §• För oförändradt bibehållande af denna hvaremot åtskilige Talare framstäldt erinringar, och ibland hvilka en åtyftat ådagaläggandet af obilligheten af särskildt undantag för Stockholm, i afseende pä sättet till Bagerihandteringens utöfning, få Utskotten, likasom ofta förut, åberopa sine i förra Betänkandet anförde motiver, jämte hvad af i Nåder tillförordnade Committé, rade, uti deras vid Förslagen till Handels-, och Handtverks-Qrdning bifogade underdåniga skrifvelse, blifvit rörsnde förenämndQ tpeciela omständighet yttradt, Femte Artikeln\ a §. Då, såsom en Ledamot sökt visa, ut-s trycket i denna : och icke kunna till gnet*, het och beskaffenhet genast viå eniottagqndet bedömas utan tvifvel skulle föranleda till ett olika förfarande af Mästare, allt efter som hvar och en af dem kunde deraf göra en mer eller mindre vidsträckt tjliåtppning, hvilket åter komme att beip, 3? l^agUtskotttts Betnnknnden, 1S7 det särskildta begrepp, som sjelfva uttrycket kunde hos honom alstra, samt det således vore att befara att, med bibehållande af en $å obestämd term, många tvistigheter skulle kunna uppstå, hafva Utskotten, till förebyggande deraf, härmed velat föreslå, att nämnde uttryck må ur §. utgå och början af densamma erhålla följande lydelse: Handtverksarbeten och tillverkningar sorn äro aj den beskaffenhet A att de utan skada eller vanprydnad kunna, stämplas , skola etc.
Kyrkolagen, angående Kungörelsers upplåsande efter slutad Predikan, så skulle detta skäl vara mägtigare än sjelfva vanan och bruket, sorn genom århundradens helgd vunnit en Styrka och ordning, som ej utan stora olä» genheter kan brytas.’’ ”Men om man å eea sidan öfverväger det samband sorn äro emellan värdsliga pligter och dem sorn tillhöra en genom Re» Jigionen utbildad moral, och hur vigtigt det är för den sednare, att ingen försummelse i de förra genom en möjligen förfelad upplysning derom, får ega rum, hvaraf följer att någon så beskaffad strid emel* LagUtskittets Betänkandets, Ian desse ämnen, saf det ena skulle motverka det andra, ej är tänkbart, så länga Religionen är, och måsta vara ledsijernaa för alla åtgärder i lifver5 och å andra si* dan, att inga Kungörelser i Kyrkorne uppläsas , som ej angar pligt er mot mig sjelf eller andre, hvaraf begreppet aldrig lidigare kan inheratas, än just i det ögonblick Bran eaiottagit Religionens sanna och upplyftande påminnelser, hvilka, likasom framtränga beslutet om åliggande skyldigheter* och derigenom bidraga till sammar,lefna» dens fullkomnande, — så skall man lått liana, att grunderna för denna föreslagna ändring, ej är så sann, att den uppväger da dermed förknippade olägenheter, som möjligen kunna göra medborgare emot sin vilja försumuiel iga/1 ”Jag vill förtiga, hur och hvilka Kungörelser som angå en religiös syftning, tillåtas strax efter predikans slut uppläsas \ hur obestämdheten af denna benämning, han tillåta utsträckningar deraf, ända till allt som rörer Kyrkans ceconomie, disciplin, Prästerskapets offer, aflöning och Tionde» hvilka pligter skulle liksom få eq ekad vigt och anseende, då de skiljas från alla andra plister, lika vigtige, lika nödvändige för allmänna lifvet och vördnaden för Religionen , utan att ändamålet med en fortsatt andagt derigenom vunnes. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
De af Dräktreformföreningen utarbetade modellerna till underkläder bestå af en tonderdräkt och en mellandräki. Den förra är ett enda plagg, som bekläder hela kroppen, med undantag af hufvud, händer och fötter, och förfärdigas antingen af ylleeller bomullstrikå (fig. 1). Den senare utgöres af två plagg: lif stycket och den delade kjolen. Lifstycket är höghalsadt, fästes tillsammans medelst knappar och knapphål och är dessutom försedt med knappar att knäppa dels den delade kjolen, dels strumphängslena på (fig. 2). För fetare personer är det något olika konstrueradt (fig. 3 och 4). Den delade kjolen är ingenting annat än ett par mycket vida byxor. * Den är så stor, endast för att den skall ge nedre delenaf figuren det omfång man är van vid, så att klädningen ej skall » se slankig u t ». Den delade kjolen är af dubbelt tyg och försedd med besparingslinning, å hvilken finnas knapphål, svarande mot knappar i lifstycket, hvarpå den knäppes fast (fig. 5). Fördelarna af de här beskrifna underkläderna äro: att de bevara värmen likformigt öfver hela kroppen, att de ej hindra någon kroppsdels funktioner eller rörlighet, att de kunna snabbt på- och aftagas samt att de äro lätta. De väga tillsammans endast 1 kg. och 3 hg., under det att de plagg af den gamla modellen, som ungefär motsvara dessa, väga 2 kg. och 4 hg., således väl dubbelt. Modellerna till skolflickans underkläder äro i det närmaste lika de vuxnas. I stället för » innerdräkt » kan man dock använda skjorta, höghalsad och med långa ärmar, samt slutna kalsonger, hvilka senare fastknäppas vid lifstycket (fig. 6). Det är nämligen lättare att taga till dessa plagg så stora, att flickan kan » växa i dem ». Den delade kjolen ersattes af ett par mindre vida, fodrade byxor af samma tyg som klädningen. Strumphängslen, löpande på utsidan af låret, ha redan länge varit använda för barn.
Ständer skulle antaga den mening.att återställa Landttulls-afgiften efter de grunder och under de förbehäll sam sörcslagne blifwit, böra Riksens Högloft. Ständer ästven anse Nödigt underdänigst anhälla att Kongl. Maj:! täcktes de härmed förenliga Författningar, alwen i afseende pä Styrelsen och Förwaltningen till förekommande af misibruk och understes stadga, samt nödige föreskrifter i alla oumgängeiige delar meddela; äfwensom Riksens Ständer lära uppdraga desi Bewillnings-Utstott att wid utfinnande af de lillgängar som Statens behof fordrar jemte förestäende af de medel hwilka närmast befordra ändamälet, läts Landttulls-afgiften inga i den allmänna beräkning som mäste uppgöras, bäde öfwer beskaffenhet och stor!» k af Lesia tillgängar, till winnande af det wigtiga ändaMäl, hwilket man sa ofta warit söranläten Upprepa, men aldrig bör äsidosättas att antaga och fastställa sädane intrader för Staten, som icke underkastade owisihet Med största lätthet utgå, med ben billigaste * » för. -rroo Den zo Juli». fördelning erläggas, och således i deras natur arv minst tryckande. Det ar endast genom sadane medel som Sweriges Inbyggare kunna hoppas att se den delen af Rikets Dräcselwerk som innefattar en säker tillgång för Statens behof, satt pa en sadan fot som lättar Regeringens omsorger, bereder allmänt lugn, och gifwer Styrelsen den fasthet och kraft, utom hwilken Statens bestånd stall dlifwa »vacklande, och hwarje rättsinnig Medborgares billiga farhaga för stakningar och wadliga omstisten icke allenast underhållas, utan tillwäxa. Och stulle detta Memorial till Neipert. RikvStanden åtfölja Högloft. Utskottens Betänkande^angaend-e Landttullarne. supra. kx krotocollo, k. Lrona. Utdrag af protocoller bällie i Riksens Hsg, loft.
Hvarefter Friherre aj Nordin muntli - Den 19 Februarii f. m. gen anhöll om återremiss af Utskottets Utlåtande uppå de af honom anförde skål. Herr af Uhr j Carl David: anförde skrifte! igen: Af den i Utskottets Utlåtande först gjorde framställning vill det synas, att hushållningen vid Bergsmanshyttorne hufvudsakligen heror på Bergsmännens egna godtfinnande och deras frivilliga öfverenskommelser inom Hyttelagen, hvilket likväl, enligt hvad Utskottet längre fram anfört, icke är förhållandet; och får jag härvid upplysa, att den ort, hvarom nu egenteligen är fråga, rörer Blåsningarne uti Öster och Väster Bergslagens Bergmästare-döme, der ännu, mig vetterligen, de öfverklagade åtgärderne hittils endast blifvit införde, ehuru Riksdagsmännen från Nerike och Wermland härutinnan förenat sig med Riksdagsmannen från Westerås Län. Sammanhanget med denna sak är i korthet, att Bergmästaren inom förstnämde jurisdiction, till förekommande af de oordningar, rättegångar och ersättningsfrågor, för misslyckade Blåsningar, som ofta förekommo emellan Bergsmännen, och hvilka tvistigheter svårligen kunde utredas och afhjelpas, i saknad af nog bestämda föreskrifter om masugnsdriften, eller hvarje jernbrukares rättigheter och skyldigheter dervid, hade i samråd med Öfvermasmä - Den 19 Februari i f. ni. siaren, vidlagit åtskillige reglementariska föreskrifter, hvaribland, utom andra, hvilka nu ej blifvit anmärkte, äfven voro de öfverklagade, nemligen malmens vägning på ugnen, sjelfva sättet att Upföra kolen, äfvensom kosthållningen till Hyttefolket, hvarom föreskrifterne förut icke voro nog bestämda, och hvilka, sådane de nu upgåfvos, för framliden borde iagttagas ocliefterlefvas. Dessa föreskrifter, ehuru endast åsyftande en bättre ordning vid Blåsningarne, och Bergsmännens derunder beroende väl, mötte likväl nu, såsom vanligen händer, då gamla missbruk och ovanor skola undanrödjas, mycket motstånd, och gåfvo hos många anledning till klagan och missnöje.
Pä 9 ars lid hafma, oaktadt en jämnare penninge-ställning än den närmarande och den wi kunna halma alt sörwänka, millioner blifmit realiserade, eller om jag ffnlle afräkna dem, som pa ett förur kändt fäkt qwarblismik i omlopp, åtminstone emellan 12 och iq. De sex sou, ännu återstå, och hwilkaS öde i en framlid, man aldeles icke kan sörulse, fVall man otwiswelaktigt, just as det, ta skäl förr realisera, när man mer att Banque» dertill ej erhållit någon fond, och man säkert skulle twif, -la akt tillkommande Ständer dertill skulle' »agon ansta. Meri om Banquen »tan någon bwarken reeleller a, niortistemenlS.soud ätoge sig deste Riksgälds-sedlars realisation, hwad wärkan ffulle det hafma fä Banquens credit? Man sfullc ju med fullt skäl säga, att Banquen skrcswe sedlar utan annat hypvthcquc, äu den sä ofta äbcropade, men wid stnance-operaliousr sö, ga anwändbara Riksens Ständers garanrie. Huru litet denna garanti melkar akt bibehålla ett mynts wärde synes af Rtksgälds-scdlarnes öde. När desto utgäf, wos, funnoS personer hwilka pästodo, att de skulle wara säkrare än Banco, sedlar, emedan de sörre moro garanterade af fyra Stand, de sednare blott af tre. Men det uplystes snart, att Allmänheten märderade mera sedlar som med specie löstes, än dem som till fond hade blotta löften. Skulle »n Banque» utgifwa sedlar ester samma princip, skulle de ofelbart falla i sitt wärde. Jag magar da fräga om sädant more enligt med grunderne för Vanquens förwaltning? Men LIN ock ifrän desto grunder nägol undantag more möjer ligt, hwad blcswe mäl werkningarnc pä det Allmänna?^
Departemental-styrelsen hvilar, beredde en dylik organisations närmare samband med Stats-deparlementena, äfvensom möjligaste enkelhet i ärendenas behandling i förening med nödig säkerhet, samt alt Kongl. Majit derefter ville vid nästa Riksdag, med delgifvande af nämnda förslag, framställa den nådiga proposition i ämnet, som kan finnas af behofvet påkallad; så har Stals-Utskottet, vid sådant förhållande, funnit något yttrande i anledning af motionärernes förslag i enahanda fråga icke erfordras; och då, beträffande den ene motionärens tillika gjorda framställning om anvisande af lämpliga summor att af Kongl. Majit disponeras för tillfälliga löneförhöjningar åt personalen vid de embetsverk, hvilkas reorganisation motionen afsåge, Rikets Ständer torde i afseende å löneregleringen för desse embetsverk i allmänhet höra tillvägagå på enahanda sätt, som hittills skett, nemligen att specielt pröfva och bestämma de särskilda aflönings-beloppen, hemställer Utskottet, alt förevarande håda motioner icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Efter tagen kännedom af Departements-chefens betänkande i hvad detsamma rörer den föreslagna löneregleringen för Krigs-kollegium med Utrednings-förråden Slals-Ulskoltels Utlåtande N:o li. 7 (pag. 58—64), har Utskottet genomgått den deri åberopade aflönings-slat (tabellen litt. II. h.J och skall nu punktvis dels framställa de erinringar, som dervid hos Utskottet förekommit, dels yttra sig öfver de af Kongl. Majit i sammanhang med regleringen särskildt väckta frågor. a) För Kollegii President, hvilken för närvarande åtnjuter ett arfvode af 3,000 Ridr R:mt årligen, som utgår af öfverskottet å indelta räntor, tillhörande Ofverste-indelningen vid f. d. Adelsfane-regemenlet, samt fy lies till den del, brist i samma öfverskott något år kan uppslå, af anslaget å 4:de Hufvud-liteln till extra utgifter, är uti den föreslagna staten lön uppförd till belopp af 9,000 R:dr.
När del är ganska sanni, att det icke är någon svår konst att klandra, men desto kinkigare att skrifva, är jag i sanning förlägen, om jag skall upläsa ett af mig upgjordt förslag till 2:dra mora. i 109:de §:n Reg.F:n, hvilket jag dock helt och hållet underkastar R. o. Ad:s ompröfning. Jag föreställer mig, att det skulle blifva kortare än Utsk:s, samt få följande lydelse: ”Riksdag, som sålunda fortfarit öfver 4 månader, kan för bestämd tid af högst 4 månader upskjutas, om Konungen och R. Städet gemensamt besluta. I sådant beslut skall dag utsättas, då R. St:r skola, utan vidare kallelse, å Riksdagsorlen åter lilfstänesvara. På R. St:r ankomme, att bestämma om Utsk., ett eller flera, skola under upskofstiden Riksdagsärender bereda. Konungen bibehålie sin här ofvan stadgade makt, att, sedan Riksdagen åter blifvit fortsatt, R. St:r åtskilja, då han det för godt finner.” Jag ber att få fästa upmärksamhet på en annan anledning lill klander af Utsk:s förslag uti det af mig nyss uplästa 2:dra mom. af 10i):de §:n, der det icke står uttryckt, huruvida R. St:r hafva delaktighet i bestämmandet af den tid, som Riksda gen skall prorogeras. Det heter, alt Konungen skall kunna upskjula Riksdagen, när 3 Ständ det begära, men det står icke förbjudet, alt R. St:r skulle kunna begära en upskofstid af 5 månader, men Konungen endast bifalla 3:ue. Då jag anser, att R. St:r å sin sida böra ega lika mycken magt, sorn Konungen, i bestämmandet af tiden, huru länge Riksdagen bör prorogeras, har sådant äfven i mitt finslag blifvit afsedt.
På alla ställen, der skjutsningen anses såsom ett..onus, hafva billiga entreprenader ganska lätt blifvit inrättade. I Östergöthland t. ex. betalas i allnämhet ej mer än 15 rdr pr mantal; detta tyckes Den 28 Mars f. m. 351 åtminstone icke vara någon tryckande afgift. Att deremot, som Frih. Sprengtporten föreslagit, öka skjutslegan, utan att samtidigt öka de resandes beqvämlighet, finnér jag verkligen obilligt. Om man jemför det sätt, hvarpå resande för närv:de här transporteras, med förhållandet i andra länder, skall man finna att vår nuv:de skjutslega redan är allt för dyr. Jag har i min reservation utgått från den åsigt, att staten, med sina nuv:de tillgångar, icke kan åtaga sig allt. Då likväl vissa delar af vårt land äro så hårdt tryckta af skjutsen, att hemman gifvas, hvilka i entreprenad-afgift betala ända till 480 rdr, bör en summa anslås till lindring för de mest lidande. Medlen skulle, efter inkomne uppgifter på alla entreprenad-afgifterne, utdelas. Oberäknadt det billiga i att sålunda underlätta de betryckta, vinnes den stora fördelen att till nästa riksdag få en säker beräkningsgrund, efter hvilken man kunde uppgöra ett förslag till hela skjutsningsbestyrets ordnande. Då det icke isan falla mig in att envist fasthålla mitt förslag, alltid förutsatt att hufvudsaken vinnes, och då ett annat, ledande till samma mål, redan blifvit af Preste-St. antaget, anhåller jag, i likhet med Hr von Ehrenheim, att R. o. Ad., med afslag å den ifrågav:de punkten, måtte fatta enahanda beslut, som det Ilögv. Ståndet. Frih. von Schulzenheim, David: Då denna fråga är för jordbruket af den vigt, att man aldrig kan granska och undersöka densamma tillräckligt nog, för att få den till ett önskvärdt resultat, är jag ganska ledsen att i dag, då flere talare med mycken insigt i ämnet yttrat sig, icke hafva funnit någon, som obetingadt velat antaga ett förslag, som med ens hade afgjort saken.
) Revisionen af dessa Räkenskaper har väl varit försvårad derigenom, att utgifter för ett år funnits redovisade' först i ett följande års redogörelse, att sammanblandning af Titlar ägt rum och att hänvisningen till verificationerne icke alltid varit rigtig; men då granskningen likväl för sig gått och mera fullständighet i redovisningen är att för framtiden förvänta, anse Revisorerne detta förhållande icke å Rikets Ständers sida påkalla någon åtgärd. Allmänna Garnisons-Sjukhuset. Direclionens Räkenskaper, som blifvit granskade i Kongl. KammarRätten för år iS33 utan — men för år 1833 med anmärkningar, utvisa ställningen sålunda: Debet: B al ance från föregående året: Inkomster: Balance till följande året: Skulder , 4,311:20. 2. 1,359: — —. Balance från föregående året: 4* {18) ( i38 ) 1:0 Årsanslaget 31,319: g. 4• har för år i832 ej funnits tillräckligt, enär vid detsammas bestämmande, anskaffningen af gångoch sängkläder jemte öfrige Invenlariipersedlar ej blifvit afsedd; utan har Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 18 September i832, till nämnde utgifters bestridande å 3:dje HufvudTitelns besparingar anvisat en summa af 4,481: io. i. 2:0 Till fullbordande af de vid Sjukhuset nödige byggnader, bade en summa af 6,666 R:dr 32 sk. blifvit anvisad; men vid byggnadsarbetets utförande hade Directionen, på förekomne skäl, trott sig böra utvidga den först faststälda byggnadsplanen, hvarigenom en brist i anslaget uppkommit af 2,180 R:dr 19 sk. Vid pröfningen af Directionens härom gjorda underdåniga anmälan, har Kongl. Maj:t, jemlikt Nådig skrifvelse af den 25 Januari i833, förklarat den vidtagne förändringen hafva varit behöflig och ändamålsenlig samt fördenskull anvisat ersättning för den uppkomne bristen å nya GarnizonsSjukhusbyggnadsfonden. 3:o
Utskottet, sorn trott att man borde återgå till rict lagliga förhållande, som häri före år i8a3 ägt rum, isynnerhet sedan det stora skälet, pantens hemfallande till Banken i saknad af inlösen, upphörde, har dock trott sig höra börja med respittidens nedsättande till hälften eller till mer än hvad sorn är medgifvit i Diskonten. Jag tillstyrker bifall till Utskottets förslag. Herr Hjerta: I fall belåningen uppgick emot panlens fulla värde, skulle jag icke eller underlåta, att tillstyrka antagande af den föreslagna respittiden, men vid närvarande förhållande måste jag ifra för molsattsen. Jag kan ej neka, alt jag i detta fall icke är så conseqvent, som Herr Rosenblad, då jag gör undantag från en grundsatts, som jag vid andra tillfällen yrkat; men då man äfven måste afse allmän Beqvämlighet, skulle jag tro, att min inconseqvence icke blir skadlig. Jag förnyar alltså min anhållan om proposition till förblifvande vid i823 års Ständers beslut i denna de!. Den a5 November f. ro. 21 Herr von Hartmansdorff: Mig synes, alt Herr Rosenblad så tydligt utvecklat skälen för Utskottets tillstyrkande, att föga återstår att dervid tillägga. Förr mistades, vid försummad betalning å förfallotiden, bela panten. Nu ssljes den, och låntagaren får öfverskottet, sedan capital och ränta äro liqviderade. Hvartill skola då llere respitmunader tjena, om ej för att lägga hyende under vårdslösheten? På denna grund och då, såsom Herr Rosenblad anmärkt, man icke har så lång respitlid för disconllånen, yrkar jag att den icke måtte för guld och silfverlånen utsträckas öfver Utskottets förslag. Uppå derefter af Hans Excellence TIerr Grefven och LandtMarskalken framstäld proposition, blef denna punkt af Utskottets sednare Utlåtande af Ridderskapet och Adelil gillad. e')
Lagerbjelkes, sedermera å Hr von Hartmansdorffs, och Den 1 November e. m. 241 och slutligen å Frih. Klinkowslröms förslag, och dessa propos:rs besvarande med blandade Ja och Nej, blef förnyad propos. till bifall å den af Disk. föreslagna redaktionen framställd och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. Frih. Klinkowström begärde votering. Gr. Lagerbjelke: Jag anhåller att mitt förslag matte blifva kontra-propos. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att Frih. Klinkowström ville afstå från sin begäran om votering. Vid den omröstning, jag begärt, har han sett, huru stark den motsatta meningen är. Det är således fruktlöst att begära votering. Man förspiller endast tid med en sådan. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan såväl Frih. Klinkowström, som Gr. Lagerbjelke begärt votering, först borde bestämmas, antingen Frih. Klinkowslröms eller Gr. Lagerbjelkes förslag borde blifva kontra-propos. vid den blifvande voteringen; hvadan Hr Gr. o. Landtm, nu finge hemställa om R. o. Ad. behagade dertill antaga Frih. Klinkowslröms förslag. Denna propos. besvarades med starka Nej, jemte några Ja, och då sedermera Hr Gr. o. Landtm, hemställde om. R. o. Ad. behagade till kontra-propos. antaga Gr. Lagerbjelkes förslag, ropades Ja blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade alt han funnit Ja öfvervägande. Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den som bifaller StatsUtsk :s förslag i afseende på det beviljade adslaget för påbörjande af jernvägsstambana mellan Jönköping och Malmö, röstar Ja; den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, bifalles detta förslag med uteslutande af slutorden ”lill den på nordliga sidan af sistnämnde stad belägna punkt, hvilken K. M. kan finna lämpligt bestämma.
Huber mitt bemöbanbe, att finna något annat hit låmpligt £ag6ut>, ån i ?(rt. 2 §. i fongt. £ego*0tabgan af ben i5 éftaj i8o5, forn angår tjenftlöfa perfonerö hpfanbe, (jar jag enbafl funnat bertill hänföra 10 €ap. 24 §. i fongl. frigö*9lrttflarne af år 1798, ocfj 8 §. i fongt. 50?aj;tb S^åbiga ^påbub om refanbeö jfplbigfjet, att meb behöriga pajt ma* ra förfebbe, af ben 12 Slugujii 1812; men ben oliffjet, font emellan bern eger rum i 0tra(f*De(fdmmelferne får ItfartaDe férfeeffer, fptteå iefe meD* gifma någon tillämpning af £>e^a Sagar får fåDant fall, forn nu ari frå* ga. Set dr nemligen (faDgaDt i dtPigå^rtiffarne, att Den, forn me* terligen Dåljer, fjpfer, efter utur magén jfaffar remmare, eller po* nom ej angifmer, eller gripa låter, (fall ptifta 3 0t:t>r 16 (f., ocfj ffaffa farl i (tallet *); ocf) genom 1812 årå dtongl. $påDuD f)afma 2.5 év:Dr Doter Dlifmit DejfdmDe får Den, forn Daå ftg Dåljer eller, utan ffeDD anmdfan, fjpfer någon perfon, fjmilfen DorDt tnnefjafma pap, men DermeD ej dr fårfeDD. 9öiD fåDant fårljållanDe fjär jag anfett mig Dåra (joå dfongl.