Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid den punkt i betänkandet, som angick författningens 41, 49, 52 och 54 §§, beslöt Ståndet, med erinran om sina, rörande 3 och 5 §§, förut fattade beslut, att, med iakttagande af dessa beslut, de i denna punkt föreslagna författnings §§ i öfrigt godkänna. På samma sätt blefvo Utskottets hemställanden i afseende å 42 och 46 för så vidt dessa hemställande!» icke stodo i strid med beslutet angående 5 <§, utaf Ståndet bifallna. S. D, Utom förut invalde Suppleanter i det Särskilda Utskott, som blifvit tillsatt i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af ny Sjölag, utsågos nu i sådan egenskap ytterligare af Bonde-Ståndet Carl Ifvarsson från Hallands och Henrik Hansson från Wester-Norrlands län. Den 8 Juli. Frän Höglo fl. Ridder skalet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner: angående upplåtande af en del utaf kronoängen Tyskhagen i Westmanlands län till byggnadsplats för Kungsbarkarö församlings folkskolebyggnad; angående pension för framlidne f. d. Landshöfdingen m. m. L. A. Prytz’s euka; om full dispositionsrätt för Stockholms stad och län till den åt stadens och länets gemensamma kurhusinrättning år 1815 upplåtna egendom å Kungsholmen; samt om Prol.-Utdrag den 8 Juli 1863. 449 om anslag för nationalmusei-byggnadens inredning, jemte andra i sammanhang dermed erforderliga kostnader.
Utlåtande N.o 1S1. att dea fordom så klokt ordnade, på Sveriges båda moder-näringar, jordens och bergens bearbetande, grundade Bergslagsrörelsen , sorn genom senare tillkomna förändringar redan blifvit skakad, skulle, om den nu tillstyrkta friheten Liefve medgifven, bekomma en ännu vådligare stöt, emedan den förlägenhet och det beroende af Köpmännen, hvari Bergsmännen råkat genom den fria f aekjerns-handeln, som ledt dem från deras förra naturliga förläggare, Bruksegarne, skulle än ytterligare ökas genom det vida större förlag, som erfordras för Stångjerns-tillverkning, hvilken derförutan ligger utom Bergsmannens arbetsförmåga och erfarenhet; al hvilket allt innan korrt skulle följa, att välmående och sjelfsländige Bergsmän finge lemna runi åt några få, af Torpare omgifna Brukspatroner, samt alt den af några tilltagsna och rika speculanter för tillfället uppdrifna tillverkningen skulle på en gång medtaga vinsten för mindre bemedlade Bergsbrukare, samt skogs-tillgångarna för kommande tider ; att skogs-tillgång Öfver behofvet på högst få ställen inom Bergslngerne funnes, men att deremot på flera orter, för brist på skog, hyttor blifvit nedlagda eller sam - Allm. Besv.- och Oec.-Utsk. Utlåtande N,-o l5i. 21 sammanslagna, och Hemman frikallade från skyldighet alt deltaga i Hyttedriften; alt de föregående undersökningarna icke skulle kunna lemna tillräcklig trygghet mot vinnings-lystnadens bemödanden att, medelst föregifvande af ymniga koltillgångar, erhålla utvidgad smidesrätt, och sålunda, genom ett obetänksamt sträfvande att öka sin inkomst för det närvarande, undergräfva näringens framtida bestånd; samt att Bergsmans-smidets förbättring vore vida angelägnare, än dess ökande, och att de brister och den vårdslöshet, som dervid redan ega rum, skulle, om smidesrätten erhölle en vidare utsträckning, utan tvifvel blifva ännu större.
Äfven anser jag antagligt, alt ett maximum bestämmes för bötesbeloppet; likasom jag anser det riktigt, att böterne fördelas emellan la onobetjeningen till £ och socknens fattiga till f-; ty då 12 sk. bibehållas såsom högsta stämmobötesheloppet, och detsamma ökas i bestämd progression i mån af utskylderna, så kommer derigenom äfven inkomsten för kronobe!jeningen att ökas ; hvadan man således, utan obillighet mot dem, kan nedsätta bötesandelen från hälften lill och då inkomsten för de fattiga på så sätt ökas, vinner man tillika tillfredsställelsen af en lagstiftning, med hvilken man i allmänhet eljest synes vara mindre belåten. Hr Lefre'n, Job. Pehr: Atskillige talare hafva erkänt, att den af Hr von Hartmansdorff föreslagna progression i afseende på stämmoböternes förhöjning, då större summor äro i fråga, väl vore riktig och önskansvärd, men att de öfriga tvänne Stånden, nemi. Presteoch BorgareSttn, sannolikt bifallit Utskts betänkande. Som jag icke äger någon officiel kännedom om dessa Stånds beslut i ämnet, anhåller jag att Hr Ridd.Seerettn behagade upplysa om och hvad beslut nämnda Stånd i saken fattat. Undert Ridd.Secret. tillkännagaf, att ingen underrättelse ännu ankommit angtde Presteoch BorgareSltns beslut i detta ämne. Hr Lefre'n: Således synes mig, att R. o. Ad. bör i detta fall vidtaga ett sådant beslut, som R. o. Ad. finner vara förståndigast och rättast för att vinna ändamålet, utan afseende på hvad som af de 2:ne nämnda Stånden möjligen kan beslutas. Om Irenne Stånd stanna i den tanke, att stämmoböterne skola qvarblifva, men hysa olika åsigter i afseende på sältet för deras utgörande; så blir det sednare ämnet föremål för jemkningsförslag fran Bevilln.Utsk.; och jag ser icke hvarföre R. o. Ad. skulle nu bifalla Utsk:s betänk. såvida pluraliteten är af den tanke, att någon rättelse deruti borde äga rum.
Måtte hvarje lill indelta cavalleriets öfning egnad anstalt njuta allt möjligt hägn. Hindren äro nog svåra ändå; vore det än blott det suni bildas af hästens omililäi iska behandling i i-J månader af åretja 23^ månader i rad, när ett möte uteblifver. Af det myckna, som af den förståndiga hälften af cavalleri-numret emellan mötena glömmes, kan ju dömmas till det som hos den oförståndiga utplånas. — Endast ifall af öfningsanstallernas skyddande, och i möjlig mån 456 D c n 9 Maj f. ni. deras föi kofrande, kan det fortfara, det vackra, vårrytlarerace oell vära indelta ca vallei i-ofliecrare så hedrande och för de våra läger besökande och oss beundrande utländska militärer, sa oförklailiga fenomen — vålt indelta cavalleiis ypperliga tjenstbarhet. Utsk. föreslår ”Lifgardets till häst organisation på 4) ■ stället för 5 sqvadroner.” Mina motskäl äro, att delta skulle lända till minskning af befäl; och alt gardisten icke kan lagligen tvingas att tjena vid annan sqvadron, an den, lill hvilken han sig ca piili Lera t. Utsk. föreslår vidare, ”att vid Lifgardet till häst, och ”vid Kronprinsens Husar-regtte, må vissa nummer blifva obe”ridna. ”— Slik besparing har tillförene skett, men den är ett förderf. Bevisningen hvilar på förhållanden , hvilka endast af vapnets män kunna vara rikligt kända, och kan således icke med framgång föras, med mindre tillit skärikes vår sakkunskap. — I sjelfva väsendet af ett godt cavallen är det en hufvudpunkt, att ryttaren bär förtroende för och kärlek till sin häst, — ja att hästen känner sin ryttare. Men — intetdera är med oberidna nummer möjligt. — ÖsteiIändningarne anse rätt vara, att en man har flera hustrur. Jag skulle anse flera hästar åt cn ryttare vara bättre, än att flere ryttare rida en häst. Ännu ett ord, mine herrar!
Nådiga förordnanden om det af Högstsalig Konung Guistaf I byggda och bebodda Kungshuset bibehållande, äfvensom Rådsoch Fruntimmers-byggnadernes undantagande från den först beslutade försäljningen deraf; men då Kongl. Maj:t nu, utan att äska några medel till dessa Byggnaders iståndsättning och Underhåll, endast låtit remittera Handlingarna i ämnet, att i sammanhang med Statsregleringen itömma under öfvervägande, samt sålunda i Nåder till Riksens Ständers fria öfverläggning hänqvist ärendet; så tror Utskottet sig böra betrakta frågan efter de skäl och omständigheter sig förete, utan hinder af högstberörde förut gifne föreskrifter om Slottsbyggnadernes bibehållande. Utskottet har dervid förekommit: att den store och oförgätlige Konung, som låtit bygga och bebott förberörde hus, äger uti många andia dess Deri 8 Juni. 35S Jess verk varaktigare minnesmärken," än desse Byggnader kunna utgöra, dä de med hvad kostnad som än derä skulle användas, icke kunna b längden bibehållas, åtmindstone ej i sin gamla form och beskaffenhet, hvilken vid den nu behöfliga reparationen skulle gå förlorad, och hvilken likväl utgör väsendtligheten och värdet deraf, om de skola utvisa forntidens byggnadsoch boningssätt. Sedan Kungsörhs Kungsgård nu mera är nt-_ arrenderad och Stuteri-Inrättningen derifrån blifvit flyttad, synas ock desse Slotts Byggnader sällan eller aldrig komma att begagnas, helst Strömsholms och Gripsholms Slott äro belägna blott inom några mils afstånd från Kungsöhr och knappt en dagsresa från Slottet i Orebro. I anseende härtill, hemställer Utskottet, om icke Riksens Höglofl. Ständer skulle finna lämpligt hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majt i Nåder täcktes låta försälja, eller annorlunda, såsom nyttigt pröfvas, använda ifrågavarande Byggnader, för att derigenom bespara den kostnad, som till deras reparerande och underhåll erfordrades; hvarvid, om Kongl.
Ehuruväl det torde kunna anses mindre väsendtligt huruvida salpeter-fondens, i Norrbottens läns general-räkning balanserade, återstående fordran för åren 1834 och 1835 anskaffade salpetersjudnings-pannor, 1,313 R:dr 22 sk. 11 r.st., upptagas under den rubrik, der densamma hittills varit synlig, eller, såsom Herrar Revisorer ansett lämpligare, bland proprie-balanserna, sedan numera kändt är, att beloppet blifvit till Kronofogden Björzell, i lifstiden, af panne-innehafvarne inbetalt, men af honom förskingradt; har dock den föreslagna förändringen blifvit af Kommittéen till verkställighet anbefalld och iakttagen vid 1855 års nu pågående bokslut för salpeter-fonden. 5:o Orsaken till det i revisions-berättelsen anmälda förhållande: att vid institutet å egendomen Staby, för danande af skicklige salpetersjudare, under den tid revisionen omfattat, endast en elev hvartdera året njutit undervisning, — och oaktadt, hvad Kommittéen i underdånighet får vitsorda, egendomens ägare, Salpetersjuderi-direktören Edman, årligen derom utfärdar kungörelse i de län, som tillhöra hans distrikt,-— torde böra sökas i den, åtminstone i de flesta län, bristande hågen för näringen, hvilken öfver hela riket småningom år efter annat nedgått, sedan' lösningspriset från 7 R:dr 24 sk. nedsattes till 5 R:dr 32 sk. per LIL Kommittéen hyser dock den förmodan, att, sedan detta pris nu blifvit höjdt till näringens upphjelpande och bågen för dess bedrifvande blifvit lifvad, inslitutet framdeles torde mera anlitas. Enligt sednast afgifna berättelse af Direktören Edman, hade under loppet af nästlidet år tvänne elever derstädes varit intagne. 6:o
Mom. 2 af 77 § innefattar förbud för Ledamöterne af Banko-diskont-direktionen älvensom för verkets tjenstemän och betjente att skuldsätta sig hos Diskont-verket, utom för hvad angår lån på sådane aktier och publika papper, hvilka der få belånas. Som, jemlikt Rikets Ständers här ofvan om förmälda beslut, belåningen af vågförda effekter hädanefter kommer att af Banko-diskont-verket besörjas, samt för dylika 8 Banko-Utskottets Memorial iV.-o 51. lån, likasom för lån mot hypolhek af aktier och publika papper, ställes real säkerhet, torde lån mot pant af våglorda effekter äfven få under det i nyssberörde mom. omnämnda undantag upplagas; hvarjemte Låne-kontorens tjenstemän och betjening, hvilka, enligt sisla punkten i 77 § 3 moni., nu ega att hos Banko-diskont-verket erhålla lån endast mot pant af aktier och publika papper, synas böra tillåtas att der få belåna äfven vågförda effekter. § 78 af Reglementet föreskrilver huru ofta Diskont-direktionerne skola sammanträda, huru ärenderne vid dessa sammanträden skola behandlas och huru många ledamöter, för besluts fattande, höra dervid vara närvarande. Före sistlidne Riksdag gällde i förstnämnda afseende till efterrättelse, att vederbörande Direktioner för pröfning af ansökningar om lån från samtliga diskont-fonderne skulle endast en gång i veckan sammanträda. Vid berörde riksdag stadgades, beträffande pröfningen af lånehandlingar, som. afse diskontering eller lån fråu fonden för handel och näringar, att sådan pröfning icke må fördröjas vid Banko-diskont-verket i Stockholm utöfver två dagar, vid Låne-kontoren i Götheborg och Malmö utöfver tro dagar och vid Låne-kontoret i Wisby utöfver sju dagar; samt alt pröfningen af ansökningar om lån frän fonderna lill utlåning dels mot hypothek af aktier och publika papper, dels med omsättningsrätt, vid samtliga Diskont-verken ej finge fördröjas utöfver sju dagar, sönoch helgedagar oräknade.
På det vaccination må kunna så väl i Städerna, som uti alla Socknar å Landet, så efta behofvet fordrar, anställas, torde kraftiga anstalter böra vidtagas, att icke allenast tillräckliga Depots af tjenligt vaccinämne måtte uti alla Landsorter, isynnerhet hos hvar och en ProvincialMedicus, finnas, utan ock att skicklige vacGina» teurer må, på sätt Kongl. Maj:t redan förordnat eller vidare kan förordna, vara att tillgå till så store antal, som behofvet erfordrar. Alla de åtgärder härförutan, som i ändamål af vaccinationens befordrande kunde vara att vidtaga, gör Utskottet sig förvissadt, att Kongl. Sundhets-Collegium och Pikets upplyste Läkare» Corps, som medelst vaccinationens främjande utf vårt - 13 i 8 Den 28 Juni. vårt Fädernesland gjort sig på ett utmärkt sätt förtjente, af ej mindre Rikets egna Medborgares än Utlänningars Allmänna och oinskräpkta högaktning, ej skola Underlåta, att på det bästa och lärn» pligaslé sätt låta verkställa. fiiifvandes allt hvad Utskottet nu anfört Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsam! igen understäldt. Stockholm deri 21 Juni 3815. På Höglofl. Ridd* och Få Högvördiga Prest» Adelns Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar A. Lantingshausen. På Vällofl. BorgareStåtidets Ledamöters vägnar And. Fredin. Vägnar Bryn. Hesselgren. På Hedervärda Bonde Ståndets Ledamöters vägnar Nils Mansson. M. M. Rosbeck. Uppläst lins samtpliga Riks-Stånden d, 28 Juni. Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskotts Be tänkande, rörande vackt fråga om ■ , In - Deri 28 Juni. »345 Jndeldta Regementernas Beklädnads-? sätt. T ill Utskottets handläggning har Hcglofl.
2Btb fåban märberittg af tittmerlniugcu, för f millen f marje orts fammarflattS jerns frtS flätt tjena (Sommttteerne tttt grunb, Bör, för att utröna egarens merlltga Befattning, afbragaS ttlfmerltttngSlofhtabcttS Betolf?, Bcrocnbe tcfc altena fl få bet fegre etter fägre fris, font alta rubtmatcrter af Statut, Säef jern ocf ivot funna anfeS cga, antingen be äro föftc etter crfåftitS från SSrufSegarcnS egna ®rttf 2tf bett cafitatfumma, font för f marje S3rttf färtgenom ufffemmer, ffatt crtäggaS lifa afgift för fmarje Sufettbe, font för Sanbtegcnbom ftabgabt är. Stlmäl, ocf få bet ©tatcn å etta ftbatt må mara förs fäfrab ont ett mifj nttnimt SSiuftcu utråfnaå alttib, på fått förut fagbt år, tift capital efter ftfem procent, ocfj af betta capital ertåggeå ttfa Beioiftnttig, font af SanbtegenbomarS luårbefumttta. §. 74.
Men Utskottets berörde åtgärd måtte likväl icke hindra Ridderskapet och Adeln att anmoda Utskottet att öfver alla ofvannämnde motioner afgifva gemensamt Utlåtande, på det Ridderskapet och Adeln må komma i tillfälle, att granska alla de, i afseende å Hypothekslagarne, gjorde förslag i ett sammanhang. Jag får således förnya min Den ii Junii f, iu„ förra begäran, att alla LagUtskottets på bordet hvilande ifrågavarande Betänkanden må på en gång till Utskottet återremitteras, hälst jag anser en serskild uppläsning af hvarje Betänkande endast borttaga Ridderskapet6 och Adelns tid. Skulle åter Ridderskapet och A-i deln önska , att hvarje Betänkande må före återremissen serskilt discuteras, har jag icke eller något deremot, utan öfverlemnar detta till Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Ridderskapets och Adelns eget godtfinnande. Herr Grefven och Landt Mar [kalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets ifrågavarande Betänkande, angående yrkad ändring uti 12 §. af Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818, om Inteckning i fast egendom böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Hvarefter Herr Grefven och Landt Mar [kai keti hemställde , om det icke vore mera förenligt med formen, att först sedan alla LagUtskottets Betänkanden, rörande Inteckning i fast egendom, bland hvilka anmärkningar mot flera inkommit, blifvit pröfvade, till afgörande upptaga den af Friherre Boije väckte fråga, om anmodan till Utskottet, att i ett sammanhang till pröfning företaga, så väl de tili Utskottet återremitterade Betäkanden, som alla de på Utskottets handläggning ärtnu beroende motioner, hvilka kunde röra HypotheksLagarne.
Följ med mig du! » När Pappa och Axel blifvit ensamma, stoppade gubben en pipa, gick fram och tillbaka på golfvet, rökte, började sedan att tala: » Har du tänkt dig före, min gosse? V e t din mor något om ditt tilltag? Inte? Hvad tror du, hon skall säga? Hon har, som du vet, aldrig haft någon dragning till mig och de mina — och är, som du också vet, inte att leka med och att skrifva order för. — Och har du tänkt på din position? En fattig indelt officer! Fine har artistbegåfning, och du känner till mina planer för henne. Det är för henne, ser du, jag arbetar, för egen del väntar och hoppas jag numera ingenting och hennes syskon äro duktiga, härdiga flickor, som komma att finna plats för sig i verlden. Det var mitt mål att i Fine se en aktad och ansedd artist. Jag känner henne, du, hon skall aldrig tillfredsställas, om hon icke får utveckla sina krafter. Hon är ännu barn och vet inte, hvilka skatter hon har i sin strupe, — ännu kvittrar hon som lärkan utan annat mål än att kvittra: att roa sig och oss. Men hon skall växa ut, det kommer en tid, då hon skall fordra att få bli, det en gifmild natur ämnat henne till. Vill du då, att hon skall känna sig bunden, en liten fru på ett kaptensboställe på landet — utan resurser, utsläpad, förkrympt? Tänk dig för, det säger jag än en gång! D u har gjort ditt för att väcka hennes anlag, visa nu att du verkligen vill hennes sanna lycka. » Morbror pratade och narrade flickorna att skratta. Men nästa gång syster var borta vid strykugnen, passade han på och hviskade: » Om du vill lemna svar, så kom upp till mig. » Stackars lilla Fine var mycket orolig. Var det inte orätt, det hon gjorde? Hon hade ditintills aldrig haft någon hemlighet för sina föräldrar. När hon gick upp på vinden med stärkkjolarna, passade hon på, bröt brefvet och läste. Det var ett friarbref. Morbror Axel frå- gade, om hon ville dela hans lif. Ville hon det, skulle han bli borta i två år, men när den tiden var förbi, då skulle han ha bröd att bjuda henne.
St:rs rätt och i deras ställe derom besluta.» Likaledes är åt Const.Utsk. updraget afgörandet huru förfaras skall då talman vägrar propos. och Ståndet sådant yrkar. Men på intet ställe i Grundlagen finnes föreskrifvit att Const.Utsk. eger rätt afgöra, huruvida voteras skall eller icke i Förstärkt Utsk., då 2 Stånd stannat emot 2 i en dylik fråga. Ser man tillbaka på huru i detta afs. Den 15 Juli e. m. 353 afg. förut tillgått, skall man finna att Const.Utsk. vid 18 47 — 48 års Riksdag, för att afhjelpa denna brist i Grundlagen, föreslog att, vid tillfallen då 2 Stånd stannat emot 2 i fråga huruvida det borde voteras eller ieke i Förstärkt Utskott, Const.Utsk. skulle afgöra denna formfråga, men detta förslag btef af alla 4 Stånden genast förkastadt. Deremot har vid mångfaldiga Riksdagar inträffat att 2 Stånd förklarat att det skall voteras i Förstärkt Utskott och de 2:ne öfrige att så icke skall ske, men då 2 Stånd i en sådan fråga stannat mot 2, har man icke haft något annat stadgande att tillgå, än 75:te§ Riksd:sOrdn;n enligt hvilken saken ansetts förfallen och således ingen votering försiggått. Vi torde sålunda påminna oss huru ofta det handt att 2:ne Stånd beslutat att det skulle voteras i Förstärkt Utskott, men de 2:ne andra afslagit voteringsproposm. Likaledes minnes jag rätt väl att BankoUtsk. föreslagit voter.-propos:r, som 2-.ne Stånd godkänt och 2:ne afslagit; och då sålunda 2 Stånd stannat emot 2 i frågan huruvida det skulle voteras eller ieke, har frågan ansetts förfallen. Här är nu samma förhållande. Tvenne Stånd hafva yrkat på votering, 2:ne Stånd hafva icke velat det; sålunda 2 Stånd mot 2 huruvida skall voteras eller ej, och då måste man taga sin tillflykt till det enda stadgande, som på denna fråga kunnat tillämpas eller 75:te § Riksd:sOrdn:n.
Om det nu så år, ser man huru origtigt det är, att endast tänka på denna sedelstock, endast i dess qvantitet finna utväg till upplifvande af nåringarne och i den ensam skåda den kraft, sorn förmår upphjelpa den Endast enskilta crediten förmår detta; penningen behöfves ej, utan de*r crediten skulle stoppa. Der framträder pennin - 26o Den 11 April f. m. gen för att åter sammanlänka den afryckta ked* jan ; men han förmår det ej, om lun ej har ett bestämdt värde, om han ej motsvarar det man tror sig hafva att af densamma fordra, och försäkrar om det man anser sig af honom kunna vänta. Som ett medel till ett båttre financielt förhållande, framställes publiciteten. Äfven jag tror det, ty sanningen kan aldrig skada-, och år t ett säkert medel till det råtta. Men når man förenar den med Sedelstockens bestämning emellan Riksdagarna, synes det mig vara tydligt att detta system ingen ting förmår; ty når en ökad eller minskad produefion, ett ökadt eller minskat nårings-lif, skall hjelpa sig fram med en och samma myntmassa eller sedelstock, då blir vacklandet i varuvärdena en gifven följd. Man omtalar nödvändigheten af FilialDisconter i orterna. Jag tror äfven att låne-anstalter i landsorterne åro ganska rigtige, men jag tror ej att de böra utgå ifrån Banken. Man har fordom haft BancoConfoir; de måste indragas. Man har i sednare tider haft FilialDiseonter: de måste utredas och upphåfvas.
Den har sina §§ i afseende på eoncursmål, som icke kunna stå tillsammans, derest icke Hofrätten blir första domstol i eoncursmål. Concurslagen är derpå beroende. Jag förmodar, att Utsk. haft detta i minnet. Det är icke nog att utesluta ordet Hofrätt. Jag ber att få fästa uppmärksamheten på förhållandet i concursmål. Man säger att det är lätt för häradsrätten att behandla det. Det kan så vara, så vidt man har afseende på cessionanter bland allmogen; men belt annat är förhållandet med sådana personers concurser, hvilkas tillgångar icke äro concentrerade inom districtet, och uti hvilka fordringsägarne icke bestå af några få i närheten boende personer, hvilka sjelfve kunna bevaka sin rätt, utan der cessionanten ligger i vidsträckta affärer, är delägare uti privatbanker och disconter och andra bolag, har fastigheter uti flera provinser, intecknade uti publika cassör: hvilket allt föranleder till vidlyftig eorrespondance med särskilda myndigheter och enskilda personer. Med afseende härpå fäster jag mig särskildt vid förhållandet inom frälseståndet. Huru skulle det gå lill, om alla borgenärerne skulle infinna sig vid den häradsrätt i orten, der cessionanten var skattskrifven ? Det vöre en obscur häradsrätt. Man vet knappt hvar den har sina sessioner Man finner icke nå - Deli i September f. m. 49 någon person att anförtro sina handlingar. Man saknar boningshus alt vistas uti oell kan knappast för betalning erhålla hvad som behöfs för uppehället. Skulle man då nödgas uppehålla sig der 3 ä 4 veckor, för att afvakta upprop och skriftvexla med mera, ser jag ej hvar det skulle taga vägen. Till hofrätten deremot inskickas handlingarna än en än annan gång, och der är tillgång på så qvalificerade personer, att de med trygghet kunna anförtros bevakning och andra handlingars inlemnande. Sådant sker der genom correspondance. Concurslagen bör hvila på den förutsättningen, att domstolen, som skall tillämpa densamma, bör vara permanent.