Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tviflar likväl på alt delta skulle blifva förhållandet, vare sig enl. Hr von Hartmansdorffs eller Prostens Ödmans förslag. — Ilar är mycket taladt om att R. o. Adis privilegier skulle undertryckas derigenom att man bildade öfre kammaren på ett mera liberalt sätt och icke inskränkte valrätten. För min del tror jag, att denna fråga alldeles icke hörer hit, och om Gr. Spens gifvit löfte om något förslag att omgärda K. o. Adis privilegier med något större skydd än som för närvar, finnes i grundlagen, så är jag öfvertygad att han fullgör delta löfte, och dessutom har Frih. Hamilton icke en utan flera gånger yttrat, att när vi komma till den frågan, ville han föreslå ett stadgande, att hvarje stånd skulle i afseende å sina privilegier eller särskilda rättigheter, hvad de än må kallas, hafva ett ovillkorligt veto, äfven i den blifvande representationen, så alt det skrämskottet tror jag icke kunna skrämma. — Hr Bråkenhjelm har ansett ovillkorligt nödvtändigt, att R. o. Ad. skulle gifva sin tanke tillkänna angide bildandet af den öfre kammaren. Jag kan för min del icke inse, att deruti ligger någon nödvändighet; fy oaktadt R. o. Ad. har sagt nu huru den nedre kamma - Den 3 November f. m. 31 ren skall vara sammansatt, så lärer deraf icke blifva någon ovillkorlig följd, alt R. o. Ad., då vi nu icke kunna sämjas om huru den öfre kammaren skall sammansattas, bör afgifva något yttrande derom till Utsk., i olikhet med hvad Presteoch BorgareSt. gjort. R. o. Ad:s tanke i målet blefve dock endast ett Stånds mening, och således lomme den att väga ganska litet. För öfrigt vill jag icke längre upptaga tiden, ulan fortfar alt yrka afslag å Hr von Hartmansdorffs förslag. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Då R. o. Ad. häromdagen antog Frih. Spreriglporlens förslag, beslöt Ståndet med detsamma att en olie kammare skulle finnas.
Påskrift å handlingar, angående verkställd chartering, då charta saknas, galle vid intet tillfälle, så framt icke lagligen styrkas kan, alt behörigen annulleradt stämpladt papper varit bilagdt, men förkommit. 3 6:o Å. Beläggnings-charta, äfvensom å charta på hell ark, då skriften å denna sednare ej öfvergår på andra sidan och öfvertäcker stämpeln, skall part, som den begagnar, på sjelfva stämpeln anteckna handlingens datum jemte en kort anvisning på hvad den angår. Beläggnings-charta skall dessutom vid sjelfva documentet eller acten så häftas eller med sigill fästas, att den ej kan derifrån skiljas, utan att valeur-stämpeln derigenom göres otydlig, i hvilket fall charlata anses oduglig. Om control härvid, se 11 § 3 mom. '7:o Afhandlingar och Gontracler emellan enskilde anses behörigen charterade med den derå befintliga stämpeln, så framt de blifvit dermed försedde enligt den, vid deras utfärdande, till efterlefnad stadgade författning. 8:o Chartering af Coiltract gälle endast emellan samma Contrahenter, men om Contractet sedermera förnyas, och den betingade summan dervid förhöjes, skall det, i mån deraf, med beläggnings-charta förses. 9:o Om, vid handlingars eller äktenskapslysningars chartering, högre charta, än föreskrifven är, af enskild person frivilligt begagnas, äge åtal derå ej rum. 10:0 I de fall, der flere än en tillämpning af författningens föreskrift skulle kunna äga rum för chartans beräknande, gälle alltid den, efter hvilken a (giften blifver högst. §. 4. Om chartering af Rättegångssamt andra skrifter och handlingar. l:o I afseende på chartering af Rättegångs-skrifter och andra handlingar, hvilka vid Publika Verk, Embetsstäilen och Myndigheter ingifvas eller uppvisas, samt Domar, Utslag, Resolutioner och andra handlingar, som derifrån utfärdas, hänföras dessa verk och Myndigheter till följande sex afdelningar, nemligen: Första Afdelningen.
Preste-Ståndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 Ronde-Ståndet den 6 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående jemförelse emellan nuvarande statsinkomster och utgifter med enahanda inkomsters och utgifters belopp åren 1809 och 1810. (Stats-Utsk:s Uti., N:o 234.) S. A. K. Enär en oriktig föreställning i afseende å skattebördornas och statsutgifternas belopp, då nuvarande statsskick infördes, samt deras förmenta oafbrutna ökande efter denna tidpunkt vore allmänt gängse, och då en sådan föreställning måste tillskrifvas den förvillelse, hvartill jemförelsen mellan de äldre och de nuvarande riksstaterna föranledde, genom skiljaktiga beräkningsgrunder för indelta räntorna och kronobonden, samt upptagandet af tillförene i dessa stater icke uppförda ränteoch tionde-anslag för presterskap samt skolor och hospitaler m. fl. inrättningar, har hos Rikets Ständer blifvit yrkadt, att en klar och tillförlitlig jemförande utredning i omförmälde hänseende måtte tillvägahringasj och hafva, vid öfvervägande af denna framställning, Rikets Ständer funnit att, i anseende till de mångfaldiga förändringar, som tid efter annan blifvit beslutade och verkställda i fråga om grunderna och sätten för skattebidragens samt statsutgifternas beräkning och utgörande, en sådan jemförelse måste blifva i hög grad missledande, så vida icke behörigt afseende fästes å dessa förändringar samt deras och penningeförhållandenas gemensamma inverkan på de inkomstoch utgifts-summor, riksstaterna, likasom de allmänna räkenskaperna, utvisa. Innan Svenska folkets skattebördor och Bilt. till R.
Vid 19:de •punkten: af Kontraktsprosten Palmlund: »Emot Utskottets förslag i fråga om Banko vinsten, får jag härmedelst afgifva min reservation. För att, under nuvarande förhållanden, icke blott i allmänhet tillgodose Statsverket, hvars behof alltjemt vexa med de stegrade anslagsanspråkcn, utan äfven, genom förstärkning af Riksbankens tillgångar, särskildt bereda ett vä! behöfligt understöd åt våra näringar och industriela företag, anser jag lämpligast föreslå en fördelning af den upplupna bankovinsten, på det sätt alt för hvartdera af åren 1866 och 1867 l:o) 1,000,000 R:dr reserveras i Riksbanken för inköp af Allmänna Hypotheksbankens eiler ock Jernvägs-obligationer; 2:o) 700,000 R:dr aflemnas till Riksgälds kontoret, för att användas till Statsverkets behof.» I denna reservation hafva sig förenat Herr Kyrkoherden Otterström, samt Riksdagsfullmägtige Per östman från Wester-Norrlands läo, Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län och C. C. Nettelbladt från Stockholms län. af Riksdagsfullmägtigen Anders Gudmundsson från Hallands län: »Mot Ut skottets beslut att hos Rikets Ständer föreslå att Bankens under åren 1863 och 1864 upplupna vinst ett sammanlagdt belopp af 3,400,000 R:dr skulle öfverlem nas till Riksgälds-kontoret, lör ati användas till bestridande ef Statsverkets olikartade behof, får jag anmäla min ödmjuka reservation. Frågan om bankoviustens rätta användande har vid hvarje riksdag utgjort föremål för olika meningar. Att använda den till nu föreslagna ändamål har jag lika litet förr, som nu kunnat biträda. Jag har alltid ansett att ett klokt förvaltande af Riksbanken ej kan i så väsendtlig man skilja sig ifrån hvarje enskild mans rationel förfaringssätt. Om det enskilde hushållar och kan åstadkomma besparingar, så gör han det, för att än vidare kunna utveckla sin affärsverksamhet och i nya förvärfslöretag söka en förökad vinst och en mera betryggad ställning. Icke så med Riksbanken. — Dess hushållare mellan hvarje riksdagsperiod. —•
Om jag nu sjelf föregick dem med dåliga exempel, hur skulle jag då kunna begära mer klokhet af dem än af mig sjelf? Ser du, Marianne, det är derför jag måste hålla tillbaka.» Marianne teg. Det var en glädjelös och en inskränkt lära – denna – tyckte hon. Hvad hade de med sina torpare att göra! Börje såg på henne så innerligt varmt. Han tyckte att hon skulle förstå honom nu. Men för hennes liknöjda, något trötta min sjönk hans entusiasm samman till ett intet. Han förstod att han talat förgäfves. Svärmodern hade suttit borta vid ett fönster och hört på. Nu vände hon sig om och såg på honom i det hon log med ett moderligt öfverseende. »Du är en fantast, Börje», sade hon blott. Och Marianne såg upp i hans ansigte och log med en min som om hon kunnat förlåta honom allting. Börje kände sig så underligt tom i sitt sinne. Det var som om hela hans själ blifvit en enda stor ihålighet. Om han bara kunnat säga Marianne hur svag han i sjelfva verket var, hur han lockades och drogs emot allt detta, som han ville afsäga sig! Om hon visste hur hårdt han måste strida emot det! Han hade nästan väntat att hon skulle vara starkare än han och hjelpa honom att lefva som han ville, icke som han ibland kände frestelse till. »Har du inte lust att komma ut och se på mina rum?» sade han för att komma ifrån det. Han hade ju sagt hvad han ville, och då var det sagdt. Han ämnade icke upprepa det. De följde honom genom förstugan och in i hans arbetsrum. Det var stort och ljust, med två par fönster, vettande åt gården. »Ser du, jag kan hålla en viss uppsigt äfven när jag är inne», sade han, »en landtman bör alltid bo så att han har fönster åt gården.» Fästmön och svärmodern sågo sig omkring. Allting var ordentligt, men mera beräknadt på nytta än elegans. Dock saknades icke en viss prydlighet i anordningarna, och rummet verkade mer tilldragande än de andra, derför att det såg bebodt ut. Öfver den gammaldags soffan hängde två vackra jagtgevär och en skjutväska, under skrifbordet låg ett svarthårigt kalfskinn till matta, men utan uppfodring eller broderi.
De anmärkningar Friherre Cederström nu gjort emot hvad jag och Herr Lefrén yttrai, får jag besvara på det sätt, att, efter den erfarenhet jag äger om entreprenadeller upphandlings-auctioner för Kronans räkning , sällan eller aldrig vid dem är någon serdeles concurrence. Oftast äro ej iner än två a tre personer närvarande; och stundom Den t Augiistii j. m. 33 stundom blott en för hvarje artikel. Auctionen verkställes nästan uteslutande med förseglade anbud. Om nu åter dessa anbud skulle vid auctionens början öppnas, och ny muntelig auction derefter för sig gå, vöre den skrifteliga utan ändamål, och skulle blott binda händerne på vederbörande Styrelseverk; ty der är, som sagdt, oftast blott en speöulant tillstädes, och denne är kanske samma person, som inlemnat försegladt anbud. Det är hvarje Styrelseverks skyldighet, att upphandla för minsta möjeliga pris. Men Om man i ett sådant fall ej skall hafva förtroende för ett RiksCollegium, så Vet jag sannerligen icke, hvarest lörtroendet skall finnas. Jag afstyrker emedlertid för min del all förändring af AuctionsFöriaUningaine. Friherre Ceder/iröm: Jag instämmer med Friherre Lagerbjelke deruti, att iör närvarande icke är någon serdeles concurrence vid de munteliga auctionerne, utan egenteligen endast vid de sknfteliga. Men detta kommer just deraf, att de skrifteliga anbuden icke brytatt under de concurrerassdes ögon. Auctionen är dem således likgiltig. Men i samma stund Författniogarne säga,att auctionen slutas med munteliga anbud, som med klubbslag afgöras, blir det specular^ternes interesse att vara vid auctionen närvarande och auctionsrummst skall då säkerligen blifva fullt. Ridd. o. Ad. Prot. VII Band. 3* M Den i Augutfiii f. m. Grefve Löwenhjelm, Cart Axel: Jag kan till alla delar vitsorda hvad Friherre Lagerbjelke anfört. Jag har under två år, såsom Ordförande i Kongl. KrigsCollegium, sett behandlingen af entreprenad-auctioner derstädes.
Bevillningen för löpande året blifvit gulden eller säkerhet derföre ställd, ovilkorligen företes å den ort, dit de sig begifva, innan något Spectacle der får uppföras. Doctorer, Medicinaeeller Läkare med practiqiie utom tjensten, taxeras till Fem Procent af deras inkomst, dock ej under 10 R:dr. Fiskare, ehvad de äro Borgare eller ej, i Sju Classer: Första Classen . R:dr 20 — Andra Dito 15 — Tredje Dito ■ 12 — Fjerde Dito f 10 — Femte Dito . 8 — BevillningsUtsk. Betänkanden. 187 Sjette Dito , 5 Sjunde Dito » 2 24 För säljer skor, så kallade BrödJungfrur i Bagarebodar , samt alla öfrige personer af Qvinnokönet, som förestå försäljning i Bodar eller på Näringsställen, för andras räkning, i Fyra Classer: Första Classen . R;dr lo — Andra Dito « 2 —* Gesäller, VerkGesäll, i 2 Classer: Den första på Verkstad der minst tre finnas . B:dr 3 —- Och der blott två finnas , 216 Alla öfrige Handtverks. 1 32 [Gouvernanter och In formations Fruntimmer i Private Hus , I 24 Fruntimmer, som hemma hos sig hålla Pensionslnrättningar eller Schölor, betala i sådan egenskap ingen afgift efter denna Artikel. HandelsExpediter och Commissionairer} som icke äro Borgare, Casseurer, Bokhållare och Betjente, samt Inspectorer och Factorer, med flere vid Städernes Bruk, Manufacturier och Boktryckerier, jemte Apothekares och FåltskdrsGesäller, i Stockholm och Götheborg samt Första Classens Städer, i Atta Classer: Första Classen , B.'dr 50 Andra Dito; Tredje Dito Fjerde Dito Femte Betänkanden. Sjette Dito . , 6 Sjunde Dito , , 4 Åttonde Dito . , 3 I de öfrige Städerne i Sex : Första Classen .
Då jag således just var den, som, sedan Realisationen en gång var beslutad, tog dess parti emot hennes ifrigasle förfäktare, hvilka enligt min tanka sökte förstöra sitt eget verk, kunde det, med dessa mina tänkesätt, icke undgå min förundran, att af mina motståndare framställas såsom koryfé' för det ”intresse”, hvilket motsatte sig myntväsendets reglering. Man torde i allmänhet hafva anledning till den förhoppning, att, efter snart sagdt en hel Riksdags öfverläggningar i financeämnen, åtminstone de mest elementära begreppen deri hunnit 254 Den ii Februari i e. m. reda sig, ej mindre inom Representationen, än hos Nationell. Ett af dessa axiomer är fördelen af Myntets stadga, eller af Mynt j och jag kan ej underlåta, att viii detta tillfälle vädja till dem, som hört eller läst mina anföranden i dessa ämnen, huruvida jag någonsin bestridt denna sanning. Jag frågar, om det icke tvertom just är till ett sådant mål, nemligen' ”Myntväsendets reglering”, som de af mig tillstyrkta åtgärder, till Bankens skiljande från Statsverket, Silfvei fondens consoliderande, m. fl.; syfta. Sjelfva principen af Myntbestämmelse har således aldrig kunnat möta något motstånd från min sida. Men jag rår ej för, att jag ansett den andra afdelningen af frågan, eller angående tiden och sättets vietisare än den första. Verldshändelserna o O lära oss att de allmänna opinionerne icke låta förtrycka sig, utan slutligen kräfva ut sin rätt, och då opinionen inom vårt land, om nödvändigheten af att äga ett stabelt mynt, verkligen befinnes grundad på en enkel och klart insedd ”verlds-sanning”, behöfde man väl ej frukta, att denna opinion skulle kunna tillintetgöras, innan nästa Riksdag, eller att det var nödigt att forma den, liksom jernet, i ögonblicket af dess glödgning tvertom, syntes det just vara af vigt, att opinionen svalnade och vann ny styrka i samma mån den hunne sansa sig och förbereda sitt verkliggöraude.
När man jemför den lönetillökning, som blifvit tjenstemännen tillagd, med den, som beviljats ledamölerne, så skall man finna att de förra erhållit en löneförhöjning, motsvarande ungefär en tiondedel af deras fordna göromål, hvaremot ledamöterna fatt en tillökning af två femtedelar utöfver deras förra inkomster. Jag lemnar till hvars och ens bedömande om någon rättvisa eller konseqvens ligger i detta förhållande, och endast den omständighet, att ökade göromål skola fälla Kansliet till last, innefattar en så skriande motsägelse mot Kanslipersonalens minskning, att jag icke kan fatta det. Jag skulle, såsom skäl emot Hr Föredragandens tillstyrkande af bifall till detta förslag, vilja åberopa samma skäl, som han anfört i fråga om behofvet för ett annat embetsverk, som med det nu förev:de är närmast jemförligt, att bibehålla det antal tjenstemän som det förut haft; jag tror visserligen och är fullt öfvertygad derom, att Föredraganden gerna skulle velat ställa KammarR:n i fullkomlig likhet med KammarColl. i detta hänseende; men det är icke så lätt för en Föredragande inför K. M.att göra framställningar, som äro rakt stridande emot hvad embetsverket föreslagit. Det är således icke min mening, att vilja ådagalägga, det Föredraganden i något hänseende brustit i omtanka för det ena eller andra verket; men jag har velat ådagalägga, huruledes det ena verkets ledamöter mot sina underordnade tjenstemän ihågkomma sin skyldighet att söka befrämja dessa personers sannskyldiga bästa, 196 Den 21 Oktober f. m. under det att det andra embetsverket, oaktadt göromålen för dess underlydande blifvit betydligt ökade, icke i samma mån söker bereda dem en någorlunda motsvarande ersättning. Iir Gripenstedt: Den siste värde talaren har trott, att någon stjufmoderligliet i afs:de på KammarR:ns behandling egt rum, och har velat ådagalägga detta dels genom en jemförelse mellan KammarRm och KammarColl. och dels genom att framhålla huruledes de högre tjenstemännens antal och löner blifvit ökade och de lägres minskade.
Stockholm den 4 April iZio. Pä Högloft. Ridderstapets och Adelns Ledamöters wägnar Lines Elemin A. Pä Högwördige Preste-Ständets Ledamöters wägnar lingstaäius. Pä Wällofl. Borgarc-Ständets Ledamöters magnar Abra k. LnZel. Pä Hederw. Bonde-Ständets Ledamöters wägnar / o ir. Ericsson. Den 6 April. 207 Uplästes ett sä lydande, ifrän Stats-Utskottet sck dlotitism afgifivit Wördfaint Memorial! I anledning as Stats-Utskottets hemställan uti Memorial af den 25 sistl. Martii, angäcnde de grunder hwarkfter de nu ledige eller framdeles ledige blifwande Kungsoch Kungs-Ladugärdar böra försäljas, hafwa Högwördige Preste-Ständet och Wällöf!. Borgare-Standet, som sig i denna fräga förut icke yttrat, uti medkelte Protocolls-Utdraget af den Zi sistl. Martil och den 2 i denna Mänad, gifwit Stars - Utskvttet tillkänna, att bemälte Refpective Ständ med det HeLerwärda Bonde-Ståndets yttrade tanka sig i sä matto förenat, att de funnit meranämde Krono-Gods böra till den mästbjudande pä offentlig Auction till Skatte försäljas, uti sädane större och mindre Hem* mantal och delar, som efter hwarje Egendoms - särskildta omständigheter och local finnes mäst paAande, i hwilkct afseende hos Kongl. Masit borde göras underdänig anhällan om Befallning till Kammar-Collcgium, att, efter wederbörande Landshöfdingars hörande, huru hwarje sädan Egcndom lämpligast bör kunna styckas, om dest behöriga refning, npskaltande och rotering, samt derefter skeende bort-auction erande i wcderbörlig ordning, föranstalta.
Städer efter särflitta författningar ämjuiit och kommer af de 15,220 R.-d., (martill O.warn-Tullen i Stockholm, Götheborg och Carlskrona upgäll, fä mxctel som swarar emot Mamalspeningar, att der up - Den is Zebruarii. 797 upbäras i lika förhållande som annorstädes, samt i alla Släder enahanda Summa, som hittills under Salu Accis utgätt af wista näringar, att uttaxeras, men allt det öfriga innefattande Husbehofs-Accis och Landt-Tutl, alt inom Skäderne fördelas i den mohn Jnnewänarne kunna finnas draga nytta af Landl-Tul, larnes asskaffande. Den inlill nasta Riksdag för Städerne afsatte hälften i Tutlbekieningens besparande löner bör Städerne emellan beräknas i lika proportion , som hwarje Stad nu ätager sig andel i Landt Tullsoch Husbehofs-AccifenS ersättande. Wid fördelningen af den pä Landet belöpande Summa hafwa Riksens Ständer sunnet, att ej allenast hemmantalen uran äfwcn andra egendomar, Werk och Raringar, såsom sagar, qwarnar och utgjordar med flere, till lika belopp, som hemman, med hwilka de i wärdén kunna jämnföras, mä erlägga denna bewillning, hwarjemle dä Pastorer i allmännhet njuta löner i spannemäl och sädane waror, hwilka warit Landt-Tull och Accis underkastade, veste ej mindre än öfrige Embets och Tjenstemän med indelt Lön, särskilt böra »vidkännas enMmpelig afgift.
Aldrig kunde jag väl tro, att du skulle hafva ett sh hardt och otacksamt hjärta! " Och så kom det allra varsta. Han frågade mig, om jag ville hafva större - lön, och sade, att det skulle jag gärna få. DA kunde jag inte annat än brista i gråh. Kanske förstod han, hur ondt han gjort mig, t y han började tala helt stilla och vänligt till mig, påminde mig om, hur mycket assessor skan hallit af mig, och hur hon a n m strax före sin död tackat Gud, för att hon kunde lemna Barnen i min vkd. Och s&amp; sade han, att det väl inte var sådan brådska med gifterm&amp;let. Vi kunde ju vara hemligt forlofvade, och Fredrik kunde komma och helsa på mig allt emellaniit. Sedan efter nAgra &amp; r, när vi riktigt pröfvat oss sjalfva, kunde man ju tanka närmare p&amp; saken. Ja, så blefva vi d&amp; förlofvade. Men det var en anderKg förlofning, m % du tro. I början kom Fredrik ganska ofta till Tofts, men det var lätt att marka, att hans besök inte vor0 assessorn i smaken, och så började han komma allt mera sällan, till sist blott en eller tvii gånger om året. Och - ja, du kan väl knappast tro det - det hände, att han både kom och for, utan att vi ett enda ögonblick fått r&amp; om hvarandra p&amp; ' tu man hand. Man lemnade oss aldrig ensamma, och Fredrik behandlades af hela huset alldeles som en vanlig främling. Att vi vor0 förlofvade, det tycktes ingen första eller veta af och allra minst assessorn. En handtryckning i smyg d&amp; och d&amp;, ett vänligt ord, framhviskadt, d&amp; de andra vände ryggen till, det var allt. Och s&amp; var Fredrik borta igen för att inte komma tillbaka på månadtal.n * Men ni fick val &amp; trninstone skrifva till hvarandra? " utbrast jgg med en hel värld af förtrytelse i min ton. " Ah ja, men det var ingen glädje med brefven heller!
Genom upprensning af Dalelfven och denna elfs många bifloder skulle åt dessa orters invånare beredas tillfälle till afsättning af virke, som, efter flottning på 76 Dalelfven till Torsång, kunde vidare flottas öfver sjön Runn till Korsnäs och derifrån transporteras på jernvägen till Gefle. Likaledes finnes inom samma orter god tillgång på vattenfall, der jernverk kunde anläggas, hvilket för närvarande icke låter sig göras med fördel, emedan transporten af malm, dels landväg oell dels sjöväg, med flere omlastningar, blifver för kostsam, samt, af samma anledning, transporten af den tillverkade varan måste blifva för dyr. De inom dessa orter redan befintliga jernverk anses gifva sina ägare ringa inkomst. Med sä - kerhet kan antagas, att efter lättade kommunikationer emellan nämde orter, a ena, samt Norbergs och Grängesbergs gruffält, å andra sidan, bergsbruksrörelsen å ifrågavarande orter koinme att hastigt uppblomstra. Detta mål skulle måhända till någon del vinnas genom Gefle-Dala jernvägs utsträckning till Insjön. De varor, som genom Dalarnes binäringar frambringas, äro till en del svåra att transportera, och det är derföre utom allt tvifvel, att tillverkningen af dessa varor skulle genom lättade kommunikationer betydligen ökas, och måhända äfven nya fabrikater, till hvilka orten erbjuder råämnen, såsom pottaska, harts m. m., uppstå. Af årliga marknader är den, som under Februari månad hålles i Hedemora, den förnämsta. Der försäljas och köpas betydliga qvantiteter af varor från Norrland, såsom lin, väfnader, smör, fågel, renstekar m. m., äfvensom specerier och manufakturvaror från Stockholm och Gefle med flere orter. Handeln i städerna afser allenast ortens eget behof. Sill, strömming, torr fisk och bomullsgarn hämtas till det mesta från Gefle, men öfriga handelsvaror från Stockholm. Den nu lemnade korta teckningen af Dalarnes näringslif visar detta landskaps både tillgångar och behof. De förra, jemförda med de senare, äro folden större befolkningen obetydliga; men denna befolknings lifskraft och härdighet äro mäktiga att bryta de många svårigheter, en i allmänhet karg natur förorsakar.