Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det nu visar sig, att mängden af jerntillverkare år från år albeta under sig, skulle icke då följden blifva, att bruken komma att säljas, skogarne förstöras, och jernhandteringen slutligen alldeles uphöra. Jag tror icke, att man bör förglömma, att denna handtering lemnar sysselsättning åt en ganska stor mängd arbetare, hvilka deraf hemta sin näring, och troligen icke på annat sätt kunna sysselsätta sig. Jag tror, att det är just det betydliga behof af spanmål, som från landsorten afsättes till bruken, sorn bidragit till spanmålsprisernas stegring. Uphör således bruksrörelsen, skall väl sådant medföra ett betydligt sjunkande i spanmålspriserna i en mängd af vära trakter. Man har sagt, att när bruksegare sätta till på jernhandteringen, hvarföre skänka de då icke bort sina bruk? I detta afseende får jag uplysa den talare, som yttrat detta, att jag verkligen känner bruksegare, som velat skänka bort sina bruk, men icke träffat någon, som ville mottaga desamma. Dessa bruk voro obetydliga, det medgifver jag; men förhållandet är likväl sådant. Orsaken, hvarföre ingen ville emottaga dessa bruk, var att till dem icke hörde någon jordegendom. Likaledes har man sagt, att man icke hör vidtaga någon åtgärd till lindring i hammarskatten derför, att jernet kan stiga, att det är underkastadt verldshandelns föränderlighet, och att man icke vet, om icke gyusamma konjunkturer kunna inträffa. Jag har i detta afseende redan yttrat mig, och får tillägga, att den, som sökt skärskåda frågan och göra sig reda för, huru jernhandteringen icke allenast ser ut i andra länder, utan äfven der går framåt, bör finna alt, om icke Svenska bruksegaren förmår nedsätta priset på sin tillverkning, han icke heller förmår uthärda täflan med utländ - Den 22 Mais e. m. 393 ningen.
Direktions förvaltning, torde jag få hänvisa till berättelsen för Wermlands län. Den af Staten underhållna lotspersonalen kan efter sjöfartens behof och Kongl. Förvaltningens af Sjöärendena pröfning förändras. I nedanstående tab. Litt. Y äro sammanförde de uppgifter, som varit tillgängliga, öfver tiden, då Tab. Litt. segelfarten varit öppen i åtskilliga kanaler och hamnar under hvartdera af qvinqvenniets särskilda år. (Ifver strandning shändelser och sjöskador vid rikets kuster lemnar tab. Litt. Z å följande sida redogö- Tab. Litt. reise, hemtad ur de af Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena årligen upprättade sammandrag. Orsakerna, hvarföre ofta öfverensstämmelse här saknas med de i femårsberättelserne uppgifne tal, torde bland annat kunna sökas uti det större eller mindre antal af lättare sjöskador, som medräknats. Antalet vid dessa olyckshändelser spillda menniskolif kan ej med säkerhet bestämmas, men öfverstiger ©tvifvelaktigt ej obetydligt de 80 — 90, hvarom enligt femårsberättelserne kunskap erhållits, då stundom förekomma fall af utländska fartyg, hvilkas hela besättningar troligen omkommit. Oaktadt de talrika försigtighetsmått, som vidtagits för att betrygga sjöfarten på våra större insjöar, kräfva dock äfven dessa och särdeles Wenern ej sällan sina offer. Sålunda omtala berättelserna från Elfsborgs och Skaraborgs län 16 skeppsbrott å Wenern och 6 spillda lif. Af berättelserna inhemtas, att omtankan för skydd mot dessa olyckor medelst assuranser allt mer ökas, så att t. o. m. för särskilda län eller trakter inom dem bildats Assuransföreningar. C) Sjöfart och handel. Tab. N:o 9 Ä) innehåller sammandrag af femårsberättelsernes uppgifter rörande antal och lästetal af begagnade fartyg samt sjöfolkspersonalen. Enligt denna tabell skulle till inrikes sjöfart år 1860 hafva begagnats 2,260 fartyg med en sammanräknad drägtighet af 44,457'!)» läster och bemannade med en personal af 6,199. Omkring f af dessa fartyg hafva tillhört landsbygden.
Hen 29 Maj. 517 är, bör förblifva. Hvilket Riksens Ständer vördsamt underställes. Stockholm den 26 På Höglofl. Ridderskapets På Högvörd. Prestg och Adelns Ledam. Ståndets Ledam. vägnar ' vägnar Carl de Géer. Gust. Murray. På Vallöf], BorgarePå Hederv. BondeStåndets Ledarn. Ståndets Ledarn, vägnar vägnar , C. F. Landberg. Jon Jonsson. C. Tunelius. Uppläst hos samteliga Riks-Stlnden dem 29 Ms;. Riksens Håglöf. Stånders Stats Utskotts utlåtande om en Pensions-Cassa-lnrättning får Civil-Staten. Genom Protocolls-Utdrag af den 5 i denna månad, har Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Stats-Utskottets yttrande öfverlemriat Herr Pehr Königs om en Pensions-Cassa Inrättning för Givil-Staten afgifna Memorial, så lydande: ”Uti 24 § - af det år 1757 den 10 Januari ”utfärdade Kongl. Reglemente för Arméens Pen”sions-Cassa, utlofvas ,en dylik Inrättning för "Civil. 518 J)tn s 9 -Mej, ”Civil-Staten , hvilken borde förvaltas af samma ”Di reeffon, som sköter Arméens Pensions-Cassa, ”dock tillökad, för att ej behöfva betala annan ”betjening, likväl med det förbehåll, att hvarje ”Gassa borde vara för sig sjelf.” ”Verkställigheten häraf har alldeles uteblif» ”vit, Nu hemställer jag till Ridderskapet och ”Adeln, om Civil-Staten längre bör vara i sak”nad af en dylik inrättning och huruvida den, ”i likhet med Arméens Pensions-Cassa, börgrun”das.
teaterstyrelsen hade, liksom Nya teaterns, visat skyldig vördnad för Holbergs Ainne och på bästa sätt satt upp de två nyss nämda styckena, men nödgats, i synnerhet genom sjukdomsfall bland skådespelarna, nöja sig med konstnärskrafter som i alt just icke voro af första ordningen. Det kan visserligen tyckas, som vore Nilles roll i » Erasmus Montanus » icke så utomordentligt vigtig, och till den åsigten måste ovilkorligt hvar och en komnia som såg stycket för första gången vid den Holbergska festföreställningen den 3 december på vår Stora Teater, då genom fru H. Kinmanssmis sjukdom rollen utfördes af en skådespelerska, hvilken visserligen i några år tillhört den kungl. scenen, men aldrig kunnat användas i en roll af någon betydenhet. Äsigten vore dock alt annat än riktig. Rolten är af lika stor vigt som Jeppes i samma stycke, och då fru H. Kinmansson efter sitt tillfrisknande öfvertog den, kunde nog märkas livad den i själfva verket betyder. Ehuru äfven fru H. Kinmansson icke är fullt lämplig för den duktiga bondkvinnan med dennas breda mål, kraftiga åtbörder och pliunpa skick, enär den utmärkta konstnärinnans egen personlighet och i synnerhet hennes milda, något späda röst icke räcka till för de bondska latema, så kom dock något helt annat fram af hennes alltid intelligenta spel, och man fick en, om ej fullt tillfredsställande, dock ganska antaglig bild af Rasmus Bergs mor, synnerligen i de af moderskärleken och modersförblindelsen mest påverkade de-larne af karaktären. Det var därför ingalunda till Holbergs fördel, som i fråga varande roll vid första framställningenpå Stora teatern måste anförtros åt en för densammas åter-gifvande alldeles otillräcklig skådespelerska. Noga taget, räcker ej häller hr A. Örtengren till för titelrollen. Han spelade den onekligen med större säkerhet än då han för flere år sedan, fullkomligt nyböijare, gaf samme Erasmus på Nya teatern, men det var dock äfven nu något som fattades i den präktiga målning af en odräglig pedant och den på samma gång genom sitt underdukande för fördomar och bondsk enfald tragiska karaktär som den store skådespelsdiktaren här gjort med sann mästarehand.
Rigtningarne af de norra och sydöstra banorna äro icke bestämda. Hvarken Norrlands eller sydöstra Sveriges anspråk å stambanor låta afvisa sig, och för byggandet af bibanor är det af stor vigt, att rigtningarne snart bestämmas, om ock byggnaden icke genast kan företagas. Den nordvestra stambanan är väl i alla fall den sorn i främsta rummet bör fullbordas. Men jag bekänner, att jag icke kunnat få för mig klart, om den af landstingets majoritet, Konungens Bef:de och styrelsen af statens jernvägsbyggnader, för Wermland fördelaktigare ansedda norra vägen öfver Nilsby, eller den af landstingets minoritet och K. M:t föreslagna södra vägen öfver Carlstad bör väljas. Ehuru länge tvisten pågått, synes den ännu icke utredd och torde, om den nu skulle slitas äfven af opartiska domare, lätt endast blifva ett hugskott. Mig vore det åtminstone omöjligt nu afgöra, huru jag borde rösta ang:de den omtvistade delen emellan Christinehamn och Harsäter eller Frykeryds kyrka. Å ena sidan 7,860 fot kortare, 1,150,000 rdr billigare, dessutom jemnare och bättre väg, men som löper först utmed Wenerns och derefter utmed Klarelfvens och Frykens strand, der föga gods således lärer blifva att upphemta, men sannolikt flera passagerare. Å andra sidan en väg, som till stor del går nära och genom trakter, som ega skog och metaller, eller just sådana produkter, hvilka allestädes pläga göra jernvägar lönande samt öka värdet af närbelägna skogsmarker, gruffält och förädlingsverkstäder.
Ätt uppgöra förslag till ett fullständigt ordnande af denna del af undervisningen för den qvinliga ungdomen skulle visserligen erfordra insamlandet af några ännu saknade uppgifter, men vore i öfrigt utan synnerliga svårigheter, hvaremot för verkställigheten af ett sådant förslag oöfverstigliga lunder, åtminstone för närvarande, synas möta. Statsverkets utgift för elementar-läroverken öfverstiger redan en million riksdaler, och ehuru dess inkomster under näststundande tider ej kunna vara med full visshet kända, lära de dock icke i någon händelse medgifva den betydliga tillökning i utgift, som skulle blifva nödig, om ett större antal väl ordnade flickskolor skulle på Statens bekostnad inrättas, helst om anspråken sträcktes derhän, att särskilda skolor skulle bildas för meddelandet af den olika undervisning, som en olika samhällsställning kan påkalla. Vidare må anmärkas behofvet af tjenliga skolhus. Anskaffandet af dessa skulle förmodligen blifva ett kommunernas åliggande, men hvilket dessa ,i allmänhet så mycket mindre torde finnas benägna att ikläda sig, som skyldigheten att bereda utrymme, åt de skolor, för hvilka anslag vid sednastc riksdag af Rikets Ständer beviljades, redan i åtskilliga fall visat sig ganska tryckande och framkallat önskningar om Statens mellankomst. Det väsendtiigaste hindret skulle dock möta i bristen på lärarekrafter, — en brist som, äfven med rikliga andag, först efter en längre tids bemödanden kan fyllas. Afven om allt detta medgifves, torde man emellertid anse nödigt och nyttigt, att en omfattande plan för den qvinliga ungdomens undervisning uppgöres, såsom ett mål. till hvilket man har att sträfva, i den mån Statens eller kommunernas tillgångar sådant medgifva, och med afseende härpå lärer; innan man går vidare, i första rummet böra undersökas, huruvida dal såsom regel må rara lämp/gl och önskvärd/, att landels qvinliga ungdom, likasom den manliga, /'dr erhållande af en mot hvars och ens samhällsställning svarande hildning, hänvisas lill, offentliga läro-anstalter. För min del vågar jag underdånigst. anse denna fråga böra nekande besvaras.
Propositionen anföres, RegementsLäkare-Lönerne vid Indelte Regementerne i allmänhet genom den föreslagne Löneregleringen skulle komma att jernnäs och betydligen nedsättas, samt således försvinner den förut begagnade utvägen, att till Fördelningseller BrigadLäkare förordna de bäst lönade RegementsLäkarne, Utskottet tillstyrker: att för dem, som till FördelningsLäkare förordnas, å denna Stat må få uppföras föreslagne 6 Arfvoden ä 100 R:dr 600. Summa på denna Stat, i stället för föreslagne 63,700 R:dr v B :co R:dr 54,700. i6S Stats-U t skottets Hvad K. M:t i Nåder föreslagit, angående Löner för 2:ne FältMarskalkar, hvartill nu ej någre Medel behöfva», att å Stat uppföras, hemställer Utskottet: till R. Högh Sltrs bifall, dock med det vilkor, att desse under actifl krig utnämnas och att de ej tillika få uppbära andre Militaire Löner; och kommer det att bero på då sammankallade eller först derefter sammanträdande R. St:r, att anvisa Fond till utbetalande af dessa Löner, hvilka, såsom endast personel le, Utskottet anser lämpligast böra uppföras å Allm. IndragningsStaten; äfvensom Utskottet tillstyrker: att blifvande Innehafvare af de 9 nu, till uppförande å Stat; föreslagne GeneralsLöner i Penningar må erhålla rättighet, att, lika med Landshöfdingar, och i enlighet med hvad Författningarne om afskedstagande Civile Embetsmäns pensionerande föreskrifva, vid 65 års ålder, efter erhållet afsked, till Pensions åtnjutande för den öfriga lifstiden uppföras å Allm. IndragningsStaten; dock att på en gång ej flere än 2:ne sådane Pensioner bestås.
Hela den för Städerna sålunda uppkomna J3evillnings-summa bör sedan uppå deni , i mån af deras handel och rörelse, fördelas, samt i följd deraf antalet af de Bevillningsdelar, hvar och en kommer att utgöra, af I4<> De* 8 Juni. Riksens Ständer bestämmas och på densamma utföras. Om distributionen till utgörandet af den så uppkomna Bevillnings-sumina äga Magistraterne, eller af Städernes invånare bland dera sjelfva utsedde Ledamöter, att i proportion till hvar och ens större eller mindre rörelse gå i författning, på sätt dem lämpligast synes; dock så att hela det påräknade beloppet under ingen förevändning förminskadt utfaller.' Då jag nu tror mig enligt löfte hafva framställt de till mitt Bevillnings-förslag lämpliga värderings-grunder, med den grad af vid-; lyftighet, grinsorna för ett utkast synes tilllåta, återstår för mig endast att hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalkere samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln anhålla det detta värderings-sätt må med de öfriga RiksStånden få communiceras samt till Bevillningsutskottet blifva remitteradt, med anmodan till bemälte Utskott, att så väl olver sjelfva BevillningsFörslaget, som det nu afgifna värderings-sättet med särskilt yttrande inkomma. Förklaring Öfver Tabellerna Första Tabellen nyttjas för att deri in; pricka Hemmans Och Lägenheters verkliga beskaffenhet , utan att göra afseende hvarken på deras production eller bördor - Andra Tabellen tjenar till sprickning fö* Den 8 Juni. 14? Verkliga production^n af Hemtmn och Lägenheter, utan att anmärka bördorna, hvilka uti Tredje Tabellen noga inprickas, då dessa af LäneComitéer afdragas från den förra. Uppkomna behållningen införes uti LänsComitéens Tabell, med hvilken behållning vidare förfares som i Bihanget Och anmärkningarna gifves vid hafiden ; RiksComitéens
Antalet af nummer, för hvilka en sådan lättnad nu i frågaställes, blifver då följande, nemligen: vid Lif-Regemenlets Dragon-Korps 505 , Dito Dito Husar-Korps 500 , Smålands Husar-Regemente 500 „ Skånska Husar-Regementet 1000 , Dito Dragon-Regementet 1000 tillhopa 3,505 rusthåll. Hvad angår Jemtlands Hästjägare-Korps, der, i likhet med hvad vid de indelta Kavalleri-Regementena och Korpserna fortfarande kommer att ega rum, hästarna endast under marschen lill möten och mönstringar utfodras af de roteringsskjldige, men på sjelfva mötesoch mönstrings-slällena af kronan, och hvartill ett särskildt anslag af 1,940 R:dr årligen, som innefattas i ofvannämnda anslag af 33,940 R:dr, finnes anvisadt, anser Kongl. Majit någon ytterligare lättnad i furagerings-skyldighelen vid denna Korps för vederbörande rotehållare icke påkallas, i synnerhet som väsendtligt bidrag lill rustningen derstädes utgå från Jemtlands Roterings-kassa. Enligt skedd beräkning har medelvärdet, under de tio sistförfiutna åren, å furage-persedlarne uppgått för år till 10 R:dr 41 sk. 5 rst.
En sådan Kommitté förordnades ock år 1811, och uti underdånigt betänkande hemställde Kommitterade, om ej flere af gällande straffarter, synnerligast spö och ris, borde såsom ändamålsvidriga försvinna och kroppsstraffen i allmänhet utbytas emot fängelse, arbetsoch korrektions-straff, hvilka voro använda hos Europas mest upplysta folk. Detta förslag godkändes af Kongl. Majit och hlef af Honom öfverlemnadt till Rikets år 1815 församlade Ständer, hvilka förklarade, ”att rättsläran och en vis lagstiftnings grunder till alla delar talade för förslagets antagande, samt att Rikets Ständer derföre lemnade Kommittéen öppet, att efter en sådan plan föreslå så beskaffade bestraffningar, som instämde med tidens hyfsning och som, skiljda från förra tiders barbari, voro afpassade efter en bättre hildning, till upplysning och känsla hos hvarje individ af dess eget värde.” Detta förklarande af folkets representanter var ett nytt uppslag i vår kriminallagstiftnings historia. Lag-Kommittéen fortsatte sina arbeten på do sålunda gillade grunder. Det var vid denna tid, som det så kallade penitentiäreller förbättrings-systemet sökte göra sig allt mer gällande. Som bekant är sönderfaller Bih. till R. St. Prot. 1852 1860. 7 Sami. 1 Afd. 8 Haft. 3 18 Lag-Utskottets Betänkande N:o 20. detta system i två underafdelningar, det äldre eller Auburnska, så benämndt efter straffanstalten vid Auburn i Nordamerikanska Staten Newyork, oell det yngre eller 1’hiladelphieka, som fått sitt namn efter straffanstalten i Philadelphia. Det föria fordrade såsom hufvudvilkor dels fångarnes inneslutande hvar i sin cell nattetid, dels ock sträng tystnad under gemensamt arbete om dagen. Det sednare åter, hvilket icke räknar sin ålder längre tillbaka än från slutet af år 1829, hvilade på principen af fångarnes fullständiga afskiljande från hvarandra både dag och natt.
Men huru kunde han dikta t. ex. ”Bacchi Port”, utan att innehållet vore en scen ur skaldens dagliga lefnad, eller en paragraph ur hans egen moral? Detta var, hvad enfaldigt folk allraminst begrep. Måhända varseblef knappt någon den ironi, som i de tvenne slutraderne af sistnämnda styckes första stroph har sammanfattat sig till en (visserligen ultra-bacchanalisk) sinnebild af menniskolifvets allmänna skröplighet. För den, som vid betraktandet af Bellmans poesi afser endast sjelfva föremålet och dess beskaffenhet, bör det väl egentligen synas lika ovigtigt som omöjligt att utforska, huru ofta han verkligen haft rus. Att sådant understundom händt, – särdeles i hans yngre år, – lär ej kunna nekas; och sitt första rön af detta slag har han sjelf förtäljt oss. Att upprepa dess förnyelse, var han dock, i grunden, alltid obenägen: desto mera, som det är intygadt af pålitliga vittnen, att vid de få tillfällen, då han i detta afseende hade förgätit måttans gräns, blef näktergalen i hans bröst helt och hållet stum. Åtskilliga drag i både hans poesi och lefnad lyckas förråda, att den sinnliga trollmakt, hvars retelser funno honom svagast, mindre varit Bacchus, än Venus. Det noggrannaste porträttet af sin inre menniska, i slik hänsyn, torde han hafva tecknat i dessa rader, med hvilka han slutar sin dedikation af ”Bacchi Tempel” till Schröderheim: ”Elis! Du min skugga råkar Bland små stop och långa stråkar, Men mig sjelf i Fröjas hof”; och med dem jemföre man – utom en mängd andra spridda antydningar – den i hans sjelf-biographiska fragment gifna, mer än behöfligt cyniska bekännelsen 90. De nyss anförda raderna förkunna tillika, hvad han i den krets, der man råkade hans ”skugga” (d. v. s. råkade honom i hans poetiska rol), för egen räkning betraktade såsom hufvudsak: detta utmärkes nämligen genom de ”långa stråkarne”, i deras motsats till de ”små stopen”.
Men är det loyall att undertrycka Hr Nordenskölds förslag, när vi alla medgifva alt det kommit i glömska ? En värd ledamot, en ledamot, som för sin framställning bland oss sista gången och i dag har mycken rätt till vår aktning, har sjelf sagt, alt han ej kände Den 37 October c. m. det. Jag vnr icke häldå det förekom, jag kände drt icke. Skola vi nu, för att vi ej kommo ihåg det, icke få öfverlägga derom? Skall det vara afklippl derföre alt ett beslut finnes, som säger, att representanterne skola väljas. Nåväl! val blir det väl också, om Konungen väljer. 1 beslutet står lyckligtvis icke, vill jag tro, hvarken att Pehr Olsson eller Jan Hansson skall välja. Jag ser då icke något hinder för att säga, att öfre kammaren väljes af Konungen. Då, mine herrar! blifva vi åtminstone icke af det öfriga Europa taxerade för att icke hafva förstått, icke hafva haft något riktigt begrepp 0111 hvad som menas med tvåkammar-systeme. Vi hafva då icke utsatt oss för en förebråelse inför våra efterkommande. Vi hafva då åtminstone visat att vi sökt det ändamål, som utgör ändamålet af tvåkammar-syslemet, jag menar möjligheten af ett conservativt element, hvilket icke finnes och aldrig kan komma att finnas, hvarken i Frih. Hamiltons eller i Hr von Harlmansdorffs förslag. Jag förnyar min vördsamma anhållan, att Hr Nordenskölds förslag må uppläsas. Hr Le fre'11: Efter vi nu åter befinna oss i öfverläggning om formen för föredragningen, så vill jag icke, såsom den siste talaren, öfvergå lill ämnet, ulan uppskjuter dermed lill en annan gång. Jag får blott vördsamt tillkännagifva, att innan vi i förmiddags voterade öfver de fyra allmänna principer, som innehållas i Frih. Sprengtporten» förslag, så yttrades det mera än en gång, och den som nppgaf förslaget var den förste, som framställde, att Frih. Hamiltons och Hr von Hartmansdorff» förslag skulle anses såsom utveckling i detaljerna af de 4 grundsatser, sorn Frih. Sprengtporten» förslag omfattar.
Han bär länge sökt inpregla hos R. o. Ad., att alla de, som opponera sig emot hans åsigt, hafva gjort det derföre, att de hysa misstroende emot K. Befalimde, hvilket visserligen är en skicklig taktik, då det är fråga om afgörandet af en fråga, men om den än är skicklig, hör man likväl tillse, i hvad mån den öfverensstämmer med verkliga förhållandet. Här hafva i afton flere talare, som yttrat sig emot Hr Pri ntzenskölds mening, förklarat, att de hafva förtroende för K. Befalln:de, och en af dessa ledamöter har äfven tillkännagifvit, att, ehuru Utsk. i denna fråga varit nära nog enstämmigt i sitt beslut, Utsk:s alla närvar:de ledamöter förklarat, att en sådan enstämmighet icke hade sin grund i något misstroende till K. Befalimde. Jag anser således, att Hr Printzensköld och de, som med honom instämt, icke hafva bort tillåta sig dylika yttranden. Såsom Hrnne hafva hört, har hufvudsakligasle skälet emot Utslcs förslag varit, att, om krogar antingen indragas eller också icke inrättas å ställen, der allmagen i allmänhet, under resor och färder pläga uppehålla sig för att hvila sina dragare, skulle lönnkrogar upkomma. Detta skäl har mycket för sig, och otvifvelaktigt är det, att på många ställen lönnkrogar skola upkomma, om icke lagliga krogar finnas, der bränvin får säljas; men när här blott är fråga om sådane socknar, som icke vilja hafva någon krog, och hvilkas innevånare förklarat, att de icke vilja gå på krogen och supa bränvin, måste man ega anledning förmoda, att lönnkrögeriet der icke trifves, emedan sannolikt är, alt de personer, som icke vilja hafva någon laglig krog, skola tillse, att lönnkrögeri icke upstår. Förhållandet blifver hädanefter alldeles olika med hvad erfarenheten hittils gifvit vid handen i detta hänseende.
Ibland de mänga olyckor hwilka drabbat Fäderneslandet, under stvnast förftntne är, mätte såsom en ej obetydlig bora anses, den utwandring af Swensta undersåtare, synnerligen af den arbetande c'asien, hwilka» til! sa b^ydligt antal ägr runi. Det torde wara fa af Rldderstapet och A» delns uplyste ledamöter som ej hafwa sig bekant, det ett ej ringa antal Siven frdr besinna sig i Dannemark. Rys,laud hyser ett större antal än man skulle kunna förmoda men mäst känbar har warit utwandringen af Sweriges manbara ungdom, af snart sagt alt Sven sitt sjöfolk till England. Med säkerhet kan antagas, det Englands stottor äga öfwer Lo,oo<s Sivenia matroser^ eit tillräckligt anral ali bemanna hela Swensta Oriogsstölkan. Fördelen af arr återfå dem, kunde blifwa för Fäderneslandet högst betydlig. Oberäknadt de fördelar som samhället i allmänhet härigenom strill-: killskyndas, sa kunde äfwen igenom ett klokt begagnande , af deras, af all Engelsk! befäl söreträdeswia, erkända erfarenhet och skicklighet i sjöwäsender, en wigtig epogne kunna inträffa för swensta marinen. Innan jag söker bewisa möjligheten af återfå marc i England »varande sjöfolk,. anhaller jag, alt, i största korthet sä vmnämiiq' huru och pä hwad sätt, enligt min enfkstra ochoförgripeliga ranke, största fördel häraf, för Swenska marmén ställe sLo Den -Z Maji - skulle kunna dragas, jämre den ändring jag i sambanv dermed skulle anse nödwändig, uti der nu brukeliga sättet, till utgörande af Swenska flottans sjöfolk.