Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Berg såsom motion upplaget memorial, bland annat, anfördi : att, efter föreningen med Norrige, Strömstads bandel befunnit sig i ett särdeles aftynande tillstånd; att, isynnerhet sedan 1825 års förordning angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handelsoch sjölärts-förbållanden utkom, bela gränshandeln dragit sig frän Strömstad tid Fredrikshall och andra Norrska släder; att, till följd af den allmänna stagnationen i stadens handelsrörelse, Strömstads invånare sedermera och ända till år 1850 befunnit sig i den mest bekymmersamma ställning; att efter sagde år bade dock en liberalare tull-lagstiftning visat förmånlig inverkan pä stadens merkantila förhållanden : ali sedermera en lifligare bandel med gränsboarne samt ett ökadt antal badbesökande bidragit till spridandet af större välmåga bland befolkningen; att en följd deraf varit, att anläggningar samt andra företag al' mera allmän vigt och nytta kunnat verkställas; att till dessa företag borde räknas en påbörjad och till någon del utförd kajoch hamn-byggnad, hvilken för staden redan medfört en kostnad af 10,500 R:dr R:mt; att då stadens tillgångar medtagits af de flerfaldiga anläggningarne och förbätlringarne, kunde det påbörjade, för staden ytterst vigtiga och gagnande, hamnanläggnings-arbelet, i brist af dertill erforderliga medel, icke fullbordas, utan måste Siats-Utskottets Utlåtande N:o 158. 33 mäste afstadna, så vida icke detta samhälle, i likhet med många andra städer, erhölle understöd af allmänna medel för sin hamnbyggnads utförande; samt att ifrågavarande säkra och äfven med hänseende till rikets försvar lämpliga hamn i <.n framlid möjligen kunde komma att begagnas äfven af andra fartyg, an dem sorn tillhörde handelsflottan. Enligt ett under sistlidet års höst uppgjord t och samma motion bifogadt kostnads-lorslag, skulle verkställigheten af de återstående högst behöfliga arbetena för fullbordandet af hamn-anläggningen vid Strömstad medföra en kostnad af 26,530 R:dr Riksmynt.
Vid detta tillfälle utgjordes förfriskningarna som vanligt af öl, smör och bröd, ost och rättika, som borde hopsamlas från skilda håll. De besökandes antal var så stort, att en mängd törstiga själar fingo stå vid disken och vänta på lediga krus, emedan hela förrådet deraf var upptaget. Anlände ett sådant, så var det ej ens fråga om att tvätta eller skölja det för den nya gästens behof, utan denne grep med begärlighet efter detsamma, sådant det var. Ett prof på den cynism, här råder, såg förf. på aftonen efter den stora «Frohnleichnahms»-festen, hvarom nedanföre. På denna högtidsdag iskänkes ett slags starkt öl, «Bocksbier», hvilket såsom «Salvators-ölet» och andra dylika högtidsdrycker, endast på vissa bestämda tider och dagar får säljas, samt tillverkas af enkom privilegierade bryggare. För att få se, huru vid dessa tillfällen går till, och för att smaka på ölet, sökte jag upp en källare, der det utdelades. Det var ett obetydligt näste, utmärkt af en tallruska. Derinne funnos åtskilliga små rum, alla, sådana man kan föreställa sig dem på den sämsta krog, ehuru för tillfället litet uppsnyggade. Ett af dem var uppfyldt af sjungande studenter i skjortärmarne, andra af annat muntert folk. Man måste föreställa sig förstugan trång och låg, med stengolf och svarta väggar, samt ifrån denna skilda ingångar till de små kyffena, och en trätrappa, som ledde upp till ett enstaka rum i andra våningen, fullkomligt likt de öfriga, blott något rymligare. Hit ställde jag min kosa och fann der en familj, män, qvinnor och barn, förtroligt tillsammans vid ett bord, samt några officerare och några stadens sprättar, hvilka jag igenkände från det förnämsta kaffehuset i Bazaren, vid ett annat. Något sednare anlände en yngre civil man med sin fru, bekantskaper, såsom det visade sig, till ett par af officerarne. Hvarannan af dessa titulerades grefve eller baron.
Den omförmäl* 8 6o Banco Utskottets Hetäh&andeft - da andra hälften äf det § OdlirigslLåneFonden ingående, kommer att ater utgå till nya Fastighets * lån , under samma vilkor, sorn fastställas för de Fastighets . lån , hvilka i öfrigt från Banquen komma att utgifvas. da ähdra hälften äf det å OdlingsLånefotiden ingående, kommer icke ätt åter utgå , utan att anses såsom någon ersättning föf den ökning i Sedelstocken i hvilken genom MagåzinsDireCtiortens Greditiv kan uppkomma. C’3'o De Capital - afbetala ingar , hvilka, fiån och med nästa Sfs början, ingå å Bätiquens särskilde, emot Fastighets-pant utlånte, fonder, böra till ny utlåning emot pant af Fastigheter på landet utgifvas; dock så, att icke öfvet 2000 R:dr B:co belopp må till samma låntagare utgifvas. 24:0 Första Alteniativet: Af dessa Fastigliets-låns primitiva belopp bor, för hvarje Sr, 7 procent Inbetalas; hvaraf räntan, till 5 för hundrade om året, å deri vid hvarje betalnings - terjnin återstående Summan först afdrages, och det öfriga afgår såsom be - 24:0 Andra Alternativet : A. dessa nya Fastighets - lån kommet Ranteberäkningen och Capital - sfbetalningert att förblifva lika med hvad för de sednast Utgiftte Fastighets
Låtom oss hellre frukta Gud än menniskor! "Käre vänner, bröder och systrar i Christo Jesu! Efter vi nu församlade äre..." BORGAREN. (Folket faller på knä.) Mäster Olof... OLOF. Hvad är det BORGAREN. Vi vilja ha vår rigtiga messa och inga nya menskofunder. GERDT. Käre mäster Olof, det får lof att vara på latin. annars förstå vi inte hvad ni säger! Den samling skrifter, som härmed lemnas i allmänhetens händer, utgöres af arbeten både på vers och prosa (novelletter, skizzer, dramer m. m.) af den populäre författaren. De särskilda arbetena äro dels hittills otryckta, dels hafva de förut varit införda i tidningar och tidskrifter eller mest anonymt utgifna i bokform. Hela samlingen kommer att utgöra omkring 6 häften, som skola utgifvas med korta mellantider à. 1 krona häftet. Stockholm i november 1880. Adolf Bonnier. Kongl. Hofoch Universitets-bokhandlare. Pris 1 krona. ______________________________________________ Stockholm, Isaac Marcus'.. DIKTER OCH VERKLIGHETER August Strindberg _________ SJUNDE HÄFTET AF STOCKHOLM ADOLF BONNIER KONGL. HOFOCH UNIVERSITETS-BOKHANDLARE MÄSTER OLOF 15 - BORGAREN. På det heliga språket skall det vara, annars kan ju hvem som helst läsa messan. OLOF. Ja du, det är just så som det skall bli. Hvar och en för sig och med Gud! FOLKET. En Luther! En Luther! Antichrist! BORGAREN. Jaså, mäster Olof. Ni som är så ung och så varm, ni har smittats af den tyska djefvulen. Jag är en gammal man och har sett verlden, jag vill er väl, vänd om medan ni ännu är ung. Gör oss till viljes och läs den gamla messan! OLOF.
Jag må derföre nu inskränka mig till några korta erinringar. Elis Schröderheim föddes i Stockholm den 26 Mars 1747, såsom äldste son af dåvarande Kongl. Hofpredikanten, sedermera Biskopen i Carlstad Jöran Schröochder hans maka Margareta Elisabeth Elis, hvars tillnamn sonen vid dopet erhöll till förnamn. Till namnet Schröderheim adlades han (jemte sina syskon) 1759. Fadern var högt aktad såsom theolog, andlig vältalare, själavårdare, styresman och i allo dygdig föresyn; modren säges varit känd för en from, men till sjuklig mysticism benägen sinnesart. Hans följande utveckling ådagalägger, att han bråddes icke blott på fadern i vältalighet, utan äfven på modren i en viss böjelse för mystik; som dock hos honom aldrig blef särdeles djuptgående. Nämna vi godsinthet, glädtighet och qvickhet, ett snille, lika snabbfattande och mångsidigt som lekande, en umgängesgåfva, lika lysande som behaglig och förbindlig, så hafva vi tillika nämnt hans grundegenskaper; och med dem kunde han så mycket mindre förfela att väcka Gustaf III:s synnerliga uppmärksamhet, som han redan under barnaåren hade lekt tillsammans med denne furste i parken vid Drottningholm, der Schröderheims fader vistades några somrar såsom dåvarande Kronprinsens handledare i Christendomen. Tidigt – eller redan vid sjutton års ålder – förvandlad från Upsala-Student till Extraordinarie Kanslist i Inrikes CivilExpeditionen, hade han 1768 hunnit till Kopist, då Gustaf, just vid den tidpunkt då han bevekte sin fader att nedlägga regeringen, återknöt banden af den fordna goss-bekantskapen. Efter hans thronbestigning, och revolutionen 1772, följde befordran tätt på befordran.
Att så var förhållandet bekräftas vidare af riksdagsbeslutet, dateradt Stockholm den 26 Juni 1621, § 5, och biafskedel af samma dag. § -4, der orden lyda: ”Till den ijerde och ytterste, på det kriget desto båttre och hederligare må blifva utfört och bördan icke allenast uppå oss ligga, håfve de (Ständerna) lofvat att komma Oss (Konungen) till riksens försvar och hjelp med folk, proviant och penningar efter deras råd och förmåga. Såsom ock nu i höst beviljadt alt en landtogsgärd efter samma sätt och storlek, som i fjol om hösten utgick, nemligen att hvarje 16 fullsätes skatteoch kronobönder och 32 fullsätes frälsebönder, räknandes 2 halfva mot en hel och 2 torpare mot en half, utgöra spannmål 24 tunnor, loderkorn 2 tunnor, humble 2 lispund, smör 4 lispund, kött och fläsk 24 lispund, talg 16 marker, oxe 1, får 8, gäss 4, höns 16, ägg 160, hö 8 lass, halm 80 kärfvar, hvilken nu bemälde gärd uti sjelfve persedlarne (vi) vele utgöra. De varde den uti rättan tid, när den påfordradt blifver, till sjösidan, dit de vane äro, utförandes, eller ock några penningar för persedlar utgöra, då äro vi ock dermed tillfreds och gifves för 1 tunna spannmål 9 marker, 1 tunna foderkorn 4j mark, 1 lispund humble 6 mark, 1 lispund smör 6i mark, för en oxe 10 daler, 1 får 5 mark, 1 gås 12 öre, 1 höns 3 öre, ett tjog ägg 3 öre, ett lass hö i daler, 1 kärfva halm 1 öre.” Äfven nu åtogs landtogsgärden blott för en enda gång. Genom riksdagsbeslutet i Stockholm den 7 Maj 1622, § 2, förklarade Ständerna: ”Vi håfve ock beviljat, med första Gud gifver säden af marken, att utgöra en sådan landtogsgärd, som i fjol och förlidet år häfver varit påbjuden och den föra dit hon förordnad varder.”
Stats Utskottet hade, i betragtandet äf ämnéls 'synnerliga vigt och grannlagenhet, ansett sig böra npptaga , de skäl och omständigheter, sorri förekomma, å éha sidan, till sti d för den ifrasgastälde samt af Kongl. Krigs och Kammar Collegierne tillstyrkte ändring i Héinmansräntorhfes ferläggande uti berörde Provihser, men, å den ahdra, till ett härmare utredande j-äf de deremot, Särdeles för Skåne, anförde beténklighéter, sedan Orten blifvit med ytterligare Rotering belastad, och fann Utskottet i ärendets nu varande skic^ sig icke kunna afgifva hnfvudsakligt yttrande deri, utan hemstäldte det Riksens Ständer måtte hos kongh Majit i underdånighet anhålla toth sett Sta ts - Ut s k otte t» Betänkandet!» v'dtagande af 6§dan närmare Utredning och fb‘j? beredande åtgärg, samt att, efter, det Räntegifvare ne lemnade tillfälle att) häröfver höras, KonglMaj*, i anledning deraf, jemte frågans beskaffenhet, täcktes vid nästa Riksdag meddela Dess Nådiga Proposition och förslag i målet till öfVervägan det af Riksens Ständer. Inom bägge förenämnde Riks-Stånd har blifvit anmärkt, det Utskotet bort föreslå ett afgörande beslut i frågan, men motsatte meningar om sätet eller resultatet blifvit framstälde, i så måtto, att några Ledamöter hos högloft!.
till kronan eller bönderna hemfalla, dock alt i förra fallet åboen vid sin lösningsrätt bibehölles emot köpeskillingens erläggande till kronan, utan att bruket någon åborätt tillerkändes; — och hade, vid öfvervägande af hvad dessa stadganden, med hvarandra jernförde, samt Kongl. Brefvet den 4 Mars 1808 och i enlighet dermed skatlebrefvet den 11 November samma år innehölle, Krigsoch Kammarkollegierne ansell, att först när det fall inträffade, alt Westra Klappe hemman blefve från grufvan och dess drift skiljdt, någon rätt för Anders Larssons arfvingar inträdde att å hemmanet framställa anspråk lill det afseende detsamma vid pröfning i laga ordning kunde finnas förtjena; i följd hvaraf och då fråga i detta mål icke vore att från grufvan och dess drift skilja hemmanet, utan endast alt utbyta detsamma emot ett annat hemman, som måste det förra i godhet motsvara, och de rättigheter och de skyldigheter, som i ett eller annat hänseende för den ena eller andra varit med Westra Klappe förenade, efter bytet komme att det andra åtfölja, Kollegierne funnit hvad arfvingarne anfört icke utgöra något hinder för bytet eller i detta mål förtjena vidare uppmärksamhet. Beträffande åter delegarnes uti rotarne JV2 83 och 84 vid Luggude kompani underdånigst gjorda bestridande af det föreslagna bytet på den grund, att ökadt besvär skulle dem tillskyndas derigenom att Steglinge och Plöninge vore en mil längre bort belägne än Klappe-hemmanen, hafva Krigsoch Kammar-kollegierne ansett delta skäl vara aT underordnad beskaffenhet i jemförelse med de fördelar ej mindre för Skånska Hussar-regementet än för stenkols-verket, som med hemmansbytet åsyftades.
Hvilken paradisisk sällhet skulle det icke vara, att af nyck, af ett infall, då och då, helt hastigt och lustigt bara, ta sig en qvinna, lefva sedan med henne och hennes pengar på behaglig tid och sedan, lika sans façon, utan allt högvederbörligt tillstånd och krus, släppa henne hvart hon behagade gå eller mäkla bort henne åt någon god vän. O! tempora, O mores! nu skall man icke allenast utropas tre söndagar i kyrkan, utan sedan knäböja som en delinqvent under dödstystnad och kanske kringstående halfqväfda suckar och tårar, och detta allt! för en qvinnas skull! för ett huskors kanske Det är, vid Gud, också någonting att gråta åt. Och Albert tänkte om Evelina: hon är täck, oerfaren och lätt vunnen. Få se hvad jag beslutar. Jag kan emedlertid, «sauvera apparencerna. Skulle jag ej finna mig vid att besluta det värsta, så glömmer hon mig lätt för en annan, då hon ej längre har mig för ögonen. Albert förde Evelina ur dansen till en stol, sjelf satte han sig på en bredvid och talte och gesticulerade, som om ingen funnits mera i salen. Evelina blef orolig öfver denna offentliga förtrolighet. Gerna skulle hon sett dem alla slagna med blindhet i detta ögonblick; men hon märkte tydligt hur man talade om dem, och hon började att tänka på medel att afbryta denna mindre behagliga uppmärksamhet. «Förlåt,» sade hon slutligen. «Jag måste gå ut ett ögonblick innan dansen begynner.» «Är ni uppbjuden!» ropade Albert. «Ja.» «Hvilken olycka! Men Evelina, nästa vals blir ju min?» «Jag tackar,» sade Evelina. «Och sedan, Evelina, värdes tillåta mig denna djerfhet, får jag bestämma edra dansar för det öfriga i afton?» Evelina besinnade sig ett ögonblick, men detta ögonblick såg hon på Albert, «nå ja hvarför icke,» sade hon småskrattande och sprang ut. Då Evelina kom i toiletten ropade flickorna mot henne; «Evelina! Evelina! Albert Säfve har förklarat sig, det ser hela verlden.» «Och om så vore?» sade Evelina barnsligt stolt. Flickorna sågo på hvarandra.
Dä g § af de Preste«Ständet Nädigst förund1e Privilegier stadgar, att alla Personer af Prediko» Ämbetet och Laro-Sländet, hwar efter sin grad, heder och warde, skola oförryckt behälla alla sina wälfängne friheter, donationer och förläningar, samt andre deras tillhörige Lägenheter och ordinarie underhäll, hwilket ytterligare i 4 tz bekräftas; och dä samma Privilegier häruti ej göra något annat undantag, än det som /z K rörande ett Nädär, innehåller, kan jag ej annat sinna, än att ett ärs Lönindragning till Staten, har sä nära sammanhang med Prest-Privikeaierne, a t den bör bero af Preste-Ständeks Concession, och akt säledeö, om Proposition ffer till Bifall eller afsiag rörande Herr Kongl. Secreterare» IftreZ wäckte motion, i allmänhet Preste-Ståndets härwarande Deputerade icke uti omröstningen derom kunna deltaga. Weideman. Desse Den 4 November. iSr Dessa bägge Protocolls. Utdrag begärdes' pä bordet. Upplästes följande: Utdrag af Protocollet, hällit uti Riksens Höglofliga Ständers Stats-U. skott den 24 O-tober 1809. S. D. Ifrån det Hederwärda Bonde-Ständer hafwa tilt "Ut stöttet blifwit remitterade ätstillige Memorial, deruti blifwit förestagit, att Domkyrko Dionden mätte indragas och till Statens behof anwändas, samt de Städer, der Domkyrkor finnas de samma underhälla, sä wal som andre Städer och Församlingar, hwilka utan sädant understöd mäste stna Kyrkor widmagthälla och bygga, nar. sä nödigt tarfwas. Den Domkyrkorne lillslagne Spannemäl härleder stg ifrän Konung 6ulkak
Slåndet förklarade sig vidblifva sitt, i anledning af Stats-Utskotlels Utlåtanden, N:iis 13^ och 4*6, fattade beslut, samt godkände de i Memorialet, N:o 483, voterings-propositioner, JN*o 484» angående ytterligare föreskrifter, i afseende å den, till säkerhet för Hjelmare Canalstoch Slussverks framlida underhållande, afsatte fond. Bifölls; samt .N:o 4' °, med förslag till sammanjemnkning eller votering, i anledning af Riks-Ståndeus skiljagtiga beslut, angående extra Slatsregleringen. Ståndet, som förklarade s g icke kunna antaga de i Memorialet framställda inbjudningar, godkände voterings-propodlionerne och Utskottets tillstyrkande i allt öfrigt, utom hvad anginge de under N:ris 1, 6, 8, 9, j 2, 14, ao, 25, 26, 3a och 33 upptagne voterings-propositioner, hvilka, till antalet 11, Ståndet fann för godt att återremittera, under yrkande, det nya voterings-propositioner må framställas, så inrättade, att BondeStåndets beslut uti ifiågavarande ämnen, det vare sig lill afslag eller till större eller mindre anslag, jemförd® med de öfrige Riks-Ståndens, må i contra-propositioner göras gällande och sålunda komma under omröstning. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande Ä;o 6a, i anledning af väckte motioner, angående conventioner om Fresterska.pels löne-inkomster m. m., samt Bih, tiil Pu St. PtoL 184* 9 Sami. 2 Band. 47 a^o Pvol. Utdr. den 21 si pr il 1S41. Utlåtande N:o 66, i anledning af ålskil lige inom Riks-Stånden väckle motioner, rörande en förbättrad fångvård samt disciplin inom läng Iser och Corrections-inräUuingar m. nr. Den 21 April 1841 •
General Piobert tillskrifver, i likhet med Fave och llere andra författare, dessa resultaler icke allenast de förbättrade Franska gevären och kulorna utan också, oell i ännu högre grad, de af Hertigen af Orldans, omkring år 1840, införda skjutskolorna, derifrån icke allenast skicklige skyttar och instruktörer utgått och spridt sina kunskaper till hela Arméen, utan derifrån äfven liera af de nyare, förbätlringarne och upfmningarne, i hvad sorn rörer vapnen och deras användande, leda sitt ursprung. Man har användt stora summor härpå. Exempelvis må nämnas att år 1855 kommenderades ett kompani jägare och ett kompani infanteri alt vid Vincennes skjuta, hvardera kompaniet 12,000 skott, till utrönande af hvilken utaf tvenne af en utaf skjutskolans lärare konstruerade gevärskulor som skulle gifva det bästa resultatet. Det är naturligt alt der nödiga mateli,alier och tillfällen att praktiskt utföra och försöka hvad. som ultänkes förefinnas, der komma personer i tillfälle alt utveckla anlag, som eljest icke skulle bära frukt, åtminstone icke lill så hög grad och lill sådan nytta för Arméen som ensidigt vore. 1 afseende på de långa resorna, som några officerare skulle bomma att göra. så får jag uplysa att 6 eller 8 officerare kommenderas ända från Algier till skjutskolans genomgående i Vincennes: så litet bryr man sig i Frankrike om den långa, besvärliga resan. — Att de till skjutskolans genomgående kommenderade officerare skulle här (liksom i Frankrike) erhålla full ersättning af Staten för framoch återresan, tager jag för alldeles gifvet. livad kostnaden beträffar, ?å tror jag att. såvida K. St:» mening är att vår Aimée icke allt för mycket skall stå efter det öfriga Europas, man svårligen kan använda de föreslagna 9,000 Kiksdalcrna rmt årligen nyttigare; och denna summa är viii ej för högt tilltagen om jag dermed kan erhålla, utan ofvan antydda fördelar, 20 a 30 skisklige instruktörer årligen.
Dä jag lik väl för Prival-banks-sedlarnes ersättande ej tagit i anspråk så stort belopp af depositionsmedlen som det minsta hvartill de uppgått, ej allenast sedan 1844, utan alltsedan realisationen, så är väl ingen den ringaste sannolikhet för alt depositionerna hädanefter skola uttagas till eli sådant belopp, som en sådan invändning förutsätter. Men äfven antaget, att i detta hänseende hädanefter skulle inträffa, hvad hittills aldrig inträffat, så kan frågas under hvilka förhållanden ett sådant läll skulle inträffa? Tydligen endast i det fall, att Bankens metalliska kastja sjunkit nära lill eller under sitt minimum, 2,500,000 R:dr silfver; men i sådant fall åligger det Fullmäktige ali, oberoende af huruvida depositions medlen uttagas eller icke, vidtaga alldeles samma 'åtgärd, som den ofvananförde invänd ningen förutsätter skola blifva en följd af depositions-medlens användande lill Privatbankernes ersättande, nemligen att minska utlåningen såväl i de nya för Privat-bankernes ersättande inrättade bankerne som i de öfriga lånerörelse-grenarne. Således synes mig ingen den ringaste betänklighet kunna vara för handen att lill Privat-bankernes ersättande använda Bankens deposilions-medel. Då för den vida större delen af dessa medel ingen folii-algilt erlägges, och Banken i och för skötande af sin deposilionsrörelse nödgas aflöna en stor tjenstemanna-kloss, synes dessutom ingenting vara naturligare än alt Banken, genom att använda en del af medlen i sin lånerörelse, holle sig skadeslös för sina omkostnader. Men, skall man fråga, äfven om Banken kan ersätta Privat-bankerne, bär han göra det?
Kallt var det, nästan som ute, ty uppvärmda kyrkor hade ingen då hört talas om — icke på landet i hvarje fall — och dessutom stodo kyrkdörrarna mest hela tiden öppna. Men ingen tänkte just på dessa obehag, och när den förutnämnde klockaren, som utmärkt " väl spelade orgel, tog upp den härliga psalmen: » V a r helsad sköna morgonstund », uppsteg i alla dessa enkla, hederliga människors sinnen en så andaktsfull stämning, att den i och för sig var en gudstjänst. Predikan var kort — samma prest skulle ju hålla en gudstjänst till, så fort ottsången var slut. D e flesta åkte hem då, och bland allmogen började nu den vildaste kapplöpning, ty det var afgjord sak, att den, som först kom hem från julottan, skulle först få det kommande årets skörd inbergad. Klockan tio var högmessan slut. En stund senare kom prosten hem, vanligen med kyrkvärdarne i sällskap. I detsamma han steg inom salsdörren, påtände prostinnan » glög gen », en blandning af rom eller arrak, socker och russin, som alltid om juldagen skulle vara redo vid frukosten. Den stod där i en kopparkastrull, blank och röd som solen, och brann med en blåaktig låga, och det hela tog sig mot den snöhvita duken och det inbjudande frukostbordet ganska väl ut. Till denna frukost hörde ovilkorligen pressylta och grisfötter. Sedan juldagsmiddagen med surkål och skinka blifvit afäten, var den, så att säga, mera officiella delen af högtiden förbi. Annandagen var det för det mesta » julkalas » på något håll i bygden och sedan under » mellandagarne » och ut på nyåret, så länge » julmaten » räckte, höllo också julkalasen i. Till dessa hörde alltid dans, danslekar och andra lekar, och både gamla och unga voro med om att » skära, skära hafre », fria på narri, m. m. Nästan hvarje familj hade efter själfva juldagarne hos sig några gäster, släkt och vänner, hemlösa ungkarlar o. s. v., som ökade den vanliga kretsen.