Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Nej, mamma, jag vill vänta tills hon kommer ned igen”, fortfor Adam. ”Gå och lägg dig, säger jag – lyd, hör du det!” sade Sara allvarsamt och slog till fönstret. ”Vänta tills hon kommer ned igen”, mumlade Tandgren halfhögt, ”då torde han få vänta länge nog.” ”Hvad menar du, goda Tandgren?” frågade Sara. ”Jo jag menar”, puttrade fanjunkaren, ”att detta lefnadssätt ej går an, och att du ej rätt väl håller tummen på den der lättfärdiga flickans öga.” ”Stackars Celestine! är äfven du emot henne? Allt, hvad Försynen tillstädjer här på jorden, går an, det må synas upp eller nedvändt i menniskors ögon.” ”Jag tror du är rent af rasande med ditt eviga går an!” utropade fanjunkaren, på rent allvar förargad, ”det går an och det går an, så det slutligen går åt helfvete!, och det är ej första gången jag sagt detsamma och blir ej heller den sista.” ”Goda Tandgren, hvad skulle det väl hafva blifvit af oss, om det ej gått an!” sade Sara och slog sina smala armar om hans hals; ”ej ett ondt ord nu mera – du vet ej hvad det smärtar mitt bröst att höra ett sådant från din mun. Lägg ej en bitter ört i den dryck, som redan är bäsk nog att dricka. Låt oss vara förståndiga, min vän! I hvarje mensklig handling tycker du dig alltid se något lastbart. Men hvad är väl lasten? En skugga, det är sant; men säger man ej äfven, att det finnes sköna skuggor? Hvad vore väl ljuset på en tafla, om ej skuggor der äfven funnes? Hvad som är ondt för en, kan vara godt för en annan. En sönderslagen fönsterruta är en olycka för husvärden eller hyresgästen; men en lycka för glasmästaren. Det ligger mycket ondt i att slå ihjel en menniska; men förvärfvar du dig ej en tapperhetsmedalj genom en sådan bragd?” ”Min pligt, Sara, det är något helt annat.” ”Sålunda är pligten ett olyckligt band, som icke öfverensstämmer med det sedliga i menskligheten.
Som ett exempel på den nytta Fårafveln kan åstadkomma, vill jag blott an - i68 Den 12 December e. m. föra, att Norra Tysklands hastiga stigande i ekonomiskt afseende af den uppmärksamme forskaren i första rummet skall tillskrifvas Fårafvelns ändamålsenliga utvidgning. Enligt noggranna statistiska uppgifter för Preussen, stiga detta lands förädlade ullfabricater årligen till omkring 3o millioner Thaler, och dessutom exporteras för circa i3 millioner Thaler rå ull, hvaraf äfven vi betala någon del, ehuru vi kunde med lätthet förse oss sjelfva med denna nödvändighetsvara, och ehuru vi, genom vårt geographiska läge, för den Engelska och Fransyska Ullhandlaren skulle förete den största förmon och beqvämlighet, då vår ullhandel med utländningar lätteligen kunde öppnas uti flere af våra kuststäder, om vi blott kunde erbjuda qvaliteter och qvantiteter så beskaffade som erfordras, och som nu måste sökas på Ullmarknaderna i Breslau, Leipzig, Berlin och Stetin, med flere. Det kunde visserligen synas, att fördelarna af denna industri och deraf följande handel ligga så åskådligt för en hvar, att det endast tillhörer den enskilda omtankan att speculera härpå och verkställa hvad som fordras; men förhållandet är dock icke alldeles så. Med skyldig uppmärksamhet å framgången af Fårafveln i andra länder och de äldre misslyckade försöken hos oss sjelfva, finner man snart, att det for - Den >2 December e. m. 169 dras vissa allmänna oell beredande åtgärder, för att försäkra den önskade lyckliga utgången. I första rummet visar sig således som ett nödvändigt vilkor, att Stamschäferier anläggas på allmän bekostnad af så utsökt goda djur, som möjligen kunna anskaffas.
Att, enligt hvad samme Ledamot sig yttrat, den föregående lätta 1 åneti 11- gång-n och den, i följe deraf, förelupna faftighetshandeln på credit skulle kunna antaj-aj ibland de större orsakerna till penninge - JJen 17 April. e. nu bristen . kan jag icke inse. En lätt lånetill gäng mäste naturligtvis snarare förekomma än tillvägabringa penningebrist. Och då man eftersinnar hvad en annan värd Ledamot andragit angående Fastighetshandeln, så kan man icke rättvisligen tro, det några hundrade sådana handelsföretag kunnat verka tid den penningebrist, hvaröfver massan af Nationen sig beklagar, eller till penningars allmänna försvinnande utur rörelsen så mycket min dre, som Fastighetshandeln, verkställd inom oss, genast återgifver till allmänna rörelsen hvarje skilling som dertill upplånas. Det har i alla tider varit ansrdt berömligt, att genom verksamhet söka förkofran; och man har aldrig klandrat hvarken det förlitande, som dervid varit lemnadt åt varaktigheten af den varande allmänna ställningen, eller den oförmåga som är hela mensklighetens lott — att icke förutse tillkommande ting. Knappast lärer någon Fastighetshandel kunna uppgifvas, der icke företaget grundat sig på beräkning af de odlingar och de förbättringar, hvilka, i en tid af lätt penningetillgång, voro att verkställa, och hvarigenom fastigheten kunnat brmgas till större afkastning samt följaktligen också till ett större värde Och då man återflyttar sig till allmänna ställningen för 4 å 5 år sedan, så finner man i denna beräkning, äfvensom i sjelfva företaget, ingenting Manderiigt» Den förändring 1 allmänna penningstäilningen» sorn sedermera inträffat, var då ännu icke att förutse; och dess påföljder till förlust för det allmänna, i upphörandet af alla sådana odlinga» 3 62 Den 17 April. e. m. företag — och för den enskildta köparen, af kanske hela hans timliga välfärd synas mig så mycket mindre gifva någon rättvis anledning till förebråelser , som desse enskildte köpafhandlingar icke ägt något gemensamt med det allmänna, eller kunnat medföra någon verkan, hvarken till dess gagn eller skada.
Jag för min del tror ännu, att dä grundlagen på två särskilda ställen säger, huru tillgå skall vid ledighelers uppkommande, och alt icke någon suppleant behöfver inträda vid en förefallande kortare frånvaro af en ledamot; sä är delta ett stadgande, hvarefter man mäste rätta sig, till dess man deruti fått ändring pä dea vanliga vägen för sådana ändringars erhållande. Hr Aminoff, Johan Fredr.: Då jag i sista plenum väckte motion derom, att R. o. Ad. skulle utse suppleanter i Utsk:n för de tillfällen, då de ordinarie ledamöterue möjligen skulle vara förhindrade att inställa sig, skedde det verkligen af den anleda., att jag erinrade mig den billiga och rättvisa klagan, som från de andra RiksStm sports deröfver, att R. o. Ad:s ledamöter i Utsk:n icke voro fulltalige. Jag trodde och tror ännu, att genom suppleanters väljande klagan kunde afbiijas. Grundlagen har bestämt huru mänga ledamöter skola finnas i ett Utsk.; dessa ledamöter äro behöflige för Utsk:s arbeten, och om således en eller annan är frånvarande, så är Utsk. defect. Jag kan för min del icke finna, att grundlagen pä något ställe förbjuder tillsättande af suppleanter. Jag påstår väl icke den slutsats vara riktig, att allt hvad som ej är förbjudet, är tillätet, men jag tror, alt 33 § Ridd.Ordn. gifver tydligen tillkänna, att suppleanter få väljas och sättet huru de skola väljas. Der bestämmas icke några vissa Utsk. eller händelser, när suppleanter skola väljas — uttrycken äro i ganska generella termer. Pä denna grund har också R. o. Ad. vid föreg-.de riksdagar, och jag kan bestämdt säga vid den sista, dä jag sjelf var suppleant till det förstärkta Const.Utsk., valt suppleanter, hvilka, då antalet af ordinarie ledamöter icke var fullt, genast inträdde, utan att de ordinarie ledamöterne uppgifvit några anledn:r, hvarföre de voro frånvarande. Detta skedde icke blott för Adeln, utan äfven för de öfriga Stånden.
Idt, bevisar den förnyade handelstractaten med Kyssland. Skulle icke alla dessa nu uppräknade orsaker oell verksaker (causae et facta) vara för folkets representanter nog för att förmå dem inför thronet) uttala ett offentligt ogillande af det salt, hvarpå nu afgångna rådgifvarepersonal förvaltat sitt vigtiga kall, hvilket ogillande på samma gång innehar en önskan, att en ny måtte bättre uppfylla sin pligt neli nationens billiga fordringar; skulle dessa ej vara ting, — jag skulle åtminstone för min del högligen beklaga, om de varit flera, — så skulle vi väl, mine herrar! domina öfver de af Const.Utsk. gjorda anmärkntr, öfver de af Konungens rådgifvare under de sex sistförflutna åren begångna felsteg. Längre sträckte sig icke detta Utskts granskningsrält, men vi voro fullt berättigade, att, då vi skulle afgifva vårt votum, huruvida denna rådgifvarepersonal gjort sig ovärdig nationens förtroende eller icke, både gå tillbaka och af mångåra tilldragelser göra oss ett klart begrepp 0111 andan af de styrelseåtgärder, hvaruti denna anmärkntna underkastade Regeringspersonal deltagit. Måhända var detta blott efter* slotten) af deras felsteg; gå framåt och eftersinna hvilka följderna kunde blifva af vår dom i båda afseenden, vålt friande eller fallande. En Regerings handling är icke dagens, dess minne slocknar icke med dagens sol. Låtom oss se till, att med några få exempel kunna karakterisera det hittills följda styrelse-systemet, ifall Styrelsen verkligen följt något sådant. Såsom bevis på detta systemes nationalitet böra vi blott nämna den uppmärksamhet den egnade ål Svenska nationens största, käraste och mest ärofulla minnen, minnena af trettioåra kriget, minnet af Gustaf II Adolph. Det är bekant, mine herrar! att vid monumentets uppresande öfver stället, der denne hjelte föll för religionen, Europas frihet, Sveriges storhet och ära, var äfven en Svensk närvar. — en enskild resande.
Af 2:0 Herr Lefren och 3:o Herr Biskop Holmström, hvilka åberopat Herr Lagergrens reservation, deruti anmärkes, att allmänna Lagens straffbestämmelser i 1 Cap. 12 §. Rättegångs-Balken ej voro tillämplige på de i det föreslagne nya momentet förekommande allmänna regeringsåtgärder, i hvilka felagtigbeten måste anses och bedömas efter annan måttstock, än vid lagskipning i enskilda mål, samt att de förhållanden, som Utskottet velat göra lill föremål för ett nylt moment i Ansvarighetslagens 5 rätteligen hörde under samma Lags 6 §. Af 4:0 Herr Biskopen, Doctor Heurlin, sorn, enär det ej kunde fordras, alt samtlige Rådgifvarne skulle ega fullständig kännedom af alla stadgar, ansett, det borde orden: ”eller af andra Rikets gällande Lagar,” utgå, eller ock tydligt stadgas, att ansvaret skulle drabba Departementschefen. Af 5:o Herr Contracts-Prosten Hallström, som erinrat, det förbrytelsen alt, emot 87 §. Regerings-formen, tillstyrka en lagstiftnings—åtgärd ritan Rikets Ständers hörande, vöre af svårare beskaffenhet, än att straffbestämmelserne i 1 Cap. 12 §. Rättegångs-Balken derå borde tillämpas. Af 6:0 Herr Cederschiöld, P. G., som yrkat, att lill orden: ’’Rikets gällande Lagar/’ borde läggas Författningar, samt i stället för uttrycket: "uppsålligt fördöljande af någon upplysning/’ måtte nyttjas: ”underlåtenhet att lemna någon upplysning.” Lag-Utskottets Utlåtande, Nto i 'jq. 3 3 mom.
Domares tabeller och berättelser om brottmål, uti bref förlidet år behagat erinra mig om noggrant handhafvande af Författningen rörande fångars lösgifvande från Gorreclions-Ihrättningen, kan jag likväl icke efterkomma denna föreskrift, enär Fångstyrelsen förklarat, att berörde lösgifvande tillkommer Commendants-Embelet, som alltså i dylike frågor har beslutande rätt; dock anser jag mig böra tillägga, att nu varande Commendants-Embetet härvid förfar med yttersta noggrannhet och urval, och, så vidt det förmår, söker förekomma vanartade personers digifvande. Malmö Lands-Canzli den 3i December iS38. Fr. POSSE. Eberh. Qvensel. C. G. Bräkenhielm. KONGL. MAJ:TS B e fa 11 nin g skaf vandes uti HALLANDS LÄN tili KONGL. MAJ.T i underdånighet afgifne FEMÅRS-BERÄTTELSE, för Åren 1832, 1833, 1834, 1835 och 1836. Nordströmska Boktryckeriet, 1840. > “ j:o. Länets allmänna beskaffenhet. Enär de till Eders Kongl. Maj:t åren 1822 och 1828 afgifne underdånige Femårs-Berättelser innehålla Länets läge, vidd och beskaffenhet, äfvensom jordmånens olika art och bördighet, torde Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, i dessa ingen förändring underkastade omständigheter, få nåden åberopa berörde Berättelser. 2:0. Innevånare. Folkmängden utgjorde vid 1836 års Mantalsoch Skattskrifningar i Länet 91,7/fi, hvaraf 51,4^)5 Skattskrifne och 40,246 af åtskilligo orsaker derifrån befriade. Ifrån och med i832 års början lill i836 års slut har således folkmängden i Hallands Län ökats med 3,883 personer eller 776 årligen.
HamnOrdntn af d. 24 Januari 1771 mätte öfverses och förbättras; N:o 11, angtde förändring i sältet att tillhandahålla afskedade krigsmän m. fl. pensioner och nådegåfvor; samt Nto 12, angtde åtgärders vidtagande för att till rolehållares kännedom sprida förfallningarne rörtde de legokontrakts uprättande med rekryt. Med tillkännagifvande, att i gårdagens Talmans-konferens blifvit öfverenskommel, att Talmännen i dag skulle föreslå RiksSitn, alt dels nästa Lördag d. 15 dennes företaga val af den Nämnd, sora enl. 103 § R.F. och 04 § Riksd.Ordn. eger alt döma, huruvida Högsta Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjenle att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om vissa af dem kunna anses böra från utöfningen af Konungens domsrätt skiljas, och dels nästa Onsdag d. 19 i denna månad anställa val af de Elektorer, som, jemlikt 97 och 98 §§ R.F. och 63 § Riksd.- Ordn., böra utse R. Sits Just.-Ombudsm. och hans Suppleant, hemstälde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. bifölle, alt dessa val lingö å nämnde dagar företagas. Ropades ja. Uppå sedermera framstäld propus, biföll R. o. Ad. jemväl att vid dessa val, i öfverensstämmelse med hvad under föregtde riksdagar varit vanligt hos R. o. Ad. skulle utses 4 Suppleanter, utom de 12 ordinarie ledamöterne af ifrågavar. Nämnd och Elektorer, hvarefter H. Ex. med erinran, att till följd häraf enl. 33 § Ridd.- Ordn., vallistorne borde innehålla 16 namn, tillkännagaf, att till tidens besparande R. o. Adts plena skulle komma att börja kl. 9 f. m. då ifrågavar. val skola företagas.
Låt mig nu gå vidare och förklara dig, hvarför just en vistelse i Italien riktar tankarna åt detta håll. Jag förgrymmas här på mig själf därför att jag i min ungdom så ofta gjorde Italien orätt. Jag återfann icke där söderns himmel och folklif, icke Greklands eller Egyptens bevarade tempel, allt detta må ju vara riktigt. Kanske blandade också en droppe hemlängtan sin malört i bägaren. Hur kunde likväl den droppen så grumla min syn och göra mig blind för det italienska landskapets oftast bleka och diskreta skönhet? Tiden har ilat och nu går jag här som en nykommen, hvilken aldrig varit här tillförene. Hur gäckande beträdde jag icke fordom de florentinska uffizierna! Äfven denna gång hade jag på förhand rustat mig mot Botticellis rödögda fruntimmer och den slätkammade oskuld från pigkammaren, hvilken på Cranachs duk heter Eva. Hur gjorde jag mig icke förr lustig öfver denna jungfru Eva, som med de sjåpigaste åtbörder i världen gick och bjöd ikring frukt utan att ens ha ett förkläde på sig! Nu såg jag allt med nya ögon. Tystad och öfvervunnen inom mindre än en timme, begynte jag blygas öfver mitt främlingsskap och min okunnighet. Jag går här mer hänryckt vid fyrtio år än vid tjugu. Redan i Museo Brera i Milano märkte jag förvandlingen. Till och med Raphaels »Sposalizio», inför hvilken jag annars alltid brukade säga, att en fattig människa skulle vara glad att ha madonnans misstecknade hals till ben, eröfrade mig genom kompositionens ädla linier. Endast Mantegnas »Pietà» – som hans skickliga perspektivstudie ju nu en gång heter – lämnade mig alltjämt lika kall. Jag skulle icke vilja erhålla den i gåfva, om icke möjligen för att sälja den till första engelsman och i stället köpa Boltraffios »Due devoti che pregano». Med denna duk framglänste för mig en ny stjärna, och jag måste om kvällen begifva mig till Leonardo-stoden för att i lärjungarnas ring uppsöka Boltraffios idealiserade gestalt.
Sträfvanden, som anses vara af underordnad vikt, visa sig dock mången gång som betydelsefulla insatser i ett folks utveckling. Och det är min öfvertygelse, a t t Handarbetets vänner har utöfvat och alltjämt kommer a t t utöfva en för vårt land och vårt folk gagnande och välsignelserik verksamhet. EN FRISK, FOSTERLÄNDSK KAMRATANDA BLAND SVERIGES UNGDOM har ungdomstidningen » Kamraten » gjort till sitt främsta mål att väcka och utbreda. Ku i jultider må därför alla föräldrar bland skänkerna i de ungas julklappskorg äfven komma ihåg ett prenumerationskvitto för år 1900 på Kamraten, denna Nordens erkändt förnämsta ungdomstidning! ELLEN ANKARSVÄRD. HANNA WIN GE. MOLLY ROHTLIEB. måste lämna. VÄNNERS ANNALER. OUTPLÅNLIG TACKSAMHETSSKULD FÖR DEN VÄG HON BRUKOMPETENS BESITTER FRÖKEN BRANTING EN EGENSKAP, SOM TIT OCH DET FÖREDÖME HON GIFVIT. PÅ TAL OM BILKAN SÄGAS UTGÖRA EN SYNNERLIGT VIKTIG FAKTOR VID DEN Människornas skarpa tungor äro aldrig k r a s - DANDET AF HANDARBETETS VÄNNER SÄGER EN AF HENNES BIOPOST HON BEKLÄDER, NÄMLIGEN EN SÄLLSPORD FINHET, ÄLSKGRAFER: » MAN TVEKADE, MAN NEKADE, MAN PEKADE PÅ s a r e ä n öfver e n U D g k v i n n a s r y k t e, o c h a l d r i g VÄRDHET OCH TAKT I SITT PERSONLIGA UPPTRÄDANDE.
Herr Grefven och Landt Marskalken erindrade, att Ridderskapet och Adeln redan, uppl Herr von Hartmansdorff^ derom gjorde hemställan, beslutat, att StatsUtskottets Utlåtande skulle pundvis afgöras. 2:dra Pancten, angående anslag till dels un» derhåll, beklädnad m. m. för allmänna arbetskarlarne pä Kungsholms Castell och i Carlscronag dels beklädnad, sängkläder, eldning m. mför de till arbete i ankarsmedjan dömdt fångar. Herr von Hartmansdorff: Skalet* hvarföre jag, då frågan förra gången förehades, tillstyrkte, att anslaget för fångarne framgent skulle förblifva på denna HufyudTiteS var, att jag derigenom hoppades en noggrann eftersyn, att de måtte användas så, att det mesta möjliga arbete skulle af dem blifva förrättadt. Jag har ingenting emot att den summa, 1,525. R:dr, som Utskottet föreslagit skola föras på åttonde HufvudTiteh), i stället må öka militaireanslagen. Förhållandet blifver enahanda* i afseende på StatsVerkets utgifter; men skillnaden i sednare fallet är, att om besparingar kunna göras, komma de FörsvarsVerket till] godo; hvarigenom man bör kunna räkna på ett lif* ligare interesse hos vederbörande MilitairBefalhafvare, att på det nyttigaste vis sysselsätta fästnings fångarne. Jag fruktar att de an» nars icke blifva så val vården varder allt mera dyr, i synnerhet som. fängelsestraff, ju längre, ju mera. blifva använda Den j8 September f m. 123 Grefve af Ugglas! Jag får upplysa, att hufvudskälet, hvarföre StatsUtskottet på Konungens begäran öfverfört desse fångars underhålls kostnad på åttonde HufvudTiteln, var att en del deraf förut gått på denna Titel, såsom innefattande det allmänna anslaget för fångvården. En del är redan af Riksens Ständer bifallet.
Nej, framställas till Grundlagsenlig behandling, det förslag vid 6 §. Regeringsformen, att en Krigsminister må föredraga Landförsvarets* och en SjöMini ter Sjöförsvaret* ärenden, samt, i följd deraf, genom 5 Jf. stadgas StatsRåuspersonalens tillökning med en Ledamot. 233 Constitutions-Utshottets betånkandcn. 35<V Riddcr«kapet och Adeln, att Ju» 5t'ti eUanCi II*-iti bör föredraga GrundlagsO'Ii Ju-liticB trenden, undantagandes Iråuor t m ' åd i brottmål, hvilka skulle al RevisionsSecreterare förediagas, samt BorgarStåndet att Rrvi inus Secreterame bora hädanefter, sorn hittills, föredraga Justiliafren derna. Enär Högv. PresteStåndet lemnat Ju» Stitiaeärendernas föredragning åt Jusi i t i asSlatsIWinistern, och Valbifl BorgareStådeis anmärkning, icke åsyftar någon ny G)tind lags föieskiift, man endast fötkastandel af den föreslagna, men HögloA. Ridder.skåpet och Allein samt Hederv. BoodeSlåndet, nied eller man modifioalion, g illat Utskottets förslag, anser Utskottet lämpligast den medelväg, alt vördsamligen tillstyrka de öfrige R-speciive RiksSlånden antagandet af Högloft. Ridderakapets och Adelns ofvan* berörde mening. i\rt Presteoch B irgareStånden, alt r edie JustitijeRevisionen hör stå under Högsta Do stolens, icke under JustitiesC ancel 1 ercus förmanskap. Denna anmärkning, föranledd af ett i Utskottets -Memorial influtit uttryck, och Cort stitutions-Utskot tets Bctankanden.
Om statsanslag af 5,000 R:dr R:rnt till utgij vandet af tredje Tomen af Scriptores Rerum Suecicarum medii cevi. Tretiosju år äro sedan den 29 Oktober 1828 förflutna, då förordet till andra delen af Scriptores Rerum Suecicarum medii cevi ibland andra af Sveriges störste häfdatecknare undertecknades, och mer än en forskare i fäderneslandets historia och särskildt flera inom detta Högvördiga Stånd hafva med otålighet väntat på den tredje delen, som skulle afsluta detta vigtiga verk. Men icke endast inom fäderneslandet, utan äfven af utlandets lärde har samma önskan blifvit uttalad, och då mer än fyra gånger den tid, hvilken den Romerske skalden för utgifvandet af ett litterärt verk ansåg vara tillräcklig, förflutit, torde en motion, som vid 1856 års riksdag i detta Stånd väcktes, \id detta riksmöte åter kunna upptagas. Jag torde nu endast böra i korthet nämna huru, efter en i detta Stånd vid 1815 års riksdag af framlidne Lektor Arenander väckt motion, Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 27 Juli 1815 begärde, att 2,000 R:dr B:ko skulle för detta ändamål af extra utgiftsmedlen beviljas; att Konungeu den 7 Februari 1816 af statsmedlen anvisade anslag till detta verk; att den första delen utkom 1818, den andra 1828 och att af den tredje delen, som skulle innehålla de hittills icke utgifna källorna för medeltidens kyrkohistoria, 13 ark, redan för 20 år sedan blifvit tryckta och förvaras på Upsala universitets bibliothek. Enskildes uppmuntran för detta arbete felades icke vid dess första utgifvande; enligt den tryckta uppgiften hafva öfver 1,000 exemplar blifvit antecknade; och då nu endast medel till bestridande af redaktionsoch tryckningskostnaden kan felas, ty skicklige män, hvilka med ungdomlig raskhet skulle fortsätta arbetet, saknas icke, så tror jag, att ett statsanslag dertill måste sökas.
Jag kan icke fatta annat, än att en sådan var det som opererade, och jag får förklara, att om icke intrycket af det sätt hvarpå utgjutelsen skedde förmildras, hvartill början af det skriftligen ingifna anförandet synes innebära en god förhoppning, så undrar jag icke på om enhvar af eder, mine Hrr! protesterar emot att våra Fullmäktige få en sådan lexa, de må nu hafva rätt elller orätt. Jag tror att det icke är förenligt med vårt konstitutionella statsskick, att en Minister kan få på detta sätt skrupensa embetsman i ett R, Stms Verk, isynnerhet då man beropar sig på hvad Regeringen gör, och således icke otydligen insinuerar, att han äger för mycket inflytande, om icke på massans, åtminstone på sina kamraters opinion. Den andra anmärkntn, vid hvilken Hr Gripenstedt höllt sig, var, att Fullmäktige i Riksg:sKont. underlåtit den uplåning, som förmenas hafva ålegat dem; hvilket åliggande han liksom StatsUtsk:s ledamöter ansett vara en följd af R. Stms beslut vid en föreg:de Riksdag. Nåväl! detta har utseende af att vara en riktig anmärkn., men härvid företer sig det förhållande, hvilket äfven Fullmäktiges fordna Ordfide jemväl framhållit, att det vore ett besynnerligt sätt att vidtaga financiela åtgärder, då man ålägger ett R. Stms Verk att på en gång uplåna penningar på ett håll och utlåna dem på ett annat. Jag tillstår, att såsom financiel åtgärd är den för mig oförklarlig till sin välgörande verkning för rörelsen. Hr Gripenstedt skulle derom kunna lemna mig uplysning; men jag får med al! respekt för en sådan uplysning förklara, att jag anser den vara af samma art som då kamereraren under Carl XI:s tid skulle förklara sig, men icke kunde göra det.